Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag afsåg sålunda icke, i likhet med Grefve von Schwerins, nytt skifte å hela skifteslagets inrösningsjord, utan allenast å den genom vattenaflcdningen förbättrade delen deraf, men det oaktadt fann Kongl. Maj:t så betänkligt att utsträcka skiftesvitsord äfven till fråga om delning af sådana egor, som redan undergått laga skifte, att förslaget icke vann Kongl. Maj:ts bifall. Annu mindre in stämmande med eganderättens helgd är nu ifrågavarande förslag; och Utskottet anser sig derföre icke kunna detsamma förorda. I anledning af det nu anförda och då, efter hvad Utskottet inhemtat, vid pröfning af här ofvan omförmälda förslag till ny skiftesstadga, äfven lärer komma under öfvervägande under hvad vilkor redan faststäldt laga skifte eller skifte af lika laga verkan må kunna genom nytt skifte rubbas, får Utskottet vördsamt hemställa, att Grefve von Schwerins och Gustaf Ohlssons framställningar icke må vinna Rikets Ständers bifall. Stockholm den 28 Maj 1866. Stockholm, tryckt hos Sam. Lagsamt Allm. 1iesv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande JYl 23. 1 V;o 2.1 Anis. sill Kxp.-Ufäk. dt'B 31 Maj 1866, kl. 2 e. in. Betänka,nät’, i anledning af väckt motion angående förändrade bestämmelser i fråga om vården af och kontrollen öfver till milda stiftelser anslagna medel. Hos Vällofliga Borgare-Ståndet har Herr Engvall i ofvanberörda ämne väckt motion (N:o 129), hvilken, efter remiss till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, blifvit, jemlikt stadgandet i 43 § Riksdags-ordningen, till behandling af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad. Uti ifrågavarande hänseende hittills gällande stadganden återfinnas i Kongl.
9. hvarifrån ytterligare afgår: den i Underrättelserne till Tull-Taxan §. 18 stadgade Drawback för Tobak och Socker 20,182: 2. 4* samt med hänseende till den, enligt Kongl. Kungörelsen af den 19 Juli 1834, stadgade lindrigare tullafgift för från Finland inkommande varor, hvilka här ofvan äro beräknade enligt Utskottets förslag, men, i anseende till den i ofvannämnde Kungörelse stadgade lindrigare afgift, bär upptages ingå till ett med hälften förminskadt belopp eller circa i3o,ooo: — 150,182: 2. 4. Då således R:dr 2,910,491: 3o. 5. kunna anses utgöra minimum af den brutto-inkomst, som af tull-bevillningen torde kunna påräknas. I följd hvaraf då här först anförde summa 3,172,237: 16. 6 torde kunna anses som maximibeloppet och den här senast anförde såsom minimi-beloppet, torde medelsumman emellan dem båda vara den, hvartill tullinkomsten skulle kunna upptagas, eller Banco R:dr 3,o41,364: 23. 5., hvadan Utskottet vördsammast tillstyrker, att, vid Statsregleringen, Tull-Bevillningsmedlen i rund summa måtte upptagas till B:co R:dr 3,000,000. Utskottet vågar destomera förmoda denna summa icke vara för högt tilltagen, som uti ingen af de ofvanstående calculerne de i nu gällande TullTaxa med förbud belagde, men af Utskottet till införsel föreslagne varuartiklar deruti äro upptagne, och således vid hvarje lossadt förbud en förökad tullinkomst städse är att påräkna, 20 lior till Bevilln. TJtsh Bet. Bevillnings-Utskottets sålunda efter bästa öfvertygelse framställda förslag och gjorda tillstyrkanden varda, jemte åtskillige Ledamöters serskilde reservationer, vördsammast R. H. St:s upplysta bepröfvande underställde.
Rdr, lör 1 tunna Råg 36 sk., för en tunna Korn 24 sk., och för en tunna Hafre 16 sk. i Silfver, samt titt en §. i Grundlagen måtte inryckas, som förklarar denna tull oföränderlig; äfvensom Herr Grefven slutligen hemställt, att praernier måtte bestämmas och anslås till uppmuntran att anlägga Rior, såsom alldeles oundgängliga, för att åt Spannmål bereda afsättning i speculationsväg: af Herr Friherre Anckarsvärd, Carl Hinrik, som, efter en fullständig vederläggning af Motionairens åsigter, afstyrkt förslaget i hela dess vidd, såsom, i Herr Friherrens tanka, alldeles oförenligt med sanna grundsattser för ett lands Statshushållning, men deremot påkallat uppmärksamhet lör nödvändigheten att stadga säkra beräkneliga grunder för Spannmålshandeln, såsom enda utvägen att tillvägabringa den möjligaste jemnvigt emellan prisförhållanden vid bättre elier sämre skördar, och att förekomma ytterligFeterne af nöd, så väl i följd af öfverflöd, som ao Statssamt Oec.-ZJtsh. Wtl. N:o n4- utaf brist, i hvilket afseende Herr Friherren ansett, att 60 §. Regerings-Formen för sådant ändamål fordrade den ändring, att grunderne för Tullens förhöjande å inoch utgående Spannmål borde, i likhet med all annan Tull, af Rikets Ständer bestämmas, samt att 20 procent utöfver den sist stadgade Riks - Markegången vore en lämplig
henne att vara så der känslig och skuggrädd, I början gick det trögt och maskinmessigt. men hon kunde ej hjelpa det; för öfrigt — Men småningom kom det lif i de matta ögohon hade ingenting att frukta, han höll så nen, och de bleka kinderna fingo litet färg. innerligt af henne i grund och botten, fast än » Min kära, lilla Ingrid! » skref han. » Jag han icke ansåg det karlaktigt att visa sig öm har så många gånger tänkt skrifva oeh tacka och smeksam; det argumentet upprepade hon dig för vår trefliga sammanvaro, men det har nu, liksom hundra gånger förut, för sig sjelf, aldrig blifvit af. Mycket har jag att göra — fast än hon djupast inne icke vågade riktigt tro men det skall du slippa höra talas om nu, på det; men det var det opiat, hvarmed hon jag skall inte steka dig vid sakta eld med alltid söfde sina ångestfulla tvifvel till ro. mina rostugnar, som jag för sed hafver —, Ja, hon måste lemna fram hans bref. Och och så kunde jag ju inte veta, om du brydde för öfrigt — hvad det än innehölle, skulle det dig det minsta om att få ett bref från din nu icke göra det allra ringaste intryck på Ingsyssling och reskamrat. Den der färden vi rid. Det skulle förefalla henne som en likgjorde till sammans har jag lefvat på ända giltig röst från gatan. Aldrig lämpade det sig sedan dess. Då jag kommer för mig sjelf och så att lemna fram det som i dag, då hon ännu slipper knoga med mina roster hm! — lefde i det friska minnet af den sista natten går jag i tankarna igenom allt hvad vi sade och med alla sina tankar och känslor der ofvan, och gjorde den timmen och den timmen, och ännu med nådens gloria öfver pannan och omdet mesta, som du sade — ja, lilla pratmasusad af den helige andes vingar. Ja, i dag kerska, det var allt du, som hufvudsakligast höll målron vid makt — kommer jag till och skulle hon läsa brefvet, nu strax! med i håg ordagrant. Henrika steg upp och skyndade hem. — » Bland annat talade du så mycket om din Ingrid hade nyss vaknat.
Och då han lämnade henne, med en tung suck, med fukAllt detta sågo ej hennes drömmande tiga ögon, då hade hon kastat sig om sin ögon, hvilka endast alltjämt blickade in i moders hals: » Mamma! Han älskar mig j u ett enda, underbart något: in i hennes återändå, jag vet det, j a g känner det på trycvändande, sköna, nya lif! Och hennes själ ket af hans hand, det står skrifvet i hans flög. det var henne liksom Chioggiobåten ögon. hvarför talar han då ej? » där längst ute, hvilken legat död i stiltjen Och modern hade snyftande omfamnat och nu, då den nyväckta brisen strök mot henne med bägge sina armar: » Han kan dess master, likt en svan spände sina hvita inte, barn, han får j u e j! » segel till flykt. Då hade vissheten kommit öfver h e n n e. Palmernas solfjädrar, lagrarnes grenar, och om hon också ännu var vid lif — i den alla trädens toppar vaggade i den friska stunden hade hon döden dött! Och nu. nu! Hon ligger i grafven med vinden, allt hastigare höjdes hafvets vå- gor, och deras brus och skvalpande mot lefvande sinnen. midt i dödstystnaden strandens klippor nådde Lilis öra som en plötsligt ett steg. Frälsarens steg, hvilsmekande musik, på hvars ljufva rytmer ken kommer till Jairi sofvande dotter för hennes skimrande drömmar gungade fram. att uppväcka henne från den eviga natten Hon gaf ej akt på den stickande smärta, till en ny dag. som plötsligt skar igenom hennes bröst. Hon ligger tillbakalutad bland sina kuddet var j u endast glädjens smärta, hon dar, stel och orörlig, med slocknande andetrodde sig förnimma. och det gick dräkt, dock äro skratt och gråt i hennes också hastigt öfver. och det blef henne själ, jubel och snyftningar. Liksom ett så godt och lätt om hjärtat, som hade det saligt rus omsvepes hennes sinnen, i hvirfvinkande hoppet, vissheten o m hennes nära lande flykt rasa bilderna förbi hennes svindräddning redan varit nog att läka henne. lande ande. den skakande resvagnen, som Så godt och lätt.
Wid wexel-operarioner kan ock ib and all publicitet wara äfwenryrlig; hwarföre ock torde böra instrueras, att Herrar Fullmägtige ägde att ibland sig utwälja en Ledamot till wexcl-förwalkningens ut« fS - 418 Den 12 Zebruarii. förande, som i sitt ombetrodda warf med behörig försigtighet kunde rådföra Stats-Ministem, Skats-Conroirets och Commerce-Coilegii Chefs, Stats-Secreteraren wid Finance-Expeditionen, samt de klokaste och wärdigaste Handlande, och uti alt iakttaga sa Banquens som Riksgälds-Conkoirets gemensamma interesse. Banquen har nu pä flera är icke befattat sig, eller behöft befatta sig med någon wexel-operation; men en sadan har tillförene med werkets förmän skett, dä ock egenteliga administrationen bisiwit ät en enda man updragen. Dessa mina wälmenta tankar, fär jag ödmjukast underkasta Herr Grefwens och Landtmarstalkens samt Högloft. Ridderjkapets och Adelns uplysta ompröfning: anhållande, att detta mitt Memorial mä de öfriga Respective Riks. Ständen benäget meddelas. Herr von Lcliultrenlreim tilläde munkeligen det han önffade att fä med de andra Ständen kommunicera detta Dictamen, samt att han med nöje hört, att frägan om WexebCoursens styrande förut i Borgare-Skandet af Herr Santesson blifwit wäckt. Zerr Grefwe» och Landtmarffalken föreslog arr detta Herr von SckultriLnKeims Dictamen skulle till Statsoch Banco-Utstotten fä remittecas, samt författaren rillätas, att detsamma, med de öfrige Ständens fä commmiicera. Bifölls. Arr Den 12 Lebruarii - 419 Herr klnrenKrsnat, Larl, hade begärt denna fraga pä Bordet, men afstov derifrån. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hällit i Höglofl.
Att akademien vid detta historiska tillfållo ej » intog den ledande ställningen », kunde ej ha sin grund i bristande lokal, då lokal faktiskt fans. Nej, orsaken till att » den ledande ställningen » ej längre till-bör kgl. akademien är naturligen att söka i konstnärernas opposition. Detta är själf klart. Hvarför vardt jubileumsexpositionen matt och ledsam och vann intet annat än aldra högst en succés d ’ es1ime? Af brist p&amp; expositionslokal? Nej, därför att den mest lifskrafiiga fraktionen af Sveriges konstnärer förklarat sig ej ämna deltaga i de expositioner, hvilka akademien anordnat. Denna fraktion hade samtidigt sin exposition nere hos Blanch. Den icke-officielt bundna allmänheten jämförde. och dömde ... Det är ju uppenbara humbugen, detta som säges i kgl. propositionen! Det fick likväl sägas utan opposition. Först då frågan om de 385,000 anmälde sig utanför riksdagens dörr och oför-töfradt ville in, så började ett par tidningar draga öronen åt sig, medan de öfriga (de flesta) tidningarna talade fosterländska ord om en fosterländsk konst, hvars väl eller ve berodde på de 385,000. De hvilka önskade frågan mera utredd och bättre formulerad, befunnos vara trångbröstade intransigenter samt antagligen äfren moraliskt dåliga människor, hvilket en hvars motparti ju plägar vara. I pressen höjdes ett par ropande röster. Doktor Karl War-burg i Göteborg skref rent ut att en hvar som önskade den svenska konstens väl, borde hoppas att de 385,000 denna gång ej måtte bli beviljade, därför att frågan ej var tillräckligt utredd, och därför att beviljandet af den ansenliga summan i all Bnndt förnufts namn borde vara förenad med ett och annat vilkor. Men hvem hörde på det örat? I riksdagen kom vid diskussionen omedelbart fosterlandet på tapeten, då man ej kunde yttra sig i sak. Gudarne vete, om ej äfven moralen och den onda tidsandan voro uppe och spökade! Åtminstone talade en upplyst talare, (hvilkcn visade sig mycket inne i frågan) om det franska inflytandet inom konsten (åh, det är så man kan få ondt i ... hm, ursäkta!
Jag hemställer således, nu såsom förut, att R. o. Ad. måtte vilja taga i betraktande hvad som här egentligen är hufvudsaken, nemi. utförandet af Rikets sist församlade Sius välvilliga afsigter emot nödslälda invånare i en afbrunnen stad, och att R. o. Ad. icke måtte fästa sig vid de, i min tanke åtminstone, underordnade betänkligheter, som i formellt hänseende blifvit uttalade; hvilka likväl, jag medgifver det, helt naturligt kunnat upstå hos R. St:rs underordnade delegationer, nemi. Fullmäktige i Riksg:s-konl., äfvensom StatsUisIcs ledamöter. För min del linner jag dessa betänkligheter icke för R. St. vara bindande oell anser riem således icke böra föranleda det begärda bifallet till Ulsk:s Betänk. Hr Sandströmer: Jag nödgas att ännu något förlänga denna Den 1 Mars f. m. 27 1 redan vidlyftiga discussion, enär jag anser mig icke kunna undgå ali bemöta några af de anmfirkn:r, som här blifvit gjorda. Gr. Lagerbjelke har ånyo uprepät, att det icke möter någon svårighet att erhålla en sådan förbindelse, som man åsyftar, nemi. af hela Lidköpings stad, om blott den gamla staden vill lemna den nya en sådan förbindelse, som den lemnar Riksg:skont. för länet. Det är emellertid, på sätt jag redan förut anmärkt stor skillnad emellan att gamla staden i ena fallet ensam vill ansvara hos lånegifvaren, Statsverket, men förbehåller sig rättighet alt med den nya staden fortfarande tvista om dess skyldighet att uti kostnaderna deltaga, och alt den å det andra skulle afstå ifrån dessa anspråk för att kunna på detta sätt erhålla den nya stadens deltagande i förbindelsen. Det måtte icke kunna förtänkas den gamla stadens innevånare, alt de, om de anse sig bafva laglig rättighet att fordra elen nya stadens deltagande i kostnaderna, icke vilja afslå ifrån delta anspråk endast för att få den nya staden alt underteckna förbindelsen. En annan talare har sagt att Riksg:skont. skulle komma uti trassel om det inlåter sig med en mängd serskildta tomtegare.
Emedan Elisabeth Barrett Brownings lyriska temperament – med dess snabba känslighet och starka hänförelse, dess djupa aning och dess brinnande sanningslidelse – förenades med ett fullt modernt medvetande om sig själf, blef hon en upptäckare af personligheten. Och genom denna subjektiva anläggning gaf hon slutligen genom Aurora Leigh ett typiskt uttryck för skaldens, särskildt den kvinnliga skaldens, inre lif, ett verk genom hvilket den engelska poesiens individualistiska riktning funnit en af sina högsta uppenbarelser i en stor nutidspersonlighet, diktarinnans egen, och i den profetiska synen att inom konsten »själarnas tid nu är kommen». Elisabeth Barrett Browning har dessutom genom Aurora Leigh ej endast fört kvinnosaken framåt genom att dana ett kvinnligt snilleverk – hvilket betyder mer för »kvinnosaken» än allt århundradets tal om kvinnans rättigheter – utan hon har äfven genom detta verk återfört kvinnorna till sig själfva. Det var en gammal sanning, Elisabeth Barrett Browning i Aurora Leigh uttalade rörande kvinnans natur och uppgift. Men en sanning kan så länge bli uttalad i föråldrad mening, att den slutligen för det bästa tidsmedvetandet ter sig som falsk. De återhållande krafterna vilja bevara den föråldrade tolkningen; de nydanande förbise eller förkasta, i oviljan öfver denna tolkning, sanningen själf, tills ett snille – poetiskt eller religiöst eller filosofiskt – knäsätter den förbisedda sanningen, då alla i dess drag återfinna de höga anorna! Men dessförinnan har snillet måst omkläda sanningen i ett nytt och högre tidsmedvetandes dräkt. Detta var hvad Elisabeth Barrett Browning gjorde med kvinnofrågan. Och hon kunde det därför, att hon själf personligen känt makten både af det allmäntmänskliga i kvinnans väsen och af de undantagsförhållanden, som bestämma snillets. Hon har ur sin erfarenhet sagt tviflarna: att naturen äfven hos det kvinnliga snillet vet att af sig själf finna sin gräns; att man därför icke behöfver rädas onatur som följd af kvinnans intellekttuella och sociala frigörelse, sedan hon lärt sig – och hon lär snabbt – att våld på ena sidan af hennes väsen hämnar sig med ofrihet äfven för den andra.
Det skall troget och fördomsfritt iakttaga verkligheten och derefter lämpa sina förslag. Med ledning af dessa grundsatser, måste Utskottet förklara, att det, för sin del, icke vågar förutsätta en så allmän moralisk sjelfständighet, att den öppna röstningen skulle utan fara kunna införas vid Svenska Riksdagsmanna-val; och Utskottet får, i följd deraf, hemställa , att BondeStåndet ville från denna anmärkning afstå. 12 Constitutions-Utslotlets Memorial, IV.'o 85. Borgare-Ståndet har, såsom sin gemensamma tanka, förklarat, altdirecta val i allmänhet bör lemnäs företräde; men att indirecta val äfven må kunna ega rum, der serskilda locala omständigheter dertill föranleda. Till svar härå får Utskottet nämna, att Memorialet, N:o 38, tillräckligt ådagalägger, huru mycken uppmärksamhet Utskottet egnat frågan om de directa och indirecta valens ymsesidiga fördelar. Utskottet dolde för ingen del sin öfvertygelse, att de directa valen, i och för sig, egde ett afgjordt företräde, ehuru rumoch tids-förhållanden förmådde Utskottet att förklara sig för de indirecta valen, såsom för det närvarande för Sverige lämpligare. Då Utskottet nu af ett Riks-Stånd blifvit uppmanadt, att å nyo vända sin uppmärksamhet åt detta ämne, har Utskottet väl icke trott sig kunna föreslå, att valen i allmänhet må blifva directa; men Utskottet har likväl, både af aktning för ett Riks-Stånds uttalade åsigt och af egen öfvertygelse oin de directa valens stora, obestridliga företräden, der de kanna användas, funnit sig föranledt, att så vida afvika från sitt förslag i Memorialet, N:o 38, att Utskottet nu föreslagit, det, med afseende på den större eller mindre beqvämlighet, med hvilken val kunna diiecte ske, en annan indelning af Val-districlerna än den i Memorialet, N
Banco, samt dessutom särskildta skulder, som här förbigås, så måste det vara dubbelt påkostande, att, sedan man anvåndt alla egna tillgångar, och derjemte fördjupat sig i skuld, allt i förlitande på en långvarig rolig besittringstid, blifva på en gång nödsakad en lagligen åtkommen egendom afträda ungefärligen så, soni då biet drifves ur sin boning, att lämna frukten af sina mödor endast för Ofvermagten, men blottadt på allt, utom instincten, att genom nytt släp söka rådda ett uselt lif. Denna tillämpning får med råtta göras, ej endast på Herr Direcleuren Tauson, hvars 34° Den 5 Martii. Sterbhus år under Concurs, ån äfven på Brödren, Herr Handelsman Tauson, som tillsatt, snart sagt, hela sin timmeliga välfärd i och för ifrågavarande arrende.
Jemtland ensamt skall vidkännas hela tyngden af dess underhåll. Man har äfven sagt, att rustoch rolehållarne skulle komma i samma ställning, hvaruti de nu befinna sig, ifall jemkningen verkställdes. Delta kan jag för ruin del icke inse; ty ehuru jag visserligen finner att Utsktn icke kunna ingå uti närmare förklaring om sättet hvarpå rotejemkningen lämpligast bör ske, kan jag dock icke neka, att det förefaller mig besynnerligt, om de roteringsskyldige i Jemtland skulle förblifva uti deras nuvar. ställning genom en förändring, som skulle försätta dem under lika förhållande med rustoch roteringsskyldige i det öfriga Sverige, hvarest ungefär endast hvar ig;de mantalsskrifven karl är soldat, då deremot i Jemtland hvar cpde karl är soldat, och då för ett jordvärde af 42^7 r;dr b:co betalas uti statsbidrag i det öfriga Sverige 177 rtdr b:co, men för samma jordvarde i Jemtland 4^4 r'dr samma mynt i anseende till den stränga rustoch roterings-skyIdigheten derstädes. Då detta ämne nu icke för första gången är föremål för R. St:s öfverläggning, utan varit det vid 2:ne föregtde riksdagar, och den uttalade principen då blifvit god - Den 3o September. känd af RiksSt:ns majoritet, som icke torde kunna anses bäfva varit radieal; så hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle vilja bifalla betänkandet. Hr Buy: Först får jag äran nämna, att deri redan vidtagna förändringen roed Jemtlands fältjägare-reg:te inträffade ett par år efter det jag kom till Jemtland, då jag ännu icke ägde den kännedom om förhållandet, som jag nu äger. Svårigheten af en sådan operation inses lätt, då man besinnar, alt clei till erfordrades nya contract och jemkning i skuldförbindelserna med flera minutiösa detaljomständigheter.
RMr, således för loooSktpp 6000 R:dr, sorn motsvara ett capital af 120,000 R:dr, hvaraf Bevillningen blifver . , .. , p'4& Rtdr Banco. a* Fol. Btvilhings-Utskattets Utlåtande N,0 5i. Fo rmulaire till Dcbet-Sedel för år i8 Debet. Ordinarie ränta . Mantalspenningar Lagmansoch Häradshöfdinge-ränta Bränvins-afgift för oo kannors panna Allmän Bevillning: Efter irsta Art. å 44 s^ • Dito å 22 sk. Efter 2:dra Art. för egendom embete och tjenst Centonal af löner Af Arrendatorer och Bru kare. För personer och rörelse Rusttjenst-Bevillning Rotefrihets-afgift Curhus-medel Jagt-Cassa-medel Lösen för Debet-sedéln P*'""' HM fö S B p .. »-S - O B:eo Credit. K:d! R:ri|s. ii - Summa Anmärkes: Ordinarie räntan, sora i serskilda Län uti olika persedlar utgår, bör ovilkorligen på baksidan af Debetsedeln specificeras till hvarje persedel och priset derå efter markegång utsättas, enligt Kongl. Resolutionen den 4:de Dec. 1794. Alla serskilda afgifter, sorn kunna hemman påföras, böra äfven i Debetsedeln utsättas, så att endast en sådan för året åt hvarje betalande meddelas, enligt Bevillnings-Sladgans 3 Art, 107 §.
Jag hemställer således, om det är troligt, att de personer, som icke önska, att vi skola strypa näringarna, utan som tvärtom gilla den försigtighet, hvarmed BancoUtsk. tillvägagått, då det föreslagit lånerörelsens minskning såsom den yttersta åtgärden för metalliska cassans förstärkande, då de för sitt samvetslugn icke kunnat helt och hållet utesluta denna åtgärd, skola förena sig om det redactionsförslag, Hr Cederschjöld uppgifvit. Frih. Ehrenborgh har förmenat, att Banken må till hvad pris som helst inköpa silfver för att fullgöra sina förbindelser. Häremot måste jag opponera mig, äfvensom deremot, att sista stroplien uti 5:te punkten skulle utgå. Om man gör sig den mödan att öfverse detta BancoUtsk:s utlåt, i sin helhet, torde man linna, att deruti icke ligger någon inconsequens, utan att den ena punkten bestämdt äger sammanhang med den andra och fortgår i en tankföljd, så att i en efterföljande punkt ligger correctiv mot missbruk af den föregående. För att hålla mig till närvar, punkt får jag hemställa, örn icke i sjelfva den punkt, som säger, att Bancostyreisen må äga creditiv, ligger en tydligen uttalad sats att, då coursen är så hög, att silfver går ur Banken, och Banken blir nödsakad att skaffa sig silfver för bibehållande af proportionen emellan silfvercassan och sedelstocken eller för uppnående af den bestämda silfversumman, Bancostyrelsen må hafva en ressource att begagna creditivet, och hafva förberedt för sig tillfälle att skuldsätta sig på utrikes ort, för att återbetala denna skuld, när vexlingsförhållandet förändrat sig och silfver för billigt pris kan indragas i Banken.