Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru lysande Canal-företaget än kan blifva, så hade likväl det företaget varit nyttigare och större, att genom Jord-odlingar bringa Productionen derhän, att årliga utgifter för 2 till 300,000 Tunnor Spannmål kunnat inbesparas. Den vinst, som härigenom för Riket uppkommer, kan aldrig det lysande Canal-företaget gifva. Ej heller behöfver en Nation, som lefver i sin fulla kraft, något annat Monument åt sin ära än sjelfva sin tillvarelse. Monumenter må tesås åt de afdöde. Hvad det bevekande skäl till biträde beträffar, som hämtas af Banquens nuvarande blomstrande tillstånd och dess ägande öfverskotter; så kan jag icke undgå att anmärka, att BanRidd, och Ad. Prot, lil B. 25 , 26. 194 Den 9 Februarii. quens så kallade Rikedom ofelbart, efter några år, skulle kunna bli än större, om nya Millioner tillskapades och de derigenom vunna Räntorna efter Capitalernas aneanterande, bibehöllos i omlopp; men dessa öfverskotter skulle då sorn nu likväl blott bestå i papper. Jag får sluteligen yttra min önskan, att de Utskott, som komma att behandla detta Mål, måtte hora Herr Öfver-Directeuren Hagström och kanske några andra kunnige och opartiske Män, huruvida man kan vara säker att Canal-byggnaden må kunna emotstå våra vintrars åverkan. Jag har hört tvifvelsmål derom yppas och jag onskar att de måtte häfvas» Herr af Brinckman, Gastaf: Jag har icke rätt fattat egenteliga anledningen till den Discussion om Götha Canal, som nu förekommit, sedan detta ämne så långt förut blifvit till ve« derbörlige Utskott öfverlemnat; men då tillfälle dertill gifves, bör jag icke dölja min förundran, att inga af de svårigheter förutsågof) vid 1809 års Riksdag, som nu med så myc*, ken visshet vilja bestämmas.
Ständer torde af denna enkla framställning kunna domina, att meranämnda fråga, ehuru den, med hänseende till sjelfva arbetsåtgärderna , egentligen befinner sig i samma skick, hvari den vid sista Riksdag lemnades, likväl skridit närmare möjligheten af utredning och bestämmande, samt att Utskottet, som, bundit af förra Ständers opinion om nödvändigheten af Statistiska underrättelsers förskaffande, till ledning vid ett afgifvande förslag, ej trott sig tillständigt, att derifrån, utan särskilt föreskrift, afvika, sålunda iakttagit livad för det närvarande på Utskottet berott. Stockholm d. 30 Jan. N:r 3. UonstitutionsUtskottets Memorial i anledning af en från Ridderskapet och Adeln remitterad anmärk:- Const. Utsk. BetänJianden. 9 ning mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Armen. Sedan från Högloft. Ridderskapet och Adeln blifvit, genom Protokolls-Utdrag af den g nasti. Jan. till Constitations-Utskottet remitterad en af Friherre Anckarsvärd, Carl Hinrik, i den form ag §.
Engelbreclitenska Regimentet, samt för de förluster, ic8 Underdåniga Skrif velter. han för öfrigt genom politiske händelser skall hafva fatt vidkännas. Riksens Ständer, hvilka tagit denna fråga i öfvervägande, finna, såsom en följd af deras förklarande år 181-2 rörande Potnerske Regimenternes Refäl, skäligt bevilja Öfversten Silfversköld lika rätt och förmåner, sorn Riksens Stan. der uti det ifrågavarande hänseendet för Finska Armeens Officerare bestämt och Kongl. Majit den 10 April 1810 samt 2 Junii 1812 i Nåder fastställt, så att Öfversten må njuta till godo det honom lillsfagna 500 Rrdrs Expektans arfvodet och för det Ackord, han erlagt till sin i Pommern xnnehafde beställning med Jhon på Stat, utbekomma ersättning enligt 1793 års Ackords-Reglemetne derest han afgår ifrån Expektans-arfvodet inom i o år ifrån den dag, han detsamma erhållit. Hos E. K. M. få Riksens Ständer i underdånighet anmäla hvad de sålunda beslutit; och Rikfens Ständer framhärda etc. Uppl. oell godk, hos Samtl. Kiks-St. den 2 Mars 1818. Riksens Ständers underdåniga? Skrifvelse om Lönförhöjning för Lagmännen i Skäne och Blekinge. Ehuru vid 1815 års
Här har man deremot antagit rättigheten alt anse hvar och en brottslig som man finner för godt att så anse, utan att ens det behöfver vara ådagalagdt, att något brott blifvit begånget. Tullijenslemannen behöfver nemi., utan att uppgifva någon grund, hvarpå han stödjer sin supposition om brottslighet, endast tillkännagifva sin önskan att anställa visitation på ett uppgifvet ställe emot skyldighet att stånda det i författningen stadgade ansvaret, i händelse hans företag aflöper utan åsyftad påföljd. Just det af mig nu omnämnda förhållandet, eller att den uti den gällande författningen bestämda skyldigheten, att bevisa det gods inom 48 timmar förut olofligen inkommit, icke finnes uti denna §:n, gör alt jag anser §:n vara så vådlig till sin syftning. Vidare har Hr Prytz erinrat, att denna författning ieke vore farlig för den laglydige medborgaren, utan endast Den 26 Maj. 359 för lagbrytaren, och en annan talare har sagt, att man velat skydda lagbrylarne, men betrakta tulltjenstemännen i utöfningen af deras kall, såsom de der öfverträda lagen. För min del vårdar jag mig föga om hvad som kan hända lagbrytaren. Jag talar om den oskyldiga medborgaren, som icke gjort sig känd för något brott, och som skulle lida till sin heder och ära af den supposition om brottslighet, som ovedersägligen innefattas uti tulltjenstemannens anmälan af liehofvet att i bans bus anställa efterspaning, för att vinna visshet derom, huruvida något i landet olofligen inkommet gods der vore förvaradt. Hvad skall allmänheten tänka, då en sådan visitation försiggått? Månne den icke skall tro, alt den person, hos hvilken visitation skett, men hvarest olofligen inprakliceradt gods icke funnits, undanskaffat sakerna eller på något annat sätt undgått laglig påföljd. Om den princip, hvarpå husvisitalionsrätligheten är grundad, i sin allmänlighet skulle få tillämpas, så borde ju äfven, på sätt en talare före mig redan anfört, till upptäckande af politiskt lurendrejeri, vederbörande tilläggas rättighet att bryta och undersöka alla ankommande och afgående bref.
När alltså Ploug säger i Faedrelandet, att om Monrad i en » förbigående » och » intetsägande » antydning nämt Holstein, så har detta skett endast i följd af en » obehörig foglighet » gent emot det danska hofvets » schleswig-holsteinska drömmar, hvilka ju icke låta förena sig med någon skandinavisk förbindelse », så betyder detta, rätt uttolka dt: » För att dölja att det national-liberala partiet i verkligheten in i det sista önskade bevara Holstein åt Danmark, skylla vi hela denna önskan på hofvets schlesvig-holsteinska lystnader, och för att göra denna beskyllning så mycket sannolikare, så uppdikta vi en obehörig foglighet af Monrad, och förneka sjelfva möjligheten af en förbindelse mellan Holstein och en skandinavisk union ». Också Rosenberg skref en gång till mig, att Monrad upptog Holstein i det skandinaviska programmet i följd af konung Kristians » uttryckliga önskan ». Men detta kan endast vara halfva sanningen. Monrad var ej den man, som gerna underkastade sig någon, och på den tid, hvarom här är fråga, var han i Danmark mäktigare än konungen. Han omfattade således nog sjelf denna sällsamma kombination: Holstein — Skandinavien. Men han måste äfven kunnat påräkna stöd derför i riksdagen. Hos de gamla hallstarriga, halfabsolutistiska hel-statsmännen kunde det knappast vara, ty deras program i tiden var riktadt till en stor del just mot skandinavismen. Det kunde ej heller vara hos bondevänpartiet, hvars enafraktion, den Tscherning-Andrseska, ansåg nationalitets-intresset endast som en löjlighet och dumhet (för dem fans endast ett intresse: det ekonomiska), och hvars andra fraktion helt nyss genom sina främste män förklarat sig för en rent nationel uppgörelse. Det måste således vara hos hans egna gamla meningsfränder, de national-liberale, bland hvilka Ploug var en af hans närmast förtrogne. Här, i skötet af detta parti, påträffar man drömmen om en holsteinskeider-dansk-skandinavisk union. Den kunde knappast heller ha uppstått just för tillfället, och i sjelfva verket finnas ock tidigare spår deraf. Tydliga sådana leda till börsmötet den 14 juni 1862 under skandinaviska studentmötet i Köpenhamn.
Jag ber likväl alt, lill den kraft oell nytta det kan medföra, få upplysa ett misstag, som jag tror vara begånget, då man förespeglat alt, sedan den nya afgiflen blifvit fastställd, alla andra afgifter lagligen skulle upphöra. Jag fattade åtminstone så -meningen af Hr von Hartmansdorffs framställning. Det torde dä finnas nödigt att återgå till sjelfva ordalagen i betänk. Der står tydligen att läsa det uttryck, ”att emot upphörande af alla sådane till skollärarne ingående afgifter, hvilka K. M. pröfvar kunna af läroverket undvaras, hvarje lärjunge må åläggas för hvarje läsetermin en afgift af högst 10 r:dr b:co” etc. Det kan således mycket väl bända, att K. M. anser vissa af dessa afgifter böra bibehållas; de kunna samtligen befinnas icke kunna undvaras. Då blifva de ock qvarstående, och bördan desto drygare. Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, att alla frivilliga afgifter, såsom innefattande ett missbruk, borde utrotas. Aro de alt anse för olofliga, böra de visserligen med ali magt afskaffas, men utgöra de en lollig vana, så komma de nog allt framgent att fortfara, och barnens föräldrar finna sig då nödsakade alt erlägga både den nya, tvungna, och de gamla, frivilliga afgifterne. På dessa skäl och dem jag redan förut anfört, torde ärendet pröfvas vara i behof af förnyad granskning; och hoppas jag något bifall icke dessförinnan måtte beviljas. Öfverläggningen om lista mom. af 21 punkten förklarades härmed vara fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då det blifvit anmäldt att eldsvåda utbrutit i lagerkällaren under Riddarhuset, och af sådan anledn. ålskillige ledamöter aflägsnat sig, finge hemställa, att med beslutet ronde 4 H 26 402 Den 6 Maj f. m. i fråga var. moni., malle få uppskjutas till eftermiddagens plenum, och R. o. Ad. nu behagade åtskiljas; hvilket bifölls.
Messrrs de la Rue, Fréres, Banquiei-s de cette ville, savoir: L. 10,000 — Je dis dix Mille Invres inönnoie de G enes horg de Banque, Capital cede au susdir Chevalier de I agersvärtl par le Siepr Michel Ange Campi, par aete passé letrente Avvil Mille huit cent dix. ?,i6o, io. 6. de dis Mille Cent Soixanteljivres, dix; Sous, six Deniers, monnoie de Ggnes hors de Banque ^ cede au susdislii 105. 5, 3, ParDameCIaire Bertslotto, 105. 5. 3. pär Danse BenoUe Boero, soo pär DarneAnne Viviann 15 0. t - pär Btarne A trge Sarmoria. 150. pär Dame Rase Ricca300, parDameTherése Lorn ellin i. Qeh 17 April! Tr. L.' l2,i6oi iqp 6. L. ä>o'oöi -* -r* JOO. — , t — 1,7'2 2. i*6o. 10. 6i 900. parDameLou? ise Giovo, ■ i -^ni2160.10.6. svivant aete* passé le vingt trois Juin Mille elix huit cent elix. Je elis Deux Mille lovies, cédés pär aete passé le trénte Aoiit Mille elix huit cent elix par Sieur Jean Jérome Spinola., 8, Je dis Quarante neuf mille Qvatre Cent Trénte deux Livres, un Sou, huit! Deniers H:s de B:que, cédés pär Danie Louise Catherine Spiriolä pär aete passé le trente Juillet Mille huit cent dix.
Utskotten för öfrigt icke vara att vänta å Magistra* ternes sida, så vida tjenlig lägenhet dertill finnes; och derest denna åter icke finnes» lärer allt anspråk i förevarande afseende af »ig Sjelf förfalla, 1^2 Lagutskottets Rståtikanden. 6 §. Enär Utskotten, efter hvad ock an* jnärkt blifvit, funnit början af denna §. vara mindre tydligt uppfattad och ett till omening ledande fel vid tryckningen deraf begånget* hafva Utskotten ansett sig böra rätta detta genom följande, nu föreslagnq, nya Redaction: Societetens Ordförande anmärke hvarje sammankomst hos Stadens Borgmästares hvil ken ege fritt tillträde till Societeténs öfverläggningar och meddele förordnande åt den af Stadens Tjenstemän som Societeten dertill utser i att Protocoll j öfver allt hvad dervid förekommer * fora. Af detta etc. 1 anledning af den erinran, som blifvit gjord derom , att slutet af förevarande som stadgar rättigheten till Utdrags erhållande ur Societeternes Minnesböcker, måtte erhålla en förändrad lydelse, till likhet med den föreskrift, som 2 §. 4. Mern* TryckfrihetsLagen innehåller» så att hvar och en måtte ega rätt i Societeternes ArChiv afskrifva eller låta afskrifva der befintelige Handlingar, få Utskotten förklara, att, såvida denna, genom en konstitutionel Författning försäkrade, frihet äfven bör tillämpas på HandtvérksSocieteternes Handlingar, lärer densamma lika litet minskas, genom ett saknadt åberopande i närvarande Stadga af TryckfrihetsLagenS ofvannämnda föreskrift, som iagttagandet häraf kan gör* denna frihet mera bestämd och säker; Och IngUtskottets BethnkandtH. då för öfrigt, hvad §. i förberörde afseende innefattar, egenteligen eger hänsigt till bestämmandet af den lösen, sorn för ifrågavarande Utdrag bör utgöras* torde ock det äskade tillägget finnas aldeles öfverflödigt. Andra Artikeln* 1 %.
Beträffande de i öfverskottsliqviderna för åren 1843 och 1844 Riksför Biskopen gälds-Kontoret påförda brister uti den anslagssumma, hvilken, under pä Gottland, benämning "lön till Biskopen pä Gottland" förekommer å Riksstatens 8:de hufvudtitel, så hafva Fullmäktige, med hänsigt tili ordalydelsen af det till deras efterrättelse gällande regiementariska stadgande, funnit sig icke kunna bevilja godtgörelse för bristerna uti besagde löneanslag, hvilket, till följd afen utaf Kongl Sats-Kontoret, från och med år 1843, föreskrifven förändrad räkenskapsföring, blifvit synlig i öfverskottsliqviderna, men hvarken i 1841 eller 1845 års Reglementen för Riksgälds-Kontoret finnes bland der anförda förslagsanslag upptaget; kommande, enligt Fullmäktiges beslut, denna ersättningsfråga att för Rikets nu sammanträdande Ständer särskilt anmälas. På sätt Fullmäktiges protokoller utvisa, har det belopp, 175,360 StatsfylinadsR:dr, sora, jemlikt förra Revisions-berättelsen, sid. 36, återstod utaf summan. 1845 års anslag till statsbehof vens fyllande^ efter derå mottagna reqvisitioner, blifvit af Fullmäktige utanordnadt under lörsta hälften af Oktober månad samma år. Enahanda anslagssumma för år 1846 har under årets lopp af Kongl. Stats-Kontoret reqvirerats och af Fullmäktige uta nord näts; nemligen: enligt protokollerna för den 6 och 13 Mars, med R:dr 500,000: — —1 för den 4 och 11 September, med 350,000: samt för den 2 och 16 Oktober, med „ 475,360: eller med tillsammans R:dr 1,325,360:
Det var något fanatiskt i arbetet. » Här spelar Strindberg, ensam på Ladugårdsgärdet, förspelet till den kamp, han i böckerna skulle förverkliga. Här står han och dundrar mot den fiende, han hatade. Några år till, och han genomlefver fantasikanipen. Och var det icke en ödets lek, att just detta Stockholm, staden, som han knöt näfven åt och som inneslöt hans samhälle, först skulle bli den, mot hvilken kampen riktades! Han böljar med » Röda Rummet », han fortsätter med » Nya Riket »; hela hans produktion är en lång strid mot samhället DerfÖr blifva hans hjeltar i de flesta fall revolutions-män. Olof är en grubblare, som vill omskaka det bestå-eude; Falk är en missnöjd, som revolterar och kritiserar; Presten i » Högre Andamål » sätter sig upp mot den heliga kyrkan; Bosse i » Beskyddare » gör ett djerfl angrepp mot skråväsendet samhällete skyddssystem, som hindrar hvaije förändring. Bokpräntaren Hans * är en fanatisk frihetsdyr-kare, och äfVen hans mer möderne hjeltar, såsom Paul * * och Herr von Bleichroden * * *, ega detta samhällshat, detta missnöje, denna upprorslust * Se » På Godt och ondt ». * * I » Återfall » (Utopierna) * * * I » Samvetskval. » Och alla bafva de sv&amp;rt att låta inskrifVa sig i samhället. Strindberg sjelf berättar, att orsaken till hans om-bytlighet, hans vacklande mellan livsuppgifter icke var någon annan än hans fruktan för att inordnas. » Han ville icke bli inskrifven i samhällets här, bli ett nummer, ett kugghjul, en skrufmutter. » Han nedlägger denna fruktan hos nästan alla sina figurer, hos Falk, hos Hans, hos Paul och Herr v. Bleichroden; och är det icke rätt egendomligt, att Strindberg något senare, då han lemnat universitetet och in-trädt på litteratör-banan, kommer till det resultat, som han skildrar i » En Ovälkommen »!
S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Statssamt1 Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 2 dennes eft. m. på bordet lagde Utlåtande, N:o 55, i anledning al erhållen återremiss å Betänkandet, TV:o 42, angående rättighet för skogsinnehafvare, sorn ej tillika disponera betet å maiken, att, lör skogs växtens befrämjande, vexelvis uppbreda och inhägna en tiondedel i sender af skogsmark ems hela vidd, S. D, La des till handlingarne Statssamt Allmänna BesvärsosSt Oeconomie-Ut skottens den 2 dennes på bordet lagde Utlåtanden: 3b» 9 Trot. Vt dr. d. 5 Mars 1835. 53, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 48* angående ra teringen i Skåne; lf:o 54* » anledning al erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 47, Törande ett till Rikets Ständers granskning öfverlemnadt förslag till Inqv.artcrings-.Ordning för städerne, utom Stockholm. Från Högvördige Pjreste-Stanuet. S. D, Föredrogos och lades till handlingarne Constitutions-Utslottets Memorial till Borgare-Ståndet: N:o 94* nied uppgift på oafgjorda mål:
Jag kan icke inbilla mig en Regering med mindre verksamhet. Alla äro förströdde med annat. Barndomen utbreder sig öfverallt. Alla jollra; ingen känner och tänker. Dessa själarne behöfva en stöt. Nöden, eller en eldad Medborgare, måste gifva den. Eldad medborgare? ja. O min vän! om vi äro vise i Naturens stora samhälle: hvilka pligter åligga oss då i Mensklighetens och Fäderneslandets! Min själ samlar eld och styrka för dem. De skola utbryta engång. Här behöfves en åska. Allt stagnerar. – I hela landet gifves icke mer än en post, som jag vill hafva: den, att vara Kungens vän. Han förtjenar en. Det vissa är, att jag skall vara Sanningens och Dygdernas. Den Vise, som upplyfter sig till Gud i Naturen, kan ej nedlåta sig att bli Slaf i Samhället. Som han är sig sjelf allt, så uppoffrar han sig när han vill; och han vill, när uppoffringen har mera stor och hög sällhet, än hela varelsen. – Att andas detta barndomslifvet! med-tråna i denna slafviska veklighet och vanmakt! Min vän: vi hinna mannaåren. Låt oss känna vår styrka, och begripa äran! P. S. Jag slutar just nu min middag: af bröd, honung och vatten. Det faller mig in, att nämna något om min Diet. Du vet, hvad vi ofta i Lund knotade öfver detta ämnet; bägge omåttlige, och bägge i lidande. Jag har gjort ett evigt förbund med måttligheten, denna Naturens dygd, ren, helig, glad! Jag lefver af bröd, vatten, honung; mjölk, och ägg. Ej derför, att jag utesluter andra enkla och lätta rätter; men derför, att dessa, nu, äro mig snarast tillhands. Jag tycker icke om plågsamma anstalter och bekymmer för kroppens plägning: något, som så lätt kan hafvas. Min middag kostar mig aldrig öfver en koppardaler. Ofta är detta förtjensten af hela min dag. En börs-afton är en festivitet; och en middag på Altona, en högtid åt sinnena och vällusten. Denna sistnämnda förlorar icke. Allt är hänförelse (relation). Du minns Julies philosophi. Hör min!
Efter denna gransknings fullbordan samlades nämnden den 23 dennes å Iduns redaktion till slutligt afgörande, och närvoro vid detta sammanträde samtliga de utsedda prisdomarne: professorskan fru Helena Nyblom, skriftställaren herr F r a n s Hedberg samt litteraturkritikerna herrar Hellen Lindgren och J. A. » R i m s t r ö m. Efter en ganska långvarig debatt, hvarvid de olika täfiiiigsskrifternas förtjänster noggrant vägdes mot hvarandra, enades prisnämnden om att tilldela det utfästa priset: 2,000 kronor och en uonnörsbokupplaga på 500 ex. Holmfrid " Mathilda Rönnberg, f. Stenhammar. Munkebo, Linköping, hvilken för öfrigt redan förut inom litteraturen gjort sig ett bekant och aktadt namn. » Fru Holmfrid » är en i klara och friska färger utförd skildring från Sveriges medeltid, en ypperlig tidsbild, där den om verklig sakkunskap vittnande historiska dräkten dock på intet vis bortskymmer intrycket af personernas och handlingens lefvande lif. Helt visst kommer den ovanliga och fängslande romanen att i hög grad intressera vår läsekrets, då den frän och med nyårets första nummer begynner publiceras i Iduns romanbibliotek. Jean Paul. " Fru Hj. a f e n dialog o m fostran. måste ". Hvar och en, som före den 20 december från undertecknade rekvlreraren Flossaapparat, erhåller gratis ett på tyg uppritadt, färglagdt hur skall m a n d å k o m m a därhän barnet? » I inrllinrrr 8 Q Q p 1 / fl ' I ' 0110 lin O i / i rldffci V Ll D U U Cl U öt Ddbl \ UlDllo IlluöMlld llfl I Uppfostran till l y d n a d b ö r börja, redan d å barnet är årsgammalt, j a, m å h ä n d a äfven förr, i a l l a händelser från den första stund barnet börjar visa tecken till egen vilja o c h företaga planl a g d a rörelser för att fora sin vilja i g e n o m.
Punkterne to:o, liro oell 12:0, hvilka, i stället för 34 med 38 §§ i nuvarande Reglemente, äro föreslagne alt uti det upprättande Reglementet införas, grunda sig på Utskottets af Rikets Slän ler bifallna Betänkande j\t:0 35, och punkten hvilken ej bär sin motsvarighet i först nämnde Reglemente, innefattar Rikets Ständers beslut, till följd af Utskottets Betänkande N;o 36. Slockholm den n3 April 1 S_41 STOCKHOLM, Elucks och Granbergs Tryckeri, 1841. Banco-Utskottets Memorial, N:o 1^5. i N:o 175» t Aok, till Exp. Utsk, den 28 April, kl. 10 f. ro. Memorial, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 3 Artikeln t:sta Afdelningen uti Bancc-Reglemenlet af den 26 Maj i835.
— Åja, ingen går fri, sade fru Löwe, med tankarne långt borta. — Ja, men det värsta är, att man inte kan lita på någon! — Äro inte fosterföräldrarne snälla mot barnet? — Jo, det får man väl hoppas, men nu tänkte jag på unsere Sophie, underköksan. Hon lofvade påminna mig, att jag skulle lemna ut mjölet, innan jag reste, och så glömde hon det, naturligtvis, så nu är inte degen knådad, tills jag kommer. Herre Gud, hur skola vi nu få baket färdigt i tid! Å, ett sådant elände! Om bara den dumma varelsen tänkte på att låna mjöl i något af de andra hotellen, men det kan man väl inte begära, när man inte själf är med och ordnar och ställer. Jag borde aldrig ha’ rest, jag visste ju, att det skulle gå på tok därhemma, så fort jag vände ryggen till ... Hur långt är det kvar? — Precis en kvart. — Gnädige Frau tror väl inte, att tåget är försenadt? — Nej, det är det inte. — En hel kvart till, går det inte ovanligt långsamt, tänk, om jag skulle komma för sent! — Det gör ni nog inte. Så länge det är lif, är det hopp! — Tror ni det värkligen, sade den främmande utan att tänka på, att det vänliga tonfallet var mer tröstande än själfva orden. Gnädige Frau har kanske själf en liten gosse, så hon vet hur det käns! Fru Löwe svarade icke. Hon såg ut genom fönstret, under det hennes reskamrat öppnade locket på korgen, tog ur proppen på en af medikamentsflaskorna och luktade på innehållet. — Jag tyckte det var säkrare att köpa litet medicin i Baden. Allting är så fasligt dyrt i Wien, fru värdinnan har ett litet barn, som har sådana där attacker som min Ludwig, och hon sa’, att det här skulle vara bra! Om jag hade fått fara ut med ett senare tåg i morgon, hade jag haft tid att köpa litet fisk till middagen, vi ha inte haft någon skaplig fisk på matsedeln den här veckan, och der Herr Geheimrath tycker så mycket om fisk, men vår uppköpare förstår alls inte att passa på. Nu kunde jag ha gjort det själf, men i afton är det för sent och i morgon bittida för tidigt.