Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Gustaf Wasa indrog lill kronan två tredjedelar af församlingens tionde, och kallade den kronotionde, men lät församlingen behålla en tredjedel, under namn af kyrkotionde, för kyrkans många behof, fick prosten, till ersättning för sitt besvär i detta embete, äfven behålla proste-tunnan, att utgå in natura från hvarje kyrkoherberge, det alden kornbod, som borde finnas vid hvar kyrka till förvar af tiondesäden, oftast kro nobonden, så väl som kyrkotionden. På detta kyrkoherberge gaf kronan många iuvisningar att undfå spanmål till olika behof; men som tionden gafs efter årsvexten, var årliga tillgången olika och svarade stundom ej mot invisningarne, mellan hvilkas innehafvare då uppstod tvist om förmånsrätt, hvilken tvist, länge förd, ändtligen slutades genom Kongl, resolutionen den 19 December 1664, som bestämde, att spanmålen borde, utan afkortning, ur kyrkoherberget lefvereras i följande ordning: vinoch byggnadssäd, domkyrko-tunna, proste-tunua, bibeltrycks-tunna och barnhusets 40:de del, ailt med rågadt mål; men vederlag m. m. utan råga. Denna föreskrift intogs sedan uti Preste-ståndets privilegier den 16 Oktober 1723 (se ock Kongl, resolu tionen den 19 Januari 1683). Under följande tid infördes ordentlig tiondesättning, så att ett visst mått säd årligen betaides till kyrkoherberget, hvarigenom anordningarne utgingo säkrare. Den ofvannämnde anordnade säden betalas af tiondegifvare nu på olika sätt. På en del ställen inbetalas den ännu in natura, och förvaras då af pastor eller kyrkovärdar m. m., tills den hunnit antingen forslas till vederbörande, eller på auktion säljas. På andra ställen har man anordnat vinsäden att utgå af vissa hemman, proste-tunnan af andra, bibeltrycks-tunnan åter af andra.
Om rättelse i delta föihållande icke beredes, så kan naturligtvis jordbruket å Gottland ej vinna den förkofran, som vore önsklig. I alla till fasta landet hörande landskap, hafva innebyggarne i del eria landskapet tillfälle alt se huru landtmännen i något angränsande sköta jorden och kunna följa efterdöme!, om det visar sig fördelaktigt; men sådant tillfälle finnes ej för öboerna på Gottland. De lefva så afskiljda från våra öfriga landskap, att när de tala om en öfverresa dit, så säga de ”fara öfver till Sverige,” likasom de ej hörde till oss. Man behöfver derföre i deras egen hembygd lemna dem mera än en föresyn, huru de rätteligen skola i sin landthushållning förhålla sig. Sverige står, hvad storoch enskiften beträffar, framför de flesta andra läuder. Man bör derföre söka att sprida detta företräde till alla delar af riket. När man reser igenom elt af de bördigaste land i Europa, Bayern, så ser man i trakten af Kissingen t. ex. långa smala rimsor af odlad jord bredvid hvarandra, den ena grön och den andra gul, allt eftersom de äro besådda med potatis eller säd, eller andra sig emellan skiljaktiga vexter. Frågar den resande någon innebyggare i denna trakt, hvilken ser ut som en randig väf, hvad orsaken deitill kan vara, så svarar han, att jordrimsorna tillhöra olika ågare. När vi såsom sagdt är, i delta fall, stå vida framför åtskilliga andra folk, hvarföre skola vi ej då ytterligare fortgå inom oss sjelfva? Då Konungen begär anslag för della ändamål, så borde del icke vägras. Allmogen i vårt Iand är öfverhufvud icke benägen för ändringar i sin landthushållning. Har bonden ej nyttan deraf framlagd för sina ögon, så vågar han ej något försök alt förbättra sitt jordbruk, utan blifver vid det gamla. Någon måste således göra början. I ett landskap, hvarest icke finnes någon herreman, med betydligare jordbruk, hvilken kan gifva efterdömen, måste väl Staten träda emellan. Jag tillstyrker, af dessa skäl, alt H. o. Ad. behagade återremittera punkten. Frih. Cederström:
Stockholm, dett 16 juli 18231 Besy, ech Ekon. {Jtsk. Betankanänn, N:o 149. Ankom den 30 Juli 18-23. Ytterligare Utlåtande, i anledning af gjordt anmärkningar vid Utskottets Betänkande öfver f öreslagne ändringar uti Författning garna, rörande Husbehofs brännvinbrän• ningen och dermed gemenskap egande ämnen. ^-^tskottets uti cielia arente, elen 31 sist45* lidna Maj, afgifne Betänkande har blifvit återremitteradt af samtliga respective RiksStånden med anmärkningar: Ros Höglofti Ridderskapet och Adeln. Af Herr Tham, Wolrath, som instäm» Iner hufvudsakligen uti Utskottets åsigtetj, inen hemställer, huru vida den föreslagna inskränkning bör ega rum, att städerna blott skola få bränna för den jord, som ej blifvit donerad till odling af lin, hampa m. m. dylikt. Herr Tham fruktar, att ett sådant stadgande skall leda till långa och besvärliga undersökningar, kanske äfven till rättegångar, hvilka för lång tid skola förhindra städerne att begagna någon brännvinsbränningsrättighet. Uti denna åsigt har Herr Rothlieb instämt, med tillägg, att stä Utsk. Bttånkanden. 963 derna böra få bränna, i den män de deltagit i saltpetter afgiften, hvarmed Herr Grefve Hård sig förenat. Hvad åter beträffar Utskottets afstyrhände, att Torpare och Qvarnegare må få bränna, så kan Herr Tham ej inse eller dala Utskottets öfvertygelse, utan tillstyrker, att torpare må få bränna, så vida de dertill erhålla sina husbönders tillstånd, och Qvarnegare i män af deras inrotering. Slutligen tillstyrker Herr Tham, att hvar och en, som eger rättighet att bränna, äfven må ega rättighet att sälja mindre quantum än 1 kanna, samt att Brännvinsfiscaler måtte afskaffas. Hvad Brännvinsförsäljning beträffar, så har Herr Hård med Herr Tham sig förenat.
Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms Kungs-ladugård, af halfva spanmåls-arrendebeloppet för år 1852. XI. B. 185. A. 213. E. 243. — N:o 253. angående verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till Statsregleringen hörande frågor. XI. B. 185. A. 213. E. 245, 293, 296. A. 299. XII. E. 65. E. 301. — N:o 254. angående verkstäld omröstning i anledning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut i fråga om aflöningen för Presidenlerne i vissa af Rikets Kollegier. XI. B. 185. A. 213. E. 245. N;o 255. i anledning af verkställda omröstningar, angående åtskilliga Bevillnings-frågor. XI. B. 185. A. 213. XIII. E. 142. A. 172. •— N:o 275. angående verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i fråga om beräkningen af Stals-verkets inkomster.-XII. B. 34. A. 119. XV. E. 233. — N:o 276. angående verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande extra Stats-anslag till föremål, tillhörande 4:de, 7:de och 8:de Hufvud-Titlarue. XII. B. 34. A. 119. E. 418. XIII. E. 6. — N:0 309. i anledning af verkställde omröstningar, angående allmänna lievillningen, jemte poslbevillningen. XIII. B. 203. A. 299. E. 337. XV. E. 240. — N:o 310. angående verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande väckt fråga om ett låne.-underslöd åt staden Christianstad. XIII. B. 203.
Riksmynt. indelta Räntor, enligt markegång på förslag. S p a n m å I. Indelt, på förslag Mått. Värde å 10 R:d r Tunnan (6,3 kul), f.j Oindelt. Mått. Su mina. Riksmy ut. För upprätttill visst belopp af sådana hvilka Spanmål ingår Indelta Räntor efter markegång Värde, enligt 1855 års RiksFörliöjning i detta värde Indelt Spanmål: 1855 års Riks-stat anslår 18 k:pr) 51,052 kub. fot ett förslagsvärde af Förhöjning i detta värde till kub. fot Elementar-Läroverken. ^ Penningar: Nuvarande beloppet T i 11 k o in m er, se Tab. N:o I ning, deraf Rese r vaan s I a g 4,000 R:dr åt Birier vid de högre Elem. Lä - Indelta Räntor efter markeVärdet, enligt 1855 års Riks1)ålies oförändradt 27 Indelt Spanmål: 1855 års Riks-stat anslår j 18 k:pr) 98,756 kub. fot, förslagsvärde af Förhöjning i detta värde till ^ kub. fot Oindelt Spanmål: 1855 års Riks-stat anslår 8 k;pr) 21,175 kub. fot 9 ett förslagsvärde af Förhöjning i delta värde till kub. fot r i Hur tilI Slfits-Uts/c.-s, är 1851, Uti. N.o 14-8. 19 Förslag till blifvande IiiksStat. Indelta S p 1 n m å I. Penningar. Räntor, enligt markcgån på förslaj Indelt, på förslag. Oindelt. Summa. Riksmynt. Mått. Värde å 2 R:dr kub foten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R: d r kub. folén. Riksmynt. R:dr. ö. R:dr. ö. Kub. f. k. R:dr. ö. Kub. f. k. R:dr. ö. R: d r. ö.
R e d a n på långt håll ger båten medels ånghvisslan tillkänna sin ankomst. Båten har äfven knappast hunnit fram till de vid stranden i mängd väntande infödingarna af båda könen, förrän k o m m e r s e n är i full gång under ett oafbrutet skrattande o c h pratande. E n eller annan höfding, åtföljd af någon mer betydande man i samhället, beger sig till de på öfre däck samlade européerna för att hälsa dem samt erbjuda d e m ägg. D e goda männen erbjuda visserligen äggen s o m gåfva, m e n skulle blifva m y c k e t missnöjda, o m de toges på orden. Handeln försiggår in i sista stund, m e n v i d en — 5 — darnes entoniga sång, s o m i början är ganska tröttsam. Men s o m färden kan räcka i 5 å 6 veckor, har man godt tillfälle att vänja sig vid litet af hvarje. Ändtligen är man vid må- let efter 5 ä 6 månaders resa från Europa. Har färden hittills för den, s o m kan finna sig i förhållandena o c h ej begär det o m ö j - liga, varit en lustresa, är det n u slut m e d friheten och det allvarliga arbetet börjar. T y det arbetas m y c k e t i Kongostaten o c h mångfaldiga äro de yrken, man måste göra sig hemmastadd uti, isynnerhet o m m a n fått förtroendet att anlägga en station. V i d framkomsten till platsen för densamma, har man först o c h främst att skaffa sig o c h sina soldater tak öfver hufvudet, isynnerhet o m regntiden är inne. D e första bostä- derna göras af gräs o c h äro snart färdiga; man är visserligen litet trångbodd, men d e äro likväl att fö- redraga framför tälten eller bivuacken under bar himmel. Sedan sändas alla man att skaffa material till zeriban, d. v. s. den stationen omgifvande pallisaden.
Majit den 1 Junii 1819 låtit, i enlighet nied den för Norrige den 11 förutgängne September fastställde Lag, Förordning i detta åmne här i Riket utfärda; och som den-* samme uti några omständigheter afviker från det af Riksens Ständer vid j8*8 års Riksdag gillade Förslag; så ville Kongl* Majit, med anledning af Riksens Ständers ofvan åberopade Skrifvelse, nämnde förordning, som vid den Nådiga Skrifvelsen var bifogad, tillika med de uti Högsta Domstolen och StatsRådet förde Protocoll, vid granskning af det* till berörde förordning uppgjorde förslag till Riksens Ståndet1 öfverlemna* Lag - LugVtskotttts Betätikanden, igj Lagutskottet, till hvars utlåtande Kongl. Maj:ts förberörde Nådiga Skrifvelse med deri åberopade handlingar, genom Remiss från samtlige Respective RiksStånden blifvit öfverlemnad, har vid företagen noga jemnförelse emellan det af Riksens Ständer vid 1818 års Riksdag antagne Förslag och den af Kongl. Maj:t, under I Junii 18 «9, utfärdade Förordning , samt granskning af de uti denna sednare förekommande skiijaktigheter emot förslaget, icke funnit anledning, att deremot något anma:lia, enär Förord, ningen endast deti afviker från förslaget, att vid 2 §. i afseende på en i Sverige varande medbrottslings skyldighet, att inställa sig vid den Domstol i Norrige, der hufvudbrottslingen är under tilltal, stadgandet att sådant borde ske efter stämning blifvit tillsatt: och att 6 som i förslaget föreskref, att en förbrytare, som vid det utlevereringen äskas, redan vore under tilltal, skulla före utlevereringen dömas, men straffet ej verkställas, utan slutligen bestämmas fö* alla förbrytelserne af det Rikes Domstol, hvarest det grofsta brottet vore begånget, i förordningen finnes sålunda förändradt, att vederbörande Landshöfding i sådan händelse skall vara berättigad, att uppskjuta med utlevereringen intilldess Kongl. Maj:t föreskrifvit, om och når den borde ega rum.
»Jo», svarade frun med en blick full af huldhet i det hon kråmade sig och drog hufvudet tillbaka liksom ansträngde hon sig att, trots sin magerhet, framkalla en antydning om en matrona-värdig dubbelhaka. Han lyfte hatten af med en ännu elegantare handrörelse än den första, och fru Löfberg besvarade hans artighet med en nigning så djup och sirlig som hade hon lärt den af en balettmästare vid Gustaf III:s hof. »Men jag stör visst», insinuerade han med älskvärd inställsamhet. »När kunde det vara lämpligt att jag möjligtvis sökte herr fabrikören? Fånggevaldigerns fru hade känt sig helt bortkommen i denna atmosfer från ett högre sällskapslif, men nu började hon förnimma det rent af som en skyldighet att visa, hur också hon var hemma i finare folks umgängesformer, hvarför hon vände sig åt sidan med en värdig böjning på hufvudet åt den verserade främlingen. »Jag stod just färdig att gå», sade hon och räckte handen åt sin väninna till ett sista farväl. »Adjö, söta du, kom snart igen», sade fru Löfberg med flöjtlik stämma, hvarpå hon började egna sin uppmärksamhet odelad åt den nyanlände gentlemannen. »Min man är just hemma; det går an att stiga in och tala med honom strax.» Hon öppnade dörren och gjorde en elegant inbjudande rörelse med handen. Men den artige främlingen kunde icke förmås att taga emot en så stor uppmärksamhet. »Damerna först!» sade han i det han besmyckade sitt anlete med ett galant småleende: »Damerna först – det är mitt valspråk!» Af idel ridderlighet höll han sin lilla bristfälliga hatt sväfvande ett par tum ofvanför det tofviga håret, som kunde det aldrig falla honom in att stå med betäckt hufvud inför en så högt uppsatt varelse som fru Löfberg. Hans sätt och väsen hade gjort ett särdeles behagligt intryck på skofabrikörskan, och när hon kom in i verkstaden med främlingen i släptåg, förestälde hon med synbar stolthet sitt fynd för mannen. Efter den officiella presentationen böjde hon sig ned öfver Löfberg och hviskade: »hör – han är bestämdt af bättre folk. Han har sådana fina manérer».
52 § innehåller, att sedan afgjordt blifvit, att ackord ej kommer till stånd, får, emot gäldenärens bestridande, med försäljning af boets egendom ej anstå längre tid efter inställelsedagen, än som för kungörelses utfärdande derom är nödig; och enligt 64 och 65 §§ eger gäldenär så väl hos Rättens ombudsman anmäla till rättelse, om syssloman vid boets förvalt - Lag-Utskottets Betänkande N:o 91. 5 ning åsidosätta sina skyldigheter och således äfven om de försumma att i behorig tid realisera befintliga tillgångar och derefter verkställa utdelning, som ock att, om den klagan lemnäs utan afseende af Ombudsmannen, sin klagan Rättens pröfning underställa. Begagnar gäldenären det tillfälle, han sålunda eger att påskynda konkursens afslutande, så är han i de flesta fall, innan särdeles lång tid förflutit, fri från allt beroende i ifrågavarande hänseende af konkursmassan. Detta beroende, som i alla fall icke i någon mån beröfvar gäldenären rättigheten att, på sätt honom lämpligast synes, använda sin arbetsförmåga, bör dessutom ej kännas tryckande för den redbare, som vill göra sina fordringsegare rätt och, så vidt möjligt är, undviker att åsamka sig nya skulder. Ej eller synes med fog kunna anmärkas, att genom 35 §:ns stadgande gäldenärens nya borgenärer förnärmas i någon deras rätt. De, som före konkursens afslutande gifvit gäldenären förlag till det arbetsföretag, som föranledt något förvärf å hans sida, ega ju att, innan något deraf, kan tillfalla konkursmassan, få detta förlag ersatt, och andre nytillkomne borgenärer mäste, antagas hafva, med kännedom om det företräde, lagen tillägger konkursmassan till hvad gäldenären under den i allmänhet jemförelsevis korta tiden före konkursens afslutande förvärfva^ anförtrott honom sin egendom i afvaktan på att derför framdeles och sedan ett sådant afslutande egt rum, erhålla godtgörelse. Utskottet anser således, för sin del, någon ändring af ofvannämnda §§ i 1862 års konkurslag i det af motionären angifna syfte icke vara behöflig.
Denna motion blef på många ledamöters begäran bordlagd. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 26 November 1862. Plenum kl. 6 e. m. Hr Reutersvärd, Patrik Oscar, uppläste en motion, N:o 65, ang:de förbud för landthandlare att sälja bränvin eller andra spirituösa drycker. Remitterades till Bevilln.-Utskrt. Den 26 November e. m. 175 Frih. Raab, Carl Adam, afgaf en motion N:o 66, om revision af gällande tulltaxa. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Hr Ehrenborg, Richard Michael, väckte en motion, N:r 67, angtde ändringar i gällande bevillnings-stadga. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Hr Ehrenborg väckte vidare en motion, N:o 68, ang:de bränvinsafgifternes ingående till statsverket. Begärdes på bordet. Hr Ehrenborg afgaf slutligen en motion, N:o 69, om upphäfvande af K. Förordningen d. 8 Maj 1849, angule sättet för kungörelsers uppläsande i kyrkorna. Afven denna motion bordlädes. Gr. Hamilton, Malcolm Walter, afgjf en motion, N:o 70, ang:de ändringar i bevillnings-stadgan m. m. Bordlädes. Gr. Hamilton afgaf vidare en motion, N:o 71, ang:de fullmakters, konstitutorialers m. fl. handlingars befrielse från stämpel. Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. Hr von Knorring, Erik Oscar, uppläste en motion, N:o 72, ang:de pension åt frami. Postinspektoren Axel Fabian Tinnerhohns enka, Johanna Brigitta Tinnerholm, född Edlund. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr von Knorring afgaf vidare en motion, N:o 73, ang:de pension åt Majoren August Hahr. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne:
"Uti alla mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, skall prot. föras. Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 106 och 107 §§:na vidare stadgas, ovillkorligen till prot. sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets grundlag eller allmän lag, äligge det då Stats - 63S Dea a6 Septernber. rådets ledamöter alt kraftiga föreställningar deremot göra. Den, som ej särskild mening till prot. anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.” Frih. Cederström: Till bemötande af hvad Hr von Hartmansdorff i början af dess sednare anförande yttrat, nemi. att det skulle vara öfverflödigt att alls yttra sig öföfver Const.Utskts förslag, om man icke finge ogilla eller förkasta dem vid första riksdagen, får jag just vid detta grundlagsförslag gifva Hr von Hartmansdorff anleda, att göra en sådan anmärkn., som grundlagen medgifver, ang:de förändring af ordet ”grundlag,’’ som, i stället för att stå i singularis, borde stå i pluralis, eller beta grundlagar, då vi hafva 4 grundlagar, och öfverträdelse af den ena bör gälla lika med öfverträdelse af den andra. Detta skriffel kan grundlagsenlig! rättas genom RiksStms gemensamma tankar; men ett beslut till förkastande af Const.Utsk:s förslag blir, om det 100 gånger fattas, 100 gånger ett grundlagsbrott. Gr. Frölich: Jag finner mig hafva begått ett miss tag, då jag förra gången uppträdde, och orsaken dertill är för hvar och en af Husets ledamöter uppenbar. Hvad nu först och främst beträffar Frih. Cederström^ sätt att tolka grundlagen, så får jag blott förklara, att jag förbigår det och gör del 100 gånger, om han kommer att 100 gånger yrka sin sats.
Företog R. o. Ad. val af Fulltn. i R. St. Bank, och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Gyldenstolpe, Anlon Gabriel, Kapten, R. S. 0. med 157 röster. Hr von Hartmansdorff, August, President, K. N. 0. m. St. K „ 150 „ Hr Skogman, Cail David, President, K. N. 0. m. St. K , 156 „ Derefter företogs val af Fullm. i R. St. Riksgälds-kontor, och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Lagerbjelke, Guslaf med 117 röster. Hr Printzensköld, Carl, Protocolls-Sekreterare . „ 100 „ Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, Professor, R. N. 0. , 110 „ Efter sedermera anstäldt val af Suppleanter till Fullm. i R. St. Bank, befunnos dertill utsedde: Hr Nordensvan, Otto, Kapten med 71 röster. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, vice Häradshöfding . „ 71 , Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor, Kapten, R. S. 0. „ 70 , efter anstäld lottning emellan Hr Nordensvan och Frih. af Ugglas om den ordning, i hvilken de såsom Suppleanter borde inträda. Vidare företogs val af Suppleanter till Fullm. i R. St. Riksg:s-kontor; och befunnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Hr Lagerhjelm, Pehr, Assessor, R. N. 0 med 54 röster. Hr Reenstjerna, Abraham Alexander, Kammarherre „ 52 „ Gr. Wirse'n, Axel Emil, Major „ 52 , efter anstäld lottning till bestämmande af den ordning, i hvilken de tvenne sistnämnda Suppleanlerne borde inträda.
Skall nu i afseende pä detta förhållande enskild öfverenskommelse inom en by träffas och blifva gällande, så händer alt mindre hemmansegare inom byn, hvilka från början trott sig kunna med vanliga vallhjon afhälla kreaturen ifrån alt gå på andras egor, snart finna sitt misstag igenom de ständiga förluster som åstadkommas derigenom, att icke kunnige vallhjon finnas, som hafva hundar eller förslå att rätt använda dem till kreaturens vård. Om nu desse mindre hemmansegare likväl ej utgöra ■§ af delegarne, så sätter man dem i nödvändighet att förstöra sina egedomar för de andre byamännens skuld. Så mycket jag önskar att man måtte komma till upphörande af stängselskyldigheten inom landet, så kan jag likväl ej annat önska än att det gamla må tills vidare få vara gällande så till vida, att, om en ledamot i byalag, efter att hafva genom öfverenskommelse med de andre ingått på det nya förhållandet, finner sig dermed ej kunna fortfara; det då må stå honom fritt att säga: jag vill hafva öfverenskommelsen häfd, emedan jag ej kan få ett dugligt vallhjon för att freda de andras egor, och jag derigenom sålunda kommer i utgifter, som jag ej mäktar betala. Det är derföre som jag anser att, då det står hvar och en fritt att ingå i öfverenskommelsen, så bör det ock stå hvar och en fritt att återgå till stängsel, om han sä vill, och att då ej blifva ålagd att ensam anskaffa och hålla stängseln utan att då de öfrige, som förut varit skyldige att med honom i stängseln deltaga, äfven hädanefter må vara dertill förpligtade, så som nuvande författning bjuder. Då först blir saken klar. •— Detta mom. bör således först och främst omredigeras i förra delen, och derefter i den sednare delen ändras så att det komme att heta: ”om delägare i byn sedermera önskar återgå till den allmänna författningen, så skall det vara honom fritt, och då skola byamän med honom i stängselskyl digheten deltaga så, som författningen nu innehåller”. Hr Hammarhjelm, Carl Gust.:
Vi böra icke glömma, att 69 §:n Reg:sF:n numera har blifvit förändrad, hvarigenom Utsk. är ännu mera begränsad! än förr. §:n lyder nu sålunda: »Då StatsUtsk:s förslag rörande antingen Statens reglerande eller bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksg:sKont:s utgifter och inkomster hörer, eller grunderne för Riksg:sKont:s styrelse och förvaltning till pröfning hos R. Skr förehafves, gälle hvad ang:de behandlingen af Utsk;s afgifna förslag uti Riksd:sOrdn:n stadgas; och skall saken afgöras efter 3 Stånds beslut. Förena sig icke minst 3 Stånd uti sammanstämmande beslut, då skall StatsUtsk. förökas med så många ledamöter af R. St:r, i vanlig ordning valde, alt de blifva 30 af hvarje Stånd. Detta särskilda Utslcs ledamöter röste sedermera samfäldt med slutna sedlar till ovilkorligt antagande eller förkastande af hvad StatsUtsk. tillstyrkt, blott i de frågor hvarom R. St:r varit af skiljaktiga tankar; kommando de fleste sålunda röstandes mening att gälla som R. St:rs beslut. Till undvikande af paria vota skall vid omröstningen förr än sedlarne upräknas en ibland dem uttagas och förseglad afläggas. Befinnas vid de öfrigas upsummerande rösterna lika delade, må denna sedel öpnas och gifva utslaget; är pluraliteten redan vunnen bör den aflagda sedeln oupbruten genast förstöras.» Då nu 3 Stånd icke förenat sig om ett och samma beslut, är det gifvet att Utsk. skall föreslå voter:spropos:r om de olika meningarne, men det ligger ingen vigt derpå om Frih. Tersmedens förslag antages på förhand, ifall Ståndet icke skulle vilja förqväfva BondeSt:s beslut.