Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Åhs omtaltes åter Carl Jöransson och hust. Agnes Olofsdotters gamla oenighet, som ej ännu uphört. Hustrun war ej tilstädes. Påmintes, jämte förmaningen, til att göra bön för them effter kyrkol.; som ock nogra gånger af predikstolen skedde. Rödön 4 april 1745 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 154, ÖLA. I Rödön 1745. Skärtorsd. d. 4 apr. i några församl. älstes och crono-betientens länsman Tryggdahls närwaro, effter Missg. b. 30 cap. 2 § ransakades om hust. Kerstin Joh:d. i Undrom när hwilken thes barn i sängen funnits dödt. Och som barnet förut warit siukt, och hon i sitt bekymmer och ånger öfwer thetta wådamålet, icke kunde öfwertygas, eller i sitt samwete kände sig seker, thy warnades och tröstades hon.Men til betygande af sin botfärdighet wille hon ödmiuka sig inför sin Gud, och lät, följande långfredag effter gudstj. uti sacristian öfwer sig läsa bönen i handboken. Näskott 13 april 1746 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 154–155, ÖLA. Then 13 apr. sedan kyrko-räkningen uti Näskot war upläsen, taltes therstädes: 1. Om nya kyrkotaket, samt wäggarnas hwitlimmande, och altartaflans målning, såsom tilförne war afslutat. 2. Slöts, at förkränckte qwins person Kerstin Pärsd:r Troberg i Tulus, för sin oförswarl. wårdslöshet i sin christendoms kundskap, i brist hwaraf hon ock i nogre [s. 155] åhr allenast en gång på prof kunnat låtas til then h. nattwarden, skulle, i följe af Kongl. Maj:ts resol. på Hernös. constst:ii enskylte beswär af d.
Handlingar i ett befordringsmål voro emellertid, efter General-Fälttygmästarens tanka, icke af beskaffenhet att böra offentligheten undanhållas, hvadan den omständigheten att utgifvaren af Aftonbladet Herr Svedbom saknat den rättighet, han förmenat sig äga, att låta afskrifva och lösa afskrift af konceptet till oftanämnda Memorial ingalunda varit enda grunden för öfverklagade afslaget; utan hade detta berott deraf, att Herr Svedboms framställning ägt rum förr än Memorialet, Herr Generai-Fälttygmästaren veterligen, blifvit från Kommando-expeditionen till Kansli-expeditionen öfverlemnadt. Derest vid det till Kommando-expeditionen insända förslaget någon anmärkning derstädes skett och förslagshandlingarna återsändts, skulle det hafva kunnat inträffa, att i följd af de rättelser, som Regementschefen möjligen funnit sitt underdåniga förslagsmemorial eller Generai-Fälttygmästaren sitt underdåniga utlåtande deröfver påkalla, dessa till Kongl. Majit ställda, ehuru till Kongl. Majit aldrig inlemnade förslugshandlingar bort förändras eller omskrifvas, och om en afskrift af konceptet till sådana handlingar blifvit med General-Fälttygmästarens begifvande offentliggjord, skulle, enligt General-Fäittygmästarens förmenande, detta tvifvelaktigt kunnat läggas honom till last med långt större skäl, än att han begagnat den rätt, han trott sig äga, att sådant förhindra. och af Herr Kaptenen v. Normann: att Kaptenen icke egde att med från Generai-Fälttygmästaren och Chefen för Artilleriet utgående expeditioner vidtaga någon annan befattning än den, som honom för hvarje särskildt fall af bemälde Herr General-Fälttvgmöstare och Chef anbefalldes, hvarföre Kaptenen ej heller med afseende å Rektor Svedboms anhållan kunnat göra annat än att, på sätt som skett, ställa sig bemälde förmans gifna och bestämda föreskrift till efterrättelse.
Men sedan BondeSt. nu kommit till den kännedom om de allmänna ärenderna och om grundlagens föreskrifter, att de, utan något sådant fremmande inflytande, kunna handla och besluta, vore det både orättvist och obilligt, att förneka detta RiksSt. samma fördelar och rättigheter, som de öfriga RiksSt:n ega, nemi. att tillsätta sin Sekret. Jag tillstyrker derföre bifall till det hvilande förslaget. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: I min tanke är det alltid af största vigt, att de serskilda delarne af representationen komma i åtnjutande af lika rättigheter, på denna grund anser jag att det vore både rått och billigt, alt BondeSt. tillerkändes samma rättighet, som de öfriga Stånden redan hafva, att sjelfva välja Sekret. Den farhåga man kunde ega, alt BondeSt. icke skulle 154 Den 25 Januari f. m. kunna tillsätta en Sekret., sora vore vuxen sitt kall, eller sä god jurist som hän bör vara, tror jag icke i verkligheten bör göra sig gällande. Vilja BondeSt:s ledamöter hafva dåliga rådgifvare, så finnes nog tillgång dertill ändå, äfven om de hafva den aldra bästa Sekret., enär det i allt fall är dem obclaget att höra andra rådgifvare och låta leda sig af dem. Om det deremot blir deras rättighet, att sjelfve tillsätta sin Sekret., så tror jag att det blir deras intresse att göra valet sålunda, att de sjelfva kunna förlita sig på hans råd. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Frågan om formen för tillsättandet af BondeSl:s Sekret, är en fråga, hvilken, såvidt jag förstår, icke synnerligen kan angå någon annan, än det Stånd, som skall begagna ifrågavar. Sekret., samt den som för det närvar, tillsätter honom. Att de öfriga Stånden under sådana förhållanden söka inblanda sig i denna fråga, för att på ett obehörigt sätt taga sig förmynderskap öfver de parter, som frågan egentligen angår, anser jag högst olämpligt, och anhåller derföre om bifall till förslaget. Hr von Hartmansdorff:
— Vi göra oss inga alltför sangviniska förhoppningar i detta hänseende; ty likasom det finnes stater, der det offentliga lifvet vunnit en så ädel anda, att till och med de, som i sitt enskilda lif äro egoistiska och småaktiga, i sitt deltagande i det offentliga ådagalägga en viss nphöjdhet och sjelfförnekelse, så finnes det återigen andra länder, der lagstiftningen Dea 19 Mars f. m. 17 är så genomträngd af en inskränkt skråanda, att till och med män, som i sitt privatlif ådagalägga vidsträcktare blick och ädlare tänkesätt, i sin offentliga ställning visa sig trångbröslade och inskränkta. II. Vi talade i en föreg:de artikel om och emot de skäl, som ur religiös synpunkt pläga anföras mot jude-emancipationen. Dessa äro ock i sjelfva verket de enda egentliga skälen, till hvilka man alltid i sisla hand återkommer, och alla andra skäl, som man anför mot förbättrandet af Mosaiske trosbekännarens samhällsställning, kunna viii närmare påseende reduceras till den religiösa grunden, man må nu benämna denna fromhet, intolerans, fanatism, eller huru inan behagar; ty ingen sätter i fråga, att icke juden, sedan han genom dopet i det yttre öfvergått till den herr skande trosbekännelsen, skulle erhålla fulla medborgerliga och politiska rättigheter. Denna fanatism och intolerans är, då den är fullt upriktig, det enda af alla skälen, som tiar någon realitet, och i hvilket ligger någon subjektiv sanning: religionsfanatismen är en princip, som, om den också icke kan kallas christ lig, i alla fall icke år ny och slår i ett visst yttre samband med den religiösa öfvertygelsen; den är sig sjelf nog och söker ingen autoritet, och om den sökte sådana, skulle den finna dem i rikt mätt på alla historiens blad, icke minst uti christendomens annaler. Dess historia år beklagligtvis rik nog på fakta, som utgöra ett mer eller mindre konseqvent utförande af denna princip: glödande religionshat, blodiga förföljelser, kätlaremord o. s. v. *).
Discönternas massor, Och genom en föreslagen aversion, pä s ar till Fordringsägårena utdela massornas tillgångar på Uppgifne vilkor, meri denna första betalning icke skall börjas förr än deri 1 julii 1819, Vid hvilken tid redan tre halfårs äfbetalningaf med Räntor äro från Låntägafenk incasserade, Och hvarigenom Bånquen indrager mera ari det belopp han utbetalar, så synes intet skäl vara för handen att brådshta med ett beslut, sorn 112 Den 17 Martil, f, rn. icke förr än om nära halftannat år skall komma till början af verkställighet , ty sedan jag ansett mig böra bifalla det af Utskotten fiina Förslag att genast gå i Författning om inlösen af utelöpande Assignationerne, verkar Rikets Ständers definitiva besiut allsingen förändring i hu vudsaken, om det kommer nu eller några veckor sednare; men till vederbörli t b dömmande af målet är ovilkorligen nödvändigt, att Rikets Högloflige Ständer blifva försedda med alla upplysningar, hvilka till målets rätta bedömmande erfordras, hvartill hufvudsakligen hörer kännedom af deras egna Penningeverk och möjligheten att med deras i ordning ställande förena det nu äskade och föreslagna biträdet, äfvensom den omständigheten inträffar, att CanalDiscontens fordran hos CanalBolaget, af väsendtligt inflytande på grunderna för denna Disconts Fordringsägares godtgörande, verkeligen beror på det understöd CanalVerket tilläfventyrs kan erhålla. På dessa nu anförda skäl finner jag mig befogad att hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vördsammast föreslå en Återremiss af ämnet till de Respective Utskotten, med vänlig anmodan, det vide de, till nödig upplysnings vinnande i detta granlaga mål: t:o Låta göra ett Omslut af Calculen öfver Götha CanalDiscont j deruti dennes fordran hos Bolaget af R dr 1,166,374 blir, efiligt verkliga förhållandet, Disconten till godo beräknad, och 2SO Att Den 17, Mariii /. nu 113 2:0
Nu är fråga blott, huruvida Ständernes förra beslut, angående Widegrenska arbetet, är rubbadt, eller ej? Och jag bekänner, att jag ej förstår huru man kan säga, att man icke inhiberar Ständernes beslut, då man likväl stadgadt, att Widegrenska methoden endast skall följas intill i8i5; men att derefter StatsContoirets nya methode skall följas. Jag kan ej finna annat, än att deri ligger en inhibition, och att den jämväl är så mycket mera felagtig, som ändamålet, jemförelsen emellan båda methoderne, efter min tanka, endast kan vinnas derigenom, att, för en och samma tid, RiksHufvudböcker efter båda methoderne finnas, att med hvarandra jemföras. På desse, med de flere skäl, som Grefve Gyllenborg anfört, anhåller jag om åter rem iss. Grefve Mörner_, Adolph Göranr Om det kunde visas, att StatsContoiret lagt hinder i vägen för RiksHufvudBokslirtets fortgång, och om jag ej tvärtom kunde intyga, det StatsContoiret med beredvillighet uppgifvit sättet för verkställigheten af Riksens Ständers beslut i denna del, och fullbordandet deraf i möjligaste måtto befrämjat, så skulle jag säga, det StatsContoiret vore jäfvrgt att yttra sig öfver den Widegrenska methoden; men då delta Verk gjort allt hvad sorn på detsamma bevodt, kan jag ej finna, att det kan tilläggas någou skuld Den 5 Junii. 135 för den ringa framgång denna method haft. Då nu här icke är fråga om att genom ett afgörande heslut bestämma dess värde, utan blott att erhålla tvenne methoder, hvilkas mer eller mindre företräde endast kan genom en dem emellan jemförelsevis anställd pröfning utrönas, för att få en grund för deras bedömmande framdeles, så kan jag ej finna, att någon fråga om jäfaktighet för StatsContoiret här kan uppstå, helst det ännu beror på StatsCommissarien Widegrens förmåga, att med alla sina medhjelpare bringa sitt uppgifne Förslag till HufvudBoken i verkställighet.
Svenska Myntverkets stämpel och åtföljande betyg öfver vigten samt innehållet uti Svenska Silfver-Riksdaler, efter afdrag af myntskatten, hvilken således, jemte alla andra umgälder, komme att bekostas af leverantören; Bih, till R, St, Prot, 184.4* b Sami. 1 Afd, 11 Haft. 6 42 Banca-Utskottets Utlåtande, N:o 27. 6) alt, vid hvarje skeende lefverance, borde med Svenskt Missions eller Consols betyg styrkas, att det lefvererade si Uret blifvit i plantsar eller utländskt mynt till Banken från utrikes ort afskeppadl. c) att hvarje i Kanken aflemnad andel af lefveraneen komme att godtgöras iefverantören sålunda, att å den lyftade förskottssumman skulle afskrifvas för hvarje lefvererad Riksdaler Silfver-Specie 2 Rdr Banco, hvarefter återstoden af det lefvererade silfrets värde, enligt ofvannätnnde contraherade pris, skulle till Iefverantören contant erläggas» d) att, i händelse lefveraneen lill större eller mindre del ej blifvit vid utsatt tid fullgjord, komme det felande silfret att upphandlas genom auction på lefverantörens äfventyr; i hvilket fall det uppburna förskottet eller återstående andelen deraf skulle genast återbetalas, tillika med ränta derå efter fem procent för året. e) att, pm vid lefvereringen något öfverskott å det contraherade partiet skulle uppkomma, komme detsamma att ersättas efter Bankens fastställda vexlingspris. Ifrån de af Banko-Fullmäktige under den 36 och 27 Oktober nästlidet år fattade beslut, att med ofvanbemälde Handelshus ingå contracter om lefverance af silfver till Kinken, hafva Herr Presidenten m. m. Aug-vHartmansdorff'''och Herr Kyrkoherden M. Ch. Bergvall varit skiljaktige; hvarjemte här skolat anmärkas, att Herr Grosshandlaren Fr. Schartau, i följd af erhållen tjenstledighet, under nämnde tid varit från staden bortrest, och således icke deltagit uti Fullmäktiges ifrågavarande öfverläggningar.
Således önskar jag, att motionärens förslag må vinna Utsk:s och i sinom tid R. St:rs bifall. I en omständighet kan jag icke dela motionärens åsigt nemi. i fråga om straffbestämmelserna., Böterna synes mig för höga och förvandlingen deraf till vatten och bröd dessutom oriktig. Desse förbrytelser kunna icke hänföras under benämning af brott, ehuru jag visserligen medgifver, att förvillelser kunna vara af den beskaffenhet alt de medföra större olägenheter än något egent - 152 Den 11 Januari. ligt brott, men såsom jag nämnt något egentligt brott är här icke begånget, och bestämmelsen, att böterne skola förvandlas till fängelse vid vatten och bröd är olämplig, af hvilken orsak jag önskar, att Utsk. ville föreslå böternes förvandling till enkelt fängelse. Jag önskar detta så mycket hellre, som när fångar undergå vattenoch brödstraff de i visst hänseende ställas under en serskild vård såsom förhållandet är i cellfängelser, hvarest fångar å vatten och bröd sällan torde besökas af andra än fängelsets Direktörer, som lill sådane fångars celler förvara nycklarne. Om således någon gör sig skyldig till ansvar enl. nu gällande eller blifvande Författningar rör:de andeliga sammankomsters hållande, så är det väl lämpligare, att då han, i brist af de honom ådömde böter, skall undergå fängelsestraff, han alltid må vara tillgänglig för en nitisk själasörjare, hvilken kan undervisa honom med afseende å den förvillelse, hvilken ådragit honom det ådönula straffet. Häremot kan man visserligen invända, att det må vara likgiltigt om personen, i brist af tillgång, undergår fängelse vid vatten och bröd eller enkelt’ fängelse, men jag torde härvid få erinra, hvad som icke eller lärer kunna bestridas, att förminskning af kroppskrafter gemenligen går i sambredd med förminskning af själsförmögenheter. Härtill kommer att enkelt fängelse gemenligen medför en längre fängelsetid än annat fängelsestraff och religionsläraren får härigenom ett bättre tillfälle att undervisa den sakfällde, samt lyckas möjligen att återföra honom på den rätta vägen.
Med anledning häraf ansåg sig Bering hafva löst sin uppgift att utreda, huruvida Asien och Amerika voro åtskilda, och han beslöt nu att vända, »dels emedan man vid fortsatt färd längs kusten kunde möta is, från hvilken det ej vore så lätt att komma lös, dels för dimmorna, som redan börjat infinna sig, dels ock emedan det vore omöjligt att, om man dröjde längre i dessa trakter, samma sommar hinna åter till Kamtschatka. Det kunde ej ifrågakomma att tillbringa vintern vid Tschuktsch-halföns kust, emedan det vore att utsätta sig för en säker undergång, antingen genom att förlisa mot den öppna okända kustens skarpa klippor, eller omkomma till följd af brist på bränsle, eller slutligen dö för de vilda okufvade tschuktschernas händer.» Den 1 okt./20 sept. återkom fartyget till Nischni Kamtschatskoj Ostrog59. Det var under denna färd, som det sund, hvilket skiljer Asien och Amerika och som sedan erhållit namnet Beringssund, anses hafva blifvit upptäckt. Men det är numera kändt, att denna upptäckt egentligen tillkommer den käcke fångstmannen Deschnew, som 80 år förut genomseglat detsamma. Jag förmodar derför, att den geografiska verlden skall med nöje upptaga förslaget att jemte Berings namn fästa Deschnews vid denna del af vårt jordklot, hvilket kan ske derigenom, att man, i stället för det i många hänseenden olämpliga och vilseledande namnet Ostkap, benämner Asiens ostligaste udde Kap Deschnew. Åtskilliga berättelser af kamtschadalerna om ett stort land mot öster på andra sidan hafvet förmådde Bering att följande året segla å stad för att utreda huru det förhöll sig härmed. Till följd af ogynsamma vindar lyckades han ej uppnå Amerikas kust, utan återvände med oförrättadt ärende, hvarpå han seglade till Ochotsk, dit han ankom den 3 aug./23 juli 1729. Härifrån begaf han sig oförtöfvadt till S:t Petersburg, som nåddes efter en resa af sju månader och nio dagar.
Då en Ledamot härstädes trott, alt vi höra alldeles förkasta förslaget, och förblifva vid det beslut, som Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag fattade; anser jag mig i anledning deraf äfven böra erindra, att 81 §. RegeringsFormen innehåller: "Ti 11- ”styrker (Constitutions)Utskottet hvad Kolningen föreslagit, hvile frågan till nästa ”Riksdag, då Rikets Ständer skola sitt beslut derom fatta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Rikets Ständer genast kunna antingen denna Proposition afslå, eller ock afgöra, att de vilja "öfver densamma å nästföljande Riksdag be"sluta. Nu kan man således ej afslå Kongl. Maj:ts Proposition, då ConstitutionsUtskottet densamma tillstyrkt. Herr Hjerta, Gustaf: Ridderskapet och Adeln torde finna, att hvarje strid inom oss om försvarandet af våra Grundlagars meningar, vid tillämpandet af deras vilkor för vårt Statsskick, icke bör anses för någon följd af partisinne, tvedrägt eller inkräktningsbegär på Verkställande Maktens område, utan fast häldre för hvad det är: ett det säkraste bevis af vår gemensamma kärlek lill den Regering och de Lagar vi åtlyda, som hemtas ur de ädlaste motiver: frihetssinne och laglydnad. Ridderskapet och Adeln kan alltså ej anse den tid illa använd, som åtgår till 9 H. i5 A 226 Den g Januari!. utredandet af det för Samhället nyttigaste tillämpningssätt, hvilket af dessa Grundlagar medgifves, helst när frågan rörer tillrättavisandet af sådane misstag, som varit en gemensam följd af gammal häfds bibehållande under nya antagna former, en omständighet, som i början af sådane formers tillvaro lätt undfaller och äfven nu undfallit håde Regering och Ständer. Låtom oss derföre göra oss redo för frågans verkliga beskaffenhet. Vi hafva redan hört tillräckliga bevis uppå, att den alltifrån år 1809 till 1815 var häfd. År 1818 fordrade ett Stånd, att denna skulle vika för en besvuren Grundlags föreskrift. Icke inses det rätta alltid genast.
Det ur väl temligen svårt att med bestämd säkerhet kunna förutsäga, huruvida 2:ne sådana, till värdet olika sorter to r:drssedlar skola komma att för den mindre upplysta delen af folket medföra förluster genom lättheten alt, åtminstone i början, blifva bedragen på dessa sedlar; men deremot torde med någorlunda visshet kunna påstås, att, i sådant fall, benämningen af b:co och riksgts kommer att iXdagligt tal fortfara. Härigenom skulle ett af de hufvudsakligare ändamålen med den nya Den 4 Maj c. ra. hya sedelutgifningen, éllér upphörandet åf b:cobenämningen, således förfelas. Utsk. har utgått från denna synpunkt, då det föreslagit sedelvalörer på jemna tal i riksg:s, men pä brutna tal i b:co. I händelse R. St. bifalla Utsk:s förslag, lärer också, efter all sannolikhet, sedeln å 32 sk. b:co eller i r:dr riksgls allmänt komma att kallas i r:dr, och sedeln å 6 r:dr 32 sk. b:co eller io r:dr riksg:s io r:dr o. s. v. Att nu dessutom bestämma en valör å io r:dr b:co har Utsk., oaktadt derom väckt fråga, följaktligen ansett sig icke kunna tillstyrka, utan att motverka det af Utsk. åsyftade ändamål; och om äfven en sådan sedelvalör skulle befinnas för allm. rörelsen oundgängligt nödvändig, äro Bancofullmägtige i allt fall oförhindrade att, sedan detta förhållande blifvit af erfarenheten vitsordadt, utgifva dylika sedlar. Men innan det verkliga behofvet deraf tydligt visat sig, synes det dock vara för tidigt att föreskrifva, det sedlar å berörde valör skola utgifvas. Under det jag nu har ordet, anser jag mig dessutom böra tillkännagifva, att då ändra talare icke funnit den af mig föreslagna valören å 666 r:dr 32 sk. b:co behöflig, är jag, på sätt jag äfven i mitt förra yttrande antydde, benägen afstå från mitt, på grund af anmärkntr vid Ulskts memor.
Enär svaranderne härefter tillfrågades, huru lång tid de ansågo sig behöfva, för att i saken sig förklara, tillkännagaf H. E. Herr Grefve Löwenhjelm för sig och medsvarande, att de i sådant afseende anhöllo om rådrum i två månader från delfående! af Herr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial; i sammanhang hvarmed Herr f. d. StatsRådet Poppius framställde den begäran, i hvilken öfrige svaranderne instämde, att, till undvikande af det besvär och den tidsutdrägt, som blef ve en följd deraf, att svaranderne, hvilka icke i allt hade gemensam svarandetalan, samtligen hade att tillgå allenast den af Herr JustitieOmbudsmanen aflemnade duplett af memorialen, ett exemplar deraf måtte hvardera svaranden tillställas, samt att den begärda förklaringstiden måtte beräknas från den dag, svaranderne kommo i tillfälle att, på sådant sätt, erhålla del af memorialen. Efter det Herr Justitieombudsmannen förklarat sig ej hafva något att erinra emot den å svarande sidan nu gjorda hemställan, fann RiksRätten skäligt bifalla, att hvardera svaranden må undfå ett exemplar af de afgifne anma rk ni ngsiuemor ialen, i de delar som honom röra; Och uppskjöts vidare handläggningen af saken till Måndagen den 25 i denna månad, kl. 12 på dagen, då parterna hade att åter sig infinna och hvaremedlertid anstalt om dylika exemplars anskaffande skulle fogas. Parterna afträdde, och sedan Sekreteraren fått tillsägelse att till nästa sammanträde kalla Herr KammarRättsRådet Uggla, åtskiljdes RiksRättenS Herrar Ledamöter kl. \ 4 eftermiddagen. In (klem /. A. C. Quensel. 83 JustitieOmbudsmannens Anförande till RiksRätten den 25 Januari 1841. Vördsamt Memorial. Xj ti det till Höga RiksRätten den 11 af innevarande månad ingifna anmärkningsmemorial, hvarigenom min embetstalan rörande de i förutgångna ansökningen Lil.
JVs 109, i anledning af vackt fråga om närmare bestämmelser i afseende å sättet lör erhållande al skatterätt å krononybygge!); JVs HO, angående frånträdande af Kronans rätt till återlösen al des. k. Trippiska hemmanen i Halland; JVs lil, angående beviljadt statsanslag till uppförande af en ny byggnad för Svenska Slöjdföreningens skola i hufvudstaden; JVs 112, i anledning af Kongl, Maj:ts nådiga Proposition om tillägg till 15 § af Kongl. Kungörelsen den 15 November 1860, angående den allmänna beväringen; JVs 113, i anledning af beslutadt upphörande af Riks-bankens fastighets-låne rörelse; JVs 114, i anledning af framställda förslag angående bestämmande af viss tid för doms afkunnande i Rådstufvurätt; och JVs 113, angående dels åtgärder för tillvägabringande af ett för de tre Skandinaviska rikena gemensamt mått-, vigtooh mynt-system, dels ock sammanfattande i en enda förordning af alla nu gällande stadgande!) om mått och vigter samt deras justering och arfvodet härför. Den 27 Juli. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utskottets Utlåtande, JVs 43, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter i Betänkandet JVs 35, angående låneoch kreditiv-rörelsen. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorialer: JVs 131, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående begrafningsoch öfriga kostnader med anledning af Hennes Maj:t Enkedrottning Desiderias dödliga frånfälle. Bifölls. JVs 132, med förslag till voteringsproposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om vilkoren för det till byggande af en jernväg mellan Köping och Uttersberg anvisade lån.