Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig förefaller, som man här handlade ej olikt skräddaren, hvilken sätter lifvet på rocken än högre upp än längre ned ech alltid försäkrar, att hvad som för tillfället utgör modet, är det rätta; hvaremot jag tror, att det rätta är, att lifvet sättes, der naturen anvisat, då man är säkrast att vara ledig i sina rörelser. Jag kan icke föreställa mig, att det skulle vara fördelaktigt för Westmanland, Dalarne och Nerike, om linien lades, der Öfverste Ericsson utstakat densamma; jag känner temligen noga den terrängen, ty jag har ofta genomrest och till och med till icke obetydlig del genomvandrat den, och jag får lof att säga. att det argument Hr Hey kensköld anfört till försvar för denna linie, är alldeles icke applicabelt. örn han, som tillhör bergslagen norr om Linde, icke skulle få en jernväg ned till Mälaren vid Köping eller Arboga, utan måste uteslutande hålla sig till den af Hr Ericsson föreslagna linien : hvad tror han väl då blefve förhållandet med allt det jern, som kommer långt opp ifrån och ner öfver Linde samt nu skeppas till alla landsändar? Det skulle få söka sig en omväg antingen öfver Frövi till Örebro och sedan öfver Hjelmaren åt Stockholm, eller också ovilkorligen gå österut för att träffa Strömsholms kanal. Jag tror icke, att hela denna trakt skulle vinna derpå. Men det ligger dessutom, enl. min tanke, så stora hinder i terrängen, att Hr Ericsson gjort ganska klokt i att framställa 2 alternativer, nemi. så att min första plan till jernväg från Sala till Westerås skulle få gälla som ett alternativ. Den linie Hr Ericsson i öfrigt updra git såsom en förenings-bana mellan den af honom föreslagna banan från Upsala till Frövi och Gefle-Fahlu-banan är mig alldeles oförklarlig; måhända har jag upfattat denna terräng olika med Hr 432 Den 6 December f. m. Ericsson, men, när jag vandrade fram der, föreföll den mig såsom en af de ödsligare trakter i mellersta Sverige.
Län afslutade arrende, såsom upprättadt ur den synpunkt, att Bergslagslnteressenlerne deraf skulle hafva vinst, i den mon Silfvertillverkningen utgjorde mindre än 2,900 lödige M:kr, men deremot Kronan, vid en Silfver till vei-knirig till detta belopp hafva full ersättning för de upplåtne Räntorne, beräknades hafva, under nyssnämnde 10 år i medeltal uppgått till icke mindre än 7,821 R:dr 17 sk. 4 årligen. Med framställning af hvilka förhållanden Bergscollegium, uti dess förenämnde Betänkande, jemte afstyrkande af Silfververkets öfverlemnande till Interessenterne, deraf följden sannolikt skulle blifva, att Grufvan för bristande förlag snart måste ödeläggas, i underdthet föreslagit åtskillige anstalter till vinnande, på annat sätt, af det åsyftade ändamålet*), bestående hufvudsakligen deruti, att af de besparingar, som under en tid af 25 år hunne samlas af anslagen till Silfververket, en fond skulle inrättas för grufvedriftens upprätthållande i framtiden, hvarmedelst, i förening med en påräknad högre Silfvertillverkning, efter *) Bih. t. R. St:rs Prot. 1817 ock >818 års Riksdag 4:<fe Saint. sid. j385. — iSa3 års Riksdag \ Sami. 4 B. sid. 2. * Betänkanden, N:o rgg. i63 nämnde års förlopp Statens förläningar skulle kunna till det mästa indragas eller ersättas. Sedan BergsCollegii berörde förslag blifvit till R. St:r, vid 1818 års Riksdag, öfverlemnadt, samt St:rne efter granskning deraf, uti underd. skrifvelse den 6 Junii sistnämnde år, hos K. M:t anhållit, ej allenast att Sala Bergslags Interessenter måtte varda öfver förslaget hörde, utan äfven att K. M:t, jemte föranstaltande af sådane åtgärder, som med Kronans fördel, utan Bergslagslnteressenternes förnärmande, kunde förenas, täcktes vid påföljande Riksdag i Nåder meddela R.
N:o 9. 9 cj under vintermånaderna: till Helsingborg och mellanliggande orter, 5 gånger, med t häst; Paketposter : till Ystad oph Helsingborg, vintertiden, en gång, med *2, 5 å 4 hästar; hvaremot denna, post om sommaren sändes med ångfartyg till Norrköping; till Jönköping, en gång, likaledes med omvexlande antal hästar, under November, December och Januari månader. Beträffande antalet mil, som posterna inom hela riket årligen tillryggalägga, och den skjuts-kostnad, som derigenom lör postverket uppkommer, hänvisas till den vid detta Betänkande fogade tabell, hvilken utvisar, att berörda miltal år 1856 utgjorde 460,506 och att skjuts-kostnaden uppgick för postföring, bestridd af posthemmanens innehafvare till 108,984 R:dr 71,875 öre, och för sådan, som besörjdes af gästgifveriskjuts-skyldige eller medelst beting, till 205,994 R:dr 52,125 öre, detta sednare belopp dock underkastad! den jemkning, sorn är en följd deraf att den högre skjutslegan i stad icke tagits i beräkning och att betings-skjuts på ett och annat ställe betalas olika med gästgifvare-skjutsen. I sammanlagda skjuts-kostnaden, 312,979 R:dr 24 öre, är åkdons-lega, der sådan eger rum, inberäknad, hvilken lega, enligt Kongl. Brefvet den 23 November 1855, erlägges med 1 skilling banko milen. Hvad nu först beträffar frågan om posthemmanens befrielse ifrån postförings-besväret och detsammas ställande på entreprenad, så, ehuru Utskottet icke kan dela den af åtskillige motionärer uttalade åsigten, att de förmåner, som blifvit sagde hemman beviljade i och för postföringen, äro ringa och af ingen synnerlig betydenhet, anser Utskottet likväl post-skjutsen vara ett för jordbruket tryckande onus; och som
De af Revisorerne anmärkte, vid 1835 års slut såsom Lassans skuld, utbalancerade 4*4% R-‘dr 25 sk. 11 r:st. hafva, enligt hvad i83g års Revisions-berättelse upplyser, uti Hufvudboken för år i836 blifvit behörigen redovisade; i följd hvaraf Revisorernes i berörde afseende gjorda framställningar icke lära till vidare åtgärd föranleda. 38 Stats-Utskoltels Utlåtande, N-o 76. § io5. I afseende på Archiv-Cassans hos Mililiae-Boslälls-Cassan egande, vid 1835 års utgång balancerade, fordran, stor i,65o R:dr, hafva Revisorerne hemställt, att nödige åtgärder måtte vidtagas, på det samma fordran kunde varda till utredning och liqvid befordrad. Kongl. Krigs-Collegium har härvid upplyst, att nämnde Archiv-Cassa tillkommit, på grund af Kongl. Brefvet den 10 December 1806, enligt hvilket af det accordsbelopp, som utgick till Officerare vid Regementerne, hvilka befordrades till lön på stat vid Fältmälnings-Corpsen, borde bildas en utlånings-fond, angående hvars förvaltning och räntans disponerande ytterligare förordnats uti 1834 års Kongl. Instruction för Topografiska Corpsen; af hvilket förhållande KrigsCollegium ansett ådagalagdl, alt dessa medel icke kunnat, såsom Revisorerne yrkat, afliqvideras, utan bordt’, icke såsom skuld, utan såsom depositum i räkenskaperne på- och afföras, samt årliga räntan deraf redovisas. Utskottet anser för sin del detta förhållande vara af Kongl. KrigsCollegium nöjaktigt förklaradt. § 106. Sedan i i836 års Hufvud-Bok afskrifning blifvit verkställd af Kamereraren Schagerströms balancerade fordran, q5 R:dr 37 sk. 6 rist., torde Revisorernes, rörande nämnde fordran, gjorde erinran till vidare åtgärd icke föranleda. § I07- (Pag. 74.
Slutligen en dag, när Lovisa i sin ifver började att klippa sönder hans gamla paltor till tras-mattor, stod han inte ut längre. Han gaf henne ett års kåst och lön och bad henne gå. Han hade ändå sett, att det inte fans något riktigt arbete åt henne. Lovisa, som blef ursinnig, gick genast, och under månader lefde byns kvinfolk af de pepprade historier hon hade att berätta från sin ’släptid’ hos ’gossen på bärget’. Ja, nu voro Karl Johan och lilldrängen ensamma i stugan, men trefnaden ville inte komma tillbaka. När han såg de mörka, hungriga barnaögonen stirra på sig från andra sidan bordet, vände sig den så kallade maten i munnen på honom. Ibland steg han upp och gick ut efter en skopa nysilad mjölk och gaf honom, men den glupskhet, hvarmed drycken slukades, gjorde det inte mycket ’lättsammare’. En vacker dag tog han gossen vid handen och ledde honom ner till nämdemansmor samt bad henne vårda sig om honom. Han behöfde honom inte längre. Kort därpå fick man höra, att ’gossen på bärget’ sålt ut allt han egde, med undantag af stugan och bete till två kor. Köparen var en helt ung bonde, som gift sig till otroligt med pängar och inte gaf sig någon ro, förr än han blifvit den störste hemmansegaren i byn. Men betala fick han. Det var från den tiden, som man, genom att lägga ränta till ränta, nästan på skillingen kunde följa med hur mycket ’gossen på bärget’ ’ökade’. Nu gingo år efter år, utan att Karl Johan lät tala om sig vidare. Han svalt, frös och knogade som förut. Från tjugo år nådde han till fyratio, från fyratio till sextio. När han var några år däröfver, kom helt plötsligt det ryktet ut i byn, att han skulle gifta sig med Johanna Larsson, nypigan hos nuvarande nämdeman. Det gamla nämdemansfolket voro döda för längesedan. Äldste sonen, det enda af barnen, som ärft moderns utseende och sinnelag, hade öfvertagit gården, och dit brukade Karl Johan gå ibland af gammal vana, fast han just inte var så välkommen i köket numera.
M:s utfärdande nåd. kungörelse allmänneligen kungjordt; äfvensom att med uppbörden och redovisningen af ifrågavar. capitationsafgift må förhållas, på sätt uti de i detta ämne den 3o Sept. 1812, den 3i Aug. 1815, den 14 Januari 1824, den 21 November 1829, samt den 25 Januari 1835 utfärdade kungörelser stadgadt varit. R. o. Ad. framhärdar etc. På RiddarhusUtskottets vägnar. S. A. Sandels. W. F. Dalman. Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga Stånden, nemi. från PresteSt. af den 22, 26 och 29 sisth Aug.; från BorgareSt. af den 26 och 29 sisth Aug., samt den 2 dennes; och från BondeSt. af den 26 och 2g sisth Augusti. Lades till handlingarna. Lades på bordet nedannämnda från Utsktn inkomna memoria ler, belänkm och utlåt., nemi. från ConstitutionsUtskottet; N;o 34, i anledn. af återremisserna på meni. N:o 18; Deli 5 September e. m. >97 N:o 35, i anledn. af två Stånds återremisser på mern. N:o 2o; Wto 36, ang:de R. o. Ad:s ålerremiss på mein. N:o 21 ; Wto 37, i anleda, af erliållen återremiss på mern. Wto 23; Råneooell LagUtskotten: N:o 2, i anledn. af väckta frågor om upphäfvande af förordningen den 27 April 1742 och förklaringen den 4 Juli 1/45, ang:de förbud emot guldoch silfvermynts utförande utur Riket samt nedsmältande och förvandlande deraf; Wto 3, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af K. förordningen den 2
Hr Landtm, ansåg icke att något beslut för det närvar, derom kunde hos R. o. Ad. fattas, ehuru det visserligen varit R. o. Ad:s ledamöters rätt att nu sig deröfver yttra, men Hr Landtm, hemställde likväl, om en vidare utsträckning af discussionen derom kumle leda till något ändamål. Atskillige ledamöter, som begärt ordet, afstodo från detsamma. Gr. Frölich: Som jag redan vidlyftigt yttrat mig, inskränker jag mig till del förklarande, att jag icke begärt något beslut, utan blott yttrat mig om laglighelen af den anmälda tilldragelsen. Uppå derefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. denna öfverläggning fulländad. Fortsattes pröfningen af ej mindre Const Utsk:s mern. N:o 85, med förslag till samman jemkning af RiksSl:ns, i anledn. af Const.Utsk:s meni. A:o 38 såsom gemensamma tankar hänvisade, anmärkn:r, än oek samma Utsk:s mern. N:o 68, med fbrlfatt förslag i afseende på nationalrepresentationens ombildning, och de i sammanhang dermed nödiga grundlagsändringar. Gr. Cronstedt, Fredr. Joli., uppläste följande: En ursägt för mitt uppträdande skulle endast blifva en variation af alla slika klåpares thema, som börja med fosterlandskänsla och oförmåga, och sluta med — ingenting. Jag anser mig böra skona R. o. Ad. för ett försök i denna väg; men jag har dock trott mig på detta satt böra anty da, att äfven jag ej förbisett skyldigheten att så börja.
Förberörde 3:dje punkt är af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet godkänd, men af Borgareoch Bonde-stånden afslagen; och då ifrågavarande öfverflytt ning inverkar på riksstateus reglerande, samt frågan följaktligen bör, derest icke någotdera af sistnämnde tvänne Riksstånd skulle vilja antaga Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-siåndet godkände, framställning, genom omröstning i förstärkt Stats-utskott afgöras, får Utskottet föreslå följande voteringsproposition: SlalsUtskottets Memorial, IV:o 217. 3 I)cn, som bifaller, att af »let a 7:de hufvudtiteln uppförde anslag till reparationer å Kronans hus och byggnader i landsorten, ett belopp stort 4G00 r:dr, som årligen utbetalts till Fångvårds-styrelsen för underhåll af läns-osli kronohäktena, må från besagde hufvudiitel utgå och öfverflyttas till den Andra, för att inbegripas under det för fångvården beräknade förslags-anslag, voterar Ja-, den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, är berörde öfverflyltniog af Rikets Ständer afslagcn. Tredje Hufvudtiteln. Enligt utlåtandet N:o 84. 3:o Uti 3 punkten af förenämnde utlåtande, hade Utskottet, jemte tillstyrkan, att de under 3:dje hufvudtiteln uppförda anslag måtte varda till oförändradt belopp af Rikets Ständer fastställda, hemställt, alt Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, till beredande af framtida nedsättning uti berörda anslag till bestridande af kostnaderne för de till bevakande af Sveriges och Norriges diplomatiska angelägenheter å utrikes orter anställde sändebud, Kongl. Maj:t måtte vidtaga sådana inskränkningar, som, utan förnärmande af Rikets värdighet eller åsidosättande af dess verkliga fördel, låta sig verkställa.
Af de för Utskottet tillgängliga handlingar är vordet upplyst, att de räntor, för hvilka eftergift sökes, utgöra: för Banko-diskontlånet å 800 R:dr .. —- — samt för länet i Handelsoch Närings-diskonten å 2,600 R:dr 33 355: 16. —- eller tillsammans . B:ko R:dr 670: 38. 10. och att samtlige ofvan omförmälde gäldenärcr blifvit i konkurs-tillstånd försatte, innan genom lagsökning kunnat indrifvas Diskontverkens ifrågavarande, under åren 1849 och 1850 till betalning förfallna fordringar, hvilka genom handlanden Arborelius, som med sina öfrige borgenärer skall hafva träffat ackord, blifvit till kapitalen fullt betalda, dels den 19 April och dels den 26 Då de ansökningarne bifogade sysskmianna-bevis styrka, att ingendera af förutnämnde gäldenärers konkursmassor lemnat tillgång till godtgörande af icke förmånsrätt egande fordringar; men handlanden Arborelius visat sig angeläget vara att i verksamhet åter inträda, samt sjelfmant, så snart hans förmåga dertill sträckte sig, godtgjort Banko-diskontens samt Handelsoch Närings-diskontens fordringar till fulla kapital-beloppen, hafva direktionerna öfver nämnde verk, uti infordradt Utlåtande, å ansökningarne tillstyrkt bifall. Vid nu upplysta förhållande samt med fästadt afseende jemväl å de af ej mindre Landshöfdinge-embetet i Stora Kopparbergs län, än domaren och kronofogden i orten afgifna och till Utskottet öfverlemnade intyg, att det obestånd, handlanden E. G. Arborelius iråkat, icke varit en följd af misshushållning eller bristande omvårdnad och tillsyn i förvaltningen af hans angelägenheter, utan fast heldre finge sökas uti ofördelaktiga konjunkturer och oförutsedda förluster; att han med arbetsamhet och omtanka, genom anställda odlingar och jernhand teringens - Ranbo-Utskottets Memorial, N:o 19. 9 teringens utvidgning åt allmogen inom
Det kan visserligen vara likgiltigt, om denna af mig kallade principfråga, rörande dispositionen af besparingarna, afgöres nu, eller framdeles; men jag får erindra, att några punkter längre fram har Utskottet ånyo framställt ett visst sätt för besparingarnas användande, nemligen i ao:de punkten om anslaget till fourageringen för Yärfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar, der Utskottet säger att vid Kronprinsens HussarRegeinente bör ersättning för hvad priset å Hafre något år öfverstiger 3 R:dr 16 sk. godtgöras Passevolantörerna af Tredje Ilufvudtitelns besparingar, men att deremot vid Lifgardet till F^ist och Artilleriet intet hädanefter bör för fourageringen anvisas å besparingarne; och uti berörde punkt lärer det således blifva ovilkorligen nödvändigt, att fatta ett beslut, om det än skulle medgifvas, att frågan för närvarande kan uppskjutas. Hana Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence sist framställde proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln bifölls. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall A den af StalsUtskottet tillstyrkte Lönetillökning för ÖfverCommendants-Exped i lionen. Ropades Ja och Nej. , 44 ii. 4* Den 2 October f. in. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt afslå den ifrågavarande Lönetillökningen. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalk en förnyade derefter den af honom till bifall å den föreslagna lönelillökningen förut gjorde proposition. Ropades starka Ja, blandade med Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den föreslagne lönetillökningen. Herr Rosenc/vist begärde votering. Herr Crusenstolpe:
Serdeles besvärlig, vore emedlertid utrikes posten, hvilken komme oregelbundet, derföre fordrade ett ständigt tillhandahållande af folk och hästar, samt emellan Stockholm och Grisslehamn, hvarest allenast 1 mantal vid hvarje ombytes-ställe funnes till posthemman anslaget, måste nästan hela året om föras fem serskilde gånger i veckan. Den skyldighet, som, genom Öfver-Post-Directeurs-Embetets Kungörelse den 8 Mars 1824, blifvit postförare ålagd, att forsla och utdela enskilde personers lösväskor, utan ersättning, hade, i förening med den omständigheten, att postförare jemväl måste utan betalning skjutsa Post-Inspectorer och PostFörvaltare, under dessas resor-, i betydlig mon bidragit att göra postföringen tryckande. Mindre lega, än för Krono-och Gästgifveri-skjuts, men icke någon ersättning för åkdonens begagnande voro postförarne tillagd, ehuru så väl hästar sorn åkdon, genom den hastighet, hvarmed posten håde i godt och dåligt väglag borde fortskaffas, mera skadades, än i annan skjuts; och för att kunna uppfylla sitt ansvarsfulla åliggande hafva postbönderne dessutom i senare tider måst öka antalet af tjenstefolk och hästar, hvilket åter föranledt till en för åberbruket högst skadlig minskning i Ladugården. Hvarjemte serskildt blifvit anmärkt, att, fastän posthemman i allmänhet erhållit befrielse från rotering, skola dock dessa hemman i Skåne vara inroterade till soldathållet, emot en ringa ersättning af sex tunnor spanmål till hvarje rote. 4 ' Statsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande IV:o 26.
Jag har visserl. icke egentligen något att invända mot Frih. Cederströms förslag, liksom jag erkänner att ordet »termin» har helt olika betydelse i gamla och nya författningen — i gamla en hel, i nya en half månad —, men då det åligger Utslct att vidtaga de redaktionsändringar, som af fattade beslut blifva en följd, torde R. o. Ad. endast behöfva besluta, att 20:e och 22:a §§:na skola bibehållas, med blott den ändring, att orden »halfva tillverkningsterminen» utbytas mot 14 dagar. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: (Yttrandet har af talaren icke blifvit återlemnadt.) Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Det är ostridigt, att den förevarande frågan är af ganska stor vigt, enär den omedelbart inverkar på så många personers ställning och möjlighet till bergning. Staten bör icke gå strängare tillväga än den behöfver för att bibehålla den undantagslagstiftning, som är nödvändig för bränvinshandteringen, hvilken icke kan jemföras med hvarje annan näring. Jag medgifver visserligen, att allt, som utan alltför stora olägenheter kan göras till lindring för bränvinstillverkarne, bör göras, men hvad Utsk:t. här föreslagit, kan jag dock icke anse ändamålsenligt. Gr. De la Gardie har sagt, att, då alla andra näringar hafva nederlagsrätt, bör äfven bränvinshandteringen åtnjuta samma fördel; men jag får fästa uppmärksamheten derå, att det är en helt annan sak att lägga upp en vara å en stapelort i ett dertill inrättadt magasin under ständig tillsyn, än, på sätt Utsk:t föreslagit, lägga varan under kontrollörens lås i särskildt rum å det ställe, der tillverkningen skett. Följden af ett sådant stadgande skulle blifva, att kontrollören måste qvarstadna, så länge Den 14 Maj. 305 länge något bränvin funnes förvaradt såsom säkerhet, men i sådant fåll skulle genom det till kontrollören utgående underhåll hela den räntevinst, som genom ifrågavarande stadgande är för bränvinstillverkaren afsedd, gå förlorad. Jag yrkar, att det nuvarande stadgandet i afseende å skattens erläggande måtte bibehållas. Frih. von Schulzenheim:
Att de i afseende pä den ätagne Noterings, skyldigheten i underdänighet updraga ät Kongl. Maj:t, att besörja en i möjligaste matto jemn fördelning af denna förswars-styldighet i förhällande till dc större eller mindre fördelar som päkalla detta försvar, och efter de serskilda fall inom olika Landsorter kunna sig förete, Zag talar ej af egennytta, ty jag ar ägare af ett bland de störste Man, t«l i den Landsort där min ägendom är belägenAag skulle göra mig sjelf den största fcrbräelse örn jag i flundén af en allmän nöd skulle finna mig mindre betungad än mänga af mina likar, hwilka genom en högre Mantals» beräkning af deras ägendom icke ägde af densamma, inkomster till hälften swarande emot dem jag Åtnjuter. r 0 564 Den 16 April. S:o önskade jag att Nidderstapet och Adeln likaledes updroge ät Kongl. Majlt, att när förstärknings Arinäen icke öfwerstrider de bestämda LO,Q0O mast, Kongl. Majit dä täcktes i afseende pä detaljerna och werkställigheten obehindrad widtaga alla de medel, som förena de minsta allmänna tyngder med ändamälet, alr winna en kraftfull och stridbar Annee. Sä rväl besia nu yttrade önskningar fow min en» skilda ifwer, akt befordra förcwarande wigtiga ärende, grundar sig pä Min öfwertygclse, att i sakernas närwarande ställning kan ett krig, aldrig företagas ritan Lrn ptterliga nödwändighet, som päkallar Statens förswar eller uplbsning. Mätte den^ewiga godheten aflägsna denna stund! Mätte wära söners, wära Bröders, wära wänners omsorger odelade ägnas ät de fredliga yrken, som i förbindcle med tiden stola ater stänka ^>?tta urgamla Nike desi fordna rum bland Euro, pas Stater.
Gården var omgifven af de vackraste lunder, hade till utsigt på ena sidan Stora Björkfjärden, på den andra segelfarten till Stockholm, och midt öfver sundet upphöjde sig öfver trädgårdarne Kaggeholms85 stenhus och tjänte till den behagligaste variation för ögat. Jag och min hustru tillbragte på denna landtbygd våra roligaste dagar. Under ständiga promenader projekterade vi nya förbättringar. I likhet med Alcinoi86 trädgård, beskrifven i Odysséen, författade jag planen till en trädgård vid Sätra likaså chimerisk, som mitt tempel det varit. Jag öfverlemnade Sätra efter tre års förlopp af dess egande utan annat tvång, än det mitt hjärta mig ålade, som framdeles skall anföras. Ett kärt band drog oss tillbakars till Stockholm vår lilla dotter. Hon hade blifvit lemnad i säkert förvar under sin ömma mormors uppsigt, men omsorgen tillhörde oss närmast, den utgjorde vår skyldighet och tillika vårt nöje. Det är den omsorg, som knyter förbindelsen mellan barn och föräldrar. Hvad erkänsla hafva dessa att fordra af barn, hvilkas omvårdnad de själfve sig undandragit! Under detta vårt ljufliga tidsfördrif nalkades den mörka hösten. Lysande fester bereddes på Drottningholm till firandet af danska prinsessans87 mottagande, förlofvad med kronprinsen. I likhet med andre af mitt stånd bivistade jag dem och förmådde min hustru att göra mig sällskap. Couren vid hofvet hade på lång tid ej varit så talrik som vid detta tillfälle. De damer, som af ett otjänligt partinit upphört att vid hofvet sig infinna under hattarnes missförstånd med konungen, hade efter en tröstad förening på deras trägna anhållan erhållit tillstånd att sig åter inställa. Saknaden af hoflefnaden hade varit olidelig för deras fåfänga. Att ersätta förlusten trängde sig de gamla damerna bland de unga, som under deras frånvaro tillkommit, och gåfvo sig själfva till spektakel under det, hvartill deras nyfikenhet dem dragit. Couren liknades af maliciöse åskådare icke utan skäl vid Suecia antiqua et hodierna88 och gaf åt de eftertänksamme tillfälle att besinna tidernas lösa tänkesätt, som dageligen omväxlades vid minsta sken af större förmåner.