Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Båtsmannen förverkar sin lön till AmiralitetsKrigsmans-kassan : l:o. »När han bortrest eller utan laga förfall blifvit längre »borta, fin honora varit tillåtet.» 2:o. »När han motvilligt uteblifvit från mötesplatsen och up »fordringen, änskönt han sedermera efter några veckors förlopp sig »godvilligt inställer.» 3:o. »När han rymmer och antingen godvilligt återkommer »eller ertappados; allt ifrån den dag då båtsmannen uteblef eller »saknades, till den dag, han sig åi er inställde eller ei tappades; och 4:o. »För den tid han för brott häktas och dömes, men i »numret får stå qvar. I alla dessa händelser får roten hos sig in »nehålla lönen intill dess den kan af AmiralitetsKrigsmans-kassan »upbäras.» Vid förstnämnda fall tyckas orden »när han bortrest» antyda att lönen skall gå i betalning för erhållen tjenstledighet, hvilket härvidlag är en obillighet, emedan tjenstledighet för bortresa vanligen icke beviljas, då karlen är behöflig för tjenstgöring, och emedan han under en resa till sjös erhåller öfning uti sitt yrke, hvil ket han icke gör hemma på roten, och derigenom indirekt gagnar tjensten mera än om han icke hade tjenstledighet. Vid alla de öfriga fallen utgör föreskriften om lönens mistning en skärpt bestraffning, som förefaller ovärdig lagstiftaren. Krigs lagarnes straff äro de enda, som dervid bör komma i fråga, ty hvarföre skall gemenskapen vid Flottan straffas på dubbelt sätt, då gemenskapen vid Arméen icke är underkastad något dylikt ? Jag får derföre vördsamt föreslå uphörandet af dessa föreskrifter, hvarigenom båtsmannen ålägges ett ekonomiskt straff utöfver eller jemte det Krigsartiklarne föreskrifva. Då af Revisionsberättelserna icke kan utrönas, såsom jag vid min nyss afgifna motion nämnde, huru stor del af de till K.
Med hänsyn till undantaget i bemälte mom. får departementet för öfrigt anmäla, att det anser det rätlare att ordagrannt upptaga stadgandet i g 42 i lagen den 4 Augusti 4845, som står i öfverensstämmelse med g 4 i Kongl. Prop. den 45 Februari 4S45, eftersom kommissionens förslag kan leda dertill, att en rättighet, som är förlorad enligt lagen af 4845 åter kan upplifvas derigenom, att det ej, såsom i denna sednare, erfordras, att bränneriet skall hafva varit begagnadt, liksom departementet anser det öfverflödigt, Norska Regeringens underd. Utlåtande. 93 att uttryckligen bestämma något i afsecndo på dem, som hafva del i ett bränneri, då detsamma måste gälla om dessa, som om dem, som äro uteslutna från att för egen räkning drifva en sådan rörelse. Med hänseende till hvad ofvan anfördt är, ar § 4 i det utkast, som departementet tager sig friheten framlägga, affattad. Vid g 2 har kommissionen anmärkt, att hon utgått från den förutsättning, att de små pannorna på landet icke få efter slutet af år -1848 begagnas, såsom stadgadt är i lagen af den 4 Augusti 4845, samt att det så väl på landet som i städerna endast är tillåtet att drifva bränvinsbränning såsom en fabriksnäring. För alt inskränka bränvinsbränningen till endast ett fabriksmässigt bedrifvande, tror kommissionen i enlighet med hvad hon under artikeln beskattning anfört, att det ovilkorligen bör bestämmas huru stor en afbränningsapparat får vara, samt tror hon, att detta bör antagas till minst 450 potter, samt att L detta afseende bör till apparaten räknas icke blott pannorna eller pannan, utan samtlige rörgångar och kaviteter, samt lankrum och bäcken, likväl med undantag af det rum i mäskvärmaren, som begagnas endast för mäskens uppvärmning, för hvilket rum det kan vara onödigt att uppgifva något mål, då dess storlek rättar sig efter behofvet, samt icke utan olagliga tillägg kan missbrukas.
Skulle Stella behöft någon sådan? Så gerna, så oändligen gerna han än hörde hennes matta röst, gjorde han dock våld på sig och sade: – Min lilla Stella, ansträng dig icke att tala. Tala så litet som möjligt. – Ja – smålog Stella – flytta hufvudkudden lägre. Och småningom återföll hon i en sömn, hvilken icke mera tycktes Erik så dödslik. Han bad Regina släcka ljuset. Och sittande på en liten stol vid sängen, lade han sitt hufvud mot samma kudde som Stella och föll slutligen i en sorts sömn, i hvilken han tackade Gud, som rådit honom att bedja Stella den gången taga kappa uppå sig och att just i det olyckliga ögonblicket hastigt draga henne till sitt bröst. Genom den förra omständigheten blef skottets kraft minskad; genom den sednare blef riktningen missräknad. Blef Stella nu räddad, så var det troligen genom dessa två omständigheter. Ungefär någonting sådant tycktes Erik i den halft magnetiska sömnen. Regina bemödade sig länge att hållas vaken, men då hon icke tyckte sig förmärka någonting oroande, öfverlemnade hon sig slutligen åt den sömn hennes torkade lifsandar så väl behöfde. Den som sofde djupast och lugnast var dock Stella. Kap. X. Verkan af en oanad lycka. Så okunnig och obeläst klockaren än var, så lär han dock i sin sak haft någon öfning, eller ock ledd af en lycklig instinkt förstått att bedöma sjukdomen icke så oäfvet, ty hvad han förutspådde inträffade verkeligen. Stellas sår var icke dödligt, men af blodsförlusten kanske äfven af skrämseln föll hon i en nerffeber, hvilken visserligen var asthenisk ... ett uttryck, hvilket läkare behaga använda äfven då de tala med oinvigda, och hvilket vi, – som nu ponera oss vara läkare och således dela med «utexaminerade» läkare deras gemensamma fel, höglärdheten och oförmågan att göra sig begripliga (eller kanske snarare begäret att omge sig med en fager blå dunst eller strålande gloria) – icke vilja öfversätta ... men såsom sådan mattande och långvarig. Pulsen var svag ... andedrägten långsam och besvärad. Yrseln, när han någongång infann sig, var icke häftig och skrämmande.
Jag skyndar genast att laga allt i ordning för afresan. (skyndar ut.) FEMTE SCEN. Erika (ensam). Lyckliga oskuld! som, insöfd i ungdomens skönaste drömmar, ännu inte vaknat till lifvets bitterhet. (eftersinnande.) Skall hon alltid förblifva lika säll? nej hon står redan vid brädden till en afgrund, ... ehuru okunnig om faran. Glädjande sig åt Götheborgsfärden, anar hon inte, att det endast är den unge Arnmans farliga grannskap, som hon i tid, och för alltid, måste undanryckas. Stackars Gabriella måtte det blott inte vara för sent! – mina svaga bemödanden ska’ då inte ha varit förgäfves, att bevara henne lika heligt, som jag vill rädda Birger, och föra honom ångerfull till den Eviges thron. (Blir varse Anton, som nu syns i dörren med ett metspö i handen.) Ah! – Anton, ... arme yngling! paroxysmen synes ånyo börjad. SJETTE SCEN. ERIKA, ANTON. Anton (talande för sig sjelf, utan att märka Erika). J ha’n i flera år varit borta nu. (seende sig vexelvis på båda sidorna, under det han långsamt går och sätter sig.) Hvarför har jag då, så länge måst vänta på er Erika (afsides). Ack! det är hans englar, som han åter tror sig ha råkat. Gud ske lof! att det inte är den onda dämonen, som i dag bemäktigat sig honom. Jag vill obemärkt afhöra hvad han säger. Anton. Ja så, J ha’n inte varit borta från mig, säger du, fastän jag inte märkt er. Det var snällt, af er; – jag vill likväl gerna oftare se er. Men säg mig, du lilla röda galning, (seende uppmärksamt på högra sidan) hvarför du ständigt ser så ledsen ut Det gör mig ondt i hjertat, när du så der fäster ögonen på mig. (En stunds tystnad. Lifvets engel, säger du. Ja så, ... bitterhet och smärta! hm, hm, ... inte skall du vara så sorgsen, derför
Läget vid hafvet, denna stora stråkväg för handeln, bidrager naturligtvis väsendtligen till lättheten i afsältningeri, och de folkslag som bebo det inre af en stor kontinent, kunna också aldrig täfla i produktion med dem, sorn omgifvas af haf, under i öfrigt lika förhållanden. Pä lättheten att transportera varor beror deras pris, lill mer eller mindre grad, och afsällningen betingas, äfven i fråga om nödvändighetsvaror, af ett lågt pris. I detta vexelförhållande ligger förklaringen, hvarföre det är så maktpåliggande för hvarje folk att bereda lätta och hastiga förbindelser i det inre, lika väl som alt underhålla en vidsträckt och liflig gemenskap utom sig med andra länder och folk. Också bar mennisko-snillet under detta sekel varit bördigt på utvägar i detta fall, och ångans mäktiga kraft har gjort-underverk af den utomordentligaste natur, först i användning till sjös såsom fortskaffningsmedel, och i de sednaste decennierna ändtligen såsom drifkraft för fortkomst till lands. I nästan alla Europas länder hafva jernvägar blifvit inräl - 390 Den 23 D e ceni lier f. m. tade, och hunnit större eller mindre omfattning, hvarigenom dessa länder sättas i tillfälle att både producera för godt köp och kunna hastigt, samt för obetydlig kostnad, sprida sina produkter till aflägsna marknader. Fördelen deraf år så gifven, att det är omöjligt att för sig fördölja dess konseqvenser, som äro: Att de länder, som icke följa med sin tid och tillegna sig dess uppfinningar äfven i fråga om transportmedel, måste afsäga sig delaktigheten i den stora verldshandeln; Att de, i och med detsamma, måste upphöra att producera för annat än inrikes behof; Att, då de icke kunna täfla i pris och varans godhet med utlänningen, afsättningen i den inhemska marknaden icke eller kan uppehållas annorlunda än genom strängt prohibitiva tullförfattningar, hvilka åter locka till smuggling; samt slutligen Att folket, genom arbetslösheten och saknaden af lönande förtjenst, måste sjunka tillbaka i fattigdom och barbari.
Jag är öfvertygad, att om den siste värde talaren tagit närmare kännedom om localen, då bade han icke bedömt förhållandet såsom han nu gjort. Det är sant, att bostäderna stå pä en sandkulle och alt äfven sandjord finnes på ägorne, emedan en sandås' der stryker fram ; men della hindrar icke att jorden norr och söder om denna sandås är af en helt annan beskaffenhet, och jag är öfvertygad om, att stället är ganska lämpligt till en rältareskola, emedan jordmånen der består dels af sand, dels af klappermylla, af lermylla och flera jordarter, således af ätskillige med hvarandra omvexlande slag. Man bar alltså tillfälle att der visa huru eli jordbruk bör ordnas, såväl pä den ena som på den andra jordmånen. Dessutom finnas der odlingslägenbeter af ängsmark, af skog och af betesmark. Derjemte finnes också något skog samt kalkbrott, brännskifferbrott och tegelbruk. Stället är således i min tanke ganska lämpligt för en landtbruksskola, oaktadt byggnaden står på en sandbacke. Eftersom detta nämndes med något klander, så har jag ansett mig skyldig upplysa om verkliga förhållandet; öfvertygad, att om Hr Westfelt tagit någon kännedom af localen ett stycke från landsvägen, så skulle han visserligen med mig instämma deruti, att stället icke är så olämpligt; men alt anslaget af 1,000 r:dr är alltför litet för alt dermed kunna uträtta någonting, derom är jag äfven öfvertygad, lika med Hr Westfelt. Emedlertid måste man, med de anslag sorn äro gjorde, söka att åstadkomma hvad man förmår, ehuru de visserligen äro otillräckliga. Gr. Posse, Fredr. Salomon:
S. von Krusenstierna, enligt dess underdåniga utlåtande den 6^ December 1860, icke kunnat undgå att inse riktigheten af gjorde yrkandet, men måste ock instämma i hans underdåniga yttrande derom, att då all beräkning af värden för särskilda arbeten icke kan annorlunda åstadkommas, än genom extrahering af alla journaler öfver den materiel, som åtgått ej allenast vid arbetsposter, utan ock i alla de särskilda verkstäder, der för ett fartyg tillverkas tacklingsoch inventarie-persedlar af alla slag, samt materialiernes och persedlarues derefter skeende uträkning i penningevärde, likaså alla dagsverkenas extrahering efter de olika folkklasserne och dagspenningarne, samt dessas och den åt timmermännen bestådde rågs eller det åt matroser och båtsmän bestådde bröds uträknande i penningebelopp, till hvilka ökade arbeten blifvit föreslagne 3:ne Karomarskrifvare-biträden, för hvilka en kostnad af 2,400 B:dr R:mt årligen skulle komma att utgå och hvarigenom det åsyftade ändamålet skulle kunna vinnas, helst jag icke heller anser möjligt, att med den minskade civilpersonalen kunna åstadkomma alltjemt ökade arbeten; så får jag, för åstadkommande af hvad Rikets Ständers Revisorer sålunda föreslagit, underdånigst tillstyrka den förut ifrågasatte tillökningen af 3:ne civile tjenstemän med 800 R;dr R:mt årlig lön hvardera. — 312 — Vid 4 §, om inventering af materialförrådet i Carlskrona hvart 9:de eller 10:de år, har jag ej något att tillägga. Carlskrona, Befälhafvande Amiralens kansli, den 28 December 1861. Efter nådigste förordnande: ADOLF PRINTZENSKÖLD. Q. Trägårdh. Befålhafvarens för Kongl. Flottans station i Stochholm underdåniga utlåtande, i anledning af ätskillige uti 1861 års revisionsberättelse förekommande anmärkningar. Underdånigt Utlåtande.
M. utverka rättighet för dem som derifrån afgått, att der åter ingå såsom frivillige för att icke tvingas att stjäla. Det är 2 II. “ 3 34 Den 4 Januari. troligen i anledn. deraf som man förmodat, att afven den som icke stulit eller begått annat brott skulle hafva samma rättighet alt vid denna corps blifva anställd. Under denna förutsättning hafva dessa personer hitvandrat ifrån landsbygden för att komma i samma tillfälle att försörja sig, som kronoarbetskarlar; men som de icke hafva stulit, icke begått annat groft brott och icke heller varit vid korrektionsinrättning, sä har fängstyrelsen icke kunnat medgifva dem den förmån, som de brottsliga äga. Om detta, efter Hr Gripenstedts omdöme, utgör den rättvisa, som bör de obrottslige vederfaras, så äro våra begrepp om rätt och orätt hvarandra sä diametralt motsatta, att någon förening dem emellan icke är tänkbar. Hr Akerman: Jag ber Ståndet ursäkta att jag än en gång i dag uppträder och det så mycket mera, sorn jag denna gången gör det för att frälsa mig sjelf. Det gäller min embetsmanna ära, och den får jag icke lemna i sticket. Jag glömde nemi. förra gängen då Hr Cederschjöld hade ordet att lian beskylde mig att vara obekant med lösdrifveri-förfaltningen. Han hade denna författning med sig och uppläste en §. derutur, som skulle vederlägga mitt anförande; men han förgat alldeles att jag hade i mitt yttrande just gjort det tillägg, som han sedermera hade godheten nämna, nemi. att en persons förut undergångna bestraffning för brott vore villkoret för hans dömande, såsom försvarslös, till fängelse och således måste jag haft fullkomligen rätt i min framställning, som var den, att för försvarslöshet allena man icke ägde rätt att enligt nuvar. författning döma någon till tvångsarbete. Hr Hjerta: Jag skall icke uppehålla R. o. Ad. med mera än några ord för att besvara ett par af de argumenter som Hr Gripenstedt i sitt sednaste anförande gjort emot mitt yttrande. Det skulle blifva allt för vidlyftigt att ingå i genmälande af det öfriga, ehuru jag tror att det icke vore särdeles svårt.
Ar sådant rimeligt? är det värdigt ett samhälle, som kallar sig kristeligt, der religionen och en rätt gudstjenst uttryckligen erkännas såsom samhällsbyggnadens grundval? Jag säger icke, fordrar icke, alt sammankomster för andaktsöfning i enskilta bus skola utan villkor eller förbehåll tillåtas; men jag vill, såvidt af mig beror, medverka dertill, att det må linnas rättvisa och billighet i lagstiftningen derom, och föreslår alltså först: all slraffet för tillställande eller ledande af oloflig sammankomst för andaktsöfning må bestämmas i billigt för - 136 Den 11 Januari, hållande lill straffet för andra dermed jémförtiga lagöfverträdclser. Det sades, att örn förbudet mot vissa sammankomster till andaktsöfning rätt förstodes och tillämpades; så skulle jag hafva tvekat att deri föreslå annan ändring än i fråga om straffbestämmelsen. Men detta förbud, såsom mig synes, i sig sjelf temligen tydligt till sitt innehåll, och, på sätt jag inför R. o. Ad. nyligen ådagalagt, af K. M., åtminstone sedan år 1809, alltid tillämpadt endast mot sådana sammankomster i enskilta hus, hvarigenom man velat liksom ersätta eller nedsätta församlingens allmänna gudstjenst, förstås likväl af de aldrafleste, åberopas ofta och tillämpas stundom i helt annan mening.. Man föreställer sig nemi. allmänt, att förbudet gäller alla sammankomster för andaktsöfning utom kyrkorna, dervid andra äro tillstädes än en husfader och hans husfolk. En sådan stridighet emellan allmänna begreppet om en författnings syfte och dess vanliga tillämpning, vore ensam tillräcklig att visa behofvet af författningens ändring eller förklaring. Men detta behof blifver ännu påtagligare, när, såsom i förevarande fall, det kan visas, att äfven hos domstolarne stridiga åsigter i detta afseende förefinnas. Jag hemställer således i 2:o rummet att klart och bestämdt må varda uttryckt, hvad som med afseende ä sammankomster för andaktsöfning i enskilta hus är tillåtet eller förbudet. Vid bestämmandet häraf förekomma en mängd omständigheter, som kunna och böra tagas i öfvervägande. Främst är nödigt att säkert veta, hvad som, enl.
§ 2 Bestämdes det skulle betalning för alla materialier och färgposter beräknas efter skattetal, men dagsverken och arbetslöner på rök upptages. § 3 Beviljades kyrkvärden Jon Olofsson i Undrom 5 r.d:r banco såsom arfvode för sitt besvär och tidspilla under den tid arbetet med borg-gårdsporten förehades som påstod i 8:ta dagar, jämte besväret med uträkningen efter skatt och rök. § 4 Ansågo ledamöterne tjenligast att betalningen, efter skedd uträkning, skulle rotevis uppbäras, hvarföre sexmännen i hvarje rota medtalades att detta besvär sig åtaga och penningarna, efter indrifvandet, kyrkvärden öfverlemna till liqvidering med vederbörande fordringsägare. § 5 Skulle den eller de, som, efter undfången el. uppvisad räkning, betalning vägra aflemna, vara utmätningstvång i laga ordning underskastad, då medlen böra innan september månads slut vara influtne och till kyrkvärden aflemande. Rödöns sockenstuga ut supra: på egne och öfrige socknemännens vägnar: Nils Olofsson i Tomte, Pehr Ersson i Lund Pehr Jonasson i Krogsgård, Lars Hemingson i Häste Hemming Calsson i Nyland, Pehr Hemingsson i Krogsgård. 1818 den 6:te september upplästes och justerades förgående protocoll, intygar på anmodan af Pastor Jon Olofsson i Undrom Pehr Grenholm. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 4, ÖLA. År 1818 den 20:de september valdes i Rödöns sockenstuga sexmännen för hvarje rota på 6 år, neml. för Krokoms rotan norr om älfven, Pehr Carlsson i Dvärsätt. Krokoms rotan söder om älfven, Carl Pehrsson i Bergom. Käla-rotan Erik Larsson i Kälabacken. Sjöbygdens rota Nils Nilsson i Mjäla. Häste rotan Lars Ersson i Sota. Undrom Rotan Johan Olofsson i Nygården. Rödöns sockenstuga ut supra. Nils Olofsson i Tomte. Jon Olofsson i Undrom, Henning Zetterström Pehr Grenholm adj. Præpos. & past.
Theaterns arbetares sjuk* och begrafningskassa. Debet. Balans från spelåret 1856—1857: Riksmynt. Uppbörd: För försålda biljetter till theatervindens balconer Pliktmedel Intresse-medel Credit: Utgifter: Pensioner Begrafningshjelp Sjukunderstöd Gratifikationer Diverse utgifter . Balans till spelåret 1858—1859 Kontant behållning Utlånta medel Obetalda räntor Summa 24,927: 79. § 1. Det å riks-statens sjunde hufvudtitel för Kongl. Theatern uppförda anslag, som för första hälften af nu ifrågavarande spelår, eller Juli—December 1857, utgått med 15,000 R;dr, och för sednare hälften, eller Januari—Juni 1858, med 37,500 lt:dr, har, enligt hvad räkenskapen utvisar, varit disponeradt med 3,000 R:dr till slutliqvid af det från Stats-kontoret Kongl. Theatern meddelade förskott vid spektaklernas inställande i anledning af H. K. 11. Prins Gustafs frånfälle, och med 3,000 R:dr till Öfver-intendentsembetet såsom 1858 års afbetalning å förskjutue kostnader för gaslysnings anbringande i Kongl, operahuset, hvarjemte återstoden, 46,500 R:dr, blifvit för Kongl. Theaterns allmänna behof använd. 8 2, Utaf räkenskapen inhemtas, att Kongl. Theaterns skulder, som. enligt den i sednaste revisions-berättelse meddelade uppgift, vid slutet af förra spelåret utgjorde 136,200 R:dr^ Riksmynt, under den tid nu afgifna redogörelse omfattar, uppgått till ett belopp af 158,850 R:dr samma myntslag. § 3. Då hvarken den i § 5 af Kongl. Maj.ts förnyade nådiga reglemente för Styrelsen och förvaltningen af Kongl.
Under Konung Lvsi-xx 1.8 lid, utgjorde Victualie wigken Rikets enda och rätta wigt, hivilket denne Store Konungs Författning af är rZ?z utwifar, men som man förut, dä Handel och Bruks, rörelse lag i Ukländningars händer hade want sig wid flere slags af dem införde wigter, sä wille man intet garna ätnöjas med Bietualie-wiglen allena. Hos Konung den IX:de utwerkades derföre, att BergsUpstadsych Stapelstads-wigterne tillika blefwo inrättade, hwartill förmodligen wista personers enstilia afsigter borde hafwa warit förnämsta drifljadern, hwilket synes troligt af det swaga stal, som till grund för denna inrättning åberopades. Del föregafs att wigterna borde wara lättare i Upstaden än wid Bruket och ännu lättare i Stapelstaden, pä del Jernet, genom skilnaden, skulle frakta sig sielft; men dä hade en särskild wigt behöfls för hwart Bruk, hwar Uppoch Stapelstad, afpassäd efter hwarderas asständ och dä hade det tillika bordt wara ett axiom, att forlöner och Järn-priser i alla tider, uti ett lika förhållande skulle stiga. Utom denna onödiga widlbftighet, hwaruti Swensta wigterne pä detta sättet insweptes, tillädes ännu en annan, genom en är 1668 utfärdad Författning alt l6 i O Den 28 Februari!- åke Upstads wiglen stulle fä en och Bergswiglen 2 marér, Ctapcistads wigts tillökning pä ffeppUndet under namn af finninge marker. Efter bet enkla och naturliga begrep man formerar sig om en allmän Rikswigt sä mäste densamma utgöra en wist determinerad tyngd som bör wara oföränvesig och aldrig slitning underkastad, i följe hwaraf desse marker, såsom en tillökning i wigkens absoluta tyngd ej kunna anses, hwilket jcmwäl sjelfwa namnet tydligen innebär.
Maj 1848 förklarat en person saker till ansvar för tjufnadsbrott, men förvisat honom, för vidare ransaknings undergående, till Ölands Södra Mots Häradsrätt; har likväl samma utslag jemte ransakningsnandlingarna först uti skrifvelse från K. Bfhde i Calmar län och Öland den 13 påföljande Juli, och således ej inom föreskrifven tid, kommit Ordföranden i sistnämnde Rätt tillhanda; hvarföre jag funnit mig föranlåten att för försummelsen låta tilltala Kämnersrättens Ordförande; och efter utförande af detta åtal hos Kongl. Maj:ts och Rikets Göta Hofrätt, har dess utslag i målet fallit den 29 sisth. April, af innehåll, att emedan Kämnersrättens Ordförande uti afgifven förklaring vidgått anmärkta försummelsen och underkastat sig det å honom derför yrkade ansvar; ty och som i fråga varande ransakning och utslag, enligt Kongl. Brefvet den 22 Maj 181 G, jemfördt med Kongl. Brefven den 18 November 1762 och den 15, April 1774, bordt inom fjorton dagar från utslagets meddelande, och således., redan den 19 Maj 1848, vara til! K. Bfhde i Calmar län och Öland eller Domhafvanden i Ölands Södra Mot allemnade, men samma handlingar ej förr än den 13:de påföljde (påföljande)' Juni, och således femtiofem dagar senare än vederbordt, till K. Bfhde inkommit, alltså pröfvade Kongl. Hofrätten, med stöd af ofvan åberopade Kongl. Bref, rättvist döma Kämnersrättens Ordförande att för hvardera af berörde femtiofem dagar böta en Riksdaler eller tillsammans femtiofem R:dr Kronans ensak, samt derjemte ersätta ej allenast Kongl. Maj:t och Kronan för den sakfälldes underhåll i Calmar länshäkte under denna tid, nied fem R:dr 28 sk. 8| rst., utan äfven den sak fällde för hans lidande med af honom i sådant afseende fordrade fem R:dr, allt banko, och dessutom godtgöra honom lösén för ett exemplar af Kongl.