Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att nu återkomma till tull-lindringarne, så är det en stor händelse, som nästan för7 H. 32 Den 4 Juni f. m. ändrat verldens liela skeppsfarlssystem och i samband med den således också vårt, nemi. den 1848 i England antagna nya Engelska Navigationsakten, som för alla Nationers flaggor, med lika fördelar som för den Brittiska, öpnal icke endast Brilanniens utan ock dess koloniers hamnar, men i samband med denna akt stod en annan åtgärd, som man måste komma ihåg, nemi. fri införsel utan alla tull-umgälder af fartyg, byggda inom hela verlden, Engelsmännen kunna vända sig till hvilka länder som helst, hvilka bygga fartyg, för att skaffa sig sådana, hvilka roed Engelsk flagg och Engelsk rätt segla i hela verlden och det är detta förhållande, som grfvit den Engelska flaggan i de länder der de äga lika rättigheter med de inhemska, äfven tillfälle att täfla med den. Alt denna rättighet för Engelska Skeppsredare, alt bygga sina skepp annorstädes, icke är utan inflytande i denna fråga, torde det förhållandet tillkännagifva, att genast efter detta års öpnade sjöfart, hafva 3 Engelska fartyg kommit med sockerladdningar till Götheborg från Brasilien, hvilka begagnat den Svenska fartyg beviljade tull-lindring. Svenska, Finska och flera andra fartyg kunna på delta sätt af England inköpas och blifva Engelska. England har äfven i sin Navigalionsakt förbehållit dess Regering rättighet att beröfva de länder de medgifna friheterne, hvilka icke lemna Brittiska handeln full reciprocitet. Visserligen har Brittiska Regeringen sällan användt denna rätt, men dock användt den mot Belgien. Holland, som äfven har öpnat sina hamnar för fremmande flaggor, med samma rättighet som för egna, har likväl dervid gjort det uttryckliga förbehåll, att tull-lindringarne skola uphöra. De folk, hvilka bibehållit dessa, njuta icke de fördelar, som Holländska navigations-akten medgifver. Ibland dessa är således äfven Sverige, och delta hafva vi att tacka endast våra tull-lindringar för. Detta har äfven varit ett af de allra största hindren för våra större skeppsredare, ty Java är den vigtigaste orten för Svenska handeln på Ostindien.
Iva skott fogel eller hare; att dessa medel, som af uppbördsmännen i särskild räkning redovisas, likasom andra bevillningsmedel, öfverlemnas till Riksg.contoret; alt samma medel, under ingen förevändning, få användas lill andra ändamål, än prsemier för dödande af rofdjur, nemi. till en början en - Den aö Februari c. m. 435 dast björn, varg och lodjur, som dödas utom allmän skallgång; alt proemie-utdeluingen börjar för det år, soin är näst efter första uppbördsåret; att anmälandet och bestyrkandet af rättighet till praemier, sker i öfverensstämmelse med hvad derom i 1808 års jagtstadga är föreskrifvet; samt att alla dessa reqvisilioner, inom viss utsättande tid, årligen från samtlige K. M:s Bef:h;de, efter granskning af gilllighelen, insändas till Riksg.cont., som uträknar huru höga skottpenningarna i jemna riksdalertal kunna blifva, lika t. ex. för lo och varg, men 5o proc. mera för björn, samt derefter öfversänder medlen till Konungens 13ef:h:de att emot <jvittenser och redovisning utbetalas.
! » — Hon h ö l l hans händer i sina, h å r a t, så hårdt, som ville hon aldrig släppa dem. Han nickade gladt. En sista smekning åt Ljuba, och så sprang han hastigt och lätt utför landgången. På kajen vände han sig om. Han såg henne stå på däcket, liten, obetydlig och gråklädd, spejande efter honom. Hvarför skulle hon alltid kläda sig i grått? Det gaf åt hennes utseende något kväkarlikt. Hunden höll hon vid det smala silfverhalsbandet, men så försiktigt och varligt, att det ej skulle skafva mot djurets fina hals. Hon var dock en bra ömsinnad och snäll liten varelse. Begärligt sträckte Ljuba det smala hufvudet ut efter husbonden mellan relingens spjälor. Han hörde ända hit ner, hur hon sakta kved. Stackars Ljuba! Han saknade henne redan. Så var han också van att alltid ha henne i hälarna, hvart han gick. Men den lilla uppoffringen fick han väl göra för sin hustrus skull. Han fortsatte sin väg, småhvisslande. Solen sken. Han var vid briljant humör. Så lätt och fri hade han ej känt sig på länge. Han gick förbi en blomsterhandel. Så fick han med ens ett infall. Bestämdt skulle det glädja henne! Och han vek af in i butiken. Längst fram stod ett högt glas med vackra, snöhvita rosor. De stodo honom närmast, och därför tog han upp dem vid deras långa, våta skaft och lade dem på disken. De skulle bindas samman med litet grönt. Så letade han fram ett visitkort ur den prydliga visitkortsboken, som hade en liten grefiig krona nederst vid hörnet, och skref hastigt med blyerts: » Till min lilla gräsänka. » Ett bud skulle nu genast sändas ned till ångbåten — nu genast — och blommorna skulle lämnas till grefvinnan Wiedehorn. » Genast, » svarade butikfröken och följde nigande den ståtlige grefvelöjtnanten till dörren. — De hvita rosorna lågo, som grefven lämnat dem på disken. Fröken tog upp dem, skar försiktigt af taggarna och band så ledigt samman dem tillika med några fina, vajande adiantumblad. Bara hvitt och grönt. Det såg så enkelt och allvarligt ut, nästan som en begrafningsbukett.
Det vore derföre i högsta grad önskligt att man ställde så till att icke allmänheten blefve helt och hållet strandsatt. Så länge privatbankerne voro berättigade att utgifva smärre sedlar, var förhållandet någorlunda drägligt, men om nu till och med sedlarne å 3 r:dr 16 sk. b:co indragas, uppstår en verklig penningebrist och förlägenhet, hvilken kommer att ganska svårt drabba affärsmännen men i synnerhet allmogen, ty silfret är hos dem ganska sällsynt och del allmänt gängse bytesmedlet utgöres ännu af riksbankens trasiga småsedlar. Hvad sluteligen vidkommer den siste värde talarens förmo - Ken 6 Augusti. 139 dan, alt den utelöpande massan af privalbankernes sedlar icke skulle så betydligt förminskas genom de ifrågavarande sedlarnes indragning, så vågar jag påstå, att denna förmodan är aldeles oriklig, ty sedlarne å 3: 16 skulle icke allenast komma att uphöra, ulan äfven de slöra sedlarne skulle oftare återkomma till vexling i bankens lucka, då sådana sedlar naturligtvis äro svårare alt hälla längre utelöpande och resultatet blifve otvifvelaktig! i högsta grad meuligt för privalbankernes bestånd och verksamhet. Hvad sist beträffar samme talares yttrande alt privatbanks* sedlarne måste emotlagas i allmänna kronouppbörden, så kan jag visserligen medgifva, att så en och annan gång förhållit sig, men då intet tillfälle är landsboerne beredt att utan svårighet få sig rikets gällande mynt lillvexlacft, så mäste kronouppbördsmännen åtnöja sig att få utskylderne erlagde i de sedelslag sora finnas att tillgå, hvilket likväl mätte vara bättre än att få intet. Jag förnyar min anhållan ora propos. å bifall lill den i Hr Lagergrens reservation föreslagna underd. skrifvelsen. Gr. Sparre, Erik: Inom de förenade Utskm har jag tillhört samma åsigt, som blifvit uttalad i Hr Lagergrens reservation, och jag anser mig kunna vara ganska kort i redogörelsen för de åsigter, som dervid ledi mig.
Län, hvilka, genom laga kraftvunne besiut, i senare tider fått en del Capel lans-boställens rotering på sig flyttad, utan att denna rotering befinnes kunna af andra oroterade hemman öfvertagas, måtte, med förbindelse att roteringsskyldigheten nu och framgent fullgöra, undfå rolevingskostnaden motsvarande ersättning eller vederlag af vacance-afgiften för jord, sorn, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke praésterar rotering in natura, samt att för ali sådan jord denna afgift måtte, i stället för den hittills bestämda bevillningen för rotefriheten, erläggas till Rikets försvarsverk med en vacanee-afgift, sorn är roteringsbesväret fullt motsvarande, och vid markegångssättningarne, efter i hvarje Län gällande roteringsgrunder, specificeras och i Taxorne årligen utsätter, Stockholm den 1 Oclober 1834- N:o Bx. Ankom till Exp. Utsk. den 1 Oct. Ytterligare Utlåtande, i anledning af vackt motion, rörande dbooch besittningsrätten till kyrkohemmanen i Halland, Utskottens den ar) sisllidne Julii i delta ämne a%ifne Betänkande Bil», till Ii.
Länen äro alltför stora och frikostigt tilltagne i jemförelse med livad deras vederlikar, såsom t. ex. Vice Presidenter, GeneralMajorer och ContreAmiraler, af Staten åtnjuta; så anser jag bela frågan om LandtStatsLönerne böra till en lägligare tid helt och hållit uppskjutas. Det Den ig Maji e. m. liar minst i Etthundrade år rätt väl burit sig på den gamla foten; och då de fleste af den mängd nya projecter, som nu inom några år blifvit utspeculerade, icke gått ut på annat, än att belasta StatsCassan och betunga Folket med allt högre och högre skatter och utlagor, utan att någon motsvarande nytta kunnat deraf skönjas eller utrönas, om man undantager, att löner åt några tillskapade nya Embetsmän blifvit till vägabragte, tror jag det vara bäst och råd ligast, att icke undanrödja och kullkasta det gamla förr, än man har något bättre och redbarare att sätta i stället, De för LandsKamererarne i Blekinge och på Gottland föreslagne löneförbättringar torde dock bora bifallas, emedan desse Embetsmäns löner äro alltför ringa i jemförelse med det arbete och det ansvar, sorn Befattningarne åtfölja; men deremot tror jag mig icke böra understödja Utskottets likartade förslag i fråga om LandsKatnererareLÖnerne uti Westerbotten, Norrbotten och Jemtland; ty då försök, fastän på goda grunder, men ändock förgäfves, redan vid 3.‘ne Riksdagar blifvit gjorde att få den nu till Jemtlands Län lydande Provincen Herjedalen återlagd till Gefleborgs Län, dit den förut hort, och det vid i8a3 års Riksdag jemväl blifvit kraftigt påyrkadt, att Jemtland måtte upphöra att vara ett särskildt Län, torde det för tämmeligen säkert kunna antagas, att 20a 3o8 Den 19 Maji e, m. de år 1810 tillskapade LäneStyrelserne både i Jemtland och Norrbotten snart torde upplösas, då Jemtland åter förenas med "Westernorrlands Län, och Norrbotten med Westerbottens
[ISOS] hos Bröderne Herrmann, STOCKHOLM. Läkareråd. Gift i StockJiolm. Det är fullkomligt utan grund, att tvättningar under menstruationen skulle vara farliga, och intet skäl finnes att ej under dessa dagar iakttaga sedvanlig renlighet. — Ni kan därför lugnt sköta er som förut och ej bry Er om edra väninnors varningar. Egil. Tunn välling, kokt pa s. k. dietiskt hafremjöl (t. ex. från Petri i Hvetlanda), te eiler cacao med mjölk. Vän af Idun. Utan undersökning kunna vi ej yttra oss om er strupäkomma. Anna Thea. Ej kan Ni väl begära, att vi, som ej ha tillfälle att se edert sjuka öga, skola gifva Er råd, då specialist ej kunnat hjelpa Eder. Men Ni har ju besökt läkaren blott en gång!? Olga. Tvätta hvarje kväll med mycket varmt vatten och om dagarne flere gånger med 1 % naphtolsprit. När äfven sinnesrörelse plägar framkalla detta obehag, blir dock sannolikt verkan ej så stor. Bekymrad moder. 1) Ja, utan tvifvel. 2) Ar den ej allt för mycket höggradig, influerar den ej mycket vid detta tillfälle. Alice. Se svaren till Naemi i n:r 6 och n:r 8. Med svaga medel kommer man sällan eller aldrig till målet, utan det måste vara medel, som framkalla, hvad Ni kallar » ros«, som dock ingalunda är vanlig ansiktsros, utan blott en stark hudretniDg. Ej hopplös. 1) Om er katarr och dess behandling kunna vi ej utan undersökning yttra oss. Möjligt är, att den har sin egentliga grund i de under 5) omtalade förhållandena, hvilkas häfvande ju i alla händelser mäste bli hufvudsak. 2) Stora äro utsikterna icke — tvärt om. 4) Ingnid morgon och afton en salfva af 1 del fäldt soafvel på 10 delar qrönsåpa och 10 delar vaselin. " Upphör, när det börjar reta huden för starkt. Upprepa efter någon tid, då fjällningen slutat, samma behandling. Ylletröja olämplig. 5) Se svar till Märta i detta nummer. Sven. Använd flere gånger dagligen till sköljningen af munnen 1 % alunlosmng.
Neel clennu urdikel ur edd liku lörliullun6e, som mecl snickureurlreded, clock udd Irur konsdniirer musde unlidus lor veiksdullielreden ul cleeorudions-ui 8edet, vure siA i sd^ck eller mulninA. I^osdnuclen udlores dill 5o,ooo: lrvurudi ulven inlreZri^es dillsvn olver urlreded oelr olorudsecl clu kosdnucler /;3,88o: — —- 8ummu Dmo li:clr 6/;o,ooo: — —- Diirvicl unliuller Ölver-lndenclents-Dmlreded clock udd unclercluniZsd lL Iremuiku: 1:0 .^dd jrrojecded inneluddur en stor sul, Iresdumcl lor udd emodduAU cle, pL Dozstssli» Duns iVluj:ds Dclers 8.on»I. Nuj:ds DöZe Derr Duciers t>elcosdnucl, lö> iurcliAurle kolossulu murmorsdud^er ul lrunilurne 8venske l!onunAur. Dennu sul, ^u edd smuklulld sudd utsd^rcl med stor urclritecdonisk rikedom, vore vissei liAen en vueker oelr sk^lcliA Aurcl ul ullmun ducksumlred lor cle IröASt lredvdunde u^jrollrinA.ur, som ul DoASdsuli^
Erfarenheten vitsordade, att äfven under den tid, då, i följd af andra lagstiftnings-grundsatser, bränvin här stod i vida lägre pris, än nu vöre för handen eller framdeles kunde motses, och vinsten utaf likartade utländska spritdryckers införsel följaktligen var mindre lockande, det stadgade införselsförbudet ändock förblef kraftlöst. 1 samma mån det Svenska bränvinet fördyrades och en större prisskillnad gåfve ökad vinst vid införseln af det utländska, i samma mån skulle också frestelserna att trotsa förbudet tillväxa. Komme dertill att, för fyllandet af den inhemska förbrukningen, ett tillskott af utländska spritdrycker blefve erforderligt, så förefunnes deri ett ytterligare skäl att heldre medgifva införseln på laglig väg, än att genom förbudet gifva lagbrytaren en föregifven tvungen anledning att fortsätta sin olodiga, demoraliserande handtering. Ty behofvet blefve dock alltid genom handeln lillfredsstäldt, och huru man än ordnade tullbevakningen, gåfves det likväl alltid en gräns, hvarutöfver dess verksamhet icke kunde uppdrifva smugglingskostnaden. Kommitterade befarade att den i förbudets ställe föreslagna tullsatsen redan stöde vid denna gräns, under det kommitterade å andra sidan voro öfvertygade att samma tullsats, som motsvarade en beskattning af omkring 29 sk. kannan för 6 graders styrka, till och med under de ovanliga prisförhållanden, som, då förslaget afgafs, egde rum, innebure tillfyllestgörande skydd för den inhemska bränvinstillverkningen med nu åsatt tillverkningsskatt. Kongl. Maj.ls Nåd.
Som jag af personer, hvilka böra känna förhållandet, hört bestämt förklaras, att den vinst, som Staten nu åtnjuter af Lotteriet, men genom dess afskafFande naturligtvis skulle förloras, icke kan ersättas för närvarande på annat sätt, än genom en tillökning i allmänna Bevillningen; vill jag visserligen i så måtto frångå mitt yttrande om Inrättningens upphäfvande, att jag förenar mig i hvad StatsUtskottets Minoritet hemställt, eller dess bibehållande lill 1833 års slut. Herr Tham: Jag kan icke hysa det misstroende till Rikets Ständer, att de vid deras nästa sammankomst skola så hastigt upprifva föregående Ständer* beslut, i fall 76 Deri 3o April f. m. det nemligen blir beslutadt, att Lotteriinrättningen skall upphöra, hvilket icke torde vara så aldeles säkert, då 2 Stånd stadnat emot 2. För min del önskar jag visst, att den måtte upphöra, men med minsta möjliga känning för StatsVerket, och det är derföre jag tog mig friheten yrka förändring i Reservanternes förslag. Jag förmodar, alt StatsUtskottet vid denna Riksdag skall få tillräckligt tillfälle att använda alla tillgångar, utan att ge utgifterna en ny tillökning, som torde falla sig rätt tung vid fördelningen af bevillningen. Herr Rothlieb_, Axel: I afsigt att förena opinionerne och få discussionen förkortad, förenar jag mig med de Talare, hvilka yrkat NurnmerLotteriets bibehållande till i834 års slut. Herr Cederschjöld: I händelse NummerLolteriet skulle afskaffas, vore det lämpligast, att söka en annan utväg än just Allmänna Bevillningen, till fyllande af den för StatsVerket derigenom uppkommande brist i inkomsterne. Jag tillstyrker derföre, att denna ersättning sökes genom KortstämpelAfgiftens förökning t. ex. till 1 R:dr Banco. Herr Ribbing:
N:o 188, i anledning af väckt motion om anslag till så kallade räddningshus för vanvårdade barn; bifölls. N:o 189, i anledning af återremisser å utlåtandet N;o 112, angående ett lån för fullbordandet af Lazarettsbyggnaden i Lund; lades till handlingarne. N:o 190, angående öfverlemnandet till Riksgäldskontoret af den i Stats-kontoret befintliga behållning utaf inlevererade Depositionsmedel; bifölls. N:o 191, i anledning af väckt fråga om den utaf Lagberedningen begagnade boksamlings öfverlemnande till riksdagsarkivet; bifölls. Prot.-Utdrag den 5 Juli 1851. 355 N:o 192, i anledning af väckt motion om ett lån till egaren af Hackefors nedbrunna mjölqvarn inom Landeryds socken i Östergötland; bifölls. N:o 193, i anledning af äterremiss å utlåtandet N:o 142, angående ett lån för den nya tomtregleringen i Christianstad; lades till handlingarne; samt N:o 195, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående ett räntefritt lån för uppförande af en Lazarettsoch Kurhusbyggnad i Warberg; bifölls. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets utlåtande N:o 51, i anledning af väckt motion, om utgifvande från Banken af 20,002 Rdr jemte ränta, till aflidne Kaptenen E. Skottes sterbhusdelegare, blef samma utlåtande afslaget. S. D. Föredrogs och återremitterades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets utlåtande N:o 12, i anledning af väckta frågor om förändradt löningssätt för Presterskapet samt om S. M. Adjunkters adönande till en del af Statsverket. Den 5 Juli. Från Högloft. Bidderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 28 sistlidne Juni samt den 2 dennes på bordet lagda utlåtande:
HERMAN (försigtigt vändande ryggen åt mellanväggen). Jo, det är han, Sara. Det är löjtnant von Wuldt. Jag misstog mej inte förra gången. Den upptäckten ska' öfversten dyrt få betala. RUDOLF (som stått lekande med en af sina pistoler). Här ser ni, mina vänner, en pistol, som träffar på fläck. Se der (pekar åt fonden) kryper en gemen spindel uppåt väggen. Jag ser ingenting. BERTHEL (som ej fattar hans mening). HERMAN (som förstår honom). ARON. Jo, der är en etterspindel, som väfver sitt nät. Hvad ha de för sej? (ställer sig på tå för att bättre kunna se.) Jag tål inte kräk, som smyga in i springor. (Han vänder sig hastigt om, och lossar pistoln mot mellanväggen. Aron neddignar på byrån, sedan på golfvet; Sara uppger ett ångestrop. Berthel och Herman springa fram till Rudolf.) På en gång: Hvad gör ni, herr kapten? Hvad i Herrans namn RUDOLF (leende). BERTHEL. HERMAN. Trösta er, det var bara ett skrämskott. Pistolen var ännu icke skarpladdad. Är du ihjälskjuten, Aron? Aron, är du ihjälskjuten? ARON (med förskrämd stämma, liggande på golfvet). SARA. Jag vet inte, Sara. (Ridån faller). TREDJE AKTEN. Hummelgården. Förgrunden är afstängd från bakgrunden genom träd och buskar. Man ser i bakgrunden många promenerande , och flera i vackra grupper placerade färgade lyktor. På sidoträden i förgrunden hänga också lyktor i festoner, men endast af blå färg, hvarigenom en behaglig halfdager, likt ett månsken, sprides öfver teatern. Till venster står en bänk. På bakre delen af teatern synas ständigt promenerande. Å den främre endast hufvudfigurerna, jemte någon gång ett ensamt par. Musik, glad och lekande, stundom allvarlig, höres emellanåt, allt efter som det öfverensstämmer med dialogen, men alltid så sakta, att den antages vara på ett betydligt afstånd. Längst bort i fonden synes dunkelt Hummelgårdens rotunda.
Diskontfonder, under den 3o sistlidne Oktober, afgifna underdåniga Berättelse har sedermera jemväl blifvit, genom Nådig remiss, till undertecknade Revisorer öfverlemnad. Till upplysning rörande Manu faktur-Diskontf ondens ställning under åren 183g och 1840, bifogas härjemte de öfver densamma för ifrågavarande år upprättade Kapitalslut; hvaraf inhämtas, att fondens inkomster genom influtna räntor å utlånta kapital, efter afdrag af utgifterna i oeh för förvaltningen, utgjort: år 1839 T r__ a6,567: 38. 6. och år 1840 - - 25,627: 3g. — tillsammans 52,ig5; 29. 6, I Härifrån afgå dock följande summor, nemligen; ito För reparationer å Kgl. Kommerse-Kollegii hus, under begge åren, 642: 3o. ■— 2:0 Två års anslag till Technologiska Institutet, ä 14,000 Rdr årligen, 28,0001 3:o Afskrifning af ett numera aflidne Advokat-Fiskalen i Kgl.
Nu upphörde ljudet, troligtvis lyftes barnet upp i pappas knä, hon såg dem alla i tankarne, fader, moder, barn. Hon var ej afundsjuk, hon missunnade dem ej deras lycka, men kunde hon ej fa vara i fred i sin ensamhet? Nej, hon ville ej sitta och höra på, Ur Dagens Krönika. 38hon blef ju alldeles enerverad — hon gick ut i köket. Fina höll på att ställa de blankpolerade kopparkärlen på spisel-kransen, det såg prydligt ut som ett dockskåp, hela hennes lilla hem var fint och poetiskt, isynnerhet hvardagsrummet, om hon bara finge vara i fred der, om hon bara slapp höra sina grannar 1 Hon sade, att hon ville spisa tidigt, hon var uttröttad, hon ville lägga sig snart och så begaf hon sig åter in. Men hon blef stående i dörren till hvardagsrum-met. Lilla barnet deruppe dansade » ringdans » med pappa, under det mamma spelade » höga berg och djupa dalar ». Det var märkvärdigt hvad det hördes tydligt, precist som om det varit i samma rum. Nu flyttades pianostolen undan, och hon hörde åter fadrens tunga, modrens lätta och barnets trippande steg och så rasslet af den lilla trähästen — nå, hvad skulle det nu bli af? Öfver hela rummet in i det andra — så i det tredje. Barnet skulle lägga sig, föräldrarne följde in det, jaså, barnkammaren var rakt öfver hennes sängkammare. Nu kom han tillbaka, ensam, modren var väl qvar hos barnet. Fru Wendt hörde hur han drog fram sin gungstol och satte sig. Gudskelof, nu var det tyst Hon hade slagit sig ner i sin lilla hörnsoffa och började läsa, åh, det var skönt att sitta så der ostörd och ändtligen få hvila ut, ej blott kroppen, utan de öfveransträngda, pinade nerverna. Hon såg sig omkring. Hvad här var hemtrefligt. Lamporna med de röda kuporna kastade ett mystiskt skimmer öfver det lilla begränsade område, de upplyste, en varm, glödande belysning. De rödgula höstbladen i de stora vaserna öfverensstämde så väl med den gamla brokaden, gobe-linen och de mörka, indiska bronserna.
Hafver man låtit trulkarl thet gjöra eller hulpit til at then gjerning fullkomna, vare lag samma“), fick plats i 1744 års lag och med så ovilkorlig straffbestämmelse, att det gällde lifvets förlust vid minsta skada, så mycket mer förvånande, som hvarken landseller stadslagen bestraffade trolldom i annat fall än om någon menniska derigenom dödades, då trollkarlen borde steglas och trollkonan brännas. “Det förtjenar anmärkas“ – yttrar en författare – “att trolldomsfebern isynnerhet framgick i de aflägsna skogsoch bergstrakterna, der en hög och poetisk natur kraftigt talar till inbillningen. Gammal folktro qvarlefver länge hos bergsboer, och ensliga vandringar i de öde skogarne bland bergens skuggor äro särdeles tjenliga att väcka dystra och hemska inbillningar. Tron på det underbara befordras af sjelfva naturen och förvirrar de religiösa begreppen, helst hos dem, hvilkas andaktsöfningar uttrycka deras enda själsodling. Men att vidskepelsen under vissa tider antager en mera fasaväckande gestalt och framträder mäktigare än annars, kan blott förklaras ur djupare fysiologiska grunder. Den tidens naturvetenskap var icke mäktig af en sådan förklaring, och vår tids är det knappt. Troligen skulle en närmare kännedom om den magnetiska kraftens inflytande på menniskan förklara mycket. Hexprocesserna och Blåkullafärderna äro blott vissa tiders form för en gammal vantro, hvilken, underhållen af låga passioner och ett ondt samvete, smyger sig fram genom alla tider vid sidan af den sanna religionen och i strid med den. En ytlig eller falsk bildning, stundom ock behofvet af en större själsodling än som finnes att ernå, förvirrade religionsbegrepp, ett svagt förstånd och begäret att vinna uppseende, äro mäktiga driffjedrar till sådana företeelser. Själsförvillelsen lättas ej obetydligt af ett retligt nervsystem och sprider sig lätt från man till man. Fullkomligt försvinner den troligen aldrig.“ Emellertid förekom omkring hundra år efter dessa upprörande hexprocesser, en efterdyning af desamma, och detta i samma provins, hvarest trolldomsraseriet förra gången tagit sin början, i Dalarne.