Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De utgöra en lifskrets för sig, och han en annan sådan för sig; han kan nu öfverskåda hela förloppet: huru dessa tvenne kretsar närmat sig hvarandra, flätats in i hvarandra, ett moment bildat en enda tillsammans och åter utsöndrats ur hvarandra, för att nu med svindlande hastighet aflägsna sig från hvarandra hvar på sin bana genom lifvet, liksom tvenne himlakroppar, hvilkas banor korsats i rymden. Och när en interiör stiger upp inför honom, — den gamle herrn med de hvita polisongerna i det väderbitna ansigtet och den gamla damen med korkskrufslockarne, han vid sin skrifpulpet och hon i sin länstol, — står det så underligt långt långt borta, som en gammal halftutplånad bild i medaljongsformat; och det blir honom allt obegripligare, hvarför han envisas förnimma det så, som om han hade att vända tillbaka dit. Hvem väntade honom? Ingen väntade honom. Det vore blott han, som hvarje gång det bleknade minnet af en grönsval trädgård med gula gångar och mademoiselle Claire midt i den med sin röda morgondrägt och med sitt stora blonda hår steg upp i honom, — det vore blott han, som då ännu kände ett styng, som om han gjort något orätt. Hvarför ...? Många år äro gångna; och han är stadd på sin bröllopsresa. Han har med sin unga hustru slagit sig ned i Montreux för att tillbringa några af de vackra höstdagarne vid Lac Leman och sedan, när vintern komme, draga vidare söderut, der sommaren varar året rundt. Som han går der omkring, dag efter dag med samma landskap om sig, bryta sig minnen fram, hvilka han trott vara döda, — bryta sig fram i hans själ, såsom en skrift med sympatiskt bläck i solljuset. I hans inre står, med tydligare konturer och bjertare färger för hvar dag som går, samma landskap som han har der utom sig, — samma landskap och dock ett annat, samma landskap men såsom en återuppstånden erinring. Och för hvar dag som går, bli de allt mera till ett, naturbilden derute och minnesbilden derinne; till sist smälta de samman för honom, — och det är minnesbilden, som han går rundt i.
Bland annat skrifves: » H e n r i Marteau har utvecklat sig till en utmärkt violinist, m e d ett o r d: en hel konstnär. Utaf virtuosernas fasoner eller sätt finns h o s h o n o m ej ett spår. Anspråkslöst o c h blygsamt s o m hans uppträdande är också hans sätt att föra strå- ken. Och han gör detta enkelt o c h förnämt i konstverkets anda. Det är ej violinvirtuosen Marteau, s o m framvisar sig själf, utan B a c h, Mozart o c h B r a h m s ha ordet. Och detta är det största b e r ö m, m a n kan ge en konstnär. » båten, afböja. pr meter. D e utvalda sidentygerna sändas till Sverige endast rekt till privatpersoner tulloch fraktfritt hemmet. ditill Schweizer k Co., Luzern (Schweiz). Sidentygs-Export. (C) 1:50; dödsannonser kr. D Ö D. att från och med denna månads ingång användes vid INSTRUKTIONS-APOTEKET NORDSTJERNANS M i n e r a l v a t t e n f a b r i k för tillverkning af läskedrycker, såsom Apollinaris, Vichy-, Sodaoch Seltersvatten m. fl. uteslutande s. k. diamantborrvatten, ett absolut rent och bakteriefritt vatten och följaktligen vida öfverlägset tillverkning medelst vattenledningsvatten. För beredning af mineralvatten användes fortfarande endast destilleradt vatten. Vördsammast INSTRUKTIONS-APOTEKET NORDSTJERNANS MINERALVATTENFABRIK, H. K. H. Kronprinsens hofleverantör, 120 B i r g e r Jarlsgatan. Riks-Telefon t A l l m. G _ på Mig, | död Jag hvilken, » — äkta klang i dessa lefvande karaktärsskildringar och äkta färg i dessa naturmålningar. » B j ö r l i n g. han blef är lefva, och om han än TANDLÄKARE T O M VON H A L L. — Hvard. Helgd. Allm. P A R I S E R Kontor: 91i Skeppsbron Sä.
Då deremot, såsom jag nyss nämnt, de sedelutgifvande bankerna ega ett särskildt privilegium, som ingen annan har, nemi. att utgifva kreditsedlar, så kan man också beskatta denna rättighet, och det i samma mån som densamma begagnas. Jag anhåller om bifall till förslaget, hvilket redan är bifallet af 3 Stånd. Hr Stuart: Jag har i komiterades förslag icke funnit något enda stadgande, som jag anser så besynnerligt som det nu förev:de, Den 22 Angnst! e. tn. och jag kunde aldrig under våra arbeten i kornitén förklara, hvarifrån den ingifvelse kom att till beskattningsgrund för de sedelntgifvande bankerna lägga den omständigheten, att den ena en dag under sin tillvaro haft ett större antal utelöpande sedlar, än den andre. Våra beräkningar äfvensom upgjorda tabeller utvisade noggrannt att den utelöpande sedelstocken ingalunda står i något förhållande till den inkomst, som genom bankrörelsen upkommit. Det är visserligen något eget i det stadgande, som för flere riksdagar sedan infördes, att de enskilda bankerna skulle betala en högre be vi 1 ln. än andra industriella inrättningar i Sverige, men de hafva dock redan vant sig vid denna beskattning, hvarföre den också är tagen i beräkning vid utfärdandet och upköpet af aktiebrefven. Jag vill således hellre bibehålla den höga och i många fall alltför höga beskattning, som nu utgår af de enskilda bankerna, än ingå på den nya beskattningsmethoden. Emellertid ber jag att få för R. o. Ad. framställa ett förslag, som jag väckte i komitén, men som der icke lyckades göra sig gällande och möjligen röner samma öde här. Jag vill dock hafva det förvaradt i Ståndets prot:r såsom en reservation å min sida emot komitéens och Utsk:ts vidunderliga förslag. Mitt stod i nära öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, blott med någon nedsättning i skatten, äfvensom en utsträckning af bevil!n:n för filialbankerna. Det är en känd sak, att dessa filialbanker under sednare åren lemnat lika stor behållning som de enskilda.
Efter att häröfver hafva hört Sundhets-Collegium och Stats-Contoret samt emottagit Seraphimer-Ordens-GilJets underdåniga hemställan, att ifrågavarande förskott, 6,68g R:dr 6 sk. 8 r:st., måtte afskrifvas, helst det dermed i Hvithella af Julita Socken upprättade sjukhuset ej varit anlagdt för hela Länet, utan för vissa socknar, då andra deremot på egen bekostnad inrättat och underhållit ett serskildt Curhus i Eskilstuna, hvilket ännu fortfar; vill Kongl. Maj:t härmedelst i Nåder föreslå Rikets Ständer att berörde afskrifning bevilja. b. De 2,493 Rdr 10 sk., som Uddevalla Curhus är Medicinal-fonden skyldigt, hafva äfven för flera år sedan blifvit förskjutna. Till svar å Sundhets-Collegii påminnelse om betalning, har Landshöfdingen den 17 sistl. Junii anfört, att, ehuru Curhus-afgiften inom Länet utginge med högsta beloppet, eller 5 sk. af hvarje mantalsskrifven person; så vöre likväl utgifterne så betydliga, att intet eller ringa öfverskott blefve, till betäckande af Curhusets skuld, ej allenast till Sundhets-Collegium, utan äfven till Stats-Verket för 1,468 R:dr 8 sk., förskjutna ur Götheborgs Landt-Ränteri, och hvilka, enligt långt för detta erhållna föreskrifter, böra godtgöras i den mon Curhus-cassans tillgångar det medgifva. Någon afbetalning kunde följaktligen, derest Inrättningen skulle motsvara sitt ändamål, icke göras på flera år, utan afskrifning har blifvit i underdånighet begärd. Vederbörande Embetsverk hafva öfver denna anhållan yttrat sig lika som öfver den föregående afskrifningsfrågan, och Kongl. Majit öfverlemnar den till samma afseende och åtgärd hos Rikets Ständer. De till dessa trenne mål hörande handlingar skola varda vederbörligt Utskott Kongl.
Stockholm den 20 Augusti 1851. 1’ppläst och godkändt hos Ridd. och Adeli) den 19 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående anslag af allmänna medel till ersättning för de under gängse smitlosamma boskapssjukdomar nedslag tade kreatur. (Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk:ns Bet:den N:ris 9 och 39.) S. A. K. Vid öfvervägande af gjord framställning, huruvida icke ett anslag af allmänna medel måtte beviljas, lill ersättning för nedslagtandc af boskap under smittosamma boskaps-sjukdomars och särdeles den så kallade lungsjukans härjande, hafva, med hänsigt till hvad E. K. M:t, på förekommen anledning, godtfunnit, under den 28 December 1848 och den 31 Maj 1849, uti enahanda fråga i nåder stadga och förordna utöfver de genom Kongl. Förordningen den 23 Januari 1828 meddelade, härå tillämpliga föreskrifter, Rikets Ständer, inseende angela - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 185.
1 denna rigtning har Fahlu Bergsskola under den förflutna tiden med framgång verkat, och delta hoppas jag den fortfarande skall komma att göra, så vida läroanstalten ej fly tias. Såsom ett skäl för flyttningen har man äfven anfört, att brukssocieteten uttalat sig för densamma och förklarat, att i annan händelse dess år 1859 framställda erbjudande af ett årligt anslag af 15,000 rdr till bergsskolan ej vore bindande. Orsaken till detta beslut kan jag ej lätta. Då jag för 30 år sedan var fullmägtig i jernkontoret, hörde jag visserligen framställas önskningar att få mellan ledamöterna fördela de millioner societeten egde, men jag vill dock ej tro, att sådana önskningar ännu förefinnas eller ligga till grund för detta försök att draga sig undan utgifter för bildningsanstalter till handteringens fromma. Emellertid är det mig, såsom jag nyss nämnde, alldeles oförklarligt hvarifrån denna håg kommit att förlägga en praktisk bergsskola i hufvudstaden. Al hvad jag nu anfört, torde vara klart att jag gillar Utsk:ts motiver. Deremot kan jag ej biträda dess åsigter, hvarken alt saken behöfver vidare utred«s, eller att det skulle kunna vara lämpligt att inköpa ett bruk för att der förlägga bergsskolan. Vid ett bruk bedrifves i allmänhet endast tackjernblåsning och stångjernssmide, men en fullständig bergsmannabildning får icke vara inskränkt dertill, och att för öfrigt göra bruket till experimentalfält för elevernas praktiska öfningar, torde för Staten medlöra allt för stora kostnader. Då jag således ej kan biträda förslaget om bergsskolans flyttning, men å andra sidan ej kan gilla att denna fråga fortfarande förblifver i oafgjord! skick, hemställer jag att R o Ad:n ville bevilja för nybyggnader i Fahlun i oell för bergsskolan derstädes ett anslag af 150,000 rdr, äfvensom för undervisning vid skolan ett årligt anslag af 50,000 rdr, och anhåller jag hos Hr Gr. o. Landm. om propos. på detta mitt yrkande. Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig:
Den är vigtig såsom bestämmande fyllnaden för våra statsbehof; den är lika vigtig för de grundsatser den uttalar i afseende på den allmänna hushållningens vilkor, till stor nytta, eller möjligtvis lill stort, ehuru icke alltid tydligen märkbart förderf; allteftersom det lyckats eller misslyckats att dervid lagstifta i öfverensstämmelse med de inre lagarne för den naturliga utvecklingen af nationens näringskraft cr. När hit hörande frågor inom Bevilln.Utsk. förekomma, sker sådant, som väl bekant är, aldrig under de mest gynsamma omständigheter. Dertill skulle då erfordras att samtlige Utsk:s-ledamöterne egde en fullständig insigt i folklilvets hela produktiva och förbrukande beskaffenhet samt i hvarje yrkes förhållande till samhällets behof såväl för det ögonblicket hvarom frågan är, som ock för hela framliden. En så fullständig insigt kan påräknas endast hos högst få personer i hela riket. Med erkännandet af de aktningsvärda egenskaper och den mångsidiga bildning, som utmärka flertalet af våra riksdagsmän, så är det dock en omöjlighet redan att flertalet af BevillmsUtsk:s ledamöter och ännu mera de fyra Ståndens, skola ega den erforderliga kännedomen för ett fullt ändamåls enligt upgörande af tulltaxan. Men della oaktadt afgöres allt genom flertalet af röstande, hvarvid det är mer än troligt att afgörande! icke kommer alt bestämmas af dem som äga den säkraste insigten. Då denna sednare saknas, komma deremot andra bevekelsegrunder, hvilka jag till deras renhet lör ingen del vill ifrågasätta, men hvilka genom deras utgående från en underordnad synpunkt likväl ofta måst verka lill skada. Denna underordnade synpunkt är vanligast deltagandet för dem, som äro införlifvadc med bestämda yrken. Man söker derföre vanligtvis, såsom opererande i ett dylikt Utsk. eller såsom flitig riksdagsman, ledning af dessa personer, hvilka sjelfve äro inne i en viss rörelse och såmedelst mer än alla andra känna dennes vilkor. Utan att taga i betraktande att dessa personer, äfven med renaste kärlek till det allmänna, få utsigten deråt allt för lätt bortskymd af sin egen ställnings fordringar, beslutar man efter de för tillfället af dem erhållna uplysningar.
Det måste i det fallet vara nog, om han genom intagandet af en vederläggning af ett förut berättadt factum, nödgas gifva sig sjelf dementi, ty han lider redan deraf tillräckligt inför allmänheten. Sålunda kan det väl vara lämpligt, ' att en lag stadgas, hvarigenom tidnings-redactionen må förbindas lill skyldighet att uti tidningar intaga rättelser af gjorda anfall hvad sjelfva factum beträffar, men utan skyldighet att jemväl aftrycka andras omdömen. Det sednare har dock förmodligen' varit i fråga med de artiklar, som den siste värde talaren sagt sig hafva fått tillbakaskicka d e, nemi. ntt de innefattat sådana reflexioner öfver tidnings-redactionerna, hvaraf dessa naturligtvis funnit sig förhindrade att gifva offentlighet åt det inlemnade svaret utan att det förändrades. Men hvad i tidningar omtalade facta beträffar, så torde del, så vidt min erfarenhet räcker tili, blifva svårt att citera händelser, då tidnings-redactionerna, derom anmodade, vägrat att införa rättelser uti felaktiga uppgifter. Beträffande den af, någon talare föreslagna utvägen att liksom med alntal bestämma längden af försvaret mot en tidningsartikel, så inträffar den omständigheten, alt uti en vidlyftig artikel, som afhandla!* flera med hvarandra^ gemenskap ägande ämnen, kunde förekomma någon kort uppgift om någon person eller någon händelse; och då frågas , om vidden af försvars-artikeln skall rälta sig efter hela artikelns omfång eller den punktens, hvaruti angi ipi Isen skett. Skulle man, på sätt den siste värde talinen omnämnt, öfverlemna afgörande! af en sådan fråga till en tryckfi ibetscomite', så är i mia tanke den periodiska pressens tryckfrihet i och med det.amma nätä nog tillintetgjord; ty det iir. 356 Den 8 Juli f. m. temmeligen sannolikt, att vederbör, auctoriteter, örn de lyckats fä Tryckfrihets-coinite'en vald efler sitt sinne, skulle begagna alla möjliga anledntr för att söka påtvinga en tidning med stor circulation, linder rubriken af försvar, att publicera deras åsigter, eller oek att kanske göra dessa artiklar så tråkiga oell torra som möjligt, för att derigenom döda tidningen.
Nu är fråga vackt af Herr Prosten Melén, huruvida ej tjenligt vöre att gå i reduktionen ännu längre, att återföra pastoralexamen till sin ursprungliga förening med prest-examen, eller att med andra ord sagdt, helt och hållet afskaffa den förstnämnda. Afgörandet af denna fråga beror tydligen af det förhållande, hvari pastoral-examen, efter sin egentliga och naturliga bestämmelse, står till prestexamen. Åsyfler pastoral-examen, såsom motionären tyckes föreställa sig, ingenting annat än att vara ett, för bättre minne skull företaget, repetitionsförhör i de läroämnen, som vid prest-examen blifvit genomgångna, och består hela skillnaden på sin höjd deruti, alt vid det efterföljande förhöret något större lexor i ett eller annat stycke böra uppläsas, än vid det föregående: då finnes visserligen ingen tillräcklig anledning, hvarföre icke båda profven skulle kunna reduceras lill. ett, och sålunda både examinatorer och desom skola examineras från det onödiga, fördubblade besväret varda befriade. Men, enligt Utskottens öfvertygelse, borde förhållandet icke vara det nu angifna, utan fastmera har hvardera examen en så egendomlig betydelse, att så länge det i flera hänseenden både nödiga och nyttiga s. k. Adjunkt-systemet ännu fortvarar, den ena hvarken kan eller bör belt ersättas af den andra. Prest-examen åsyftar närmast att undersöka, huruvida studii-åren vid Universitetet blifvit så använda, att derunder i de stycken, som till allmän mensklig och särskild presterlig bildning höra, ett så stort och sä omfattande kunskaps/nätt blifvit förvärfvadt, sorn nödvändigt måste egas, så framt någon rätt skicklighet till prest-embetets utöfning skall kunna uppkomma. I pastoral-examen åter bör pröfvas, huruvida sistnämnda ändamål méd det inhemtade kunskapsmåttet verkligen blifvit vunnet; den åsyftar alltså att bereda prestmannen tillfälle, alt efter några års tjenstgöring inför sina förmän ådagalägga, huru han vid embetels förvaltning under fortsatta studier lärt att begagna sine förvärfvade kunskaper, och huru dessa sålunda hos honom burit frukt uti en pä erfarenhet grundad lefvande insigt uti sjelfva embetet och alla särskilda dertill hörande funktioner.
Propos. om antagande af en författning ang:de ränta vid försträckning på viss kort tid. Företogs val af en Revisor till innev:de års revision af Stats-, Bankooch RiksgäldsVerkens tillstånd, styrelse och förvaltning, efter Gr. Posse, Arvid Rutger, hvilken detta updrag sig afsagt, och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd Frih. Oxenstjerna af Eka, Carl, Hofmarskalk, K. W. O., med 21 röster. Justerades ett prot.utdrag rörande detta val. Föredrogs ånyo Sammansatta Stats-, Bevillningssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ts den 18 och 20 dennes bordlagde Betänk. N:o 20, i anledn. af väckta motioner om drawback eller restitution af erlagd tillverkningsafgift för exporteradt bränvin. Utsk:ts första hemställan, att motionerne om drawback icke måtte till någon R. St:rs åtgärd föranleda. Frih. Raab, Ad a m Ch ris t i a n: Det har, vid genomseen de af detta Betänk., förefallit mig, som skulle Sammans. Utsk:t, hvars statsmannavishet blifvit i afs:de å andra stora Betäukrn så mycket tagen i anspråk, icke hafva ansett denna fråga vara af någon betydenhet, samt att, till följd häraf, Utsk:t liksom hvilat ut sig under denna frågas behandling; ty otvifvelaktigt skulle annars de uplysta ledamöterna hafva funnit, att motionärerna och de som tillstyrkt förändring uti förev:de fall, andragit tillräckliga skäl, för att frågan skulle få en annan utgång. Då jag vid flere föreg:de riksdagar hedrats med förtroendet att vara ledamot i det Utsk., som behandlat bränvinsbränningslagstiftningen, bör jag ock hafva tänkt mig in uti dessa frågor. — Jag anser mig fördenskull berättigad, för att icke säga skyldig, att göra några erinringar i afs:de å denna frågas behandling.
Jag tror der - Den 22 December f, ra. före, alt dylika besvär först böra gå till den auctoritets pröfning, sorn haft sig uppdraget att upprätta längden, och 0111 vederbörande ej med denna pröfning blifva nöjda, må frågan gå till K. M:s pröfning, antingen i Högsta Domstolen eller i Kammarexpeditionen. Ulsk. har derjemte sagt, att vallängden skall öfversändas till magistraterna; men ändamålet med denna föreskrift är icke uppgifvet. Jag tror, alt § bör antyda, att vallängden skall vara tillgänglig för vederbörande, ty annars kunde det hända, att den lästes in i den stund, då den af vederbörande behöfdes. Jag anser således icke olämpligt att i grundlagen nämna, det vallängden skall för vederbörande vara tillgänglig. Sedan jag på detta sätt genomgått de flerfaldiga anmärkntr och yrkat de förtydliganden, som jag ansett behöfliga, torde R. o. Ad. tillåta mig att uppläsa ett förslag till en ny redaction af ifrågavar. mom. Jag yrkar icke, att detta redactionsförslag skall ensamt afgå till Constit.Utsk., såsom Ståndets gemensamma beslut, men att de af mig gjorda anmärkntr jemte detta förslag till redaction måtte afgå till Gonslit.Utskrs närmare granskning, såsom Ståndets gemensamma tanke, och jag får vördsamt tillkännagifva, att jag genom det prot.utdr., som ankommit från BondeSt., har mig bekant, att detta Stånd såsom sin gemensamma tanke antagit ett alldeles lika lydande förslag med det, jag iiu vågar framställa.
Inträffar nu det senare ungefär lika ofta, sorn det förra, i mål af den tvistiga beskaffenhet, att rimligen ett fullföljande kan äga rum; så blir det följaktligen vanskligt att afgöra, antingen flertalet af instantser motverkar eller befrämjar sakernes fortgång till högsta ort. Hvad som häruti bestämmer den rättsökandens beslut, kan för öfrigt icke vara antalet af de domstolar, hans sak redan genomgått, eller de kostnader, den redan medfört; utan troligen komma härvid i betraktande endast två omständigheter, den möjliga utsigten att något vinna, och de svårigheter, som fullföljandet medförer. Svårigheterna uppskattar en hvar efter sina vilkor. Hoppet om vinst grundar sig stundom på graden af insigt i sjelfva saken och förtroendet till dem, som skola döma, men oftare på en förutgående, egen eller andras erfarenhet, hvarigenom framgång eller motgång blir sannolik. Ju 31 mera man sett en domstols beslut upphäfvas af högre rätt, desto lättare skall man äfven tro sig sjelf kunna vinna ändring i samma domstols beslut; och tvertom, ju oftare man sett dem fastställas, dess mer skall man misströsta om framgången af sin egen klagan. Grunden till sådan förhoppning eller misströstan kan således ligga i de domstolars beskaffenhet, mot hvilkas domar man vädjar, men kan också ligga i den domstols beskaffenhet, till hvilken man vädjar. Kan man icke efter förnuftsgrund, lagkunskap, förutgångna exempel, beräkna den dom, man har på högsta ort att vänta; så vädjar man troligen lika mycket (eller klagar lika ofta) emot de bästa domar, som emot de sämsta. Sådant kunde förhållandet vara, att på denna väg lika litet kunde hämtas vitsord om en förbättring, som om en försämring af våra domstolar. Får jag åter förutsätta hos högsta instantsen en lagskipning, sådan den bör der förväntas, och har jag haft något skäl att förmoda värdet af de domstolar, jag föreslår, jemngodt med hofrätternes; så ser jag ingen anledning att befara talrikare vad mot deras domar derföre, att de döma i första instauls. I början af deras verksamhet, medan ännu förtroendet till deras domar förnämligast berodde af fördom, kunde det visserligen hända, att dessa domar komme att skattas lägre än hofrälternes, och derföre blefve oftare öfverklagade.
S)anfFa Regeringen är år i83a en ny ^3off«cont>ention afflutad, hvarigenom den år 1814 öfverenSBomna Blifvit uti åtjMiga delar förändrad. ©enom träffad öfverenSBommelfe, har den fåfadade .lus Detractus Blifvit öntfefidigt upphäfd emedan ©verige och $ onungarifet SffittrtemBerg. ^ongf. 2)?aj:t går nu att för RiBetS ©tänder närmare utvecBfa de åtgärder, forn t den inre ©tyrelfenS färjfdda grenar Blifvit vidtagne. Religionens vård har fortfarande utgjort ett af de främfia föremålen för .fongl. 5J?aj:tS otnforger. Sm?m ^ni)er ^eBöfverfättningenS fortgång hafva 23iBcB£ommiSftonenS ledamöter, fedan de ftg emedan fördelat granfFningen af ©amia SefiamentetS BöcBer, påräBnat att, innan den tid år 1835 utfatta lagtima RiBSdagett, Bunna lemna dem trpcBta tid admänheten. (£n Betydlig del af öfverfättningen är färdig, och trycBningen fördröjd cndajl i förväntan på införfFrifna jlifar. Under itongl. ?D?aj:tS BefFydd, hafva få vät det admätuta forn ©tiftenS (ärfFilta 33iBeB©ällfFap fortfarit i deras nitijla Bemödanden, att fprida den heliga ©Brift, dervid Biträdda af några nya 23iBel-©ä(lfFap, forn under tiden Blifvit (liftade. Sunån den nya 23iBeBöfverfättningen utBommit och blifvit Sen noa gillad, hafva domiterade tid granfFning af den föreflagua nya ©partgelinBoBen anfett ftg icBe Bunna fullända deras uppdrag.
[SOAS] STÄRKELSE, svenskt fabrikat, gifver linnet, utan att förstöra det, en bländande hvit färg. Till salu hos alla specerihandlande i riket. [1487] EN KURS FÖR UNGA LÄRARINNOR som vilja lära sig att på språket själft och efter ett säkert system undervisa i franska och engelska, anordnas efter jul af en utländska med mångårig praktik. — Vidare underrättelse å Fredrika-Bremer-Förbundet. 1890 039 I D U N (9S0TÖ ' O) xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx [098 ?J JLÄFM P B [S a s j o j i JHAG •ND jpjidsur; - uj sajgop PPJ3J [araa uoq JOS ' ajjaiiui ' Suiu} iBSJ3spBU} soj [AS8JJ; •DBSJSIUEJJAQ s a u u a i] t u o S r.F [IA UIOS ' r a a p son; I; S; A ESSBJTB XBJ^S I^B » NI!