Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jag icke haft orätt deri, tror jag observerats i år, och i framtiden ännu mera skall visa sig. Jag delar icke med Gr. Posse den åsiglen, att det är nödvändigt att hafva jernvägar för den utrikes handeln. Tvertom tror jag, att jernvägarne, liksom alla kommunikations-anstalter, äro ännu mycket vigtigare för rörelsen, man och man emellan, om de äro spridda i landet, men det är då säkert, att om det är fråga om en rigtig stambana, så blir denna stambana långt mera vigtig, om den sammanbinder merkantila punkter. Nu är olyckligtvis förhållandet i Sverige, alt vi icke här hafva mer än två merkantila punkter, och det är en sanning, att i utländska geografier, naturligtvis af det sämre slaget, säges att Sverige icke har mer än två städer, Slockholm och Götheborg. Dessutom känna vi allt för val, att all rörelse i verlden nu går vesterm. Äfven skulle det synas mig naturligare att draga de stora kommunikalions-linierna åt den sidan, som förenar oss med de fria folken, hvilka hafva antagit ett friare handelssystem, än alt draga dem åt den sidan, der vi mola ett prohibitivsystem, sådant som det Tyska handels-systemet. Men äfven i militäriskt hänseende påstår jag, att den vestra banan är den rätta. Ingen af de föregå:de talarne i dag, som yttrat sig i den militära delén af förhållandet, har ihågkommit Norrige i deras beräkningar. Jag tror,nit det är af en oändligt mycket större vigt för oss att stå i en så nära och direkt förening sorn möjligt med Norrige, än med en enda af våra provinser i Sverige. Det är påtagligen sannt, att om det också inträffade, att vi blefve anfallna på södra sidan, så 17* 260 Den 23 September e. m. skulle vi lättare kunna draga trupper ifrån .Norrige och ifrån våra vestra provinser hit till Stockholm, än vi kunna draga dem ifrån södra delen af Sverige. Hvad åter angår den Skånska banan, så får jag säga alt jag visserligen ganska ifrigt önskar att jernbanan äfven skall komma att gå genom Skåne, och jag hoppas
Men som hon har sin repertoir för sig, har hon ej tid att uppträda i sådana roler som denna, en af dem, der fru Anna Strandberg — Bergmans bortgång från scenen gör sig bemärkt. Hr Lundmark har tagit sig orådet imitera ett af hr Ödmans fel, hj el te tenori sera i lyriska partier. Han sjunger sin Vilhelm for starkt och jämntjockt, utan dessa läckra och haft koketta nyanser, som Thomas ' musik ej mindre än Délibes fordrar. Spelet bör deremot atan reservationer lofordas. Hr Nygren lider af samma fel som sin kamrat, sjunger denna musik ej nog smidigt. Däremot erbjuder han en god apparition och ett nobelt ehuru ej nog pathetiskt spel. Hr Lange var häri förträfflig. Fröken Jungstedt kunde kanske vara litet gladare i Fredriks rol, hvilken annars hör till de bäst utförda numren, så t. ex. återgifvandet af den insinuanta gavotten. Hr Rundberg har efter hr Linden fatt Lairtes parti, hvarpå detta förlorat och Jarno, zigenarhöfdingen, spelas icke tillräckligt förfärligt af hr Grafström. Orkesterpartiet är tacksamt, men mycket ömtåligt. Så ofta som operan gifves borde detta gifvas förträffligt Detta är också fallet, men icke alltid. Vår goda operaorkester bör icke hvila på sina rättvist eröfrade lagrar. De bli så tillskrynklade och platta att ingen mer kan se hvad det är för godt. Stå stark! Hr Nordquists modiga och energiska natur tycks ha till devis: Ingen skam att bjuda till! Det är derföre han med Operans nuvarande resurser dristar gång efter annan försöka sig på den stora och ståtliga Grand Opéras i Paris lika stora och ståtliga repertoir med dess fasta stock af 4 Meyerbeer, 1 Rossini, 1 Auber, 1 Halivy o. s. v.
– Du behöfver alldeles inte se på mig. Hon satte parasollen för ansigtet. Nå, gå på! – Jo, ser du, det var bara det jag ville förklara dig, att ser du då förhållandet mellan man och kvinna är det mest privata af alla förhållanden – så – så – intimt, att jag inte ens här på tu man hand med dig, som jag ändå ville ge hvar tanke jag äger, kan tala om det. — Ja, så kan du nog förstå, att jag finner det upprörande, att göra vår kärlek till en expositionsartikel för alla våra nyfikna bekanta, till en offentlig händelse, till ett allmänt samtalsämne. Begriper du mig, Alice? Jag ville så gerna, att du just i denna sak skulle förstå mig rigtigt, och ändå kan jag inte förklara mig tydligare. Hon vände sig helt emot honom och såg honom upp i ansigtet – rodnande, med fuktiga ögon. Jo, Georg, jag tror, jag begriper dig Sommarnatten var ljus och ljum. Alice hade släckt ljuset och öppnat fönsterna medan hon klädde af sig. I sin långa hvita peignoir satt hon nu uppkrupen i sjelfva den breda fönsterkarmen och flätade sitt hår. Hon höll hufvudet litet tillbaka, vändt utåt, och, i det hon, med ena tåspetsen mot golfvet sjelfsvåldigt gungade den andra fram och åter under kjolen, gnolade hon svagt – nästan utan att veta om det – på en gammal slagdänga från pensionen. Et le premier qui passa Ce fut le roi d’Angleterre – Hör på, Alice! – Anna låg redan, hon reste sig nu på armbågen och böjde sig fram ur sängen medan hon talade – långsamt och tvekande. Hör Alice, jag skulle gerna vilja fråga dig rent ut om en sak. Alice spratt nervöst till, och vände sig hastigt om – så, att hon kom att sitta med ryggen mot fönstret. Nå? – Jo – Är du förlofvad med Lexow? Alice höll på att stänga igen fönsterna, hon skramlade länge med hakarne, innan hon fick dem rigtigt. Hvarför tror du det? – Hvarför? Du tror kanske inte jag har haft ögon på sista tiden? — Men, Alice – mins du, att vi en gång lofvade alltid att ha fortroende för hvarandra i detta.
Inventering af Bankens Kassor och ölriga förvaringsrum har i öfverensstämmelse med 6:te § i Reglementet blifvit verkställd; hvarvid äfven besigtning af Bankens hus och inventarier egt rum. § 3- Kikets Ständers år 1858 lörsamlade Revisorer fästa, i 4 § af berättelsen, Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Fullmägtige till särskildta protokollet hänfört andra ärenden, än som, enligt gällande föreskrifter, böra deri upptagas. Åberopande den förklaring, Fullmägtige, i anledning häraf afgifvit och hvilken är vidhäftad nyssnämnde berättelse, anhålla Fullmägtige alt Höglofl. Utskottet behagade taga i öfvervägande, huruvida icke till den § i blifvande Banko-Reglemente, som kommer att motsvara 12 § i det nuvarande, bör fogas något tillägg, inrymmande rättighet för Fullmägtige att kunna till särskilda protokollet hänföra äfven andra ärenden, än som i berörde § omförmälas. Det kan nemligen inträffa, att till Fullmägtiges pröfning aflemnas förslag till förändringar i ett eller annat hänseende, med dervid fästadt förbehåll, att desamma ej få offentliggöras; och Fullmägtige skulle, i sådant fall, efter hvad erfarenheten nu visat, ej kunna, utan att ådraga sig anmärkning från de granskandes sida, intaga sådana förslag jemte öfverläggningen derom i det särskildta protokollet. § 4. i 17 § af Reglementet stadgas, att uti de Fullmägtiges pröfning tillhörande mål Understyrelsens utlåtanden skola infordras, derest Fullmägtige anse så - 6 Banko-Utskottets Memorial i\:o 2. dant för målets utredning nödigt, hänvisande denna § till 5 § i den för Fullmäktige under den 19 Augusti 1845 utfärdade Ansvarighets-Lag, der det bland annat heter: “Underlåter Fullmägtige att vid någon fråga af vigt höra Understyrelsen, hvars skriftliga utlåtande derom bör Fullmägtiges protokoll biläggas,
Maj samma år till denna underdåniga anhållan lemna nådigt bifall samt till kollegium i sådant ändamål remittera handlingarne i ämnet. Under den 25 April 1842 afgaf Sund hets-kollegium nytt yttrande i frågan. Ärendet remitterades sedermera den 31 Januari 1843 till Högsta Domstolens utlåtande, hnlket, eftet det Justitie-kansleren den 27 December samma år sig i ämnet yttrat, inkom under den 14 Juni 1'844. Under tiden hade akademie-apothekaren i Lund J. H. Forshall den 15 December 1836 i underdånighet hos Kongl., Majit anhållit, att, då apotheks-privilegiernas amortering vore en för riket nyttig och för reglerandet af de pharmaceutiska angelägenheterna af behofvet påkallad åtgärd, Kongl: Majit mätte i nåder täckas anbefalla samtlige apothekarnes i riket hörande öfver ett af Forshaell i nämnda afseende uppgjördt förslag, sorn han bilagt den underdåniga ansökningen. Detta ärende anmältes inför Kongl. Majit i Stats-rådet den 13 Januari 1837, men uppskjöts, hvarefter Forshaell den 17 dérpåföljde November i underdånighet ingaf till Kongl. Majit ett af alla städernas apothekare inom 6:te apothekare-distriktet, innefattande Christianstads och Malmöhus Län, enhälligt antaget förslag tili apotheks-pri-» vilegiernas inlösande och dödande. Då saken emedlertid ej förekom till nådig pröfning, anhöllo flere af rikets apothekare, genom bemälde Forshall, dels den 29 Maj och dels den 15 Augusti 1845, att Kongl. Majit måtte i nåder lemna bifall till sökandernes yttrade önskan om apotheks-privilegiernas amortering, i enlighet med hvad derom förekomme uti den underdåniga ansökningen bilagda tryckta afhandlingar “om Pharmaci-verket“ och “om Apolheks-väsendet“ samt på deruti anförda grunder och vilkor med några föreslagna förändringar rörande de sednare.
Den siste talaren har vidrört en omständighet, som icke är ovigtig, nemi. 524 Den 18 April f. m. att valet till Fullmäklige i Banken redan är gjordt. Vi känna, att åtminstone de, på hvilka R. o. Ad. fallit med detta förtroende, hafva sådana tänkesätt, att vi icke från deras sida hafva att befara någon stor sedelutsläppning. Då detta är händelsen, så torde man också kunna vara belåten med den möjlighet, somBancostyrelsen äger att i sjelfva verket hålla tillbaka en obehörig sedelutsläppning, utan att just vilja genom en förändring af det gamla reglementet skrifva dem på näsan huru de skola gå tillväga just för att förstöra realisationen. Det är således, efter min tanka, ett fullkomligt misstag af Hr von Troil och de med honom liktänkande att tro sig i denna § hehöfva nedlägga en slags motvigt mot den utvidgning i lånerörelsen, som R. St. vid denna riksdag beslutit. Men om det också icke så vore, så får jag för min del förklara, att jag anser det vara lagstiftningen alldeles Ovärdigt att taga ett beslul för och ett beslut emot, hvilket i dagligt tal kallas att schustra. Det är ofelbart, att i samma stund tidningarne skulle komma att förmäla, det Bancostyrelsen, i följd af denna §, började afslå begärda lån eller creditiver, sä skulle med detsamma blifva proklamerad början till en panisk förskräckelse, och, mine Ilrr, alla länders, men i synnerhet Englands exempel ådagaläger, att det är genom sådana rörelser af Banken, som man åstadkommer kriser i penningemarknaden, hvilka icke uppstå om man later utlåningen fortgå, blott med tillsyn att den sker åt säkra händer. För öfrigt kan jag icke misstaga mig om orsaken, hvarför Hr Rosenblad nu gått ifrån sin grundsats. Det är nemi. helt simpelt derföre, att tre Stånd redan hafva fattat sitt beslut. Hr von Hohenhausen har likväl visat, att Hr Lagerlijelms förslag, i all sin välmening, troligen icke kan hafva den åsyftade verkan, emedan sista mom. lägger hinder i vägen derför.
Då andre män bevittna rigtigheten , böra de utsätta deras tjenst, caracter och hemort. §• 11. { i»■ , •,' i Kongl. Maj.ts Privilegier och Resolutioner till Bergs-, eller Manufactur-Verks anläggande, Handels och Handaslöjders idkande , Fabriksoch Apotheks inrättningar samt å annan privilegierad näring och rörelse, sorn Kongl. Majit, omedelbarligen eller på anförda underdåniga besvär, i Nåder tillåter, så väl som Tillståndsbref till Böckers tryckande m. m. skola, eftér omständigheterna och hvad Kongl. Majit vid hvarje särskild händelse i Nåder förordnar, skrifvas på Stämpladt Papper ifrån B:dr 8: — till - • - -45: — Adelsoch Naturalisations-Bref 50: Friherre-Bref 100: •—■ Grefye-Bref ' 200: —1 ]Vapén Den 5 Juft. 461 Vapen och Vapen-förändring - 53: utom Chartas-Sigillatae recognitionen. För öppet Bref hvarigenom Kongl. Maj:t i Nåder tillägger någon de förmoner, hederstitlar och företrädes-rättigheter framför andra undersåtar, sorn Hérrar Riksens Råd af ålder tillerkände blifvit 325: —- Riddareoch Cammendeurs-Bref Af Kongl. Seraphirner-Orden R:dr 45: —- Commendeur af Kongl. Svärds-Ör* dens Stora Kors _ ' 3 2 : 24* Commendeorer af Kongl. Svärdsorden -22:34. Commendeul af Kongl. Nordstjerne-Orden 22: 24- Commendeur af Kongl. Vasa-Ordens Stora Kors 22: 24. Commendeur af Kongl. Vasa Orden 22: 24- Riddare af Kongl. Svärds-Ordens Stora Kors, fria från Stämpladt Papper.
Uti häröfver infordradt underdånigt Utlåtande har Bergs-kollegium upplyst, att bergsfogde-tjensterne, hvilka äro sexton till antalet, och hvarmed följande göromål varit förenade, nemligen att ombesörja uppbörden af bruken och bergverken åliggande utskyldcr, att vid förekommande frågor bevaka Kronans rätt,och bästa, att såsom aktörer utföra åtal i mål, angående öfverträdelse af Bergs-lörfattningarne, att i egenskap af under-exekutorer tjenstgöra, samt att tillhandagå bergmästarne uti ekonomiska och administrativa ärenden, för närvarande innehafvas af nedannämnde personer: Bih till It. St. Proposition, N:o 86. Bergs-fogdarnes namn. a) Genom Fullmakt utnämnde: Helander, Erik, v. Adv.-fiskal Sundin, Carl Adam Bratt, Johan Fredrik Slettengren, Anders Gustaf b) Förordnade tills vidare medelst konstilutorialer. Roman, Pehr, Phil. Magister Lychnell, Carl Erik, Phil. Magister Edström, Johan Agren, John Fritz Köhler, Carl Wilhelm Almqvist, Carl Johan Victorin, Carl Johan Wahlberg, Claes Johan Beronius, Carl Dahm, Johan Peter Dalman, Olof Fredrik c) Förordnad intill 1854 års slut. Wiberg, Gerhard Adolf Datum på fullmakt eller konstitutorial. 1813, d. 8 Febr. 1 813, d. 1 April. 1823, d. 20 Febr. 1828, d. 21 April. 1835. d. 21 Dec. 1837, d. 16 Nov. 1841, d. 18 Jan. 1844, d. 17 Juni. 1847, d. 14 Maj. 1847, d. 25 Febr. 1847, d. 21 Jan. D:o d:o. 1848, d. 31 Jan. Bergsfo gde-distrikter. Wester-Bergslagen och Wester-Dalarne i Kopparbergs län. Wermlands Bergmästaredöme. Tabergs bergslag och Jönköpings län. Kronobergs län. Öster-Bergslagen och österDalarne i Kopparbergs län.
J bånbclfe Jut fFitiå#0mbubsmannen, tvib famina 2\ifsbag, imber bunden ban blifwit vvalb, afjaga fig bet erbålfna fértroenbet, eller meb boben afgår, fTola Jlilfcns ©tanber t £Smbctct^gcnajF infatta ben mait/ forn be till bans eftertråbare utfett. ©fulle 3ujFitiå#0mbubsmannens utfebbe eftertråbare, imber påfFåenbe TUlebag, afjaga jtg bet erbållna fortroenbet, eller i 3ujFitiå#0mbubsmans#*£mbefct tnjåttas, eller mcb.boben afgå, utrråljes, på oftran ftabgabc fått, en annan behörig man i bans ftålle. Jntvåfi (2) I» får n3«ot nf be$a fatt emilian Äifsbagartte, fTatt Äiffeus ©tanber^ ratt fymjtwnan, genom berns ^ullmågtige t 23antm od? Jlifegålbs? Contoiret, utofvoas. 64. §.
– Jag rifver den i tusende stycken, om du sticker sta’. Jag vill ha – Jag skall tala med dig om pappas affärer – och när vi arrangerat den saken till min belåtenhet, får du din älskade ritning, men inte ett ögonblick förut. Hon talade mycket hastigt, så hastigt, att orden snubblade öfver hvarandra. – Din pappas affärer! Låt mig arrangera dem med honom! Inte förstår min söta Constance sig det allra bittersta på affärer. – Lika mycket som du, och mera kanhända. Hon lade upp båda armbågarne på bordet och stödde hakan i handen. Hur tänker du sörja för min familj, John Hall? sporde hon tvärt. Hon blef blossande röd, medan hon talade. – Min älskade Constance skall låta detta bli min ensak. Jag inser ej, att du behöfver syssla med denna angelägenhet. Jag skall veta arrangera det så, att de dina ej komma att lida brist. – Hvad ämnar du göra? – Jag ämnar ha igen min teckning och så begifva mig af. Gamle Herpel har häftigt insjuknat, och jag tänker besöka honom och efterhöra hans tillstånd. Gif nu hit bladet, min sötaste vän! Han reste sig och sträckte ut handen efter ritningen. Hon kvarhöll honom i rockskörtet. – Du får inte aflägsna dig, förr än jag fått ett klart besked. Du vill, att mitt tillkommande öde skall blifva, att jag måste lefva i öfverflöd, under det mina föräldrar och syskon försmäkta i fattigdom. Men det går jag aldrig in på! – De känslor, du uttalat, hedra ditt ömma hjärta, sade han, men fattigdom och nöd behöfver du ej befara för de dina. Jag tycker, att det skulle vara mindre grannlaga af mig att med dig uppgöra denna sak, men du kan tryggt lämna afgörandet om din familjs underhåll i mina händer. Constance började gråta. Denna scen, i hvilken hon själf insåg, att hon spelade den fula och han den nobla rollen, pinade henne. Som hon sagt fadern, i sådana ögonblick hatade hon både sig och fästmannen, och utan besinning ropade hon: – Det är allra bäst, att det blir slut oss emellan! Han smålog. – Jaså, det är bäst. Ja, ge mig i så fall min ritning, så att jag får gå min väg!
Inredning och iordningställande af gamla fårhuset till stall för 8 hästar, foderoch selkammare, jemte fårhus 1,500. 8:o. Redskapshus, jemväl upptagande utrymme för kördon och vedföriåd 3,000. Källare för gårdsfolket . 300. 10:o. Fullständig reparation och till en del förändrad inredning af öfriga till landtbruket och trädgården hörande byggnader 2,030. ll:o. För den odlade jordens försättande i fullt lämpligt skick genom grunddiknings fortsättande såväl å de till den agrikultur-kemiska försöksanstalten upplåtna, som ock å de öfriga till odlingsförsök i större skala afsedda delarne af experimentalfältet 5,000. 12:o. Ett mindre gasverk med dertill hörande byggnad för laboratoriets behof 3,000. 13:o. Oförutsedda utgifter 3,730. Tillsammans 46,030. eller, efter afdrag för gamla vid byggnadsarbetena användbara materialier 530. ett belopp af R:dr 45,500. Hvad Landtbruks-akademien sålunda anfört, äfvensom de upplysningar Utskottet i öfrigt varit i tillfälle att inhemta, synas tillfyllest ådagalägga, det behofvet och fördelen deraf att vid Akademiens experimentalfält ega tillgång till en fullständigt ordnad agrikultur-kemisk försöksanstalt numera vunnit allmänt erkännande; ocb då jemväl de öfriga för experimentalfältets försättande i tidsenligt skick uti ofvan intagna kostnadsförslag beräknade utgifter torde vara af oundgängligt behof påkallade, derest ändamålet med berörda egendoms upplåtande åt Akademien skall kunna ernås, tvekar icke Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer för ifrågavarande ändamål bevilja ett belopp af 45,500 R:dr, att under nästa statsregleringsperiod med en tredjedel årligen från Riksgälds-kontoret utgå. 27:o.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har Kongl. Maj:t i nåder föreslagit: a) att alla de åt embetsoch tjenstemän på lön indelde räntor och tiondean slag, de allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser tillhörande dylika indelningar och anslag, samt de, såsom ersättning för vissa hemman och lä genheter åtföljande besvär, anvisade ränteeller tiondeanslag, jemte de vissa städer tillerkända anslag af dylik beskaffenhet, hvilka icke komma att till statsverket indragas, må, likasom de kronan behållna, af räntegifvarne få lösas med penningar efter ett, hvarje år för de nästförflutna 10 åren bestämdt, medelpris, utan rättighet för räntetagarne, att något af dessa anslag till leverering in natura uppsäga; dock att för dem af nuvarande embetsoch tjenstemän, hvilka enligt fullmakter eller konsti tutorialer äro i åtnjutande af så beskaffade löner, utan att serskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmakten eiler konstitulorialet gjordt, förändringen först vid de ras afgång från embetet eller tjensten må träda i verkställighet, så vida de icke sjelfve, deröfver hörde, förklara sig önska, att den derförinnan må försiggå; b) att räntetagarne för upphörandet af deras hittills åtnjutna optionsrätt till ränteoch liondeanslagens utfordrande in natura, och af rättigheten att utaf räntegifvarne uppbära forsellön, då lösen med penningar eger rum, hållas skadeslösa på det sätt, att de af statsverket årligen erhålla ersättning för sistnämnde afgift till samma belopp, hvartill den för närvarande af dem tillgodonjutes; c) att alla räntegifvares nuvarande rättighet att uppsäga räntorna och tionden till leverering in natura må, så snart den i momentet Litt.
Jag får Den 14 October f. m. 3o5 får derföre, i motsats med de åberopade missbruken, hänvisa till de mångfaldiga mera betänkliga missbruk, som ägt rum vid utöfvandet af assigneringsrätIigheten på banken, oell livilka missbruk skulle föranledt högst kännbara förluster för hela landsorter, derest icke särskilda härvid inträffade tillfälliga förhållanden kunnat begagnas, för att tillintetgöra de eljest hotande verkningarna af berörde missbruk. Jag får ytterligare fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten alt medgifva fritt bruk af den enskilda crediten, såvida man ieke vill åtaga sig förbindelsen att med Riksbankens mynt uteslutande fournera rörelsens behof; men i sådant fall fruktår jag högligen, att anspråken å bankens ytterligare sedelemissioner skola blifva så mångfalldiga, att man snart nog torde få skäl i följd häraf motse nödvändigheten af en ny realisation. Jag anser för öfrigt detta förslag, likasom alla andra, hvilka åsyfta att få den enskilda crediten på ett ändamålsenligt sätt begagnad , stå i oskiljaktigt sammanhang med de vid sista riksdag fattade beslut till myntvärdets upprätthållande. Hr Lrefr.en, Joh. Pehr: Man har såsom stöd för Utsk:s förslag anfört, att då den vid förra riksdagen förväntade fördelen af inrikes vexelinrättningen icke visat sig till den kraft och verkan, som man då hoppades; så borde man vara benägen att lemna fritt lopp åt den ifrågavar. assigneringsrätten. Detta förefaller mig, som om jag , derföre att min tanke eiler önskan icke genast uppfylldes, straxt skulle hoppa i sjön och dränka mig. Vill man söka den punkt, hvarpå denna frågas lösning beror, nemi. huru inrikes-vexellörelsen skall komma till stadga, så gör man rättast att på den punkten concentrera sina bemödanden, och denna punkt ligger icke uti assigneringsrättens hvarken ökning eller inskränkning, utan i den förvända tro, att köpmän i allmänhet skola äga rätt att besvärja riktigheten af sin bokföring och afsina uppgifna fordringar; ty om det icke ägde rum, så skulle genast den högfärden försvinna att ej vilja utgifva vexIar för de varor, om hvilka man contraherar. Nu säger man nemi.:
Genom sin moder, grefvinna Capodistria, var prins Karadja nevö till den ryktbare grefve Capodistria, som utropades till Greklands kung och mördades kort efter frihetskriget. På mödernet härstammade prins K. från den celebra furstliga ätten Dandolo i Venedig. Det är sålunda ett lysande och vidt förgrenadt stamträd, som sträcker sin skugga öfver den svenskfödda moderns barn, och en våg af de gamla hospodarernas sydligt varma blod har här blandats med det svala flödet ur en nordisk ådra. Men vid dess fötter dock jorden i fjärran med bygder låg såg och såg med en sorgsen utöfver slumrande Hvarthän Förrädiskt såg där, blott och stilla lockande, hafvets glittrande yta. djupet smekande till sig som därpå Ty, ack! Och så skimrande stjärnan ifrån föll underbart i ilande fart höga. Likt blixten sin glödheta Hon sjönk inunder sjönk hon i isigt panna att i djupet blånande haf så skimrande Så fjärran så strålande kyligt — men så nära ändå och fann att stråla från att evigt åskåda graf och omkring att hon var svindlande ensam, från Denna i och för sig sak har nu på ett synnerligen glädjande sätt förbundits med en annan angelägenhet, den pågående lott: värdig. Ej minst Sveriges kvinnor, dess höjder, mödrar och döttrar, de lidandes varmast blott kännande vänner, de sjukas outtröttligaste fjärran fröjder. vårdarinnor, haf va mäktigt berörts af den folkkäre monarkens ädla framtidstanke. Efter ett föredrag öfver berörda ämne: Den andra med så stjärnan blickar så frostigt oföränderligt den satt stilla ville sitt lugn öde kvar lungtuberkulosens bekämpande, som i tisblida; och dags i förra veckan af professor Edgren klar hölls i läkaresällskapets lokal inför en sambida. ling inbjudne, tog h. exc. riksmarskalken till ordet och yttrade ungefär följaude: Måhända, den nöjd kufvat sitt stolta. I nattens en med sin höga dallring lott hjärta? tystnad nu susar af dämpad blott smärta. Fragment. jorden finns intet som icke låga som lifvet är försvin härnere kärleken, innan det brustit, flyktig minut blott när jublande snart lycka är snabbt allt.