Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Djurgårdsslätten; d) de af Banehagen bildade tvänne lägenheterne Niris 363, Banängshörnet och 364, Slätten vid Banehagen, så framt icke Kongl. Majit skulle i Nåder finna skäligt, att äfven dessa tvänne lägenheter, som äro mindre betydliga, innefattande den förra ££ kappland med ränta af 5, och den sednare 7 kappland med ränta af 9 mansdagsverken, må skatteförsäljas vid det förhållande, att de vid utarrenderingen af Banehagen i öfrigt, blifvit derifrån undantagna och såsom särskilde lägenheter upplåtne; ej de 8 allmänna platserna Niris 23, Triton, 24, Grimsberg, 166 a, Hebron, 376, Frigången, 377, Friberg, 391, Boulevarden, 408, Mariebergs kyrkogård, och 410, Andrews gata; f) N:o 234, Annedal; dock att äfven denna lägenhet, i händelse den genom laga beslut uti den derom uppstådda rättegång förklaras innehafva kungsladugården tillhörig jord, då bör till skatte försäljas; och g) de lägenheter, som möjligen kunna komma i fråga att till Vädersågen Nio 326 anslås, till fyllnad i de genom Kammar-kollegii skattebref den 20 Januari 1724 nämnde lägenhet tillagda 50 tunnland, hvarom egaren genom Kongl. Majits Nådiga beslut den 28 Juli 1852 lemnats öppet att väcka särskild talan. Enär Kongl. Majit uti ofvanåberopade Nådiga bref den 25 Febr. 1848 förklarat sig anse, det köpeskillingen borde blifva tio års grundlega, så ock derest denna blefve bestämd icke uti kontanta penningar, utan uti mansdagsverken, har Kammar-kollegium hemställt, att dessa må beräknas efter markegången för året näst före det, hvarunder ansökning om skatteköp göres. Slutligen har Kammar-kollegium, då på ifrågavarande lägenheter Kongl.
Jag förmodar alt, om någon ytterlighet i PoliceKammarens åtgärd ägt rum, Justitieombudsmannen icke lärer underlåta att deraf taga närmare kännedom och att beifra hvad som beifras bör. Yi få väl icke med liknöjdhet böra och se orätt utöfvas, det må öfvas hvar som hellst och mot hvem som hellst. Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, att Herr Grönhagens Memorial måtte hvila på bordet till nästa Plenum. Friherre Cederström, Jacob: Enligt 90 §. i RcgeringsFormcn är det tydligt och klart, att Hr Grönhagens Memorial, i dess närvarande skick, icke kan remitteras. Skulle åter Herr Grönhagen vilja utur Memorialet borttaga allt det, som innefattar klagan öfver PoliceKammarens åtgärder, så skulle hans återstående yrkanden, om PoliceKammarens ställande under HofRätten såsom ÖfverDomstol, möjeligen kunna remitteras. Herr Nauckhoff', Carl Ulric: Då fråga uppstått, om Herr Grönhagens ifrågavarande Memorial bör remitteras eller icke, så får jag, med Den to Januarii. G?,9 med anledning af 4.9 §• i Riksdagsordningen, anhålla att denna fråga må till nästa Plenum hvila på bordet. Friherre Cederström: Jag vill icke bestrida, att frågan om Remiss af Herr Grönhagens Memorial må läggas på hordet, men får anmärka, att ett slikt uppskof icke synes mig i någor måtto gagneligt, enär det redan blifvit upplyst, att Herr Grönhagens ifrågavarande Memoril icke är så beskaffadt, att det enligt 90 §. RegcringsFormcn kan remitteras. Friherre AnckarsvärdCarl Hinrichemställde att Herr Grönhagen mätte ändra sit Memorial, i likhet med hvad Grefve von Schwerin förmodadat hafva varit Herr Grönhagens afsigt* Grefve Mörner_, Adolph Göran: Jag tror att rätta frågan, i afseende på närvarande Memorial , är hvad det verkeligen innehåller, icke huru det hör expliceras.
Det vigtiga i principerna är nemi. dels att erkänna, det lagstiftningen för vexelrörelsen är skiljd från föreskrifterna inom mäklareordningen, dels att utmärka den väsendtliga skillnaden emellan en vexel och en assignation. Så länge begreppet i dessa delar var förvilladt, var det icke att tänka på att få något dugligt förslag i denna väg. Så visade sig opinionen också verkligen i början af riksdagen, och jag skyndade då att i hast utkasta ett förslag. Att detta är behäftadt med brister, är jag den förste att erkänna, och jag tillstår, att det var mig oväntadt finna dem så få, som Utsk. anmärkt. Mina anmärkn:r mot förslaget äro något när enahanda med dem, Den i3 April f. m. lii Hr Cederschjöld gjort; men jag har ansett det vara öfverflödigt att i dessa delar vara envis, då jag är öfvertygad , att vexelrörelsen inom nästa riksdag så utarbetar sig sjelf, att bristerna i lagen då lätteligen blifva åskådliga och kunna rättas. Jag förenar mig altså i anhållan om bifall. Hr Lefre'n, Joh. Pehr, hade inlemnat följande: I den händelse R. o. Ad. skulle återremittera LagUtsk:s betänk. N:o 179 öfver väckta motioner ang:de lagstiftning för vexelrörelsen, anhåller jag vördsamt, att följande anin ärkn.T vid vissa, §§ i lagförslaget må få åtfölja återremissen, nemi.: Vid 1 J. På första raden står: orten och tiden; bör stå tiden och orten, emedan denna ordställning fordras för att svara emot orden, när samt hvarest, hvilka följa straxt uppå. Nederst i samma § synes ordet sigt stå orätt och böra flyttas till punkten b; ty vista, sigt och dato äro de 3:ne konstord, som svara emot de 3:ne kategorierna a, b och c. Vid § 10. Orden: så fort ske kan, på andra raden synas alltför obestämda och lemna utrymme för processer; i 38 § är 14 dagars tid bestämd för likartad åtgärd. Vid § i3.
Jag är också i detta fall villig alt instämma med Hr von Hohenhausen, äfven om det skulle gä 9 H. G5 514 Den 18 April f. m. så långt som Hr Mannerskantz föreslagit, nemi. att tiden må utsträckas till och med Juli månad, ty man måste lemna någon tid för silfrets transport. Hr Rosenblad: Jag vill visserligen icke eller lägga hinder i vägen; men får fästa uppmärksamheten derpå, att sjöfarten icke börjar förr än i Maj månad och till och med sednare. Jag hemställer derföre till Hr Mannerskantz och de öfrige Herrarne, om de skulle vilja tillägga äfven Augusti månad. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: För min del instämmer jag med Hr von Hohenhausen, och så vidt som jag uppfattade Gr. Frölichs yttrande, så inslämnde äfven han med Hr von Hohenhausen. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Jag ber att få komma med ett amendement. Man har velat stadga, att förskottet skulle utgöra | af summan. Jag tror, att detta borde öfverlemnas till Fullmäktiges bedömmande, eller också att förskottet icke bör öfverstiga halfva summan, hvarigenom man får solidare hus att göra med. I anledn. häraf fästade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, uppmärksamheten derpå, att öfverläggningen förklarats vara slutad, och att således numera något nytt förslag ej kunde upptagas. Hr von Hohenhausen: Af de skäl, som jag redan flera gånger har besvärat R. o. Ad. att afhöra, kan jag omöjligt gå längre än till och med Juni månad, öfvertygad derom att äfven denna utsträckning af tiden skall väcka farhåga hos de öfrige Stånden. Hr Rosenblad: Jag kan omöjligt ingå på den inskränkning, att leveranstiden skulle sluta med Juni månad. Vi hafva flera gånger haft erfarenhet af att sjöfarten icke börjat förr än slutet af Maj, och tiden för leveransen skulle således blifva allt för kort, helst man sett, att det äfven vid medelmåttiga silfverköp varit nödvändigt att ställa leveringen på 3 månader.
för älskarn skall det brista. Den dag som han från henne går, blir säkert hennes sista. Men alltid när markisinnan kom till dessa rader, svek henne rösten och med bortvändt ansikte började hon gråta. »Hvarför dessa tårar på er vackra kind?» frågade Ulrich-Theodor med ömt deltagande. »Ack, min prins, jag känner, att den dagen skall komma, då ni skall öfvergifva mig, och jag skall mista det ädlaste hjärta och den mest fullkomliga själ på jorden. Döm själf, i hvilket tillstånd jag då måste vara. – Ack, aldrig skall jag kunna öfverlefva det.» »Markisinna, er egen fullkomlighet är den bästa borgen på min trohet. Hvar skulle kunna finnas ett så ömt hjärta och en så fulländad själ som er?» Ulrich tog hennes händer, tryckte dem hetsigt, betäckte dem med kyssar, och de sade hvarandra en oändlighet af vackra och ömma saker, till dess deras sinnen voro öfverhöljda af lycka och de i famntag glömde allt. Men om prinsessan Richissa talade de aldrig, fast Ulrich-Theodor ofta såg högeligen bekymrad och tankfull ut, när bref kommo från hans höge fader, som förebrådde honom hans uppförande som ingifvet af Satan, och erinrade honom om, att han var Guds mask, som skulle trampas till stoft af straffet, eller när stafetterna kommo och kallade honom till staden. Och så snart markisinnan blef lämnad ensam i Mon-Bijou, såg La Fleur henne sitta blek och liflös som en bild, utan att ens smeka sin älsklingshund Citron och endast rörande läpparna, som hon för sig själf om och om räknade dagarna. Men när UlrichTheodors springare blott hördes på afstånd, sköt all bloden upp i hennes bleka kinder, och med yr glädje gick hon sin älskade prins till mötes. Men under dessa skiften af lycka och sorg – ty här i världen gifves ej någon rätt ogrumlad och verklig lycksalighet – gick tiden till ända, till dess den af dem båda så fruktade afskedsstunden kom, då prinsen skulle rida prinsessan Richissa till mötes vid riksgränsen i och för förmälningens fullbordan. Afskedet blef, som man kan tänka, det sensiblaste.
Jag fastnade för fyra klädningstyger, tre barnkostymer, tre angtokaer och två paraplyer; en mängd Tuavästar, strumpor och näsdukar, tre portmonäer, allt så godt som för rakt ingenting. Gustaf skaffade sig en nattrock, två hela kostymer, nästan en hel skomakarbutik, fiskredskap, kräfthåfvar och tre stycken rägnkappor, som han fick för ett rampris, hängslen, resväskor och rakdon. När vi räknade ihop våra utgifter, hade vi visserligen gifvit ut flera hundra kronor för sådant, som vi förstås egentligen inte behöfde – men det blir en dag efter denna, och när man kommer hem är det bra att ha litet på lager. Så godt som hittadt är det ju ändå. Men nu är jag så trött, att pännan faller ur handen på mig. Jag ska inte skrifva på åtta dagar, så jag riktigt hinner samla mig. O, tänk att jag värkligen är i Stockholm! Ack Lovisa! ÅTTONDE KAPITLET. Nattsvart. En räddande ängel. Hinna samla mig! Hvilket hån i de orden! Ja, nog har jag hunnit samla mig alltid! Om jag så varit sönderfallen i små bitar, så har jag haft tid att både samla, sinka och torka ihop bitarna. Så utmärkt godt om tid har jag haft. Naturligtvis är det förtjusande att vara i Stockholm, men Nej, fram med sanningen, Lovisa Petterkvist! Du känner dig sviken, och det så det riktigt känns! Jag behöfde visst vara blyg jag! Lovisa Petterkvist är ingenting, presis ingenting; en vattendroppe i ett haf, det är alltsammans! Hemma, när man går ut, blir man åtminstone observerad, och har man ett nytt plagg på sig, så talar inte hela stan om något annat minst på en hel månad. Det är alldeles inte behagligt att dunsta bort på det här viset, och hur jag ska komma åt att odla min själ, begriper jag inte. Inte kan jag väl ryka på vildt främmande folk och fråga dem, hur jag ska bära mig åt, och hvad Gustaf angår Ja, här måste jag gråta en pärs, när jag tänker på allt elände. Saken är den, att jag sitter midt i skötet af all lifsens öfverflöd som en skamligt öfvergifven hustru.
Hr Ribbing har gjort en framställning, som jag biträder, nemi. att borttaga ordet ”församlingens” framför ”fattigvård.” Om så sker, förmodar jag att hvarken Frih. Cederström eller någon annan kan hafva något att erinra mot ordalydelsen; ty utan fattigvård lärer förmodligen Riket icke komma att blifva. Det skulle då komma att heta: ”De harn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång alt bekosta deras skolundervisning, böra genom fattigvården understödjas.” Angående den medlersta meningen, har Hr Ribbing instämt med mig deri, att hon bör för tillfället uteslutas. Dermed åsyftar jag icke att betaga de fattiga barnen den frihet från daglig skolgång, som andre ledamöter velat. Jag går lill och med så långt, att jag ville befria äfven andras barn från skyldigheten att dagligen begagna skolundervisningen. Sådant bör bestämmas efler omständigheterna på hvarje ort, såsom hemmanens afstånd från skolan, barnens talrikhet, med mera sådant. Jag förmodar alt de värde ledamöter, som mest sysselsatt sig med denna fråga, äro betänkte på att i 7 mom. göra en sådan förändring, att daglig skolgång icke ålägges i sjelfva författningen, utan att sådant må bero på skolstyrelsen. Jag vidblifver således min vördsamma anhållan att meltanmeningen måtte uteslutas. — Man har äfvenledes anmärkt, att stadgandet, om skolgången blir daglig eller icke, ej hade bort utsättas förrän man kommer till ansvarsbestämmelserna. Detta har visserligen sin riktighet; men då R. o. Ad. Dan 17 Februari f. ui. Ad. red:hi i början af denna § förbehållit sig rälliglieten alt omställa ordningen niomena emellan: så är det alldeles likgiltigt när besluten vidtagas, blott man sedan ordnar deni elter innehållet. Jag hoppas således, alt Ur vou Hohen hansen i detta afseende icke bar någon betänklighet, utan äfvenledes medgifver att vi vid detta tillfälle få lemna mellanstycket i detta mom. oprölvadt. Hr Ribbing, Bengt:
Länets Södra Hushållnings-Sällskap nedsatte år 1859 en Komité, för att föreslå de åtgärder, som Sällskapet borde vidtaga i ändamål att befordra trädgårdsodling och trädplantering; hvarefter Sällskapet år 1860 hufvudsakligen gillade och antog det af Komitén uppgjorda förslag, i enlighet hvarmed Sällskapet nu söker att verka för nämnde ändamål genom att a) med penningeunderstöd befordra anläggandet af folkskole-trädgårdar, b) årligen uppköpa och sprida träd, buskar och frön, c) utdela premier för utmärkta företag i afseende på trädgårdsanläggning och trädplantering, företrädesvis till sådana folkskolelärare, som synnerligen inlägga förtjenst vid anläggning, skötsel eller förbättring af folkskoleträdgård och vid undervisnings meddelande i sådan handtering, samt d) anställa årlig exposition af trädgårdsalster, jemte dermed förenad prisutdelning. Dessa åtgärder, hvilka påkalla årlig betydlig uppoffring af Hushållnings-Sällskapets medel, skola efter all sannolikhet kraftigt medverka att småningom lyfta denna gren af jordbruket från dess nuvarande låga ståndpunkt. Länets landtbruksskola, förut stationerad på Bo i Dörby socken af Norra Möre härad, har under denna period blifvit med vederbörlig tillåtelse flyttad till den i Ryssby socken af samma härad belägna egendomen Ryssbylund. Lärlingarnes antal har vanligen utgjort 12 å 14, och af dem hafva 8 å 10 årligen blifvit utexaminerade. Från skolan utgångne lärlingar hafva sällan förfelat att vinna förmånlig anställning såsom rättare vid större gårdsbruk. Jordbruket vid Ryssbylund är ett nyttigt föredöme för hela orten. Gårdens ägare, H. Kylberg, med skäl ansedd såsom en af landets skickligaste jordbrukare, har der gjort flera lyckade och nyttiga anläggningar och inrättningar, hvaribland torde böra nämnas mejeri, ölbryggeri, humlegårdsanläggning på Bäjerskt sätt, tobaksodling, tillverkning af mera sällsynta åkerbruksredskap och beredning af ett slags gödningsämne, kalladt pudrett, in. m. A Fabrikören P. Deurells egendom Fallebo nära Oskarshamn finnes en större Bäjersk humleplantage, som, anlagd med stor kostnad och omsorg, årligen lemnar utmärkt vackra och värdefulla skördar.
Betänkande, i anledning af väckt motion örn upphörande af den för de Kongl, personerne och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet och restitution af de utaf dem erlagda tulla fgifter. 1 en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln vackt motion (N:o 82) har Herr Dalman, W. F., under förmälan, hurusom, enligt hvad allmänt veterligt vore, den tullfrihet eller reklam ationsrätt af till riket införda varor, som för närvarande är medgifven ej mindre de höga Kongl, personerne än härvarande utrikes sändebud, föranledt och, i följd af saknade och alltid med både svårigheter och obehag förenade kontroller, lätt kunde fortfarande föranleda missbruk, föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta upphörande af ofvanberörda tullfrihet och att i stället de tullafgifter, som af de Kongl, personerne och utrikes diplomater komme att erläggas, måtte, efter i behörig ordning afgifvande räkningar, till vederbörande restitueras. Genom särskilda nådiga Skrifvelser af den 2 December 1824 har Kongl. Majit gifvit General-tullstyrelsen tillkänna, att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer i sammanhang med deras vid 1823 års riksdag vidtagna reglering af tullinkomsterna i underdånighet hemställt och i likhet med hvad förr varit öfligt, funnit skäligt förordna att ej mindre varor, hvilka för Kongl. Majits h dhållningsbehof och för de öfriga Kongl, 'hofven från utrikes ort införskrifvas, skola vara från tull befriade, än ock att alla främmande Makters hos Kongl. Majit ackrediterade beskickningar skola åtnjuta tullfrihet så väl för de husgerådssaker och andra varor, tillåtna eller förbudna, de vid sin hitkomst medbringa, som ock för dem, hvilka för deras räkning och behof sedermera inkomma. Och har, för tillgodonjutandet af sådan tullfrihet, blifvit föreskrifvet: i afseende å Bih. till JR. St.
Län, Lars Boethius andragit, att, oagtadt tid efter annan utfärdade föreskrifter om kolhandeln, liar ändock oupphörliga missbruk med kolmälten förefallit, och då bestämdare föreskrifter om skrindors och stegars form, ehuru ändamålsenliga de i och för sig kunna vara, likväl alltid mötes med inkast å säljarens sida, alt de uppgifna dimensioneime icke passa för den oländiga mark och de trånga vägar, genom hvilka kolen skola föras, så syntes för motionären ej annat återstå, för att i förevarande fall vinna nödig beslämdhet, med bibehållande af hvars och ens frihet, att inrätta sig efter sina omständigheter och behof, än att helt enkelt stadgades, det kolslu indor, vare sig vid afsalu af kol eller el jest, alltid måtte betraktas såsom mälkärl, samt innehålla huru mångå eller huru fä enheter man behagade, endast koltunnan, sådan den hittills vore bestämd, utgjorde denna enhet, äfvensom att detta målkärl, det matte benämnas skrinda, kolryss, stig eller, dylikt, alltid och ovilkorligen malle vara krönt i vederbörlig ordning och af den person, som af föregående eller blifvande författningar dertill vore eller Klefve förordnad. Motionären trodde, att härigenom ej allenast alla serskilda föreskrifter för skriridornas olika form i olika orter komme att försvinna, såsom fullkomligen öfvei flödiga, utan äfven alt egames frihet att tillverka, ega och bruka fordon af hvilken form och storlek han behagade, vöre respeeterad samt den köpande allmänhetens rätt jemväl förvarad genom bestämdheten af den utbjudna varans qvantitet och hvilken bestämdhet alltid ansetts åligga det allmänna, alt i' handel och vandel conlrollera; yrkande motionären slutligen: alt ett vite af minst 16 R:dr 3a sk. B:ro malte utsättas för den, som Klefve beträdd att hafva eller hafva haft kol i okrönt skrinda; att hvar och en mätte ega rätt att åtala brott i detta afseende, samt alt böterne borde delas till hälften emellan Käranden och bans Sockens fattigvård.
Stat för Hans Kongl. Höghet Arf-Fursten Prins Oscar, mätte ifrån ig ii ars början, anstas en Summa af 16,666 N:dr Z2 ft, utan afräkning ä Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens Statssumma af de 6,666 R:dr 32 ft., hwarmed densamma »vid i8»o ars Riksdag blifwit i afseende pa Hans KonglHöghet ArfFurstens uppfostran förhöjd, bestulit, att genom Remis; lill StatS-Utskottet, berörde Utskott skulle anmodas att denna Summa för Hans Kongl. Höghet i Stat förestå; sa fann Borgare, Ständer nu för godt att uti en sadan Remift, med Högloflige Ridderstam och Adeln sig förena. Ur supra. klx krotocollo, kLerjström siv Den 9 Junik Utdrag af protscollet, hältet hos Hederwärda Bonde-Ständet, wid Urt ma Riksdagen i Orebro den 9 Junit 1812. S. D. Instämde Bonde-Ståndet uti Högloflige Ridderssapets ock Adelns, i anledning af Herr Landshöfdingen Friherre af Ha kan sonö motion, fattade besiut, att genom Reinitz anmoda Stats, Usikortet. att för Hans Kongl. Höghet Arf-Fursteu Prins Oscar, ifrån rZn ars början i Stat fö, resia en Summa af 16666 R:dr 52 tz. utan af, rakning a Hanö Kongl. Höghet Kron, Prinsens Statssumma af de 6,666 R:dr zr hwarmed den samma wid l8lc> ars Riksdag i Orebro blifwit, i afseende va Hans Kongl. Höghet Arf,Furstens uppfostran, förhöjd. suprs. k!x krotocollo, 6. L rink liisa. Utdrag af protokollet, hället hos Heder, wärda Bonde-Ständet wid Urtima Riks^ dagen i Orebro den 9 Junit 1312.
Utskottet får lill Rikets Ständers godkännande anmäla berörde beslut, med tillkännagifvande att, i händelse af Rikets Ständers bifall dertill, Utskottet skall vid uppgörandet af reglementariska föreskrifter för Bankens styrelse o_ch förvaltning föreslå ett stadgande i nämnde syftning, att i Bankoreglemeulet införas. Antaget acSedan Direktionen öfver Låne-kontoret i Götheborg, genom Rikets kord för ständers bifall till Utskottets vid 1850—1851 årens Riksdag afgifna utlå» osäker di(an(le N;0 blifvit; berättigad att för åtskilliga osäkra fordringar, efter skontfordran. pröfning af omständigheterna i hvarje särskildt fall, antaga ackord, om och när sådant erbjödes, eller genom ändamålsenliga åtgärder kunde tillvägabringas, samt Kontorets Ombudsman den 17 Juli 1855 hos Direktionen anmält, att Enkan Wilhelmina Wingenblixt erbjudit sig att i ackord för ett af hennes aflidne man, förre Handlanden A. D. Wingenblixt i lifstiden upptaget diskontlån, hvarå återstod i kapital 432 R:dr 8 sk. B:ko, inbetala 133 R-.dr 16 sk. samma mynt; så har Direktionen, efter inhemtande deraf, att skulderna, enligt bouppteckningen efter aflidne Wingenblixt, vida öfverstego tillgångarne: att enkan genom dom i mannens konkurs blifvit tillerkänd frihet i framtiden från allt kraf af dennes borgenärer; att ena löftesmannen för ifrågavarande lån, efter iråkad konkurs, i fattigdom aflidit, och att den andra i många år varit utan stadig sysselsättning och i saknad af ali tillgång, hvadan någon utsigt för lånets betalande icke förefanns, ansett det vara med Låne-kontorets fördel mest förenligt, att det gjorda ackords-anbudet antaga, till följd hvaraf, sedan 133 R:dr 16 sk. B:ko blifvit till Låne-kon toret inbetalda, återstoden utur räkenskaperne afskrifvits; hvilken af Direktionen vidtagna åtgärd Utskottet anser vara med Rikets Ständers beslut öfverensstämmande. S 5.
”Bjöd Hennes Nåd honom någontingen att äta?” frågade hon hastigt. ”Ack nej!” – Högt rodnande erkände Hennes Nåd att hon glömt det. Så fort trotjenarinne-värdigheten möjligen medgaf, sprang Gertrud åstad, hann upp Gösta på trappan, fattade tag i honom, nickade mycket betydningsfullt och frampustade: ”Söta Herr Gösta lilla! Konung David åt askitt brö, och blanda’ åpp dä han drack med tårar. Får inte Gertrud gi Herr Gösta lite mat?” Gertrud snyftade högt när hon upphörde att tala. ”Nej tack min goda Gertrud, icke i dag men i morgon,” hade Gösta vänligt svarat, men, under det Gertrud med gulrandiga förklädet aftorkade sina tårar, smög han sig bort. Gertrud åter inne hos Hennes Nåd kunde icke nog berömma sig af Herr Göstas beskedeliga tilltal – Men om Hennes Nåd budit honom, hade han nog ätit – Och hvart tog han så vägen i svarta mörkret? Och hvar hade han hållit hus sen han lemnat Högesta? Kunde man återkomma ur grafren, så visste Gertrud nog hvar Herr Gösta varit – Men nu hvad visste Hennes Nåd? – Hennes Nåd visste ingenting. – I Hennes Nåds ställe hade Gertrud säkert fått reda på allt – (Ja frågat om allt och fått veta än mindre än Hennes Nåd, se der, o hedervärda Jungfru Gertrud, hvad vi våga förmoda!) Men hvar hade Gösta också hållit hus? Gösta hade ingen passionerad och olycklig älskare varit, om han ej åtminstone för någon tid dröjt i trakten der den älskade bodde – När nu tillika i den stora * * skogen, ett par mil från Högesta men åt annat håll än Stånga – fanns ett torp, hvars egare Gösta kände och hade gjort sig till vän utaf, hvad var då till och med mera enligt Romantikens reglor, än att han valde detta torp till sin bostad. Detta vill säga, syntes der för ögonblick – det mesta af sin tid tillbragte han ute – Bort om skogen var en stor sjö – på hinsidan sjön låg ju på en utskjutande udde Högestas sjelfva ”Krattirs” byggnad.