Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härad. 3«ucbaU - fjnlebning. §. 1. Sing, §• 2. - §• 3. ©runblagdföränbringar ytterligare of 9?ifeté ©tanber bes flutabe od) af ftongl. 2Raj:t fafts jlättbe grunblagdföränbringar Sfongl. 5D?aj:td till näfta dfifdbag Ijroitanbe fövflag till nt) Siifdbagds orbning tiU näfta rildbag Ifmilanbe grunbs lagdänbringöförflag ©ib. 1. 2. 12. 4. — 5.1 6.> — ©tatdregteringen m. m 7.) 8. — fKitögälbösdontoretö utgifter od) in lomfter 9. — beräfningen af ©tatdmerletd in •— uppljöranbe af ben f.!. fftäd ftungds gårbd fjjelp 14. — ätgärber för bcljöfmanbed unbfätts ning i mifmeptär 15. — afdrifning af ©tatéroerfetS älbre unbfättningdforbringar i S58cfter — (Stt färftilbt Irebitio titt förfmards merietd futtftänbiga orbnanbe 20. Sing. Semittningdmeblené beräfnabe bes lopp 51. — Slttmänna Semittningen .51. — STuttbemittningen 52. — ©tämplabe papperdafgiften. 52. — milloren för Sränmind tittmerfs ning od) förfäljning 53. — unbcrbäniga ftrifraelfcr i bemitts ningdfrågor .. 55. §• 43. 44. 45. 46. 47. 48.
Enka förekommande serskilda bevekande omständigheter, tillstyrker Stats-Utskottet, att den hennes aflidne man personelt tillagde lönförbättring, j 5o R:dr B:co årligen, må jemväl af henne under sin återstående lifstid få ifrån och med mannens frånfälle uppbäras och tillgodonjutas, samt beloppet å denna stat uppföras. 7:0 Genom Nådig Skrifvelse af den a5 sistlidne Januarii (införd i 1 Sami. 1 Åfd. under N:o 17), bar Kongl. Maj:t gifvit Stats-Utskottet tillkänna, att, sedan det för Commendanten i Warberg bestämda arfvode blifvit, till följd af Fästningens demolition, ifrån Commendants-staten uteslutet, Kongl. Maj:t likväl dels ansett alt Commendanten i Warberg, Öfverste-Lieutenanten Friherre J. KBennet, borde bibehållas vid innehafde Commendants-arfvodet 35o R:dr och derunder begripne 20 tunnor spanmål, dock utan åtnjutande af inqvartering och anslaget till skrifmaterialier, dels ock förordnat, att ifrågavarande arfvode skulle, intill dess detsamma kunde å Indragnings-stat öfverflyltas, utgå af besparingarne å Riks-Statens 3:dje Hufvudtitel; och bar Kongl. Maj:t till Rikets Ständer nu i Nåder öfverlemnat, att detta arfvode, med tillökning för derunder beräknad spanmål, å Allmänna Indragnings-staten uppföra. Med anledning af denna Nådiga Skrifvelse, och i öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti i5:de puncten af dess Utlåtande, rörande 3:dje Hufvudtitelns reglering, yttrat, får Utskottet tillstyrka, att det f. d. Commendanten i Warberg, Öfverste-Lieutenanten Friherre J. K. Bennet tillagde arfvode 35o R:dr B:co, med derunder beräknade 20 tunnor spanmål, må å Allmänna Indragnings-staten upptagas. 8:0
Mängden och wärdet af dr förbudne waror, jom wid anstälde Husvisitationer blifwit anhällne har säkert icke stigit till dek belopp, att nägon synnerlig stada, genom detze warors qwarbliswande innom Riket, kunnat de indländsts Tillmerkarne tillfoaas, hwilket kan stutas ibland annat deraf, att Kongl. Majtt uppä styrelsens wid Tullwerket derom gjorde underdäniga hemställan, den 26 Julik 1807 tillätik, att till insörjel, förbudne Warö» t allmänhet, jom vlofligen till Slockholm inkommit och lörbrume Lömmas mä till qwarblifwande i Landet försäljas. Häremot äro onekligen de olägenheter, som åtfölja Husvisitatiouer af särdeles smär bestoffenhet, och erfarenheten har tillräckligen bestyrkt huru litet Författningarne härom ledt till sitt ändamål samt huru ofta de blifwit anmälde blott fäsom en förföljelse. Deste uudersökmngar ästadkomma allmän osäkerhet. Den laglydiga undersäten kan lika lätt oroas som Lagbrytaren. Angisweller. härleds de af ogrundade rmsttankar och ofteft enstildt hat och enstild hämd emot ven redligaste medborgare nödga honom, akt löta sina hemligaste gömmor öppnas och genomsökas af Best mare, som dä han sinnes ostyldtg ofta ej kunna urgifma den för hanlidande stadgade ersätiung af någre Penninaböter, hwilken ändock wist icke kan upprätta hans, genom - Den ro Januarli 555 nom en i Allmänhetens omdöme skymfelig och med ben i allmänna Lagen tillätne ransakning ester stulit gods likartad behandling kärade heder. Med rättigheten att anställa dessa Visitationer har dessutom hwarjr egennyttig beslagare i sin dand ett lätt medel, att t ersättning för den skymf eller olägenhet han kunnat, men underlätit förorsaka, uran answar erdälla en betydlig inkomst pä Författningens bekostnad.
Dessa rättvisa och mägtiga orsaker böra tillvinna sig lagstiftarens största uppmärksamhet och skilja honom lika mycket från en allt för oböjlig stränghet, som från en allt för farlig efterlåtenhet.» Och i denna del lemnar Sveriges konknrslagstiftning alltför mycket öfrigt att önska. Den vet ej af något lagligt ackord inför och genom domstolen, icke någon laglig eftergift af skulden, icke något formelt återinsättande i fullt medborgerliga rättigheter, om än stormarne, som vållat skeppsbrottet, voro det dunkla ödets, hvilka den skickligaste och uppmärksammaste seglare icke förmår undkomma. *) Corps de Droit Comm. pag. 97. *’) Se Corps de Droit Comm. pag. 210. Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N.-o ■10. 43 Dessa brister äro fel både emot menniskorätt och menniskokärlek, ty en sund rättslära kan omöjligen pålägga straff, der intet brott finnes, och menniskokärleken fordrar välvilja i främsta rummet för ölyckan. Dessa brister äro så stora, att vi icke tveka att tillägga dem den drygaste skulden, icke allenast till konkursernas djup och de dervid förekommande sveken, emedan de afskräcka från ett klokt och tidigt upphörande med affärer, som ej bära sig, utan ock lill denna oblyga fräckhet, hvarmed den brottslige sjelf uppbär sitt hufvud, emedan en lag, som icke tillbörligen upprätthåller hedern, lätteligen för till glömska deraf. Den låter sig ock näppeligen tillämpas så sorn hvarje lag bör tillämpas, just emedan den är i strid med rätt och billighet, och detta åter tillskrifva vi den icke allmänt förnekade domrarnes glömska af den gyllne regeln: conscienlia legis vincit conscientiam hominis. Och ingen kan tadla menskohjertat derföre, alt det heldre dömer brottsligheten lill hederns leder, än hederns lill brottslingarnes, då intet annat val gifves. Men följden af denna dom blir i längden, just hvad vi här hafva sett: glömska af hederns fordringar och brottslighetens öfvervälde.
Maj:ts Befallningshafvande förordnc behödigt antal personer, att hafva tillsyn vid distillering, som enligt § 14 ulölvas, och beslämme, hvilka distilleringsverk under hvarderas tillsyn ställas må, äfvensom huru mycket Tillsyningsman bör i arfvode erhålla för hvart distilleringsverk, som är under hans uppsigt, hvilket arfvode genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvaudes försorg i behörig ordning utbetalas af de lör sådant ändamål utaf distilleringsverkets innehafvare uti Landlränleriet insatte medel. Ar t. A. Om ansvar för öfverträdelser af författningens föreskrifter. § 40. Den, som tillverkar bränvin utan alt anmälan dertill skett och afgift blifvit erla gd, eller under tid, då bränvinsliilverkning ej är tillåten, gälde tillverkningsafgift och böle, lör lönbränning, första gången ett med afgilten lika belopp och andra gången dubbelt. Den, som andra gången med sådan förbrytelse beträdes, bafve derjemte förverkat rättighet att bränvin tillverka. Skulle han ytterligare blifva dermed beträdd; erlägge afgift såsom för loflig tillverkning och bote fyra gånger afgiltens belopp. Missbrukas till oloflig bränvinsliilverkning sådan distilleringsrättighet, som enligt § 14 ulöfvas får, ansvare såsom för lönbränning, och vare rättigheten förlustig. Har lönbränning skett med enkel, omedelbarligen med eld drifven redskap, varde affi flen beräknad efter redskapens a/verkningsförmåga, sorn skall antagas under dygn uppgå till 4 gänger pannans rymd. Kan redskapens storlek icke utrönas, bestämmes a/'giften efter i00 kannors tillverkning under dygn. Är tillverkningen utöfvad med mera sammansatt eller medelst ånga drifven redskap, beräknas afgilten för det belopp, som, efter hvad utredas kan, tillverkadt blifvit, dock för minst 300 kannor på dygnet. I begge dessa fall skall afgilten utgå för minst en månad ; men hattillverkningen blifvit ulöfvad in på andra månaden, utgöres afgift för två månader; in på tredje månaden, för tre månader; o. s. v. § 41.
Utgående från denna synpunkt, tror Utskottet, att om Stipeodilnrättningen skall bibehållas vid sitt rätta ändamål, så måste de summor, sorn dertill anslås endast komma sådane personer till godo, hvilka hafva för afsigt att vid ett Läroverk förvärfva kunskaper, som i vidsträcktare män kunna bidraga till att öka subjectets intellectuella bildning, han må sedermera använda den skörd han sålunda upphemtat till gagn, antingen för Staten directe derigenom, att han ingår i dess tjenst eller för sådane näringsyrken, hvilka äro i behof af vettenskapernes biträde för att bringas till en högre grad af fullkomlighet; men deremot synes det vara aldeles främmande för berörde anstallt, att tilldela stipendium åt personer, hvilka blott vilja sysselsätta sig med yrken som inom kort tid lätt kunna läras, och för hvilkas skickliga utöfvande endast vana, eller hvad man kallar handlag fordras, enär nybegynnare!! uti slike yrken redan under lärotiden kan genom det arbete lian förrättar, erhålla åtminstone uppe - Pc:i 3 Oololar e. m. hälle; och till detta sia;': af näringsyrken anser Utskottet allt hvad sorn vanligen förstås under namn af handtverk böra räknas. Utskottet kan icke förena sig med Motionairen i den öfvertygelse, att någon verklig fördom inom AdelsStåndet finnes deremot, att dess Medlemmar ingå i de produetiva Näringarna , enär flere exempel på motsatsen kunna anföras. Tvertom synes det tankesätt alltmera försvinna, som i allmänna samhällslifvet uteslutande gör afseende på bördens företräd® eller de yttre utmärkelser, hvilka vanligen åtfölja Statens Tjenstemän, utan man önskar häldre att bestämma Medborgarens värde efter en annan mera säker och mera rättvis måttstock,- den — af ädelhet i tankeoch handlingssätt förenad med redbarhet i kunskaper. Utskottet nekar dock icke , att åtskilligt kan göras för befrämjandet af en sådan tanke, sättets utveckling, hvarigenom den uppväxan-i de Adelige ynglingen må lära , att icke blott de ofTentelige
Med derunder lydande hemman samt dagswerken och andre tillhörigheter för dest samt desi Fens och Barns lrfstid, under arrende med samma wilker som Kungsgården esker det är 1759 nprättade arrende» conkract af framledne Presidenten Vars» OonskeZrs arfwingar blifwir begagnad, eller emot räntornas erläggande ester ärlig markegång, dock utan någon förhöjning i anseende till 1777 ärs mynt cvaluarion sami uri ytterligare Nådigt Rescript of den 2 Äng 1785 sörunnat Herr Hof-Marstalken och esker honsm desi son en lika fri disposition öfwer ofwannämnde hemman, som öfwer sjelswa Kungsgärdet!, utan annat sörbchälf än att wara answa» rige för hemmanens och häfd och deraf gående räntor, sä har Kongl. Kammar Collegium i sölje häraf d. ro Junii 1790 utfärdat arrende contrack pä denna Kungs Ladugärd för Hos.-Marffalkm Friherre Öderström, desi Fr» och barn; Och utgöres till Johannisberg efter arrendecontractel g90 öke och 700 Dränge mantals dagswerken hwarföre i betalning till Kronan erlägges 16 öre S:mr för öke öch 8 öre d:o mynt för hwarje dränge dag-» werke som jämlikt Kongl. Brefnut den 25 Julii 178Z Fjerde Bsnb.et 66. 1026 Den 16 December. Utgå efter 6 Daler S:mt Riksdaler». — Derefter har, enligt Kongl. Brefwet dan 27 April 1799 blifwit förklarad!, att detta arrende uphörer wid Herr General »Majoren Friherre kror Lestersrroms död, men genom Kongl. Brefwet af den z September 1800 har bemälte General
Herren Zebaoth skall beskydda dem, att de skola uppäta, och under sig tvinga med slungostenar; att de dricka skola och rumora, lika som af vin, och fulle varda såsom en skål, och såsom hörnen af altaret. Och Herren, deras Gud, skall på den tiden hjelpa dem, såsom sins folks hjord; ty vigde stenar skola i hans land uppreste varda. Ty hvad godt hafva de för andra, eller hvad dägeligit hafva de för andra? Korn, som föder ynglingar, och vin, som jungfrur föder. Så beder nu af Herranom serlaregn, så skall Herren göra moln, och gifva eder regn nog till all växt på markene. Ty afgudarna tala icke annat än vedermödo, och spåmännerna se icke annat än lögn, och tala icke annat än fåfånga drömmar, och deras tröstning är intet; derföre gå de ville såsom får, och äro försmäktade, efter der är ingen herde. Min vrede hafver förgrymmat sig öfver herdarna, och jag skall hemsöka bockarna; ty Herren Zebaoth skall söka sin hjord, nämliga Juda hus, och skall tillrusta dem, såsom en väl tillpyntad häst till strids. Hörn, nagle, stridsbåge och drifvare, skola alle bort ifrå dem komma; Och skola likväl ändå vara såsom hjeltar, de der träck trampa på gatomen i stridene, och skola strida; ty Herren skall vara med dem, att de resenärer skola till skam varda. Och jag skall stärka Juda hus, och hjelpa Josephs hus, och skall sätta dem åter in igen; ty jag förbarmar mig öfver dem, och de skola vara såsom de voro förra än jag fördref dem; ty jag, Herren deras Gud, vill höra dem. Och Ephraim skall vara såsom en hjelte, och deras hjerta skall gladt varda, lika som af vin; dertill skola deras barn se det, och fröjda sig, och deras hjerta gladt vara i Herranom. Jag skall blåsa till dem, och församla dem; ty jag vill förlossa dem, och de skola förmera sig, såsom de sig tillförene förmerat hafva.
Då dessa erinringar icke gå ut på, att med en enda skilling föröka RörelseCapitalet, utan endast hafva för ändamål att återgifva, åt det i (1 , D yörelsen annu qvarvarande Capital, den rigtning till jemvigt af lika fördel för Jordbruket, sorn för handelsspeculationexna, hvilken nu gatt förlorad; och således icke heller rubba den grund, hvilken Utskottet ansett hufvudsakligen nödig, nämligen RörelseCapitalets qvarhållande vid dess nuvarande storlek; så torde dessa erinringar förtjena ett billigt och rättvist afseende. Den första angår den olyckliga fördel, som äfven denna föreslagna Financeplan bibehåller åt Capitalisterna, den nämligen, Den ig Juli f. m. att få i Disconterna, för tre ProCent, insätta sina Capitäler, hädanefter på så hallad afräkningsConto, i stället för de 5 ProCents Sedlar, som hittills varit gifna. Denna insättningsrätt var, i sitt första upphof, aldrig ämnad att erhålla någon betydlighet 1 financielt afseende. Man trodde att KöpmansClassen och de fä öfriga Näringsidkare, hvilkas rörelse tidtals fordrar et t inneliggande förlag, kunde, utan skada för det allmänna, få af ett sådant förlag draga någon renta, och man bevil ljade insättningsrättigheten, 1 början, och sa länge denna rättighet blott begagnades för sädana smärre sä kallade inneliggande förlagssummor, var denna anstalt icke skadlig; men sädan, genom allmänna conjuncturens förändrade skick, en fördel för alla kapitalister upp•tod, större än all annan, den nämligen, att genom insättningsrättigheten kunna hafva sina. Capitaler alltid rörliga och till hands, för att dels begagna de trilfällen som yppas, att göra sä kallade lyckligt handelscouper, dels draga fördel af ändras penningeförlägenbet och deraf a uppkommande behof att gifva en hittills ovanlige hög penningerenta, sedan denna för Jordbruket och Näringarna olycklig!» conjjuncture inträdt, har insättningsrätten fått en beklagligtvis alltför skadlig verkan på allmänna penningeställningeri.
Hr von Hartmansdorlfs sednast upplästa nya redaction blef nu ånyo uppläst. 34 Den i November f. m. Hr Rosenblad fortfor derefter: Jag anhåller att, i afseende på deni, som skulle anse Hr von Harlmansdorffs förslag icke innebära alla de garantier, som man skulle önska för vinnande af ändamålsenligt val af ledamöter i öfre kammaren, samt frukta att vi derigenom kunde blifva budna, få erinra, alt detta förslags antagande ingalunda hindrar, att, när man kominer till 10 oell i i punkterna, iakttaga de correcliver, sorn t. ex. Hr Lagerheim föreslagit ang:de flera valdistrielers sammanslående vid val till öfre kammaren m, fl. sådana, äfvensom det icke är i detta förslag bestämdt för huru lflng tid den äldre kammarens ledamöter skola väljas, så att vi äfven kunde hafva correctivet att välja dem på längre lid än Hr von Hartmansdorff föreslagit, t. ex. för lifstid, ett förslag, hvilket jag skulle vilja understödja. Men hvad jag nu egentligen har velat nämna, är, att jag till dem, sorn lika med mig anse att de beslut, som dels redan nio fattade och dels framdeles kunna fattas, icke äga den fullständiga conservativa anda, sorn de kanske hade önskat, anhåller få hemställa, då de nu förena sig att afslå Hr von Harlmansdorffs förslag, huruvida de icke genom den förening de i det fallet ingå med ilen motsatta sidan, den sidan nemi. som förfäktar de allmänna valen, äfventyra att komma till ett alldeles motsatt resultat af hvad de önskat. Det enda egentligen conservativa, sorn ligger i de redan fattade besluten, är valen inom stånd, och deras inskränkning inom valkretsen, med förkastande af den allmänna valprincipen. Här har på mångfalldigt sätt förslag blifvit framställda att indirect återkomma i mer eller mindre mån lill de allmänna valen. Genom att antingen antaga ett sådant tillägg, som förekommer i Frih.
M:t, med erinran tillika, hurusom Friherre Cederström, hvilken, född år 1782, alltifrån sin tidigaste ungdom varit anställd såsom krigare i fäderneslandets tjenst, hvarunder han bevistat flera fälttåg och till följd af skoitsår förlorat ena benet, och att han år 1817 blifvit utnämnd till Landshöfding och militär-befälhafvare på Gottland, år 1826 lill Generalmajor i Arméen och 1831 till President, i Kammarkollegium, från hvilket embete han år 1847 erhöll afsked, uti aflåten nådig Proposition af den 9 September sislförflulne år, föreslagit, att Rikets Ständer med fästadt afseende å Presidenten Friherre Cederslröms under en lång tjenstetid ådagalagda förljenster i flere honom uppdragna vigtiga befallningar, samt å del ringa beloppet af den ålderstigna och sjukliga enkans andel i qvarlåtenskapen, mätte tillägga henne en årlig pension af 1.000 R:dr R:mt; och hafva Rikets Ständer, med erkännande af framlidne Presidenten Friherre Cederslröms under en särdeles verksam lefnad ådagalagda förljenster om det allmänna, bifallit, alt hans enka må från och med innevarande års början från Allmänna Indragningsslaten för sin återstående lifstid åtnjuta en årlig pension af 1,000 R:dr R:mt. 08:o. Jemte nådigt tillkänuagifvande, att sedan förre Sekreteraren och Audilören vid Stockholms station af E. K. M:ls Flotta, Assessoren m. m. J. G. Björkegren, Expeditions-Utskottets Furslag till anderd. Skrifvelse, N:o 229. 151 den 13 Mars sisilidne år vid 73 års ålder med döden afgått och lemna! sill bo i konkurslillslånd, hans enka Anna Maria Hedmansson, uli en till E. K.
Vi »44 pen li Maj. kunne icke dölja oss, hvarken att detta Beslut innefattar en verklig uppoffring, eller att vi äro våra efterkommande redo skyldige för hvarje nationlig uppoffring. Med hvilka större fördelar af detta Beslut, som i framtiden kunna äga rum, skola kanske ändå våra efterkommande en dag, vid åtankan af de fördelar som nu existera, fråga: Svenska Nationen, bestående af 2 § Million och derutöfver, hvarföre ingick den uppå att, i afgörande rätt uti det vigtigaste val för Staten, som kan tänkas, gifva jemnlikhet med sig åt en Nation af icke i Million? Eller var väl, då Beslutet togs, mera å Svenska Nationens sida vunnet, än blott en politisk förening — deraf beskaffenheten mycket liknar en alliance, likväl med mera säkerhet för sin varaktighet? Svaret på förstnämnda fråga ligger väl i ConstitutionsUtskottets Betänkande; men detta skall dock blifva ofullständigt, så vida det icke förmår hvarken till våra Efterkommande öfverföra eller till Norrska Nationen bära upplysningen om den särskildta kraft, som, kanske, egentligen åstadkom Beslutet; jag menar denna allmänna och ädla känsla af broder* ligt förtroende till ett Folk, hvars redbara dygd är oss en borgen, att det skall värdera vårt förtroende och återgälda oss detsamma — en känsla, som lemnar rum åt den aning, att Norrska Folket sjelft en dag torde inse båda Folkens lycka i en närmare förening, än den närvarande. Sådan har étmindstone hos mig den kraft varit, sora Den 11 Maj. 245 verkat till Beslutet; och jag skall icke neka, att en viss förhoppning dermed också förenat sig — den nemligen, att Norrska Fol-' ket, som, för att döma af Protocollen, hållna vid Eidsvolds Riksdag, icke var alldeles utan fördomar emot Sveriges Adel, härrörande från brist i kännedom, torde så mycket förr öfvergifva dem och afbida erfarenheten , som skall öfvertyga Norrska Folket, att det äger i Sveriges alla Stånd lika pålitliga vänner. För min tillfredsställelse att hafva åt mina efterkommande förvarat minnet af det motif, som varit det egentligen verkande, anhåller jag att detta yttrande må i denna dagens Protocoll få intagas.
Då broderduk af siden, som nu är med sådan duk af halfsiden i en rubrik sammanförd, endast undantagsvis inkommer, men den för begge dessa slag af stramalj stadgade införselsafgift betydligt öfverstiger den för andra kalfsidenväfnader stadgade lull, samt under sednare tiden i handeln förekomma broderduk af papper och påbörjade tapisseriarbelen, hvilka artiklar icke äro i tulltaxan upptagna, får Utskottet, i nära Öfverensstämmelse med herr Rosenblads motion, tillstyrka. att rubriken »broderduk af silke eller silke och bomull» må fördelas i tvenne, nemligen: af silke, med bibehållande af nu gällande tullsats 4 R:dr per skålpund; och af silke med tillsats af annat material, med 2 R:drs införselsafgift skålpundet; att under hufvudrubriken införes en ny rubrik: af papper, med tullsats af 5 sk. skålpundet; att tullen å påbörjade eller haltfärdiga tapisseriarbeten bestämmes till 20 procent utöfver den för duken stadgade; och slutligen att den förändrade redaktion taxeförslaget i afseende å denna artikel innehåller måtte godkännas. Enär brodermönster, hvilka, såsom målningar, ritningar eller lilhografier, nu få tullfritt införas, syntes väl kunna draga samma tull, som för tryckt, tigureradt eller pressadt papper blefve bestämd, bar herr Rosenblad föreslagit intagande i tulltaxan af en ny rubrik brodermönster med 4 sk. införselsafgift per skålpund. Utskottet, som hufvudsakligen instämmer i herr Rosenblads åsigt, meu för papper af nämnde slag bibehållit 5 sk. införselstull, tillstyrker, att brodermönsler må under serskild rubrik upptagas och åsättas 5 sk. tull per skålpund.
Då Ättika, alla slag, hvarå införsels-afgiften nu är bestämd lill G sk. kannan, vore hän förlig lill sådane förnödenheter, som ingå uti de för en hvar dagliga behofven, har Kongl. Maj:t föreslagit nedsättning af nämnde afgift till 2 sk. 8 rst.; och har Herr Friherre Palmstjerna, under diskussionen hos Ridderskapet och Adeln, anfört, att den inom landet tillverkade ättikan vore särdeles eländig, till och med ohelsosam, och alt just della föranledt den föreslagna tullnedsältningen, hvartill ock komme, att den bättre sorten ättika vore nödig för vissa behof inom riket. Utskottet är väl icke i tillfälle att bedöma den svenska eller utländska ättikans relativa företräde i sanitärt hänseende; men då nu gällande tullsatsen i förhållande lill den utländska bättre ättikans värde utgör endast omkring 20 proc. och medgifvit icke ringa införsel år 1852 af 11,851 kannor, samt det är bekant, att den Svenska ättikan beredes af bränvin och dettas pris följaktligen väsendtligt inverkar på den inhemska ättike-tillverkningens bestånd, har det synts Utskottet, som skulle den föreslagna tullnedsätlningen, samtidigt med ifrågasatte åtgärder till fördyrande af råvaran, alltför mycket blottställa den inhemska produktionen, på samma gång som den låga tullsatsen medgåfve införsel af utländsk bränvins-ältika och således förfelade det med nedsätlningen åsyftade ändamål; hvarföre Utskottet hemställer, att införsels-tullen å Ättika må bibehållas oförändrad. Införsels-tariffens sista rubrik, »Varor, som icke kunna hänföras under någon at de i samma tariff upptagne bestämmelser, mer eller mindre bearbetade», är åsatt 33j procent införsels-tull. Lika med hvad Utskottet för ej specificerade slöjdevaror hemställt, föreslårock Utskottet, alt ifrågavarande införsels-tull måtte nedsättas till 25 proc. af värdet.