Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som anser, att fördelningen bör så uppgöras, alt alla de Hypotheks-föreningar, som med sannolikhet kunna förmodas uppkomma inom en tid af fem år, af den åsyftade förmanen blifva delaktige, samt att afseende dervid bör fästas så väl å districtets sammanräknade egendomsvärde, som å värdet af de egendomar, hvilka uti Hypotheks-föreningen ingått, äfvensom alt garanties förskrifvande ej bör komma i fråga å hvarje partial-obligation, utan endast å de så kallade hufvud-obhgalionerne, får derföre föreslå att: i:o Ingen Hypotheks-förening må erhålla garantie för högre skuldbelopp, än som motsvarar 5T~:del af districtets hela egendomsvärde, och ej heller mera , än motsvarande Tr-:del af de uti Hypotheksföreningen ingångne egendomarnes sammanlagde värden, beräknade efter medium af de senaste io årens taxeringar; StcUs-UtsJcottets Memorial N:o 424- 9 2:0 med iakttagande af nyssnämnde inskränkningar ega de Hypotheksföreningar, som blifvit, enligt de af Rikets Ständer stadgade hutvudgrunder, organiserade, att, i den ordning de sig hos Fullmägtige i Riksgälds-Contoret derom anmäla, erhålla garantie, intill dess Riksgälds-Contoret lemnat sådan garantie å obligationer , uppgående tili ett belopp af 2,000,000 R:dr Specie, eller 8,000,000 R:dr Rgs eller courant. 3:o Riksgälds-Contoret garanterar ej skuldförbindelser å mindre belopp, än som motsvarar 25,000 R:dr Specie, eller 100,000 R:dr Rgds eller courant. 4-'o Anmälan om garanlies erhållande bör vara gjord senast före slutet af år i83g. Sådan ansökning, som senare till Fullmägtige i Riksgälds-Contoret inkominer, upptages ej till pröfning. Stockholm den 18 Mars i835.
Ibland de kronan tillhöriga tomter inom hufvudstaden, hvilka genom fördelaktigt läge och omgifningarnes beskaffenhet företrädesvis äro fortjenta att för storartade byggnadsföretag användas, utmärker sig den vid Enkehusgränden, emellan östra och vestra Trädgårdsgatorne befintliga, norra delen af f. d. Kongl, trädgården, numera konung Carl XIILdes torg. Denna tomtedel, som, efter rifning af förra så kallade Arsenalshuset, förutom en provisionel stenmur emot Enkehusgränden, för närvarande icke har någon annan åbyggnad än ett äldre, tillförene till orangeri inredt stenhus jemte en schweitzeri-butik af trä å tomtens nordvestra sida, var af ofvan uppgifna skäl i fråga att begagnas vid det tillfälle, då plats skulle utses för det National-museum, till hvars uppförande Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens riksdag anslogo en summa af 500,000 r:dr banko. Då likväl genom undersökning af markens beskaffenhet utröntes, att tillräckligt säker grund för en dylik byggnad å detta ställe icke kunde anläggas utan föregången pålning, hvilken sednare ensam erfordrade en af vederbörande. arkitekter och embetsmyndighet till 90,000 r:dr beräknad kostnad, och grundläggningen följaktligen skulle medtaga en alltför betydlig del af det för hela byggnaden beviljade anslaget, måste planen att till ifrågavarande ändamål använda denna i öfrigt fördelaktiga tomt öfvergifvas. Bilt. till R. St. Sedan härefter, ibland flere af enskilde personer framställda förslag i afseende på tomtens begagnande, hos Kongl. Maj:t fråga väcktes af Civil-ingeniören C. F. Chievitz om
Iljppaift till B«rednings-Comiteen i för ör Socken ^Unverteknad ägev: Frälsehemmanet Fall i 3!. Socken i Mantal. Dito Torpa i dito 4 Mantal. Skattehemmanet Skog i N. Socken ^ dito. Skattlagde Tullmjölqwarnen Forsi med ; par stenar. Arrenderar: Bostället Basebo i N. Socken H Mantal. Dehällen Inkomst af desie Lägenheter, jemte de a hosfogade serflillte Förtekning upptagne Hemman, Werk och Inrättningar samt öfrig Egendom, efter de i Författningen tillätne afdrag, war sorl. ar R:dr B:co 5408: Dessutom uppgifweS: innchafwande Härgdshöfdinge Be - ställningen med Lön A:dr. Bostället Ryd, hwars afkastning, efter de i Författningen tillatne afdrag, förledit är utgjorde bfrige Sportler wid Sysslan upptages till 75: 22;: Fall ben Summa R:dr. yzr: dg. dg. För min Pupill N. N. uppgifwes äfwenledes en be« hällen Inkomst för förledit är af R:dr. Z7;. Drängen N. N. har ock ett serskillt Capital, som han uppgifwit till 8;z: R:dr. r6. si. och har utlänt emot 6 procents ränta. 9»«i) 6» Hemman och Egenheter. Wärdc. Den n Qctober. N:s 6. Bilaga till N:o Speclsteation pä annorstädes belägne Egendone Werk och Jnräktningar m. m. Äger: -EFralse, Berg kalladt L Dito Drasten 802 4Dits Fosta rroa Arrenderar: ^Skatte Nyby . >En flerbladig Säg, ' wid samma gärd,! som sägar roov! Tolfter Bräder af; 1^ tums tjocklek och derunder. Äger^ ^Brattfors Jernbruk; med i;Lo Sk:pd.
Men det följde af omständigheternas natur, att i samma mån, som Tessin fjermades från Drottningen, närmades henne Dalin; och således, för det första, i allt som angick Kronprinsens uppfostran. Det var nu icke med Tessin, det var med Dalin allena, som hon derom talade; det var den sednare, som hon lät på morgonstunderna komma till sådana samtal i sitt kabinett; och Guvernören tyckte sig nu hos Informatorn förmärka det uppdrag, att aldrig lemna honom i enrum med Prinsen. I sammanhang härmed skedde småningom, att statsmannen Tessin utplånade, ur Dalins tillgifvenhet, så väl författaren, som menniskan. Dalin genomskådade nu, både med sina och sin Drottnings blickar, den vältalige Rådshöfdingen, som, bärande på tungan än Kunglighetens, än Folkväldets språk, men nyttjande bägge blott till medel, omsider gäckades af sin egen talekonst och öfverflygades af bägges verkliga innehåll. Tessinska parad-väsendet hade en sida, der det var åtkomligt för den färdighet att förlöjliga, hvari Dalin var en – icke alltid om medlen och sättet nogräknad – mästare. Troligtvis blef denna sida, der den catonske senatorn sjelfparodierade sig genom den augustiske hofmannen, icke sparad. Kunde han förskaffa Dem, som genom Tessins öfriga sidor bringats till harm och tårar, åtminstone skrattets hämnd: så tyckte han sig förmodligen dermed göra långt mera godt, än ondt. Dalin ägde i rikt mått löjets gåfva. Han hade den likhet med Stjernhjelm, att i sin själ förena mycket allvar och mycket lättsinne; olikheten var, att hos Dalin flödade det sednare vida oftare öfver de tillbörliga gränsorna. I samma stigande mån, som Hofvet fann sin belägenhet melancholisk, blef Dalins qvickhet fyndig på munterheter. Han ansåg sig skyldig att för detta Hof bli allt i allo, sedan det, på sätt och vis, hade blifvit allt för honom. Uppenbart synes, att de sednare åren af 1740:talet voro, i hvarje hänseende, hans lefnads afgörande vändpunkt.
Hon var för flygtig, för att på allvar kunna fästa sig vid någon, men den ömhet, hvarmed hon sökte trösta honom, sade hennes ovänner, hade åt minstone liknat kärlek. — Och den gången hade de varit milde. En dag var bankett på hofvet. Hon var uppbjuden till kontradans. Men en viss olust hade fått makt med henne. Släppande sin kavaljers arm, skyndade hon brådskande ut ur danssalen och ut i slottshvalfvet. Men hvart skulle hon taga vägen? I slottet kunde hon icke stanna. Hennes tankar föllo på kaplanen i Klara, magister Olaus Bergius. Han hade i många år varit husprest i hennes slägt och var känd för en gudfruktig och rättrådig man. Hon beslöt att bedja om hans hjelp och råd. Qvällen var mörk. Endast några enstaka facklor blänkte genom dimman och gåfvo återsken från de våta stenarna. Hon skyndade öfver Norrbro. Det lyste i de låga vakthusen på andra sidan. Stadsvakten vid slagbommen skulle må hända taga henne i förvar. Hon kände sitt hjerta slå, som hade det velat tränga sig ut genom bröstet. Strömmen brusade doft under hennes fötter. En tung fora hade gått ner på morgonen och ryckt broräcket med sig. — Endast några steg och allt vore slut. — Men då tyckte hon sig höra tonerna af den sista kontradansen. Det var ju endast några ögonblick sedan hon sett beundrande leenden omkring sig och hört ljufva kärleksord hviskade i sitt öra. Och hon påskyndade sina steg. Hon var ännu ung då. Hon hoppades ännu något af verlden. I riksrådet Lilljes hus lyste det i öfra våningen. Der hade hon och Bjelke lekt som barn. Hon hade varit drottningen, han kungen, omvexlande. Gamla riksrådets fjäderbuske och en skrynklig spetskrage hade varit deras emblem. — Men nu närmar sig en skrålande flock, med rykande facklor och svärd, som blänka. Hon skyndar sig ännu mera, och uppgifven af trötthet och smärta, sjunker hon ned på trappan till presthuset. Porten, som slogs igen af en häftig väderil, väckte henne. Hon trefvade upp för den smala trappan, som förde till den gudfruktige mannens studerkammare.
Capital för försålde äldre fartyg, användt i dåvarande särdeles fördelaktiga conjunctur, dels till anskaffande af Ekevirke och Hampa, dels till forcerande af underbyggnad varande skepp och en del skeppsdockors förfärdigande i Carlskrona, samt att på stapel kunna sälta större och mindre certer fartyg, skulle befrämja nytta och framtida besparingar samt försäkra beståndet och förkofran af Rikets sjöförsvar i en mycket större mohn , än hvad afsaknaden af en del gamla, ehuru ännu tjenstbara skepp skulle för ögonblicket finnas betänklig; att, på dessa grunder de Committerade i underd:het tillstyrkte att 60 Kanonskeppen Tapperheten och Manligheten samt Fregatterne af Chapman och Euridicej såsom varande gamla och af annan construction , än den nu antagne måtte försäljas om så antaglige anbud gjordes att de motsvarande ny skeppsbyggnadskostnad af lika certe; att ett sådant skepp nybygges för 352,000 R:dr och en Fregatt för 190,000 R:dr; men att i anseende till möjligen inträffande ofördelaktig conjunctur kostnaden för de förra torde böra beräknas till 4°o,ooo och för de sednare till 210.000 R:dr; att försäljningen ( Betänkande n, N:o 101. 57 af skeppet Tapperheten, hvars dåvarande värde vore för de Committerade kändt, genast tillstyrktes; nien att värdet uppå de öfrige ofvannämnde fartyg, som från Carlskrona infordrats, närmare fick bestämma, huruvida någon tillökning eller minskning å ofvan utsatta pris borde ske. Förenämnde fartyg finnas, enligt värderings-instrumenter af den i5 Febr. och den 17 Mars 182^, på vederbörlig befallning värderade utaf Öfversten af Borneman, Commend.Capitainerne Trygger och Osterman samt WarfsCommissarien
Då skulle jag hellre ingå på Utskis förslag om bestämmandet af proportionen l till 3, men dock snarare anlaga proportionen 1 till 4- Orsaken, hvarföre jag hellre önskar den sednare proportionens antagande, liar jag halt tillfälle at.t i går omnämna, nemi. alt uti sjelfva beräkningen af sedelstocken ingå omkring aj millioner, som aldrig finnas i rörelsen, eller sådana medel, sorn dels staten och dels enskilda städse hafva deponerade i Banken. Dessa i Banken insatta medel Utgöra 1111 3^ millioner. Ständerna hafva vid sista riksdagen ansett, att de ej kunde falla under 2,400,000 r:dr; och så länge våra skatter der insättas, så länge löntagare skola hafva hopp att i rättan tid utbekomma sina löner, samt medel till statens öfriga behof skola finnas att tillgå, lärer man få förutsätta, att en sådan reservfond skall finnas i Banken. Den har gjort det i mångå år; dessa penningar finnas icke i rörelsen peli de kunna således ickegravera vexelbanken. Detta är d«tn hufvudsakliga anledningen, hvarföre jag anser den af fJlsk. föreslagpa proportionell böra nedsättas till den af 1 till 4’ neli den andra anledningen dertill är, att de lån, som utgifvas på metallisk valuta, äro att anse och alltid blifvit ansedda nära lika sä goda sorn silfver, emedan den metalliska valutan alltid kunnat lätt realiseras. Det är på denna grund, spm jag helst yrkar b<faH till Utskis betänk., i synnerhet om proportionen an t ages såsom 1 till 4- Om jag ratt uppfattade Hr Lefrens, förslag, skulle jag ii fy en mycket gerna ingå derpå. Jag tyckte mig finna, att då han föreslog, att man på ena sidan skulle utsätta, en proportion af 1 t;l 4 emellan metalliska fpnden och sedelstocken, förulsattc han på den andra sidan, att proportionen skulle vara såsom 2 lill 5, innan Bancpstyrelsen skulle äga rättighet att med ytterligare lån gå naringarna till handa; men att, så snart metalliska valutan utgjorde iner än -f af sedelstocken, skulle styrelsen äga rättighet att lenina ytterligare bidrag till näringarna.
Kyrkoråd, ändring i § 8 af Kongl. Förordningen d. 29 Augusti 1843 derom — 7 2 14 b. 18 Aug. 18 Aug. b. 11 Aug. b. 5 Aug. 115 57 Köping—Hults Jernväg, se Jernväg. » om upplåtande till staden af Hushagen, se Hushagen. » om metallvågens upphörande, se Metallvåg. Köpingar, ang. fastigheters derstädes belåning hos Banken . — 6 1 68 b. 30 Okt. b. 28 Okt. b. 27 Okt. g. 27 Okt. Köping s-å, anslag till uppmuddring af, se Stats-Reglering, 6:te - Hufvud-Titeln. L. Lagberedningens Civil-lagförslag, se Civii-lag. Lagfart, vilkor för vinnande deraf å fast egendom — 7 1 18 — b. 17 Maj b. 29 April b. 27 April å. 24 April Svar på återremiss — 7 1 39 — a. a. 18 Aug. a. a. 12 Aug. a. a. 11 Aug. a. a. 5 Aug. O ^ £ 2 * a® g Er eja 03 f-' §!* 03 P > 53» re"1 ° ^ B & 11 Riks-Ståndens Beslut. EfS, i4^ ° Pj P L, a> tn O Q 03 p‘ CR5 cp 2 n 2 -i £- p" P P Pj Pj 03 Ct> “ j 5 p-1 P. po Sr P ?<%■ w 03 p" Ridd. o. PresteBorgareStåndet. v BondeN:0 NÅ'i Sid7 Adeln. Ståndet. Ståndet.
Ingen kan således högre än jag erkänna Värdet af Herr Adlerbeths väckta Förslag till de å Kongl. Bibliotheket förvarade Isländska och FortiSvenska Handskrifters öfversättande af en infödd Isländare. Då, under loppet af det Sjuttonde Århundradet, Svenska Fornforskare på Island samlade dessa Handskrifter, var otvifvelaktigt ett högre ändamål förenadt med detta företag, än att Resultaten af deras Forskningar skulle, oläste och obegagnade, förvaras på det Kongl. Bibliotheket såsom ett Fynd, i hvars förborgade Helgedom intet profant öga fick intränga. Skulle åter ändamålet hafva varit, såsom jag här hört yrkas, att omförmälte Handlingar, endast genom en viss Åucloritets försorg, borde göras nyttiga och användbara för verlden, så frågar jag: hvarföre har sådant icke redan 88 Den 2 Martii. skett? eller skall, under afvaktan häraf, deii hemlighetsfulla Slöja, som hittills betäckt dem, må hända ännu i ett Seculum fortfara? och skola emellertid dessa dyrbara lemningär af den Nordiska Fornålderns Häfder och Vitterhet ligga i sina förvaringsrum begrafna, otillgängliga och förlorade för hela den Scandinaviska Norden? Månne deremot icke vår National-ära högt påkallar den åtgärd, alt dessa Skatter, inneslutande de skönaste Minnen af våra äldsta Förfäders Gudalära, Krigsbragder', Lagar och Sånger, måtte, såsom en värd Ledamot af StatsUtskottet i dess serskilda Yttrande anfört, framdragas ur de Bokskåp, der de nära Etthundrade år legat nästan orörda, medan Danska Lärares oafbrutna forskningar, i afseende på Nordens Häfder och Fornspråk, gifvit denna Kunskapsgren en ny förädlad skepnad och riktat den med vigtiga upptäckter’ Är det då endast i denna del vi skola vara våra Grannar underlägsne och skola de ensamt odla de Fält, hvars rikaste skörd tillhör Svenskar och Norrmän?
Till förekommande as besia olägenheter har Lagutskottet sjelf t fikt Betänkande rörande dispensers - 4ZO Den 9 Januari?. sers meddelande i FidciEommitz-Författnmgar, föreslagit de kraftigaste ulwägar — Likwäl kan jag för min enskilta del icke till alla delar mcdgifwa den litsträcknlng af rättigheten för Högsta Makten alt upphäswa eller förändra FideiCommih-Förfaltnmgar, hwartill Utskottets förslag ignes söranleda. Enligt min tanka, bör Högsta Matren endast äga rätt, att jemka och modifiera dylika Författningar, VM deruti finnes motsägelser och orimligheter, som äro skadliga fä wäl för fjelswa inrättningen som för det Allmänna bästa. "En FideiEommistarie skiljes frän askomstens "begagnande utan att Borgenärerne ändock erhälla "hwad dem tillkomma." Utom det hwar och en försigtig man i förlitande vä en FideiCommist innehafwares förmögenhet, icke lemnar honom mera Credit, än hans anwändbara tillgängar synes medgifwa, kon lag ej finna det en FideiCommistarieö Borgenärer i hans lifstid äro mera waniottade än andras, dä de äga att godtgöra sina fordringar af hans merendels betydliga inkomster; ty delägare i en Cvncurs lä sällan pä en gäng ur hela beloppet af deras fordringar utan fä nöja sig med wista procent. De af Utskottet för öfrigt uppsökte händelser k>f vrimliga och skadliga Melfer, bewlsa intet annat an att wista belvnnerljga hufwuden funnits i werlden och att de äfwrn hädanefter ssola finnas z men det bör alltid, som jag förut hatt äran nämna/ bero af Styrelsen, att hindra de skadliga werkningar som kunna uppkomma genom Stiftelser och inrättningar af desta befimnerliga hufwuden. hwar - Den y Januari'!.
Sedan, uti serskildt inkomna förklaringar öfver det åtal, AdvocatFiscalsEmbetet, enligt sålunda angifna grunder, emot Konungens Befallningshafvande utfört, icke allenast LandsSecreteraren upprepat och sökt närmare utveckla, hvad Konungens Befallningshafvande, till stöd för befogenheten att i detta mål, på sätt som skett, tillämpa Kongl. Förordningen den 10 April 1810, förut åberopat, med förmälan derjemte, att enahanda tillämpning i alla lika beskaffade fall skulle hafva blifvit af Konungens Befallningshafvande iakttagen, utan äfven då varande Landshöfdingen, för ( 21 ) sin del, i LandsSecreterarens andragande instämt; samt AdvocatFiscalsEmbetet, efter erhållen del af dessa förklaringar, tillika med en, likmätigt KonglHofRättens förordnande, ifrån Helena Petersson, då mera i annat Län häcktad, insänd skrift, deruti hon anmält sig vara nöjd medTvåR:dr Banco i skadestånd och upprättelse för det lidande, henne i ofvanberörde måtto öfvergått, vidare fullföljt åtalet och afgifvit slutpåstående, deröfver, enär Landshöfdingen under tiden aflidit, endast LandsSecreteraren kunnat sig förklara; har Kongl. HofRätten, genom Utslag den i5 Juli i836, sig utlåtit: att alldenstund det allmänna stadgande, som innefattades uti 3 Kap. 6 § StraffBalken, alt med hafvande qvinna ådömdt kroppsstraff finge uppskjutas sex veckor efter det hon föd t häfver, ingalunda borde anses upphäfvet eller förändradt genom Kongl.
Fika fåfäng är ali tanka på en coursbestämning, vare sig till ,ett maximum, eller till ett minimum; emedan ett maximum kan ej bestämmas och ett minimum bör ej bestämmas. För det förra räcker ingen förmåga till; och det sednare åter vöre på en gång både orättvist och onödigt. Må det tillåtas mig att utveckla grunden för dessa sanningar. Silfret är en vara; men det utgör tillika verldsmyntet; och denna sednare egenskapen ger detsamma en begärlighet, hvars naturliga verkan är, att intet Uand kan i stort bekomma det, utan för ett öfverskott af production; eller behålla det längre, än productionen medgifver jemnvigt i handeln med Utlänningen; Handels-balancens ställning bestämmer cursen; och så omöjligt det är att befalla, eller bestämma productionen, så omöjligt är det också, att bestämma conrsen. När man således å ena sidan ej kan hindra pappersmyntet att, under’coursens stigande, falla £ värde, så vöre det också, å den andra, stor orättvisa, att vilja hindra den förbättring i pappersmyntets värde, som en fallande cours åstadkommer. 844 Den 15 Julii e, m. Emot det sednare invänder man, att om coursen faller, så tvingas den skuldsatte att betala sin skuld i bättre mynt än han fått; och då coursens fall åstadkommes hastigt, eller genom artificiella medel, sorn åtföljas af penn ingebrist, så är invänningen sann; men ic’ ke sa, när coursförbättringen är en följd af .öfver-productionens verkan till penningeförökning, ty då ger denna förökning gäldenär ren en lättare tillgång till penningen, och skadar honom' alltså för ingen del. Desse skäl emot all coursbesiätnning måste också gälla emot det misstag, att fästa någon finance - anstalt vid beräkningen af någon viss cours; ty det vore att i dag fjettra anstalten fast vid ett förhållande, sorn i morgon kan förändras, då anstaltens fördel också upphör. Jag vet icke om jag varit lycklig nogalt redigt utföra och bevisa dessa angelägna begrepp; men må hända skola de under tillämpningen blifva mera Öfvertygande. Jag beger mig nu till Betänkandet och den del deraf, sorn angår silfver-inköpet till Bancofondens förstärkande.
Har Banken kommit i concurs-tillstånd, ege borgenären emot hvardera dede gar en den rätt nu sagd är, änskönt försök till utmätning hos Direc tionens Ledamöter icke föregått. 25 $. är gillad af Preste-Ståndet, och äfven af Ridderskapet och Adeln med tillägg, i första perioden, af orden: ”eller dess arf vingar, eller dess sterbhusdelegare,” hvilket tillägg Utskotten anse blott såsom ett förtydligande af hvad Utskotten föreslagit. Borgare-Ståndet är deremot ensamt om antagande, i stället, af 27 och 28 § §. i Herr Grefve Frölichs förslag; cch i Bonde-Ståndets beslut finnes ej någon hithörande lagbestämmelse. Det serskilda stadgande Preste-Ståndet beslutat, med afseende på den händelse, att delegare gör concurs, är icke eller af något annat Stånd biträdt. Bancooell Lag-Utskottens Memorial N;0 6, 35 På grund häraf hemställes, att a5 §. måtte bibehållas utan annan förändring, än det förtydligande till redactionen, som Ridderskapet och Adeln ansett behöfligt, samt följaktligen komma att lyda sålunda: Delegare med solidarisk ansvarighet, eller dess arfvinge eller sterbhusdelegare, vare ej berättigad att, före privilegiitidens slut, frånträda Bolaget, med mindre Bolaget härtill samtycker, och det i 23 §. stadgade minsta antal af delegare derigenom icke under stige s > fortfara oek i ansvarighet till Bankens borgenärer under ett år från det underrättelse om den limade förändringen blifvit till Rätten afl enmad och i allmänna Tidningarn e kungjord. Är nyssnämnde lid tilländalupen, vare den af gangne sedan ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarföre han derförrinnan blifvit lagsökt, med mindre Bankbolaget under tiden kommit i concurs-tillstånd, i hvilket fall hans ansvarighet till borgenärerne skall än vidare fortfara, lika med deras, som i Bolaget qvarstå. Då 26 blifvit af Presteoch Borgare-Stånden gillad, endast med den af förstnämnde
Drätsel-kommis sion, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och å dess vägnar afgåfve sin till Riksgälds-kontoret eller ordres ställda skuldförbindelse, innefattande de af Rikets .Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor; att hvad af samma lån icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af år 1851, derefter icke hnge utbekommas; att det Iyftade lånebeloppet skulle, utan ränta och kapital-afbetalning, få innehafvas till 1854 års slut, hvarefter och intilldess lånet vore till fullo godtgjordt, sex procent af dess ursprungliga belopp borde till Riksgälds-kontoret årligen inbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det oguldna kapitalet först skulle afgå, och öfverskottet utgöra kapital-afbetalning, samt att ifrågavarande ränteoch kapitalinbetalning borde vid slutet af hvarje år verkställas; dock skulle,- derest inbetalningssumman före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret in H/a/s-('/skottets Ltlalaner. JY:o 32. liomme, samma inbetalning anses vara inom behörig tid fullgjord, hvadan,isådant ;iall, den sedan nyssnämnde månads början å kgpital-aibetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta komme att. eftergifva».