Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning deraf anhålles och föreslås, att ej allenast de anställde undersökningar, rörande dessa sjöars sänkning, måtte, så fort ske kari, blifva till slut bragte, utan ock, att, derest nämnde sänkning kan verkställas, de hemmansegare, som under tiden lidit, men oaf* kortadt utgjort sina onera, måtte af staten erhålla ersättning för den lidna skadan, eller ock, derest företaget icke finnes utan öfvervägande kostnad och olägenhet kunna verkställas, tillfälle dem lemnäs, att med minsta möjliga omgång erhålla förmedling å sina hemman och lindring i sina utskylder. Orsakerna till sjön Venerns oregelbundna, men periodiska stigande och fall, hafva länge varit föremål, ej mindre för Vetenskapsidkares än kringboende hemmansegares eftersinningar. Sjelfva naturphenomenet och dess skadliga verkningar hafva varit kända ifrån urminnes tider; men endast gissningar, oftast af en orim!ig\baskaffenhet, samt utan all grund, såsom att sjön stiger i 7, och faller uti andra 7 år, •att den eger underjordiska tilloch aflopp g38 Besv, och Ekon, ytsk. Betänkande/u in. m., som göra all bestämning omöjlig, hafva intagit stället för observationer, stödda på fördomsfri erfarenhet och vetenskapliga grunder. — Sedan en sednare tids upplyftare forskningsanda undanröjt dessa fördomar, och man efter vederbörliga, med noggrannhet anställda, rön och försök, hunnit inse de verkliga orsakerna, samt trott sig kunna bestämma dem genom någorlunda säkra calculer, så har åhågan blifvit vackt, att i statsekonomiskt hänseende begagna den vunna erfarenheten till förekommande af öfversvämningarnes menliga verkningar på segelfart och landtbruk, samt derigenom ej mindre undanrödja tusendtals jordbrukares lidande på redan odlade och besådda marker, än skänka fosterbygden en betydlig sträcka af ny jord, tjenlig till all slags odling och production. Med anledning af Kongl. Vermländska Hushållningssällskapets, uti Juli månad 1817, gjorda underdåniga hemställan, sedermera understödd af några enskilda hushållares till Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs
För år '1717 förhöj les upphandlings algiflén i allmänhet med 60 procent. Genom Kungl, förordningen den 10 November 1716 föreskrefs en särskild per171 ti års sonlig afgift för varor, som vore mindre »nödiga till oumgängligt bruk» Denna aföf™fr?£'U' gift skulle utgöras med visst, efter rangordningen och det stånd, hvartill don skatt'1 skyldige hörde, bestämdt belopp, hvilket var lägst för högre cmbetsoch tjenstemän samt högst för dem, som icke vore uppförde på rangordningen och ej tillhörde adeln eller kunde räknas bland de förnämsta borgarne. Högsta afgiften, eller 200 d:r s:mt årligen, skulle erläggas för begagnande af gyllenoch silfverduk samt blommerade eller randiga sidentyger och utrikes tillverkadt sammet. För dylikt tygs nyttjande »i smått eller till hufvudkmader» utgjorde afgiften deremot blott högst 6 d:r. Bland de artiklar, för hvilka sagda afgift borde erläggas, förekommo kläder af satin, siden, kamelott, atlas, guldoch silfvergaloner samt fransar och broderier, kläder fodrade med eller förfärdigade af dyrbarare skinn eller kläde, kostsammare hattar, spetsar, te, kaffe, chocolad, konfektyrer, tobak, vagnar, chäsar och slädar. Uti Konlributionsränteriels kungörelse om 17IS års kontribution bestämdes denna iris åis till 15 d:r s:mt af hvarje hemman säteri och frälse, hvaremot säterioch frälsekontribution, egare befriades från kontribution för lösegendom och kapital, samt till 4 d:r af hvarje kronooch skattehemman, 5 d:r af postoch lotshemman samt oroterade gästgifvaregårdar, 6 d:r för hvarje par skattlagda qvarnstenar, jemte 4 d:rs mj >1- nareafgift. Arrendator skulle erlägga tjugonde penningen af arrendet. Utaf löner skulle innehållas hvar femte penning. Enahanda belopp skulle betalas af det högre presterskapet samt Pastorer i städerna.
Således kan frågan ej vara annan här, än om de utaf Konungen gillade §. §. uti den af Ridderskapet och Adeln till Hans granskning framställde nya Riddarhus-Ordning skola blifva gällande; och då Grundlagen innehåller, att hvad Konungen gillat, är Lag, så är det ju äfven tydligt, att dessa §. §. såsom ' sådana skola efterlefvas; men att hos Konungen anhålla, att, intill dess Han hunnit pröfva den del af det återstående Förslaget, som ännu icke hunnit undergå Nådig granskning, Han täcktes uppskjuta utfärdandet af de §. §. i 236 Den 21 December f. m. samma Förslag, som Han redan sanctionerat, anser jag vara alldeles orätt, hvadan jag ännu en gång anhåller, att få förena mig uti den proposition, som Herr Rosenblad föreslagit. 1 Herr Rosenblad: Grefve Cronhjelm har fullkomligt rätt deri, att jag instämt med Utskottet och den värde Grefven deruti alt anse, det Konungen icke afslagit den del af nya Riddarhus-Ordningen, Hans Maj:t förklarat sig icke hafva medhunnit att granska, utan att en slik granskning, för.hvilken ingen tid finnes utstakad, ännu återstod. Jag har också förenat mig med Utskottet uti att tillstyrka en underdånig adress till Konungen med anhållan, det Hans Maj:t täcktes pröfva den återstående delen;'men deri skiljer jag mig från Utskottet, att jag föreslagit,\ det nämde adress måtte åtföljas af den begäran, att de §. §. sorn dels redan erhållit, dels efter den nya granskningen kunna erhålla Nådig sanction, mätte förklaras från och med nästa Riksdag gällande, utan det af Riddarhus-Utskottet föreslagna lagstridiga villkor af ett oinskränkt bifall till alla de förändringar, Ridderskapet och Adeln antagit. I afseende på den tydning, en värd Ledamot velat gifva 5a §. RiddarhusOrdningen, anhåller jag att derur få uppläsa några ord.
Nej, ty de äro nog många ändå som så ropa! LARS (rullar upp ett papper som han tagit fram; betraktar Olof en stund; derpå läser han). "Och Herrens ord skedde till Jeremias; Jag kände dig förrän jag tillredde dig i moderlifvet och utkorade dig förrän du af modren född vardt och satte dig till en profet bland många folk. Men Jeremias sade: Ack Herre, Herre, jag duger icke till att predika; ty jag är för ung. Då sade Herren: säg icke: Jag är för ung; utan du skall gå, dit jag sänder dig, att predika, hvad jag befaller. Ty jag vill i denna dag göra dig till en fast stod, till en jernpelare och till en kopparmur i hela landet emot Juda konungar, emot hans furstar, emot hans prester, emot folket i landet; Så att, om de än strida emot dig, skola de likväl icke öfvervinna dig, ty jag är när dig, säger Herren, att jag skall frälsa dig!" OLOF (springer upp). Sa' Herren det? LARS (fortsätter). "Så omgjorda nu dina länder och statt upp och predika för alla allt det jag dig bjuder". OLOF. Hvarför går icke du? MÄSTER OLOF 7 - LARS. Jag är för gammal! OLOF. Du är feg! LARS. Ja, ty jag har ej kraften; men den har du Gud gifve dig nu tron. OLOF. O ja, jag hade en gång trons låga och hon brann herrligt, men munkeligan släckte af henne med sitt vigvatten, då de ville läsa djefvulen ur kroppen på mig! LARS. Det var halm som skulle fladdra ut; men nu skall Herren tända dig en stockeld, som skall förbränna de filisteers säd. Vet du hvad du vill, Olof? OLOF. Nej, men jag känner hur jag vill qväfvas, då jag tänker på detta arma folk som suckar efter förlossning. De ropa efter vatten, lefvande vatten, men der fins ingen som har något att ge. LARS. Rif ner det gamla murkna huset först, det kan du! Herren sjelf skall bygga dem ett nytt! OLOF. Men då bli de utan tak öfver hufvudet en tid!
Januarii, innehållande, att Preste-Ståndet, som bifallit förstnämnde Utlåtande, tillika beslutat, att hos Kongl. Maj:t, genom en underdånig Skrifvelse, anhålla om en sådan Nådig Förklaring öfver Kongl. Kungörelsen den 4 Februarii 1811, som, i det den undanrödjsr all osäkerhet och miss* PrOtsZJtdrag den 3 Febr tiar {i 1830. 35 förstånd vid tillämpandet deraf, försäkrar odlarne på Recognitions-skogarne, att skyndsamt komma uti en oqvald besittning af de rättigheter, hvarom Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, genom de för Förordningen af den 4 Februarii 1811 stadgade grunder, velat hafva dem orulfbligen försäkrade; uti hvilket beslut de öfrige Riks-Standen blifvit inbjudne att sig med Preste-Ståndet förena* men som Utskottets första Betänkande re» dan blifvit den 4 sisth November af Rid» derskapet och Adeln bifallet, samt Ridder* skåpet och Adeln nu ej eller fann skäl att Pre* ste-Ståndets inbjudning antaga; alltså ansåg R.idderskapet och Adeln Utskottets ifrågavarande Utlåtande böra läggas till handlin. garne* S. D.
Landtmannen i anseende til underliggandes skyldighet at leda matten ifrän sig, skulle wisterligen hafwa de mest wälgörande följder, och den stora del jord i Riket bestäende af sidländ mark, kärr och mostar, som' ännu ligger antingen r et alldelrs ofruktbärande eller ätmindstone mindre bördigt tilständ i brist af watten-afiedningar, stulle derigenom snart blifwa odlade och fruktbärande. Allmänna Lagen stadgar wäl, at underboende äro styldige at dika ifrän sig, men sällan lärer det inträffa at denna skyldighet godwilligt fullgöres. Den som wil odla dylik mark, lärer ofta blifwa nödgad at börja med stämning til Tinget, hwarefter gemenligen följer Syn och en Procest med all ben tidsutdrägt och kostnader, hwartil Rättegängs-Ordningen lemnar tillfälle. Fruktan här» före tilbakahäller wisterligen mänga frän desta för - 80 Den 8 Juli?. fördelaktiga och menstligheten gagnande företag. En författning, som medgaf rättigheten at företaga dikning, der den försummades, och pä dens kostnad som bewisiigen tilsagd, inom wist tid icke wärdade stg om et sä wigtigt änende, wore derföre at önsta, i likhet med stängsel-förordningen, som redan til efterlefnad blifwit gällande. Eken, detta för Rikets behof sä angelägna träd, har tilwunnit sig Regeringens upmärksamhet, och enligt sednaste stogsförordmng bör Iägeri-Betjeningen tilhallas at utan förebärande af nägon ursäkt werkställa de dem älagde planteringar. De genom deras ätgärd inrättade planteringshagar stola da bereda Riket säker tilgäng pä detta dyrbara träd. Likwist stulle ändamälet säkrast winnås, om uti wista dertil lämpeliga orter nägre hemman kunde utses och anfläs, hwilkas flesta ägor stulle dertil anwändas. Detta träds planta och första wäpt fordrar en noga tilspn.
Riksens Stander framhärda §Cc. N.-r 232. Uppläst och godkänd hos Samtl. Riks-St, d. 1 Juli 1818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående skyldigheten att afskala Barkeu ä utsynte Ekar och rättigheten till samma Barks användande. Hos Riksens Ständer har kommit i öfvervägande, att olagenheter tillskyndas Eandtmannen genom den honom, enligt Eder Kongl. Majus och Rikets Kommerse-Cojlegii Kungörelser d. 2 Maj ]775 > (*- 3 Oktober 1776 och d. 14 Juni 1815, åliggande skyldighet, alt vid Fem Daler Silfverinynts hot afskala Barken på utsynte Ekar, och att följaktligen åtgärder äro af noden, hvärme. deist han må åtnjuta behörig ersättning ej mindre för Barkens eget värde än för arbetet och forslingen till afsåttnings-orten, hvilken ersättning likväl 1111 sällan rrhålles, i synnerhet vid de från Kustt-me aflägsne Ekskogar, der i många fall Barken - Underdåniga Skrifvelser. 6oi lcén alldeles icke kan afyttras och egarens moda således är förspild. I betraktande häraf få Riksens Ständer uti förberörde, på Eder Kongl. Majas Nådiga befallning grundade, Författningar i underdånighet föreslå den ändring, att en Jordegare eller Heim mans-Innehafvare, soin bevisligen erbjudit närmast boende Garfvare Barken å utsynte Ekar, men ej derför kunnat erhålla skälig betalning , så att hans arbete och möda kan blifva ersatt, bör helt och hållet från Afskalnings-skyldigheten befrias, eller, om Garfvaren ej åstundar Barken, Vara berättigad till den sammas försäljning åt hvilken som helst inom Riket eller dess användande för hvilket bruk honom för öfrigt godt syne3. Riksens Ständer framhärda Scc. N:r 233.
Maj afgifvit, och hvilket är sistnämnde Revisions-Berättelse bifogadt. § 69. Då uti Bankens räkenskaper under titel: Tryckningskostnad under 1828—1830 årens Riksdag "balanceras 977 Rdr 34 sk. Bko, hafva Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorer (se sid. 34 i Berättelsen) förklarat, att Banko-Styrelsen långt för detta bordt antingen hos Riksgälds-Kontoret söka ersättning för berörde belopp, eller ock anmäla detsamma till afskrifning. Som tiden för återfordrande af berörde utaf Banken bestridda utgift för tryckningen af Banko-Utskottets Utlåtanden och Betänkanden, m. m., till Rikets Högled. Ständer vid ofvanberörde Riksdag, redan lärer vara förliden : hafva Fullmäktige ansett sig böra hos Höglod. Banko-Utskottet hemställa : att berörde 977 Rdr 34 sk. Bko måtte få utur räkenskaperne afskrifvas. § 70. I anledning af en utaf Banko-Ombuden vid Dåne-Kontoren i Götheborg och Malmö G. E. Ferlin oell C. A. Nordström hos Fullmäktige gjord anhållan, att enär, vid inträffande ledigheter inom Banken, någon af Sökanderne kunde befinnas närmast i tour till vidare befordran, stadfästa och bibehålla honom vid den tour och tjensteberäkning, som åtföljer en dylik befordran, utan att de, för sådant ändamål, bellö fde med ansökning derom tidt och ofta besvära; hafva Fullmäktige, efter Under-Styrelsens hörande, den 14 Oktober 1841, i öfverensstämmelse med bemälde Styrelses tillstyrkan, beslutat, det borde Under-Styrelsen vid livaije upprättande förslag till befordran inom 3:dje 64 Berättelse af Banho-Fullmälstige.
St:s skrifvelse ingenting bestämdt härom yttrades, utan innehåller samma skrifvelse tvertom, »att det icke torde vara alldeles nödvändigt att södra delen af platsen blifver afröjd», samt att det positiva skälet för inlösningen var att förekomma den stora tillbyggnad, som eljest tillämnades, och hvarigenom kyrkan skulle hafva kommit att helt och hållet undanskymmas. Detta var obestridligen det egentliga ändamålet med åtgärden och ett fullkomligt afrödjande afsågs blott vilkorligt eller önskningsvis. Då det nu visat sig att genom borttagande af de vanprydliga hus, som för öfrigt funnos på platsen, Riddarholmskyrkan kommit att till sitt yttre, såsom mig synes, presentera sig på ett ganska tillfredsställande sätt, så tror jag att det nästan skulle vara att gå för långt, om man nu, utan afseende på den stora kostnad, som dermed är förenad, ville borttaga äfven det andra der befintliga huset, blott för att ytterligare få platsen något mera öppen. Man bör nemi. besinna att, om det qvarstående huset skall nedrifvas, i stället för att användas till RiksArkiv, såsom nu blifvit af K. M:t föreslaget, i hvilket fall ett annat hus för detta ändamål måste anskaffas, så kan den kostnad eller förlust, som härigenom skulle upkomma, ej antagas till mindre än omkring 300,000 rdr; och då hemställer jag om tillräckligt skäl förefinnes till en så stor uppoffring. För dem, som tagit kännedom om den ritning, som blifvit upgjord för det föreslagna nya RiksArkivet, bör det efter mitt omdöme vara klart, att detta hus, långt ifrån att på något sätt vanpryda platsen, tvertom skall bidraga till dess försköning. Det må visserligen medgifvas, att, åtminstone ur vissa synpunkter, det H Den 4 April. kunde vara onskvärdt, om hela platsen blefve afröjd; mon då sådant, såsom jag nyss nämnde, skulle komma att medföra en kostnad af flera hundra tusen rdr, torde man väl ändock draga i betänkande att använda penningar till så stort belopp för ett relativt så ringa ändamål. Man har sagt att andra hus skulle kunna användas till RiksArkiv, och åtskilliga förslag hafva i sådant hänseende blifvit framställda.
Jag skulle tro, att då på.ena sidan den princip är gifven, att Hufvudman skall 184 Den 7 Augusti f. ns. sitta för egen Ätt, nfir han antecknat sig i laga tid, eller innan Ättemän intagit säte för Ätten, faller det af sig sjelf, att då Hufvud mannen dör, Fullmägtigen förlorar Säle och stämma, emedan detta annars skulle stå i tydlig strid emot hvad §:n säger om Hufvudmans skyldighet i allmänhet. Herr Printzensköld, Axel: Det vore visserligen en stor lycka, om den af Friherre Cederström åberopade jemlikhetsprincip i verkligheten existerade; men så länge försynen utdelar de moraliska håfvorna lika ojemnt, som de physiska, torde det icke kunna tagas för afgjordt, att den ena lika val passar till UtskottsOrdförande, som en minan. Jag tror derföre, att man bör förutse det fall, då en möjligen skicklig Ledamot, som likväl icke passade till Ordförande, genom tillträde af Hufvudmannarätt kunde uttränga den sednare, och således lemna i hans fria val att, genom begagnande af sin rätt, emottaga Ordförandeskapet eller ock förblifva på den plats han innehar. Derföre anser jag Utskottets förslag vara det lämpligaste, dock med tillägg vid orden i Rlifver under påstående Riksdag Fullmägtig Hufvudman för egen Ätt, af orden: genom arf'då det komme att heta: Blifver under påstående Riksdag Ful/mägtig genom arf Hufvudman (Scc. Likaledes borde i sednare puncten heta: Lag samma vare med den, som under påspående Riks-? Den 7 Augusti f. m. 185 dag pä nämnde sätt blir Hufvudman &p. I defta fall kommer endast Ödet att afgöra saken, då deremot nu en person skulle kunna under påstående Riksdag upp*, höjas till högre värdighet, och introduceras för att taga Ordförandeskapet i det Ut-* skott lian vore Ledamot. Vid andra Momentet liar jag äfven en anmärkning att göra. Der står nemligen icke, huru förhållas bör, om en person, som utgifvit fullmakt under Riksdagen, ställes under förmyndare, gör poncours eller bysättes.
Många ha tänkt och talat så mycket om hur detta läroverk är ordnadt och hur det borde ställas, andra ha af enskilda orsaker blifvit förbittrade på dess stadgar eller på det oblida öde, som hindrat dem sjelfva från att få det understöd eller det medhåll, de hade rättighet att få. Huru som helst, missnöjet är allmänt, för allmänt till och med i ty att i anfallen instämma äfven de, som på akademiens bekostnad lefvat sina rundliga år hemma och i utlandet och som ha skäl att vara tacksamma både mot institutionens stadgar och mot dess ledande män. Det är klart att de, som arbetat sig fram trots akademien eller bredvid denna, skola med oblida ögon se hela läroverket jDch tala med ett visst förakt om dess monopol på att frambringa konstnärer. De gifva då också skäl för sina åsigter om skolans ringa betydelse i förhållande till hvad den kostar, de räkna upp dem, som af en eller aiffcan orsak lemnat läroverket innan de genomgått det samma i vederbörlig ordning, och man finner att just namnen på dessa ärov namn på de mest löftesrika och mest sjelfstän-diga talanger, vi ega. De omtala historier och smådrag från lifvet inom akademieväggarna, karaktäristiska för den uppfattning, enligt hvilken. den som lemnar skolan äfven öfvergifver konstnärsbanan, de tala om herr X. som blifvit förespådd döden genom hunger, om han ej väntade tåligt tills han blefve försörjd af akademien, eller om huru Z. tillråddes att välja en annan lefnadsbana, då han frivilligt undandrog sig det skydd och den omvårdnad, som läroverket egnar sina skyddslingar. Åt allt det der skrattar man, men man håller sig fullkomligt allvarlig, när talet faller på sjelfva akademiens inrättning, och då händer det gerna att någon af yttersta venstern talar om, hur onödig hela akademien är och försäkrar att den största tjenst denna kunde bevisa den svenska konsten vore om läroverket upphörde att vara till, på de vilkor nämligen att de summor, som nu utgå till akademien,skulle på ett eller annat sätt komma de konstidkande till godo i form af pensioner och stipendier. Han nämner Norge och Finland, två länder, som ej ha akademier men som lika fullt ha dugtiga konstnärer.
För att redogöra för innehållet af de i bifogade förslag upptagna stadganden, får Utskottet anmäla, att den under § 1 införda föreskrift är lika lydande med sista punkten i 63 § Regeringsformen samt grundar sig, hvad creditiv-summans belopp beträffar, på den af Rikets Ständer gillade lista punkten i Utskottets Memorial N:o 454. — 2 § innehåller Rikets Ständers, genom bifallandet af Utskottets Utlåtande Nio 524, fattade beslut, med tillägg af hvad Utskottet, i 2:dra punkten af förrberörde Memorial, föreslagit.— 3 § grundar sig på den inom Förstärkta Stats-Utskottet, enligt dess Memorial Nio 572 verkställda omröstning. 4 § innefattar enahanda sladgande, som den af Rikets Ständer bifallne 4 punkten i åberopade Memorial Nio 454. 5 §, sorn motsvarar den 24 i nu gällande Reglemente, grundar sig på de beslut, som, af Rikets Ständer blifvit fattade samt uti Statsoch Ekonomi-Utskottens Memorial Nio 200 och Förstärkta Stats-Utskottets Memorial Nio 573 för Rikets Siänder anmälda. Stadgandet i 6 § är hemtadt från Stats-Utskottet af Rikets Ständer godkända Utlåtande Nio 149. De i nuvarande Reglementes 27 § förekommande föreskrifter, hvilka blifvit införda i den nu föreslagne 7 §, hafva erhållit en till hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad under senare åren iagttagits, förändrad och till större enkelhet och reda vid liqviderne emellan Accoi’dsfonden och Riksgälds-Contoret ledande redaclion. Stockholm den 4 Juni 1841, Bih. till R. St. (Fortsättning af Förslaget till Reglemente för Riksgälds-Contoret.) Angående de å Riksgälds-Contoret anvisade crediliv.
Vetenskapen efterforskar detta sammanhang på deduktionens eller induktionens väg; magien, stödande sig på några yttre likheter mellan tingen13 och på en dunkel känsla af viljans och ordets kraft, konstruerar det på fri hand medelst godtyckliga associationer mellan inkongruenta föremål. Den i striden för sin fysiska tillvaro inbegripna menniskan syftar härvid mindre åt ett theoretiskt kännande än ett praktiskt kunnande. Att blifva behaglig för sin gud, oåtkomlig för skadliga inflytelser, herrskare öfver det nära och fjerran varande, till detta skall den hemliga kunskapen förläna henne medel. De magiska bruken, hemmastadda hos alla folk, förete en nästan oöfverskådlig rikedom af former. Ytterst låta sig dessa dock återföra till en enda typ. Den dagliga erfarenheten har lärt, att en viss kraftproportion eger rum emellan ett medel och dess verkan. Då nu den verkan, som man vill ernå, i det man anlitar magien, skall vara af utomordentlig art, måste medlet, på hvilket hon ger anvisning, innebära utomordentliga krafter, sådane som förståndet hvarken a priori eller genom induktiv undersökning kan om detsamma predicera. Vidare lärer erfarenheten, att viljan, såsom en blott hvilande önskan, hvilken ej ännu föryttrat sig i handling, icke uppnår sitt mål. I blotta viljan såsom sådan kan således den magiska kraften icke ensamt sökas, utan såsom ett nödvändigt moment tillkommer det sinnliga medlet, som viljan anlitar, handlingen, i hvilken hon uppenbarar sig, antingen nu kraften hos detta sinnliga medel, såsom den ursprungliga magien antager, beror af dess mystiska, men nödvändiga sammanhang med motsvarande ting uti en högre verldssfär (t. ex. sammanhanget mellan metallerna och planeterna) eller, såsom i den kyrkliga magien, af ett Guds godtyckliga viljebeslut, som förordnat, att ett gifvet medel, på af honom föreskrifvet sätt användt, skall utöfva en viss för förståndet ofattlig verkan.
Hr Gyllenram: Då R. o. Adin bifallit styrkans tillökning, måste, enligt min uppfattning, K. Mits i denna punkt omämnda framställning äfven anses bifallen. Frih. Klinckowström: Oaktadt jag förutser, att man icke kan komma till annat resultat, än att bifalla hvad K. Mit här begärt, kan jag dock icke, i likhet med Hr Gyllenram, anse denna punkt afgjord genom hvad förut är beslutadt. Jag vill dock icke motsätta mig bifall till hvad K. M:t föreslagit. Hr Rosensvärd: Jag är förekommen af den förre värde talaren, och vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att i mom. litt, a af 17:de punkten var fråga om aflöning, och i denna punkt om mathållning. Då R. o. Adin bifallit aflöningen för manskapet, förmodar jag att det äfven beviljar hvad som fordras för mathållningen. Gr. Mörner: Jag föreställer mig, att det var Hr Rosensvärds mening, att yrka afslag å Utskits hemställan och bifall till K. Mits Propos., hvilket jag i annat fall ber att få göra. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. afslog R. o. Adin Utskits hemställan i denna punkt, samt beviljade den af K. Mit med 1,850 rdr äskade förhöjningen i anslaget till mathållningen för manskapet vid Garnisonsregementena. Utskits hemställan bifölls. H. II. Hr Gr. o. Landtm, föreslog, att den vidare föredragningen af förevarande Utlåt, skulle uppskjutas till e. m:s plenum; hvilket bifölls. Anmäldes och bordlädes från nedannämnda Utsk. inkomne Betänkm och Mem:r, nemligen från Bevillnings-Uts kottet: N:o 3, angående allmänna bevillningen; Banko-Utskottet: