Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Borgare-Ståndet har återremiss vid 8 §. jemväl egt rum, med anledning af en utaf Herr Stolpe gjord framställning, att, som stadgandena i nämnda §. om stämpladt papper, i stället för den fordna en per mille-afgiften, samt rusthålls-afgifterne till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets Krigsmans-kassorna för expeditionshafvande föranledde ett särdeles stort och onödigt besvär genom de mångå kartelappar, som måste påläggas köpebref och särskildt kontrolleras, en förändring i beräkningssättet för dessa afgifter vore af behofvet påkallad och lämpligen kunde beredas antingen derigenom, att ifrågavarande afgifter inbegrepos i den summa, som skall läggas till grund för karteringen af köpebref, hvarför i sådant fall ny tarif borde upprättas, eller ock att kartan beräknades efter vissa stadier i afgifternes belopp, såsom t. ex. för hvarje fulla 25 R:dr. Med anledning häraf anser Utskottet sig böra erinra, att, enär de ifrågavarande afgifterna utgå efter olika beräkningsgrunder, så väl i förhållande till hvarandra, som till de för köpebref gällande, ett sammanförande af berörde afgifter i en gemensam tarif icke låter sig verkställa utan en rubbning af dessa beräkningsgrunder samt minskning eller förhöjning å ena eller andra sidan i afgifternes belopp. Då larifen för köpebref innefattar det allmänna stadgandet, synes det dessutom mindre lämpligt, att uti detta stadgande inblanda sådane, som blott hafva afseende å speciela fall, såsom förhållandet är med en-per-milleoch rusthålls-afgifterne; på dessa skäl och enär 3 Stånd bibehållit de särskilda stadgandena, ehuru med skiljaktighet i fråga om vissa afgifters belopp, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka något afseende å berörde af Herr Stolpe gjorda framställning. Stockholm den 14 Juli 1854. I Bevillning,s-Utskottels Utlåtande, N:o 18. Ank. lill Exp.-Utsk. den 15 Juli 18,’54, kl. l e. m.
Dock hoppades han att hertigen ej skulle våga lemna Sverige, af fruktan för att konungen emellertid kunde inträffa der. Ännu tyngre var skiljsmessan för fru Ebba och hennes döttrar, och de anade dock icke att intet återseende skulle dem förunnas. För den unge, som beger sig ut i verlden, med hjertat fullt af lysande och glada förhoppningar, skingras snart nog alla mörka tankar. Ett utmärkt vänligt emottagande vid hofvet, konungens nåd och alla sköna damers välvilja, mötte den unge, älskelige sonen till honom, som varit det trognaste och mäktigaste stödet för konungens makt i hans fädernerike. Sigismund utnämnde genast unge herr Johan Fleming till sin kammarherre, och hoffolket täflade om att visa honom artighet. Då nu efter Flemings död endast fruntimmer funnos qvar i sorgehuset, och dertill förhållandena blefvo allt osäkrare och mera hotande för Finland, ville Peder Banérs föräldrar icke längre qvarlemna honom der, utan begagnade en lägenhet, som yppade sig, att återhemta honom hem. Peder öfverraskades af påbudet att komma hem. Far och mor och syskon voro kära, men att fara från Åbo, det hade dock sina bekymmer. Johan var nu väl borta, och det var allt ledsamt, men att lemna Hebla isynnerhet, var högst tråkigt. Då Peder knotade sade Hebla: "Veli, Veli", och utan att hon tillade mera, förstod Peder hennes mening, och bjöd till att lugna sig. Med outtröttlig ifver arbetade fru Ebba på fästningsverkens noggranna iordningställande och slottets provianterande, emedan ett anfall af hertigen fruktades. Hon anordnade allt på det noggrannaste, ställde försvarsanstalterna i det bästa möjliga skick. En stor förändring syntes hafva föregått hos henne. Den milda qvinnan, alla nödlidandes hjelperska, som så ofta försonande trädt emellan, då herr Klas varit nära att låta sin vrede drabba, hon stod nu som en djerf och kraftfull borghöfding i spetsen för krigarne, och ledde försvarsanstalterna. Det bästa manskapet inkallade hon till slottets försvar, och inbjöd sig till råd och biträde de pålitligaste höfdingarne. Och Flemings enka åtlyddes.
Enligt Riks-Ståndens sålunda fattade beslut är följaktligen kreditivrätt medgifven åt bolag med så kallad solidarisk ansvarighet; men då endast Presteoch Borgare-Stånden velat medgifva kreditivrätt äfven åt bolag, grundade på Kongl. Förordningen om aktiebolag af den 6 Oktober 1848, under det Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut icke innefatta ett sådant medgifvande, så och då härutinnan två Stånd stadnat mot två, Banko-Utskottets Memorial N:o 22. 3 anser Utskottet, att, enligt 75 § Riksdags-ordningen, denna del af frågan förfallit och att, i följd deraf, vid hvad tillförene varit stadgadt bör i så måtto förblifva, att kreditivrätt icke får beviljas sistnämnda slags bolag. Stockholm den 10 April 1866. Reservationer: af Herr Friherre Nordenfalk, J.: „Emot Utskottets med en rösts pluralitet fattade beslut, att anse Rikets Ständer hafva beviljat kreditivrätt i Riksbanken åt så kallade solidariska icke sedelutgifvande bolag, får jag reservera mig. Enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag hafva Presteoch Rorgare-Slånden medgifvit kreditivrätt åt bolag såväl af nämnda slag, som åt dem med bolagsreglor enligt akliebolags-förordningen af den 6 Oktober 1848, då deremot Ronde-Ståndet samt, efter inbjudning, Ridderskapet och Adeln endast velat tilldela nämnda rätt åt bolag med oinskränkt ansvarsskyldighet. Utskottet har tolkat de båda förstnämnda Ståndens beslut såsom hade dessa medgifvit berörda rättighet dels åt solidariska dels åt aktiebolag och ansett frågan om de sednare förfalla, då rörande desamma, enligt den antydda uppfattningen, två Stånd stadnat emot två.
Vederbörande regementseller corpsbefäl vid Infanteriet, Artilleriet eller Marinbataljonerna böra bland de beväringsskyldige, hvilka vid dessa vapen fullgöra första årets vapenöfningsskyldighet, utvälja sådana ynglingar, som till följd af godt uppförande och visade anlag för krigstjensten anses tjenlige att bildas till underbefäl, samt med dem i sådant hänseende söka träffa frivillig öfverenskommelse om åtagandet af nedan stadgade skyldigheter mot åtnjutande af jemväl nedan omförmälda rättigheter. Dessa rättigheter och skyldigheter, uti hvilka de inträda från och med nästföljande beväringsår, skola upptagas i ett kontrakt, p. 53. p. 61. 70 CD »yW oö sr ?■ Si g 3 sorn vid första mötets slut med den antagne beväringseliten upp; rättas, af honom och vederbörande Kompani-befälhafvare underskrifves, samt af Regementsoch Corps-befälhafvaren stadfästes. Tryckta blanketter till dylika kontrakter tillhandahålles regementsj eller corpsbefälet kostnadsfritt från Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs| Collegium. § 37. Obefordrade eliter, hvilka benämnas beväringssoldater, kunna, om de gjort sig deraf förtjente och efter det de ett år tjenstgjort såsom eliter, till Revärings-korporaler befordras utan inskränkning till visst antal. Beväringskorporal, som tager underoflicers-examen i reglementen och krigsartiklar, samt, jemte förmågan att läsa, besitter nödig kunskap uti att skrifva och räkna, kan, om hans uppförande i öfrigt gör honom deraf förtjent, efter två års tjenstgöring såsom elit till beväringsfurir konstitueras. Förbinder sig beväringsfurir att, två å tre år längre än hans beväringspligt fortvarar, såsom bevärings-underofficer qvarstå vid regementet eller corpsen, med skyldighet att endast i krigstid tjenstgöra, kan han vid slutet af det möte, han såsom elit fjerde j året bevistar, genom konstitutorial befordras till bevärings-sergeant.
Län efter behof sammanskjufas och en Direction tillsättas, som komme att taga närmaste befattningen med dessa inrättningars organisation och förvaltning; och som, genom denna utväg, tillgång bör vinnas för Lazarettets å nyo uppförande i Uddevalla, hvartill särskildt anslag af medel ej kan äga rum framför de öfriga Län och orter, der ny Inrättning deraf tarfvas, anser Stats - Utskottet någon vidare åtgärd af Riksens Högloft. Ständer i detta hänseende ej vara att vidtaga, Be - Den £2 Junii 124.5 Beträffande ater fragan om Curlmsets flyttning frän Strömstad till Uddevalla, så enär Utskottet, enligt dess förra Betänkande, föresett, att moje Hgen behofvet kan fordra flera Lazarettseller Curhus Inrättningar i de större Länen,samt alltså föreslagit, att till Kongl. Majit skulle i underdånighet öfverlemnas, att, sedan dess Befallningshafvande eller de tillförordnade Directionerna blifvit hörde, i detta och dylika af locala omständigheter beroende förhållanden förordna; så lärer deruppå äfven höra ankomma, huruvida både i Strömstad bör Annas Curlms, oell en lika beskaffad inrättning göras i förening med det beslutade nya Lazarettet i Uddevalla; hvilket vörd - samt hemställes Riksens vande. Stockholm den På Höglofl. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Géer. Pa Vallofliga BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fred. Landberg. Höglofl. På Högvörd, PrestStåndets Ledamöters vägnar Gustaf Murray. På Hedervärda Bonde” Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. Upp - Dm 2 2 Juni. Uppläst hos sam liga Riks-Ständeli den 22 Jani. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts utlåtande öfver Herr Directeuren C. M. Flyborgs Memorial, angående fortfarande af det till Hamnbyggnaden i Helsingborg pä Stat anslagna bidrag af Allmänna medel. Tni Stats-Utskottet har Vallofi.
Ehuruväl Kronofogden Huss haft åliggande att tillse undsättnings-medlens behöriga leverering och redovisning samt dessa medel blifvit af undsättnings-tagarne inbetaide, så enär dock härvid förekommer, dels att af det ifrågavarande beloppet blifvit utaf Kronofogden Huss sjelf uppburne endast 93 rtdr 32 sk., hvilken summa likväl skall blifvit till landtränteriet levererad, dels att bestämmelserna angående dessa undsättningslåns indrifvande möjligen kunnat lemna rum för tvekan om rätta tillämpningen deraf, så att Kronofogden kunnat vara i ovisshet om, huruvida levereringen till landt-ränteriet borde af honom sjelf ombesörjas eller icke, har Utskottet, ined afseende jemväl å sterbhusets torftiga belägenhet, ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer medgifva, att den genom Kongl. Majlis nådiga utslag af den 31 Juli 1850 Kronofogden Huss ådömde ersättningsskyldighet af 2,356 r:dr 30 sk. må hans sterbhusdelegare eftergifvas och dessa medel uti kronans räkenskaper afskrifvas, samt att, i händelse Rikets Ständer härtill lemna bifall, undeidånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:t aflåta. Stockholm den 28 Juli 185!. Reservationer: af Ilen voti Troil, Doktor Stenhammar, Herrar Gråå och Vsern, hvilka såsom deras Reservation antogo Inkomst-afdelningens förslag till Utlåtande af följande innehåll: Bi/t. lill fl. St.
Jag tror ej, att det språk, sorn föres i detta förslag, anstår Representationen att begagna emot den andra Statsmakten. Jag frågar, om den sista deduetionen, om hvad som kunnat hända, om icke det eller det blifvit försummad t ro. m. står väl tillsammans med det skrifsätt ett bildadt folk bör bruka till sin öfverhet. Detta är hvad jag i korthet tror mig böra uttala såsom varande Svensk mans tanke. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Emot den långvariga och långtrådiga krigshistorien om de hvimlande strider, som emellan RiksStm skulle hafva sig tilldragit, får jag aflägga min protest, att icke något sådant onödigtvis framställes till K. M., som icke kan vara okunnig derom, lika litet som nationen. Historiken är således obehöflig och genom sin långlrådighet än mera otjenlig. Dernäst måste jag göra anmärkn. emot den ton Exped.Utsk. begagnar, hvilken visserligen icke är med en constitutionel samhällsordning förenlig, och på hvilken obehöriga ton jag som exempel vill åberopa det uttryck, hvari förekommer, att R. St. hysa den förmodan, alt, efter dessa strider och åberopade förhållanden, E. M. numera icke lärer kunna handla annorlunda än så och så. Detta är ett talesätt, som knappt en förman nyttjar mot en underordnad; det är ett språk af ett mäktigt national-convent till en svag och maktlös Konung, snarare än ifrån Sveriges Ständer till Sveriges Konung. Jag re - Den a3 November. serverat' mig emot att en sådan skrifvelse skulle få afgå, under anhållan * att, jemte återremissen deraf, Exped.Utsk. måtte farstandigas att förundra skrifveisen i dessa delar och med nytL förslag till 11. St. inkomma. Gr. Anckarsvärd, Ca r I H e n r. : Ordställningen, hvarmed Hr von Hartmansdorff inledt denna diseussion, har för mig visat sig äga alltför mycket tycke med en sådan, på hvilken sedan en vägran af propös. plägar baseras.
Truls kände sig fri och lätt, som efter en mara, hvilken ridit honom i ett helt års natt i orolig och grumlad sömn, hvisslade ett stycke och skref ett kort till Malm. När tiden var inne, satt han väntande i Operakaféet, med kaffe och punsch för två framför sig. Malm kom på slaget fyra, nickade, skålade, drack och såg på honom. «Reser du verkligen hem igen till Skåne?» «Ja.» «Men – hvarför?» «Det skall jag säga dig: Derför att jag tycker dumheten här uppe är för tjock. Hufvudstaden, säger man; nå, gerna för mig; men för oss, skåningar, som bo i Europa, är det i främsta rummet staden vid Bottniska viken. Det är inte till att hålla ut!» «Jag vet inte det. Jag tycker, det är detsamma hvar som helst. Det hela kommer an på, att ställa det så, att man kan skaffa sig, hvad man vill ha. Mynt! Man köper allting; här som der; det gör ingen skilnad.» Truls hade på tungan att spörja, hvarför han då förde med sig sin skånska flicka, men bet af. «Tror du, det är bättre i Skåne,» tillade Malm. «Kanske. Kanske inte. Men der kan man åtminstone vara menniska. Här kan jag hvarken lefva eller dikta.» Malm svarade härtill ingenting. «Skål på härnäst! Och helsa dem dernere!» sade han, när de stötte de sista fylda glasen samman. Utan kurs. En vacker förmiddag, midt i hetaste juli månad, sitta enkefru Hjort, hennes tvenne unga döttrar samt Truls å verandan till hennes landtställe i sommarligt dolce far niente. Utanför den af grönskande klängväxter kringsvalade verandan sluttar trädgården nedåt, med många blomster och lummiga bersåer; bakom densamma slutta än vidare mognande sädesfält; och bortom det hela hvitnar i middagshettan Ringsjön, i sin ram af blånande bokskogar. Ställets egarinna sitter i sin länstol bakom bordet, i husmoderlig trefnad, välmående och tillfreds, fet och ungdomlig, med ett handarbete i knäet.
Öfver-r oten ngs-ersätt ning i Skåne, årligen utgående i likhet med den på Stat uppförde ersättning, sorn åtnjutes af Rotehållarne i Kronobergs Län.; Ersättning för KneckteRotarne i Westmanland för anslagen, men bristande KronoTionde Spanmåf. IndelningsBrist i Stora Kopparbergs Län; och •IndekiingsErsättning vid Westgötba Regemente. å 8:de HufvudTitéln: 'C o m p a g n i eli i n gs t ar s remontering; Transport-kostnad samt myntareoch garmåkare-lön för koppar, m. m. å Allmänna IndragningsStaten: IndelningsErsältningar, som åtnjutas af ännu i tjenst varande f. d. indelningshafvare vid afsuttne Westgötba f. d. GavalleriRegemente, och hvilka, vid dessa personers afgång, blifva indragne till StatsVerket. Som Revisorernes förslag i denne del, enligt StatsContorets tanka, är ledande till ordning och enkelhet i Räkenskaperne, och det allenast beror på Rikets Ständer alt lemna bifall dertill, att de ifrågavarande utbetalningarne varda, vid blifvande Stats-reglering, å Stat uppförde; sa har StatsContoret, i afseende härå, intet att påminna. 3:o Af enahanda skäl, som bär förut uti 2:dra puncten blifvit anförde, hafva Revisorerne ansett lämpligt, att arfvoden och rustningsafgifter i Jönköpings Län, samt hingsthållning uti Elfsborgsoch Skaraborgs Län, blifva uppförde såsom Extraordinarie afkortning å InkomstTiilarne.
Ständer söka utverka ett medgifvande af nu ifrågavarande beskaffenhet, hvilket, enligt sin natur, innebär en tillfällig eftergift och jemkning i de för Bankens upplåningsrörelse utstakade, af Bolaget, redan i den stund medlen insattes, fullkomligen kände allmänna grunder. Under denna synpunkt och då Brandstods-Bolaget sjelft hos BancoStyrelsen aldrig anmält dess önskan vara, att, med uppoffring af annars påräknelig ränta, genast utbekomma en först i April månad nästa år efter uppsägning förfallen summa, framställer sig frågan nu i ett mindre utredt skick; men under förutsättning emedlertid , att det ifrågaställde undantaget från Bolagets sida önskas och påkallas, såsom ett nödvändigt medel att underhjelpa dess betalningsförmåga i uppgifne fall och från de brandskadadc afböja de af Motionairen framställde, onekligen ganska svåra och kännbara olägenheterna af hvarje dröjsmål, har Utskottet trott sig böra ingå i undersökning, huruvida Banken möjligen, utan förlust och utan en alltför menlig inverkan på egen ställning, skulle kunna främja det af Motionairen åsyftade ändamål. Utskottet har härvid inhemtat, att 200,000 R:dr, Allmänna Brandstods-Bolaget tillhörige, hvilka i Låne-Banken innestå för 3 procents ränta emot en mängd till innehafvaren ställde skuldförbindelser, blifvit den 11 nästl.
De, som icke vilja medgifva att söndagens helgd grundar sig på gudomlig inrättning, men likväl medgifva, att staten är förbunden att befrämja folkets sedlighet och intellektuella utveckling, böra alltså kunna medgifva att söndagen bör hafva en mera stilla karakter, så att arbetaren derunder får tillfälle till kroppslig hvila och verklig själsodling, och att Staten således icke bör upmuntra till ett sådant användande af denna dag, att folket, ifrån ett jägtaude arbete under veckan, lockas till berusande nöjen under söndagen, hvilka hvarken gifva lekamlig hvila och vederqvickelse, ej heller meddela någon intellektuel förkofran. Såsom det gudomliga budet om sabbatshvila innehåller en evig sanning, så är det ock säkert att den flitige och ordentlige arbetaren, som iakttager detsamma, icke derföre skall beröfvas tillfälle att under några lediga stunder under söcknedagarne till sin vederqvickelse begagna jernvägen. Utsk:t har äfven såsom skäl emot motionerna upgifvit, att de föreslagna åtgärderna skulle framkalla bitterhet hos oss, »der man vant sig vid större frihet (än i England) i dessa hänseenden, och der böjelsen att motsätta sig de underordnade polismyndigheternas åtgärder måhända ej är främmande för national-lynnet.» Jag får härvid anmärka, att om ett förslag i sig sjelft är sannt och riktigt, det vore besynnerligt af ett Ständernas Utskott att afstyrka detsamma af fruktan för dem, som hafva böjelse att trotsa de lagliga myndigheterna. Jag tror deremot, att den stora myckenheten af landets laglydiga och redbara befolkning skall med stor tillfredsställelse förnimma, att de offentliga myndigheterna iakttaga sabbatsbudet Till bestyrkande häraf vill jag uplysa, att till K. M.-t redan inkommit ifrån Westergötland underd. petitioner med talrika iM Den 14 Mar» f. m. underskrifter af prester, ståndspersoner, handlande, handtverkare och allmoge, att jernvägarnas söndagsresor måtte inställas, och en likartad underd. skrifvelse ifrån Göteborg, undertecknad af omkring 80 personer af arbetsklassen, har jag mottagit att också till K, M:t ingifva.
Ian i i §. körstäs, jemkörde me6 resultatet ak 6en ökver Länkens stallning, 6en 3i Oeeemker 1778 kaline undersökning; sä, oek ekler ak Länkens Räkenskaper vunnen kännedom, att 8ilkverutvexlingen, un6er okärdelaktigare körkallanden än nu, erkor6rat i verkligketen vi6a mindre, än kvad 1779 ars Reglemente päräknat, kakva Utskotten ''ansett proportionen ak Länkens reela kon6 till 8edelstoeken, dertill räkna6t Laneaoell Riksgäldssedlarnes sammanIag6a kelopp, ekler ett ak6rag, mot;varan6s Laneolänen pä Netsller, exportakla ekkeeter oek Ränekanks okligationer, köra klikva säsom L till 8 innan silkver-utvexlingon kär taga sin koijan." 80m kär 6et värvarsnöe, enligt kärkas Kikoga6 tlslcul, Rit. Länkens reela kon6, me6 6e un6er ärets lopp verkstäII6e 8ilkver-köp, utgör, i run6 summa 6,700,000. samt 6en pä akvankerärde grund keräknacle sedelstock, deruti inkegripet keloppet ak 76 8tatsock jLanco-IItiKotten, 1826 ärs 8pannmäis<3reditiv 1,000,000 »arnt med iakttagande derjemte sk den skillnad assigneriogskonderne i Lanken torde kunns undergä, uppstiger till 29,000,000 motsvarande, ekler nu käreslagoe grunder, i reel vsluts L:dr 6,800,oss. erfordras sälunda, kör stt bringa reela konden till cist nödigt ansedde körbällandet ak L till 8, mot utelöpande sedelstocken .
Majrts i enahanda syftning allåtna Nådiga Proposition ; att vid denna blott en enda motionär bragt frågan å bane, utan att ens innom sitt eget Stånd deruti vinna något understöd/ och att Bonde-Ståndet, som denna angelägenhet närmast rörer, instämt i förkastande af den så kallade hälften-principen och godkännande af hufvudgrunderna i gällande Stängsel-förordning af den g Februari 1802, ådagalägger, efter Utskottens tanka, tillräckligt, alt ifrågavarande förslag saknar det stöd i allmänna tänkesättet, som är ett vilkor för framgången af hvarje förändring utaf stadgandeiij hvilka allmänt och djupt inverka på medborgares ekonomiska ställning; och saknaden af detta stöd skulle, äfven om företrädet af den föreslagna förändringen vore gifvet och afgjordt, vara Utskotten skäl nog alt, med iagtlagände af den varsamhet, hvarmed dylika förändringar böra tillvägabringas, densamma nti afstyrka. Så mycket mera, då hvarken ur rättens eller nyttans synpunkt ett sådant företräde låter sig bevisa, finna Utskotten anledning tillstyrka, att Rikets Ständer icke måtte den af Herr von Knorring gjorda framställning bifalla. Nästan samma skäl bestämma Utskotten för afstyrkande af den motion, Jonas Johannesson framställt om en annan, ej mindre väsendtlig förändring i grunden för stängsel-skyldighetens .fullgörande, eller att deltagandet deruti skulle bestämmas efter taxering, i mon af egendomarnes inbördes förhållande i godhet. Emot denna princip kan dessutom med skäl invändas, att., ehuru billig och rättvis den må synas, tillämpningen deraf 8 Lagsamt Allm. Besv* och Ekon.-Utskottens Betänkande> IY:o 27. likväl skulle mola de största svårigheter, åstadkomma dryga kostnader, föranleda rättegångar om taxeringen och medföra en för jordbrukets utveckling högst skadlig osäkerhet, enär hvarje förbättring af egendomen kan gifva anledning till nya taxeringar och verka förändring i stängselskyldigheten. Utskotten tillstyrka således, alt hittills gällande slängseldelnings-grnnd må jemväl hädanefter bibehållas; i och hvarmed Joh.Fr. Dahllöfs motion äfven lärer få anses böra förfalla.
I sammanhang härmed anser jag tnig icke böra med tystnad förbigå, att då frågor om myntbestämning uppstått, har man alltid ansett en alfvarlig föresats till allmän och enskild hushållning med beslut derom stå i oskiljaktig förening, och prohibitivförfattningar stundom nödvändiga, hvaruti likväl realisatio - •4 Den io Januari i. nen för det närvarande förgäfves torde söka något stöd. Vid frågan om myntvärdets ovillkorliga bestämmande anhåller jag att få fästa uppmärksamhet derå, att man i sednare tider funnit, det coursen icke har så bestämdt inflytande på penningerörelsen och varuvärden inom landet, som man fordom ansett, samt att varuvärden, beroende allena af tillgång eller brist, icke i den inre rörelsen äga med coursen något sammanhang, som be vises dermed, att spannmålspriset är stundom högt vid låg cours, och stundom lågt vid hög cours, utvisande att det är den utländska handeln , som af coursens förändringar hufvudsakligen beror, och för densamma synes mig man går längre än. vederbör, om genom realisation man sätter den allmänna nyttan på vågspel, och tillstyrker jag derföre, att frågan om myntbestämning, icke af Rikets ovillkorliga kraf nu till afgörande påkallad, må uppskjutas till nästa Riksdag, med uppdrag till BancoStyrelsen att emellertid vid tjenlig cours uppköpa silfver äfven för af Banken utgifvande nya sedlar, hvarigenom en tvefaldig nytta vinnes, nemligen tillökning af Bankens reela Fond och utvidgande af rörelseCapitalet, med bibehållande af sedelinyntets värde; och då jag med tillfredsställelse erfarit den mening vara allmänt gällande, att Bancosedelvärdet borde åtmin - Dän i5 Januari i. i 5 stone bibehållas i nuvarande förhållande, gör jag mig försäkrad, att inga heslut denna Riksdag vidtagas, som genom tillökning af Bankosedelstocken skulle lägga hinder i vägen för en framtida realisation. Jag anhåller vördsammeligen, att detta /införande må till Statsoch BancoUtskotten remitteras. Remitterades till Statsoch BancoTJlskotten. Herr Törnebladh, Carl, hade inlemnat följande, som upplästes: