Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma sätt föfhåller det sig med det andra botemedlet, sjelf-styrelsen. En af författaren berättad lång historia om en fiskeriinten-dent och några fiskare, såsom exempel på statens besvärliga välvilja, är ej synnérligt upplysande i det stora hela, och ej kommer man långt med att dekretera, att ” de centrala embetsverkens arbete skall delas ut på landtregeringen, och att riksdagen skall vara en kongrtss från provinserna och städerna, som endast beslutar om riket såsom statsförbund, bestämmer om krig och fred, slår mynt o. s. v ”. Det tredje botemedlet, lyxens hämmande, tycke3 förslagsställaren sjelf Jiafva glömt bort, när han skulle gifva skäl för det. Botemedlen äro i sjelfva verket sådana, att de gerna kunnat ligga qvar i bakfickan, till dess verldsförbättraren fått tid att gifva tillfredsställande anvisning om deras rätta tillagande och ändamålsenliga användande, tid och kunskaper, ty det är kanske de senare, som mest fattas August Strindberg. Han har otvifvelaktigt * ett varmt hjerta, som, då det icke motarbetas af en ofta ogrundad vrede mot enskilda personer, klappar för de lidande och förtryckta och manar honom att söka ändring i skefva förhållanden, men hans förmåga svarar icke alltid mot den goda viljan. Må dock den förra icke sakna det erkännande hon otvifvelaktigt förtjenar. Om ock den positiva delen af August Strindbergs verldsförbättringsplaner icke kan anses synnerligt betydande, ty det lär väl nu mera vara omöjligt att slå ett streck öfver civilisationen och gå tillbaka till naturtillstå ndet, så ligger i hans kritik af det närvarande samhället dock en maning ' till en väl behöflig eftertanke. Skulle det ock vara öfverdrift samt ej så ringa orättvisa på många ställen i den kritiken, så kan den öfverdriften likväl icke skymma bort, mycket mindre tillintetgöra sjelfva kärnan, ty i den finnes ej så litet sanning. Och för August Strindberg sjelf är det onekligen ett ej ringa framsteg att hafva höjt sig från det småaktiga i de enskilda angreppen för att kunna blicka mer omfattande öfver det hela och i sak, ej mer i person uppsöka föremålet för sin kritik.
Hr Kgl. Sekr. med den upprigtighet, hvarmed den förtryckte, utan att förnedra sig, kan adressera sig till rättsinnige: unna mig detta förord, hvar Hr Kgl. Sekr. finner att det kan gagna mig. Värdigas härigenom gifva mig en vink till den närmare vänskap, som jag så många år åstundat; som jag intet ögonblick skall vara ovärdig; och som skall vara en ära och en tröst för mina få återstående olyckliga dagar. Är det väl nödigt för mig, att vara personligen närvarande? Mina beständiga sjukdomar hafva gjort mig sådan, att jag säkert föga rekommenderar mig genom mitt utseende, hvilket mycket liknar, efter min tanka, spöket af en fördömd, – och ännu mindre genom min konversation, som alltid är kort och generad. Det var till en stor del detta som gjorde, att jag aldrig i person vågade visa mig för vår sal. Parisiske Kansler75; jag fruktade alltid, att jag skulle förlora derpå. Emellertid, om Hr Kgl. Sekr. finner så för godt, skall jag anlända så snart min helsa tillåter mig; och om allt annat slår mig felt, skall jag hålla mig skadeslös genom den äran att hafva gjort Hr Kgl. Sekr:s bekantskap. Jag läste i går, här på slottet, den så mycket omtalte, så länge väntade Gustaf Vasa. Vitterheten har måst göra många fåfänga försök till Gustavers ära, innan hon ändtligen i våra dagar kunnat frambringa något som är dem värdigt. Hr Kgl. Sekr. är, utom mycket, också öfver den vanliga auktors-svagheten, som hemsamlar begärligt alla de lagerblad man tillfälligtvis räcker henne; men man bör hoppas, att ett upplyst och hyfsadt samhälles bifall, för hvilket man skrifver, icke kan vara ett föraktligt ämne för den sanne skalden. Tillåt mig då att förena min röst med detta samhälles, och att säga: att ingen svensk skald tillförene haft denna ton i dramatiska ämnen; att denna musikaliska philosophi aldrig högre upphöjt sin röst på vår theater; och att Hr Kgl. Sekr. synes dominera i alla ämnen af vitterheten, igenom skönheten af sin versifikation.
Prat. 1859 & 1800. 4 Sami. 1 Afd. 17 Haft. 1 Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 48. höflig definitiv löne-reglering eller denna böra på annat sätt göras beroende af framtida organisations-förslag, än genom bibehållande af det nu vid den provisoriska löneregleringen fästade vilkor, att den, hvilken ingår på den nya staten, skulle vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgörings-skyIdighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af embetsverken eller eljest i allmänhet kunde vara stadgadt; och då Statsverket lemnade fuil tillgång för ifrågavarande behof, jemte de öfriga, som dels qvarstode från äldre tider och dels, genom nya förhållanden och stegrad verksamhet i åtskilliga statsförvaltningens grenar, uppkommit, har Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att de vid sednaste riksdag för embetsverk, korpser och stater provisoriskt beviljade aflönings-anslag, med de förändringar i vissa hänseenden, hvarom Kongl. Majit gjort nådig framställning till Rikets Ständer, nu måtte definitivt på stat uppföras med de bestämmelser, som, rörande vilkoren för lönernas åtnjutande af civile embetsoch tjenstemän i allmänhet, finnas i ofvan åberopade protokoll öfver Finans-ärenden upptagna, att i stället för Kongl. Cirkulärbrefvet den 25 Februari 1858, tillämpas, der icke för något särskildt fall kunde varda annorlunda stadgadt. I afseende på detta ämne har Utskottet vidare genom remisser från Borgareoch Bonde-Stånden fått emottaga åtskilliga af Ledamöter derstädes afgifna yttranden och väckta motioner, hvilka i allmänhet innehålla åsigter i motsatt syftning till dem Kongl. Majit framställt.
Sigrid knäböjde för att stödja henne, och den gamla lutade sitt hvita hufvud mot den ungas blomstrande kind; när hon så hvilat ett ögonblick, sade hon med svag röst: "tack mitt barn, det blir lättare nu åter." "Jag är ju dock en så dålig hjelperska", sade den unga flickan, sedan nunnan åter lutat sig tillbaka i länstolen, "vill då icke min mors syster låta föra sig till vårt hem? Vi skulle dock der kunna lemna bättre vård." "Tack, min Sigrid, men icke kan det så ske. Här har jag lefvat, sedan jag vid din ålder egnade mig åt den välsignade Guds moders och den heliga Brigittas tjenst, här vill jag dö som den sista trogna tjenarinnan i deras helgedom. Ack, jag har sett huru helgedomen blifvit öde, huru dess renlifves jungfrur gått ut i synd och verld; huru dess murar vittrats och den heliga tron försmädats. Jag har sett huru hvar man ryckte och rappade till sig af den heligas egodelar, och sjelfva allmogen nekade att betala skatten till klostret, och huru öfver hundrade hemman, som tillhörde sancta Anna och sancta Brigitta, borttogos, så att vår fromma moder, Abedissan, måste sälja klostrets dyrbarheter, än en präktig kredentz, än sjelfva kalkarne, för att betala de dryga, klostret pålagda skatterna." "Så gingo systrarna bort, många tog vår heliga moder opp till sig, men andra gingo ut och bröto sina heliga löften. Endast en till mig fanns qvar, då konung Johan, högtsalig i herranom, åter ville upprätta klostret. Han vredgades öfver sådant oskick, ty han var icke lik sin broder, hertig Magnus, som öfver sig kallade Guds straff, då han ville ur Wadstena utdrifva de fromma systrarna, hvarföre ock den heliga slog honom med vansinne. Snart var dock denna skymt af en dagning för den heliga tron åter borta.
1,0 fo,000: fjmartill ptferligare Femma,-till©arnifott^ (Bjulljufet oclj (Eaf?ern*&i;ggnaben .. 172,000; ^iflfämmané 3c:or 1,202,000: fjmarafen femtebel årligen utgör 240,400: — 331 i frua 9t;br 2,270,1500 ben (Summa, forn årligen, för $uffgålb£? £cnroiret$ bifpofition, imber forenåmnbe ? år, beljofmesS od) genom allman vinning bor utgöra^, tylen bå be till 9vif^ gålb^Contoiret inflotunbe mebel af Q3e* villning, ©lattefop od) ^ibning&ftåmp* ling vifat fig mara till berab totalbelopp i beflånbigt tilltaganbe, od) (lafva utgjort, för år 1828, en behållen infomjl af 2,310,000; jjvarifråv lifvål afgå. 18,000: IjvilFa minfFa f)ri!» g ål b ## (Ten t oir e 10 djeff (jogre befjof, få återftår en årlig till* gång af r , 2,292,000;- fjirnraf foijer att bå benna tillgång fan incb fafec^et antaga^ utgöra åtmmffane få l)ar ben allmänna SSemillningen icfe bel)6ft att roib benna fKtfbbgg 6fa6. §6r foljanbe utgifter/ fern ^i, unber loppet af benna Dufobag, beteiljat, fjafroe <21>i anmifat mebel till ett belopp af: 234,939- 14. 3-, nemi.: 1:0 ^ill fullfeorbanbe af dortectioué#
Utan att förneka vigten för trafiken af att, för den händelse jernvägen icke lågges öfver Mitandersforss till Fryken och Norselfven kanaliseras, Byelfvens segelled kommer i samband med jernvägen, kan jag icke finna nödvändigt, att hufvudbanan med en omväg, som, efter uppmätning på Hermelins karta, kan uppgå ända till 1| mil och måhända mycket större kostnad, alldenstund jernvägen från Norge till sjön Fryken, enligt komiterades förslag, år dyrare ån någon förut byggd jernvåg af samma längd hår i landet, drages till Arvika, då detta jernband kan åstadkommas dels öfver sjöarna Huyen och Rånken, dels ock medelst en bibana till Elgåfjorden, som sannolikt blefve både kortare och billigare ån den förlust man gör genom hufvudbanans neddragande till Arvika. Genom att nu bestämma jernvägens dragande till Arvika har man på förhand afskurit största delen af de möjligheter, sorn kunna finnas för banans dragande genom det inre af Wermland, i stället för efter Wenerskusten, till skada både för provinsen och för landet. Deremot vunnes genom att utsträcka undersökningarna till mötespunkten vid Norska gränsen åtminstone frihet att, om så finnes fördelaktigt, sedan derifrån gå kortaste vågen genom det inre af provinsen; och då Kongl. Majit redan nog tydligt uttalat sin önskan, att Arvika må af jernvägen beröras, synes ingen fara vara för handen att Kongl. Majit skulle, utan öfvervägande skål i afseende å längd eller kostnad, fastställa en annan rigtning, om afgörandet öfverlemnas till Kongl. Majit. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 101 På grund af hvad jag hår ofvan anfört, får jag vördsamt föreslå: att Pikets Stander, utan att nu bevilja något anslag för jernvåg från Norska gransen emot Arvika, ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att nödiga undersökningar för jernvägs anläggande emellan Kongsvinger och Christinehamn i olika rigtningar genom det inre af wermland måtte verkställas och att Kongl. Majit på grund deraf behagade i nåder bestämma den blifvande föreningspunkten emellan de Norska och Svenska jern vågarne, jemte det Pikets
GodsegarClVS angifnings-inlaga å inkommande sådane varor bör, så vidt åke käft, styrkas af faktura och konnoissement, äfvensom assurans - Bih. tili Ä St. Pr »t. 1853 * 1854. 5 SmmL 1 Afd. 9 Höft. 10 Bevillning*-Utskottets Utlåtande, N:o 15. räkning, dä försäkring tagen är; och bör, då plakatstämpel ä sådant» varor begagnas, å denna stämpel antecknas, efter hvilket tärde \aran blifvit förtullad.)) »2:o. När en vara blifvit till iortullning angifven, med åsatt värde, skall anslag derom å Packhusdörren genast ske. Inom tre söckncdagar derefter, anslagsdagen inberäknad, ege hvem sorn det enskär, att inkomma med anbud om inlösen af det sålunda angifna godset, med minst 10 procents förhöjning utöfver det af egaren uppgifna värdet. Inkomma flere anbud, ege det högsta företrädet.
Vi veta, alt här äro just under sednare tider silfvergrufvor upptagne, och det är ju en möjlighet att tillverkningen der blir större, och att det kan komma ifråga att ifrån dem silfver lemnäs till Banken. Jag finner icke hvarföre icke uti denna § äfven kunde insättas orden: ”inom Riket.” Det är visserligen sant, att i den påföljande 60 § omtalas en rättighet för Banken, att emottaga controlleradt verksilfver. Men det kan måhända icke blifva tillämpligt på det silfver, som kunde köpas ifrån grufvorna. Funnes rättigheten till sådant silfverinköp redan, sä är min anmärkning onödig; men jag har trott mig böra understödja det i ett annat Stånd framställda förslag om detta tillägg i §. Ilr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Hvad den siste värde talarens yttrande om våra silfvergrufvor beträffar, så finnes icke blott uti en efterföljande § stadgadt, att controlleradt verksilfver skall inköpas, utan äfven myntbestämningslagen och bancolagen gifver hvar och en rättighet att emot insatt silfver fä sedlar till fullt värde deraf. Således är den vägen för våra in - 50S Den 18 April f. m. hemska silfverproducenter fullkomligt öppen. Här är nu fråga om att från utrikes ort införa silfver, hvilket medför icke blott transportkostnader, utan äfven besvär och hvarjehanda utgifter, naturligtvis vida drygare än då man blott behöfver sätta silfret på en ångbåt från Arboga till Stockholm, och sjelf medfölja. Jag kan icke förena mig i Hr Kosenblads förslag. Jag önskar icke upppehålla discussionen, som redan är nog lång i detta ämne, och hade icke eller -gjort det, om jag icke ansett denna § vara af så stor vigt som den är. Enligt Hr Rosenblads förslag skulle Bancofullm. återigen, hvad som här så högeligen blifvit klandradt, kunna gifva förskott på hela 10 månaders tid. Man har icke velat medgifva så långvariga förskott, derföre att det går ganska lätt att föra ut silfver och åter införa det under den tid, som ångfartygen gå på Lybeck.
Den i5 December f. m. 125 Sländer med öppna ögon skulle kunna förledas alt våldföra en inrättning, hvilken dem åligger, att till allmänt väl skydda och vidmaglhålla. Det andra ändamålsenliga och kraftiga steget Rikets Ständer vidtogo, var heslutet om Silfver-upphandling och Silfverinvexling. Det hör vara öfverflödigt att för Eder, mine Herrar, ingå i detail om en åtgärd, för hvilken grunderna ligga öppna i i8a3 års Riksdagshandlingar, och om hvilkens lyckliga resultater 1825 och 1827 årens Revisions-herättelser tillräckligen upplysa. Mig torde endast tillåtas nämna: i:o Att den så ofta upprepade skräckbilden, UnderBalance i Svenska Handelrij icke existerar; 2:0 Alt genom den öfvervigt Svenska Handeln under de 5 sistförflutna åren sammanlagdt visat, oaktadt den svåra missväxt, hvarmed Riket ett af dessa år varit hetnsökt, den glada erfarenheten erhållits, att Sverige äger egna hjelpkällor till sitt välstånds förbättrande, då de med klokhet användas; 3:o Att den ifrån och med början af år 1825 medgifna, och 1826 något mer utvidgade, frihet i handel icke medfört någon menlig följd; och 4:o Att den under dessa år inträffade höjning och sänkning i coursen alldeles 126 Den i5 December f. m. icke härrört af misstroende till Bancosedelns värde, utan helt enkelt varit en följd af mer eller mindre tillgång på vexlar, hvilket åter beror af mer eller mindre lycklig handel. Jag kan derföre icke derom öfvertygas, att de klagomål man ännu hörer ljuda öfver fortfarande financiel oreda, äro något annat än theoretiska uppställningar utan grund af verklighet, och må bända någon gång enskilda intressets förfelade förhoppningar, att i en eller annan väg kunna vinna på andras skada.
Men hvad ingen torde bestrida är, att om vår neutralitet verkligen varit i fråga att hotas, de nyssnämnde åtgärderna troligen icke i åtta dagar förmått värna Rikets ”oberoende och sjelfbestånd” emot Stormakter, så vida icke dessa i öfrigt funnit både rättvist och klokt, att tills vidare icke protestera mot Sveriges neutralitet, utan fast heldre söka allt hårdare sammanknyta vänskapsbanden för en lid som stundar. Häraf tyckes Höglofl. StatsUtsk. skäligen haft anledn. all draga den slutföljd, att det föremål, hvarför Hr Finans-Ministern äskat den ifrågavaride kreditiv-förhöjningen, icke är af den beskaffenhet, att några ytterligare medel, än de som redan finnas tillgängliga, derför höra anvisas, äfvensom att, då några andra föremål icke blifvit ens omförmälda, hvattill medlen kunna vara eller skulle blifva behöflige, samt ej eller, såsom vid föreg:de tillfälle, då i sisth Febr. elt kreditiv begärdes, ens Hemliga Ulskis yttrande nu synes hafva blifvit af K. M. inheratadt, StatsUtsk. saknat skäl att tillstyrka bifall åden Kongl. Proposm, med mindre bestämdt upgifves, att medlen äskas, icke såsom proposm innehåller, för att ”bevara (bibehålla?) Rikets sjelfsländiga (neutrala?) ställning” — hvilken, om den hotas, icke kan bevaras genom något kreditiv, ulan att ett krigstillstånd omedelbart inträder —, utan, på sätt StatsUtsk. sjelf för ntsätteroch antager, ”för ordnandet och förbättrandet af Rikets försvarsväsende.” Besynnerligt nog har likväl Utsk. trott en utredning härom icke, ”af politiska skäl” böra ”meddelas” eller, egentligare uttryckt, af vederbörande begäras, (ty derförutan lärer väl Utsk. icke kunna ”företaga någon utredning”). Jag beklagar, att i denna punkt min öfvertygelse befinner sig i fullkomlig motsats lill det Höglofl. Utskis, emedan Jag, förnämligast just af politiska skäl, tror det hafva varit Utskis pligt, att ovilkorligen fordra en sådan utredning.
Vid pröfning af hvad Rikets Ständer i detta ämne beslutit, har Kongl. Majit, sedan KommersKollegium deröfver afgifvil underdånigt utlåtande, funnit den af Rikets Ständer föreslagna inskränkning i den hittills både för sorterad och icke sorterad ull medgifna lånrättighet till endast sorterad ull, icke vara förenlig med Rikeis Ständers ytlrade afsigt att uppmuntra en allmännare handelsrörelse med inhemsk ull, hvadan Reglementet i denna del kommeatt blifva oförändradi; hvaremot Kongl. Majit, med bifall till Rikets Ständers i öfrigt härutinnan fattade beslut, genom nådigt bref den 14 Augusti 1841 härom till kännedom och verkställighet förståndigat KommersKollegium samt utfärdat allman kungörelse, angående ändring i 1 och 3 §§ af UlldiskonlReglementet, i afseende på räntan, äfvensom beloppet af lånen i förhållande till ullens värde. 19t:o den 3 A piil 1841, angående enskilda Theatrars anläggande i hufvudstaden (278). I underdånighet anmäld den 27 April 1841, då Kongl. Majit, som ej fann lämpligt att för närvarande meddela något allmänt stadgande i detta afseende, förklarade Sig vilja, vid förekommande frågor om inrättandet af enskilda theatrar i hufvudstaden, för hvarje särskildt fall pröfva dervid förekommande skäl och omständigheter för bifall eller afslag. 192:o d en 17 April 1841, angående BergsKollegii indragning (300). 1841 den 29 September remitterad till Kollegii utlåtande, hvilket ännu ej inkommit. !93:o den 21 April 1841, angående åtgärder till förekommande af omtryckning af vissa handlingar till Bihanget till RiksStåndens protokoll (303).
Det är väl af Förstärkta Statsötskottet bestämt, att en öfverdöds-artikel borde inrättas, och den har äfven i Bevillningsutskottets förslag blifvit uppförd till ett belopp af 416,000 Riksdaler, Men sedan omständigheterna i den betydliga jnon förändrat sig, att den i förstone antagne Bevillningssumma blifvit med 250,000 Riksdaler förminskad, under uttryckligt vilkor af tvänne Stånd, att denna förminskning, endast i afseende på öfverflöds-artikehi, borde äga rum i årerstå endast 166,000 Riksdaler, h villbas fördelning på alla de förbrukningar, som i öfverflöds-artikeln äro innefattade, medför samma vidlyftighet och besvär för uppbqrden5 Den 15 Jmiii 9 utan att bereda någon synnerlig nytta. Jag skulle derföre tro, att i stället för de manga obetydliga afgifter, som i nuvarande förb ål-' Lande uppkomma, endast fyllnadsafgiften kunde bibehållas, i hvilken händelse den efter uträkning uppgick till 10 skillingar i ett för allt af hvarje Riksdaler efter Andra Artikeln} Qch jag tror att hvar och en vore dermed mera belåten, än med de mångå särskilta uppgifter, som öfverfiöds-artikeln skall medföra, i synnerhet som den fattige derigenom befriades från en skatt, ä sådane varor, hvilka varian för honom gjordt oumbärlige} hvarföre jag vågar vördsammeligen hemställa Välloflige BorgareStåndets inbjudning till Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall. Friherre Cederström, Jacob: För min dei inser jag icke, huru ett genom Nämnd vid denna Riksdag fattadt beslut nu kan undergå förändring. Sådant strider åfmindstone mot gällande förmer.
Nå på det hela taget är synden det hederligaste vi ha, ty den är åtminstone oförfalskad. Vagnen är här inom en halftimma. (Hittar en nål på golfvet och sätter den på sig.) VIOLA. ska' farbror... Då ska' jag göra Alf i ordning. Men hvad MILDE. att roa mig med. (Viola går titt venster 2. Milde har jag nu glasögonen! Se så, nu har jag glömt dem. Ja, då lär det väl inte bli myckel läsa af, svärta! Bry dig inte om mig! Jag har tidningarne sätter sig i en soffa för att läsa tidningarne.) Hvar (Ögnar i tidningen.) Tänk hvad papper och tryck_________ Nionde Scenen. MILDE. REKTORSKAN. fram till bordet, der hennes arbete ligger, utan att varseblifva Milde. För Seså, nu är nålen borta. sig). REKTORSKAN (från höger; går uppsökt sitt etui. (Lemnar henne nålen.) Förlåt, herr kamrer, jag hade ingen aning MILDE. REKTORSKAN. Nej, visst inte, fru rektorska; den har bara MILDE (reser sig hastigt). om att ni ännu var qvar. öfverraskningar ibland. (Rektorskan gör min af att REKTORSKAN. Ja, man råkar ut för sådana der behagliga gå.) Kunna inte vi två gamla prata bort en stund? Det torefaller mig som om vi ingenting hade MILDE. otalt med hvarandra. Det var grymt sagdt. som vore bäst ha osagda. Eller också kunde ord komma att uttalas, MILDE. REKTORSKAN. sägas bör sägas. Åh, hvarför det? Tvärtom. Allt, som kan REKTORSKAN. kort! Nå, så må vi två en gång spela med öppna MILDE. drifver, men det älskar jag med passion. (Rullar fram en emma.) Var så god, fru rektorska. Det är er tur »att ge». Förtjust. Rent spel är det enda spel jag länge det är sant. Hvad menar ni med att Ni menar att jag »tagit emot» tillräckligt REKTORSKAN (sätter sig). förfölja mig som ni gör med era bitande sarkasmer och förgiftade infall?
Örn en upprorisk folkhop drager sig tillbaka till en rymlig gård, i känd afsigt »tt invänta förstärkning, skola den offentliga myndighetens åtgärder till dess skingrande då upphöra? Ordasällen i en Lag böra vara tydliga, så alt Domaren ej stannar i villrådighet, om hvad lagstiftaren dermed menat. I samma § bär Utskottet ansett det böra bestämmas, alt endast civil myndighet eger uppmana de församlade att skingra sig, sami alt denna myndighet, jemte sådan uppmaning, bör underrätta upprorsmännen om den påföljd, sorn, enligt 2, 3 och 4 §§•> eger lum> derest uppmaningen icke åtftydes. Men då det är af vigt, alt ett uppror, så tidigt som möjligt, varder dampadt, och fall kunna inträffa, när det vore angeläget, att den offentliga myndighet, som först kommer till stället, egde uppmana de församlade alt åtskiljas, anser jag den förra af dessa bestämmelser böra försvinna, — desto heldre, sorn (enligt 7 §.) krigsmanskap icke får till upprors stillande användas, utan på civil myndighets begäran och af henne gjord trefalldig varning; — och, hvad den senare bestämmelsen angår, så torde det blifva lika fåfängt som onödigt att söka underrätta en i uppror varande folkmängd om Lagens innehåll. Endast de närmast stående skola kunna höra den uppläsning af Irenne Lagparagrafer, som här ifrågasättas, och det är icke troligt, att ens de, som höra uppläsningen, skola derigenom förmås att återgå till sin pligt. Om än de serskilda straffgraderna icke äro allmänt kända; så vet dock en hvar, alt uppror är ett straffbart förelag; hvarom den offentliga myndigheten dessutom icke lärer underlåta att i den föreskrifna första uppmaningen ännu ytterligare påminna. Lag-Utskottet$ Utlåtandes N:o 182. m * §• De i Jenna §. lilIsrrtla orden: ''tilan trotsa med oljud, smädeord eller hot,” tror jag böra utgå.