Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» A c k, snälla tant, det är ej godt att rycka upp sig, då man ständigt skall höra detta gnat af pappa, att vi ej duga till nå- got, att vi gå här som prydnader i hemmet, att vi ej ha råd därtill. och hvad ska vi göra, tant? Vi ha årsgamla ansökningar i alla banker och bolag, vi underlåta ej att nästan dagligen göra något försök, telefon är det enda som numera möjligen kan stå oss till buds — och där blir man ju förbi på en k o r t t i d, » sade Gertrud. » Och så intet annat intresse än de här gamla eländiga onödiga broderierna! » » Sy edra kläder själf va —, så ha ni arbete n o g! » » Det kunna vi ej, » genmälte Gertrud. Fru Lönnroth såg generad ut. Tant Ingeborg skakade ogillande sitt hufvud. » Är det ej sex tusen din man har i lön? » Fru Lönnroth nickade jakande. » Och ändå ansen I eder böra klaga! » » Tror du då man kommer långt därmed i Stockholm? » » Beror helt och hållet på, huru man skö- ter sig, det! » svarade fru Ingeborg. » Jag anser, att vi ej skulle kunna draga in på något, » sade fru Lönnroth. » Tänk noga efter, — t. ex. våningen! » » Mindre än sex rum hunna vi ej h a; sal, sängkammare, flickornas rum, min mans rum, salong och jungfrukammare. » » Mycket riktigt. — Men — ett af dem kunde vara onödigt. Jag menar jungfrukammaren. » » Nej, lilla tant! Nu är tant för svår, » sade flickorna med en röst. » Jag tycker mig se Fina! » » Vänta och låt mig förklara min tanke till slut. Att Pontus behöfver sitt eget lugna rum, det har jag ej något att invända emot, lika väl behöfven I edra. Salongen vill jag däremot något omskapa — göra den till ett trefligt, stämningsgladt hvardagsrum med arbetsfönster och blommor, ej med denna stela döda prakt! » » Det kan du ju möjligen ha rätt uti — men vinsten? Detta handlade ju om trefnaden. » » Jo, nu till kapitlet om tjänare.
Att taga min vän Jiffy i den tjocka nacken och färpassa honom ut till månen var ett ögonblicks verk; sedan dess återkom mina vänners goda lynne, och Jiffys konsertmani vardt kurerad. att I ären berättigade till denna emancipationssträfvan, då I ej ens kunnen emancipera eder sjelfva från den makt, som vidskepelsen och skrocket ännu i dessa dagar hafva öfver edert förnuft? Tre ting. Tre ting bör du älska: mod, mildhet och känsla. Tre ting beundra: snille, värdighet och behag. Tre ting hata: hjertlöshet, anspråksfullhet och otacksamhet. Tre ting fröjdas åt: skönhet, öppenhjertighet och frihet. Tre ting önska dig: helsa, vänskap oeh ett förnöjsamt hjerta. Tre ting skatta: hjertlighet, godt lynne och munterhet. Tre ting sky: lättja, sqvalleraktighet och lastbart tal. Tre ting eftersträfva: goda böcker, goda vänner och gladt sinne. Tre ting strida för: ära, fosterland, ditt hjertas tro. Tre ting lära: sanning, flit, förnöjsamhet. Tre ting beherrska: ditt lynne, din tunga och ditt uppförande. Tre ting i ära hålla: dygd, godhet och vishet. Arbetsdagar och hvilostunder. « Ä | \ n d e r denna rubrik förekom här om dagen i tidningen TJpsala en insänd uppsats, undertecknad med det icke minst för Iduns läsarinnor välkända namnet Mathilda Langlet. Uppsatsen som väl närmast afser förhållandena på platsen, torde dock med säkerhet ega tillämplighet mångenstädes, så i hufvudstaden som i landsortsstäderna. Den framstälda uppmaningen synes oss synnerligen behjertansvärd, och tillåta vi oss derför här nedan anföra fru Langlets ord till alla våra läsarinnors välvilliga begrundan: SljiSfc Det är en känd sak att passande hvilstunder icke blott uppehålla arbetskraften utan ock öka hågen att använda denna kraft. Också har man i nästan alla yrken och näringar medgifvit arbetaren sin måltidshvila, vanligen tre gånger om dagen och deraf, till middagen, minst en timme. Emellertid gifves det dock ett och annat yrke, der denna förmån saknas.
De få ballaDe ©tlfmer»fafligf)etö»lånen oel) capitabafbetalningen å De 4,400,000 9\:Dr, för fymilfa 9vifögälDé»QLon» toreté Obligationer fiftliDne SviföDag blifmit utfärDaDe, utgöranDe till» fammanö ett belopp af 199,666 9l:Dr 32 fp., Ijmilfet Dorf fannolift ett eller Ifögjb 2:ne år före näfta lagtima DuföDag, Då Q3anfené ^ia» fler
Hvad det beträlTar åter att man skulle låta vaktmästaren ho tillsammans med Riddarh.- Sekret., så vädjar jag till R. o. Ad., om detta kan anses vara rättvist; jag tror åtminstone att det skulle vara ganska svårt att få någon duglig Riddarh.-Sekret., orri han skulle vara tvungen att hysa en vaktmästare-lämilj i sina rum. Frih. Cederström har äfven yttrat att man kunde lägga vedförrådet i källaren, men i sådant fall skulle man ju nödgas uppsäga vinhandlanden, sorn hyr källrarne, och således gå miste om den hyra, lian betalar, eller 1,200 rdr om året. Man har sagt att den skuld, hvarför Riddarhuset häftar, är för slör, för att man skulle ytterligare öka den genom de dryga kostnader, som skulle föranledas af det ifrågav:de förslaget. I afseende härpå ber jag att lå fästa R o. Arks uppmärksamhet på, att om vi dröja till sommaren 1864, — förr kan icke heller den nuv.de ket af skulden belaldt att det endast återstår 21,000 rdr. Kostnaden för förslaget står visserligen upptagen till 71,133 rdr, men dervid må anmärkas, såsom ock Riddarh.-Rirektm säger, »att om man inskränkte sig till gårdens planering och inhägnande medelst jerngaller samt uppförande af tvenne smärre paviljonger, blefve ränteförlusten endast omkring 3,500 rdr årligen, och ännu mindre, derest för närvide portalen icke uppfördes, hvarigenom 8,625 besparades och byggnadskostnaden kunde nedsättas till omkring 63,000 rdr, då följaktligen den årliga ränteförlusten icke uppginge till mer än omkring 3,000 rdr.» Om man nu lägger dessa 63,000 rdr tillsammans med det dåv:de beloppet af skulden, så skulle ju hela Riddarhusets skuld icke belöpa sig till mera än några och 80,000 rdr.
I anledning af de i detta ämne väckte motioner, bade Utskottet tillstyrkt 5 "att nuvarande Kongl, Numer-Lotteriet måtte med detta års 24 Stats-Utskoltels Utlåtande N:0 211. utgång indragås oell alldeles uppliäfvashvarjemte Ulskoltel förklarat sig "icke kunna understödja de tillika väckta förslagen om Glasseller StatsLotteriers inrättande.” Emot dessa Utskottets åsigter hafva flerfaldiga anmärkningar blifvit gjorda hos Ridderskapet och Adeln, samt hos Presteoch Bonde-Stånden, hufvudsakligen innehållande: att, då man borttagit en ordinarie inkomst, som minskar lillgångarne med omkring ioo.ooo R:dr, man äfven bort föreslå någon ersättning för densamma; att af alla spel, Lotteriet, i moraliskt afseende, vore minst farligt, enär det, i anseende till den längre tid, som förflyter mellan dragningarne, mindre än andra spel kan väcka passioner eller täflan, utan snarare bör betraktas såsom ett spel för förhoppningarne och inbildningen; att, då Kongl. Maj:t, med förutsättning af Lotteriets bibehållande, afgifvit Nådig Proposition om flera angelägna utgifter, denna Inkomst-Titels borttagande förutsätter tillökning i andre skatter; att bättre varit, alt befria de skattdragande från Lagmansoch Häradshöfdinge-ränlan, såsom varande en ganska betungande afgift; alt, om äfven den nuvarande Lotteriinrättningen anses böra, såsom mindre rigtigt organiserad, uppliäfvas, densamma må förändras till Glass-Lotteri, hvarigenom Staten kunde fortfarande påräkna den hittills calculerade inkomsten och större delen af de öfverklagade skadliga verkningarne undanrödjas; att, i händelse det inhemska Lotterispelet afskaffas, betydliga penningesummor otvifvelaktigt komme att gå ur landet, såsom insatser på utländska Lotterier, hvars sedlar, om äfven förbjudna till försäljning, nog komme atl genom tjenstvillig» personer kringspridas; att Utskottet icke uppgifvit rätta beloppet af den ersättning, som, i händelse af Verkets indragning, komme att till Tjenstemännen utgå, och hvilken uppginge till högre belopp än det af Utskottet föreslagna, och ändlligen, att Utskottet icke bort tillstyrka underdånig anhållan om Kongl. Majrts sanction i denna fråga, såsom varande af beskaffenhet, att Rikets Ständer kunna derom definitivt fatta beslut.
Et säkert betvis, st de nu gällande författningar ärv noga och Wäl afpsflade, at bibehålla WerkeLs styrelse i enjämn med lullruökionsn öfwerensstämmandr gäng. Jag kan dä icke inse något behof af de föreslagna kono raira Ledamöter, hwilke, utan at kunna deltaga i öfwerläggmngarna, likwäl böra äga rättighet at !l! krotocollet göra anmärkningar tvid Herrar FullmägtigaS bade yttrande och bestut. Den närmaste följden deraf bör blis-va, at Herrar Fallmägtige försättas i en mcnstligheten ätföljande belägenhet, at mera frukta obehagetiga anmärkningar i krotocollLt, an amvända en för Werket högst nödig rädighet. Det säkra är en widlöftighet wid Herrar FullmägLigaö vfwcrläggningar, som hindrar göromäleuö jämna och fkyndcsamura gäng, utan den ringaste annan fördel, än med de manliga Kevilionsrna blifwit äsyftad och wunnen. Herrar Fullmägtigas öfwerläggningar och Bestut om SilftverS anskaffande genom inköp inom eller utom Riket, kunna wid nu förestående Uea1ilati0N8 werkställande, ofta, til en lycklig utgång bero af en noga bewarad tysthet. Dä Operationen förblifwer blott inoni deras kundstap, som under ansvarighet deruti ingått, är all säkerhet, det tystnaden bewaras; men kan den bibehållas äfwen inom i z Personer, hwilke, utan ansvarighet för utgängen, möjligtwis kunna hysa annan öfwertygclse? Utan misstag torde twifwelsmal derom äga rum. Jag styrker derföre i ödmjukhet til bifall pä Högloft. Hemliga Utskottets Betänkande, i förewarande fräga, och at Högloft.
Så gaf han då saken tappt, i hopp, att orden i rätt tid dock skulle gifva sig själfva, och med en beslutsam ansträngniug tog han de sista stegen fram till paviljongen. Spjälluckorna voro igenskjutna om alla dess fönster, och den hvita dörren, till hvilken en mossbelupen stentrappa ledde upp, stod på glänt. Han knackade sakta på. » Stig in, » svarade en ungdomlig, klar röst inifrån, vid hvars bekanta klang han ofrivilligt ryckte till; i detsamma hördes lätta steg och siden fräsa. Dörren slogs npp emellan dem. Förvånad tog Karl Stjärne ett steg tillbaka. Den unga damen från gårdagens skogsäfventyr stod framför honom. » Ni — ni här » stammade han förbryllad, medan han till sin oerhörda förvirring kände, hur öfverraskningen dref blodet upp till panna och kind. » Ja, jag är här, grefve Stjärne, emedan ni så. önskat det, ocb. mitt namn är Käthe Bentson. » Käthe Bentson — Käthe Bentson! Det svindlade för hans ögon. Var det väl möjligt: denna unga, blygsamma, strålande sköna kvinna, hvilken redan till hälften eröfrat hans hjärta, skulle hon vara identisk med den intriganta äfven ty rers kan, som lagt sina ränker för brodern? Spelade icke en afgrundsvilla gyckel med hans syn, hans hörsel, lukt, alla sinnen? Ty som han stod där, omsveptes han af denna samma egendomligt genomträngande, narkotiska parfym, som från biljetten i middags mött honom och, utan att han dä närmare dröjt därvid i sin DUN 1890 reflektion, återkallat bilden af den blonda skogsvandrerskan. Det var, måste då vara hon. » Ni förvånas, grefve Stjärne, » - sade Käthe Bentson med ett behagfullt småleende, » och det är ju helt naturligt, då ni ej hade en aning om, att den dam ni i går så ridderligt bistod och den föraktade o c h hatade Käthe Bentson voro en och samma person. Jag kände eder genast. » Hon sköt fram en stol och bjöd honom med en åtbörd af handen att sitta.
Rätt som det nu var, kom hafs-trollet farande utur djupet med mycket gny, så att skum och våg yrde högt emot himmelen. Odjuret hade den gången sex hufvuden, och nio hundar. När nu trollet blef varse Silfverhvit, der han satt hos den unga konungs-dottern, vredgades det, och ropade: »hvad har du att göra med min prinsessa? Ungersvennen genmälte: ’jag tänker, att hon blir snarare min än din.’ Trollet sade: »derom vilja vi blifva två; men nu skola vi först låta våra hundar slås.» Silfverhvit var icke sen, utan hetsade sina hundar till strids emot hafs-hundarne, och der blef ett argt slagsmål. Men leken lyktades så, att svennens hundar vunno öfverhanden, och beto ihjel alla nio hafshundarne. Genast drog Silfverhvit sitt blanka svärd, gick emot hafs-trollet, och högg till, så att alla sex hufvuden trillade på sanden; men odjuret skriade förfärligt, och for ut i sjön, så att vattnet stod högt i sky. Svennen tog derefter sin silfbodda knif, och skar ut alla trollets tolf ögonstenar. Han helsade så på den unga konunga-dottern, och drog skyndsamt sina färde. När nu striden var lyktad och ungersvennen hade gått bort, steg hofmannen ned ur trädet, drog sitt svärd, och hotade prinsessan med döden, om hon icke ville säga, det han hade frälst henne ifrån trollet, liksom han frälst hennes begge systrar. Konunga-dottern dristade icke neka till hans begäran, ty hon räddes för sitt lif. De vandrade derefter tillsammans emot kungs-gården. Men när konungen fick se dem begge vid lif, vardt en stor glädje öfver hela hofvet, och de undfingos med stor heders-bevisning. Hofmannen var nu annat till karl, än när han satt uppkrupen i trädet. Konungen lät så tillreda ett präktigt gästabud, med lust och lek och dans och stränga-spel, samt lofvade hofmannen sin yngsta och käraste dotter till lön för hans mannamod.
Den lilla trubbiga pennstumpen, som bar så många märken efter Gretes hvassa tänder, föll ur hennes hand. Hon märkte det ej. A c k, den som finge dansa! Hon lutade sig tillbaka i stolen och öppnade ögonen, så vida och stora. Den som vore stor! En sådan där blekröd, luftig klädning som Mollys, och så puder i båret och blommor, doftande blommor, och ljus och lekande, klingande skratt! Så musik, sprittande dansmusik, som kom en att glömma allt, allt utom glädjen och njutningen, som flöt liksom eld genom ådrorna och kom foten i skon att spritta af danslust. Ah, Grete kände, hur de bådo och lockade, tonerna, som ljödo upp till henne därnedifrån, och hon följde dem in i drömmarnas vida land, och hon glömde allt, de 17 väfvarna, den unga drottningen, den bestämda artikeln, alla världens långa, sömniga lexor. Modersmål oeh barnajoller. (I anledning af en uppsats i Idun den 9 sept.) (^vilket är det skönaste, som finns att se i världen? » Frågan framställdes i ett sällskap, där man roade sig med att framkasta och besvara kvistiga frågor. Svaren haglade tätt. En svärmade för vildt storslagna naturbilder, en för leende landskap. En sökte skönhetens böjd i diamantens gnistrande färgspel, en annan i blommornas doftande färgprakt. Männen påstodo, att en skön kvinna var skapelsens prydnad, men priset för det bästa svaret vann en ung moder, som blyg och rodnande, men med öppen och leende blick svarade: Min lilla sofvande gosse! Om det gällt att besvara frågan, om hvilken som vore örats, i stället för ögats, största njutning, så skulle jag velat svara något ditåt. Jag skulle sagt, att om en sonat är nå- gonting härligt och upphöjdt, att om operaprimadonnans aria är stor konst och skådespelarens kraftigt och vackert skolade röst är en njutning för mitt öra, så finns det dock intet, som så förmår tränga till mitt hjärtas innersta djup, som min lilla, flickas barnsliga joller. Just joller!
Under tiden hade Fonden blifvit använd till vissa piemier, under namn af Inventions-, Läro-, Får-, Plantage-, Spinneri-, TillverkningsFlyttningsoch Transportsamt Ulloch Export-premier. Sedan Fondens inkomster vid särskildta tider uppgått till olika belopp, anslogs vid 1809 års Riks - Den 7 Mars. Riksdag endast ärligen 4,-500 R:d., men vid 1 8 1 2 ars Riksdag ökades årliga Stats-Summan, sä att den nu utgör 12,000 R:d Banco. För det närvarande utbetalas årligen af Manufactur-medlen följande Summor: Till Kongl. Vetenskaps-Akadernien, enligt' Kongl. Brefvet den 27:de April 1756 och 3m Maj 1768, till Optiska Instrument-Makeriets understöd 333 R:d. 16 sk Till Dessinateuren F. Gatte, efter Kongl. Brefvet den 19 Juni 1802, Lön - 400 ’ Capitainen C. Akrell, hushyra för Glob-Verkstaden, i följd af Kongl. Brefvet den 12 Februari 1805 200 — —* Konstnären And. Spong, hushyrehjelp, enligt Kongl. Brefvet den 17 November 1808 100. — Till Ullvärderings och Sorterings-arfvoden, som i följd af Kongl. Brefvet den 5 Juli 1794 bestås betjeningen vid de HallRätter, der Ullmagazin är o inrättade, åtgå 1000 a - .1,300 Premierna för åstadkommen Kamullsoch Bomulls-spanad, utgå årligen efter Kongl. Förordningen den 21 Februari 1771 och / Transp. 2,333 R:d. j (> skKongl. 158 Den 7 Mars.
Det i Riksgälds-kontoret ännu innestående beloppet, Femton tusen R:dr, utaf det för anläggning af jernväg mellan städerna Orebro och Nora, såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet, under 1850 och 1851 års riksdag anvisade statsbidrag af 112,500 R.dr, bör, sedan jernvägs-anläggningen blifvit af Styrelsen för allmänna vägoch vatten-byggnader till alla delar godkänd, utbetalas till Nora-Ervalla Jernvägs-bolags direktion. E) Under sednast förflutna eller 1855 och 1855 års riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade stals-ulgifter. § 79. Återstoden, Tretio tusen Riksdaler, af den vid ofvanstående riksdag för uppförande af läns-fängelser efter cell-systemet anslagna summa af 450,000 R:dr skall, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, af Riksgälds-kontoret vid skeende reqvisition utbetalas. § 80. Nedannämnde vid sednaste riksdags stats-reglering, utom de å Riks-statens 4:de hufvud-titel uppförda årliga anslag, till Kongl. Maj:ts nådiga disposition beviljad' och i Riksgälds-kontoret ännu innestående anslags-summor för land/försvaret tillgörande föremål böra af detta verk fortfarande tillhandahållas och efter vederbörlga reqvisitioner _ utbetalas, nemligen: 1:o. Återstoden af den för anskaffning af ridoch anspannsm. fl. persellar ål nya fält-artilleriet anslagna summa, 130,500 R:dr, hvaraf vid innevarande års början i Riksgälds-kontoret innestod ett belopp af Tjugefem tusen fem hundra Rlr; 2:o. Det utaf 1857 års anslag, 100,000
Det uppgafs jemväl inom Konst.-Utskit, huruledes också det mången gång händt, att de offentliga anstalter, som nu hafva rätt att mottaga exemplar af utgifna arbeten, erhålla dem i fläckadt, mögladt eller annat bristfälligt skick; och emot ett sådant förfarande ansåg man sig böra stadga ett korrektiv. Å andra sidan ville dock Utskit bereda en lättnad för förläggarne derutinnan, att icke ett så stort antal ex., som hittills, skulle aflemnas. Man ville inskränka sig till de egentliga boksamlingarna, eller biblioteken. I detta hänseende har nyss Gr. Wachtmeister med allt skäl erinrat om olämpligheten af att belasta Riksarkivet med sådana saker, som de här ifrågavide, emedan de icke höra dit. Gr. Oxenstjernas aktningsvärda nit att försvara Riksarkivets rättigheter, uppskattar jag tillfullo; men då han yttrade, att dessa böcker icke skulle upptaga mycket rum, derföre att största delen af årstrycket utgöres af broschyrer, som äro tunna och litet skrymmande, så må dervid uppmärksammas, att när, såsom här händer, man hopar många af dem, så blir, oaktadt hvarje volyms tunnhet, dock massan af verk ganska diger och tager ganska mycket utrymme i tidernas längd. Hvad slutet af §:n beträffar, har man äfven i detta hänseende sökt regelbinda förhållanden, som äro sväfvande. Nuvarande § stadgar icke något bötesansvar för öfverträdelser. Lagskipande makten har visserligen vid sådana tillfällen åberopat ett Kongl. Bref, som stadgar vite af 50 ridr; men detta Bref talar blott om försummelse att skicka ex. tili Hofkansleren, men icke huruvida denna underlåtenhet och påföljden af ansvar för dylik bör anses gälla för öfriga till exemplars erhållande berättigade. Nu har Utskit funnit detta vite vara väl högt, och derföre nedsatt det till 25 ridr. För öfrigt tror jag, att stentrycks-plancher numera äro mycket allmännare än kopparstick, och då de äro ojemförligt billigare än de sednare, lärer väl stadgandet i denna del icke komma att blifva särdeles betungande.
Jag har likväl af sakkunniga personer gjort mig underrättad om förhållandet och på ett sätt, hvars sanningsenlighet jag icke har något skäl att betvifla, fått upplyst, att en ovanlig spannmålshandel redan äger rum i Trelleborg och att hela den omkringliggande slätten har stor olägenhet deraf att icke på detta ställe äfven kunna uppköpa sina förnödenheter och idka den handel, som belägenheten och tillfället erbjuda. Flera ledamöter af BondeSt. hafva inom Utsk. fästat uppmärksamheten härå. Hvad den omständigheten angår, att föregående ansökningar rönt afslag, så lärer orsaken dertill hafva varit farhåga för lurendrägeri; men detta skäl synes numera böra förfalla, sedan tullverket fått en bättre organisation, så att ingen anledn. är för handen att mera frukta för lurendrägeri i Trelleborg, än i andra orter på Skånska kusten. Gr. von Fersen: I anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag, under åberopande af mitt förra yttrande, erinra, att ehuru jag visserligen några gånger passerat A pr i I f. m. orten, har jag likväl ingalunda den enskilda Iocalkännedom, att jag skulle kunna derpå basera min åsigt, utan jag stöder den på K. Resol. af d. 3 Juni 1824, deri det heter: "håfve Wi detta ärende Oss föredraga låtit, och enär Wi linder d. 19 Nov. förlidet år bestämt den gräns för Trelleborgs handelsfrihet, sorn Wi funnit lämplig för att å ena ”sidan lifva och uppmuntra industrien i kringliggande landsert och å den andra förebygga möjliga missbruk och öf"verträdelser af tullförfattningar och andra oeconomiska stadslander ; altså och då förevar, und. ansökning dels åsvftar "rättighet för Trelleborgs invånare att komma i utöfning
Den revision, hvilken, i följd af tillåtelsen att anhålla örn Konungens pröfning af Hofrättens dom eller utslag, emedlertid blef inrättad1, iklädde sig likväl - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse , IV.o 14°' 257 viii omsider egenskapen af allmän domstol och var i sjelfva verket att anse såsom en fjerde instans, redan innan den, såsom sådan, i nu gällande grundlag formligen erkändes och stadgades under namn af Konungens Högsta domstol; men erfarenheten har dock nogsamt ådagalagt, att den tillökning i instansernas antal, som sålunda tillkommit, långt ifrån att i och för sig sjelf gagna de rättsökande, fastmera endast åstadkommit långsamhet i lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet, och hvad som nu synes böra komma i öfvervägande, lärer alltså endast blifva, huru en instans lämpligast må kunna borttagas, och skyndsamheten i lagskipningen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras. Om härvid i betraktande tages, att andra instansen bör hafva sådan sammansättning eller vara så organiserad, att man der kan vänta en skarpsyntare granskning eller vidsträcktare omfattning i åsigter, än hos första domstolen; så torde ej kunna förnekas att lagmans-rätten, sorn i alla civila tvister å landet utgör andra instansen, ej motsvarar sin bestämmelse. Denna domstol är nemligen ieke annorlunda organiserad än Häradsrätten, hvadan man ej eller kan der vänta' denna skarpsyntare pröfning af rättsförhållanden, hvilken densamma bör utöfva; och då härtill kommer att, enär lagtima lagmansting hålles endast en gång om året, ett helt år från den dag, då Häradsrättens beslut meddelas, stundom förflyter, innan målet kan bos Lagmansrätten fullföljas, torde någon tvekan ej kunna uppstå om lämpligheten, att genom Lagmansrätternas indragning befordra den nödvändiga minskningen i rättegångs-instansernas antal.