Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. Gyldenstolpe: Om Frih. Cederström i mittanförande funnit, att jag afstyrkt all importtull å garn, då kunde han möjligen haft något skäl för sitt påstående; men dä jag tillstykl antagandet af den icke obetydliga tull, som af Utsk. är föreslagen på dessa artiklar, så mäste väl Frihin äfven medgifva, att spinnerihandteringen ej är lemnad utan skydd och att den således ej kommer att förstöras. Gr. Lagerbjelke: Då en värd talare yttrat, att Hr Printzensköld på ett nöjaktigt sätt vederlagt mitt anförande, men sådant ingalunda är min mening; så ber jag alt med några fä ord få upptaga Hr Printzenskölds anförande emot mig. Den värde talaren har sagt, alt all vinst sker på andras bekostnad. Det tror jag dock ej vara fallet, ty då 2:ne personer handla eller utbyta produkter med hvarandra, och hvardera af dem betalar den andra hvad varan är värd (d. v. s. hvad den kostat i tillverkning,) och någon billig vinst dertill, då hafva bådadera vunnit; men då köparen måste betala icke allenast hvad varan är värd, utan dessutom äfven ett öfverdrifvet högt pris, som är tillskapadt af en konstlad lagstiftning, dä blir denna öfverdrift i pris en vinst, som producenten eller säljaren gör på konsumentens bekostnad. Hvad beträffar Hr Printzenskölds anförande rörande artikeln spannmål, så hörer den visserligen ej hit; men då fråga derom blifvit väckt, så anhåller jag att på förhand få lofva Hr Printzen - 332 Den 3 Juni f. m. sköld, att jag ingalunda skall motsätta mig den nedsättning, han möjligen kommer att begära för denna artikel. Hr Printzensköld: Det sätt, hvarpå Gr. Lagerbjelke sökt att fullfölja bevisningen emot min sals, förekommer mig, om möjligt, ännu besynnerligare än hans första anförande. Jag skulle ej trott att Gr. Lagerbjelke ansett en byteshandel, person och person emellan, kunna alltid vara möjlig om den ock någon gång skulle inträffa.
Och så påtog hon sin dyrbara promenaddräkt och gick med en skymt af intresse ut för att söka efter några lyxföremål, som möjligen icke ännu blifvit införda i det eleganta och stilenliga möbelmagasin, hon kallade hem. Stackars barn! Välvilliga mammor, tanter, systrar, väninnor hade i största välmening sammansvurit sig för att göra henne själf till en öfverflödspersedel i ett hem, där det fanns öfverflöd på allt och ändå en högst betänklig brist — arbetsbrist! Mathilda Langlet. Giftermålsagenter. i n. Soekenskräddaren. ^ / fåns Persson hade efterträdt den enögde mäster Knut i yrket och äfven upptagit sin driftige företrädares verksamhet som giftermålsmäklare för ortens bönder. Måns var en mycket säflig och fåordig man, men när han, klädd i sin långrock och med sin minst tre fot långa måttstock i vänstra handen samt åtföljd af sina lärlingar, trädde inom bondens stugudörr, gick en ilning af glädje, blandad med bäfvan för något hemlighetsfullt, genom familjens vuxna söner och döttrar, för att icke tala om tjänstpigorna, som hade kärleksbud från kärasten att vänta genom lärlingarne samt tillika gladde sig vid utsikten till att få den förtjänta klädningen sydd inom de närmaste veckorna. Under de första dagarne talade Måns icke ett ord om något annat, än det som rörde hans förelagda arbete, men då han tillklippt och tråcklat ett hälft tjog klädningar samt diverse manliga plagg, kunde en van iakttagare märka, att mäster började tänka på den hemliga delen af sin verksamhet. Med betänksam min betraktade han sina lärlingars nedböjda hufvuden, kring hvilka sytrådsslingan satt hårdt spänd för att tillbakahålla pannluggarne, strök sitt eget långa, i pannan benade hår sorgfälligt bakom öronen, fäste hållkroken fast i sitt ena byxknä, tog plats i stugans högsäte och började vaxa en tråd, så den skrek under hans blåstrimmiga vaxkula. Husfadern, som halflåg i kakelugnssängen, reste på sig; husmoderns fot trampade något saktare sin spinnrock; man beredde sig till att tala och höra.
I denna reservation instämde Herr Grefve von Sehwerin, Herr Grefve von Fersen, Herr af Sillén, Lars Gabriel, Herr Riben, C., W., Herr Rådman Lundgren och Herr Grosshandlaren Ekerman. Af Herr af Melin, H. G.: Oaktadt den militaira sakkännedom, hvarmed de förenade Utskottens Betänkande är författadt, får jag härmed reservera mig, emedan jag ej kan instämma i den utsträckning af vissa delar i detailerne detsamma erhållit. STOCKHOLM, hos Cari. A b. Pihi, 1829. ::irel ... •. • - -llfc; ■ , . -i.'; J • ■ nvr.i.. j.-j, ■ ., ,. tuo ..dnia rt'.'HJoM da» ■&' S.-irsjKVJ « ,f ( ,'i-j ii: ,! .ré.u. v> ;i ,tI. ’ ■ ’• •: ..Vij-rO : : .r. V :: yr ■ -•' ' V-.,' ;• ’ -rj - -" > re ' i . i -iHt tre! ?s — r\ ;; V.: •K« -vi-u • :>K •:>*> >> I.ti /y.idh-i Aiy. '■{ , • • - ,*■!'/r;. • ■ ■ r ' Statso. Bevilln, Utsk. Betänkande N:o 85. l N:o 85. Ankom lill Expeil. Utskottet (len 29 Octob. 1829. Betänkande, angående Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons motion om befrielse från Bevillning efter 2:dra Art. för dem af Skaraborgs och Elfborgs Läns Allmoge, som icke äro kände för verklig förmögenhet. T-Jli eif Memorial, »om af Hedervärda BondeStåndet dels blifvit till Bevillnings-Utskottet remitteradt, och dels till sitt innehåll StatsUtskottet meddeladt, har Riksdagsfulltnägtigen.
5,700. då på det hela endast fordras en ökad utgift af 35o. Summa R:dr i5,o5o. Hvarförutan likväl till en början komme att på Allmänna Indragnings-Staten utgå förrberörde ersättning dels till de nu i tjenst varande Landt-Räntmästarne sorn, förslagsvis beräknad efter tillgänglige uppgifter, upptages till 4000 R:dr, dels ock till Regements-Skrifvame likaledes till belopp af 1000 R:dr; men hvilka ersättningar, efter hand, i mån som desse Tjenstemän afgå, försvinna, så att Stats-Verket, enär det nu varande anslaget på 8:de Hufvud-Titteln af 9000 R:dr för närvarande finnes otillräckligt och skulle fordra en påökning af omkring II Sa Stats, Utskottets Retänkanden.. 400.0 R:dr sålunda, genom nu föreslagne Reglering, äfven vinner en besparing i dess utgift härtill, Detta allt öfverleiunas vördsamt till Riksens Högloft, Ständers vidare pröfning och afgörande, hvarom underdånig skrifvelse till svar å Kongl, Majus Nådiga Proposition lärer aftåtas, med hemställan derjemte, att de för verkställigheten nödige åtgärder, i afseende på hvad Stats-Verket angar, ana vid Nådigt bifall härtill, varda anbefalde, Stockholm den 26 Maji N;o 212, Anborn den 6 Jemi i8a3. Utlåtande ofver gjorde anmärk* ningar vid Utskottets yttrande, % anledning af Herr von Hartmansdorffs Memorial, om aaslag af Medel till inköp af Astronomiske Instrumenter åt Observatorium i Stockholm. Inom Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högv, Preste - Ståndet och Yällofi. Borgare-Ståndet hafva, emot Stats - Utskot tets den 10 nästlidne April afgifne Utlåtande, i anledning af Herr von Hart - Stats-Utskottets Betänkanden.
Så lät det inte nyss. » » Ja, det vill säga ibland. Ibland kan man nog säga, att hon ä ' en smula bättre ... » Doktorn hörde inte på henne. Han satt och tummade en af medikamentsflaskorna. » Och det här har ni också tagit ordentligt? » frågade han. » Ja då. » » Hur många satser? » Den gången kände Emelie, hur hon bleknade af förskräckelse. En sådan fråga hade hon alls inte beredt sig på. » Fyra, » drog hon till med efter ett ögonblicks betänketid. Han sade ingenting, men tog flaskan och läste på den. Därefter såg han upp på Emelie, och aldrig hade hans små hvassa ögon varit hvassare än då, och läpparne knep han ihop, så att de kröpo in i munnen. » Min bästa fröken, jag visste inte, att ni brukade tala osanning, » sade han. Hon försökte mumla något, men orden ville inte komma fram. » Detta hämtades tre dagar, innan jag reste, » sade doktor Classon, » och det ä ' öfver hälften kvar. » De båda fruntimmerna tego, och Emelies darrande fingrar drogo i filten. » Vill ni vara goda och förklara, hvad det är för en komedi, som spelas här, » sade han. Emelie brast ut i gråt, och modern tappade strumpstickan i golfvet, men ingendera svarade. Doktorn upprepade sin fråga för andra gången. » Vi trodde, ni skulle bli så ond på oss, » sade Emelie snyftande, och så kom hela saken fram med tårar, ursäkter och förklaringar. Han satt och hörde på med hoprynkade ögonbryn och afbröt inte en enda gång, men då Emelie slutligen tystnade, vände han sig till den gamla frun och bad henne säga till jungfrun att komma in med en sopskyffel och en damborste. Hon lydde blindt, utan att ens våga sig fram med ett hvarför, och kom strax igen, åtföljd af tjänstflickan. » Sopa ut det här, » sade doktorn, pekande på medikamentsattiraljen på nattduksbordet, och då flickan började plocka bort flaskorna, tog han själf borsten och gjorde rent hus. Sopas skulle det. Och vällingskoppen fick också komma på skyffeln tillsammans med det öfriga.
Deremot skulle uttagandet af oftanämnde BrännvinsBeviliningsafgift, utgörande sammanräknadt för alla 3 åren 20 Sk. på personen , alldeles icke blifva tryckande, om, på sätt vederbörande RevisionsContoir hos KonglMajit i underdånighet hemställt och Domstolen till dess Nådiga pröfning öfverlemnat, Backstuguoch Inhyseshjon, såsom torftige, merendels till åren komne och mindre arbetsiöre , blefvo från den anmärkte afgiften förskonade, och om i öfrigt Iironobetjeningen erhölle den föreskrift till iagttagande vid afgiftens utfordrande, att utom den i JTörfattningarne redan tillåtne rätt till afkortning, vid detta tillfälle, afkortning jemväl måtte äga rum för dem, som äro sina eg. na, men finnas icke äga annat än hvad till lifvets bergning är af nöden. Förenade Utskotten hafva ock instämt i vidtagandet af en sådan åtgärd, då Utskotten, som funnit den sökte eftergiften af ifrågavarande medel icke lagligen kunna äga rum, föreslagit det Rikets Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet yttra deras önskan, att den yttersta varsamhet vid medlens utkräfvande måtte iagttagas. Genom en sådan åtgärd , hvarige. nom algiften endast kommer att träffa sådana skattskyldige, hvilka utan olägenhet magta den betala, skall otvifvelagtigt det dubbla ändamålet vinnas, att Staten i det närmaste erhåller sin tillständiga del och den torbige och medellöse förskonas från en utgift, sos% 3® Dm 2 Maji, /. m. ehuru ringa den än är, likväl måste för fattigdomen blifva en tryckande börda. Till Högloflige Ridderskspets och Adelns upplysta pröfning öfverlemna* nu ett mål, vid hvars granskning aila Auctoriteter , hvilkas handläggning det hittills tillhört och äfven högsta Domaren, funnit Lagen tydelig och klar.
Hon lät henne få undervisning i artisten, numera intendenten G. Bruscwitz ' ritskola, och då den var genomgången, anställdes hon som herr f&gt;:s ' medlärarinna. Efter eti par år kom Hilda Lindgren upp till Stockholm, under Amalia Lindegrens cgid. Genom henne gjorde hon bekantskap med kongl. målareakademiens dåvarande direktör, professor Qvarnström, och fick, pä Amalia Lindegrens särskilda förbön, den stora förmånen att blifva hans privatelev. På den tiden stodo nämligen målarakademiens lä- rosalar, man kunde freslas siiga, hermetiskt, tillslutna för kvinnliga element, med undantag kanske för en eller annan modell. Professor Qvarnström fann snart, att det var en särdeles begåfvad elev han fått att utbilda, och ansfig, att dessa rika anlag än vidare borde få utvecklas. Plébansky. ändamål skref han sodan till doktor 8. A, Hedlund i Göteborg och bad honom intressera några därvarande magnater för den unga flickan, så att medel kunde erhållas för en studieresa till Paris. Samtidigt nedsändes till Grötebprg för bortlottning ett par taflor, som hans elev utfört. Den summa, som inflöt härför, tillika med medel, åstadkomna genom enskild bcmedling, blef tillräckligt för studieresan. Det var cn glad stund, då den unga artisten fick packa sin koffert och fara af till alla konstnärers Eldorado, till världsstaden vid Seinens härliga stränder. Här arbetade hon mod hänförelsens hela energi under den berömde professor Anger Tissiers ' utmärkta ledning. Flere af våra landsmaninnor hade redan förut af honom utbildats till den bana, som i vårt land först brutits af Amalia Lindegren; äfven hon hade varit Tissiers ' elev. Efter återkomsten till Göteborg kunde Hilda Linduren, tack vare de numera aflidna mecenaterna James Dickson på Öfverås och Bengt Dahlgren, hvilka beställde taflor af henne, bygga sig cn egen atelier i sina fastrars hus, där hon allt sedan fortfarit att utöfva sin vackra konst, sedan tio a tolf år likvisst i en nybyggd och betydligt större nutidsatclicr, hvarifrån takoch sidoljus insläppes efter alla konstens regler.
Mitt hjerta, min redliga kärlek har i så många hopplösa år tillhört henne, att jag ej behöfver bjuda hvad hon vet vara hennes och förblir hennes, om än likså många år och ännu flera skulle förflyta, utan att jag nådde målet för hela mitt lif.” Gabriella kände sitt hjerta flyga mot den, som ensam bodde deri. Men ögonblicket kom så illa till pass. ”Ack, om han ändå valt någon annan tid!” tänkte hon för sig sjelf. Arve, som fattade hennes tysta mening, tillade: ”Jag vet att denna stund ej är den rätta att tala härom. Men jag förstår icke, hvarföre det på Tistelön alltid är så svårt för oss att få tala ostörda. Vi hafva intet annat ögonblick än detta – också det är snart förbi – men skall det, älskade Gabriella, nu bli utan hopp?” Detta var åtminstone en bestämd fråga, hvilken likväl ganska knapphändigt måste besvaras, ty fru Arnman och Erika voro redan vid förstuguqvisten, der begge vände sig om för att invänta sitt sällskap. Minuten var afgörande. Att ge Arnman svar i en blick var ej värdt att tänka på: den kunde bemärkas. Ett sakta ord deremot – ett ord, som flög från själ till själ – det måste, det ville hon gifva. Och med låg röst svarade hon: ”Icke utan hopp! Men låt det bli oss emellan, tills vi närmare få talas vid!” ”Vi få den skönaste afton för hemfärden,” sade Erika. Men Arve visste ej om det var afton, dag, natt eller morgon. Han hade velat dansa, han ville omfamna hela fiskläget och högt ropa: ”icke utan hopp!” eller, hvad som var detsamma: ”nu är hon min!” Men allt detta måste uppskjutas till lägligare tid. Gabriella undgick temligen Erikas skarpsynta öga; och hon höll till och med ganska god min, när denna underrättade Arnman att han ej behöfde gifva befallning om jakten, ty hon hade öfverenskommit med Birger att hans lilla segelbåt skulle hemta dem, och som vinden var god för återresan, kunde det ej dröja länge, innan de vore hemma. Ehuru visserligen ingen öfverraskning kunde vara större än denna, såg likväl Arnman ut som sjelfvaste lydnaden.
För ett egendomsvärde frän och med 10,000 till 00,000 R;dr beräknas en; för julla 50,000 R:dr och deröfver två röster. Conslilutions-TJtskoltets Memorial, N'.o 38. 55 3:o De, hvilka annat lofligt Yrke, än jordbruk elier bergsbruk, för egen räkning, med en uppskattad behållen ärlig inkomst af minst 200 R:dr Banco de tre sista uren idkat och ännu idka. För en uppskattad inkomst från och med 200 till 600 R:dr beräknas en; frän och med (ioo till 2000 R:dr lvu; frän och med 2 000 till 5ooo R:dr tre; frän och med 5000 till 10,000 R:dr fyra; från och med 10,000 till 90,000 R:dr feni; samt för fuila 20,000 R.rlr och deröfver sex röster. Grunderna för den uppskattning, som i ofvanstående momenter omtalas; bestämmas af Riks fors amlin gen allena. Ej må ofvanstående momenter sä tydas, att rösträtt för egendom eller yrke tillkommer Kronan, Riks-församlingen, Städer, Socknar, andra Menigheter, Stiftelser eller Actie-B olag. 4:o De, hvilka i ordinarie embete eller tjenst, såsom Prester, Civile, Officerare, eller vid Läroverk är o anställde, af Kronan, Riks-för samlingen, Städer, Socknar, andra Menigheter eller Stiftelser, njuta ständig lön, samt frän embete, tjenst eller lön icke, utan egen ansökning eller ransakning och dom, kunna skiljas. Val-rätt tillkommer icke Kronobetjent i och för tjensten. 5:o De, hvilka från embete eller tjenst, af den i fide momentet 1:a afdelningen nämnde egenskap, efter egen ansökning erhållit afsked med rätt att för lifstiden u/jpbära antingen lönens hela belopp eller viss pension. Röst-rätten efter detta och nästföregående mom. beräknas, ehvad den grundas på ett eller på båda, alltid till en röst.
LSZ . ^-ill ConstikutionS. Utskottet har Herr Doctor E. A. Almqwist inkommit med förslag, atS Riksens Ständers Justitie Ombudsman mätte > jemte den honom, enligt Jnstructionen, förut liggande befattning, äfwen blifwa förbundey att emellan Riksdagarne, antingen genom un derdäniga framställningar hos Kongl. Mast eller ock directe genom erinringar till tvederbö rande Embetsmän, pä Riksens Ständers iräg, nar tillse, att Deras beslut mätte blifwa i wer^ ket ställda. Hos Constitutions-Utfkottet bär derwid kommit i öfwerwägande, huruwida, dä detta Förslag innefattade ett tillägg till Riksens Ständers Justitie OmbudSmans Jnstruction, och denna Instruction icke är nägon Grundlag, detsamma af Constitutious. Utskottet kunde upkagas eller bade bordt till Lag.Utstottet förwisas. Likwäk, i betraktande deraf, dels att berörde JnstructioN »vid förra Riksdagen blifwit af Constitulions» Utskottet författad, dels alt Riksens Ständer rinder innewarandc Riksdag fordrat Constilutionsi Utqkottets utlätande öfiv?r en deri rnncfattad föreskrift, trodde Constitutions'Uklkottet, alltid Under hemställan till Riks-ns Ständers stuteliga pröfning och afgörande, sin olikt wara, att det tngifna Förslaget uptaga oapröfwa. I följe häraf och dä Utskottet dels fann Anmärrarens "egentrliga afsigt wara winnandet af nödig »verkställighet af Riksens Ständers i laga ordning fattade beslut, dels ansäg som en owillkorlig plikt, att förekomma det Riksens Ständeds Justitie Ombudsman kunde erhälla nägon active inflytelse pä den »verkställande magten, trodde Utffottet dcsia asfigtcr fullkoml». gen och bäst kunna förenas, om Riksens Stän. der wid denna Riksdag bcstöte och Hans Kongl.
R:dr , en brandskade-olycka å några hus, försäkrade i denna Inrättning, icke kan på flera år godtgöras, samt en större olycka, förorsakad exempelvis genom en hel stads förstöring, troligen aldrig ersättas; hvartill kommer, att för den händelse, som i sjelfva Reglementet blifvit förutsatt, att Inrättningens hela fond, genom inträffande större brandskador, ej skulle förslå till godtgörande deraf, 1,7 §. i sista momentet stadgar, att den, som först lidit brandskada, eger förmons-rätt till ersättning framför en senare brandskada, och så vidare i ordningen efter hvarandra, I städernas allmänna Brandstods-Bolag deremot, utgår afgiften med i ä ii proc. årligen, och om olycka inträffar, hvarigenom fonden medtages, kunna tre års afgifter på ett år infordras, utgörande omkring Banco-Utskottets Betänkande N.o 7 4. 73 45o,ooo R:dr, och lika racket året derpå; och får ingen från Bolaget afträda , innan all skuld är betald. Sålunda kan äfven deri största olycka, till ex. å en million, inom ett å två år der ersättas. Risquen för Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen nr påtagligen större än för Städernas allmänna Brandstods-Bolag, emedan i den förra blott 10 Städer äro antagna för 3i millioner, då 72 Städer äro delegare i Städernas Allmänna Brandstods-Bolag för omkring 11 millioner R:dr. Den anmärkning, att BrandförsäkringsBref af 2:ne Utländska Assecurauce-Compagnier hittills varit i Banken antagna med större credit än Utskottet veJat tillerkänna Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen, får Utskottet, på sätt redan uti ett yttrande hos Höglofl.
Om erfarenhet bewittnat. at den Soldat sirider bäst för Fosterlandet som i tefälle at äga bustru och anhöriae, wet dem derigegemnn försäkrade, och om det är en sanning, at de Sambälls-Författningar endast äro duglige, som förena allmänt och enskilt wäl; sä lärer det lika ofelbart följa, at hwarL-oldat bör äga et hemnflst för desi rgmll!.-, och salunda den nuwarande Inrättningen i landet ingen rubbning underkastad i detta hänseende; men beträffande Soldatens aflöning, sold och beklädnad, huruwida sadänk genom Statens försorg rätte - Den 19 I"»"- 835 ligen skulle befordras medelst serskilt tillämpad methode, innom hwarje Län corpswis, samt utom betz derföre, at Jordbrukaren icke uti Soldaten mätte skada en fordrings ägare och husbonde, den der i wist hänsende är iklädd den mest exscucivL ätgärd; dels för det at Soldaten icke bör tro sig berättigad annorlunda handla med ben sä kallade Rotebonde!, än andra grannarr allmänhet, utan Bonden och Soldaten genomen sädan förändring winna et ökadt förtroligare omgänges sätt, och derigenom lika sä mycket i politiskt som moraliskt hänseende befordra allmänt wäl.
Då I Den n Juli. af inga handlingar kunnat utrönas, att disponent ten af detta Verk blifvit tillagd någon ägande rätt, utan endast dispositions rätten deraf upplåten, hafva Riksens Ständer ej funnit något hin* der att hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Nådig befallning måtte till Kammaroch Bergs Collegierna afgå, att ofördröjligen vidtaga anstalter till Verkets nedläggande, samt de dessutom förunnade förläningars, friheters och förrnoners indragande till Eders Kongl. Majit och Kronan, dock att derunder icke må inbe. gripas de extra tjenstbarheter , hvilka Allmogen till bruket utgjort, och hvarifrån den vid Verkets nedläggning bör njuta befrielse. För öfrigt %'afva dock Riksens Ständer beslutit, att det må vara den nu varande disponenten obetaget, att, om han på egen kostnad och utan allt understöd af Kronan och det allmänna vill, med egna medel grufve-arbetet fortsätta, likväl på sådana vilkor, som med Författningarna om Bruksoch Bergs handteringen instämma. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste , tropligtigste tjenare och undersater På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtm. På Prest-Ståndet-s vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. rå I Den j 1, Juli. 1023 Pä Borgare Ständets ■vägnar TI. Schwan , h. t. Talman. Pä Bonde Ståndets vägnar Lars Olsson , n. v. Talman. Uppläst den I! JuJi. Stormagtigste Allemädigste Konung! Till underdånigt svar ä Eders Kongl. Maj:ts Nådiga remiss till Stats-Utskottet, ur.der den 31 sistl.
För fullmakter, öppna bref eller resolutioner, hvilka från och med år 1842 meddelats eller hädanefter meddelas på karakter eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, eller å sådan beställning, med hvars innehafvande ej åtföljer lön på stat eller arfvode eller tjenstgör ingssky Idig het, skalk 104 Bevillnlngs-Vtskoltets Betankande, N:o g. $$ 3)—3g. i bevillning årligen erläggas tio procent af beloppet utaf allt det stämplade papper, hvarmed dylika fullmakter, öppna bref eller resolutioner, efter den i Koijgl. Maj:ts nådiga kungörelse, angående stämplade pappersafgiften, stadgade grund, blifva belagde. Dock må denna afgift ej understiga tre riksdaler banko. 2:o För fullmakter, öppna bref eller resolutioner, af hvilka, enligt bevilfningsstadgan den 14 Maj 1835, i årlig bevillning erlägges sex procent af beloppet af det stämplade papper, hvarmed desamma äro belagde, skall enahanda afgift fortfarande utgöras. 3:o Den, som erhållit högre karakter, än som åtföljer innehafvande tjenstegrad, och, efter behörigt förordnande, minst en månad förrättar den tjenst, som motsvarar den högre karakteren, samt sådant vederbörligen styrker, erlägger icke under löpande året någon karakters-bevillning. 4:o Undfår någon afsked utan högre karakter, än som åtföljt förut innehafd tjenst, påföres honom icke karakters-bevillning. § 38. Vid den mantalsoch skattskrifning eller taxerings-kommitte, som först inträffar efter det karaktersfullmakt erhållits, eller, i händelse en sådan karakteriserad person, för hvilken karaktersbevillning kan komma i fråga, skulle till annor ort afflytta, än den, hvarpå han förut varit skattskrifven, bör den karakteriserade personen, vid ansvar, såsom för felande uppgift i öfrigt finnes stadgadt, förete karakters-fullmakten, antingen i original eller vederbörligen styrkt afskrift, som tillika utvisar beloppet af allt det stämplade papper, hvarmed fullmakten är belagd.