Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var sålunda gifvet, att en vidtomfattande användning af ifrågavarande uppfinning var för handen, så snart den hade i tekniskt afseende ernått den fulländning, att den var mogen för den praktiska tillämpningen. Och i detta utvecklingsstadium inträdde telefonen förr, än man väntat sig. För att åvägabringa de bästa möjliga resultat, måste imellertid allt nytt, som väsentligt ingriper i det förut bestående. med detta väl sammanfogas, för att icke störa den ' säkra gången och utvecklingen af det hela. Isynnerhet gäller detta i afseende på de nya medlen för den allmänna samfärdseln, hvilka utgjort den kraftiga häfstången för den senare tidens inéustriela utveckling, och bland hvilka telefonen helt oförberedt förekom till införande. Telefonväsendets organisation blef sålunda samtidigt inom alla länder en vigtig samhällsangelägenhet, som numera inom de flesta blifvit på ett tillfredsställande sätt ordnad, om ock * Genom välvilligt tillmötesgående af Herr Byråchefen Nyström, som nyligen i sällskapet » Idun » hållit ett föredrag öfver detta intressanta ämne, hafva vi blifvit satta i tillfälle att meddela det väsentligaste af hans till Telegrafstyrelsen nyligen afgifna berättelse öfver iakttagelser under en resa till Belgien. Red.inom några med icke obetydliga svårigheter. Till dessa senare hörer Belgien. De bolag, hvilka derstädes först bildat sig för att taga om händer såsom affär anläggning af telefonnät, tilltrodde sig emellertid icke att dermed gå i författning utan koncession från regeringens sida. Den 9 Augusti 1879 iniemnades den första ansökan om koncession. Regeringen befann sig då i stor förlägenhet, huru dylika framställningar borde behandlas. Visserligen var den genom lagen af den 23 Maj 1876 bemyndigad att i fråga om lokala telegrafförbindelser meddela koncession; och då telefonien flerstädes betraktades såsom en underafdelning af telegrafien, borde följaktligen nyssnämda lag kunna vara tillämplig äfven i det fall, hvarom hu vore fråga. Emellertid ansågos bestämmelserna i densamma vara otillräckliga; och med anledning deraf utfärdades i Mars 1880 en särskild kongl. förordning, innehållande närmare föreskrifter rörande den lokala tele' fonien.
St. rimligtvis, på en enskild motionärs framkastade opinion öfver inrättningar och embetsmyndigheter, begära comitéers tillsättande för att desamma undersöka? Jag måste i sanning säga, att formen är besynnerlig. Kan väl någon menniska förneka nyttan af Technologiska Institutet såsom undervisningsanstalt, så har han aldrig sett denna inrättning på närmare'håll; han må då endast gå dit och se på dess samlingar och arbeten samt öfvervara en examen,_och han skall komma på helt andra tankar. Hvartill då detta? Ar det enskildt emot chefen, man syftar, så må man tala rent språk och säga, att man är missnöjd med honom; men att komma in till K. M. och tillstyrka en comite's nedsättande, för att utröna huruvida felaktigheter, som supponeras, men hvilka man dock ej bestämdt känner, kunna härröra från sjelfva reglementet eller från bristande efterlefnad deraf, det finner jag vara alldeles otillbörligt, hvarföre jag äfven tillstyrker afslag å det nu föredragna betänk. Frih. Hamilton, Hugo: En värd ledamot har förundrat sig Den 30 October f. m. 413 deröfver, alt Ulsk. kunnat begära en comilés nedsättande, till undersökning af huru det står tili i ett af våra läroverk, och frågar derjemte, om Utsk. icke vet, att här finnas fiscaler, hvilkas pligt det är alt bevaka sådant. Jag får uppriktigt erkänna min okunnighet i detta hänseende och får bedja den värde ledamoten om upplysning, huruvida här verkligen finnas fiscaler, sorn hafva sig ålagdt att bevaka undervisningsverken. Dernäst frågar samma värde ledamot, hvarföre Utsk. icke talat rent språk och anklagat föreståndaren för det Technologiska Institutet; jag skulle likväl trott, att detta är en sak, som är förbjuden i en viss, mycket känd § af grundlagen, och jag är dessutom mycket säker derom, att om Utsk. tillåtit sig något sådant, så hade det af samme värde ledamot fått vederbörligt svar. Då dessutom de af motionären gjorde anmärkmr blifvit understödde af de fleste ledamöterne inom det Ständ, som är att anse såsom det egentligen industriella, så trodde Utsk. sig icke äga rättighet att en sådan klagan undertrycka.
Och hör, att där borta hafva de redan lärt att ropa: ’Fredkulla hell’. Du kan höra orden, de bäras tydligt öfver vattnet.» Men Fredkulla lät ej trösta sig, utan alltjämt höll hon bedröfvad hästen stilla och lät sina blickar vandra från den ena till den andra. Hon såg dem trasiga och sjuka, hon såg dem förvildade, så att de ej mer voro lika människor. Då lyfte hon högt handen till tecken, att hon ville tala, och det blef tyst omkring henne. Så talade Margareta Fredkulla på trekanten i Storgårds brända by, och alla de fattiga människorna hörde henne, och likaså hörde henne de höga herrar och fruar, som redo i hennes följe. »Det vill jag, att I alla skolen minnas hvad jag nu lofvar vid Gud och alla helgon: Så länge som jag äger ord på tungan, så länge som jag äger blod i hjärtat, så länge skall jag verka fredens verk.» Här tystnade hon, som om hon förstode, att i detta, som hon lofvat, låge en fara, och så tillade hon: »Om ock det skall mig kosta lif och lycka. Då kungadottern afgifvit detta löfte, såg hon upp med glädtigt mod och grät ej mera. Hon dref hästen framåt på vägen, som förde ned till färjestaden. Men utmed den gröna vägkanten satt där en liten herdegosse. Han var fullt ut så glad som någon annan, och han ville ge prinsessan hvad han hade bäst. Han började sjunga för henne en liten kärleksvisa om en kung högt i nordanland, som längtade till österns kejsardotter. Och återigen satt Fredkulla stilla på hästen och lyssnade till gossen, som sjöng med hög och klar röst: En är hon, som mig binder, att vaka långa nätter, en är, som mig förmenar, att njuta lek och fröjder, den fagra mön i östern, som själf sitt rike värjer, svarthårig, svartögd stridsmås, Matilda, kejsarns dotter. Hvad är i hemmet bättre än stolt och fager hustru? Nu följer mig min längtan på fältet och i stugan. Från tinget rider sorgen tung jämte mig på hästen, den sorgen, att jag aldrig skall kejsarns dotter äga. Så ljöd visan, och då kungadottern hört den till slut, log hon mot gossen och frågade hvem som diktat den.
Härtill hänför jag, såsom de väsendtligasle; att representationen fördelas på tvenne kamrar, med den bestämda olikhet i sammansättning, som är af nöden, för alt gifva hvardera af dem sin för det allmännas väl erforderliga, skiljaktiga karakter och betrygga samhällets lugna framskridande; ali sålunda, för den ena kammaren, valen, ehvad de ske samfäldt eller classvis —och företrädet åt det ena eller andra af dessa valsätt beror väsendtligen på den utsträckning man gifver åt det ena eller andra begreppet, samt dess praktiska tillämpning — all, säger jag, valen så inrättas, all de, under erkännande af bildningens anspråk och samhällets behof af dess deltagande i rådslagen, lemna en på full rättvisa byggd, ej genom röslberäkningsscalor godtyckligt inskränkt representation åt samhällets materiella intressen, så väl de mindre som de större, hos hvilken de än må finnas, och på detta sätt öppna en laglig verkningskrets åt det rörelse-element, som sä väsendtligen bidrager att lifva och befordra så väl inlcllectuel som materiel utveckling; att den högre bildningen, förmögenheten och erfarenheten inrymmes i den andra kammaren, sä alt denna, i enlighet med det allmänt antagna begreppet om dess bestämmelse, utgör en kraft, som är återhållande eller conservaliv i den mening, att den tryggar samhället emot vådan af förhastade beslut, utan att ensidigt lillbakahålla erkändt samhällsnyltiga reformer. Den 10 Mars f. m. 5 Till villkoren för representationens ändamålsenliga ombildning, i öfverensstämmelse med hvad nu blifvit yttradt, räknar jag än vidare upphörandet af personlig sjelfskrifvenhet genom födsel, dock att, utan frångående af de antydda grunderna för qvalification till inträde i sist omförmälda kammare, genom delaktighet i denna, en billig ersättning kan lemnäs åt de delar af nuvarande representation, som åt den blifvande förändringen komma att upppoffra sin nu ägande representationsrätt.
Osökt erinrar man sig därvid Bacons ryktbara ord: » ett ringa mått af vetenskap drager ifrån religionen », och man kan ej värja sig för den misstanken, att något dock är humbug, att hon skummat på ytan och ej trängt till djupet i vetandets brunn. D e t väcker äfven löje, då man hör, med hvilken tvärsäkerhet hou kullslår äktenskapets idé såsom ohållbar, helt simpelt afhuggande den knut, hon ej förmår lösa, eller med hvilken öfverlägsenhet hon, sedan hon af Ibsen blifvit påvisad, huru plikterna kollidera, slopar pliktbegreppet, i stället för att det låge nära till hands att hon af detta faktum droge den slutledningen, att de sedliga konflikternas bestämmelse måste vara » auktoritet8tro », 351 att väcka längtan efter en högre region och öppna vägen till henne; att det måste finnas en möjlighet att höja sig öfver hela området af sedliga förvecklingar såsom örnen, hvilken den i slingerväxterna insnärjde vandraren afundas hans flykt eller åtminstone hans fågelperspektiv, från hvilket den tappade vägen kan ses. Mycken omogenhet vidlåder henne ännu, och man får af hennes kunskapsförråd det intrycket, att det utgör frukten af flitigt lästa läxor snarare än af själfständig forskning, själfständigt tänkande; hennes eget omdöme är ofta nog svagt, och hon går gärna i dens ledband och spår, hvilken genom sitt snille intagit och bländat henne. L ä g g märke till, huru hon i sin bevisföring, i stället för att komma med ett eget skäl eller påstående, är så färdig med att anföra hvad den eller den författaren eller filosofen säger. I det hela taget gör hon intryck af att ännu vara rätt långt ifrån den själfständighet, hon så lifligt förfäktar. Men huru också begära att hon med ens skall vara en » fullkommen man ». D e framsteg, hon på ett par tiotal år gjort, äro, trots allt man kan anmärka emot henne, vidunderliga. D e t forna kvinnoidealet — das ewig weibliche — känna vi alla.
Sedan Borgare-Sländet förliden gårdag antagit de i Stats-Utskottets memorial N:o 33o gjorda inbjudningar till Borgareoch Bonde-Stånden att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet uti deras beslut, angående användandet af Hof-Marskalken Friherre Ridderstolpes sterbliusdelegares hus, efter detsammas inköpande af Riksgälds-Contoret, äfvensom angående sättet för försäljningen af det hus, Kongl. Sundhets-Collegium tillförene begagnat, så och enär härigenom jemväl dessa frågor, enligt 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut, blifvit afgjorda; har Stats-Utskottet numera kommit i tillfälle uppgöra och får härmedelst Rikets Ständer underställa förslag till de stadganden, sorn, i afseende på verkställigheten af omförmälda beslut, böra i det nya Reglementet för Riksgälds-Contoret införas, % Till följd af Rikets Ständers under innevarande Riksdag fattade beslut och på grund af den serskilda auctorisation för detta ändamål, Fullmägtige genom Stats-Utskottet erhållit, skall det Hof-Marskalken Friherre G. Ridderstolpes sterbhusdelegare tillhöriga, här i hufvudstaden, vid Skeppsbron, emellan Slottsbacken och Saltcompanigränd, belägna, och till salu varande, hus, emot den derför äskade köpesumma, Etthundra tusen R:dr, af Riksgälds-Contoret inköpas, för att, derest Kongl. Maj:t härtill lemnar Sitt Nådiga samtycke, begagnas för de ändamål, hvartill det hus, Riksgälds-Contoret nu innehar, af Rikets sednast församlade Ständer anvisa - Bih. till R. St.
De å Riksgälds—kontoret anvisade extra ordinarie utgifterna hafva deremot upptagits sålunda: Stats-Utsicottets Utlåtande N:o 150. 5 a) af Rikets Ständer redan beviljade anslag och lån R:dr 11,122,457: (55. b) beroende på omröstning i förstärkt Stats-Utskotl , 147,000: — c) af Stats-Utskotlet eller dess afdelningar tillstyrkta anslag, i afseende å hvilka Rikets Ständer ännu icke fattat beslut eller, om så skett, dessa ännu icke blifvit Utskottet meddelade , 4,49 7,900: 50. d) af Kongl. Maj.t föreslagna anslag, angående hvilka Utlåtanden ännu icke afgifvits „ 370,573: 71. Enligt denna beräkning skulle alltså uppstå ett öfverskott af R:dr 5,404,714: 55. Vid bestämmandet af den summa, som för jeruvägsbyggnaderna skall upplånas, torde dock icke böra förbises den omständigheten, att, enligt hvad erfarenheten visat, en stor del af de extra anslag, som af Rikets Ständer, dels under sislförflutna riksdagar, dels under den nu pågående, blifvit på Riksgälds-konloret anvisade, äro af den beskaffenhet, alt desamma omöjligen kunnat eller kunna till liela sitt belopp uttagas under den slatsregleringsperiod, hvarunder de blifvit beräknade att utgå.
under det han talade med en fransysk grefvinna, taga af sig sin sko och maka i ordning sin strumpa, som generade honom. Fransyskorna äro mycket aimabla och Iiafva alltid en god conrersation, äro intagande för nhgon tid, inen i langden finner man dem fifänga ocli mera för det yttre än det inre. J a g kan duck ej gifva något riktigt omdöme, då jag sett s&amp; fa, af denna nation. Polskorna äro i mitt tycke mycket hyggliga och öfverensstamina mest ined den svenska societeten; de äro mycket husliga och modesta, äro iifven gentila och artiga. Landet Iiiiromkring &amp; r ej mycket fruktbart ocli stor fattigdom rider. Dödligheten ar äfven stor. Det fattiga folket inåste betala utlagor till koimngen af Holland, hvarför de ej aro nöjda med ombytet af souverain. De a s k a mycket fransoserna och h a f ~ a i allmänmet god tanke om sreiiskairia, so111 de kalla &gt;les franpis du Nord *, livilket ar ett stort beröin. Gsefve Löwenlijelm l) kcmmer förmodligen till Stockholm i vinter för riksdagens skull. O! de tråkiga riksdagarne, om de aldrig funnos till. Där skola de sitta och g r d a p % hvaranclia och satta utskott - ch ' äta stora middagar, och sh får min goda pappa sitta och arbeta SH att både haiider och fötter svullna, det a p oerhördt! Adjö, min goda pappa, annu dröjer det tt% mhader innan jag far saga god dag och oinfainna .ina kilra ränner. Eder Edla. Erorson till Frecliik II af Preusseu. 9 Gustaf Carl Fredrik Lömenhjelm, sreiisk minister i Paris. l) Paris, september 1832. Kära föräldrar! Vi siil&amp;iide till Paris onsdagen den 18: de september 1833 kl. 4 e. m. J a g kan. ej beskrifva hur stor min gladje var att få se denna stora stad, soin öfvertraffar allt annat uti glans ocli skönhet.
Skulle åter icke dess mindre Utskottet sträcka sin åtgärd för denna gången längre och tillstyrka den ändring i Riksdags-Ordningen, att votering i Utskott bör ske per capita, förklarar jag mig deruti icke kunna instämma, utan tillstyrker, att votering i Utskotten, på sätt 38:de § Riksdags-Ordningen föreskrifver, fortfar att ske Ståndsvis. Anhållande i sådant fall, att detta mitt yttrande må åtfölja Utskottets betänkande till respektive Riks Stånden». Härmed förenade sig Herr Doctor Wijkman och Herr Biskoppen Doctor Nordin. Derefter upplästes å nyo Jämnknings-Utskottets vid förra Riksdagen afgifna betänkande i den del, som rörde detta ämne. Herr Falkman föreslog, att den af Secreteraren projecterade formen till 38:de § måtte bifallas. Biskoppen Doct. Tingstadius yttrade: »Emedan 38 §. i Kongl. Maijst:s och Rikets Ständers vid sistl[idne] Riksdag stadgade Riksdags-Ordning föreskrifver, att alla omröstningar i Utskotten böra ske ståndsvis, och det med Grundlagens mening icke synes instämmande, att Constitutionella frågor, som vid sednaste Riksdag häremot1 tilläfventyrs blifvit väckta, skola vid denna urtima Riksdagen upptagas och behandlas, kan, efter min tanka, närvarande fråga rörande omröstningarna i Utskotten vid närvarande Riksdag icke sättas i annat skick, än det, hvaruti hon var för Riksdagens början». Herr Biskoppen D:r Nordin yttrade, att Jämnknings-Utskottets betänkande innehölle, det denna fråga enl. 81:sta § Regerings-Formen borde behandlas, i föllje hvaraf denna § på Hr Biskoppens begäran upplästes. Riksdagsmannen Anders Andersson från Öster Göthland anhöll, att som stridighet i tankarne sig yppat, saken genom votering måtte afgöras.
Om den större rörelsen ger sig in med illa förvaltade Banker, jnå den skylla sig sjelf. Allmänheten kan alldrig komma att lida, så länge min plan följes, Noterna, som ibland den omlöpa och derföre äro nedsatte ända till 5 R:dr (och om detta är för lågt, kan ju Rikets Ständer höja det tili io R:dr) lemnäs numererade och bokförde af Rikets Ständers Bank och kunna icke missbrukas, om ej rena bedrägerier förekomma; och hvem kan afvända sådane, äfven under närvarande Bankbruk, De andre creditpapperen måste vara på minst 5oo R:dr. Ett sådant emottager ej menige man, utan allenast personer, hvilka noga efterfråga Bankens tillstånd: ett tillstånd, som årligen i Allmänna Tidningarne fullständigt tillkännagifves. Också kan jag försäkra, att vid allt hvad i dessa förslag är framstäldt, har jag sökt, att beständigt hafva för ögonen allmänhetens sä - Den i December. 71 kerhet och sanna fördel; och om den värda Ledamoten endast fästat sig vid 2:ne Bankers fall i Skottland på i3o år, så har jag haft tillräcklig uppmärksamhet vid otaliga Bankers fall i England och America, för att hafva insett vigten af att strängt controllera och ändamålsenligt anordna PrivatBank-rörelsen. Den vigtigaste anmärkningen, som blifvit gjord emot mig, har varit, att det Metalliska Myntet, i mitt System, är en öfverloppsvara. Ja! mine Herrar, det är sannt, att jag sökt göra det dertill. Men jag har icke sökt att framtvinga detta resultat. Jag har lemnat en hvar fritt, att sig deraf begagna, då jag föreslagit en ändamålsenlig, én införbar Myntfot. Men att anordna vårt CreditSystem på någonting så besvärande, så ändamålslöst, som att alla betalningar, hvilka hittills i Bankens Sedlar kunnat ske, hädanefter skulle ske i Specie, då ej förskrifningen det uttryckligen innehöll: detta har jag ej ansett mig böra föreslå. Sedan 166‘0-talet, har den allmänna fördelen beredt bruket af Bankens Creditpapper i vår inhemska rörelse.
Af den 2 6 sistledne JUartii: 1:0 Angående väckte Motioner om Kongl. Nummer-Lotteriets indragning-, i fråga hvarom innom Utskottet 2:ne Stånd ansett sig böra tillstyrka, det Nummer-Lotteriet måtte upp. häfvas, samt den derutaf nu påräknade In. komstersättas genom Allmänna Bevillningens tillökande; hvaremot de 2:ne öfrige Stånden varit af den mening, att Nummer-Lotteriet borde bibehållas; varande härvid fogadt en Ledamots serskildta yttrande. 2:o Öfver de hos Högvördiga Presteoch Välloflige Borgare-Ståndet gjorde Anmärkningar vid Stats-Utskottets Utlåtande, öfver Herr J. U. Winbergs Memorial, om Lånerättighet i Manufactur-Disconten för SkeppsVarfs-ägare eller Skepps-Byggerier; och har Utskottet, som Den 11 April. förblifvit vid dess första Utlåtande, att de af Herr Winberg för Skepps Byggerierne föreslagne
Hugger någon ned och med vilja fördärvar träd som varit planterade till prydnad och lugn eller fruktbärande träd bötar han och ställs en söndag i stocken. Han skall då hålla en gren i handen och från predikstolen kungörs för vilket brott han undergår straff. När sådan åverkan skett har ägaren rätt att med kronobetjäning i sällskap gör undersökningar i närliggande byar och ställen för att anträffa våldsverkaren och ta tillbaka träd eller lämningar därav. Häradsrätten skall varje gång åverkansböter för ek och storverksträd som tillhör kronan lämna utslaget till befallningshavaren och om han finner det nödvändigt underrätta förvaltningen av Sjöärenden. Kommer ägaren av skogen på åverkaren har han rätt att ta dragare och redskap i pant tills åverkaren sätter borgen för sig eller om han inte kan det till nästa ting. Sätter åverkaren sig till motvärn bötar han 6 riksdaler 32 skilling. Överfaller han den andre med hugg och slag böter han 13 riksdaler 16 skilling samt dessutom för tillfogade sår efter lagen. Är han så djärv att han överfaller kronoeller jägeribetjänt med hot och smädeord döms han efter Missgärningsbalken. Om djurs utödande. Om Vår befallningshavare får klagomål att odjur gör skada, skall han höra med häradsborna vilka medel och utvägar de helst vill nyttja för att utöda odjuren. Det kan gälla luddringar, att bygga varggårdar eller att gå skallgång. I det sistnämnda fallet skall man bestämma om man skall använda vargnät eller jaktdukar. Majoritetsbeslut gäller, men kan man inte komma till någon överenskommelse måste alla lyda lagen om skallbud. Om uppsikten och skogsåterplantering. Vår befallningshavare skall noga ha uppsikt över att skogsbetjänter gör sin skyldighet. Överjägmästaren skall utföra de uppgifter som Överhovjägmästaren ålägger honom. Överjägmästare utnämner Vi och förser med Vår fullmakt. Skogsbejänter tillsätter Vår befallningshavare. Överhovjägmästaren utser jägeribetjänter som skall ha uppsikt över kronoparkerna. Har skogseller jägeribetjänter anledning att komma med klagomål över Vår befallningshavares beslut ställs de till Hovrätten.
Mis nåd. stadga om skiftesverket i Riket d. 4 Maj 1827; Nio 63, angide inköp lill kyrkorne i Riket af en ny upplaga af psalmboken med coral-melodierne och mossan; Nio 64, angide godtgörande af 2:ne från Banken lill myntverket utgifne förskott; samt Nio 65, angide förbättring af lotsstatens lönevillkor. Äfvenledes upplästes til! justering och godkändes Exp.- Ulskis följande förslag till §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: Nio 10, angide granskning af de i Statsrådet förda protocoll; och Nio 11, angide tiden för nästa lagtima riksdag. Öppnades Hrr Electorers lista lill val af en ledamot i Bevilln.- Utsk. under den della Ulskis ledamot Nio 778 Hr Lejonancker, Fredr.Wilh. Erik Carl, medgifna irenne veckors tjentlcdighct från d. 26 näst!. Dec. beräknad, och sedan Nio 2159 Hr af Wingård, Johan, dertill utsedd, detta förtroende sig afsagt; och befans dertill hafva blifvit utsedd: Nio 844. Hr Tigerklou, Fullm. Hr Roos, Jonas Emanuel. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf R. o. Ad. tillkänna, ali lian jemte de öfriga RiksStis Talmän i förrgår baft företräde bos H. M. Konungen, för att i und. lemna upplysning huruvida riksdagsgöromålen skulle kunna afslutas före denna månads utgång, och således före fl. M:s afresa till Norrige. De hade då anmält, att ehuru R. St., för att efterkomma K. M:s önskan i della afseende, bade oafbrutet fortsatt och sä vidt möjligt varit påskyndat riksdagsgöromålen, sä kunde man dock med säkerhet förutse, att de icke skulle kunna bringas till slut inom den nämnde tiden.
Mycket öfwertygad att pä de klagopunkter, som öfwer detta Regemente äro ansörde ej göres nägot afseende, helst jag tror de aldeles icke höra till Riksens Ständers asdömmande ej eller med skäl kunna ansörasom orsaker till reduction, man blott äro oblygt anförde, för att under dem dölja egennyttan; Och bwtt« kas Auctorer för öfrigt gjort mitzbruk as deras RikSdagömanna rätt, bä de sökt swärta individuer, som funnit sig bedragne i del hopp, i den fordran, att under en werksam och för desi heder ömande Chef, 728 ^Deir 12 December. rj uägon, eho det wara mä och under hwad namn som hälst, skulle wäga obewisiigt a -gripa den. För att komma till saken, sär jag i ödmjukhet ripge följande project huru Wcstgörha Dragoner torde kunna undgå reduction med nytta för Staken, emedan det derigenom skall winna större fullkomlighet i dest tjenstbarhet, warandeS jag mycket öswerrygav, att der ej är mängden endast, uran i synnerhet dugligheten as et wapen, som befordrar dest sia nganz och nytta. Regementet bestar af rooo Man ; Kronan gar i accord med Rusthaliarne o n en wist summa de skola betala för art simpa nnderhäjlanvel af hästar och karlar med deras munderingar. Kronan kan, ester hwad jag tror, af sine inne ha swan de skogar uran synnerlig kostnad uplygga fä manga Ryttmästare Boställen, som Regementet in» nchaller Esquadroner idet wik säga 8), hwilka byggnader böra bestå af Casern-Stallar och Ridhus. Kronan gar i Paösevolanee med Esqnadrons - Chefer, e efter samma grunder som med eli wärswadt Cavalleri; N. B. Rusthällarne skola först asiämna i complett ständ efter mönstring hela rustningen af häst och karl, de sednare efter wist alder och felfrie.