Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är Egendomen kommen i Gäldenärens hand, genom fång som Lagfaras bör, vare ej Inteckning faststäld förr än Uppbud skett. 1250 Lagutskottet Bttdnkandett: i3 §. ”Kommer, innan Uppbud är sött af den som förvärfvat Egendom genom fång, derå Lagfart ske bör, förre egarens Borgenär med Skuldebref eller annan handling derföre Inteckning tillåten är; bafve rätt att den erhålla, och söke köparen för den intecknade skuldens belopp skadestånd af sin Fångesman, derest icke, i händelse genom sålunda meddelad Inteckning, vilkoren för fånget äro vordne ändrade, Köparen heldre vill fånget upphäfva och Egendomen till förra egaren afträda/' 77 Cap. 12 §. Handels Balken. "Ej gifver Inteckning förmånsrätt utan i fast Egendom, then Gäldenär egde då Inteckning söktes, eller therå ny egare ej sökt Uppbud, i händelse han förvärfvat Egendomen genom fång som Lagfaras hör; ej eller then Inteckning som sker sedan Gäldenärs död, eller thess fattigdom allmänt kunnig är.” Beträffande åter sednare delen af ifrågavarande Betänkande, anser Utskottet den anmärkte vådan för Långifvare vara mindre än man föreställt sig, så vida de förskaffa sig fullständig upplysning om Gäldenärens åtkomsthandlingar; och under åberopande af den generala åsigt Utskottet, uti Betänkandet öfver BancoUtskottet och Herr Mor atlas Memorialer, yttrat, angående hvad Domare och sak egare hvar i sin stad böra iagttaga* får Utskottet anmärka, att Lagutskottrts Bttiinkanden. Domaren ej får meddela Inteckning i annan grundan hvartill den, som Inteckningar medgifvet, har full eganderätt; så bör detta ej utesluta Borgenärens omtanka att sjelf söka betrygga sin rätt och säkerhet, och att således icke låta sig nöja med lösa uppgifter, om egendomens beskaffenhet utan i alla händelser affordra Gäldenären hufvud-documentet för hans åtkomst till jorden , då underslef hör kunna förekommas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Den vigtigaste af dessa mina anm:r gäller den föreslagna förändringen i beväringens antal, och tiden för dess vapenöfningar. Enl. nuv:de stadgande öfvas hela beväringen 15 dagar, under två på hvarandra följande år, hvaremot K. M. i nu föredragna Nåd. Propos. föreslår att 25 proc. eller ^:del af det approberade beväringsmanskapet skall uttagas för att öfvas 62 dagar det första året och 15 dagar under hvarje af de tre följande. Vidare har K. M:t i denna Propos. föreslagit att beväringspligten hädanefter först skall inträda efter fyllda 21 år och fortgå under 10, hvaremot denna skyldighet nu inträder vid fyllda 20 års ålder och räcker endast i 5. Nu är det dock hufvudsakligen blott mot förslaget, att öfva endast 25 proc. af beväringen, som jag vill rigta mina anm:r, och skulle kanske icke ens hafva vågat detta, om jag icke härför funnit ett stöd i Landtförsvars-komiténs betänkande. Denna komité har nemi. kommit till den åsigten att den ej ansett sig kunna förorda förslaget om att de 75 proc., som ej undergå den längre öfningen, skulle befrias från all exercis, utan ansett att åtminstone den hittills varande tvååriga öfningen för dem bör bibehållas. För min del finnér jag också, i likhet med komilén, högst betänkligt att endast öfva J:del på bekostnad af de öfriga |:delarne, hvilkas öfning dock har det goda med sig, att de härigenom lära sig inse nyttan och behofvet af den allmänna folkbeväpningen, på samma gång som exercisen lärer dem att finna sig uti, ja! till och med tycka om ordning och disciplin. I denna fråga har jag äfven rådfört mig med äldre, erfarne militärer, och alla äro de ense derom, att ett års öfning är bra mycket att föredraga mot ingen alls. Framställer man nu den frågan hvarföre blott 25 proc. skola uttagas, så finner man skälet härtill uti K.
Enär enahanda stadganden, som hittills gällande reglementes 81, 100, 114 och 127 §§ innehålla, rörande dels de af Rikets Ständer beviljade, till ständiga statsbehofven icke hänförliga och derföre till utgående från Riksgälds-kontoret särskildt anvisade, anslags-summor, dels de allmänna grunderna och föreskrifterna, angående statsbidragen för vatten-kommunikatio - Stats-Utikottets Memorial, N:o 317. 15 nernas och landsvägarnes förbättring samt vattenaftappningar och odlingsföretag m. m., dels upprätthållandet af den Armeens Pensions-kassa åliggande pensionerings-skyldighet, och dels de allmänna vilkoren och bestämmelserna i afseende på utbetalningen af de på Riksgälds-kontoret anvisade låneoch anslags-summor, komma att upptagas i den afdelning af Riksgälds-kontorets nya reglemente, hvarest föreskrifterna angående bestridandet af de under innevarande riksdag detta verk ålagda utbetalningar skola sammanföras; så har Utskottet ansett berörde stadganden böra uteslutas ur de afdelningar af samma reglemente, hvilka jemte detta Memorial varda till Rikets Ständer aflemnade. » Stockholm den 6 Oktober 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. FÖR§LåGf FÖRSLAG TILL REGLEMENTE FÖR Rikets Ständers Riksgälds-Kontor. §. i. Riksgulds-kontoret, som är ett Rikets Ständers verk, har till föremål: a) att ombesörja liqviden af den Svenska statens skuld, för hvilken Rikets Ständer åtagit sig att ansvara; å) att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit å detta verk anvisade; c) att emottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagna tillgångar och inkomster, samt hålla Rikets Ständer uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; d) att, i saknad af annan tillgång för bestridandet af beviljade och å Riksgäldskontoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och e) att utföra alla uppdrag och åligganden, som Kontoret för öfrigt af’Rikets Ständer erhållit.
Här är ej rummet att i detail upprepa följderna af Riksens Ständers då vidtagna steg. Det är tillräckligt att nämna, det Kongl. Maj.t gått Riksens Ständers önskningar till mötes; att fullständiga revisioner äro förrättade öfver Uppfostrings.verkets förut föga och blott fragmentariskt kända tillstånd i Riket; att den dertill af Kongl. Maj:t nedsatta Comité nu finner sig i tillstånd att med full kraft träda till utarbetande af Skol-författningarna. Riksens Ständer sjelfve hafva vid denna Riksdag, genom deras bifall till Konungens Nådiga Proposition, å nyo ådagalagt deras ömma omsorg för det allmänna Uppfostrings-verkets förbättring. Mycket är således redan beredt, men mycket återstår att göra. Mitt föremål är nu att mana Riksens Ständer till fullbordande af sitt Verk. Med någon i sakens kännedom grundad tillförsigt kan jag försäkra, att det hädan - 52 Dm 5 Maj, efter står i Styrelsens magt att gifva våra allmänna Skolor den inrättning, som för nationens höjande till en sann vetenskapsbildning kan vara af nöden. Vi må hop. pas att njuta denna välgerning af en Regering, som tagit till syftemål att varaktigt stadga den Nordiska Halföns sjelfständighet: kanske vi i denna Nordens förening och i dess lyckliga läge, att orubbad vara en fred-* lig åskådare af det öfriga Europas hvälfningar, kunne grunda ett smickrande hopp att berga öfverlefvorna af det öfriga Europas cultur, naturalisera dem, och med den Nordiska jordmonens friska krafter frambringa alster af mera förädlade slag. Måtte åtmind« stone hoppet tills vidare lugna oss, och hos de redlige och ädle väcka en nitfull och ren verksamhet till detta mål f Men under dessa smickrande föreställningar se vi ännu icke de allmänna bildningsanstalterna på ett rätt kraftigt sätt använda till mängdens bildande. Det är ofelbart, att Nationalbildning är blott ett resultat af Vetenskapsbildning: men den sednare kan linnas eiler komma till vissa kretsar i samfundet, utan att den lörra alstras, i brist af anstalter till dess spridande. Denna brist är i Sverige kännbar.
N. önskar, att Utskottet ville ifrån General TullDirectionen infordra uppgift å qvantiteten af utländskt läder, både för längre tid tillbaka och under sednare åren, för alt genom denna jemförelse öfvertyga* om nyttan af nu gällande Författningar rörande Ekbarkens samlande. Utskottet, sorn med behörig noggrannhet skärskådat ofvanupptagne anmärkningar, får nu förklara, att, då Utskottet meddelade sitt utlåtande i ämnet, ansåg Utskottet, sä väl i anledning af anförda klagomål öfver de ola» genheter, hvilka genom skyldigheten att afskala Ekar tillskyndats Landtmannen, sam af noga kännedom om de grundade anledningarne till dessa klagomål, sig böra föreslå sådana medel, som Utskottet ansåg mest lämpliga tili olägenheternas afhjelpande. Utskottet trodde detta ändamål kunna vinnas, antingen genom fri export af Ekbarken, eniot behöriga Tullafgifler, eller genom den 5iö BeSV. och Ekart* Uuki Betänkanden. öfverklagade skyldighetens upphäfvande, Dessa medel framställdes derföre såsom alternativer, utan att företräde åt någotdera lemnades. Ehuru Utskottet för sin del ej kan inse de stora faror, sorn genom en fri export a£ Ekbark skulle tillskyndas Riket, har Utskottet likväl, med fästadt afseende å den allmänna tanka, som hos de respeetiva Stånden synes vara rådande, trott sig nu böra frångå förslaget rörande exporten, och deremot endast tillstyrka, att en jordägare eller hemmansinnehafvare, sorn bevisligen erbjudit närmast boende Gaifvare den å utsynta Ekar afskalade barken, men ej derföre kunnat erhålla skälig betalning, så att hans arbete och moda någorlunda kan blifva ersatt, bör helt och hållet ifrån afskalningsskyldigheten och allt laga ansvar befrias. Utskottet kan ej förmoda, att någon vill åsyfta den ena näringens uppkomst på den andras bekostnad, eller att den, kanske allt för mycket betungade, Modernäringen, jordbruket, skulle beläggas med bördor, på det Garfverierna måtte florera.
Jag njutit rågans behag, nu må Jag draggens bitterhet smaka påh Hon var ju myndig, hon kunde handla 1 egen sak utan minsta råd: I reda pengar hon vill färvandla Hvart ädelt smycke, hvar praktfull våd. O, hvilka spetsar och lena tyger, Ur månget veck nog en sedel smyger. O, hvilket pälsverk, ur sobelhår En summa skaka man nog förmår. All Igx, som smyckade jungfruburen, Den tacka möbeln i guld och hvitt, Hvars minsta snirkel var konstfullt skuren, Den mjuka mattan af sällsynt snitt, Allt, allt må offras med redbart sinne. Hon vill ej äga ett grannlåtsminne. Nej, hur hon dåraktigt hulpit till Att oka skulden — hon visa vill. Att blifva fostrad för öfverflödet Och se ' n stå blottad i lifvets kamp, Det är att gäckas af själfva ödet, Att vänta palmer och finna svamp. Men knappast någon jag sett, som mera, Än hon haft styrka att resignera. Dock — en gång såg jag, hur skiftning blek Flög öfver hgn likt en månskenslek. Det var, då blickarne sorgset gledo Emot en fris, där i brokig rad Om sltönlietspriset små skatter stredo, En näpen samling i växling glad: Mattgyllne skålar af alfer burna, En smäcker, finsnidad elfenurna, Ett gammalt kors, en modern Jlacon, Två rika lyxaskar för bonbons. Där fanns i marmor med höjda pilen En liten skälmaktig amorin, Ett herdepar i den gamla stilen Af Iwstbart mångfärgadt sprödi porslin. Han hade spetskrås och bandprydd fläta Och gossefägring på kinder släta. Hon hade snibblif och schäferhatt Och blomstervippa, som lyste gladt. Vid herdeparet de sågos dröja, Den ungas ögon, en flyktig stund, Tills blicken sveptes i tåreslöja Och bort hon vände med pressad mund. Ack, hur man rödjer, och hur man sopar, Och hur man gallrar, och hur man slopar. I ungdomssinnet där finns en vrå För lek och glitter och rococo.
Den 15 April. 513 af de till Stats-Utsk:t remitterade motioner rörande folkskoleväsendet, har Stats-Utsk:t ovedersägligen varit i sin goda rätt, då det afslagit denna hemställan, emedan det, enligt sist åberopade grundlagsparagraf, ankommer på det Utsk., till hvilket en motion blifvit remitterad, att pröfva, om det för frågans behandling är nödigt att sammanträda med annat Utsk. eller ej. Men på samma grund har Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t ock varit i sin goda rätt, då det pröfvat nödigt att för behandling af de dit remitterade folkskolefrågorna bilda Sammansatt Statsoch Ekon.-Utsk. I grundlagarne finnes icke någon föreskrift, som bemyndigar Riks-Stånden att i annat fall än det, hvarom 44:de §:n R. O. handlar, eller då Utsk. inom 8 dagar efter emottagandet återlemnar någon motion, förvisa ärenden från ett till annat Utsk., framställningen må komma från hvilket håll som helst. I följd af det anförda, torde det vara klart, att bifall till Stats-Utsk:ts hemställan icke kan vara förenligt med grundlagarnes helgd. Det skulle vara icke allenast att undanrödja verkan af det fullt grundlagsenliga förfaringssätt, som Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t iakttagit och derigenom rubba den af lagen i detta hänseende bestämda ordning, utan älven att ingripa i den rätt, som det behörigen konstituerade Sammansatta StatsoEkon.-Utsk:t är genom åberopade 43:dje § i R. O. uttryckligen tillerkänd, att Betänk, öfver dit öfverlemnade frågor till R. St:r afgifva.
En fullständig utredning af de förhållanden, hvilka, i sammanhang med underhandlingarne, derpå invei’kat, är lemnad uti de underdåniga betänkanden, som af en med afseende å tulltaxans omarbetning af Kongl. Majit förordnad särskild Komité blifvit afgifna; hvilka betänkanden blifvit till trycket befordrade, och äro för Rikets Ständer tillgängliga. Kongl. Majit anser sig likaledes, i sammanhang med detta ämne, böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, jemlikt under loppet af sistlidne Maj månad med Kongl. Preussiske härvarande Beskickning utvexlade ministeriela noter, alla de nedsättningar, som af Preussen blifvit åt Frankrike, genom traktat af den 2 Augusti 1862, beviljade, jemväl komma Svenska produkter till godo vid införseln till Preussen och öfriga till Tyska Tullföreningen hörande länder, så länge dessa länders alster och tillverkningar få införas till Sverige mot samma tull, som blifvit bestämd i den af Kongl. Majit med Frankrike afslutade traktat. Då en betydlig nedsättning härigenom skett i tullen på jern och andra artiklar, i följd hvaraf Sveriges export till Tyskland, som i värde redan öfverstiger 8 millioner R:dr årligen, otvifvelaktigt bör komma att ökas, har sålunda en ytterligare förmån blifvit beredd för flera af Sveriges hufvudsakliga näringar. Icke heller bör förbises, att tullen å flera artiklar, som utgöra föremål för Svensk fabrikstillverkning, såsom väfnader, band, garn, tråd, metall-arbeten, papper, porslin, glasvaror och ljus, genom handels-traktaten med Frankrike blifvit ansenligen nedsatt i Norge och att sålunda Svenska fabrikstillverkningars afsättning i Norge blifvit 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\s 39. befrämjad. Denna afsättning torde ock snart komma att, till följd af underlättade kommunikationer emellan de begge Rikena, ökas, då de Svenska fabrikaterna kunna täfla med dessa länders på den Norska marknaden. Enligt Art. 16 af Handelstraktataten med Frankrike skall denna Traktat, i sin helhet, underställas National-representationernas i Sverige och Norge godkännande. Då Kongl.
I fråga åter om det procent-belopp, efter hvilket bränvins-tiliverknings-afgiften bor utgå, eller bränvinels normal-styrka, hafva Rikets Ständer funnit härtill böra bestämmas 50 procent, enär denna styrka högst obetydligt skiljer sig från den hitintills gällande eller 6 grader, samt talet 50 vid alla räkningar och reduktioner är särdeles beqvämt alt använda, och 50 procent alkohols-halt för öfrigt är såsom normal-styrka antagen i många andra länder, såsom Norrige, Preussen, Frankrike, Belgien m. fl.; och har alltså, i närlagde förslag, bränvinels styrka, sorn uti nu gällande Förordning finnes beräknad till 6 grader, blifvit bestämd till 50 procent alkohols-halt vid 15 graders värme efter Celsii thermometer. § 5. Ehuru Rikets
„ Jönköpings dito 7,500: Transport: 3,711: 7,500: — 45 — Transport: 3,711: 7,500: till Christianstads län 5,000: „ Wermlands dito 1,300: „ Westmanlands dito 1,100: „ Kopparbergs dito i 7,000: 750: „ Gefleborgs dito t. 166: 32. „ Jemtlands dito - 28,000: „ Westerbottens dito - 3,000: „ Norrbottens dito 2,000: Vid granskningen af dessa räkenskaper bar förekommit, att de af Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i Westerbottens län afgifna undsättningsredogörelser för ifråga varande ar helt och hållet sakna verifikationer, i följd hvaraf någon granskning af samma redogörelser icke kunnat äga rum. Revisorerne böra härvid ej lemna oanmäldt, att, enligt erhållen upplysning, Kongl. Stats-kontoret, — med anledning deraf, att Kongl. Maj:ts bemälte Befällningshafvandes undsättningsredogörelser under många förflutna år lernnat rum för anmärkningar; att indrifningen af statens fordringar bos sådana gäldenärer, som kunnat göra rätt för sig, blifvit åsidosatt; samt att flera andra, med redovisningen sammanhang ägande, åtgärder blifvit dels fördröjda, dels alldeles underlåtna, och detta allt, oaktadt från Kongl. Stats-kontoret erhållna täta påminnelser och förelägganden, -— uti skrifvelse den 23 Augusti nästlidet år, på dessa med flera skäl, öfverlemnat liandlingarne i målet till Kongl. Kammarrättens åtgärd. Vidare hafva Revisorerne, vid granskningen af undsättningsredogörelsen för Norrbottens län, funnit, att, ehuru, såsom förre Krono-länsmannen Bucht.s propriebalans, en post å 601 R.dr 33 sk. 6 rst. förekommer i begge årens redogörelser, denna balans likväl icke i kreditiv-fondens hufvudhöcker för samma år är synlig.
Jag har kommit till en sådan öfvertygelse, genom den erfarenhet jag haft, att om någonstädes under embetsresorna vid Stadsdomstolar funnits balanser, om klagomål blifvit anhängiggjorda angående dröjsmål med afgörande af mål hos Stadsdomstolarne, och någongång vid Ofverståthållare-Embetets Kansli, har det alltid, eller åtminstone i de flesta fall, varit mål, i hvilka utslag skolat afkunnas efter anslag, som föranledt balansen eller klagan öfver dröjsmål. En annan anmärkningsvärd orsak til! rätteskipningens långsamma gång äro de talrika uppsko/ven i sakernas handläggning En fullständig rättelse derutinnan lärer ej kunna vinnas, utan mera omfattande ändringar i rältegånssättet. De van - HO ligaste orsakerna till uppskof äro: parters eller vittnens uteblifvande samt den omständighet, att parterne komma oberedde att sin talan utföra eller ock sakna nödigt omdöme för att inse på hvad sätt de skola sin talan utveckla och styrka, så att domstolen måste, i följd af vår rättegångsordnings natur, sjelf angifva och infordra de upplysningar, som för tvistefrågans bedömande kunna vara af nöden. Med den skyldighet, domstolen sålunda har att sjelfmant vinnlägga sig om målens utredande, böra lämpligen vara förenade magt och medel att denna skyldighet fullgöra. Men huru förhåller det sig med den magt och de medel, lagen i detta afseende förunnar våra domstolar? Svaret på denna fråga innefattas i nedananförda lagrum. 42 kap. 2 § Rättegångsbalken stadgar: «Är någon förfallolös borta, då han »ropas af Rätten fram att kära eller svara, bote två daler. Kommer hvarken kärande eller svarande, å landet innan Häradstingets slut, eller i stad innan rätte«gångstimman ute är, bote hvardera dubbelt. Kommer svaranden å första ting, «innan det ändas, och blifver käranden ute; bote som sagdt är, och gälde han »svaranden dess kostnad, der han ej vid nästa Ting å landet, eller inom en må «nad i staden, gitter visa, det han laga förfall haft, och att han ej kunnat Rätten «det kungöra.
Äfvenväl att minimiafgiftcn för Utjordar och Urfjellar skul le försvinna. Samma §:s 9 moment skulle försvinna. 4:de §. x momentet. Härvid antogos förändringarne beträffande Grufvor ijch Krutbruk. Samma §:s 4 moment bifölls med clet» i svaret föreslagna förändringen rörande Skål-Westgöt!)arna. 6:te §. 2 och 3 mo* menterna hifcllos med de dervid föreslagna förändringar. Tredje Artikeln, i:sta och 2;dra biföllos jemte förändringen. Härefter yttrade sig Herr Munck af Rosenschöld: I början af sitt utlåtande yttrar sig Utskottet så väl om mina sorn flera andra Ledamöters vid dess Betänkande gjorda anmärkningar, a tt ”dessa anmärkningar t) äga till stöd några uppgifna détailler för tillämpningen och verkställigheten, och följaktligen sakina erforderlig visshet, både om nödvändigheten och om säkerheten af det föremål, som sökes.*’ Jåg får härvid jjS Den so Juli. e. ut. erinra, att de anmärkningar jag tog mig friheten gora, rövde blott grunderna för Bevil!- ingen, och att jag ansåg och alltid skal! anse för ett öfverflödigt och onyttigt arbete, att ga in i detaillerna, innan man torum it öfverens om grunderna, hvarföre ock nu vid denna Riksdag visligen det tillägg till 'dir Riksdagsordning blifvit gjordt, att Bevillningsutskott et skall först till Flena inkomma med grunderna, innan det inJemnar detaillerna till granskning. Till öfverflöd åberopade jag mig dock Herr Stallmästaren von Törnes Project, med hvilket jag i huv udsaken förenade mig, och hvilket uppgjort det ail ler på de, enligt min öfvertygelse, rigtiga grunder. Jeg anser i synnerhet vigtet, att Beviliningen lågges p.å behållen antingen inkomst elier förmögenhet, sa nyt utgår progressivt, såsom enligt den af mig vid Riksdagen lQoo föreslagna och rQog antagna princip. Herr Grefve Mörner, Carl Stellan: Bevillningsutskottet har i de mest varsamma ordalag ylliat sig om Herr Stallmästaren von Tornes förslag, och uppgifvit skälen hvarföre det ej trott sig kunna antaga detsamma.
Den i början af Riksdagen så högt uttalade önskan, att bränvinsjbränningen borde inskränkas lill hämmande af fylleri-lasten, *—och den uttryckta känslan för mensklighetens val, som då lät höra sig, har försvunnit — och i dess ställe har ett illa förstådt sätt att utöfva denna handtering, eller egennyltans förföriska öfvermagt, intagit de fromma önskningarnas plats — ty genom konstbränneriens fortfarande har allt hopp om hämmadt fylleri bortdunstat. Utskotten hafva i hela sin vidd föreslagit bibehållandet af dessa springkällor för bränvinstill verkningen, hvarigenom en likartad verkan måste inträda för menniskans moraliska lif, som syndafloden utöfvade på det physiska. — Bran vinsfloden skall fortfarande stiga — ymnig tillgång och dermed förenadt lågt pris skall underlätta consumtionen, —• och man har icke vunnjt annat än förstorandet af det enda nyttiga bränvinsbränningen medfört, nemligen understödet för ladugårdsskötsel^ Den orimligt förhöjda skatten skall osvikligen för det mindre jordbruket tillintetgöra begagnandet af de små pannorna, och den fördel, som genom dem kunnat för utfodringen uppkomma, upphöra. Tusende bränvinspannor under tjugu kannors rymd tillverka ungefär - Bevilln,- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o S. 25 fär samma qvantum bränvin, som en enda konstpannaj men hvem kan ens påstå alt samma nytta i utfordringsväg dermed möjligen kan åstadkommas — den ceconomiska förlusten ligger här i öppen dag. Jag vågar tro, att ganska få af de tre Ståndens Herrar Ledamöter inom Utskotten ansett mödan värdi undersöka det mindre jordbrukets ställning och behof, och i sådant fall vore det icke utan sin nytta att lyssna till hvad erfarenheten uttalar. Eiden är nyttig och nödvändig under menniskors vård! men huru ryslig är den icke då den ohejdad får rasa ! Konstbrännerien kunna närmast jemföras med vådelden! meri jag hoppas, att Riks-Stånden skole förekomma utbrottet, och återföra bränvinsbränningen tili nyttig utveckling.