Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Herr Bråkenhjelm har förekommit mig i hvad jag ämnade yttra. Directionen trodde sig lika litet berättigad att inskränka det i RiddarhusOrdningen bestämda antalet af sina Ledamöter, som den ansåg sig berättigad att taga något beslut med ett mindre antal Ledamöter, än Instructionen föreskref. För öfrigt får jag tillägga, att om Herr Riben misstänkt, det jag skulle tilltro honom, att hafva åsyftat en beskyllning mot Directionen förvållande tillden brist, som nu finnes i RiddarhusCassan, så är det ett misstag. Jag ville blott meddela den upplysning jag afgifvit, i fall någon skulle hafva tjrdt Herr Ribens ord till en sådan beskyllning, ehuru det visst icke var fallet med mig. Herr Crusenstolpe: Då, så vidt jag kunnat finna, ingen yrkat någon påföljd för Directionen, i anledning af dess vidtagne åtgärd, men deremot de fleste, som yttrat 9° Den 26 J u n i i e. ro. sig, önskat en föreskrift för framtiden, synes mig frågan lätt vara upplöst. Jag får blott erinra Herr Cederschjöld, att i 41 §. Riksdagsordningen står: tjenstgörande StatsSecreterare; och då en person är förordnad att vara Föredragande inför Kongl. Maj:t en gång i veckan, måste han vara tjenstgörande StatsSecreterare. Jag får ock påminna, att under denna Riksdag hos Ridderskapets och Adelns Bänkman en lista, på hvilken en sådan person stod upptagen, blifvit casserad, just på den grund, att han ansågs vara i det praedicament, som berörde Grundlagsparagraph omförmäler. Herr Cederschjöld: Jag vet icke, om Herr Ulfsparre var tjenstgörande Föredragande i den stund han valdes. I sådant fall hade han visserligen icke bordt väljas. Men så vidt jag vid Memorialets flygtiga äfhörande kunnat fatta förhållandet, var han det icke; och jag slutar härtill så ynycket mer, som han sedermera sjelf anmälte såsom jäf emot sig, att handå blifvit tillförordnad Föredragande. Herr Riben:
Är någon, som gjort sig skyldig till fängelse eller straffarbete på viss tid, tillika förfallen till böter, och saknar han tillgång till deras falla gäldande; då skall bötesstraffet, oberoende afdpt beslut, som om böternas förvandling förut må vara meddeladt, öfvergå till fängelse efter ty i 2 Kap. \ 1 § sagdt är; och vare det fängelsestraff, under iakttagande af de i 5 -och 6 §§ här ofvan stadgade grunder, med öfriga straffet förenadt. 8 §. De i i, 5, G och 7 §§ om förening eller förändring af straff meddelade föreskrifter skola tjena till efterrättelse ej blott då någon på en gång för flera brott lagföres, utan äfven då någon, som till straff dömes, förut blifvit ålagd annan, icke verkställd, bestraffning; och skall domstolen alltid utsätta de särskilda straff, som å hvarje brott följa bort och derefter, i händelse någon förändring af straffen, efter hvad ofvan sagdt är, skall äga rum, derom meddela erforderliga bestämmelser. Förekomma till verkställighet på en gång flera domar, hvarigenom samme person blifvit till straff dömd, och äro straffen af beskaffenhet, att de, efter ty i föregående §§ stadgadt är, ej kunna, jemte hvarandra, fullt verkställas; göre Konungens Befull ninghafvande om förhållandet anmälan hos vederbörande Hof-Rätt. som förordnar, huru straffen sammanläggas skola. 9 §. Nu kan så hända, att någon, sedan han blifvit till straff för ett brott dömd, varder öfvertygad att förut hafva föröfvat annat brott; då skall han så dömas, som hade han på en gång varit för båda brotten lagförd; och varde, vid straffets tillämpning, afräknadt hvad han af det honom förut ådömda straff redan kan hafva utstått. dO §.
I sin gröfsta form visade sig denna råhet hos en del af de hemkomna, vid utsväfningar och tygellöst sjelfsvåld vanda krigarne. Hvilket lefnadssätt dessa stundom förde, derpå kunna vi efter Ekeblad anföra ett exempel. Han förtäljer från den 6 April 1653, att en öfverstelöjtnant Erik Henriksson, om hvilken det i parenthes berättas att han ”slog Carl Pauli i Holland i pannan med en ljusstake,” hade en söndag efter predikan tagit med sig hem en bokhållare utan tjenst, vid namn Erik Johansson; de satte sig genast ned att supa och när vinet verkade, började de att brottas, men när överstelöjtnanten blef underlägsen, tog han sin pistol och slog med den bokhållaren i hufvudet, så att det blödde. Snart blefvo de dock förlikta, öfverstelöjtnanten lät förbinda sin dryckesbror och lät bädda till honom på golfvet i sitt eget rum. De insomnade ”öfverst fulla och goda vänner;” men under natten steg bokhållaren upp och skar halsen af sin vän öfverstelöjtnanten368. Äfven inom andra klasser se vi yttringar af denna råa ton, så i studentupploppen i Upsala på 1660-talet, så i de skandalösa tvisterna och uppträdena emellan de lärda fäderna vid rikets båda universiteter, ehuruväl förhållandena hos oss icke tåla vid någon jemförelse med det samtidiga tillståndet vid det i grund demoraliserade Tysklands universiteter369. Äfven i samtalsspråket yttrade sig råheten, och samtidigt med det att Stjernhjelm och hans skola göra de första försöken att gifva böjlighet och finhet åt den hårda svenskan, blir samtalsspråket gröfre och förrådet af oqvädinsord växer i förvånande grad. Vi hänvisa till Sam. Petri Brasks dramer, i hvilka tiden stundom rätt troget speglar sig. En jemförelse emellan samtalstonen i dessa och den ingalunda fina tonen i Rondeletii drama är ganska upplysande. Christina sjelf med sin höga bildning kan icke sägas hafva medverkat till utbredande af en sådan ton, om hon än i umgänget och i samtal tillät sig mycket sjelfsvåld.
»Men för Guds skull, hvad är det?» Rakel slog båda händerna för ansigtet. »Det är det gamla.» »Det gamla?» »Ja, det samma som alltid. Jag vill bort, ack mor, jag måste bort.» Mina svarade icke, hon gick tyst ifrån henne och in i det andra rummet. Rakel såg henne icke på flera timmar. Vid middagen såg hon, att föräldrarne hade talat tillsammans om henne, men ingen af dem talade derom, eller talade öfver hufvud taget alls. Först på qvällen, då de sutto i det halfmörka förmaket, fadern med pipan, modern med stickningen, Rakel med händerna i knäet vid fönstret, började fadern: »Jag hör, att du inte är nöjd med din lott, Rakel. Du är trött på att vara hos dina föräldrar!» »Åh, far!» utbrast Rakel. »Du är inte nöjd med din lott», fortsatte fadern, »och mor och jag inse ju, att det icke är någon lysande lott vi ha att gifva dig; men vi tänkte att vår ömhet för dig — vår kärlek —» Han kunde icke säga mera, utan torkade sina ögon med afviga handen. Rakel steg upp och gick bort och lade sig på knä framför honom. »Du förstår mig inte, far! Du vet väl, att jagälskar dig och mor mer än allting i verlden, och att det blir så svårt att vara borta från er; men ser du — jag måste. Jag blir rent olycklig, om jag inte får lof att försöka att lära mig måla!» »Vet du, hvad det kostar?» frågade fadern. »Nej, det vet jag inte, men det är nog mycket dyrt, och det är förskräckligt mycket fordradt — bedt af mig, att ni ville gifva mig lof, men — åh, far!» Hon lade blott hufvudet i hans knä och grät. Det blef en lång paus. Mina hade lagt ned arbetet i knäet. Fadern såg framför sig, tog pipan ut och in i munnen, smackade och teg. Till sist klappade han Rakel på hufvudet och sade: »Stig upp, min flicka, du skall få resa!» Hon såg upp genom tårarna och kunde knappt riktigt tro, hvad han sade. »Du skall få lof att vara borta ett helt år», sade han.
Den 16 November e. m. 333 (orde ej vara mer än billigt, att jordägaren anlitar den cxeculiva makten fiir atl få sin landbo återbemtad, om så anses nödigt. Det är ej så afgjordt, att det nya lagförslaget så hastigt blir anlaget, oell vid sådant förhållande skulle jag tro, atl den föreslagna laglorändringen vore af behofvet påkallad. Hr Gunther, Claes Ephraim: Jag delar lika tankar med de ledamöter, som förklarat, att den nu föreslagna lagförändringen är af behofvet mindre påkallad för det närvar.; men likasom jag å ena sidan hyllar denna åsigt, instämmer jag å den andra med Just.ombudsm. deruti, alt det nu befintliga stadgandet i 7 och 8 §§ l(i cap. Jordab:n är föråldradt och oförenligt med nu rådande rättsbegrepp. Men hvarföre jag ändock sagt, atl förändringen vore af behofvet mindre påkallad, är, att det redan under en längre lid saknat all tillämpning; ty säkerligen bar icke på 50 års tid det fallit någon jordägare in, att sjelf taga sig den rätt, sorn lagen här medgifver, utan han har, i detta som i andra fall, anlitat vederbörande myndighet. Jag tror således, att det vore alldeles oskadligt, om lagstadgandet qvarstår sådant det finnes, till dess en ny lag i sin helhet blifvit stillad; så mycket hellre, som stadgandet egentligen tillhörer broltmålslagsliflningen, fastän del influtit i civillagen, och vi innan kort hafva att förvänta en ny criminallag, om vi än fä vänta något längre pä ny civillag. Då emedlertid Just.- ombudsm. icke allenast vid föreg:de riksdag, utan äfven vid den innevar. väckt motion att borttaga det ifrågavar. stadgandet, har LagUtsk. ej baft någon skälig anledn. att icke biträda hans förslag, såsom i och för sig sjelf riktigt och välgrundad!.
Benedicks hafva uppgått till 494)881 R:dr; men huru kan Utskottet från 134 Den 14 Maji. någon synpunkt försvara, att icke ens hafva ingått i den ringaste uppgift, rörande detailförhållanderna, i anseende till en så högst betydlig Utgiftssumma. Föreställer sig Utskottet verkeligen på alfvar, att de Skattskyldige behandla en half, genom Styrelseåtgärder förstörd, million, med samma likgiltighet, som Utskottet? Och huru förklara, att ingen slags upplysning meddelas öfver detta förhållanJande? Jag anhåller, att Utskottet täckes göra afseende å Folkets lindriga anspråk, att åtminstone få veta, hvarpå ersättningsbeloppet grundar sig; ty ännu visar det sig sannerligen, som det till större delen icke kunde vara följd af annat, än en må hända tillvarande hemlig Artikel i Contractet, hvilken ännu undandöljes Folkets kunskap; och obegripligt är det alltid, att Skepp försedde med 3:ne månaders utredning af alla slag, upptacklade, målade, och enligt Reglementet klargjorde, lemnade ifrån Säljaren, kunnat, genom de i 6:te punkten föresedda lätta reparationer eller förändringar, ådraga sig ett kostnadsbelopp af nära en half million. Huru denna ersättning kunnat beviljas utan laga undersökning och dom, är mig alldeles oförklarligt, och jag kan icke förstå, huru StatsUtskottet kunnat undgå, att tillConstitutionsUtskottets handläggning be - Den 14 Maji. 135 fordra den märkeliga omständighet, att Styrelsen hänskjutit till Gode Mäns afgörande en ren tvistefråga, rörande Kronans rätt. Jag upptäcker på intet ställe i våra Statsförfattningar någon Styrelsens rättighet till ett godtyckligt frånträdande af en stadgad, rättegångsordning, och jag yrkar för min del, att StatsUtskottet måtte taga detta förhållande uti det nogaste öfvervägande, i anseende lill den våda för Statsförvaltning i allmänhet, sorn kunde uppkomma ifrån hlotta tystnaden vid detta tillfälle, hvilken så tjenstfärdig! understundom åberopas, såsom en Rikets Ständers gifna hyllning åt de mäst constitutionsvidrige grundsatser.
Vallo fl. Borgare-Ståndets Ledamöter: AND. BERG. J. F. SILVANDER. L. V. HENSCHEN. THEOD. FOENANDER. SV. MALMQVIST. JON. RHODIN. Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter; Jon! JAC. RUTBERG. F. von ZWEIGBERGK. J. KIHLBLOM. AND. ANDERSSON. JONAS JOHANSSON. PETTER PEHRSSON. A. Brändström. ■ n.fWWW Bilagor tili Rikets Ständers år 1841 församlade R visorers Berättelse, angående granskningen af de under Kongl. KommerseKollegium ställda Fonder, Bilaga Litt. A. — 16 — Kapitalslut öfvi r Manufaktur - Debet. Balans från år 1838. Skulder. 1.0 Till Rikets Ständers Bank: aj å Låne-Afdelningens Räkning N:o 8, Kongl. Kommerse Kollegii stående eller tillök.ta Diskontlån, emot 3 procents J änta, kaj itai 89,101: 5. 4. Ij å Depositions-Afdelnirgens Räkning N:o 5, af Kongl. Kommeise - Kollegii Kreditiv lör Mai ulakturDiskonten (9'0,898Rdr42 sk. 8 rst.) emot 3 procents å- lig ränta, begagnadt kapital 84g,100: 38. 5. Credit. Balans från år 1838.
Till dessa få måste man afgjordt räkna Harriet Beecher — Stowe, som äfven bland de flesta literära kvinnor intager en undantagsställning, i det hon kan göra anspråk på en lika framstående rang, både som skrifställarinna, maka och moder. Böcker ha sina öden, och bland de literära produkterna från nittonde århundradet står Harriet Beecher — Stowes roman, Onkel Toms stuga, i första rummet. Den bar gjort den genialiska författarinnans namn världsbekant och gaf på samma gång den kraftigaste impuls, till att negerslafvarnes beklagansvärda öde, som förut i alla sina rysligaste deltaljer ej nått allmänhetens öron, genom frigörelsen gestaltade sig ljusare och gladare. Harriet Beecher — Stowe föddes den 14 juni 1811 i Lichtfield (Connecticut). Hennes far, Dr. Lymann Beecher, var en framstående kalvinistisk predikant, hennes mor, dennes första hustru, Roxama Foote. Redan som barn visade Harriet en påfallande begåfning och längtade alltid efter andlig vederkvickelse, men • på den tiden fanns endast en obetydlig lektyr för ungdom, och när Harriet en gång efter långt sökande i en mörk bodkammare upptäckte » Tusen och en natt », var hon öfverlycklig. Barndomstiden i Lichtfield efterföljdes af skoltiden i Hartford, där hennes äldsta syster Katharina inrättat en skola. Under det omedelbara inflytandet af denna syster fortsattes här Harriets uppfostran. 1832 följde dr. Beecher en ärofull kallelse som föreståndare för teologiska Laneseminariet i Cincinnati, där Katharina Beecher grundade ett gymnasium för flickor och Harriet blef hennes utmärkta medhjälparinna. På en resa, som Harriet sommaren 1835 gjorde österut för att närvara vid sin älsklingsbroders, Henry Wards promotion, blef hon djupt uppskakad af sorgeposten, att hennes väninna Elisa Tyler, gift med professor Stowe, aflidit. Den svåra förlust, som drabbat den senare, uppväckte så lifligt hennes deltagande, att detta så småningom öfvergick till en innerlig tillgifvenhet, och Harriet E. Beecher blef efter en kort förlofning professor Stowes maka.
Att de medel, som emot Bankens förskrifningar eller Ränte-coupons upplånas, uti dessa sistnämnde utsättas till bestämdt belopp, anser jag äfven nödvändigt till förekommande af ali tvetydighet, ty om det skulle hända, att de ifrågaställde Ränte-coupons togo sådan faveur, att de gällde öfver roo procent, kunde pretention eljest uppstå, att Banken skulle inlösa dem med större summa, än den derföre upplånt. Visserligen framdrog jag Schlesien såsom exempel på användandet af ett fastighets-hypotheks-system; men jag får dervid äran upplysa, att äf - 248 Den 20 Noveni ber f. m. ven Hamburg, som i sig sjelf endast ar en BanquierSlat, har en dylik hypotheksinrättning. Med Grefve von Schwerin tror jag visserligen, att det vore nyttigt öfverlemna åt BancoFullmägtige, att efter deras omdöme använda upplåningarne; men jag skulle tillika anse, att ett sådant uppdrag torde medföra alltför stort obehag för BancoStyrelsen, som då ensamt, efter eget omdöme, skulle skipa rätt emellan enskihlta interessets mångfalldiga påståenden. Dessa anmärkningar torde få åtfölja remissen af Herr Lefrens motion. Herr von Troil: Jag kan ej finna mig vederlagd af de gränslinier, som Friherre Boye uppdragit emellan rörelsecapitalet och myntstoeken, hvarmed förmodligen ments det metalliska myntet. — Att detta sislnämnda kan mångdubblas genom representativer, kan så mycket mindre vara obekant, som det just utgör grundprincipen för Bankinrättningar. — Hvad de omlaldte stocksedlarne beträffar, lärer det vara ett misstag eller en missägning, emedan stocks ej aro reverserade, utan blott bokförde skulder; men angående ouppsägbare obligationer, är utgifvandet deraf icke med en Banks åligganden öfverensstämmande. För Stater, som behöfva upptaga lån, kunna sådane vara passande; likväl har man då alltid varit angelägen, att ej göra dem så små, att de kunde komma att bortblandas med sedelmynlet.
Tllästai) alla människor föra ordet diskretion Jt? / på tungan, men icke alla tyckas ha ett riktigt begrepp om hvad ordet betyder. Det uppfattas olika af nästan hvar och en, som använder det, och ej sällan måste uttrycket tjäna till att bemantla fel, som man vill låta framstå som förtjänster. Diskretion kallas det, om man är frånstötande, kall, utan ett deltagande ord, utan en vänlig fråga efter andras intressen. Huru annorlunda är däremot ej umgänget mellan människor med bildning och hjärta. Dessa veta, hvad diskretion vill säga, just därför att de kunna sätta sig i andras ställe. Men hvad är då egentligen diskretion, denna vida mantel, som så bekvämt omhöljer oss och likväl, allt efter sättet hvarpå vi bära den, kan låta oss synas sä frånstötande eller tilldragande? Det latinska uttrycket betyder: » Hvad som är fullkomligt afsöndradt » — och den, som är diskret, vet att med riktig takt skilja på, hvad som hör till nästans område och hvad som hör till hans eget, och skall aldrig i ' tal eller handling öfverskrida denna gräns. Här är ej något utfrågande efter familjoch förmögenhetsförhållanden tänkbart, intet förhör öfver det förflutna, hvarvid den andre sitter som på sträckbänk, ehuru han kanske ej på grund af sin underordnade ställning kan undvika frågaren. Här kan ej förekomma någon oönskad förtrolighet, intet meddelande om saker, som vi kanske hellre icke vilja veta, eller som åtminstone äro oss likgiltiga. Diskretion är takt, d. v. s. känslan af, huru mycket välvilja och förtroende vi kunna vänta af andra, och huru mycket intresse vi kunna påräkna för egen del. Den diskrete skall ej utan tillåtelse läsa ett främmande, om än öppet liggande bref, emedan andras egendom är för honom fullkomligt afsöndrad, d. v. s. helig. En diskret människa skall hvarken pladdra om de hemligheter hans vänner anförtrott honom eller låna ut de böcker, han själf fätt låna. Diskreta människor sko !a ej göra någon anmärkning öfver vår klädsel, skola ej säga oss, hur illa eller bra vi se ut, och ej fråga efter vår ålder.
Trädgårdarne uppgå nu till 14 tunnland, hvilka afse frambringandet af: l:o fruktträd; 2:o parkoch skogsträd; 5:o bärbuskar och parkbuskar; 4:o frön till fodervexter och köksvexter i den mån, som de jemte trädkulturen kunna produceras. För närvarande finnas i trädgårdarne: 26 sorter äpplen; 16 » päron; 6 » körsbär; 9 » plommon; samt från Superintendenten Oberdiechs sortiment: 27 sorter äpplen; 27 » päron; 1 » körsbär; 2 » plommon; och för öfrigt: 20 sorter krusbär; 5 » vinbär; 2 » hallon; 48 » jordgubbar; 8 » vinstockar; 16 » skogsträd; 10 » buskar till häckar; 77 » parkträd och blombuskar; 65 » mångåriga blomsterplantor; 18 » dahlier; 12 » preonia; 7 » mångåriga köksvexter; 25 » potates, förutom alla slags köksvexter, odlade till frötägt. Sortimen tet är dock ännu ej fullständigt, utan tager fortfarande utgifter i anspråk. Deribland torde böra nämnas saknaden af ett rikare sortiment Svenska fruktsorter, hvilka — eget nog — ej ännu finnas fullständigt samlade på ett enda ställe. 424 Motioner hos Riddérskapet och Adeln 1862. Institutets räkenskaper, hvilka jag nu icke har tillgängliga, utvisar att dessa anläggningar med tillhörande trädgårdsmästare-bostad, erfordrat ganska ansenliga summor, hvilka dock till aldra största delen af Malmöhus läns Hushällnings-sällskap blifvit bekostade. Ännu återstå betydliga utgifter, och huru är det möjligt att ifrågasätta att en dylik anläggning på flera år skulle kunna lemna någon egentlig afkastning, då nyanläggningarne ännu fortgå och länge komma att göra det, då de bota niska, medicinska och ekonomiska trädgårdarne, uteslutande anlagde i och för undervisningen, väl kräfva utgifter men ej lemna några inkomster, och då en trädgård i första rummet afsedd att producera träd, ej på länge kan gifva någon behållning. Detta i sig sjelf temligen klara förhållande bestyrkes af bilagde räkenskaps-utdrag ifrån den 14 Mars till den 31 Oktober innevarande år.
4. allt emot den återbetalnings-skyldighet, som år 1772 bestämdes, hvadan till Banco-statens Enkeoch Pupill-cassas disposition, tid efter annan, blifvit öfverlåtne tillsammans B:co R:dr 11,493:30.11. hvilket belopp allt hitintills derstädes innestått, utgörande dessa medel dels smärre behållningar på vederbörandes räkningar uti förra Växel-Banken, af hvilka behållningar de flesta posterne härleda sig från början af 1700-talet, och endast elt ringare antal från medlet af samma århundrade, dels outtagne mindre öfverskott å belånta, men sedermera försålda, guldoch silfverpanter, dels ock öfverbetalningar på åtskilliga uti Banken upptagne och liqviderade lån, jemväl härledande sig från omförmälde tidrymd. Med anledning häraf, och enär under mångfalldiga år icke någon bos Banken sig anmält för utbekommande af ifrågavarande poster, samt föga anledning är för handen, att någon så beskaffad anmälan hädanefter kommer att ske, få Rikets Ständer, i betragtande jemväl deraf, att berörde poster icke grunda sig på någon från Banken utställd sedel eller förskrifning och således icke böra förblandas med andra Bankens skulder, föranledda af utgifna så kalade Låne-Banco-capital eller Transportsedlar m. m., härmedelst hos K K. M. i underdånighet anhålla, att en praescriptionstid af högst tre år ifrån beslutets kungörande måtte bestämmas för uttagande af ofvan upptagne till Banco-statens Enkeoch Pupill-cassas disposition öfverlåtne fordrings-poster; efter hvilken tids förlopp de af merberörde poster, som derunder icke blifvit uttagna, borde utur Bankens räkenskaper afskrifvas samt till full ego tillfalla nyssnämnde Cassa, för att framgent till dess fördel användas. 24» Expeditions-Vtskottels Förslug till und. Skrifvelse j N.o i33.
Dian häri sednare tider yrkat, att denna Näringsfrihet bör utsträckas äfven till fullkomlig frihet i afseende pä både Exportoch Importhandel, och att derigenom skulle Nationens råtta och naturliga Fabriker bäst uppmuntras, med de åfriges nyttiga förfall, hvilka ledi till förspillande af både tiel, arbetsförmåga och capitaler, samt således mera skadat ä/t gagnat det allmänna. Denna erf arenhet skulle likväl k a ri h ä n d a blifva för Sverige i vår närvarande ställning alltför dyrköpt. I följe af denna conclnsion och i följe af olägenheterna af lurendrägeri Den 2 S Juni. 603 och tullförsnillning, ingeck Utskottet uti förslaget om husvisitationers tillåtande i alla öppna salubodar, magaziner, å upplagsställen i skärgårdar eller vid vägar, samt i alla rum der salu hålles, och tilläde dessutom några andra försigtighetsmått emot införande af förbudet gods; men föreslog derjemte: att alla varor, som till förbrukning liro tillåtna och icke inom landet kunna tillverkas böra icke till införsel förbjudas, utan emot erläggande af Tullaf gift obehindradt i Riket inkomma. Detta gäller ännu mera om de kläder och prydnader som till bruk är o ani) efallie. Motsatser i Laga Stadguiden vänja och nästan tvinga Nationen till lurendrägeri. 5:o De varor, som icke kunna •umbäras och af våra fabriker icke kunna nu eller inom en någorlunda snar framtid, till nödig mängd och godhet tillverkas , böra få emot tullaf gift införas. Hit lärer kunna räknas bomullstillverkningar med flera dylika, och bland yllevaror gröfre kläden. När sedermera Regeringen föreslog upplifvandet af Landttulls-afgiften, dels för att dermed fylla en del af Bevillningen, dels för att hafva en fullkomligare controll emot lurendrägeri och tullförsnillning, anmärkte Rikets Ständers sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUrskott, atfc utom det uppbörden vöre högst kostsam, ledande till grof försnillning och till förlust af enmängd personer, sorn med fördel i andra yrken kunde begagnas, skulle