Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty om krig inträffade, fruktar jag man skulle finna att de flesta af våra linieskepp äro uti obrukbart skick, och om man närmare undersöker de bästa af linieskeppen, sä torde de erfordra omkring 200,000 r:dr för att sättas på fullständig krigsfot, och om alla 10 skola iståndsältas, erfordrades dertill åtminstone en million r:dr b:co. Jag kan icke underlåta att fästa mig vid ett yttrande, att uppfinningen af bombkanoner icke skulle hafva något särdeles inflytande på frågan. För min del tror jag att denna uppfinning just gjort en revolution inom sjövapnet. Att påstå det dessa bombkanoner, serverade från skärgårdsfartyg, icke skulle hafva någon verkan på så stora trädblock, som linieskepp, synes mig förunderligt. Den comité, som år 1824 utsågs i Frankrike för alt göra försök med den Paixhanska uppfinningen, hvilken var det första försöket med bombkanoner och som hade till mål för försökens anställande, erhållit ett gammalt linieskepp, yttrade bland annat: ”att det föreslagna vapnet är af en så förstörande verkan, att det försäkrar den nation om segern, som först antager det, och att det medför en stor förändring uti sjöförsvaret. Effekten har varit förskräcklig och sådan, att man tror att om en eller 2 bomber springa på ett fartyg, skulle en sådan explosion derstädes uppkomma, att besättningen åtminstone hindras frän att försvara skeppet; att om explosion inträffade i vattengången, vore skeppet utan all fråga blottstäldt för att sjunka.” Vidare yttrar kommissionen: ”att bombkanoner böra användas på skepp, kanonslupar och ångfartyg och att skepp af hvad storlek sorn helst på 900 å 1500 alnars afstånd aldrig skulle hålla ut emot ett med sådane piecer bestyckadt batteri”. Denna kommission utgjordes af 17 personer af högsta och högre graderne inom Franska flottan. Jag vädjar dessutom lill de artillerioch sjöofficerare, som öfvervarit inom Sverige gjorda försök att med bomber beskjuta om icke linieskepp, åtminstone Iinieskeppssidor liknande skottaflor, huruvida de icke äro af samma mening.
Kohlen afyttras hufvudsakligen vid Bruken, och Tjäran föres till Köpingar och städer, hvarifrån årligen exporteras omkring 3,000 Tunnor till ett värde af 12,000 R:dr Banko. 9:o Salpetersjudning. På många ställen af Länets fasta land är denna handtering en icke ringa inkomstkälla. Årliga tillverkningen uppgår vanligen till 2,500 LU., värderade till 18,000 R:dr. I Länet finnas 61 plantlador för saltberedning, till hvilkas anläggning Staten bidragit med större oell mindre understöd eller praemier. 10:o Handel och Sjöfart. Vid kusterna sysselsätter sig allmogen mycket med sjöfart. Många Bönder, särdeles i Södra Möre Härad, äfvensom i Tjusts Härader och på Öland, hafva egna fartyg, hvarmed de idka Inrikes fraktfart. De uppköpa äfven ofta skogsprodukter och spanmål, samt afföra dem till försäljning å andra inrikes orter. § 4. Politisk författning. Kammarverk. Under sist förflutna qvinqvennium hafva icke tillkommit några af öde upptagne hemman; men, såsom Landshöfdinge-Embetet förut anmärkt, har en mängd hemmansklyfningar och torpanläggningar tillkommit. Nyttan af Laga skiften börjar mer och mer att af allmogen inses, och sådana ägodelningar fortgå nästan oafbrutet i alla trakter af Länet, b varigenom jordbruket vinner en märklig förkofran. Länet har 16 ordinarie och 9 extra 25 extra Landtmätare; men af de förre finnas några, som genom ålder, eller andra orsaker föga kunna befatta sig med utöfningen af deras tjenst. De af Landtmätarne, hvilka äro kända för skicklighet och drift, äro vanligen så anlitade, alt de knappast kunna medhinna, att med tillbörlig skyndsamhet fullborda de många dem anförtrodda skiftesföri ältningar.
Jag kan icke föreställa mig, att valförrättningen så fördelades, att ordför. och ledamöter blefvo särskildt valde, utan sedan alla ledamöterne uti ett Utsk. äro bestämda, väljes den mest passande af dem till ordförande. Nu deremot, då man måste göra afseende derpå, att ordform blir den äldste, är det svårt att få en lämplig ordförande, eller, om den är gifven, att få ledamöterna. Vidare bar han emot sjelfva motionens uppställning anmärkt, att deruti blifvit omnämndt, huru de äldre ätterna, till hvars fördel det nuvar. stadgandet skulle vara, derigenom i sjelfva verket blifva lidande, och att detta äfven angifvits som skäl för ändringen. — Men som han för sin del icke kunde tro, att enskild fördel bort ingå i sådana ämnen, kunde han icke heller fästa något afseende vid detta motiv. — Jag tror att han i detta fall har gjort motionären något orätt, om han trott hans afsigt hafva varit någon enskild fördel; kanske hade hans mening bättre varit uttryckt med ordet företräde, nemi. det företräde att få ordför.- piatser. — Vidare säger han, att de högre nummernas svårighet att i början inkomma i Utsk. vore mindre maktpåliggande, om electorerne fästade mera afseende på den erfarenhet och den duglighet ledamöterne redan hade före valet. Jag säger, att denna duglighet måste vara svår att utröna, förrän man någon gång sett deras handlingar i det allmänna; ty dessförinnan torde det vara svårt för ledamöterna att visa densamma. Det nämnes vidare, att i utbyte mot de considerationer, som nu äga rum, skulle komma considerationer af annan art. Jag vill icke yttra mig derom, men tror, att sådant lika mycket redan förefinnes, och att i alla fall de som utses till electorer, måste vara nog sjelfständige att icke bry sig om considerationer af deu art, som jag anser vara åsyftad. Hvad afdeloingarnes ordför. vidkommer, så har jag hört, att de icke alltid tagas efter nummerordningen, utan att de stundom bestämmas genom val inom Den ii April e. m.
Dessa föreskrifter äro bygdå på den förutsättning, att en eller annan af dåvarande privatbanker icke skulle fortsätta rörelsen efter utgången af den bestämda oktrojen; men sedan numera sig visat icke allenast att samtliga berörda privatbanker sökt och erhållit förlängd oktroj, utan äfven alt under den derefter förflutna tiden nya dylika Bank-inrättningar uppstått, synas ifrågavarande motioner desto mindre böra till någon åtgärd föranleda, som privatbankerne, rätt förvaltade, böra åt rörelse-kapitalet gifva den större utveckling, sorn stigande handel och industri ovilkorligen fordra. Deremot anser Utskottet det vara nyttigt att i blifvande Banko-reglemente bibehålies något stadgande om skyldighet för Riks-banken att ersätta privatbank, derest sådan skulle före oktrojtidens utgång upphöra. Det är nemligen icke otänkbart att något Privatbank-bolag kunde finna med egen och allmänna rörelsens fördel närmare förenligt att förändra Bankens natur från sedel-utgifvande till icke sedel-utgifvande; i hvilket fall Riks-banken icke borde sakna medel till försträckning åt enskild Bank-inrättuing af sednare slaget, enär den önskade förändringen eljest skulle motverkas. Det belopp af tillhopa 3,800,000 R:dr B:ko, som vid sednaste Riksdag ställdes till Fullmäktiges disposition i och för ersättande af upphörd privatbank, torde emellertid kunna förminskas med åtminstone den summa af 1,500,000 R:dr Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 57 R:dr samma mynt, som, vid nämnda Riksdag frän laneoch kreditiv-rörelsen indragen, till följd af Rikets nu församlade Ständers beslut, för närvarande är använd i diskonterings-, utlåningsoch kassakreditiv-rörelse. Återstående 2,500,000 R:dr B:ko böra intill nästa Riksdag blifva för ändamålet tillräckliga; dock anser Utskottet att summan, utförd i Riksmynt, kan jernnäs till 3,800,000 R:dr.
Det iir lutt utt in86, durn.8om ett 8umtidi-;t u^^dörunde uk DrivutDund8i orel8en, om det intrullude, utun utt nu^on uunun imuttnin» 8utte8 i 8luIIet, 80m up^dvllde 8ummu uudumul, 8dulle medköru en ^un8du menlig inllvteDe, 8u vul pu slenninAerörel8en, 80m undru eder den8ummu under en leijd u5 är ordnude lordulluuden i uDeende ^u nuriu^urue i trum8tu rummet inom cle Iiiet8ur, 80m Drivut-I3uudern68 länerorel8e omfuttut, osli vidure i 8törre eller mindre mon, udven inom undru delur ut lundel. Du duZun om D> i vut-Lun1i8> öredeu, 8erdele8 under nuvuruude slennin^esordullunden, ur ett umne, 80m iede dur de>rudtu8 utun dun.-u^t til! ^'runderne sor I1idet8 8tunder8 Duul<8 ^eunin^soell luueroreDe, uti lun8tidniuc;en, dvurom Xon»!. l^4uj:I, enligt 72 § de^erine^tdrmen, iede deltu^er, 8u iuneluttu8 iiuruliunun 8dulel, dvurtore I^on^l.
När den lucka Friherre Palmstjerna omtalat blifver fjdld, synes det mig vara tids nog att belöna den, som åtager sig detta arbete; ty jag återkommer till livad jag och Herr von Hartmansdorff vid återremissen af detta ämne anförde, att nemligen det i annat fall skulle kunna hända, att den ännu okände och måhända ofödde Författaren, som på förhand belönades, sammanskref sitt arbete i en helt annan anda, än som öfverensstämde med Ständernes afsigt, då belöningen utfästades. För öfrigt får jag erindra, att Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, om beviljande af understöd åt Herr Strinnholm, blef, såsom jag förmodar, hufvudsakligen taget under beräkning af en besparing vid det nu ifrågavarande anslaget, och Statens knappa tillgångar lära väl icke medgifva båda anslagens beviljande, emot Utskottets beräkning. Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claes: Då jag väckt den motion, som utgör ämnet för Utskottets ifrågavarande Utlåtande, torde det tillåtas mig att förklara min mening dermed, ehuru utan hopp att derigenom verka till motionens framgång. Jag ansåg epoken af Carl Nirs Regering af så Den 12 Octo ber f. m. stort intresse, att jag trodde den vara förtjent af en serskild behandling, hvartill Styrelsea borde utse en skicklig Författare. Man har sammanblandat detta arbete med Herr Strinnholms, som jag gerna medgifver vara af förtjenst, och man har sagt, att då åtskillige delar af Herr Strinnholms arbete redan äro utkomne, skulle detta vara mera förtjent af belöning, än det andra, som ännu icke är påbörjadt. Detta är visserligen rätt, men jag ser icke, hvarföre det ena arbetet bär behöfver bortblandas med det andra. Man har vidare sagt, ehuru jag nu icke kan påminna mig inom hvilket RiksStånd, att det skulle falla af sig sjelf, att man, genom fullbordandet af Herr Strinnholms arbete, äfven erhöll en Historia om Carl XI.
Veterinär-inrättningen i Skara, Chirurgiae magistern Lars Tidens enka må, under sin återstående lifslid, å allmänna indragningsstaten åtnjuta en årlig pension af 300 r:dr. n) E. K. M:S nådiga framställning, att det pensionsund erstöd, Rikets Ständer vid föregående riksdagar, men hvarje gång endast för tiden tili nästpåföljande riksmöte, å allmänna indragningsstaten anvisat för aflidne befallningsmannen å Upsal» slott, Öfverste-löjtnanten Nordencreutz’s enka, Carin Sendelin, måtte af henne fortfarande få åtnjutas och vid hennes frånfälle tillfalla hennes då efterlefvande oförsörjda barn, hafva Rikets Ständer i så måtto bifallit, att ofvannämnda ut bemälda enka beviljade årliga pension, 400 r:dr, må fortfarande utgå under den tid, för hvilken nu beslutade statsregleringen blifver gällande, och i händelse af hennes Iråntälle, äfven åtnjutas af hennes oförsörjda barn. o) Enär Expeditions-TJ tskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N.O 233. 657 o) Enär W etenskaps-akademien upplyst, att det arbete, benämdt Sveriges Flora, för hvilket, jemte utgifvandet af teckningar utaf zoologiska föremål Ilikets sednast församlade
Ridderskapet och Adeln af Herr LandtMarskalken, 3:ne Grefvar, 3:ne Friherrar, samt 8 Riddersoch Adelsmän; PresteStåndet af Erkebiskopen och vice Talmannen, 3:ne Biskopar och 10 Ledamöter af Ståndet; samt Borgare och BondeStånden, deras Talmän och vice Talmän inberäknade, af i5 Ledamöter af hvardera Ståndet, hvilka ägde att sig på den i särskilt Ceremoniel utsatte tid och ort infinna; hvarjemte Herrar ÖfversteKammarjunkare tillkännagåfvo, att Ridderskåpets och Adelns öfrige Ledamöter, hvilka ej hörde till de Deputerade, funno vid Högstberörde tillfälle rum för sig 1 Konungens Stora Sal, invid den, der Döpelseacten förrättas, och som ansågs deraf utgöra en del. Hans Excellence Herr Grefven och EandtMarskalken anmodade Herrar öfver-. Den 26 Januarii f. m.' a65 steKnmmarjunkare, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte tillkännagifvande, att Ridderskapet och Adeln skulle med underdånig tacksamhet efterkomma Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga bjudning. Sedan Herrar ÖfversteKammarjunkare blifvit på vanligt vis utheledsagade, hemställde Hans Excellence, på hvad sätt Ridderskapet och Adeln behagade utse de Ledamöter af Ståndet, hvilka borde såsom Deputerade, i egenskap af Faddrar, bevista Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens dop. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Då Kongl. Maj:t i förra tider kallat Rikets Ständer till Faddrar, har, om jag minnes rätt, det bruk iakttagits, att de enligt Matrikeln äldste på Riddarhuset blifvit utsedde, alt föreställa Ridderskapet och Adeln. Jag hemställer derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhemta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida icke äfven nu så kunde få tillgå.
Man har ock såsom ett skäl för den olika arfsrätten framdragit detta Stånds fördelar. För min del tvekar jag icke att säga, att en sådan åsigt icke hos mig kan komma i ringaste betragtande. Jag känner icke något Stånd, der jag ser samhället i sin helhet, utan menniskan blott såsom menniska, hon må vara frälse eller ofrälse. Man har förebrått mig ett misstag, då jag åberopat olika förhållande, om en person dog på landet eller i staden; men jag bör härvid anmärka, att jag Den 22 Junit f. in. 95 icke yttrat mig öfver förhållandet emellan fast och lös egendom, utan blott sagt, att en person, som flyttar från landet lill staden, också ärfver efter Stadsrätt. Man har ytterligare sagt, att Staten, genom en lika arfsrätt, skulle förlora tjenare. Jag vet icke, huruvida denna anmärkning består i detta fall, då lagen icke gör någon skillnad emellan frälse och ofrälse, och jag frågar om de sednare personerne-visat sig mindre skicklige i Statens tjernsten, än de förre. Detta Stånd hemtar dessutom sin tillvaro ifrån de öfriga, och vanligen ifrån skicklige Embetsman, som härstädes inträda. Mali hav också framställt exemplet af en vattusigtig, med tillämpning på deras bemödande, som yrkat ett försvar för den olyckliga dottern, för att så mycket som möjligt förekomma, att döttrarne skola ligga enskilde och det allmänna till last, just genom det, att de icke få' dela den lilla portion af arf, som, otillräcklig för sonens behof, kunde vara nog för hennes utkomst; men jag anser öfverflödigt alt besvara denna allusion , då den synes sjelf bäst visa sin orimlighet. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Det har blifvit så mycket taladt för bifall till Utskottets Betänkande, att jag anser öfverflödigt, något vidare tillägga; men jag kan likväl icke undgå att både som Representant och Far högt yttra min ovilja mot V 96 Den 23 J u n i i f. m. det gamla Lagrummet, som, efter dess nu varande ordalydelse, förråder den största obillighet Syskon emellan.
Till följd af hvad Reglementets 244 § samt gällande Revisions-inslruklioner stadga, hafva de af Rikets Ständer sistlidet år sammankallade Revisorer afgifna be - Riksgälds-kontorets Berättelse 1836. 31 rättelser, angående granskningen af Statsoch Riksgälds-verken, äfvensom de af dessa berättelser föranledda utlåtanden, blifvit, genom Fullmäktiges försorg, i vanlig ordning till trycket befordrade och derefter med Postoch Inrikes tidningarne utdelade. Med tillämpning af de i sådant afseende utaf Rikets Ständer meddelade och i Reglementets 245 § intagna stadganden, har det, under nu förestående Riksmöte för Riksstånden och Utskotten erforderliga skrifoch tryckpapper blifvit upphandladt samt leverans-kontrakter afslutade angående tillhandahållande under Riksdagens lopp af de skrifmaterialier och öfriga effekter, sorn för Ståndens och Utskottens räkning behöfva anskaffas. Dessutom äro, på sätt samma <§ jemväl stadgar och med bibehållande af de i enahanda hänseende under sistförflutne Riksdag gällande bestämmelser, kontrakter upprättade med åtskilliga härvarande Boktryckare rörande tryckningen af Utskottens betänkanden jemte andra Bihanget till Riksståndens Protokoller tillhörande handlingar; hvarvid olika priser blifvit betingade och fastställda för tryckning med tvänne särskilda stilsorter, den ena gröfre och den andra finare. Utaf de personer, som finnas uppförda på de utaf Rikets Ständer vid slutet af sednaste Riksdag utfärdade och Riksgälds-kontorets Reglemente bifogade pensionsoch expektans-stater, hafva följande sedermera med döden afgått, nemligen: förre Faktorn vid Riksgälds-kontorets Sedeltryckeri S. Rumstedt, aflidne Kassören J. Zengerleins Enka A. C. Hedbom samt Vaktmästaren vid f. d. General-assistans-kontoret P. U. Wessling; hvadan de för dem i nämnde stater upptagna löneoch pensionssummor följaktligen icke vidare utgå.
Vidare har Herr Fåhraeus yrkat, att morgongåfvobref, för hvilka nu erlägges stämpelafgift till £:dels procent af gåfvans värde, måtte befrias från afgift, helst den Staten deraf tillkommande inkomst torde vara särdeles ringa; att af samma skäl äfven den äktenskapsförord åsätta stämpelafgift af 3 R:dr måtto upphöra; samt att skuldebref af alla slag, godkända räkningar m. m., äfven då de för domaren eller exekutor uppvisas, måtte vara från stämpel fria, euär dylik afgift ofta nog drabbade nödlidande gäldenärer. Samma yrkande har, beträffande skuldebref och andra dylika handlingar, jemväl blifvit framstäldt uti en inom Bonde-Ståndet af J. Smedberg från Elfsborgs län väckt motion (N:o 65), hvaruti såsom skäl anförts, att denna s. k. bevillning uteslutande drabbade den skuldbelastade, hvaremot grunden för all bevillning rättvisligen borde vara förmögenheten eller inkomsten. Då likväl den omständigheten, att stämpelafgiften för morgongåfvobref och äktenskapsförord tillskyndar Staten jemförelsevis ringa inkomst, icke i och för sig innebär giltigt skäl att från stämpel befria berörda handlingar; samt skuldebref, godkända räkningar m. m. endast i sådana fall böra förses med stämpel, då de för vinnande af någon särskild fördel uppvisas, eller gäldenären, genom uraktlåtenhet att skulden å förfallotiden betala, sjelf föranleder dessa handlingars företeende hos domare eller exekutor, får Utskottet, som, på sätt under § 6 förmäles, Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4. 5 föreslagit nedsättning i stämpelbeloppet för skuldebref m. m., hemställa, att yrkandena om stämpelfrihet för morgongåfvobref, äktenskapsförord, skuldebref och godkända räkningar m. fl. handlingar icke må af Rikets Ständer bifallas.
Dock varder detta vördsamligen hem* 6g4 LagUtskottets Letänkanicn, ställdt Riksens Höglofl. Ständers vidale pröfning, med tillkäncagifvande att Utskottet, öfver den af Herr Prosten hallström föreslagne förändring i afseende på kyrko, pligten, kommer att utlåta sig i ett sam. mamhang med de flere till Utskottet remitterade motioner, angående föreslagna ändringar i BrottmålsLagstiftningen. Stockholm den 8 Joli» 1823. Ankom den a9 Julii I823. Betänkande ofver R i k s dags Fu llmag tigen Herr P. Winbladhy Memorial, angående bestämdt stadgande, dels huruvida Löftesman bör erhålla särskild nppsagelse, nar Gäldenär uti Skuldebrefvet förbihåttit viss uppsågelsetid, dels och huruvida Revers Innehafvares försummelse, att bevaka sin fordran i Galdenärs Concurs, må medföra befrielse för Löftesmannen från betalningsansvar. Uti ett till Vällofl. RorgareSråndet ingifvit Memorial, har RiksdagsFullmägtigeu för Stockholms Stad, Herr P. Winbladh andragit, huruledes, i ändamål att vinna tid
Den erfarenhet, som vi redan hafva om den kredit, det Svenska jernvägslånet åtujuter i utlandet, synes mig vara en borgen derför, att då nu, som jag tager för gifvet, det utländska lån, hvilket af Staten kommer att uptagas i och för jernvägsbyggnader, skall omfatta 20 mill., deraf 16 mill. uptagas för Statsverkets räkning och 4 mill. öfvertagas af Banken, och då penningestiilluingen i utlandet är temligen god — detta lån får en lika god kredit, sorn det Svenska jernvägslån, hvilket redan finnes på marknaden. Äfvenledes anser jag som säkert, att då Bankoverkets andel i detta lån kommer att utgöra en serie af det hela, densamma skall komma att åtnjuta alldeles samma kredit, som jag hoppas att den öfriga delen af lånet skall erhålla i utlandet. Det förefaller raig således som gifvet, Den 1 Februari. 255 att om RiksBanken skulle behöfva använda sina af Statsverket utfärdade obligationer, dessa skola åtnjuta samma kredit, som de öfriga V5:delal'!ie af jernvägslånet tillgodokommer, och dessa obligationer måste således blifva fullt användbara för det ändamål, hvartill de äro afsedda. Jag kan följaktligen icke annat finna än att det vore särdeles besynnerligt om man skulle frånkänna sig först den fördelen, att kunna konsolidera Banken, och för det andra den, att kunna undvika att öka den utländska skuldsättningen med 4 mill. Då nu BankoUtsk:t icke kunnat anse sig berättigadt att för närvarande ingå i någon utredning, huruvida Bankovinsten kan för det ifrågasatta ändamålet användas, så är klart att BankoUtsk:t bordt vidtaga den åtgärd, som nu egt rum. Det faller äfven af sig sjelft, att om StatsUtsk:t skall inkomma till Ständerna med sin framställning om anskaffande af medel till jernvägsbyggnaderne, så måste Utsk:t s&väl som R. St:r veta, huruvida några inhemska medel finnas disponibla, eller om dessa ifrågasatte 20 mill. böra i sin helhet uptagas i utlandet.
Den 75 April. just dessa strider, som mäst bidraga till mänskliga krafternas utveckling, i det att de framtvinga åtgärder till hvilka det lugna förståndet fåfängt manat. De höra således ofelbart till elen högre ledning, hvars Kraft-'yttringar vi mäste underkasta oss, men hvars phenomener, om än de föda häpnad hos mängden, dock icke böra kunna beröfva Statsmannen, som ofelbart mäste kunna genomskåda dess orgarisme och ändamål, det lugn som erfordras för att i sin Organisation af Staten beräkna händelser, tom cj kunna förebyggas. Tåg hade derföre trott, att tiden nu vore inne ti I en undersökning af. den frågan, hvarföre städse de Krig, som Sverige fört, ,yttrat en så menlig verkan icke blott uppå Stajeos Näriugarnes och Enskildtes välstånd , vida föröerfligare än de verkningar, Krigen åstadkommit innom andra Nationer, de där likväl erfarit des$ förödelser på närmare håll, sett sina boningar förbrännas, sina grödor förstöras, sett sig tvungen att utan betalning föda Fiendernes Härar och ändteligen köpa deras aftåg och slutet på sina lidanden med frukten af förra tiders mödor, med Silfver och med Guld. Val se vi att Frankrike, England och Preussen, såsom Massor eller Stater betragtade. genom de Krig som de förr blifvit tillbakaflyttade i sina Financer; men ej se vi där såsom här fullkomliga Revolutioner uti Näringarne höra till Krigens bedröliiga följder. Den 15 April. Orsaken dertill är lätt funnen. I andra Stater har man hafvit administrativa Systemer; men icke här alltsedan Carl den XT:tes Statsbyggnad föll och det blef hans Son förunnadt att under andra former äter uppresa den. I andra Stater känner man bestämdt till hvilka mål Folkets industriella krafter kunna och.böra ledas; här har man theoretiserande utan local kännedom, och, otålig att komma ur fat* tigdomen, alltid heildre gripit efter den Penning, sorn Slumpen tillförde, än att. på en långsam, men säker väg gå till välstånd.