Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den värde Gr. har äfven velat hemta stöd för den föreslagna förändringen från den omständighet, att just det af mig citerade 1809 års Const.Utsk:s Mern. sammanställer den ministeriela akt att »göra förbund med främmande makter» med dem att »börja krig och sluta fred», och att då dessa sistnämnde frågor redan förut till - 502 Den 25 Juli f. nr. höra StatsRådets behandling, det vore följdriktigt att på samma sätt behandla frågorna om förbund; men det torde väl medgifvas, att frågor om krigsförklaring och fredsfördrag äro derutinnan af eu olika natur med ministeriela mål i allmänhet, att de genast blifva öfverlemnade åt offentligheten, då deremot med flertalet af öfriga diplomatiska ärenden detta icke är fallet. Men det som af den ädle Gr:s försvar mest fästat min upmärksamhet och skäligen kan väcka förundran, är den tvetalan, hvartill han gjort sig skyldig, då han först, för att bevisa öfver ensstämmelsen emellan 11 :te och föreslagne 12:te g:n Reg:sR:n, förklarat det icke vara afsett att göra någon inskränkning i Konungens rätt att låta bereda de ministeriela målen, enär StatsRådets hörande först vore påkalladt, då förbundet skulle slutas, men sedermera, för att bemöta anmärkningen om den komprometterande ställning, hvarför Konungen skulle blifva utsatt, om ett af honom väckt förslag till traktat, då fråga blefve om afslutandet, mötte StatsRådets ogillande, hänvisat dertill, att Konungen kan på grund af ll:te§:n vid underhandlingarnes början låta saken komma till StatsRådets kännedom och således på förhand inhemta dess mening derom. Men nämnde § gifver alldeles ingen befogenhet åt StatsRådet att uttala någon mening eller gifva något råd utan endast att mottaga meddelanden. Jag yrkar fortfarande att förslaget måtte förkastas. Hr Printzensköld, Carl:
Innan närmare kännedom är i dessa hänseenden vunnen, och då förhållandena i afseende på pedagogierna äro sins emellan sä högst olika så väl hvad beträffar anslagsbelopp och lärjunge-antal, som Skolornas förhållande lill städernas Folkskolor och lärare-ljensternas förening med andra befattningar, har, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers ofvan anförda åsigl, en bestämd stat. för dessa läroverk funnits icke kunna uppgöras och så mycket mindre kunna blifva lika för alla, som lärjunge-antalet i dessa Skolor är så högst olika och vexlar mellan 90 lärjungar i en Skola och 8, 9 eller 12 i andra. En och annan stadspedagog]', äfvensom samtliga pedagogier på landet, äro ock i den nådiga Propositionen icke omnämnde. Af alla dessa skäl finna sig Rikets Ständer, som i del föregående anmält sitt beslut om u pp fly tini rigg till Elementar-Läroverkens klass af 3:ne bland dessa pedagogier, icke kunna lemna bifall till Eders Kongl. Majits nådiga förslag i denna del. Då likväl vid den allmänna regleringen af rikets undervisningsverk del skulle vara obilligt, om de städer, i hvilka Skolor af nu ifrågavarande slag förefinnas, äfvensom de närmast intill dem belägna orterna skulle blifva beil och hållet uteslutne frän lördelarnc åfelt utvidgadt undervisnings-tillfälle, hafva Rikets Ständer ansett en summa böra ställas till Eders Kongl. Majits disposition, för att under liden intill nästa Riksdag användas dels till förbättring af lönerna för lärare vid nämnda läroverk, dels till utvidgning, der så behof göres, af dessa Skolor. Enär de, på de flesta ställen, i spannmål utgående beloppen, hvilka äro anvisade till pedagogierna, i sjelfva verket redan äro alt E xp edition s - Uts k otte ts Förslag till under d. Skrifvelse, N:o 222. 33 att betrakta såsom slats-anslag, till vägabringas genom en så beskaffad åtgärd en förhöjning, som torde kunna betrygga dessa Skolors tillvaro intilldess en utredning är vunnen, hvilken vid nästa Riksdag kan grundlägga ett definitivt beslut, i afseende å deras reglering.
Jag förde min ena arm under hufvudkudden samt strök med den andra handen lugnande och smekande öfver det guldfärgade håret samt tillhviskade henne så godt jag kunde tröstens ord. Men samma ångest låg alltjämt i ögonen, och den darrande handen sökte fatta tag i barnet. Vi sågo villrådiga på hvarandra. Plötsligt flög samma tanke genom allas hjärtan, vi förstodo hvarandra utan ord. Högt och tydligt, fast rösten darrade af undertryckt gråt, sade jag: » Ni skall ej vara orolig för edert lilla barn, hon skall bli ' vårt barn, systrarnas fosterbarn. Förstår ni hvad vi lofva eder? » Ett skimmer af glädje och frid lade sig öfver de förut så ångestfulla anletsdragen, och ROM: DEX NYA TXBERBRON MED KASTELI.ET STANGELO. IDUN — 6 — 1899. med den lillas hand hårdt sluten i sin drog hon kort därefter sin sista suck. Vi ombestyrde en enkel begrafning åt den stackars främlingen. Ömt och varligt lades hon i sin sista bädd, och då hon fördes bort, kände vi alla, hur oändligt mycket vi hade Gud att tacka för — vi som blifvit fostrade i goda hem, omhuldade och skyddade på alla sätt och sedan varit nog lyckliga få följa vår kallelse. Hon, den okända, hade troligen kommit ensam till den stora staden, där faror och frestelser lura öfverallt, och där ett fagert yttre är en stor olycka för den värnlösa. Nu gällde det att på bästa sätt ordna för » vårt barn ». Hon döptes i vårt kapell till namnet » Greta » samt därtill alla sex fostermödrarnas namn. Döpelseakten var högtidlig — jag bar barnet. De andra jämte professorn voro faddrar. Efter dopet talade vår präst ett par ord till oss, börjande m e d: » Allt hvad I hafven gjort en af dessa mina minsta, det hafven I gjort mig. » Vår stränge, allvarlige, men hjärtegode professor strök något fuktigt bort ur ögonen. Han lämnade oss sedan en ganska stor summa penningar att sättas i sparbanken för den lillas räkning. Vi kände till en ung redbar handtverkarehustru, som själf varit vår patient. H o n hade mistat sitt enda barn.
Comp. icke denna mening, återstode utvägen att lemna Riksgälds-kontoret tillbaka Svenska statsobligationer med 4'/2 procents ränta för 300,000 Thaler Preussisk Courant. Å denna skrifvelse hade Riksgäldskontoret ännu den 2 Juni icke fått något svar, hvadan, på Majoren Wolffelts hemställan, en ny skrifvelse nämnda dag till Schröder & Comp. afläts med begäran att det väntade svaret måtte ofördröjligen meddelas. Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29. 29 Till sistnämnda dags protokoll afgafs af Riksarkivarien Nordström ett särskildt yttrande, hvarur följande här återgifves: “Det är i hvad angår ifrågavarande ärende ett faktum, att den fast öfver“vertagna fjerdedelen af lånet blifvit af långifvarne till Riksgälds-kontoret till “fulla beloppet inbetald och till dem, i stället, ett deremot jemlikt lånekontraktet, “svarande belopp i obligationer utlemnadt. Likaså är det ett faktum, att långif“varne för de af Riksgälds-kontoret till dem öfverlåtna obligationer till ett nominal“belopp af 300,000 Thaler Preussisk Courant till Riksgälds-kontoret insändt inte“rimsqvittobref eller s. k. scrips för ett belopp af 45,000 Pund Sterling; och som “dessa scrips i sjelfva verket ej äro annat, än af långifvarne, enligt öfligt bruk, “i sitt namn utfärdade, interimistiska, vederkännelsebevis öfver summor, som till “dem af spekulanter på lånet blifvit inbetalda under den tid, som åtgick för “låneobligationernas förfärdigande, blir deraf en följd att, sedan numera låneobli“gationerna blifvit tillgängliga och för ändamålet disponibla, äfven de scrips, “hvilka Riksgälds-kontoret på ofvannämnda grund innehar, borde af långifvarne “mot sådana obligationer återtagas och utbytas.
Hos Konsliluliöns-utskotlet har, i anledning af derom väckt motion, under öfvervägande kommit fråga 0111 annan tidsbestämning för de nti 68 §. riksdagsordningen föreskrifna revisioner till öfverseende och granskning af statsverkets, bankens och riksgäldskonlorets tillstånd, styrelse och förvaltning; och, i betraktande deraf: att den nu fastställda tiden för dessa revisioners återkommande sammanträden emelian riksdagarne utgick från förutsättning af riksdagarnes periodiska inlrälfande hvarje femte år, såsom förhållandet var lill och med år 1844; att, sedan, till följd af riksdagsbeslutet den 24 Maj 1845, Rikets Ständer hvarje tredje år numera skola sammankomma, detta sammanhang mellan tiden för riksdagarna och revis onerna blifvit förändradt; O 7 att, genom den sålunda beslutade förändring af tiden i afseende å de förra utan någon ändring af tiden för de sednare, den inveckling, utom andra, lättare än förr kunde inträffa, att, i händelse riksdag inginge under pågående revision, denna då borde upphöra med sin förrättning och öfverlemna sina ofulländade arbeten lill Stalsoell Banko-utskotten, hvilket ej kunde undgå att medföra flerfaldigt olägenheter; och ali, deremot, om föreskrilvet blefve, det revisioner hvarje är borde anställas, icke allenast nämnde olägenheter kunde undvikas samt Statsoch 4 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. Banko-utskotten befrias från den räkenskaps granskning, som dem nu ålåge, utan ock den af Rikets Ständers revisorer företagna granskning verkställas med så mycket större uppmärksamhet och noggrannhet, ju närmare den tidsperiod, revisionen omfattade, låge till sjelfva förrättningen; har Konstilutions-utskottet, ehuru det ej förbisett, att årligen återkommande revisioner i någon ringa mån komme att öka kostnaderna derför mot nuvarande beloppet, men lunnit denna omständighet vara af knappt någon betydenhet i jemnförelse med de öfvervägande fördelarne, ansett sig böra hos Rikets högloft.
När man känner den mängd af ärenden som uuder Riksdagens lopp förevarit och än vidare lära förekomma, så begriper jag icke huru man nu skulle kunna undvara den begärda tillökningen i Exped.Utsk:s personal vid riksdagens nu ganska snart förestående slut. Jag anser Utsk:s förslag väl grundadt och bifaller det. Hr Printzensköld, Carl: Det må visserligen ega sin riktighet, såsom Gr. Lagerbjelke anmärkt, alt Exped.Utsk. är befriadt ifrån den skyldighet, som det egde vid 1844 års riksdag att utskrifva originalexemplar af samtlige Ulsk:s betänk., äfvensom alt detta i någon och till och med icke obetydlig mån minskat Den 25 Juli. 203 kansliets göromål, men deraf följer likväl ingalunda, på sätt Gr:n tagit för afgjordt, att icke Utsk. nu mot riksdagens slut är i behof af tillökad e. o. betjening. Det torde vara Gr:n bekant att Exped.Ulsk. ännu icke kunnat till R. St. expediera nästan alla de frågor, som röra Statsregleringen, derföre att definitiva beslut i alla dessa frågor ännu ej af Ständerne blifvit fattade. Deraf följer ju helt naturligt att Utsk:s göromål skola vid riksdagens slut blifva allt mer och mer ökade, hvilket Utsk. förutsett och om riktigheten hvaraf vi i dag blifvit öfvertygade då vi ifrån Hr Gr:n o. Landtm, fått emottaga underrättelse om K. M:s nåd. vilja att riksdagen skall afslutas inom den första veckan af Augusti månad. Det är vid sådant förhållande temligen klart att Utsk. icke kan undvara ett biträde, som eljest icke skulle hafva kommit i fråga. Jag kan för öfrigt försäkra R. o. Ad. derom, att vid utdelande af gratifikationer, som kunna ifrågakomma, Utsk. icke skall underlåta att iakttaga den yttersta sparsamhet och med all sorgfällighet bedöma i hvad mån sådana böra äga rum. Jag anhåller derföre vördsamt att R. o. Ad. täcktes bifalla Utsk:s betänk. Uppå härefter framställd propos. blef Exped.Utsk:s förevar, mern.
Doctor Almqvist hos Riksens Ständer fråga om understöd af allmänna medel för Neder-Torneå Församling, till uppförande af ny Kyrka och Prestgård, i stället för dem, som, likmätigt sednaste Fredsslutet med Ryssland, då Torneå Eif bestämdes till Riksgräns, samt den sedermera skedde Gräns-reglering , fallit utom Svenska området och hvilka , byggda af Socknemännen år 1797, icke kunnat anskaffas för mindre kostnad än 3o,ooo R:dr Betiinkanden. i37 R:dr Banco; i betraktande hvaraf Riksens Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 17 Februarii 1818, yttrade sig anse det vara Statens pligt, att lemna Sockneboerne ett skäligt understöd, hvarmedelst de sattes i tillfälle, att uppföra en ny egen Kyrka och anskaffa Boställe åt sin Kyrkoherde, heldst det ej syntes lämpligt, att, såsom emedlertid skett, de Svenske undersåtarne af nämnde Församling, gemensamt med de Ryske, begagnade den inom den sednare Magtens område belägna förra Kyrkan, hvaruti Svenska andelen blifvit ersatt; och som, enligt hvad upplyst blifvit, den återstående Svenska delen af Neder-Torneå Församling blott består af 2Ö|£ Mantal, samt den från Kejserliga Ryska sidan erhållna ersättningen endast utgjort 2000 R:dr, funno Riksens Ständer ett understöd af 6000 R:dr utöfver dessa 2000 R:dr skäligen böra Socknemännen beviljas, likväl på det sätt, att summan skulle utgå efterhand under loppet af 3:neår,med 2000 R:dr hvardera året, samt under vilkor af Landshöfdingens i orten och Dom-Capitlcts tillsyn och intyg, om medlens behöriga användande till det bestämda ändamålet; och hafva dessa sedermera vid Stats-regleringen anvista medel i föreskrifven ordning utgått, samt, enligt Rutbergs egen uppgift derå samt af den ifrån Ryska sidan erhållne ersättningen, efter Kyrkans uppförande öfverblifvit 1,195 R:dr 43 sk. Banco. 133 Stuts - Utskottets
keii skulle verka fr %iist~tnnde, o m man iJ&lt;e s&amp;e, att de framsprungit ~ onixt~lrliga,diiri, a t t lrärleken,. 111. en l %gaiicle 1xmii öfver det f d. s l ~ ocli denna kiinsla, so111 mest af alla borde höjs och föriidla ' m&amp;miskan, i. stlillet gör lieiilie ovärdig i~tt ens bära detta 111211111. Nar ma11 ser. en iiödstiilld like, ar det jii ens ' första taiike - ' elle? borde atiiiiiistone vaxa det - &gt;) livid kan jag göta till lians li) iilp? » ' Och siiqer oss c % Leo Tolstoy, denne .verklige iiiiiiiniskoviin ocli iniiniiiskokhiiwe, hvillren som f % f ö r s t h lionsteii att pejla sjiueiis djup, o iiiir intet förlösande onii? T y deii ntv#geil, att allt könslif skulle. iippliöïa och miinsldiglieteii s&amp; siiibniiigoiil dö ut, ar. och föiblir ju en paradox. Kan han d&amp; icke tanka sig r,iiddiiingen p i aniist satt, d&amp; i lian likviil sk tydligt prPLpekar or$a,kerna till urartadet af ii7cte1i~7~apetS. E t t uttryck, som kastar ett $illsaint ljiis öfver förh9illaiide,ns,: k följande: » Ni tior ksilslze, a t t jag clödade Iieiiiie, iiar jag stack dolken i lieniies bröst? Nej, första stöten gwf jag heii~ie, iiiir jag vid;. sextoii h-s ilder ful: första g8ngen infam mig i ett ' iiiaison de tolé-. ~ u i c e ' s.
I närheten af dörren håller sig förre lakejen, justitsrådet och vinhandlaren Jessen. Öfver dem alla är ångesten. Nyss försvann Köller med sina handtlangare för att arrestera Struensee, Eichstædt för att arrestera Brandt. Honom följde den handlingslystne Beringskjold som frivillig. Sammansvärjningens män ha gått i elden; och de andra bida i stigande spänning underrättelse om utfallet. I den djupa tystnaden hörs tunga andedrag, och i det darrande matta ljuset skälfva skuggorna för hvar ändlös minut, som kryper fram. Hårresande föreställningar fladdra i dunklet genom allas själar. Rantzaus fantasi rör sig med blodiga effekter. I detta ögonblick pinas han af en nervös förnimmelse – som om en yxas egg vändes mot hans egna halskotor. Samtidigt biter gikten som en giftig orm i hans tå, och han stönar högt. – Hur är det, min käre grefve? hviskar arfprinsen och ser på honom med en blick utan medkänsla. – Jo, tack, Ers kungliga höghet – he! Jag mår som en hund från hjässan till fotabjället! Så blir det åter tyst, och Rantzaus inbillning fladdrar vidare. Hans onda aningar växa till visshet om, att allting skall misslyckas. Hur vore det väl möjligt annat? Han ser nu väl, hur barnsligt-dumdristigt denna statskupp satts i scen. Kabinettsministern är dock en man af mycken klokhet – och har säkert vidtagit omfattande säkerhetsåtgärder! Detta skenbara lättsinne, denna otroliga sorglöshet dölja visst en fruktansvärd öfverraskning för de sammansvurna. Struensee är icke en man, som låter sitt lifsverk kullkastas af en handfull soldater, när en hel armé står färdig att lyda hans minsta vink Rantzau lägger handen öfver sin heta panna. Det tyckes honom just, som om hans stackars värkande hufvud suttit löst på hans skuldror i natt. Ändtligen! Allas ansikten lyftas och allas ögon stirra spändt mot korridoren. Därutifrån hörs ljud af brådskande steg. Dörren flyger upp, och Köller träder in. Hans min och hållning äro segerherrens. – Allt väl! säger han. – Fågeln är i bur! – I Guds namn!
Och handen låg i hans, och ögonen blefvo hvilande i hans; och änskönt det icke varat längre än ett enda kort ögonblick, tyckte han det hade varat oändligt, så oändligt länge, att de två, han och hon, voro bundna samman för mer än ett helt litet menniskolif och aldrig mera skulle komma lösa från hvarandra. Hon var synen, som han sett, då han nyss stod derute på trappan, och hon var dottern af sin mor, hvilken nyss sagt honom, att han icke vore en främling här i huset, ehuru han aldrig förr än nu satt sin fot öfver dess tröskel, – hon var drömmen för honom, och hon var verkligheten för honom, den kroppvordna drömmen, och den diktvordna verkligheten, drömmen och verkligheten i en ung flickas gestalt, hvilken i sin varma blondhet var ett med hans egen jungfruliga rasinstinkt Elsa hade hemtat ned rumkaraffen från pulpetskåpet, der den tronade sida om sida med bränvinsflaskan, stält den hän på brickan till de andra grejorna med ett «var så god!» samt derpå satt sig borta på soffan af betsad alm med dess öfverdrag af svart vaxduk och hästtagelsstoppning inunder. Den hade sin plats mellan byrån och ugnsvrån, der en gammal karmstol med rödlakan öfver tronade sedan generationer tätt invid jernugnen, hvilken uppeldades med torf ute från köket och af sina öfriga trenne sidor vände en inåt kammaren och de begge andra bortom väggen inåt stugan. Hon liksom utplånade sin kroppsliga närvaro inne i halfdunklet i denna vrå, medan hon annars spändt följde med männens samtal. Om en stund kom äfven modern in och satte sig hän till henne på soffan, rak och stum, medan de klara ögonen med en viss vaken likgiltighet, med ett halft misstroget, halft muntert glimt, gledo fram och åter öfver mansgruppen vid bordet. Nisse, som efterhand försjunkit i ett tillstånd af slöhet, illa dold under en mask af djupsinnigt grubbleri, låtsade plötsligt ha vaknat upp. «Men nu, Per,» utropade han stilla, med en mycket oäkta utseende, intresserad min, i det han ifrigt såg sig ikring, «hvar har I då sonen i gården?»
I afsigt, att genom Penninge-uppmuntringar leda orntankan på detta föremål, täcktes Kongl. Maj:t, likmätigt Kongl. CommerceCollegii på Nådig befallning utfärdade Kungörelse af den 18 October 1774, fastställa vissa premier för Hampa, producerad på Städernas jord; men allt detta har likväl ej förmått medföra åsyftad verkan till förmän för denna nyttiga Näringsgren; och Sverige är ännu i den belägenhet, att nödgas tillita Utlänningen om denna nödvändighets vara, hvilken ock, i anseende till de betydliga qvanliteter deraf, som erfordras för Örlogsoch Handels-Flottorna samt Fiskerierna, utgör en af Rikets liufvudsakligaste importer. De tid efter annaa här i landet gjorje försök - Den 7 Juli. 943 sök med Hampsädet hafva ^medlertid medfört den fullkomliga öfvertygelse, att denna växt, långt ifrån att finna något motbjudande i klimatet, tvärtom nästan på alla orter i I^iket ganska väl tufves, och att dess plantering, rätteligen skött, länder ej mindre till enskild fördel än allmän båtnad; och som Städerna äga flera arbetande händer och bättre tillgång på gödsel än landsbyggden, så har man, enligt hvad ofvananförde allmänna Handlingar utvisa, funnit Hampculturen vara för dem ganska tjenlig, och såsom till sin natur en Stadsmanna-Näring, böra af dem idkas i stället för vanligt sädesbruk, hvartill de nu använda deras jord , och hvarigenom de sätta sig utom det behof af Landtmannens producter, som borde göra honom säker om en afsättning, den han ofta måste söka på. aflägsna orter, till kännbar olägenhet för honom sjelf och till väsentelig saknad i rörelsen förden Stad, som i anseende till belägenheten varit närmast att draga fördel af hans fournerande med nödiga Köpmanna-varor.
Emot dem, hvilka genom lättja och liknöjdhet förorsaka, att hustru eller barn sakna uppehälle och således falla fattigvården till last, eger, enligt nu gällande författning, fattigvårdsstyrelsen icke annan rättighet sig tillerkänd, än den, att då full fattigförsörjning blifvit en dylik persons hustru eller barn medgifven, fiir sålunda uppkomna kostnader af den lättjefulles eller liknöjdes arbetsförtjenst eller annan dess egendom erhålla ersättning. Rättigheten till erhållande af sådan ersättning är dock, enligt Rikets Ständers åsigt, lika nödig äfven för det fall, att något mindre understöd måst, af anförda orsak, en persons hustru eller barn tilldelas; och då en sådan lättjefull och liknöjd person, hvarom här om är fråga i de liesta läll lärer sakna annan tillgång till gäldande af dylik ersättning, än dess arbetsförmåga, och denna icke heller torde för sådant ändamål blifva använd, med mindre personen dertill kan lagligen tvingas, torde annan utväg till betryggande af fattigvårdssamhällenas rätt härutinnan icke återstå, än att dylika personer ställas under styrelsens husbondevälde. Till det afsedda ändamålets vinnande lärer det dock vara erforderligt, att derjemte det stadgande meddelas, att dylik under fattigvårdsstyrelses husbondevälde ställd person, om han tredskas att underkasta sig samma styrelses föreskrifter eller söker undandraga sig fullgörandet af de arbeten, honom af fattigvårds-styrelsen föresättas, skall kunna såsom försvarslös behandlas och såsom sådan till arbete hållas. Rikets Ständer finna, i följd häraf, det stadgande böra i författningen intagas, att om någon genom lättja eller liknöjdhet förorsakar, att hustru eller barn sakna försörjning, så att de, till följd deraf falla fattigvården till last, fattigvårds-styrelsen skall öfver sådan person ega husbonderätt samt rättighet att, för beredande af ersättning för kostnaden för hans hustrus eller harns underhäll, hålla personen till arbete, och att sådan person, om han tredskas att underkasta sig fattigvårds-styrelsens föreskrifter eller sö - 708 ExpedUions-Utskoltets Förslag till nnd.
Dec., deruti föreslås, att, till förekomrnande af Tull-försnillningar, alla Tullafgifter å inkommande varor måtte nedsättas till lika belopp, som uti nästgränsande Riken finnes stadgadt, hvarvid, blifvit bifogadt ett Utlåtande af Hr B. H. Santesson_, deruti yrkas, att man bör åsidosätta åsigten af Statens ökade inkomster, örn Medborgares försörjning och förkofran dermed motarbetas eller hindras, med begäran att Bevillnings-Utskot - 58 Eevillnings-Utskotlels Betänkande N.o 27 tet skyndsamt, och utan att afbida alla specialiteters utarbetande , till Ständerna må inkomma med förslag till hufvudgrunderna för de förändringar i TullSystémet, sorn Hr Santesson tyckes taga för gifvet, att Utskottet skall tillstyrka. Herr TV. Rydströms, ofvannämnde dag, ingifne Memorial, deruti anhålles att Svenska fartyg, som barlastade afgå till utländsk hamn i speculation på frakt-förtjenst, men återkomma, utan att hafva fått intaga någon last, måtte från inkommande clarering i Svensk hamn. befrias, Ändlligen har ifrån Hedervärda Fonde-Ståndet till Utskottet blifvit remitterade Olof Olofssons från östergöthland Memorial , deruti yrkas, att, till Svenska Fårafvelns upphjelpande , införsel af utländsk