Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Valet sker genom elektorer, valde i stadsoch lands-församlingarne till ett antal, motsvarande folkmängden. Vid samma tillfälle och på samma sätt utväljes en suppleant att inträda i händelse af landshöfdingens afgång, sjukdom eller annat laga förfall. b) Läns - Stats-samt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 7. 4 7 bj Länsdeputerade utväljas årligen af sockennämnderne på det sätt, att hvarje län delas i två distrikter, och sockennämnderne i hvarje distrikt utse en ibland, sig att såsom elektor deltaga i valet till distriktets deputerade, hvarvid tillika en suppleant utses, c) Lands-sekreteraren och lands-kamereraren utnämnas af Kongl. Majit, efter hittills sladgad ordning. 2.0 Länsstyrelsen skall föras i enlighet med en derför af Kongl. Majit och Rikets Ständer gemensamt beslutad, af konungen utfärdad instruktion, hvilken instruktion bör affattas på följande hufvudgrunder, nemligen: a) Verkställighet af grundlag, lagar, Kongl, förordningar och påbud, domstolars beslut och myndigheters lageller författningsenliga reqvisitioner, åligger landshöfdingeembetet allena, äfvensom all expedition af länsstyrelsens beslut, stadgande!) och kungörelser. b) Alla länsstyrelsens beslut, rörande allmänna ordningen och allmänna hushållningen inom länet, skola fattas af landshöfdingen, de deputerade och landssekreteraren gemensamt. c) Alla länsstyrelsens beslut, rörande beskattnings-uppbördsoch redogörelse-verket inom länet, skola likaså fattas af landshöfdingen, de deputerade och landskamereraren gemensamt. d) Alla utsökningsärenden afgöras af landshöfdingen, en deputerad och landssekreteraren. e) Skulle någon af de deputerade hafva förhinder att länsstyrelsens sammanträden bevista, inkallas suppleanten. 3:o Landshöfdingen åtnjute visst bestämdt arfvode, äfvensom landssekreteraren och landskamereraren bestämda löner. Deputerade åtnjuta arfvode och, då de äro bosatta utom residensstaden, reseersättning från och till hemorten. 4:o
M. Hr Mannerskantz: Då R. o. Ad. nyss beslutade att enskilde skulle slå fritt att inrätta bolag till bankrörelses bedrifvande, utan att Konungens sanclion dertill erfordrades, så anser jag som ett corollarium deraf följa, att Konungen icke kan bestämma den bogsta summan, hvartill ett sådant bolag kan få teckna sig; ty Konungen kunde ju då bestämma alt högsta leckningssumman ej fick öfverstiga i r:dr, och följaktligen ägde Konungen rätt att på detta sätt förvägra bolags uppkoms', och derför bör ej delta mom. linnas. Hr Lefre'n: Det är naturligt, att ett bankbolags minsta summa, hvarmed del vill börja sin rörelse, är något som bolaget sjelft kan föreslå, och bolaget kan då börja med i r:dr, om det skulle befinnas intressant och lönande, och hvartill jag önskar allsköns lycka; men delta mom. föreslår icke att Konungen skall kunna bestämma den minsta utan den högsta leckningssumman. Hr Rosenblad: Formelt tror jag icke att man kan komma lill samma slutsats med Hr Mannerskantz. Kär i morn. säger, att minsta teckningssumman skall utgöra r,000,000 r:dr, så ser jag i sanning icke, huru man skulle kunna få ett maximum af r r:dr; ty mellan 1 r:dr och en million r:dr är skilnaden verkligen en million gånger 1 r:dr. Då roan borttagit från Konungen den mera vigtiga rättighet, hvarom 1 §:n talar, då kan roan alltför viii borttaga den obetydliga, sorn i detta mom. omtalas, och gerna medgifver jag Hr Mannerskantz hafva rätt deruti, att det är inconseqvent att antaga Gr. Frölich.* förslag till 1 § och bibehålla det ifrågavar. 2 mom. oförändradi. Jag är dock benägen att lill momus bibehållande lemna milt bifall, saken betyder litet eller intet som jag hoppas. Hr Ribbing:
Att nästan all Export sker på Sverige, hvarigenom den i Finland varande Svenska Sedelstocken betydligen ökes, och har den nu stigit till den grad, att, oagtadt flera utgifne Författningar, som förbjudit Svenska Sedlars emottagande i Krono-Uppbörd och vid SkjutsLegors erläggande, det Svenska Myntet så fått öfverhanden, samt det Ryska så försvunnit, så dessa* Författningar nödgats upphäfvas och Svenska Myntet fått emottagas, så väl af Kronan, som den Private och Embetsmannens Lön samt alla utsigter af hvad natur som hellst, blifvit bestridda af Svenskt Mynt. Att således det Svenska Myntet blifvit synbarligen ökt i Finland, tyckes mig vara tydligt; men vill jag än uppgifva några skäl, som torde styrka denna satts, och bevisa, att ej Svenska Den 3 o December. 673 Svenska Myntet i samma molm återkommer, som det till Finland utvandrar. — I hvarje Finsk Stad, äfvensom på fasta Åland och vid Gränse-Orterne skola finnas Ryska Köpmän etablerade, dels med Finsk Borgare-rätt, dels utan. — Dessa taga alla sina Varor ifrån Ryssland, emedan de dels sakna Relationer i Sverige, dels få dem för bättre pris i sitt Fädernesland, och hvarom de stora Köpmans-Ttransporter, som man i Finland under Resor jemt möter, lemna otvifvelakliga bevis. De sälja nu sina Varor mäst för Svenskt Mynt för brist på Ryskt, som sätter naturligtvis honom i behof, att låta genom utskickade tillväxla sig mot det Svenska, Ryska Rubel-Sedlar, för att derigenom sättas i stånd betäcka sina, i Ryssland åsamkade Skulder, hvarföre också man alltid frågar då man vill handla något; om man betalar med Svenskt eller Ryskt Mynt? då i det senare fallet priset å varan fälles. Samma Språk föres af den Finska Handlanden, som tyckes bevisa enahanda förhållande, och har detta skedt i Finland till och med under de Perioder, då man ägt hopp om Svenska Myntets förbättring; således ej alltid någon Cours-Speculation, utan ofta en nödvändighet föranlåtit dertill. — Många kloka och äldre
Jag anser nuvar. bevillnrsförordnts stadgande i 4g § vara lämpligare än det, sorn Utsk. Föreslagit Lika med hvad inom R. o. Ad. vid föredragningen af betänk. N:o 58 yrkades och lika med hvad Gr. v. Fersen i sin reservation yttrat, anser jag, att såsom en bestämd skyldighet bör stadgas, det mantalslängderna skola i sockenstämmorna uppläsas, såvida man finner för något fall en sådan uppläsning kunna vara nyttig och nödvändig. Jag får derföre vördsamt hemställa, att R. o. Ad. måtte afslå den af Utsk. i betänk. N:o 38 föreslagna förändring uti berörde §, samt, i händelse R. o. Ad. godkänner min anmärkn. i denna del, jemväl besluta, att, i stället för de i betänk. N:o 5i föreslagna orden: "Häradsskrifvare åligge att tillställa vederbörande pastor mantalslängden så tidigt, att 8 dagar förut kan kungöras om den söndag, hvarå längden i sockenstämma kommer att till granskning företes,” föreskriften härom skall erhålla följande lydelse: "Häradsskrifvare åligge, kommer att uppläsas, samt om det ställe etc.” Hr af Billbergh: Jemte det jag med den siste värde talaren instämmer deri, att nuvar. stadgandet är bättre äti det af Utsk. föreslagna, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att här förekommer samma anmärkn. som vid den förra punkten, nemi. att Utsk:s förslag skulle innefatta en förändring i 1812 års författning om mantalsoch skattskrifningarna, i följd hvaraf jag, på samma skäl, som jag nyss anförde och R. o. Ad. då tycktes godkänna, ej kan komma lill annat yrkande, än att R. o. Ad. måtte afslå TJtsk:s tillstyrkande och qvarblifva vid hvad förut i denna § af bevilln.förordn. stadgadt ar. R. o. Ad. beslöt, att 49 § skulle bibehållas sådan den uti i83o års bevilln.förordn. finnes intagen. 73 §• Frih. af Nordin, Carl Joli.:
Skrifvelse af den i3 April innevarande år, hafva Banco-Fullmägtige hos Kongl. Maj:t anhållit, alt Dess och Rikets StatsContoir måtte undfå nödig föreskrift att ofördröjeligen till Bankens disposition öfverlemna utaf Kongl. Räntekammarens i Wexei-Banken innestående Medel, det af Kongl. Maj;t år 1826 lyftade Spannmåls-Creditivets belopp En Million Riksd., såsom varande af Rikets Ständer anvisadt, att användas lill Silfverköp; och har Kongl. Maj:t härtill lemnat Dess Nådiga bifall, enligt Skrifvelse af den 6 påföljde Maji; hvarefter Kongl. Stats-Contoiret, den 21 i samma månad, lill Banken anordnat berörde Summa, hvarigenom denna Bankens fordran hos Staten blifvit godtgjord och beloppet för det dermed nu afsedda ändamålet tillgängeligt. f. cl. Allmänna Magasins-Inrättningen. Jemnlikt Rikets Ständers beslut hafva Bankens fordringar hos f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen, lill det belopp, devid 1829 års slut utgjorde, blifvit uti Bankens General-Hufvudbok inom linien förde, med en sammanlagd Summa af 2,102,213 R:dr 4° skBanco, hvaraf 1,800,000 utgjorde Magazins-Inrättningens återstående Assigncrings-Creditiv-Skuld, ech 3o2,2 j 3: 40. dess skuld för lyftadt Creditiv till uppköp af myntbara metaller. Riksgälds-Contoiret. Riksgälds-Contoiret har till och med år 1828 i Januarii månad hvarje år från Banken fått åter emottaga de i5o,ooo R:dr, som året förut i De B - cember genom Stats-Verket blifvit lemnade i Capital-afbetalning på Statsskulden, samt jemväl erhållit hela öfverskottet af Bankens Ränte-Re venuer, sedan förvaltnings-kostnaderne blifvit bestridde oell afdrag af 266,666 f R:dr årligen skett för uppköp af myntbara metaller.
Dä emedlertid, i saknad af en på erfarenhetsförhållande grundad utredning rörande beloppet af de löne-innehållningar, sorn, efter vakansoch liggetidsförfattningarnes upphörande, skulle/i följd af uppskof med embetens och tjensters tillsättande, fortfarande vara att påräkna, Rikets Ständer icke äro i tillfälle att ens approximativt beräkna den kostnad, statsverket skulle komma att genom de till pensions-inrättningarne utgående årliga ersättningsanslagen tillskyndas, hafva Rikets Ständer, ehuru fullkomligt erkännande nyttan och ändamålsenligheten af den med ifrågavarande förändring åsyftade förenkling i redogörelse verket, likväl funnit sig för närvarande icke kunna bifalla, hvad uti den nådiga propositionen blifvit föreslaget, rörande tipphörandet af de under namn af vakanseller förslags-liggetidsbesparingar utgående löne-innehållningar samt anvisandet af årliga statsanslag till vederbörande pensions-kassor, såsom ersättning för deraf hittills åtnjutna inkomster. Beträffande åter den sednare utaf ifrågavarande löne-innehållningar, nådårsbesparing eller begrafningshjelp, så hafva Rikets Ständer visserligen funnit de till stöd för nådårsoch begrafningshjelps-besparingars upphörande i högstberörda nådiga proposition åberopade grunder vara giltiga och förtjena synnerlig uppmärksamhet; men då statsverkets nuvarande inskränkta tillgångar icke medgifva anvisandet af de betydliga statsanslag, hvilka, på sätt ofvanföre blifvit utredt, skulle erfordras såsom godtgörelse för de årliga inkomster, vederbörande pensions-kassor, enligt gällande författningar, ega att af nämnda besparingar uppbära, hafva Rikets Ständer för närvarande funnit sig förhindrade att till E. K. M:s nådiga proposition, i hvad den afser upphörandet af de under namn af nådårsoch begrafningshjelps-besparing föreskrifna löne-innehållningar samt beviljandet af ersättningsanslag åt pensions-kassorna, lemna bifall. Hvilket allt, till svar å E. K. M:s högstberörda nådiga proposition, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848.
R:dr | sk. |r33,431 I 2 Af Länen på kort tid och mot rörlig Pant: b) Förvaltning s-kost nader : Banco Statens Aflöning Pensioner till afgångne Tjenstemän och Betjente 52 1 4o — Af Lånen pä orörlig Pant och på längre terminer: Summa Contant Utgift 217,051 9 — Lån på Fastigheter mot 4 proc D:o D:o mot 5 proc. (efter afdrag af de 2 procent hvarmed Bankens från år 180 r balancerade Förskotts-Fordran hos Stats-Verket småningom godtgöres) Odlings-Lån, mot Borgen, å 2 proc. .. D:o D:o Öfver-Räntor för LagsÖkte .. Äf Banco-Diseonten, dess Räntevinst på 1828 års rörelse — Götheborgs Låne-Contoir, D:o D.o — Malmö Låne-Contoir, D:o D:o ... — Manufactur-Disconten, Ränta å 3 proc. å dess begagnade Creditiv för sednare halfåret 1828 och för förra halfåret 1829 ‘— D:o D:o, Ränta å 3 proc. å K:gl. Commerce-Collegii stående Motstående Räntevinst 417,269 26 11 Disponerad på sätt som följer: Till ersättning för Capital-förlust under året, genom den af Rikets Ständer beslutade afskrifning af Odlings-Lånet N:o 94. And. Andersson Dahlin . För att, efter de flere jemnlikt Rikets Ständers beslut skedde afföringar inom Linien, bibehålla Bankens Öfverskotts - behållning vid det föreskrifna beloppet af R:dr 4,400,000 Till uppköp af Mjntbara Metaller ... Till Riksgälds-Contoiret, att användas för Statens behof N:o 4- Tabellariskt Sammandrag öfver
För öfrigt är den äfven en gammal pålaga; och vid denna Riksdag har man följt den princip, att icke ändra de gamla grundskatterne, så att icke den ene undersåten må njuta lindring i skattebördorne på den andres bekostnad. På det således något beslut icke nu må fattas, som strider emot denna så väl i Utskotten som RiksStånden, efter hvad jag trott mig finna, antagne princip, tillstyrker jag bifall till ifrågavarande Utlåtande om Djeknepenningarnes bibehållande. 222 Den 13 J n 1 i i f. ra. Grefve Spens: Jag vill blott, såsom svar på Friherre Pal mst jernäs yttrande, att vinsten af Djeknepenningarnes afskaffande skulle komma endast Häradskrifvarne till gagn, göra den erindran, att, om man icke betraktar blott det yttre af saken, måste man finna vinsten af enkelhet i skatteuppbörden och räkenskaperne vara mera allmän. Vore här fråga om ett stort skattebidrag, så vore det kanske icke rätt, att utan största nödfall rubba det gamla beskaltningssättet, för att vinna den åsyftade enkelheten. Men det ifrågavarande beloppet är så obetydligt, att detsamma, genom Bevillning fördeladt på ett helt land, ej tynger någon Medborgare; och då arden vundna enkelheten i uppbörd och räkenskaperne en vinst, som förtjenar att värderas ej blott af Häradsskrifvare!!, utan äfven i allmänhet. Grefve Hortij Claes Fredrik: Friherre Palmstjerna har sagt, att det vid innevarande Riksdagar en allmänt antagen grundsatts, att icke ändra grundskatterne. Måhända förhåller det sig så i StatsUtskottet; men jag för min del kan ej gå in på denna princip, och jag önskade, att Ridderskapet och Adeln måtte förklara sig icke godkänna densamma. Grefve Spens synes mig hafva tillräckligt bevist nyttan af Djeknepenningarnes afskaffande, i anseende till den oreda de förorsaka i upphörden och räkenskaperne.
Det kan icke reflectera öfver huruvida ett krig eller dylika större händelser varit af lyckliga eller menliga följder för folken och bildningen, o. s. v.; men allt hvad som af historien anslår barnets hjerta och sinne, det förstår och fattar det djupt, och just derföre vill jag att religionsundervisningen skall ske på samma sätt, att nemi. det är något, som talar till barnets bjerta och icke till dess minne; ty att läsa historien vid 7 års ålder så att man kunde räkna upp åtskillige personers födelseår och dylikt, det är visserligen lika litet ändamålsenligt som att läsa calechesen såsom det nu tillgår. Man har ytterligare anmärkt, att det vore lämpligare att vidtaga ett sådant stadgande i en stat, der man hade fritt val af religion. Detta yttrande förutsätter att den af Hr Lagergren föreslagna redactionsförändi ing skulle öfverlemna något slags frihet i delta fall ål barnen. Det är likväl ingalunda förhållandet. Undervisningen skall ske af samma presterskap och med afseende på samma religion. Det är blott fråga 0111 huru den sker, och jag är öfvertygad att om något val af ny religion hos en menniska någonsin skall ifrågakomma, så är det då, när religionen blifvit hos honom inpreglad, icke med öfvertygelsens hela kraft, utan såsom en läxa. Ytterligare har det blifvit sagdt, att det skulle leda till en stor farhåga hos allmänheten, att den skulle med missnöje mottaga en skolundervisning, sådan som den jag här ifrågasatte. Det tror också jag, om öfvergången skedde brådslörtadt. Om man nu på en gång sade att catechesen icke får läsas, så skulle med skäl ett stort missnöje upp komma, men om man inom sig icke bestämdt har afgjort den frågan att nuvar. cateches-läsning är den bästa, så bör man också ställa författningen så, att en öfvergång kan beredas, och jag tycker att detta icke kan försigtigare göras, än då det genom författningen här öfverlemnas åt presterskapets medlemmar, som anse sig hafva tillräcklig tid alt ensamme besörja religionsundervisning, att i sådant fall få göra det, med förutsättning likvä att cateches-läsningen äf - Den 17 Februari f. m. ven under skoltiden skall äga rum.
Det var en ryslig otur detta, men det var något som nästan var oundvikligt, om icke i denna form, så i en annan. Öfverallt i världen funnes det lyckliga makar och små barn, ingen kunde rädda henne från att se eller höra det som pinade henne, ingen, ingen! Det blefve väl bättre, när hon fick sysselsättning och vant sig vid det. Kunde hon ej tänka på något annat, låta bli att höra på? Nej, de klara, veka, vemodiga tonerna trängde så tydligt ned till henne, det var omöjligt, outhärdligt! Hon ringde: — Om det är bäddadt åt mig, går jag och lägger mig! — Skall frun redan lägga sig, klockan är inte mer än åtta. — Jag vet det, men jag är trött. Godnatt! Hon tog ett ljus och gick in i sängkammaren. Taklampan brann och ljuset i den mattslipade kupan spred ett slags månsken i rummet. Hvad här var fridfullt och tyst, här hörde man icke musiken, det skulle bli skönt att hvila — att sofva. Hon hade ej väntat, att den första aftonen i det nya hemmet skulle vara angenäm, men den hade varit svårare, än hon kunnat föreställa sig. Finge hon bara sofva och hvila ut, skulle hon nog i morgon vara mindre nervös. Hon klädde hastigt af sig och släckte lampan. Hon hade just sjunkit i detta angenäma tillstånd mellan sömn och vaka, denna halft medvetslösa dvala, under hvilken man hvarken tillhör drömmarnes eller värklighetens värld då — hvad var nu detta — var det i själfva rummet? Nej, det var däruppifrån; man drog barnets vagn fram och tillbaka under det en ung, frisk kvinnoröst sjung en välbekant vaggvisa. Hon låg och vred sig i sängen, omöjligt att sofva, ljudet var visserligen ej mycket starkt, men detta ljud, det var som om barnvagnens hjul gingo öfver hennes hjärta. Hvarje nerv värkte, alla pulsar flögo. Hon hörde den välkända vaggvisans toner, hon kunde nästan urskilja orden. Skulle det fortfara så här dag och natt? Det kunde ingen stå ut med. En sådan svag mor, som tillät att man drog vagnen för att söfva ett friskt barn, hon visste ju, att det var friskt, det hade ju nyss tultat öfver rummet och dragit den välsignade trähästen efter sig och dansat.
Att Gösta var så stark som två Fideikommissarier trodde han sig nu ha tillfyllest ådagalagt, och Alfred, för sin egen person af samma ogräliga lynne som Fadern, hade nog af en minnesbeta. Icke så Magnus, som ifrigt spejade efter tillfälle att hämnas sitt skymfliga nederlag. Men förgäfves. Ännu ett par gånger, när Gösta ej längre kunde styra sig, slog han Magnus till marken, men sedan var ett: ”Hvad är det värdt” eller: ”Baron H. lär nog icke blifvit starkare sen sist,” Göstas enda svar på Magnus’s alla utmaningar. Göstas orubblighet, kanske ock hans athletiska grepp, när han någon gång tog i, kommo Magnus på andra tankar, och med Alfreds tillhjelp lyckades honom att hitta på Göstas sårbara sida. I början af sitt vistande på Högesta hade Magnus ej vidare brytt sig om Elin, än att han en eller annan gång velat på henne öfva de olika skrämningsmetoder han uppfunnit under sammanlefnaden med sina systrar; men sedan Grefvinnan på sitt Imperatoriska sätt förbjudit honom det, hade han knappt sett Elin – Men nu tog han sig före att fjesa och kurtisera för henne, kalla henne sin lilla Fästemö o. s. v. Numera skulle Gösta gerna slagits med Magnus, om det så varit en gång i minuten; men det hade blifvit Magnus’s tur att vara orubblig, och den stackars Gösta, som gjorde bekantskap med ett nytt slags lidande, led en tid bortåt – förfärligt. Då, ehuru ännu ganska sällan, började än på den ena, än på den andra af Göstas kinder visa sig en rodnad, hvaråt framtiden gaf namn, ehuru Göstas eleganta, men kraftiga gestalt i det längsta tycktes jäfva det. På Högesta märktes ej denna rodnad af någon utom af Elin, som, för att känna om den stygga röda fläcken brändes, flera gånger närmade sina läppar till den; vanligtvis försvann den då, och Gösta kunde åter se ut och vara så, som innan den otäcka Magnus kom till Högesta.
försorg tillställda intressanta berättelserna och rapporterna öfver den bndeiisislm Kvinnoföreni~igens arbete liimna ett rikt material. r: Hvilka slutsatser drager man nu ined afseeiide på sjukvårdens ståndpunkt i vårt eget land, då man samtnaiistaller densamma ined: inaloga förhållanden illoiii andra länder. - 0tvifvelaktigt erbjuder bland dessa Danmark, d i r reda11 sjukvårdsfrågan, efter hvad; I£ ofvanstående redogörelse framgår, sedan flere år tillbaka.a.ått en hög utveckling, en l i n g t ljusare tafla an den Sverige har att uppvisa. Denna jämförelse skulle verka nedslående om maii ej vi,d en närmare granskning funne, att våra förhå,llaiiden inom berörda område näppeligen Irunan mätas efter samma iilåttstock som de danske. Att fal en ordnad sjnkvird genomförd i virt vidsträckta land med dess glesa, befolkning. dess Lihrda klimat och små tillgihgar stöter i sanning på svårigheter af långt dvarsamrnare art än hvad fallet niåste vara i det lilla, i natur och för~ögenhetshänseende sa mycket lyckligare lottade Danmark. Den princip, som blifvit följd vid det danska systemet, den att uteslutaude p&amp; frivillighetens vag, genom af enskilda personer bildade, af eenskildas offervillighet nuderstödda föreningar iippriitth&amp;lla en ordnad sjokv&amp;r,rd, skullé ej hkha iikgon utsikt till framging. De förslag, som sedan en följd af år uppsttallts till förbiittrandet d sjukvhrden på, den svenska laiidsbygcleii utg&amp; också d a från den f örutsättningen., att denna angeliigeiihet skulle vars, icke en den eiiskildes u t m myndigheter11 as sak. Redan 1885 piyrkade doktor J. E. Berpvdl i en artikel i Eira, att likgot iiiöste göras för landsbygdens hälsooch sjukvårdsförhållanden. Medlet hartill finner ban vara amtallandet. af skolade sjuksköterskor, till ökande af liikarens arbetskraft och förmåga att lIjällpa.
Rjdderskapets och Adelns uppmärksamhet på Riddarhus Ordningens 36 §. Derutinnan förordnas: ?Att sedan sextio dagar föiflurit, räknade jfrårt den dag Kongl M.jj:t, enligt Regerings-Fprmeng I09 och Riksdags - Ordningens 27 § , låtif om Stats - Verkets tillstånd och behof Riksén? Ständer underrätta, ma jnga nya frågor väckas, eller sådape af Landtmarskalk, eller dep hans ställe företräder, upptagas; härifrån undantages dock, dels Ståndens egna Oeconomica, dels sådane ämnen, sopa af redan fattade Re* slut, eller redan upptagne ärender, eller ock af de under Riksdagen inträffade händelser, orne» Den 6 December. delbarligen sig härleda; hvaremot Riksdags* Ordpingen af den 10 Februarii i8;o, ined de Sedermera af Konungen och Riksens Ständer antagne förändringar i s6 § föreskrifter: ”Intet ärende må nedläggas, utan Ståndets uttryckliga Beslut. Ej eller må , med undantag af Grundlags-frågor, nya ämnen ai Riksdagsmän väckas, sedan en månad från Riksdagens början, enligt 27 § , till ända lupit sa vida icke sådane Rågor af redan fattade Beslut, eller redan upptagne ärender, eller under Riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föratK ledas’’.. I anledning häraf och enär, i anseende til den korta tid, som förflöt emellan Kongl. Majits Nådiga Sanction å Riksens Ständers vid Urtima Riksdagen i Stockholm år 1 under dånighet för slagne ändring \ Riksdags-Ordningens förhsrörde s6:te och till Riksdagens slut, då varande Riddarhus Utskott icke medhann att hos Höglofl. Ridde sk p. t och Adelö projecttra för än ring af 56 §. i Riddarhus-Qrdningen. till vinnande af likstämmighet med Riksdags-Urdninge''s o!van omförmälte §.; har närvarande Riddarhus Utskott för befrämjande af detta vigtiga ändamål, samt tili förekommande af obka tillämpning af Riksdags - Ordningens Och Riddarhus Ordningens i uppgifhe §.