Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med föranledande af hvad sålunda blifvit anfördt och med hänsigt dertill, att Lands-sekreterarnes sportel-inkomster, till följd af en allmännare välmåga hos Rikets invånare samt ett bättre ordnadt bank-väsende, under sednare åren i en högst märklig mån aftagit, har motionären ansett sig böra hemställa, att jemte det Rikets Ständer tillerkänna Läns-notarie lön på stat i likhet med den, som kommer att bestämmas för Läns-bokhållare, Rikets Ständer tillika täcktes bos Kongl. Majit göra den underdåniga framställning, att ofvan omförmälta stadgande om Landshöfdingarncs rättighet att bestämma om och till hvad belopp Läns-notarie må tilläggas andel i den lösen, som Lands-sekreteraren nu tillfaller, måtte upphöra; men deremot Länsnotarie tillerkännas rättighet, att vid de tillfällen, han kan komma att Lands-sekreterare-ljenst förestå, få, derest annan öfverenskommelse dem emellan icke träffas, åtnjuta en viss lämplig andel af de för tjensten under tiden inflytande sportler efter de grunder Kongl. Majit kan finna skäligt besluta. Hvad motionären sålunda föreslagit och hemställt har Utskottet tagit i noga öfvervägande; och hvad först angår hans framställning derom, alt Läns-notarierna måtte tillerkännas lön på stat till samma belopp, sorn kan varda bestämdt för Länsbokhållare, så och enär det tillkommer Rikets Ständers Stats-Utskolt alt ensamt behandla frågor af sådan beskaffenhet, har det Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ansett sig icke behörigt att åt denna del af motionen egna någon åtgärd. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Ullätande N:o 3. 5 Vidkommande åter motionärens hemställan att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit göra underdånig framställning derom, att den Landshöfdingarne medgifna rättighet att bestämma om och till hvad belopp
Så som det är med handtverkerierne, förhåller det sig äfven med jordbruket; men skillnaden är den, att då handtverkerierne äro en varu förädling, sorn egenteligen beror af handtverkaren allena, och hvartill handajlöjd eller mechaniskt arbete hufvudsakligen bidrager, så alstrar jordbruket deremot rå-ämnen, hvartill naturen mera bidrager än arbetaren. Der slöjden är hufvudsaken, der måtte äfven dess bibehållande och utbildning vara vigtigare, än der arbetet, såsom i jordbruk, blott är bisak. Jemnförelsen är således oriktig, och följakteligen äfven den deraf dragne slutsatsen. Utskotten hafva ock sagt, Den 30 Augusti /. m. pag. ao, att något Sira ej behåfdes, för att åt BorgareStåndets politijka tillvarelfe gifva någon fajihet. Men det kan jag icke medgifva. För hvarje Representant är första egenskapen den, att vara sjelfständig. För näringsidkarne i Sverige linnas tvänne slags representater ; nemligen de som frambringa råämnen, eller åkerbrukare och bergsmän af BondeStåndet, samt der förädla och afsätta råämnena, eller handtverkare och handlande af BorgareStåndet. Bondens sjelfständighet består deruti, att han är besuten genom ägandet af fastighet, som afkastar råämnen, tillräckliga för hans och hrtshållets bergning. Borgarens sjelfständighet består dori, att han genom sin konst att göra råämnen användbara och afsättliga, äger uti sina händer och sin omtanka förmåga att försörja sig och sitt hushåll. Så länge handtverkerierne bibehållas i aktning, kan sjelfständigheten bevaras hos slöjde-idkaren, men vill man öfvergå till det system, sorn rejer sig uti Utskottens förslag, att göra handtverkerierne till fabriker, så skall sjelfständigheten snart brista hos handtverkaren, emedan man gör honom till träl under capitalisten.
Ofvanl.ron, Gagnefs, Mora, Orsa, Elfdahln;- W. njans, I.eksands, Rättviks, Ore, Å'e och Bjusås Sochnar, samt efter åsatt Krono-värdi bestiger sig till 310 Rtdr 36 sk, 3 rst.; att AlhnQ* Stas -Utskottets Betan kand ert. gen deremot egt åtnjuta frihet från andre Gärder och' 'betalningar, samt, likmätigt Kongl. Besöla, tioren af den i3 December 1765 afven iian hela Bi ksdags-Ijpvillninc e t och Extra Ordin trie utslyhler, * sä larre och intill dess framdeles sadaA» författningar Ljc-fyo vid tagne, hVarif enom Allfriogen kunde Grufve hje'p-lasten un Ig a, då den* pä sätt sorn den öfrige Allmogen, borde de förefallande Bevilln.ingap och Extra Ordinarie Utskylder underkastad vara: att vid 3789 års Riksdag, jemnlikt Bevillnings - Förordningen den 28 Aprril samma år 2alra Art. 2 §. 1 erörde frihet inskränktes till hälften af hvad annan Rikets, A!J noge i Bevillning skulle erlägga, hvilken lindring oförändrad fortfarit till 1815 års Riksdag) då i c, Art. 4. §. 5 mom. af Bevillnings-Förordningen infördes, att Allmogen finge åtnjuta enahanda lindring ej blott för Grufve-hje}pen, utan ock för Mantals-kofen; hvilka likväl, såsom en mot Mantalspenningarne svarande personel - afgift, tillförene utan sådan lindring i Bevillnin. gen utgått med 3 - sadels stig kel personen, samt att Extra Grufve-hjc-lpen, jemte en del andre förfiningar till Koppar-Bergslaget blifvit, genpm Kongl. Brefvet till Kongl.
Den slutsats, hvartill ett sådant behandlingsält af sakerna leder, ligger öppen för hvarje tänkande. Att förslösa eller låta det arf förfalla, som förflutna tiders omsorg och förutseende beredt åt den närvarande, kan uti intet fall rättfärdigas; och ett af Statens ovedersägligaste behof är underhållandet af de nyttiga försvars-anstalter våra förfäder öfverlemna! oss. Till dessa höra Carlsten och Elfsborg — man anslår intet för någondera, ehuru den flyktigaste granskning af de Utskottet förelagde handlingar ådagalägger omöjligheten, att med de på Stat anslagne medlen iståndsätta dessa båda små, men vigtiga fästen. Man åsidosätter likaså en stor del af de behof, hvilka genom offentliga handlingar till öfverflöd äro bestyrkte, hvarom Motionairer från Rikets alla kanter erinrat, och som dagligen och stundligen låta sig kännas, till mehn för vår handel och till våda för hundradetals menniskolif. Bi\koch T^yrrwgs-anstalterne lemnäs till det mesta åt sitt öde eller afspisas med löften och hänvisningar. Att befordra Vatten-communicationer uti ett vidsträckt och temligen glest bebodt land, har varit ansedt såsom det säkrasUoeh fortast verkande medel till utvecklingen af industriens och näringarnes liflighet, derest dessa i öfrigt kunna trifvas. — Senare 20 åren hafva äfven Slats-TJtskottets Utlåtande N:0 2o3. sett oss fortgå på en sådan bana, och om än någon del af de medel, härtill användts, hafva förfelat sitt ändamål, så qvarstårj|likväl den sanningen, att större delen gagnat samtid och efterverld. Nu vänder man tvärtom.
Af denna anledning och med förnyande af den förklaring, jag i början af mitt yttrande afgifvit, att jag högt ogillar det oriktiga och inconstitutionella i framställningssättet och de sårande uttrycken, hvarhelst sådant inträffar, ber jag att likväl få till protocollet förklara, att jag icke anser den motion, Hr Stedt väckt, böra bifallas, ehuru jag skänker min hyllning åt de motiver, som förekomma i denna motion. Hr Stedt: Jag kan icke dela Gr. Cronhjelms nu yttrade åsigter. Jag tror, att i sådant fall som detta man icke träder domaremagten för nära genom bifall till min motion, utan sålunda endast uppfyller sin undersåtliga pligt; hvar-; före jag ej heller kan afstå från min begäran. Gr. Horn, Claes Fredr.: Om det också vore enligt grundlagens anda, att en motionär från en sådan händelse, som nu blifvit framställd, skulle kunna leda sig till en sådan begäran, sorn den Ilr Stedts motion innefattar, skulle 44 Den 10 April f. m. jag likväl, lika med Gr. Cronhjelm, tro, att man genom ett infall dertill skulle gå lagskipningen i förväg, liepresentationen skulle sålunda upphäfva sig till domare öfver utkommande skrifter och såsom en jury behandla tryckfrihetsfrågor. Jag är icke heller i tillfälle att bedöma rättvisan eller orättvisan af det yttrande, som blifvit fäldt öfver dessa skrifter; men jag tror, att huru brottsliga de än må vara, bör lagstiftningen icke befatta sig med deras bedömande, så länge vi hafva en lagskipning, till hvars befattning målet hörer. Jag afstyrker således förevarande motion. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag förenar mig med den siste värde talaren i afstyrkande å denna motion, och del så mycket hellre, som den värde motionären sjelf erkänt, att R. St icke utgöra en lagskipande magt. Men hvad vore väl det åsyftade beslutet annat än ett uttryck af ett slags lagskipning, så mycket olämpligare, som ingen anklagad fått tillfälle att förklara sig och icke ens något bestämdt brott blifvit uppgifvet. Motionären fordrar, att It. o. Ad. skulle till K.
" l^är varande: 8lal8-Iiäd6N, Herr iirilierre liecZe^Z^o,^ II er i' brill er re /laZ-ez-ö/eZ/c^ a/ Z^Z/rAaz-cZ^ ^örzreöZacZ/r oelr Härefter u^>plä8le 8tsl8-Iiädel Herr lbriberre <7ecZe^Z,'Ö/n lill ju8lerinz cle »k bonom, ll^ädiz befallning, förfallade för8lag till Ilongl. >:o lill liil<6l8 8länder, angäende den, under namn ak lVesterbolten8 IIeg6menl68 IIä5ljägar6-8^vadron8-fond, bildade ser8liilda La88a; — °— Oeb bebagade Ilongl. lVlaj:t, upj^>ä 8tat8-!läd6l8 öfrige I^la^ls förut deroin fattade lydiga be8lut, de8amma i lVäder 8^^» 8ädane de bär viel broloeollet tinna8 bilagde, oell förordna, att 8Icrifvel8er, i lilcbet dermed, gbulle lill Kili6l8 8länder, Lamt lill 8tat8-IIt8lcotlet under dsrlna ciäA expedieras. lil Lupra. Lx kroweollo, /. T^orez^ZecZz. Mr/tr dV««iiga A-.'. Mo 98. till Lxp. Iltsln dell 18 kebr. i84l, td.
Directionen, emot ett till Banken aflemnadt hypothek af inteckningar i bruksoch landt-egendomar till ett belopp af 1,046,000 R:dr B:co, egde att från Banken uppbära ett räntefritt förskott af 800,000 R:dr B:co, samt emot de vilkor i öfrigt, som ofvanintagne Contract af den 24 Januari 1840, innehåller. Hvarförutan Revisorerne, jemte förmälan, att Directionen öfver Bruksegares Hypotheks-cassa inom den i berörde Contracter utfäste tid, till Banken levererat, på grund af det förra Contraetet, 208,226 ,5/ioo Ducater, motsvarande elter 102 skillingar i silfver för hvarje Ducat, R:dr Silfver 442>4^o: 27. 3. samt i Silfver-plantsar - 71,493: 19. Silfver utöfver det contraherade beloppet; samt i följd af det sednare Contraetet, 94,427 Ducater, motsvarande efter ioi lJ\ skillingar Silfver för hvarje Ducat - - R:dr Silfver 199,181: 4^- 9. och i Silfver-plantsar - 201,089: 36. 2. R:dr Silfver 400>27i: 33. u. och alltså utöfver den utfäste summan 271 R:dr 33 sk. 11 r:st.
Martil 1790, tydligen ådagalade, att de från Stiften till Arbetshus-Fonden influtne besparde Pastoralier skulle anvåndas till Allmänna Arbetsinrättningar i orterne för de vid intråffande missvåxt-år, af brist på nödigt uppehälle, blottställde Landets innevånare, hafva Revisorerne ansett sig så mycket mindre kunna undgå att vacka Rikets Stånders uppmärksamhet på det af Fonden till inköp af Boställshus för Biskopen i Götheborg anordnade betydlige anslag, som Rikets Ständer sjelfve, allt sedan den tid granskniugs-rättigheten öfver denna Fonds förvaltning dem tillerkändes, anmärkt, såsom utom Fondens ändamål använd, den hushyra af 700 R:dr, som till Biskopen i Götheborg årligen utgått och vida mindre graverat Fonden, ån ifrågavarande anslag; anseende Revisorerne sig ega anledning till Rikets Ständer öfverlemna, om icke hos Eder Kongl. Maj:t må i underdånighet anhållas, att nämnde utgift kunde öfverflyttas på Stats-anslaget för publike Byggnaderne i Landsorterne och följaktligen derifrån till Arbetshus-Fonden ersättas. Genom Nådig Remiss liar Eder Kongl. a Sami. 1 u i g4 Riksens Ständers Maj:t täckts häröfver infordra Dess och Rikets Stats-Contoirs underdåniga utlåtande, till fullgörande hvaraf Stats-Contoiret får följande i underdånighet anföra: Sedan det, vid Götheborgs Stift inrättande, för Kronans medel inköpte Biskopshus år 1669 atbrunnit, befalde Kongl. Majit år 1716, att Tomten skulle försäljas, och lör dess Köpeskilling, 3,310 Daler Silfvermynt, med tillägg af 69o Daler samma mynt, inköptes, i anseende dertill, att hus i Staden då annu icke efter vådelden kunde erhållas, ett Hemman Sannegården, beläget på Hisingsön, eller andra sidan om Götha Elf; och genom Nådigt Bref till Kammar-Collegium, af den a Augusti 1776, täcktes Kongl.
D, Vid förnyad föredragning bifölls Expeditions-Utskottets Memorial, Nio 4 50, med förfrågan i afseende pä ett i underrättelserna för Tull-Taxans tillämpning förbigänget stadgande, rörande Drawback. S. D. Föredrogos å nya och bifqllos Stats Utskottets Memorial; N:o 433, med ytterligare fortsättning af Försiaget till Reglemente för Riksgälds-Gontoiret, samt Utlåtanden; N:o 434, i anledning af väckt fråga om underdånig anhållan af Rikets Ständer hos Kgl, Majit, det Kongl. Majit täcktes i Nåder låta, genom det för Colonial-Arendena inrättade Departement, uppgöra fullständig redogörelse för St. Barthelemv-fonden, ifrån och roed 1823 års Riksdag till och med den dag, då nästinstundande Riksdag börjas; N:o 435, i anledning af gjord motion, angående rättighet för Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret att försälja Atttsterne öfver det Vrstt. Utdrag dan i3 Mars i83o. i Banken på Deposit-räkning insatte, i laneväg pnskalfäde Silfver; samt N:o 436, i serskildt vackt fråga om åtgärds vidtagande till Riksgälds-Contoirets betryggande för förlust, i händelse det till jordbrukets underlättande? beslutade Lån af 2 Millioner i Silf* ver icke, på föreskrifne grunder, varder till fullo ater i Laneväg uttaget. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 75, angående 2:ne Stånds återremisser på Memorialet ,N:o 53, med förslag till Grundlagsbestämmelser örn Lagtima och Urtima Riksdagar, stannade Preste-Standet i följande beslut: i:o vidblef Ståndet sina vid Utskottets Memorial, N:o 53, gjorda anmärkningar oell godkände de i anledning häraf föreslagne 7:de och gide Voterings-propositionerne; 2:0 ansåg
Län har öfvertygat mig att Lagmansrätten der är af mycken nytta , och att då de personer, sorn förestå denna Domstol äga erfarenhet och agtrung af provineen, mångå mål der stanna. Om FörlikningsDomstolar kunde inrättas, skulle äfven jag tillstyrka LagmaosRätternes upphäfvande. Då skulle ej så många mål komma till de laga Domstolarne; men om LagmansTingen, med bibehållande af närvarande rättegångsordning, skull® afskaffas, skulle de olägenheter uppkomma, sorn Lagutskottet omtalat , att nemligen HofRätterne nödvändigt blifva öfverhopade med göromål , och att nya HofRätter måste inrättas, som blifva vida kostsammare än LagmansRätterne, helst dessa äro få. Äfven skulle detta förkor - Den 15 Junti e, m. 555 tade rättegångssätt bidraga dertill, att målen i Högsta Domstolen ökades i hög grad, och att den således icke skulle kunna arbeta på en Division, utan på flera, hvilket jag icke anser nyttigt Jag tillstyrker derföre att Betänkandet måtte bifallas. Om LagCommité^n genom nya Lagar kunde förkorta Rättegångssättet och förminska rättegångarna, så skulle äfven jag tillstyrka indragning af LagmansTingen, men dessa äro oumbärliga , så länge nu varande rättegångsformer gynna rättegångars till" tagande. Grefve PoJJe, Anrid: Jag delar fullkom ligen motionairens och Herr Munck af Rosenekjölds åsigter, att LagmansRätterne i flere afseenden äro öfverflödige, kanske skadlige. Olägenheterna deraf äro icke få, och böra så vidt möjligt är undanrödjas; men frågan är, om i närvarande ögonblick sådant låter sig göra och om ej föregående åtgärder äro nödige, innan man vidtager en så hutvudsakelig förändring i vår lagskipning. Lagutskottet har omnämnt de svårigheter, som i detta afseende uppstå och Herr Tham har vidare utvecklat Utskottets mening, hvaruti jag förenar mig.
1 anledning af den sista talarens yttrande, vill jag blott anmärka, att om det äfven bör antagas, att de ombud, som utses af lekmännen, böra vara bosatte inom valdistriktet, ehuru någon sådan inskränkning af valfriheten icke finnes gjord i 5:te §:n, som talar om lekmannavalen, så får man väl icke antaga, att ett ombud ej kan föra talan för ett län eller stift, deruti han icke är bosatt; och då, enligt K. M:s förslag lika väl som enligt PresteSt:s redaktion, alla församlingar ega utse elektorer, så måste val ock alla församlingars talan vara förd af de ombud, dessa elektorer utse. I det förslag till förordning om kyrkomöte, som R. St:r vid 1856 års riksdag afgåfvo, var föreskrifvet, att i hvarje stift skulle utses två lekmanna-ombud; men då ett af våra stift har en mera än tio gånger större folkmängd än ett annat, ansågs vid upprättande af det K. förslaget lämpligare att antaga länen såsom indelningsgrund, hvarigenom valdistriktens folkmängds-forhållanden blefvo mindre ojemna. Någon betänklighet ansågs icke möta i den omständigheten, att länen icke allestädes sammanfalla med den ecklesiastika indelningen, då här vara fråga om lekman och icke om val af presteliga ombud, samt i allt fall elektorerna valdes efter kyrkliga församlingar inför kyrkostämmas ordförande; och Konungens Beflude ansågs desto heldre kunna antagas såsom valförrättare, som han i vissa mål kan anses såsom en slags kyrklig myndighet, då han eger pröfva besvär öfver kyrkostämmas beslut i flera frågor, och jemte domkapitlet handlägger en del ekonomiska frågor, hvaribland den om presterskapets aflöning, som är länsvis reglerad. Genom det förslag, Preste-St. nu antagit, och enligt hvilket de större stiften äro indelade i flera distrikter, är emedlertid den obillighet, som förefanns i R.
Jag, som förr blygdes att det minsta vidröra företeelserna inom mitt själslif, som med förakt tillbakavisade hvarje tanke på ett redligt arbete i det lilla, anförtror er nu öppet, att jag både ångrat och gråtit, så som jag aldrig förr gjort det i mitt lif. Och jag finner verklig tillfredsställelse i mitt arbete, hur oansenligt detta än är. Kort sagdt: jag är lyckligare än jag varit på mycket länge. Jag har fått rätt mycket att göra. De handlande, åt hvilka jag för böcker, hafva rekommenderat mig åt andra, och jag har redan så stor inkomst, att jag kan lefva på den. Om någon tid torde jag kunna börja afbetalningen på mina skulder under det sista förfärliga året i Stockholm. Min mor, min goda, kärleksfulla, allt förlåtande moder, har varit här, som ni vet. Jag behöfver ej skildra scenen mellan oss två, ej heller nämna dess resultat; ni känner det förut. Hennes besök bidrog naturligtvis i främsta rummet till den helsosamma reaktionen i mitt inre och stadfäste mitt förut fattade beslut att stanna här tills vidare. Jag skulle ljuga, om jag sade, att jag icke längtade till Stockholm. Tvärt om! Denna längtan lägger stundom så kraftigt beslag på min tankeverksamhet, att jag måste göra verkliga jätteansträngningar för att bortresonnera den. Missförstå mig blott inte! Tro inte, att minnet af de forna utsväfningarna numera har den ringaste lockelse för mig! Det är icke dem, icke det glada Stockholm jag längtar efter, utan något helt annat. Jag skulle kunna trifvas väl i en undangömd vrå på landet, lika bra som i hufvudstaden. Men i detta mellanting mellan land och stad!! Här, der landtlifvets friska bouquet förqväfves af en den ängsligaste äflan att framställa en motbjudande vrångbild af det mondäna storstadslifvet, här måste storstadsbon känna längtan antingen efter den stad, han lemnat, eller också efter det rena ouppblandade allmogelifvet. Naturligtvis längtar jag äfven efter min mor och efter – en till. Jag erinrar mig nu, att ni vid vårt samtal nämde Annies namn.
Maj:ts nådiga pröfning, Kammarkollegium, för egen del, i underdånighet tillstyrkt, att, då af den hos Kollegium upprättade jemförelse mellan ifrågavarande hemman syntes, att byleshemmanen vore ej allenast till arealen större, utan äfven till mantal och räntor förmånligare än vederlagshemmanel, hvilket ytterligare bestyrktes deraf, alt i 1855 års taxeringslängder de förre upptagits till ett sammanlagdt värde af 1,698 R:dr, men det sednare endast till 969 R:dr, eller 729 R:dr, allt Banko, mindre, E. K. Maj:l måtte i nåder förklara frågan om detta byle böra förfalla, hvarjemte Kollegium i underdånighet hemställt, om icke ifrågavarande boställe borde för Statsverkets räkning utarrenderas och innehafvaren af länsmanstjensten i stället erhålla vanlig hyresersättning och lönefyllnad. Efter det E. K. Maj:ls Befallningshafvande i Jönköpings län under den 20 Februari 1861 fått sig anbefaldt att, i anledning af Kammar-kollegii berörda utlåtande, infordra Länsmannens i tredje distriktet af Westra härad underdåniga förklaring och dermed, jemte det vidare yttrande i ämnet, hvartill omständigheterna kunde föranleda, till E. K. Maj:t inkomma, hade E. K. Maj:ts Befallningshafvande uti memorial den 18 påföljde
Majit täcktes ej mindre anbefalla Skogs-styrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkningen af nämnda allmänningar och förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård af allmänningarne, på stället vakade öfver, att det årliga afverkningsbeloppet icke öfverskredes eller användes för annat ändamål, än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna; än äfven, derest bruksegaren icke godvilligt till Statsverket aflemnade den afkastning, han uppbure från den odlade de - 8 Stats-Utskottes Utlåtande N:o 128. len af allmänningarne, anbefalla sådana åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga anspråk i sistnämnda hänseende må erfordras. Härvid hade Kongl. Maj:t dock funnit, dels att, efter de upplysningar, beträffande de på allmänningarne befintliga odlingar och intagor, som Kammar-kollegium, på sätt äfven förmäles, meddelat, anledning numera saknades att i afseende på dessa odlingar, som till en betydlig del tillhörde andra än Dylta bruksegare, vidtaga några Sådana åtgärder, som Rikets Ständer åsyftat; och dels att den af Skogs-styrelsen föranstaltade undersökning rörande de förhållanden, som skulle uppstå, i fall allmänningarnes vård och förvaltning komme att öfvertagas af Staten, med bibehållen rätt för bruksegaren att derifrån årligen erhålla 734 stafrum ved, syntes ådagalägga, att ett sådant öfvertagande af allmänningarne skulle för Staten, under en längre tidrymd, medföra en icke obetydlig årlig förlust, helst om derjemte i beräkning toges den vid nyssberörda undersökning icke afsedda omständighet att Staten i det förutsatta fallet ginge miste om den skatteköpeskilling och de årliga räntor, som i händelse skatte köp af allmänningarne medgåfves, komme att tillflyta densamma.
Gevär, Infanteri-, angående medels anvisande för år 1854. till To pografiska Corpsen för anskaffande af sådane. I. B. 200. A. 214. II. E. 3. U. 88. A. 107. Gevärs-fabrikalionen, om anslag dertill för år 1854. I. B. 231. A. 233. II. E. 3. 11 C 82 ) Giftomanna-rätt, angående förklaring eller förändring af lagens stadgande derom. III. Gode Män. Se Compromissarier. Gottland, väckt motion att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majds disposition ställa tillräckliga medel för att anvärfva och på nämnda ö underhålla 1000 man Jägare, efter snarlika principer med dem, som i afseende på Wermlands Fält-Jägare äro antagna. II. 211. III. 23. R. 28. VI. B. 21, 25. A. 136. — och fasta landet, angående statsbidrag för kommunikation emellan. X. B. 14, 243, 382. A. 384. XI. E. 122. — om förändrad boningsort för Provincial-Läkaren i Södra Häradet på. III. B. 217. A. 290. — om reparation af Westerhejde Kyrka. Se Westerhejde. — om anslag till befrämjande af laga skiften på. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. Gottlands Län, Lands-Sekreteraren i, angående väckt motion om ett årligt anslag af 300 R:dr banko till, för den honom särskildt ålagda befattning med enskilda personers besvärshandlingar. Se Auslag. Gottlauds National-Beväring, angående förhöjda anslag för. Se Statsutskottets Utlåtande N:o 69. Gottska Sandön, angående fyranläggning å. VIII. 82. R. lil. XI. B. 244, 282. A. 284. XIII. — Ridderskapet och Adelns inbjudning. XI. 292.