Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med Petter Pehrsson har förenat sig Johannes Andersson från Jönköpings Län, äfvensom med Botvid Jonsson instämt Carl Gabrielsson från Östergöthland; hvaremot Hans Jansson från Elfsborgs Län anmärkt, att, ehuru gerna han skulle önska, att ränta å försträckningar kunde minskas, han dock icke väntade, att sådant skulle tillvägabringas genom något Rikets Ständers beslut eller något lagbud, utan ansåg saken endast kunna vinnas genom vidtagande af sådane åtgärder, som hade till följd, att räntan folie af sig sjelf, samt trodde den tvungna nedsättningen åter leda till större svårighet att erhålla lån, i förening med ett hemligt, men derföre icke mindre verksamt, procenteri; — och har Anders Ericsson från Örebro Län förmält sig anse det vara obehörigt, att, genom en lag, nedsätta räntan för lån ur publika cassör, enär dels låntagarne frivilligt ingått på de vilkor, hvarunder de redan beviljade lånen blifvit utgifne, dels ock räntans nedsättning skulle föranleda till missräkning i afseende på Cassornas inkomster. Lag-Utskottet får häröfver afgifva det omdöme, alt, då penningeräntan i allmänhet måste rätta sig efter behofvet och tillgångarne på capitalen, samt den föreslagna nedsättningeu deraf, genom en tvångslag, vare sig för långifvare i allmänhet, eller för vissa ibland dem, såsom de publika Gassorna, efter Utskottets öfvertygelse, vore högst otjenlig, och icke mindre orättvis, än om man genom eu lag nedtvingade afgälden af alla eller af vissa på arrende upplåtna jordegendomar; finner Utskottet, som anser grunden för det i nuvarande Lag stadgade förbudet emot högre ränta än sex för hundrade om året, egentligen hafva varit, att förekomma, det en och annan föga samvetsgrann långifvare skulle kunna till sin oskäliga vinning begagna sig af försträcknings-tagarens nödställda belägenhet eller oförstånd,* men icke att nedtvinga den allmänna räntefoten, sig ega fulla skäj att-, afstyrka bifall till of vanberörde motioner. Stockholm den 8 April x 834* STOCKHOLM, 1834; hos J. A. Walldcn. Lng-Vt skottets Bet.
Således saknade Utsk., enär 2 Ständ bifallit Betänk., icke skäl att i princip vidblifva sitt en gång afgifna yttrande. Detta har äfven skett i förevande Betänk., deri Utsk. tilistvrker R. St:r ”att i underd. skrifvelse till K.. M. anmäla, att, derest K. M. skulle finna lämpligt och nyttigt tillåta bränvinstillverkning en månad under första qvartalet af nästa år, R. St:r medgifva, att sådan tillåtelse må meddelas under de vilkor, som innehållas i den förordn. om bränvinstillverkning, hvilken varder utfärdad på grund af R. St:rs beslut vid innevar:de Riksdag.” Således kan jag icke finna, att Utsk. på något sätt afvikit frän den princip, som Utsk. förut uttalat. * Jag tror äfven, att Utsk. haft ännu större skäl till sin nu gjorda hemställan än till den förra. Den af K. M. utfärdade Nåd. Förordn., hvarigenom bränvinstillverkningen under instundande höst inskränktes till blott 13 dagar, utkom så sent, att i de fleste landsorter vårsådden redan var fullbordad. Landtmannen beräknade naturligtvis att fä använda årets gröda på det sätt, som förut varit öfligt, nemi. en hufvudsaklig del deraf till bränvinsbränning, antingen för egen räkning eller till afsalu åt andra. Detta lärer vara fallet i Skåne, en stor del af Westergötland, en del af Östergötland och, efter hvad jag tror mig veta, äfven Blekinge. Man har visserligen påstått, att allmogen i Skåne icke skulle vara benägen att bränna bränvin under första qvartalet af nästkommande år. Jag tror dock att de “ gerna skulle vilja bränna bränvin äfven under denna tid, men med erläggande af den gamla skatten derför. Åtminstone har jag hört denna åsigt yttras af bönder, med hvilka jag härom samtalat. Att en mängd nya ångpannor blifvit beställda under loppet af detta år, är ett faktum, men denna omständighet är väl icke något skäl alt förhindra iandtmannen ifrån möjligheten att realisera sin vårsådds-produktion.
Hon har stadse visat, att diir hon tror, ntt ett slag kan vam nyttigt och val behbfligt, slbr hon modigk till, utnu ntt Bry sig om ntt fn: ilrta far cle slag, 11011 kan fii tillhaka. Soul personlighet var Minna Ca~: lth en BlskvSilld, oppen och * hjiirtegod kvinna, hvars vaaen, ehnru ' msprHkslost, dock hade ndgot af nastan matrgnelik vardighet ofver sig. OM en fr8mling hade tr8ffot beme bakonl disken j. hennes butilr, skulle han sv&amp;rligen ha.fva anat, att han hade framfor sig en af ~ i n l ~ u mest d s hamstiende forfattarepersonligheter - forutsntt, att hwu ej varit nag stor fyaionomist att 1asa det sprBk, soni &gt;) den htiga, klnrn panrlan och de cljupa agonen ined sin forskande blicks talade. BfhALlen och hog$ aktad jnom sitt iillit siimhallo, hnde hon dar skapat ett ' behagligt hem, oppet fijr inflytanden af europeisk kultur, bvarest alla nppviixande talanger, horancle till clet s. k. unga Finland, d. v. s. det frisinnade finska fmmstegspartiet, hvilka ntgon.tid vistades i Kuopio, alltid ful: lno den angendrnaste tillflyktsort. I denna B salongs - i bemarkelson sf sainli n.gspluts fijr intdlektuellq st&amp; - vanden och tankoutbyte - hade alla Asikter full frihet att gora sig giillande samt sdlunda \ - inua i klarhet och mognad. Frn Minna Canths un intr~iffade dod, soin kom ganska ovantadt, emedan ryktet kort forut; formalt, att hennes sjukdom (ett lindrigare slaganfall) tagit en gynusammare ' vandning, berofvade fosterlandet en rikt begafvad sli
Utskotten tillstyrkt lånsystemets fortsättande med de årliga capital-afbetalningarne, och jag fruktar att detta tillstyrkande vinner Riksens Ständers bifall, torde jag få framställa ett förslag, hemtadt från en stor mans yttrande, att nemligen med ifrågavarande utlåning må förenas hoppet att få silfver in i Banken; hvarföre jag ock, på sätt uti min serskilda reservation närmare utvecklas, ansett räntan och capital-afbetalningen å lånen böra erläggas med tillsammans Två procent i silfver årligen, hvilket .efter 33 år och 4. månader skulle utgöra det belopp, att för aoo B;dr i sedlar inkommit till ilan - lo3o &en J9 JuM e. ni, ken en summa af 66 R.*dr 3a sk. i silfver, utan att hafva minskat sedelstocken. Jag anhåller att de tankar, jag nu yttrat, må få åtfölja återremissen till de förenade Utskotten, Herr CederschjöldPehr Gustaf: I afse ende på odlingslånen skulle jag visserligen, för att följa en rigtig princip för Bankens förvaltning, vilja instämma i de förenade Utskottens tanka, att de borde upphöra; men jag har dock tyckt mig finna anledning att biträda deras mening, som yrkat, att någon viss mindre summa borde afsätta? till enoch storskiftes - lån; — men uteslutande för dessa. Hvad fastighets-lånen åter angår, kan jag icke annat än förena mig med Fri* herre Cederström derom, att dessa lån äro helt och hållet oförenliga med all möjelighet för oss att bringa var llank i tillstånd, att göra rätt för sig» Detta mål kan icke möjligen hinnäs så länge Banken utgifver lånen på 28 års betalningstid. Och då man redan länge insett, att hela Landets olycka grundar sig derpå, att man varit för frikostig med lån, då torde tiden rm vara in" ne att upphöra, och att söka bota det onda, om man eljest någonsin vill göra det.
S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets memorial, N:o 31, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å stämplade pappersMgiflen: Med frånträdande af sitt förut fattade beslut, i fråga om stämplade pappers-afgiften för bouppteckningar, antog Preste-Ståndet Utskottets i memorialet, JN:o 31, framställda inbjudning och lörenade sig i Borgareståndets beslut i detta ämne, sådant samma beslut i 3:dje voterings-propositionen upptages: För öfrigt gillade Preste-Ståndet de i delta memorial förekonunan - 774 Prot.-Utd/agj den 5 April 1840. de voterings-proposi tioner, äfvensom Siandet godkände, hrad Utskottet 1 memorialet hemställt och yttrat. S. D. Föredrogs ånyo Stats-TJtskutets utlåtande, N-o %3j, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet, N:o m, angående ifrågaslällde ,förändringar uti gällande sladganden, dels rörande sättet för markegångsprisens bestämmande, dels i afseende på beskaffenheten af afradsgild spanmål: Härvid förekommo: Usta punkten : Lades till handlingarne; 2:dra punkten: Utskottets i utlåtandet, N;o lil, framställda och i utlåtandet, N:e 237, vidblifna förslag godkändes; 3:dje punkten: Ståndet afslog Utskottets i utlåtandet, N:o 111, framställda och i utlåtandet, N:o 237, vidblifna tillstyrkande, alt förhöjning af en af RiksStåndens deputerade vidtagen prisbestämmelse icke må af Kammar-Advoeat-Fiscalen yrkas, eller af Kammar-Collegium och Stats-Contoret medgitvas i de fall, då nämnde pris motsvarar eller ölverstiger medium af värden, som finnas upptagne i de till ledning vid mai kegångs-sättningen aflemnade pris-couranter; 4:de punkten: Ståndet lät dervid bero; 5:te punkten:
Jag stod en dag i Oktober förlidet år i hans präktiga atelier på Svinöen i Svolvær. Där var instängd luft, kallt, tyst, ängslande — såsom alltid där dödens natt efterträdt en härlig, solbelyst arbetsdag. All målareglädje hos de brokiga friska taflorna stämde egendomligt mot de begrafningskransar, som hängde under den döde mästarens porträtt. Vid ett bord lågo lådor fulla af nya, svällande färgtuber. Bredvid låg paletten med hoptorkade färgklickar och de sist använda färgfylda penslarne, som fallit den kraftige 30-åringen ur handen. Allt är lämnadt som det var hos honom, som gått. Allt samladt pittoreskt målarbråte ligger i dam och gömmer på historier ur hans lif. Minnen från södern, fynd af järn och brons, lappgudar af trä, skeppmodeller, gallionsbilder, konstiga fiskar — »han Gunnar» hade många intressen. Min följeslagarinna berättar mig om den dödes lefnad. Hon säger, att han var ett barn af Lofoten och var kärligt fastväxt här såsom Lofotens folk hade växt fast i genkärlek till honom, den vackraste lofoting, som någonsin seglat i en nordlandsbåt. Hvarje fiskare kände honom och var hans gode vän, såg honom gärna sitta i sin femböring eller ottring och berättade honom sina besynnerliga historier, ty han förstod dem och hafvet. Han, som de, såg i nordlandsbåten det fagraste och bästa, som flyter på nordländskt vatten. Han var, som de, inne i allt och lifligt intresserad af allt det stora och lilla i lifvet häruppe. Karlakarl var han: kunde i köld och vinterdag sitta på ett skär och måla långa timmar; han kunde segla sin båt och visa ett kraftprof af det sega slag, som stormsjö kräfver. Talar man med en nordländing om Gunnar Berg, får man höra mycket om hans taflor, men med säkerhet också om huru stark och vacker han var. Ingen enda glömmer den sidan af saken.
Ehuru det torde vara öfverflödigt att här omtala, hvilka upplysningar äro, som vi väsendteligen sakna, vill jag likväl korteligen uppgifva några, hvilka enl. min åsigt, bordt R. St. meddelas, såvida de skolat kunna med någon säkerhet uttala ett omdöme, lista frågan som vi böra hafva besvarad, är den: har någon förnärmat oss så, att vi fördenskull hafva orsak till krig utan alt inskränka oss till underhandlingar? Detta är obekant för de fleste af oss åtminstone för dem som icke äro statsråd eller ledamöter af Hemliga Utsk., och likväl skola vi alla svara på frågan. 2:o Alägger oss någon öfverenskommelse. | eller något fördrag, att åtaga oss Danmarks sak såsom vår egen vch slåss för dess räkning? Det känna vi lika litet. 3:o Fordrar vår egen säkerhet att vi göra det? Svaret blifver detsamma. 4:o Påkallar rättvisan att viför våra grannars skull börja krig? Dertill fordras att känna, hvari t vi - stighelerna beslå mellan vära grannar och den makt som anfallit dem. Denna kunskap äga vi icke. lalla fall, är det något för mycket att vilja upphäfva sig till rättvisans försvarare allestädes, der sådant kan päfordras. Man bör mäta sina krafter, och först söka upprätthålla rättstillståndet inom egna landamären emot inhemska våldsverkare, som besvära oss. Aro vi ännu icke kommne till rätta dermed, så synes det vara nog tidigt alt vilja mota väldet hos grannarne. 5:o Kräfver den närmare slägtskapen med Danskarne att vi hjelpa deni strida mot våra aflägsnare starnförvandter Tyskarne? Vi fä ej glömma att vår slägtskap sträcker sig lill alla germaniska folkstammar. Vi hafva tillförene förstört våra krafter i strider inom Skandinavien. Skola vi nu bidraga dertill att de 4 II 33 514 Den 11 Maj. germaniska folken ytterligare skola förblöda i strider mellan Danskar och Tyskar? — De sednare innehafva hjertat af Europa.
Herr Greswen och LandrNkarfkalken proponerade att R.dderskaper och Adeln till UrssolletS kättsle mätte anmoda det samma «tt jörestä M determinerad pannerymd. Bifölls. Herr Klingspor, Oeröt, wille härilll samtyce Ridd. och Ad. pror. 5. B.. ka, 97 » 1258 Den 29 Januaris. ka , med willtor att en ny Tariff för Beskattningen blefwe föreslagen. Angående Bränwinsvanne, rymden, har jag för detta yttrat mm tanka, att nemligen det un lHoo ärs Kongl. Förordning tilläkne och stadgade Hemmantalet, är tillräckligt, samt lill och med öfwerstödigt. Jag tillstyrker säiedes i ödmjukhet, samt jemwäl önjkar, att Högst, berörde Förordnuigs stadgande ocksä härutinnan mä blifwa osö ändrad ; med sörny^dk upprepande deras, att j-'g sjelf erfarit möjlighew!, klk med en 50 kannors panna pä Z mängder, utan sä kallade Nittbränningar, tillwerka mera än 2000 Kannor Vränwin och manns icke wid sädant för, hällande med den redan rillätne vannerrymden, icke allenast vkwerflödigt hukbehofsbränwin, uran vck mera än mycket deröfwer till afsalu kan ä, stadkommas Hans EMllence Herr Grefwe kuutb, öfwer detta ämne är redan lä möckel raladt, att ett b-siut snarr mätte kunna fattas. Jag fär derföre hemställa om wi icke lättast skulle kunna komma ifrån denna sräga , deftgenvm akt wi stadgade pannerymden efter 1800 äcs Förordning.
Nådiga förordnande, hvarigenom ej mindre penningar till Spannemåls-handelns upplifvande i Riket borde utspridas, utan afven den för Landet lika ovanliga, som [fördelaktiga händelse icke lemnäs obegagnad, att af egen afkastning gora utbyte emot myntbara Metaller från fremmande Länder, till förstärkande af Bankens redbara fond. Upphandling af Spannemål verkställdes fördenskull till en qvantitet af 7 1,41 7 Tunnor, och. utskeppningen börjades i Maji månad berörde år, Af de underrättelser från Utrikes Orter, som dels straxt meddelades Direction, dels från Eders Kongl. Maj:ts Consuler, på flere Utrikes platser, efter derom af Directionen gjord begäran, inbekommos, syntes Italien vara den enda ort, der Kom och Hafra skulle efter de, i början af år 1821 derstädes gångbara pris, kunna med någon fördel afsättas. Med anledning af hvad Eders Kongl. Majit sedermera i åmnet behagade Nådigst förordna, blef expor - Revisorers Berättelse. 219 ten dit verkstol cl. Såsom Directionen uti dess under den 25 September 1821 afgifne underdåniga Berättelse haft nåden uppgifva, utgjorde utskeppningen .36,386 Tunnor Korn och 18.63a Tunnor Hafra, eller tillsammans 55,018 Tunnor. Spannemålen togs från Magazinen i åtskilliga orter, synnerligast der brist på utrymme försvårade Sädens förvarande, och afpassades utskeppningen i öfrigt efter ett någorlunda förhållande till den summa af 420,000 R:dr Banco, sorn Eders Kongl. Maj:t för upphandlingen i detta ändamål behagat Nådigst bestämma.
Så ock här, i hans » Sommarafton vid Hammars », hvilken i tekniskt afseende är något ojemn, mästerlig i hufvudgrnppen, tung i vissa partier. En bild, som anslår alla, lärda och olärda, är Zams » Sommarnöje ». En elegant dam i modern, hvit ylleklädning står en gråvädersdag på en skärgårdsbrygga och talar vid en båtkarl i en båt nedanför. Det är allt — men det är helt, elegant, säkert i stämning och utförande. Damens stiliga uppenbarelse står så fint mot den mulna luften, båtkarlens präktiga gestalt är så präktigt fristående mot vattnet — t detta öfverlägset målade vatten, småkrusigt grått, skiftande i grönt under båten och bryggan. Zorns » Ziguenarsmedja » (likaledes hållen i hvitt, grått och svart eller brunt) har ej något så omedelbart förtjusande, som detta våta, rörliga vatten, men har svarta djup i dessa ziguenarögon och denna intressanta smedja, har en kraft i modelleringen och en verkan i fargen, som man i aqvardl sällan får se make till. Jag vågar nu ej längre dröja vid målningen — meofår dock ej försumma att omtala något som äkta frilufts-målning så utmärkt, friskt, farggladt, luftigt, som Nordströms pastell » I trädgården » (en dam, i ljusgul klädning och hatt och hvit parasoll, som sitter i gräset i en vårlik trädgård). Ej heller kan man glömma dessa Liljefors djuroch blom-stertaflor, som rent af jubla af målarglädje och entusiasm för naturen och fröjd öfver öfvervunna tekniska svårigheter. När man tar sig det orådet före att spekulera öfver konstens uppgift och framtidsutsigter, har man stunder af — fÖrtviflan. Det är alltid vanskligt att med bestämdhet påstå något om framtiden, och vår tid är så svårförstådd. Månne de ha rätt, som påstå, att vår prosaiska lefnadströtta tid ej kan frambringa en stor, lefvande konst?
Somlige anse att den bör blifva till slöra företag, andre att den bör användas till de små. Hr Hjerta har i dag framställt den grundsatsen, att det sista skulle vara det rätta. Jag tror icke att, vid en kommande eller flera kommande riksdagar, det blir tillfälle att sålunda använda allmänna medel, hvarken lill de stora eller de små företagen. Frågan är således nti, att man möjligen må kunna iakttaga någon rättvisa vid utdelningen af den summa, som är för handen. Huru låter nu detta sig göra i afseende på den metod, som SlatsTJtsk. här följt? Utsk. har ansett vissa undersökningar tillfredsställande för att kunna tillstyrka anslag, andra har det ansett icke fullt utredda och derföre afstyrkt anslag. Det är således den lilla skilnad, att det kan fattas en liten uppgift ifrån ett håll, hvilken finnes från ett annat, som gör att den ene får anslag nu då tillgångar finnas, och den andre ingenting får vid en annan riksdag, då icke tillgångar finnas. Är det detta man vill kalla rättvisa. Det är det jag anhåller Ståndet 22 H. 34 266 Deli 22 Mars é. m. malle anse att det icke är, oell derföre afslå alltsammans. Gr. Anckarsvärd liar väckt Husets uppmärksamhet på en sak, som är af en helt annan natur, men derföre icke upphör att vara vigtig, den nerol., att om man, när summan ar inskränkt lill ett visst belopp, sorn SlalsUtsk. tillstyrkt må i sin helhet utgå, anslår medel derutöfver, så lärer statsverket få låna upp penningar för att utbetala dessa anslag. Det vore roligt att på förhand få veta hvilka anslag de, sorn yrka af StatsUtsk. afstyrkta anslag, ämna framdeles afkorta. Mig förefaller det, sorn vi af de herrarne åtminstone icke hafva att vänta annat än ytterligare påökningar, och det är detta som Gr. Anckarsvärd fästat uppmärksamhet på. Också synes mig delta vara temmeligen vig tigt att betrakta innan man går på med att anslå medel äfven utöfver livad StatsUtsk. här, såsom jag nämnt, på temmeligen lösa grunder tillstyrkt. Gr. Anckarsvärd:
Jag vågar med fullkomlig trygghet påslå, alt denna sträckning .icke allenast är den lämpligaste, utan äfven den enda rätta, såsom utstakad af naturen sjelf samt af det industriella intresset, ty man torde svårligen kunna bestrida, att icke denna väg, som kommer att förena Sveriges största insjöar, Mälaren och Wenern, och genom sidobanor till Askersund och Skebäck sätta 2:ne andra stora sjöar i beröring med hvarandra, måste komma att utöfva ett oerhördt inflytande på landels industri och lyftning till ett allmännare ekonomiskt välstånd. Lättade kommunikationer äro nödvändiga vilkor för en lifligare rörelse, och jag är öfvertygad derom, att Götha kanal haft ett omätligt inflytande på Sverges förkofran, samt att den i många är kommer att bibehålla detta inflytande, och detta i ännu högre grad, ifall priset för forslingen å densamma nedsätles. Hr Rosenblad har framdragit den stora underhållskostnad, som jernvägar fordra, men jag frågar, hvad har Götha kanal uti reparationer kostat? Har den icke flera gånger under en lid af 6 veckor, ja till och med 2-.ne månader varit stängd för allmänna rörelsen, och när den icke kan begagnas under längre tidrymd än 6 månader på året, blir en sådan längre tids stagnation alltför kännbar. Alt äfven reparationer å jernbanor tidtals måste ske, är väl sant, men dessa reparationer verkställas i allmänhet på en ganska kort tid och medtaga vid de Hesta tillfällen endast några få dagar, hvarunder icke en gång banorna be höfva slängas. Hr Rosenblad har gifvit en snärt åt de upgjorda ritningarne, hvilka Utsk. gifvit det vitsord, att de voro ganska vackra. Jag gläder mig öfver, att äfven jag i min ringa mån kunnat bidraga dertill, alt ritningar nu i Sverige upgöras sådana, att de kunna be skådas, ty om vi gå några år tillbaka, skola vi få se, alt ritningarne dä för tiden verkligen varit ganska ruskiga. Som de personer, hvilka hafva upgjort ritningarne öfver det ifrågasatta arbetet, varit under min handledning, är jag slolt öfver, alt man finner ritningarne vackra. Att de äro pålitliga, vågar jag påstå och är icke rädd för att låta dem granskas af de personer, K. M. dertill behagar förordna.
Distriktsmagaziner finnas inrättade inom Burträsk, Löfångers, Nysätra, Bygdeå och Degerforss socknar. 5 §. Umeå Sjö- och Stapelstad. Denna stad, grundad på det såkallade Sandahemmanet af ett halft mantals skatt, har ett inskränkt ägoområde och är belägen på norra sidan af Umeå eif, 2j mil från hafsbandet, erhöll den 30 Augusti 1646 sina privilegier och genom Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution den 15 Juli 1812 den utvidgade stapelrätt, att i sin hamn få emottaga främmande makters fartyg. Större lastade fartyg kunna icke uppsegla längre än till Småholmssundet, stadens gamla hamn, 14 till 15 fot djup. Handeln på utrikes orter är ej betydlig, men har något tilltagit, så att under de fern sistförllutna åren vanligen 9 å 10 fartyg, tillhöriga stadens handlande, varit till utrikes orter afgångna, lastade med bräder, bjelkar, jern och tjära. Största delen af ortens produkter afsättas på Stockholm, hvarifrån återhemtas specerier, kramvaror, salt och spanmål, hvarmed handel drifves dels hemma i öppna bodar, dels ock vid frimarknaderna i länet och uti åtskilliga byar, der handel - / T 13 del med Vederbörligt tillstånd idkas. Till Finland har hufvudsakligast jern utförts, men derifrån äro i stället införda spanmål, kreatur, läder &«., samt från andra utrikes orter segelduk, tågvirke, hampa, spanmål, salt bomullsgarn m. m. — Till kommunikation inrikes orter emellan aro 10 å 11 större och mindre fartyg begagnade. Tulluppbörden för år 1847 utgjorde 16,056 R:dr Banko. Antalet af handlande utgör 34, men deras rörelse har minskats genom anläggningen af Skellefteå stad och den handel, som idkas af åtskilliga å landet boende personer. Handtverkare, hvilka utgöra ett antal af 45, äro största delen mindre bemedlade. Dessutom finnas i staden ett apothek, ett boktryckeri och en källare, men inga fabriker äro der inrättade; dock finnas 2:ne färgerier, en kardmakare, en spegelfabrikör, 2:ne urmakare och fyra garfveriet’.