Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har den allmänna önskan blifvit yttrad, att om, efter förmodan, nedsättning i totala Bevillnings-summan kunde vinnas, minskning i Bevillnings-utgifterne må , i mon deraf, endast ega rum för Jordbruket, och att, 6:i Reviilnings-Utskottets Utlåtande N:o 28. i mä-ma Bevillningen, en för Jordbruket behöflig minskning må till vägabringas genom motsvarande förhöjning i den af Städerna utgående Bevillning, i synnerhet hvad angår fastigheter, hvilka, såsom icke besvärade med grundskatt oell i öfrigt långt mindre betungade än egendomar på Landet, syntes tåla en sådan förhöjning; hvarförutan inom samma Riks-Stånd blifvit anmärkt af Botvid Jonsson frän Östergöthland, alt Utskottet ännu icke besvarat en af honom i samma syftning afgifven Motion; af en Talare, att då man borde förmoda det Bevillnings-summan vid denna Riksdag betydligen skulle nedsättas, Utskottet, efter hans mening, begått ett fel, då i Betänkandet icke vidrörts grunderna för en sådan nedsättning; och af en annan, att den för Jordbruket begärda lindringen endast må komma Kronooch Kronoskaltejorden till godo; hvarförutan, i serskilde Anföranden, sökt ådagaläggas, att hemmans-värden i allmänhet är o för höga och således förorsaka en för Jorden, i jemförelse med Städerna, alltför dryg beskattning, hvarföre dessa värden borde betydligen nedsättas, i hvilket afseende en Ledamot föreslagit en minskning af 200 R:dr för hvarje hemman i Blekinge. Bevillnings-Utskottets Tilla tande N.o 28. 6"> Någre Ledamöter af Höglo fl.
Hr Werms motion, angående förenklande af Beskattnings-väsendet samt uppbördsoch redogörelse-verket. S. D. Till Banko-Utskottet remitterades Hr vice Talmannen Hallings motion, angående förändring af 113 § uti nu gällande Banko-reglemente, med afseende på enskildes assigneringsrätt å Rikets Ständers Bank, jemte särskilda anföranden af Hrr Halling och Schwan. S. D. Beslöts meddelande till Bevillnings-Utskottet af Hrr Petrus och Sehwans anföranden, afgifna den 4 dennes och denna dag, i fråga om Handelstraktaten med Frankrike. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Hr Rönblads motion, angående dels upphäfvande af 2, 3, 4, 3, 6 och 7 §§ af 9 kap. Giftermåls-Balken, 3 §, sådan den lyder enligt Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, dels förändring i öfverensstämmelse der - 28 Prot.-Utdrag den 14 December 1850. med af 5 kap. 3 § och 13 kap. 1 § nämnde Balk, samt b kap. 3 § och 12 kap 3 § Ärfda-Balken. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Hr Budlings motion, angående förändrad lydelse af vittnes-eden. S. 1). Till Bevillnings-Utskottet remitterades Hr Wetterbergs motion, angående förändrade kontroller öfver Cartre-Sigillatse-uppbörden. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Hr Rönblads motion, angående afskrifning af ett lån, som af Statens medel till Hernösands kyrkobyggnad utgått; hvilken motion Medstånden kommunicerades. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Hr .1. .4. Bergets motion, angående ett årligt anslag till lön åt en extra Provincial-Läkare, med station i Atorp af Wermelands län och Wisnums härad. Vrån Heden. Bonde-Ständet. S. D. Då nu ånyo föredrogs det, sedan den 11 dennes på bordet hvilande, protokollsutdrag från vallöf].
Detta anser jag likväl ganska vådligt och menligt under en så hög ränta som 5 proc., hvarföre jag föreslår, alt i händelse fulImäglige skulle blifva nödsakade att vid Iåns upptagande medgifva afdrag å capitalet, räntan icke må förskrifvas högre än 4 P1-°c. Jag skulle önska, att StatsUtsk. från första stunden icke föreslagit högre än 4 procts ränta. Då likväl PresteSt. redan bifallit 5 procts ränta, vill jag icke yrka någon förändring deruti, utan blott åtnöja mig med det omnämnda tillägget, att, derest lån icke kan erhållas utan minskning i capitalutbetalningen, räntan å sådana lån icke må utsättas högre än till 4 pr°c. Jag förnyar min anhållan om propos. först å PresteStts 2tdra punkt och sedermera å den itsta samt att derefter Hr Lagerhjelrns förslag må blifva föremål för den propos., huruvida icke detsamma lämpligast bör förekomma i sammanhang med StatsUtskts på bordet hvilande utlåt. N:o 419- Frih. Klingspor: Det är blott i anledn. af en anmärkn. af Hr Rosenblad, som jag nu uppstigit. Han yttrade nemi., att jag skulle anse det möjligt att erhålla creditiv utan någon provision. Sådan var ingalunda min mening, emedan jag mycket val vet, att provision mäste be» talas; men jag trodde, att en sådan provision kunde på sin höjd uppgå till i proc. om året. Jag medgifver dock, att ett sådant creditiv på 5 år skulle medföra kostnader; hvarföre jag tillstyrker, att, med förändring af ordet creditiv, Riksg:seonl:s fullmägtige må berättigas att begagna utländsk credit ända lill en summa af 3oo,ooo r:dr Ilamb. b:co. Hr von Hartmansdorff: Frih. af Nordin har misstagit sig i sin förmodan, att jag skulle vilja bestrida, det 2:dra punkten finge till afgörande förekomma före den första. Sådan var icke min mening, då jag, efter den vanliga ordningen, nämnde esta punkten framför den andra.
Att gifva ett exempel af molsaltsen, sådant sorn detta, afstyrker jag på det högsta. Men om man ock skulle betrakta denna fråga ur den blott ekonomiska synpunkten, tror jag Boktryckare skulle förlora genom ett reciprocitetssystem i denna del, då man vet, att en tredjedel af de bättre verk, som här utkomma, gå till Finland. Jag afstyrker således all tull. Om en Svensk Boktryckare skulle nedsätta sig i Christiania, och vilja skicka lill sitt fädernesland hvad han tryckt på fädernespråket; månne man skulle vilja förbjuda honom det. Slutligen anser jag mig böra förklara, att detta förslag var ett oväntadt missgynnande för vårt språk. Den 3o October f. m. 4*9 Friherre Åkerhjelm: O ra man betraktar saken ur enskilt» åsigter, skulle man kunna äga mångfalldiga skäl alt göra undantag från tull för inkommande böcker; betraktar man densamma åter såsom skyddsanstalt för egna Boktryckerier, så tror jag denna handtering likaså väl förtjena billig uppmuntran och skydd som alla andra. Man bar sagt, att Svenska böcker borde få införas utan lull. Genom den förminskning i kostnad, sorn deraf uppkomme, skulle det lättligen kunna blifva en speculation, att låta trycka böcker på Svenska utomlands, i synnerhet sorn både vackrare tryck och bättre papper vanligast derigenom erhålles, och måhända äfven bättre pris, helst då ingen tull erlades. Af denna utflyttning af konslfliten inom de inhemska bokprässarne, tror jag den inhemska culturen ej skulle vinna. Våra egna Tryckerier skulle då möjligen reduceras till tryckande af Kungörelser och Avisor, ett slag af litteratur, sorn troligen minst af alla verkar till utvecklingen af den större och renare bildningen. Hvad Finland beträffar, så är tullen på böcker derifrån redan så nedsatt, att det icke synes vara skäl, att vidare jemka den. Jag har hört Grefve Gyldenstolpe anmärka mot Utskottet, att det uppfört Svenska böcker till 25 procents tull, då deremot kopparstick endast blifvit uppförde lill 5 procent. Utan att känna Utskottets skäl härtill, vill 47 H. 37* 4"20
Regering alltid skulle finnas beredvillig att afsluta en sådan, grundad på fullkomlig reciprocitet, och innefattande garantier för en ömsesidig behandling i likhet med den, de mest gynnade nationer åtnjölo; men enär, på sätt ofvan förmäles, efter det genom Wiener-traktaten, hvilken Sverige undertecknat och som för detsamma icke upphört att vara gällande, Schelden förklarats fullkomligt fri, den tull, om hvars aflösning fråga sålunda blifvit vackt, genom en emellan Belgien och Nederländerna afslutad, samt af Österrike, England, Frankrike, Preussen och Ryssland garanterad traktat, hvilken till stöd för Kongl. Belgiska Regeringens framställning åberopats, blifvit pålagd sjöfarten på Schelden, utan att Sveriges samtycke dertill äskats, eller ens samma traktat då eller sedermeja på officiel väg blifvit Kongl. Maj:ls Regering till kännedom meddelad, samt berörda traktat följaktligen icke för Sverige medförde förpligtelse alt utgöra denna af dess fartyg aldrig utkräfda tull, i motsats mot hvilken Sverige genom ingågna traktater varit förbunden att betala såväl Sundska tullen som Stadetullen, ansågs traktatens omförmälda bestämmelse icke heller kunna grundlägga någon skyldighet för Sverige att bidraga till samma tulls aflösning, hvadan och då, hvad angick de förmåner, hvilka under förutsättning af Sveriges deltagande i aflösningen, skulle detsamma tillerkännas, det med skäl kunde ifrågasättas huruvida dessa förmåner motsvarade den betydande uppoffring 4 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition M 123. Sverige komme att vidkännas, Kongl. Belgiska Regeringens framställning härutinnan blef i dess dåvarande skick från Kongl. Maj:ts sida afböjd. Samtidigt härmed hade Kongl. Belgiska Regeringen jemväl hos flere andra Magter gjort likartade framställningar, men äfven hos dessa rönte förslaget mycket motstånd, och de underhandlingar, som öppnats emellan Belgien och Nederländerna, hvilken sednare Magt förklarat sig med Belgien ensamt och icke med öfrige Magter vilja träffa uppgörelse om kapitalisationsfrågan, skredo icke framåt, utan snarare tvärtom, så att de ännu i början af hösten sistlidet år till och med betraktades såsom definitift afbrutna.
Och ingen var det, som förstod att hindra herdegossen, utan han svarade på frågan, stolt öfver att kunna svara: »Det är kung Magnus, som diktat visan i tanke på Matilda, kejsarns dotter.» Ack, hvilken sorg, som då grep den väna Fredkulla. »Har kung Magnus diktat den visan!» ropade hon. »Hvad skall då jag hos honom, som trånar efter Österlandets kejsardotter? Om mig har han ej diktat visor, som gå från mun till mun allt öfver landet. För mig bär han ingen kärlek i sitt hjärta.» Och i stor bestörtning hörde de arma bönderna hur jungfrun kallade på sitt följe. »O, kära herrar och goda fruar, följen mig hem tillbaka! Hafven miskund med mig, min faders goda tjänare! Låten mig slippa att fara till kung Magnus. Hörden I ej visan? Det är ej efter mig han längtar, den mannen. Han trånar efter en skön kejsardotter.» Då Fredkulla sade detta, hörde hon hur folkskaran, som stod utefter vägen och väntade, högljudt ropade: »Fredkulla hell!» Och från alla de tusen, som strömmade ut ur det stora Kungahälla för att möta henne hörde hon upprepas i ett mångstämmigt eko: »Fredkulla hell!» Men jungfrun fortfor att klaga och bedja. »Kära goda herrar och ädla fruar fören mig hem! Hörden I ej visan? Vi göra synd mot kungen. Jag vill ej tvinga mig till drottningnamnet. Det är endast hem jag vill komma.» Alltjämt ropade de, som stodo på afstånd längs båda älfstränderna: »Fredkulla! Fredkulla!» Då satte Fredkulla händerna för öronen. Hon hade redan vändt hästen och dref honom framåt med höga tillrop. »Ack att folket tege,» sade hon. »Fredkulla ropa de, men det blir väl fred, fastän jag ej kommer. Kung Magnus börjar ej kriget för min skull. Det vållar honom endast glädje, att jag vänder åter hem.» Alltjämt, alltjämt fortsatte de, som stodo utefter vägkanten och väntade henne att ropa sitt Fredkulla. Men de som stodo nära, började fråga och undra: »Hvart rider hon? Hvart rider hon?»
Ridderstolpe yttrat, den promotorial-rätt, som nu ex usu begagnas, skulle hafva den påföljd, att K:s Bef:des fribrefsbok skulle komma att användas för afsändning på Kronans bekostnad af sådana proraotorial-mäl. Jag skulle likväl tio, att ingen landssekret. är så pligtförgäten, att han tillåter sig att pä Kronans bekostnad afsända handlingar, till hvilkas afsändaude han af den enskilde parten erhållit medel förskottsvis. Skulle emot förmodan ett sådant olagligt förfarande inträffa, så är ansvar derför i författmne pä - Den 4 December. 135 bjudet, och dylika missbruk bör man hoppas skola snart blifva upptäckte. Om emellertid den af Frih. Ridderstolpe yttrade misstanken äger verklig grund, hvilket måste bevisa, det missbruket ansvarsfritt kan bedrifvas, så vore till dess förekommande visserligen bäst alt rent af förbjuda den promotorial-rätt som för närvar. begagnas. Frih. Ridderstolpe: Ur Printzenskjölds missförstånd af mitt yttrande ålägger mig att förlänga diskussionen. Han har uppgifvit att jag skulle misstänkt någon landssekret. för missbruk af fribrefsboken. Jag hemställer till Hrr:ne, om icke i fribrefsboken kan införas sådana mål som de ifrågavar. Om t. ex. k:s Bef:de i ett aflägset höfdingedöme t. ex. Christianstads län alsander till K:s Bef:de i Westmanlands län ett bref, innehållande ett promotorial-mål jemte ett annat mål med sådan räll; månne i sådant fall icke missbruk af fribrefsboken skett? Remitterades till LagUtsk. Föredrogs Hr Hammarbergs, Carl Axel, d. 2 dennes på bordet lagda motion, om ett anslag af allmänna medel att lill läusstyrelserne aflemnas för att tillhandahållas de församlingar, som för beredande af arbetsförtjenst åt sine fattiga, deraf kunna komma i behof. Remilerades till StatsUtsk. Föredrogos och lades på bordet K. M:s nedannämnde denna dag ankomne nåd. propos:r och skrifvelser lill R.
— Midt emot henne, vid en af de första bänkarna, satt fru Fransson och hennes andra dotter. Fru Fransson var klädd i svart, en mycket vidlyftig klädning, som hon spridde vidt omkring sig och icke tålde att någon annan rörde vid. Hon satt nästan som Hulda, spänd med framsträckt hals och väntade på hvarje fråga Hulda skulle få, eller rättare på det utmärkta svar hon skulle ge, och för hvar gång Hulda med hög och säker röst rabblade upp svaret, vände fru Fransson på sig och såg med en triumferande blick på de omkringsittande. »Ja, man kan ju inte rå för, att man har begåfvade barn», tycktes hennes min säga. Så snart någon tog i dörren för att komma in, gjorde hon helt om och mönstrade från hufvud till fot den oförskämde, som vågade störa lektionen. Hon sjelf hade kommit tio minuter innan examen hade börjat, och hon var den sista, som reste sig från sin plats; — det var ett exempel, som hon önskade inprägla hos de andra. Under en af qvarterna gingo Maria och Dina arm i arm på gården. »Jag kommer i alla fall snart och helsar på dig, Dina! Du har ju fått lof att ta emot mig?» »Ja, kom så snart du vill, älskade vän!» svarade Dina och tryckte hennes arm. »Tänk, att det är sista, allra sista dagen vi äro tillsammans!» tillade hon derpå. »Jag vill helst inte tänka på det», svarade Maria barskt. »Det är så förskräckligt, att jag inte vill tro, att det är sant. Hvem vet, hvad framtiden kan föra med sig. Vi träffas kanske aldrig mer.» »Hur kan du säga något så dumt!» sade Dina och slog henne lätt på kinden. »Det beror väl på oss sjelfva. Du har kanske för afsigt att öfverge mig, men jag, — jag —» Hon afbröts af att en af lärarne kom fram till dem. Det var den lilla vackra herrn, som intresserade sig för Dinas sång. Han böjde hufvudet till en helsning och sade: »Jag hoppas, fröken, att ni inte skall glömma att utbilda er vackra röst. Om ni i tid ville intressera er derför, skulle ni bestämdt komma att sjunga utmärkt bra.»
Dess äfskiljda läge, glesa befolkning och sVarodla* de jord synes göra det lill en Nätional-ange. lägenhet för detta länd, mer än för något an-4 nät, att dess egna tillgångskällor begagnas i och att i allmänhet de inre krafterne i alla rigtningar uppfordras och lifvas till verksam* het och utveckling, Till bevis uppå hvad Nationens ansträngning i detta afseende för* mår, kan ett exempel i Stort anföras, genom erinran derom, att då Sverige, för icke mån* gä år sedan behöfde köpa Spannmål till ett be* lopp af flere Hundrade Tusende Tunnor ifrån ändra länder, hvaribland äfven Finland kan räknas, så har sedermera den inhemska pro* ductionen af denna nödvändighetsartikel nått den höjd, att landets eget behof deraf blifvit uppfyldt* Äfven i afseende på Ved och Vim tualier synes Sverige kunna i en framtid göra Bevillnings Utskottets Betiinkanden'. 44^ *ig lika oberoende af Finland, då man erinrar sig Norrlands outtömliga skogar och Skånes, Smålands och Östergöthlands bördiga landskaper, hvilka erbjuda rika förråd af I.andtmanna • prorfucter till öfrige Provincers, och i synnerhet till Hufvudstadens förn Öde nhet. Sedan Utskottet sålunda anfört sin mening, *om beskaffenheten af handeln med Finland, återstår för Utskottet,' alt yttra sin tanka i afseende på de föreslagne åtgärderne till upphäfvande af dess skadliga verkan. Ätt, såsom yrkadt blifvit, tillstyrka ett ord enti i förbud mot införsel af landt m a n 'ta - p rodu eter från detta land, finner Utskottet så mycket meta betänktigt_, som derigenom-, innan afsätlnings-tillfällena från Rikets egne Provincec blifva tillräckligen lättade och belord rade, priserne å dessa varor skulle ebehötu gen uppjagas, hvaraf åter vore en följd, att den förmån, sorn bereddes en del medborgare, skulle komma att grunda sig på en indireét beskattning Uppå andre.
Men dermed har verket afstannat, af brist på afsättning; och ehuru förläggaren, för att hitta den, tillåtit försäljning af särskilda delar, så att ingen köpare varit förbunden att för den ort eller provins, sorn intresserat honom, köpa alla de utkomna delarna. Fastän priset, i förhållande till det fina trycket och större duodesformatet, hvarigenom på ett enda ark af denna upplaga rymmes mera än på trenne af den 7tde, visserligen icke är dyrt, 2 sk. 8 rst. b.‘co octav-arket, eller 16 sidor; uppgår dock inköpspriset för de utkommna fem banden till 12 r:dr 32 sk. b:co, och vid ett så högt pris är alltid en bok i vårt land föga afsättlig. Då den närvar, ännu mindre skall blifva det, vid det ännu 5o proc. högre pris, hvartill den torde uppgå, när de felande delarna utkommit; så blifver det ej möjligt, att utan offentligt understöd hvarken kunna bringa detta verk till fullbordan eller till den nedsättning i priset, som gör dess spridande lill en större allmänhet sannolik. Redan vid sistförflutna riksdag väcktes i PresteSt. af Prosten Bruzelius fråga 0111 detta understöd. Det bifölls ej, af den orsak, att man trodde sig känna, det Regeringen redan lemnal ett sådant. Dermed förhöll sig likväl så, — som motionären ej lärer varit i tillfälle att upplysa, — att omarbetaren af denna upplaga, Exped.secret. Forsslund väl af Regeringen erhöll en summa af 4°° I-:dr b:co för hvardera af de Irenne sista delarna, men alt denna visserligen förtjenta uppmuntran för honom ingalunda för utgifvaren eller förläggaren minskade förlags-kostnaderna , emedan det öfverenskomna auetors-arfvodet af tio r:dr b:co för tryckta arket lika fullt af honom er La des för dessa delar, så väl som för de föregående. Då det likväl i första rummet är han, som bör understödjas, såvida verket skall fullbordas, så är ett förnyande af den vid sista riksdag väckta motionen derom af billighet och rättvisa påkallad.
I fråga om valet mellan dessa bägge ställen vore, oaktadt det obetingade företräde Fångvårds-Styrelsen dervid lemnat åt Sundsvall, Hans Excellens vid öfvervägande af hvad jemväl beträffande Hudiksvall förekommit och med afseende å den nära belägenheten mellan Sundsvall och Hernösand, der cellfängelse redan finnes, ej beredd att nu afgifva ett slutligt tillstyrkande för den ena eller andra platsen, utan trodde denna fråga böra före dess afgörande göras till föremål för ytterligare utredning. Men emellertid ville det synas gifvet, att, näst tillbyggnaden vid Långholmens kronohäkte, ett nytt sådant häkte i någon af förenämnda städer vore af verkligt behof påkalladt, och Hans Excellens ansåg sig förthy böra i underdånighet tillstyrka, att nådig framställning måtte till Rikets Ständer göras angående dels verkställande af ifrågasatta tillbyggnad vid kronohäktet å Långholmen dels ett nytt kronohäktes uppförande i någon af städerna Sundsvall eller Hudiksvall, och att för nämnda ändamål måtte, ej mindre få användas förut omnämnda odisponerade medel, i den mån de blefve tillgängliga, än ock anvisas att utgå under år 1867 ett belopp af 70 000 R:dr, med hvilka medel de ifrågasatta byggnaderne borde kunna fullbordas, derest det norra häktet förlädes i Hudiksvall och ej uppfördes i större omfattning än Fångvårds Styrelsen för denna stad föreslagit, men, om häktet i Hudiksvall ansågs böra innehålla liera celler eller ett häkte byggdes i Sundsvall i öfverensstämmelse med Styrelsens förslag, i alla fall kunde utföras så stor del af arbetet, som behöfde under 1867 företagas. Hvad Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern sålunda föreslagit och hemställt behagade, efter Stats-Rådets öfriga ledamöters tillstyrkande, Hans Maj:t Konungen till alla delar gilia; och skulle utdrag af Protokollet till Finans-Departementet expedieras, för behörigt iakttagande vid upprättandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof. Ex protocollo Oscar David Egge. Bil.
Skulle, mot all förmodan, Inspectionsoch DistrictTullkammareChefer, TullKamrerare, Controlleurer, Öfveruppsyningsman, och Underlnspectorer vid Riksgränsorne fortfara att vara Tulldomare, borde de nödvändigt hafva undergått offentlig examen i Lagfarenheten; och torde angelägenheten häraf bäst kunna vitsordas ifrån Öfverdomstolarna, som dageligen erfara följderne af de stora bristerne i denna del. Böter borde få, i administratif väg, infordras af HufvudTullkamrarne, utan rättegång, på sätt redan, i några fall, länge förfarits. Äfven andra smärre Tullmål torde på samma sätt kunna afgöras; de trafiquerande obetaget att låta målen hällre behandlas inför Domstol, om de sådant åstundade. I sammanhang med de vid sista Riksdag stadgade grundsatser för en friare handel, borde alla in-och utförsels-förbud samt så höga Tullafgifter, som svara emot sådane, ovilkorligen upphäfvas. Man är tämmeligen öfverens, att dessa förbud i Sverige aldrig varit verkställde eller ens kunnat verkställas; hvadan deras nytta för sjelfva monopolisterne synes högst problematisk. Men hvad som deremot är säkrare, är den ytterst menliga verkan de 4a4 Den 3o December e. in. å moraliteten medfört, samt det förtryck och den förlust de åstadkommit uti den redlige Handlandens rörelse och för sådane Näringsidkare, hvilkas konstflit är naturlig för vårt Land. Att Rikets Ständer vid denna, likasom vid föregående Riksdagar, utfärda en af dem gillad och stadfästad Tulltaxa, lärer falla af sig sjelf; dock torde härvid böra iakttagas, att lika som i andra Länder tillgår, före beslutets fattande, kunnige och i dessa delar erfarne män, utom representationen, af de med målet befattning egande Utskotten tillkallades för att sine yttranden deröfver afgifva, till undvikande af någon giltig anledning till sådan ändring i en af Rikets Ständer utfärdad Tulltaxa, som vid den sednast utfärdade, i administratif väg, sedermera ägt rum.
Regerings-Formen föreslagit, att de Tre Stats-Rådets Ledamöter, utom hvilkas närvaro Konungen icke finge fatta något beslut, skulle vara icke föredragande. godkänt denna förmodade Redaction; men när Ståndet, vid justerin, gun af Protocolls-Utdraget rörande detta ämne den 8 December förmiddagen, blef upplyst om misstaget i afseende ä Constitutions-Utskottets Redaction, beslöts, att den gillade meningen skulle, i egenskap af Ståndets anmärkning mot Constitutions-Utskottets Redaction, tili Utskottet remitteras. Se vidare härom Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 8 December förmiddagen. ig4 Den 3 December e. m. Blott trenne Ledamötet äro närvarande , synes det mig icke behöfva bestämmas, om de skola vara Föredragande , eller ej, Herr Cederschjöld: Constitutions Utskot tet har trott det vara angeläget, att icke minska de närvarande Rådgifvarnes antal nior hvad det hittills varit. Således är det förut föreskrifna antalet af Tre bibehållet. Utskottet har också välbetän t föreslagit, att desse trenne Ledamöter borde , likasom hittills, vara icke Föredragande , på det målen icke måtte behandlas endast af Ministrar. Herr Lefren } Johan Pehr: Sedan genom den sista voteringen blifvit bestämdt , att de Föredragande Stats-Rådens benämning kommer att förändras till Ministrar, hemställer jag, om icke äfven i denna §. borde vidtagas någon förändring. Det står nu 3:ne icke Föredragande Stats-Råd. Jag föreslår vördsamt, att detta uttryck må ändras till: 3.ne af 3tats-Rådets icke föredragande Ledamöter. Herr Cederschjöld: Jag får blott den ä ran påminna, att i g § kallas alia samtelige, äfven Ministrärne, Ledamöter af Stats-Rädet, Då vågar jag hemställa, huruvida den af Herr Lefrén föreslagna ändring behöfves. Hvarje Ledamot af Stats-Rådet är ock sjelf Stats-Räd. Här är blott fråga om att uttrycka dem , som icke hafva portefeuille. Herr Rosenblad: