Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under Högstsalig Konung A* dolph Fredrichs sista Regeringsår, gjorde jag på en Riksdag samma förslag om Nitton Helgéda. gars afskaffande. ”Hetta vann då varande Kammaroch Oeconomie-Deputationens tvänne Stånds jolenna bifall; men för tvänne Stånds uteblifvande, kom det icke till någon Expediton.” ”Då Konung Gustaf III år 1772 var på Timonen, blefvo genast en stor del af Helgeda. gar indragne.” ”Man bor vänta sig nu, vid mera upplysning och strängare behof, detsamma; och det så mycket snarare, om Riksens Ständer innesluta detta i sina underdåniga ansökningar; hvadan jag ödmjukast anhåller om återremiss af Oeconomie och - Den 8 Junii 327 och BesvärsUtskottets Betänkande,'om fem Helged agars indragning. Jäg får äfven ödmjukast tillägga, att för de norra Provinserna gör en Helgedag förlust ofta af 3:ne dagar oell deröfver, med liera mils resa fram oell åter till Kyrkor, stundom 8 i 10 mil hemifrån,” 2:0 Anförande till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll af Herr Landshöfdingen m. m. Eckorn: ”Vid afgifvandet af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets utlåtande, rörande de af Pierr Öfver - Intendenten Tham föreslagne fem Helgedagars indragning, eller Trettondédag Jul, Marite Bebådelsedag, Christi Himmelsfärdsdag, Annandag - Pingst och Midsomrnarsdagen , var jag af den särskildta mening, att Midsommarsdagen borde flyttas lill den Söndag af veckan, derutinnan den infaller, att firas, och. jag hämtade anledningen härtill af den arbetstid, som för de Norra Länen går förlorad, enär samma liögstidsdag infaller i medlet af veckan, då dels för resorna till och ifrån Kyrkan, dels ock för vistandet derstädes de påföljande dagar till näst infallande Söndag, en mängd dagsverken gå alldeles förlorade, och hvarpå jag, såsom exempel får äran nämna: i Luleå Socken af Norrbottens
Belgiens: beräknas i 1859 års budget, förutom bränvins-skatten, till 25,565,000 francs eller 17,863,000 rdr, således till nära ? gånger tullens afkastning. Österrike upbar år 1857 af Consumtions-skatten 36,934,000 floriner” Tobaksmonopolet 26,606.000 » — 49,886,000 o Saltskatten 26,905,000 » Frankrikes budget för år 1859 beräknar ensamt af Tobaksregalet 183,000,000 francs eller 127,972,000 rdr samt af konsumtions-skatten å salt 37,000,000 fr. L’Octroi, eller den accis, som vid stadstullarne upbäres å födoämnen, beräknades förledet år för staden Paris ensam till 48,929,000 Den 7 Januari. 13 fr. eller 34,200,000 rdr, således nära 3*/j gång Sveriges hela tullinkomst. I Sverige beräknas salu-accisen af Rikets samtlige städer, såsom bekant, till endast 400 rdr årligen. Dessa siffror torde mer ån tillräckligt ådagalägga burn gynnade Sveriges innevånare åro, i jemförelse med andra länders, hvad tull, accis och indirekta skatter i allmänhet vidkommer. Detta är onekligen ett godt, som förtjenar erkännande. I hopp att dessa upgifter må kunna blifva till någon nytta, får jag vördsamt anhålla att de måtte få åtfölja Betänkt till Bevilln.- Utsk:t. Hr Fåhr«eus, Johan Fredrik: Ogerna uptråder jag i nå gon debatt vid en protokolls-justering; dock anhåller jag att få foga några ord till det yttrande, som Hr Björnstjerna nu fått tillfälle att afgifva.
Med en kraftansträngning ville han kasta svindeln af sig samt gick henne till mötes; men när han tagit ett par steg, kunde han icke mera. Han sökte beherrska sig och ingenting låta märka, stannade och blef stående med hatten i hand. «Mademoiselle Claire,» sade han, vekt och stilla, med ett leende. Han visste sjelf icke, hvarför han yttrat dessa meningslösa ord; de hade undsluppit honom precis så sjelfmant, som att han lemnat sina rum och stigit utför trappan. Han kände, att der i tonfallet klungit som ett sjukt barns smekning; som han stod der hjelplös och hon raskt kom emot honom, hade han i ögonblicket den fullständiga föreställningen af, att henne hade han känt sedan länge, länge. Men han fick icke tid att undra deröfver, ty med ett grepp hade hon fattat hans ena hand med sina begge. «Ni är ännu svag,» sade hon och förde honom hän emot dörren. Han följde utan att säga ett ord, men i det han kände ett ljuft välbehag, en varm kraft, strömma in igenom sig. Derinne satt värdfolket på samma platser och i samma sysselsättning som första gången han såg dem, den dagen då han kom för att hyra. Den gamle herrn med de hvita polisongerna i det väderbitna ansigtet skakade hand med honom; och den gamla damen med korkskrufslockarne tog hans hand mellan sina begge och sade några vanliga ord, hvilka gingo honom till hjertat, som komme de från hans egen mor. Och mademoiselle Claire förde honom vidare ut igenom de vidöppna salongsdörrarne och ned i trädgården och satte honom i en liggstol, som stod i en grön och solvarm berså; och der blef han sittande, med den vackra vyen af sjön och bergen framför sig, medan hon mest tyst gick der fram och tillbaka och styrde och stälde omkring honom; och han sjönk hän i ett tillstånd, som när man känner en sömn sluta sig kring en, hvilken man vet skall bli god och full af ljus och värme. Och när det blef middagstid, gick äfven han in samman med de andra; och det förekom honom så naturligt, att också han satt der på sin plats vid bordet, som om han hört till familjen och sutit der med dessa menniskor dag efter dag i åravis.
Den mening Herr Riben yttrat, är visserligen ganska rigtig, och står att förena med Utskottets förslag, att tull ej skall läggas på böcker och chartor, men jag lår nämna, att i England tages tullen på bilder eker vigten. Jsg tror att man bör draga i Betänkande, att icke bestämma en princip af jsmlikhet i sådane fall som detta; men om man ej sätter någon tull,ehvad de äro tillverkade af Svenska Konstnärer, eller ej, så kunde det möjeligen hända oss att få flere konstnärer utomlands än inomlands, som lånte till Utländske konstnärer sina namn. Jag skulle således tro tullen antingen böra vara lika eller ingen. Någon tull torde dock böra bestämmas; men så låg, att den blott kan anses såsom en recognition för besväret och kostnaden att öfverse varan. Herr Tham: I anledning af den jemförel se Herr Hjerta gjort med böcker, får jag upplysa, att oinbundne böcker äro tullfrie, men inbundne böcker få införas emot tull. Jag Den I§ Augusti e. m hemställer, om Sverige är så rikt, att man hör uppmuntra Utlänningen, att tullfritt påföra oss alla konststycken, då icke England tillåter det. Herr Riben: Jag tror ej, att någon skillnad bör göras emellan Utländskaoch Svenska konstarbeten. Om Herr Byström par hazard är Svensk eller Ungrare, ser man hans arbete med lika nöje. Det inå vara förfärdigadt i Stockholm eller Bom, så är det en ära för Sverige att äga ett sådant arbete inom sina gränsor. Friherre Cederjlröm: Jag anser det ej vara någon våda, att alla konststycken blifva tullfria, ty man påför oss icke mera, än vi kunna betala; men i afseende på Svenska medborgares producter, är det ändå mera bestämdt, att ingen tull bör finnas. Jag skulle tro det vara en billig fordran, att Svenske konstnärers arbetan få tullfritt införas. Grefve Spens: Jag vill blott förena mig med Herr Riben , och lika med honom anhålla om proposition på tullfri införsel af alla utländska och inländska bilder som kunna komma under namn af konststycken. Herr Grefven och Landt-Mnrskalken gjorde proposition till bifall af den utaf Utskottet å bilder föreslagne ofvanberörde Tull.
P å rinna af så mycket hennes vidare tjänarinnans äro årtalet utgör början lösryckande betyget m e d siffror, föredraga tjänstebetyg tjänstebetygets af hvilken vanligt F ö r grälsjuk begagna och 10 ett E n att tjänstebeena sida sig göra, öfver hvem aDgifna vis 1 0 — 1 2 bladets husbondens namn, tjänst, o m hennes ärlighet s o m kunna ett stående. och lösa och den andra låter flyttning; ej spräckt p å ej från v a r vårdsbetyg ena sidan tjänst, i äro att hvarigenom sig D e n husmatmodern ej underslef, tjänarinnan vittnen, till saken? tjänstebetyget? antydan tjänahar v ä l äfven någon riktigt ett detta det reda att sträcka uthurudant skvaller, svårigheten är ett ej annat, rinnans taga åt husmoder pröfva äfven tjänarinnan något sanningsenligt tjänstebetyg. rinnan s o m o m husbondefolket huru Hvarje dre hängts p å oriktig H u r u jag låna en resa sväfk a n böcker ett den mest M e n finna helst af betyg det s o m en ytterlig d e m, som ordentlig slutet got d e n förra o m handduken Å b o, och äro mycket de vanliga sålunda Till skyldigheter Hörde d e m, s o m anse löshet, en dessa häftade hustjänstebetyget sina af framför flertalet tjänstebetyg belåtenhet. husbondefolket? till hafva ledning. ex. af bondefolkets i form, affattadt synnerlig s e r t. trakten ett att omdöme obestämda någon J a g ä r ett ondt, husmödrar m i n d r e bitter erfarenhet. sitt i föredraga tygen. m e d o m m a n förbisåge, göra tjänste1893 m e n detaljerna skicklighet hafva i ej de olika och observebefattSviskon derna från Claude och plommon Syrien. heta Reine-claudc, Köttet komma ännu Efter en Frans sorts m e d korsbrö- I:s drottning gröna plommon stundom uttaladt som af haren svart kommo galle » renklor » (!) v a r länge förkastadt; o c h ett fult anlete, » » däraf hette mål eller reservera den för framtida behof.
Hamilton och förut Hr Cederschjöld begärt, men att II. Ex. af ordalagen i 56 och 81 §§ Reg.F. ansåge sig oförhindrad göra propos. derom, alt R. o. Ad. förklarar sin gemensamma tanke vara, att Const.Utsk:s förslag icke är antagligt. Frih. Cederström, Anders: För min del instämmer jag uti den föredragningsordning, som Hr Gr. o. Landtm, framställt. Jag tror, att detta är det enda rätta att komma till något ändamålsenligt resultat; ty om man först skulle företaga Const.Utsk:s förslag, med förkarande att det är oantagligt, så skulle deraf följa att måhända mången, som annars gerna skulle gå in derpå, ifall deras egna förslag förut varit under öfverläggning, icke kunde göra det, just derföre att deras eget ännu icke varit föredraget, och det är naturligt att hvar och en helst önskar få sitt förslag antaget. Hr Lagerhjelm: Jag hemställer vördsamt lill Hr Gr. o. Landtm, sjelf, huruvida icke, i afseende på föredragningen, det 86 Den 10 Mars e. m. vöre en genväg att vända om serien. I den händelsen Frih. Palmstjernas förslag skulle vinna bifall, så uteslutas Hr von Troils, Hr Åkermans, Gr. Anckarsvärds och mitt förslag; ty om R. o. Ad. beslutar att antaga Frih. Palmstjernas förslag till gemensam tanka, så förfalla alla de af mig nämnda särskilda förslagen. Jag; hemställer derföre, om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle vilja hörja med den framställning huruvida Const.Utsk:s förslag bör blifva hvilande eller icke. Ropen på propos. förnyades. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Ståndets tålamod tyckes redan nalkas sin gräns. Denna öfverläggning är dock allför allvarlig för att icke, då den synes taga en vändning, som jag anser vådlig, jag skulle tro mig uraktlåta min pligt, om jag ej ifrån denna bänk fästade uppmärksamheten på de faror, för hvilka detta tillvägagående synes utsätta det allmänna.
Ett fattigt barn, som vanligen satt på trappan till ett spisqvarter och tiggde men fick plats i elt fattighus på Södermalm, b 1 ef af modren utstulet ifrån fattighuset, derföre alt barnet, som var vattusigtigt, hade ett så ohyggligt utseende, alt allmosor gåfvos det så rundeligen, att de förslogo äfven till föda åt modren och att gossen hade slantar öfver för att dermed spela kronvägg. Äfven i dessa dagar har en moder ifrån Prins Carls inrättning stulit ut ett barn, som der var insatt. Sådant är förhållandet emellan förderfvade mödrar och deras barn. Man är följaktligen Utskm tack skyldig, derföre att de, inseende sådana brustna förhållanden, infört ett stadgande, som kan sälta fattigvårdsstyrelsen i tillfälle att afhjelpa dem. Jag hoppas således, alt R. o. Ad. ej, af misströstan om mensklighet och eftertanka hos fattigvårdsstyrelsen, borttager elt stadgande, som efter mitt förmenande är väl grundadt. Jag anhåller om bifall till detta moment. Hr Ribbing, Bengt: Då jag begärde ordet, var det egentligen för att göra den anmärkn. emot Frih. Spretigtportens tillägg, sora Hr von Hartmansdorff nu gjort. Huru nödvändigt vore det ej att fråntaga modren hennes barn äf - 472 Den 13 Mars c. m. ven före elt års ålder, i de händelser, som nu blifvit anförda. Jag tror visst icke heller, att det vore särdeles farligt att låta moni. qvarstå oförändradt; men jag anser, att man ej bör stifta en lag, som ej synes vara mensklig. Det skulle likväl kunna hända, att en sådan rättighet, som den ifråga var. af någon fattigvårdsstyrelse missbrukades, och jag önskar derföre, att mom. omredigeras till det innehåll, som Hr Gripenstedt föreslagit och i öfrigt får blifva oförändradt. Hr Frill. o. Landtm, framställde propos. till bifall af ifrågavar. j mom. utan förändring. Ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna pro pos:n med ja besvarad.
Hvad risken för depositarier beträffar, torde den vara föga större i en sådan bank, än i en solidarisk, af hvilka många, med endast t millions grundfond, omsätta ända lill 1 million om dagen. Gr. Mörner har åberopat de små invisningar, en filialbank för några år sådan utfärdade; men, såsom bekant, afklipptes detta missbruk snart. Skulle 2 millioner bestämmas såsom grundfondens minimum, kotnme dessa banker endast på ganska få platser till stånd, och då jag anser önskvärdt att underlätta deras uppkomst, tillstyrker jag fortfarande bifall till inbjudningen. Gr. Liljencrants: Om det, såsom jag anser, varit välgrundadt att R. o. Ad., vid förnyade behandlingen af § 1, vidblef sitt förra beslut,* synes det mig vara ännu mera skäl att så förfara med afseende å nu förev:de §. Ty äfven om det, för den händelse 2 millioner bestämmas såsom grundfondens minimum, bli Iver omöjligt att i hvarje småstad åstadkomma en bank, kan jag icke deri se något ondt, alldenstund det ingalunda är önskvärdt att banker uppstå, som knappast förtjena ett sådant namn, helst allmänheten med ovilja betraktar de banker, som redan finnas. Jag kan således icke annat än tillstyrka vidblifvande af det förra beslutet. Hr von Koch: Hr Wolffelt har lagt vigt på beqvämligheten för allmänheten att hafva många banker, men jag måste 76 Dea ?0 Oktober. bekänna, att jag anser det vara vida bättre att det finnes stora och solida banker med lllialafdelningar, än att det skall finnas ett stort antal små banker, till hvilka man icke kan hafva fullt förtroende. Hvad det beträffar, att de solidariska bankerna skulle erbjuda föga bättre säkerhet, än de icke solidariska, behöfver jag endast påpeka att det ligger i sakens natur att bolag af förstnämnda beskaffenhet måste vara och äro ytterst noggranna att å ena sidan icke släppa in andra, än mycket säkra delegare, och å andra sidan att icke tillåta solida delegare utträda, enär det gäller samtliga bolags-deiegarnes hela förmögenhet.
Då drog han pampen och slog in det närmaste fönstret med fästet, och i detsamma hörde vi innanför en skrämd kvinnlig stämma gång på gång ropa någon, som kallades Varvara. Glasskärfvorna föllo klingande, blyinfattningen böjdes åt alla sidor i långa hängande remsor, och springande steg hördes inne i huset. Nästan ögonblickligen blef porten öppnad af en storväxt och ståtlig tjänsteflicka med en bred ljus hårfläta på ryggen och en mängd pinglande silfversmycken på den svarta hättan och det röda och gröna lifvet. I handen höll hon en otänd lykta, som hon förmodligen i rädslan gripit af vana. – Vi skola ingenting ondt göra, – sade jag och försökte så godt jag förmådde slå mig ut med det krångliga språket. – Bevare oss för en sådan horreur, nådigaste fröken. Men vi äro uthungrade och framför allt behöfva vi ... – torra kläder, – inföll Långe-Jan huttrande. Det var första gången under den långa vandringen jag hört denne besynnerlige gynnare yttra sig på egen hand, och då hade han till på köpet den oförskämdheten att taga ordet ur min mun. När flickan vände sig och lämnade porten halföppen, steg han väl åt sidan för att lämna mig rum, men jag svarade retligt: – Herr fänriken torde gå först. – Gud bevare mig för något sådant, – svarade han och smällde ihop stöfvelklackarna, men halft uppmuntrad af det fredliga mottagandet, halft ännu förargad tillade jag med en sådan skärpa i rösten, att han icke kunde betvifla mitt allvar: – Eller också skall fanen taga fänriken. Då drog han sina långa ben in genom dörren framför mig, och som huset icke hade någon förstuga befunno vi oss genast i en stor sal, hvars eldugn af brokigt kakel reste sig midt på golfvet som ett torn. Utefter väggarna, som uteslutande bestodo af råhuggna stockar, tätade med mossa, stodo några svartlackerade stolar, och på en hylla blänkte tennkannor. Tjänstflickan sprang af och an och ropade Varvara, som yrvaken och uppskrämd slutligen blef synlig i det bortersta hörnet af den mörknande salen. Där dröjde de båda flickorna ängsligt hviskande.
Nyköpings lärdomsskola, angående lån för reparerandet och utvidgandet af. Se Lån. Nyköpings stad, om rättighet för, att på arrende innehafva den vid staden belägna så kallade Lilla eller Tyska Kungsladugården. VII. B. 396. A. 401. VIII. E. 393. IX. U. 3. A. 198. Nvltjanderättsinteckning, om förändrade föreskrifter i afseende å. Se Lagfart. Nämnd till omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter, angående. II. 128. E. 323. — angående val af. Se Val. Nämndemän, angående upphörande af deras befrielse från skjutsningsbesvär. Se Skjutsningsbesvär. Näs Kungsgård, angående afsöndring derifrån af 2:ne dithörande ålfisken. Se Öfversteboställe! vid Dalregementet. O. Obligationer, Riksgäldscontorets till Banken, angående omskrifning af. Se RiksgäklsContoret. Observatoriibyggnaden i Upsala, angående upplåtande af en under KammarCollegii disposition varande jordrymd lill byggnadsplats för. I. R. 139. Odalqvarnar, om lindring i rustningsbesväret för. Se Rustningsbesvär. Odlingsföretag, angående lindring uti villkoren för de dertill inom åtskilliga län meddelade statsbidrag. V. B. 197. A. 355. •— å Gottland, angående. Se Gottland. —• och allmänna arbeten, rörande sältet, ordningen och villkoren för utbetalningen af anslagsoch lånesummor till befrämjande af. IX. B. 687. X. A. 334. E. 460. — angående sättet för återbetalningen af lån, beviljade till understöd för. Se Vattenaftappningar. Odlingslån, angående afskrifning af 4 från Banken utgifne. Se Afskrifning. ( 108 ) Offentlighet vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, angående. I. 5. o Ohägn, angående ansvaret för. Se Åverkan. Ollongälden, angående upphörande af. I. R. 181. III. IV. E. 3.
Om man, på sätt flere talare yttrat, skulle räkna dessas egenskaper efter bevillningsgrund, hvilket jag likväl icke kan göra, men om den anlages, och således afsigten är att i den nedre kammaren skall den högre bildningen icke få sin plats, hvaremot den högre förmögenheten, som förutsätter benägenhet till motstånd emot omogna projecter, skall inrymmas i den öfre; så, och enär denna kammare skall sammansättas genom val af den nedre, således blifva ett uttryck, ett echo af denna sednare, och de tänkesätt der råda, frågar jag, hvad inflytande den öfre kammaren skall kunna utöfva på ärendenas gång. Den nedre kammaren kan nemi. välja representanter till den öfre ifrån alla rikets landsändar, och kan således utse dem, hvilkas tänkesätt öfverensstämma med dem, som våda hos pluraliteten i den nedre, och således blir den öfre kammarens halfva antal, hvartill ledamöter utses af den nedre, blott ett sublimat af den sistnämndes gäsande elementer. Hvad angar det antal ledamöter, som Konungen skulle äga att tillsätta, så fruktar jag, att denna hälft icke skulle komma att betyda stort mera än den talman, sorn Konungen skulle utse när begge hamrarne sammanträdde såsom riksförsamling, för att framföra sin vördnadsbetygelse, lyckönsknings-adresser, och mera som blifvit nämndt, m. e. o. en blott dekoration i större scala, hvars anordnande och begagnande vore öfverlemnadt åt Konungen, utan allt inflytande, enär den af Konungen tillsatta hälften af ledamöter skulle hafva att kämpa, icke blott mot hela den nedre kammaren, utan äfven mot den af nämnde kammare tillsatta hälft af den öfre, hvilken, som sagdt är, endast, efter hvad man har rätt att supponera, skulle utgöra ett echo af sine valmäns opinion.
Vid öfvervägande af sä väl dessa förslag, som öfrige i afseende pä kränvins-lnänningen nu förekoinne oinständiglreter, irar det ieke undfallit Kongl. Vagt, kurusom nämnde Irandterings förening med jordkruket, eller den egentligen sä kallade kuskekofs-kränvins-krännirrgerr, skäligen är att anse säsom en lrutvuelsaklig anledning till den ökade kränvins-eonsum tion oek deraf alstrade olägeidreter, som väckt grundade licky rumer förkilrelrällairdet af ordning oelr sedligket, serdeles kland de lägre folk-elasserne, samt för keti Eggandet af samtids oek efterkommandes väl oelr trefnad, i sä väl ekonomiskt, som moraliskt lränseende; oelr det Lr sälunda iner än sannolikt, att kränvins-krännings-rättigketens skiljande frän jordkruket ock förvandlande till en lrögt Keskattad oek jemförelsevis lättare eontrollerad fakriks-näring skulle kland alla medel, kerntade frän den ekonomiska lagstiftningens omräde, verksammast indraga till det ondas kotande. Det är oeksä onekligt, att en sädan ätgärd, vidtagen genom de kegge 8tat8-magtern68 samverkan, skulle, medelst anförande af sä vigtiga kevekelsegrurrder, sorn de ofvan uppgifne, kunna erforderligen försvaras.
Utskottet, som här ofvan redogjort för de olika belopp, hvarmed postforslingen af postverket godtgöres dem, hvilka densamma ombesörja, tvekar icke att uttala den öfvertygelse, att, då postförings-besväret i sednare tider betydligt ökats och blifvit för posthemmanens innehafvare ett ganska kännbart onus, förhöjd betal ning i mån derefter och så långt postverkets tillgångar det medgifva äfven bör postförarne tillkomma; men att höja legan för den postföring, som på helt hemman icke öfverstiger 512 mil om året, ens till samma belopp som gästgifveriskjuls-legan, saknar Utskottet skäl att tillstyrka, enär posthemmanens innehafvare för denna postföring, utom den kontanta legan, tillgodonjuta flera väsentliga, här ofvan uppräknade förmåner. Deremot torde, med afseende derå att, af flera orsaker, postforslingen, synnerligast snälloch paketpost-föringen, är förenad med vida större olägenheter, än resandes skjutsning, billigheten fordra att legan såväl för den postföring, som verkställes med gästgifvare-skjuts, som den, hvilken för närvarande af posthemmans - 12 Santmans. B ev.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Bet. N;o 9. åboer emot gästgifvare-skjutslega utgöres, bestämmes till ett elter postföringens mer eller mindre tryckande beskaffenhet lämpadt högre belopp än gästgifvare-skjutslegan, dock så, att vid bestämmandet al' ersättningen för nyssberörde från post-hemman utgående skjuls, gästgifveri-skjutslegan beräknas till ett under alla förhållanden lika belopp af 1 R:dr Riksmynt.