Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröt, i834« 9 Sami. utdra Bandet. I 2sdra Iläftet, Prat, ZJtclr. cl. i Dcc, i834* på 5 §. Rege>ings-Formen Beslutat, samt godkände de under Litt. A och B föreslagne voterings-propositioner; 2:0 Utskoltets jémknings-förslag, att Stats-Råden utan Departement skola vara Tre} hvaraf minst Tvä böra hafva förvaltat Civil be tälin ng y bifölls; yttrandet rörande Siats-Rådets Leda mö ers benämning eller titulatur, tillika med roterings-pvopositionen Litt. II, återremitterades, och i öfrigt' vidblef Ridderskapet och Adeln sine, i afseende på 6 § Regcrings-Formen, fattade beslut, samt godkände voterings-propositionerne, Litt. C. T). E. F, G. och I; 0:0 Ds i anledning af Ståndens olika beslut i afseende på 8 och 9 §. §. Regerings-Formen, af Utskottet under Litt K. och L. föreslagne voterings-propositioner godkändes; 4:0 Ridderskapet och Adeln Utskottets hem ställan, att Ståndet måtte nedlägga sin anmärkning emot förslaget tillförändring af 10 §. Regerings-Formen, samt ansåg att den under Litt. M. framställde voterings-proposition, i anledning af detta beslut, mätte rättas3 i följd hvaraf den återremitterades; 5:o Utskottets tillstyrkan, att Ridderskåpet oell Adeln mätte godkänna Borgare-Ståndets redaclion af i5 §• Regerings-Formen i förstad punkten eller till och med orden ”Ärendet höra”, bifölls och votcrings-propositionen Litt. N, godkändes; g:o Utskottets hemställan, att benämningen, Konungens Nedre Justitiae-Revision måtte i 24 §. Regerings-Formen oförändrad qvarstå, bifölls af Ridderskapet och Adeln; 7:0 De i afseende på 26 och 34 §, §.
Med anledn. af de uplysuingar som här förekomma under öfverläggningarne om 15:de §:n af Underrättelserna till Tulltaxan, ronde närvar, olämplighet af de nu gällande tariffer för tullrestilution vid utförseln af vissa varor, tillverkade af utländska rå-ämnen, för hvilka tull erlagts, får jag vördsamt föreslå, att R. St. måtte hos 142 Den 18 Juni e. m. K. M. underdigst anhålla, att K. M. måtte täckas låta anställa noggranna undersökningar, hvilka belopp dessa tariffer böra utgöra, för att med möjligaste noggrannhet någorlunda jemnt motsvara verkliga beloppet af den för det använda rå-ämnet verkligen erlagda tull med tillhörande öfriga afgifter, samt att bringa dem i verkställighet och att meddela dem Rikets näst sammanträdande Ständer. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att denna motion remitterades till Bevilln.Utsk. samt förklarade sedan denna propos. blifvit besvarad med ja, jemte några nej, att han funnit ja öfvervägande. Föredrogos, men bordlädes ånyo, uppå derom af Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr. och Frih. Palmstjerna, Carl Otto gjord begäran, BankoUtsk:s nedannämnde d. 14 dennes första gången bordlagde betänk, och utlåt:n: N:o 43, med förslag lill föreskrifter afseende dels att ersätta uphörd Privatbank, och dels att underlätta penninge-rörelsen i allmänhet; N:o 44, öfver väckta förslag, ang:de ändrade föreskrifter med afseende å assigneringen på Banken; samt N:o 45, i fråga om bildande af en komité för att upgöra förslag till ordnande af Rikets Finansoch Penninge-väsende. H. Rj o. Ad. åtskiljdes kl. £ 11 pä aftonen. In fidem protocolli, Albart Munck. Plenum kl. 5 e. m. Justerades 6 prot:s-utdr. för d. 18 dennes samt pleni prot. för d. 27 sistl.
Men äfven för de stora samhällsfrågor, med hvilkas lösande Geijers snille var sysselsatt, var hans bildade och förstående maka intresserad. Till henne voro ock skrifna de tankedigra bref, hvilka sedermera af Geijer utgåfvos under namn af hans minnen. Hennes egna ofvan omnämnda anteckningar utvisa, att hon varit hans förtrogna i de stora strider, hvaraf isynnerhet hans senare lefnadsår voro upptagna. Geijers sista år, hvilka tillbragtes dels under resor i Tyskland, dels i Stockholm, voro fördystrade af sjukdom. För sin hustru eller sin dotter brukade han då diktera de tankar, han ville genom nedskrifvande bevara. En liten för maken karaktäristisk anekdot berättar fru Geijer i de nämnda anteckningarna. Efter ett sådant dikterande lutar han sig en dag — det var 1846 under vistande vid Schlångenbad nära Rhen — att hvila. Sedan han några ögonblick suttit tankfull i soffan, knäppte han till med fingrarne, klappade sig därefter öfver hjässan och sade: » det är ändå godt att ha ett sådant hufvud. » Då han därvid märkte, att han ej var ensam, utan att hans hustru stannat kvar i rummet och hört honom IDUN samt leende betraktade h o n o m, sade han rörd och med tårar i ögonen: » jag kan tryggt skryta därmed, det är ej mitt: Gudi äran! » I tretton år öfverlefde professorskan Geijer sin fräjdade make. När man såg den gamla — har en hennes förtrogna väninna vittnat *) — huru hon fick ett allt mera förklaradt utseende, j u äldre hon blef, med sitt vågiga, silfverhvita hår, sina klarblå ögon, sin stilla värdighet, och hörde henne tala om sin ungdom och sin trogna kärlek för denne ende man, om alla lifvets växlingar och huru Gud fört henne till den frid, hon nu ägde, genom många pröfningar af svindlande ära och lycka, af djup saknad — huru vördnadsvärd fann man ej henne då! Hos sin dotter och måg — grefvinnan Agnes och grefve Adolf Hamilton, då boende å egendomen Blomsberg i Västergötland — afled Anna Lisa Geijer 1860. Hennes stoft hvilar å Husaby kyrkogård. — * Kvinnorna på utställningen. (v..
För min del anser jag 3 millioner specie efter 1664 års myntfot, eller 8 millioner r:dr b:co efter i83o års myntfot, vara behöfliga. Om man antager, att af inneliggande silfverfonden, 17^ millioner r:dr b:co, skola g-J millioner vid första påkänningen och under första åren möjligen utgå ur Banken, vore följden deraf, att endast 8 millioner r:dr b:co eller den summa af 3 millioner gammalt specie, sorn jag yrkat, funnes qvar. Om deremot sedlar löpte ute såsom 3 till i , eller 24 millioner r:dr b:co, och dertill lades de 9^ mil - 92 Den Juli f. ra. lionel-, som förmodades hafva utgått i silfver, vore rörelsecapitalet detsamma som nu, och proportionen såsom i till 3 äfven iakttagen, ehuru under en annan förutsättning än Utsk:s. Min öfvertygelse är, att ju större silfvercassa Banken underhåller, blott den ej är större, än hvad behofvet synes fordra, ju säkrare är Bancostyrelsen att icke behöfva använda sina creditiv, för hvilket åtskilliga ledamöter yttrat så stora farhågor; ty i samma mån som styrkan hos Banken Ur större, blifva också försöken att förvissa sig om denna styrka så mycket färre. Jag tror ock denna större summa böra bestämmas derföre, att Bancostyrelsen må vidtaga anstalter att få mera silfver förrän i det ögonblick, då sista stvfvern utöfver den fastställda proportionen är utgången, emedan man då måhända torde göra så mycket flera påkänningar. Man bör äfven komma ihåg, att vår communication med fasta landet ofta är stängd 4 månader af året, då en hvar inom Riket Ur lika oförhindrad att uttaga silfver. Man bör således icke heller genom för liten silfverfond äfventyra den skada, som kunde uppkomma genom stark påkänning under den årstid, då silfverinförseln är afskuren.
Tant Lovas föreläsningar och förmaningar åhördes dock med yttre andakt och vördnad, allvarsamma miner och botfärdiga blickar från ögon, som, borta ur tants synhåll, strax efter strålade af skälmskt löje. Det var inte heller sällsynt, att en och annan husmor kom till tant Lova enkom för att be om receptet stamentet var inte ännu upprättadt; med åldrigas vanliga afsky för att skrifva testamente, liksom skulle det påskynda deras bortgång, sköt hon ständigt upp denna viktiga handling. T y huru ond tiden än var, kände tant Lova ingen lust att ännu lemna den, och hon var inom sig mycket intresserad af släkt och grannars göranden och låtanden, ehuru hon låtsade ett öfverlägset förakt för den närvarande tidens personligheter. Inte var väl hela släkten så egoistisk och hycklande, som tant Lova i sin bittra ensamhet lade den till last. Där fanns nog mer än en af fruarna, som tyckte verklig synd om den gamla och gärna skulle ha omfattat henne med uppriktig vänlighet, äfven om testamentet varit skrifvet till förmån för någon annan, och som skulle egnat henne den bästa vård och förljufvat hennes sista ålderdomsdagar. Och nog hade där väl funnits något litet baroégennyttigt, oreflekteradt. Eller bara att själf kunna hålla riktigt af någon, utan misstro, och att inte lemna en bunt värdepapper efter sig, när man dör, utan en enda liten gnista af en sådan där innerlig kärlek, som gör, att man inte tycker sig ha lefvat förgäfves, utan dör nöjdare. Men för hvarje år som gick blef det allt svårare att ge sig själf, helst där ingen kom till mötes. Egoismen, bitterheten och misstron växte. Och tanken på, att det hvilken dag som helst kunde bli för sent, verkade i ensamma stunder på tant Lova som ett glödgadt järn i öppet sår. Men där var ingen, som anade det, och hon dolde det inom sig som sitt lifs största hemlighet. Det var sedan långa tider tillbaka brukligt inom släkten, att man turade med att bjuda tant Lova till söndagar och helger, och denna juldag skulle hon tillbringa hos kap ten Bruuns.
Sedermera utkom likväl Kongl. Förordningen i detta ämne af den 4ide Februarii 1812, som föranledde till rubbning i KneckteContracterne genom den föreskrift, att Släpkläder n e, som skola meddelas Soldaterne, borde blifva lika med Lif - monderingen; Och hade tyngden af förändringen i allmänhet och i synne. »et för Södermanlands Rotehållare, som åligga att årligen förse Soldaten med Släpkläder af Vallmar, visat sig genast, helst Rotarne i StatsUtsoköttets Betänk anden. Södermanland blefvo ålägde att i början åf år agi3 lemna såsom Släpkläder en Lif Mondering, som i Markegång bestämdes till ett värde af nära 20 R:dr Banco eller mera än dubbelt emot hvad uti föregående årets Markegång för Släpkläder af Vallmar bestämdes, hvilket hade var rit Rotarne så mycket mera oväntadt, sorn, då Kongl. Resolutionen af den Gite December 1688 stadgar ovilkorligen i 4 att enär Soldaten är utcommenderad, består Roten inga Släpkläder, Rotarne icke bort åläggas, att förskottsvis prestera Släpkläder för år .1813, då Soldaterne i början af samma år i krig utgingo, klädde i Mondering Rotarne måste anskaffa eller betala. Kongl.
I saknad af erforderlig sakkännedom är emellertid Utskottet ej i tillfälle uppgifva något annat ställe, der nu ifrågakomna byggnader, om medel dertill anvisas, lämpligen skulle kunna förläggas och sådant torde icke eller tillkomma Utskottet, som likväl icke bort underlåta att för Rikets Ständer framställa de betänkligheter, som i detta hänseende vid förslagets granskning förekommit. Hvad angår sjelfva saken, så, och med erkännande af vigten utaf de skäl, som blifvit till stöd för Kongl. Maj:ts nådiga framställning andragne, helst det onekligen i många afseenden måste blifva fördelaktigt om bemälda Regemente erhåller egen kasern m. m., har dock Utskotlet, i betraktande af det ansenliga belopp, som erfordras för ifrågavarande byggnadsföretag, samt då, utom de å denna Hufvudtitel redan tillstyrkta nya betydliga anslag, Statens tillgångar vid innevarande riksmöte tagas i anspråk för mångfaldiga andra högst angelägna behof, funnit sig förhindradt att Kongl. Maj:ts nu framställda nådiga förslag till bifall hos Rikets Ständer anmäla. 39:o. Arrestlokaler vid Indelta Arméen. För uppförande af arrestbyggnaden vid indelta arméen, inredning af förhyrda arrestlokaler, anskaffning af inventarier m. m., har Kongl. Majtt föreslagit att Rikets Ständer måtte för en gång anvisa en summa af 197,662 R:dr SO öre, hvarjemte till betäckande af de årliga kostnader, som ansetts uppkomma för arreststraffets tillämpning vid denna armé, ett extra anslag af 14,000 R:dr äskats för hvartdera af åren 1864, 1863 och 1866, eller för alla tre åren tillhopa 42,000 R:dr.
Höghet Kronprinsen upplästes, och för Memorialets författare, såsom varande Kongl. Akademiens Ledamot, ej bör vara obekant,- det är beslutadt: att en allmän redogörelse för Akademiens medel ifrån dess stiftelse intill sistlidne års slut, kommer att oförtöfvadt genom trycket utgifvas, och således underställas icke blott vissa personers, utan hela Svenska Allmänhetens granskning. Hvad Utskottet i detta ämne med tillförsigt känner och följaktligen bort uppgifva, får det vördsamt öfverlemna till Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning. Stockholm den 5 Mars 1818. _ N:r 71. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiVtskotts Betänkande, angående vackt fråga om fortfarande af det emot Utländska öfverf löds-varor utfärdade förbud, och den till verkställighet deraf fdrordnade kustbevakning. Afrån Välloll. BorgareStåndet har uti detta ämne blifvit till Utskottet remitteradt ett Memorial af Herr Thunell, Martin, hvaruti han, Essi), och Ekon. tltsk. Med åberopande af egen erfarenhet om de fördelaktiga verkningar, sorn den af Kongl, Majrt i nåder organiserade kustbevakning till förekommande af Utländska öfverflödsVarors införande i Röket, medfört, fäster uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att lurendrägeri rned till införsel förbudet gods i möjeligaste måtto forekommes, och, i hänsigt till detta ändamål, yttrar den förmodan, att Tullförsnillning, som ännu till någon del torde kunna äga rum, än ytterligare skulle kunna förekommas, om Cheferne för kustbevakningen anbefalldes, att detachera någon Officerare eller väl kände
163 förfaras med de Akademier, Domkyrkor och Hospitaler, jemte andra fromma Stiftelser anslagne Gods, emedan desse utgöra vida flere , än de Landtegendomar, sorn nu äro i fråga, och icke heller skötas förvaltas annorlunda, än af Arrendatorer på viss bestämd tid, äfvensom, i händelse den grundsats linge råda, som Författaren till Projectet synes hafva antagit , att nemi. intet Hemman skulle egas och besittas af andre, än dem, som Hemmansbruket sjelfve kunde förestå, flere betydligt större gods, som af enskilde Personer innehafves, borde i följd deraf uti smärre Rotter fördelas och till verksamme Jordbrukare upplåtas; men sådant vore icke allenast att rubba de Inrättningar, för hvilkas varaktighet och bestånd de dera förlänta Hemman på vissa års tid utarrenderas, utan ock att helt och hållet kränka deri egande och fria dispositionsrätt, som hvarje svensk Medborgare Öfver sine Hemman tillkommer. Samma förhållande företer sig ock med ifrågavarande Kungs-gårdar och Boställen. De förra hafva ifrån början varit anslagne till Kongl. Hof-hållningens behof och alltid ansetts nödvändiga att bibehållas under Kronans fria disposition, för att deraf draga en efter tidernas förändrade skick, afpasad ränta; och de sednare åter hafva satt sine Innehafvare i tillfälle att emot andre Löntagare kunna påräkna en säker och varagtig inkomst, deraf de, i händelse af Skatteförsäljningen, skulle förr eller sednare komma i saknad. Örn nu desse Hemman varit till någon del Utaf Arrendatorer eiler Boställshafvare mindre i 64 Betänk, om Kungsgoch Officers-Bo sfi välbrukade, kan likväl deraf ej dragas någon följd att Kronan bör afbända sig egande-rätten, till jorden , enär vanhäfd derå thy förutan kan förekommas, men hvad Kronan genom Skattekö. pet frångår deremot icke står att återkalla.
Dock må alla, åtminstone större communer, sorn lagligen åtagit sig att värdigt och fortfarande, serskildt för Skolan, aflöna en Prestman, efter Dom-Capitlets godkännande af löne-vilhoren och Skolreglementet, ega rättighet att en sådan till ordinarie Skol-Lärare i stadgad ordning antaga. Jag anser nemligen, å ena sidan , att man snart nog skall allt mera allmänt komma till den sanningen, att Folk-Lärare-kallet ej kan tillfredsställa ndeuppfyllas med mindre bildningsgrad, änden, yngre prest män böra innehafva, och alt således endast, så vida män med denna' förutsätta högre intellectuella, religiösa och moraliska bildning ombesörja den i Skolan börjande mennisko-föi ädlingen, den sanna, af folk-undervisningen förväntade, välsignelsen kan vinnas; och jag anser, å andra sidan, att, om anständig utkomst af communen eller Staten anslås åt Folk-Läraren, så kan den till Religions-Lärare-kallet nyss invigda preslmannen gerna börja sin tjenstgöring i Skolan, och under denna vigtiga embets-ulöfning med ännu unga och friska krafter så väl sjelf fortskrida i vetenskaplig bildning, sorn tillika lemna Församlingens äldre Religions-Lärare nödigt b i Ira de, oell derunder af dem i utbyte inlära deras längre och högre erfarenhet i herdekallet. Oell 0111 dessa åsigler äro grundade, så böra communerne, under sagde vilkor, icke förnekas rättigheten att hos Dom-Capillen vederbörligen begära och erhålla prestman till ordinarie Skol-Lärare; en rättighet, som hittills ansetts tvetydig, och endast kunnat för hvarje serskildt fall afgöi as på högsta ort; men som hädanefter sannolikt skulle redan i första hand för - 4 Bil. till Statssamt Allm. Besa.- och Ehon.-Utsl:ns Utlåtande, N:o 128. klaras obehörig, så vida den ej uli nu föreslående allmänna stadganden för folkundervisningen uttryckligen inrymdes. 5:o Skol-Lärareoch Klockare-befatlningarnes sammanslående synes mig i allmänhet hvarken böra tillstyrkas eller förbjudas.
Föi fattning-, af dertill behörigen qvalificei ad person, verkställd undersökning icke lärer kunna anses såsom störande husfriden, och det derjemte icke bör kunna förefalla någon laglydig medborgare vidrigt att, till afskuddande af en honom så förnärmande misstanke, som den,atthafva undansnillat Staten de afgifter, Rikets Ständer beviljat, eller annorledes af enskild vinningslystnad öfverlrädt gällande Författningar, för dessas handhafvare, då de sådant äska, lemna hvarje dess tillhörighet till offentlig granskning. Då det emedlertid är af vigt, att en sådan undersökning endast må verkställas af personer, hos hvilka ett mognare öfvervägande och omdöme samt ett sansadt och fogligt förfarande skäligen är alt förvänta, hafva Utskotten föreslagit den förändring i Zi §. af nu gällande Förordning, som af det bifogade förslaget, §. 3/fvidare inhemtas, äfvensom Utskotten, till undanrödjånde af hvarje farhåga, att sådan undersökning skulle utan giltiga skäl företagas, ansett sig böra tillstyrka bibehållande at d# i gällande Förordning stadgade ansvars-bestämmelser för den, sorn ansläller undersökning efter olofligen infördt gods, utan att sådant dervid anträffas. * Alt deremot ingå i redogörelse för de grunder, hvilka föranledt öf rige i merberörde förslag antagne bestämmelser, torde, vid betraktande af 4 Bev.- Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottens Betänkande N:o 11. dessas beskaffenhet, finnas vara alldeles öfverflödigt och endast ledande till onödig vidlyftighet; hvarföre Utskotten anse sig böra inskränka sitt yttrande, i afseende å dessa, allenast till vördsam hemställan, det Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de i samma förslag anmärkte ändringar och tillägg må i nu gällande Kongl. Förordning af den 12 December iS35 ega rum. Stockholm den 5 Februari iS/ji. Förslå g till jorundringar uti Kongl, förordningen till förekommande af olof ig införsel eller utförsel af varor, Ben nu gällande Kongl. Förordningen.
Protest skall verkställas emellan klockan nio f örmiddagen och klockan sju eftermiddagen, i stad genom Notarius PublicUfS eller Magistratsperson, jemte ett iillkalladt vittne, och ä landet Lag-Utskottets Betänkande, N:o 62. 17 landet genom edsvuren Kronobetjent, jemte ett tillika,lladt vittne, eller af annan person, jemte tvdnne tillkallade vittnen; och hora de alla kunna skrifva. 37 §■ Öfver protest skall skriftlig handling upprättas, innehållande: fullständig afskrift af vexeln med hvad derå finnes tecknadt; — deri sökandes anhållan eller påstående-, — det svar derå gifves-, — det förbehåll, som för sökanden af förrdttningsmannen gåres; — ort och tid, hvarest och när protesten sker, samt f örrättningsmannens och vittnets eller vittnenas egenhändiga underskrifter. 38 $. Anträffas ej den, emot hvilken protesteras skall, bör protesten verkställas vid hans bostad: i händelse underrättelse derom icke kan erhållas, hafve sökanden ändock f örvarat sin talan, derest han, så fort ske kan, och sednast inom fjorton dagar, förhållandet anmäler hos Konungens Befallningshafvande eller närmaste Råds lufvuIi åt t. 39 $• Vexelinnehaf vare är ej befriad från skyldigheten att protestera derigenom, att den, på hvilken vexeln år dragen, aflidit eller kommit i konkurstillstånd. 7 Kap. Om laga Domstol och om rättegången 1 Vexelmål. 40 §. Rätter domstol för vexelmål, deri vexelrätten icke är förlorad, vare Rådstujvu-Rätt i den stad, der svaranden bor eller anträffas; men om han d landet bor dier anträffas, Rådstufvu-Råtten i närmaste stad derintill. Bi\i. tili B. St.
Ständer hos Kongl. Majit förnya deras-lörr Ståts-Utskottets JBetänkanden. 333 gjorde underdåniga anhållan, att de på egde Hufvud-Tituln för Jordbrukets, Handelns och Näringarnés förkofran anviste medel måge disponeras till understöd endast för sådane allmänna företag, sorn, öfverstigande den enskildta förmågan, kräfva uppmuntran eller bidrag af Staten. Jemväl hafva Pievisorerne anmält, att, sedan, utom den Summa af 90,000 R:dr Hamburger Banco om året, som vid 1809 och 181 o årens Riksdag anslogs under aldra Hufvud-Tituln till aflöning för Ministrarne vid Utrikes Hof m. m. åtskillige utbetalningar i samma myntsort under de andre utgifts-Tittlarne blifvit gjorde, Revisorerne, vid sökt underrättelse om grunderne för sistnämnde disposition, inhämtat, att uti 2 Art. 3 §. af Reglementet för RiksgäldsContoiret förordnats, det alla genom Sjö— Tulls-uppbörden inflytande Vexlar borde till Riksgälds-Contoiret aflemnas emot ersättning efter den Cours, hvartill Vexlarne i uppbörden blifvit emottagne, hvaremot Riksgälds-Contoiret borde biträda Statsverket med Vexlar till ett belopp af högst l5o,ooo R:dr Hamburger Banco, emot ersättning i Svenskt mynt efter samma Cours, hvartill Vexlarne blifvit inlöstej att, vid 1812 års Riksdag, omfÖrmäldte förordnande blifvit ändrad t, genom det i Reglementet för Riksgälds-Contoirets Fullmägtige införde stadgande, att hvad som öfverblefve a34 Stats-Utskottets JBetänkanden. på de genom uppbörden af Stora Sjötullen för utgående varor inflytande Vexlar, sedan Stats-Verkets behof af högst i5o,ooo R:dr Hamburger
Vid voteringen till utrönande,huruvida denna anmärkning skulle Riksens Höglofl, Ständer underställas, hafva inom de sammansatta Utskotten 2:ne Stånds mening utfallit olika emot de 2:ne öfrigas, nämligen Ridderskapet och Adeln och BondeStändet för anmärkningens rigtighet, samt Prest - Den 22 Juli f. m. »079 och BorgareStåndet för att den skulje förfalla, hvarigenom den såsom alternativ framkommit. Det är mig ganska likgiltigt om Ridderskapet och Adeln later anmärkningen förfalla eller icke; jag trot mig dock hafva fullgjoi{: min pligt, då jag ganska bestämdt yttrat hvad jag ansett felaktigt, och härigenom beredt tillfälle för dem det rörer att försvara sina åtgärder sä vidt de det kunna. På de skäl som redan blifvit anfordra, tror jag fortgången af Götha Canal-arbetö endast böra beskådas med behörig åsigt på alla andra lika magtpåliggande och vigtiga föremål, och att således de bidrag Riksens Ständer nu åt detta arbetes fortsättning bevillja, snarare böra lämpas efter Rikets tillgångar, än den önskan, att inom 10 års tid se hela Canalen fullbordad. Mea då jag icke kunnat hoppas, att något synnerligt afseende skulle göras på de skäl jag för mitt omdöme framställt, i synnerhet sedan en så mångkunnig och upplyst man sorn Herr CommerceRådet Santesson, i ett till det Vallofl. BorgareStåndet i förliden April månad ingifvet, och Ridderskapet och Adeln communiceradt Memorial, allmän gjort den sanning, att det är icke mycket jag känner, så kan jag efter ett så bestämdt Domslut, gifvet af en så betydande autoritet, ännu mindre göra anspråk på »080 Den 22 Juli f. m, någon följd af mina yttrade tankar; jag Tiar derföre trott mig böra uppsöka och framställa en mans omdöme, på hvars, kännedom l detta ämne ingen kan trilla, nämligen Herr StatsRådet m. m.