Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelsen den 13 Mars 1863 påbjudna. Stockholm den 26 Februari 1866. Ank. till Exp.-TJtek. den 1 Mare !866. kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels af giften för sluten rekommendation, , rn. rn. I detta ämne hafva motioner blifvit väckta hos Ridderskapet och Adeln (motionen Nio 7) af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, samt inom Bonde-Ståndet (motionen Nio 1311 af Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från Elfsborgs län, af hvilka den förstnämnde yrkat nedsättning af det enkla portot för inrikes bref från 12 till 10 öre, af rekommendationsafgiften vid sluten rekommendation från 35 till 20 öre, samt af vigten för bref, som befordras mot enkelt porto, “från 4 till 3 ort“, äfvensom upphörande af brefs Bevillmngs-Utskcttéts Betänkande N:o (i. 8 registrering, och Johannes Andersson föreslagit nedsättning af det enkla brefportot likaledes till 10 öre, men af rekommendationsafgiften till 25 öre. Till stöd för sitt berörda yrkande har Johannes Andersson anfört, att då Postverkets inkomster, som år 1860 utgjorde 1,400,000 R:dr, numera uppginge till 2,000,000 R;dr, hvilket gynnsamma förhållande ansåges hafva uppkommit i följd af nuvarande industriela företagsamhet och behof af en mångfaldigare korrespondens, det syntes vara i sin ordning att, medelst nedsättning i nuvarande postporto, underlätta isynnerhet de mindre bemedlades brefvexling; hvarjemte båda motionärerne ansett den föreslagna nedsättningen komma att medföra en betydlig tillökning i brefantalet.
Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Bevillnings-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 7, i anledning af väckt motion om ändring i sältet alt expediera den så kallade kyrkoposten; och N:o 8, i anledning af väckt motion, angående förändrad grund för uppskattning af bränvins värde vid partihandel. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N.o 11, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af straffarterna prygel och dagg samt om inrättandet, i stället derför, af slraflklasser inom alla regementen, m. m. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskot tets Betänkanden: N:o 81, i anledning af väckt motion om befrielse för Sockne-prester från skyldigheten alt åtfölja dödsfångar till afrältsplatsen; N:o 82, Prol.-VIdrag den 30 Maj 1860. 441 N:o 82, i anledning af väckta motioner, dels angående Rotehållares skyldighet att inställa sig vid General-mönstring, dels om rättighet för Roteoch Rusthållare, att, utan all inblandning af Officerare, med Soldat, Hussar eller Råtsman afsluta Knekte-kontrakt, m. m. N:o 83, i anledning af väckt motion om uppskof med tillämpandet af Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1859, angående laga skiftens verkställande på Gottland; N:o 84, i anledning af väckt motion om bestämmande af ersättning åt Kronobetjent för försäljning af å landet utmätte lösören; N:o 85, i anledning af väckt motion om skyldighet för åbo att borthugga skog, som står för nära annan åbos åkerjord; N:o 86, i anledning af väckt motion om makadamisering af de genom Norr oeh Roslags Tullar från Stockholm ledande vägar, samt i fråga om afgift för samma vägars begagnande; och N:o 87, i anledning af väckt motion om afskaffande af fotmöten vid Skånska Kavalleriet eller deras ingående i Regements-mötena.
Granska vi åter vår krigshistoria, finna vi att, sedan slaget vid Pultava var förloradt, qvarstod dock Svenska hären lika fruktansvärd som förr; kunde den blott draga sig undan till Polen, skulle den snart ånyo uptaga striden. Men den anlände till Dnieper, fienden trängde på, inga pontoner funnos, och i brist häraf måste nu verldens tappraste krigare sträcka vapen, för att sedan förgås i Siberiens ödemarker. På ungefär samma sätt gick det ett sekel sednare, då den Pinska hären förföljdes af en starkare fiende. Ploden kunde ej öfvergås och vid Olkjocki måste då den konvention afslutas, hvarigenom landet utrymdes. Den ena gången kostade oss således bristen på dylik materiel herraväldet i Norden, andra gången V3 af vårt land, och ändå synes man icke vilja erkänna behofvet deraf. Utan den kunna vi, segrande, icke förfölja; slagna, icke undkomma. Man talar om Svenskens skicklighet att handtera yxan, och säger att vi uti den indeldta soldaten har den bästa sappörtruppen; jag frågar då: hade vi icke indeldta soldater både vid Pultava och Olkjocki? Likaså 1813, och dock var Carl Johans första åtgärd att bilda en sådan kår särskildt för Tyska fälttåget. Afven med den största skicklighet fordras väl också öfning för att lära något så svårt som det arbete, som tillhör sappörtrupper; att inlära detta under fiendens eld blir dyrare än allt annat, ty det kostar blod och detta blod kommer att ropa högt öfver dem, som nu af falsk besparingslusta motsätta sig en utgift af några lumpna tusende rdr. Ju mera krigskonsten utvecklas, ju mera fälttågen utföras på dagar i st. f. åratal, desto större är behofvet af sappörer. Andra länder hafva äfven så förökat dessas antal, att man måste gå ned ända till det mäktiga hertigdömet Nassau, för att finna ett land, som har dem fåtaligare än vi. Detta land har nemi. 68 man. Som Svensk skämmes man ordentligen att i utlandet redogöra för tillståndet med våra genietrupper.
– «Vare långt ifrån mig att prisa stormen framför lugnet. Jag blott finner att den är nödvändig och gör goda verkningar, och tror dessutom, att den, som skapat honom, gjort det för ett godt ändamål.» – «Du synes mig drifva dina satser för långt. Det lärer ej gå an att betrakta kärleken blott och bart som ett naturfenomen, och att låta den beherrska oss, utan att sjelfve leda dess verkningar. Har det blifvit hos oss nedlagd kraft att göra detta, så böra vi ock begagna den.» – «Medgifves, och detta är ej heller något som jag bestridt. Jag ville blott, genom dess karakteriserande som naturfenomen, söka att mildra strängheten i domen öfver dem, hos hvilka detta fenomen starkast framträder. Hur hastig är man t. ex. icke, att såsom lättsinnig stämpla den, hos hvilken kärlekens känsla öfverflödar? och huru ofta återigen berömmas icke de för återhållsamhet och dygd, som synas så, blott emedan de af naturen blifvit befriade från frestelsen att vara annat? Som de sednares antal blifvit ojemförligt större än de förras, så är det de förra, som få sitta emellan och bli omildt bedömde, ehuru de i sjelfva verket ej rå derför. – Men låtom oss ej, gå in på det theoretiska, utan hålla oss vid det praktiska. Jag kan med exempel ur min egen lefnad bevisa, att det är möjligt för tvenne älskande att för hvarandra hysa en ren och innerlig tillgifvenhet, och ändock i deras hjertan vara fästade på andra håll. Låt oss sätta oss på denna bänken, så skall jag tala om en liten kärlekshistoria, som visserligen är af föga intresse i det hela; men som dock nu kan komma till pass!» – «Låt höra!» – «Det var för omkring tre år sedan. Jag blef af en händelse bekant med en flicka – en vacker, god och intagande flicka, men som redan vid sexton års ålder fallit ett offer för ett eldigt temperament och en förförares illsluga anläggningar. Hon var af bättre härkomst, och hade fått en uppfostran, så god som hennes mors knappa tillgångar möjligen tilläto.
Utskottets häröfver afgifna yttrande, Anner Utskottet sig med anledning deraf och på grund af de skäl, som redan blifvit anförda, . icke kunna sitt afgifna yttrande i detta hänseende frånträda. § 5- I afseende å det af Utskottet vid denna § föreslagna förändrade stadgande, angående beräkningssättet af stämplade pappers-afgiften för fullmakter vid Militärstaterne, har bos höglofl. Ridderskapet och Adeln Herr af Dahlström föreslagit åtskilliga, större tydlighet vid tillämpningen af delta stadgande åsyftande, redaktionsändringar, jemte ett så lydande tillägg efter 2 mom. under rubriken ”transporter och byten ”För Kongl. Maj:ts flotta karteras fullmakter, konstitutorial, protokollsutdrag samt transporter och byten inom samma grad och korps efter samma grunder;” hvaremot inom hederv. Botille-ståndet blifvit af Jonas Christofferson från Wermland, som ansett militärer icke böra njuta någon lindring vid kartering af fullmakter, yrkadt, att gällande stadgande i ofvanberörde hänseende måtte oförändradt bibehållas; och har på grund af dessa anmärkningar återremiss egt rum. Utskottet, som af nyssnämnda inom hederv. Bondc-ståndet framställda yrkande icke Anner skäl frånträda sitt af 2:ne Riks-stånd gillade samt af Ridderskapet och Adeln endast på grund af anmärkningar mot redaktionen återremitterade förslag, får deremot, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det af Herr af Dahlström framställda redaktions-förslag, vördsamt hemställa, att 3 mom. under rubriken ”fullmakter” samt 2 mom. under rubriken ”transporter och byten” må erhålla följande lydelse: Fullmakter 3 morn.
Slutligen gick han till ungdomarna, som ännu stodo utmed väggen, och bad dem att dua honom, och när han kom tillbaka till sin plats bredvid Kræmer, var muggen tömd. Då slingrade han armen om Kræmers lif och kastade sin grå lejonman från pannan. Sedan slog han med den lediga handen i bordet, så det sjöng. – Hvar har det svenska kuraget blifvit af, bussar! Platt intet frågar jag efter er Jesus ... Skall Leijon förlusta er, så ro hit med en anständig färdsup! Hva sa’ Kræmers hederlighet ... Tror ja’, det! Tror ja’, det! Men ha ni hört någon tala om Kræmers kvickhet? Man har sin plikt, säger han. Inte skratta i olyckan ... inte heller gå och taga sig afdaga ... Bara sitta och slita ut böxorna för fem styfver i veckan ... Nej, vet ni hvad! Jag tänker göra som Stjernkors. Jag tänker bli ryss och svära på rysk religion och huldeligen äkta ett ryskt fruntimmer. Leta bara fram ’na, snälla rara fru Beck! Leta bara fram ’na! Hvarför skulle det vara sämre här än där hemma? Är gräset där grönare, är halmen där mjukare? – Kära vän och kamrat, – svarade Kræmer saktmodigt. – I botten har du ett godt barnahjärta, och jag vill dig så väl. Men hemlängtan är den tyngsta sjukan af alla, och jag menar bara, att veta vi oss göra vår plikt, så ha vi stackars landsflyktingar dock något här i världen att glädja oss åt. Det gula håret låg slätt uppstruket från hans klara panna, och Leijon nickade åt honom. – Glädja oss ... Det vill jag mena att vi kunna. Vet du hvarför till och med rysken håller af oss svenskar, ja du, det är inte bara för våra höfviska manerer och för att vi lära hans barn att skrifva och läsa ... Kan du tänka dig, i dag på examen gick jag in i skolan och beskref för barnen
Enär, genom bifall till berörda framställning, den i 1 mom. sista punkten af § 47 af landstings-förordningen för Landstinget medgifna rätt att, med afseende å ett ifrågastäldt företags beskaffenhet, särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, som för dess. utförande erfordras, synes på de af Kongl. Maj:t i nåder anförda skäl blifva mindre behöflig, får Utskottet, i likhet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, hemställa, att nämnda sisla punkt i 1 mom. af åberopade S måtte utgå; äfvensom att, såsom en följd häraf, det i första punkten af 3:dje mom. i samma § förekommande stadgande, att, då fråga om grunden för afgifters uttaxering uppkommer, denna fråga först skall afgöras, likaledes måtte uteslutas; hvadan åberopade 47 § torde erhålla följande förändrade lydelse: I fråga om bestämmande af afgifter eller arbetsbidrag för sådana företag eller åtgärder, till hvilka bidrag böra enligt lag från hemman och fastighet utgå, eller i afseende å hvilka andra grunder för kostnadernas uttaxering äro fastställda, gäller till efterrättelse hvad i thy fall stadgadt är. I de fall, då icke några sådana bestämmelser finnas meddelade, som i föregående mom. omtalas, böra de afgifter, som af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, utgå i förhållande till den allmänna bevillning enligt Art. II Bevillningsstadgan för fast egendom eller för inkomst af kapital eller arbete, som af en hvar skattskyldig till Statsverket erlägges; dock att härvid iakttages, att denna uttaxering verkställes efter enahanda grunder, som de, hvilka genom 58 § af gällande Förordning om kommunalstyrelse på landet, såsom nämnda § lyder i Kongl. Kungörelsen den 15 September 1863, finnas föreskrifna, eller så att ifrågavarande afgifter komma att för jordbruksfastighet, ehvad den är i mantal satt eller ej, utgå med dubbelt belopp emot för annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål, äfvensom att sådan jordbruksfastighet, för hvilken bevillning ej utgöres, i allt fall skall erlägga afgifter till det belopp, som, derest bevillning för densamma skulle enligt Art.
Och dock är vår medeltids litteratur långt ifrån så fattig, som man en tid älskade tro, om än icke så rikhaltig, som å motsatta sidan en varm patriotism velat göra den142. Allmänt utbredd var väl hvarken den lärda eller vittra bildningen. Det var här liksom annorstädes kyrkan, som förvaltade bildningens skatter, och om än någongång en lekman berömmes för lärdom, så hör dock detta till sällsyntheterna. Konungarnas kanslerer voro andliga, just på grund af dessas förtroligare bekantskap med konsten att skrifva och uppsätta bref och handlingar. Att döma af klosterbibliotekernas innehåll studerades, eller rättare fanns tillfälle att studera, först och förnämligast teologi, vidare den kanoniska rätten, den skolastiska filosofien och Aristoteles’ skrifter. En och annan läke-bok, örte-bok, sten-bok, öfversatt på nordiska tungomålen, visar att äfven naturvetenskapen haft dyrkare bland de andliga. Undervisningen låg uteslutande i presternas händer. Klosterskolorna voro årsbarn med klostren, och den der meddelade undervisningen bestod hufvudsakligast uti öfning i kyrkosång, läsning af missalet och den nödtorftiga undervisning i latin, som för denna läsning fordrades. Dessa skolor, af hvilka dominikanernas och fransiskanernas voro de enda betydande, hade icke barnaundervisning till närmaste mål, utan afsågo egentligen blott klosterbrödernas bildning och deras öfning i bokliga värf. Dertill funnos äfven högre undervisningsanstalter eller s. k. studia generalia, hvilka besöktes äfven af andra klosters invånare af samma regel. Ett sådant studium för klosterprovinsen Dacia (Sverige, Danmark och Norge) var klosterskolan i Skenninge, hvilken i 13:de seklet synes hafva haft högt anseende. Man känner visserligen exempel på att gossar mottagits till undervisning i klosterskolorna, liksom flickor i nunneklostren, men allmänt var det icke och inskränkte sig troligen till barn af högre stånd, hvilkas föräldrar kunde för dem betala. — Mot slutet af 13:de seklet blefvo domkapitlen färdigbildade, och från denna tid hafva domkyrkoeller katedral-skolorna varit de egentliga bildningsanstalterna; undervisningen besörjdes der af kanikerna.
Sprengtportens motion, som jag föreslagit, nemi. att, derest Sverige funne sig i belägenhet att kunna, sedan statsbehofven blifvit fyllda, anvisa en summa af 3oo,oao r:dr eller derutöfver, dessa medel, i stället för att deraf bilda fonder för fattigvården inom länen, borde användas för upptagande af el t lån, för att så väl i städerna som på landet understödja näringarna, alt derigenom bereda sysselsättning åt dem, hvilka för sin utkomst endast äga egna arbetskrafter att anlita, — att, säger jag, man derigenom skulle komma till något Eldorado. Jag tvillar på, att något Eldorado någonsin funnits eller kommer att finnas bland menniskor, eller att det icke alltid skall gifvas slöseri och misshushållning, snålhet och sparsamhet — med ett ord, förstörelse bredvid förkofran. Men det tillhör lagstiftande makten inom samhället att vidtaga sådana anstalter, som leda till de för samhället lyckligaste och mest välgörande resultat och icke ställa statsbestyret så, att vi tusende år härefter stå på samma punkt, utan så', att vi jemnt fortgå till enskild och allmän förkofran. Ilr von Rosen, Georg: Då man här framkommit med förslag att af allmänna medel bidraga till fattigförsörjningen, torde det tillåtas mig att först få framställa min öfvertygelse, att det till en viss grad kan vara en billighet i att det allmänna minskar åtminstone fattigdomen sålunda, att i afseende på de fattige, som icke tillhöra någon viss commun, eller då communerna icke kunna bestrida hvad som erfordras för fattigvården, Staten der bör träda emellan. — Jag kan icke föreställa mig annan fattigdom än den, som uppkommer: t:o af brist på förmåga att arbeta, och 2:0 af brist på arbete. Äldre författningar ålägga communerna att bidraga till deras underhåll, som icke kunna arbeta, d. v. s. barn, sjuklingar och ålderstegne. Det har varit kyrkornas pligt från äldre tider att bidraga lill deras försörjande; och jag tror det vara vådligt att ändra denna grundsats, emedan det är christendomen — ja, sjelfva menskligheten, som stadgat denna lag. Låtom oss derföre behålla den.
Med omförmalande af de flera väsendtliga fördelar, sorn skulle beredas Rikets Ständers Bank, derest den del af dess kapital, hvilken nu är lästad i utlåning påläng återbetalning, gjordes mera rörlig, har Herr A. W. Björck i en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion, N:o 70, uppå anförda skäl, föreslagit: l:o -att lån mot fastighet icke hädanefter utlemnas från Rikets Ständers Bank;” 2:0 'att Bariko-fullmägtige erhålla uppdrag att inleda och afsluta aftal med Allmänna Hypotheks-banken, om öfvertagande af bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor, att låntagare tillgodonjuta den dem tillförsäkrade rätt, och att banken erhåller Hypotheks-bankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse mellan Banko-fullmägtige och Hypotheksbanken kan varda bestämdt.” Afven vid föregående riksdagar har fråga uppstått om indragning af bankens ifrågavarande utlåning och den af Kongl. Maj:t i nåder tillsatta kommitté för utredning af fäderneslandets ställning i ekonomiskt och finansielt hänseende samt för granskning af de lagar och inrättningar, som med penningeoch kreditväsendet ega gemenskap, hade i ett, under den 2 Februari 1860, till Kongl. Majit afgifvet underdånigt betänkande och förslag, angående förändrad organisation af Hypotheks-inrättningarne i riket, hvilket betänkande och förslag Kongl. Majit, medelst nådig skrifvelse den 13 derpåföljde April, öfverlemnade till Rikets Ständers pröfning, föreslagit att den i Rikets Ständers Bank till utlåning mot pant i fastighet på landet anvisade fond måtte öfverföras på allmänna Hypotheks-banken, under åtskilliga dervid fästade vilkor; men detta förslag, af Statsoch Banko-Utskottet vid sednaste riksdag till Rikets Ständers gillande hänskjutet, blef då icke af Rikets Ständer antaget.
Somliga gingo stolta och högresta, andra kommo sväfvande, som om de dansade öfver isfälten, men hon såg, hur de ena som de andra skuro sina fötter blodiga på taggar och iskanter. Det var alldeles som i sagorna. Hon såg, hur de oupphörligen slöto sig intill hvarandra liksom för att få värme, men ögonblickligen skildes de åt, skrämda af dödskylan, som utströmmade från deras kroppar. Det var, som om kölden på berget kommit från dem, som om just de höllo snön osmält och dimman bitande. Alla rörde sig ej, några stodo stilla i frysande förstening och tycktes ha stått så under åratal, ty snö och is hade hopat sig omkring dem, så att blott öfverkroppen syntes. Ju längre den lilla gumman såg, desto lugnare blef hon. Rädslan öfvergaf henne, men i dess ställe blef hon hjärtligen bedröfvad öfver alla dessa plågade. Det var intet uppehåll i plågan, ingen hvilostad för de sårade fötterna, som ilade fram öfver is, skärande som hvässadt stål. Och så de fröso, så de skälfde och huttrade af köld! De, som voro förstenade, och de, som kunde röra sig, alla fröso af svidande, skärande, outhärdlig köld. Där voro många unga, gossar och flickor, men det var ingen ungdom i deras blåfrusna ansikten, det såg ut, som de lekte, men all glädje var död. De huttrade af köld, ryste och kröpo ihop som åldringar, medan deras nakna fötter tycktes söka ut de mest hvasskantade isstyckena att stiga på. Det, som rörde henne mest, var att se dem, som lågo inbäddade i den hårda gletscherisen, och dem, som hängde som stora istappar ned från fjällsidorna. Då tog munken bort sin hand, och gamla Agneta såg blott de tomma, nakna snöfälten. Några tunga ismassor lågo kringströdda här och där, men de omgärdade inga förstenade spöken. Den blå glansen på gletschern kom ej af infrusna kroppar. Vinden jagade några lätta snöflingor, ej andar. Men hon var dock viss om att hon sett riktigt, och hon frågade munken:
Sept. 482. 484. 487. 727. 796, sticn — om indragning af den - hwaraf Soldaten ivid willa Regementen Åtnjuta en tunna. Krono-utstyk-er, om eftergift deraf ät wiste inbyggare i Jönköpings Län, Nov. 46g. 709. 716. (d. XlV. 106. 1624. Rxon-Prinsetts Försäkran till Riksens Ständer, <Sct. 70 . — Ständernes Hyllninds - Ed ät Honom samtDesi at Konungen, Ian. 199. r66. 389. 590. 603. 955. — underrättelse om Desi ankomst till Riksgränsen. Ialn .Loä. ^— om en Deputation till Desi emottagande pä Drottningholm, Ian. 206. Z84. Depntations företräde hos Hans Kongl. Höghet pä Drottningholm, Ian. 937. — Riksens Stander för Honom presenterade, Ian. 996. — af Konungen adopterad d. 24 Ianuarii 1810 under namn ELUlLD, Ian. 996. — Desi Stat; se Stat. — om medels anslående för Desi resor inom landtt, Febr. 1211. 1229. 1299. Apr. i;8- 838. — om en underdänig ön skan att för Honom en (Icmäl snart matte blifwa utsedd. Apr. looi Rropps-straffs afstaffande angäende, tAov. 929. Lru.-tillwerkningen m. m. om befunnen felaktighet i Rirsgälds-wntoirets uppgift ä derför influten Be willning, Sept. 915. 569. 612. 8"3. 108,. Ströning, Deras Kongl. Majestäters, Iun. 976. Ldrönings-Medaille angäende, Sept. 794. AleoniIigsviircl, O-irl Oustsk, yttrande, Iul. 539.
Det beridna borgerskapet deltog i festen och presenterade en brokig anblick af olika färger. Här kan tilläggas, att detta år 1640, när man hade råd att inviga en akademi, uppställde Finland 17,380 fältrustade krigare, eller ungefär hvar åttonde vapenför man af dåvarande befolkning, nämligen 13,780 man infanteri och 3,600 man kavalleri. Af denna styrka stodo 8,048 man utom landet och 9,332 inväntade i hemlandet order att rycka ut. Efter talet på akademihuset följde gudstjensten i domkyrkan. Vakt stod vid portarna; icke många bland den stora skaran af nyfikne lyckades tränga sig in, men in kom Hagar. Trasor och skråmor, hvad mer? Från kyrkan strömmade folkskaran nedåt Slottsgatan för att se de inbjudne gästerna aftåga till drottningens middag. Klockan var åtta på aftonen, när Hagar efter många villovägar letat sig fram till sitt härberge. Men i hvilket skick! Grå af damm, öfverstänkt af gatornas dy från hästhofvarna, brunsvart af språnget och julisolen, skorna nedkippade, hon hade fått skor i Åbo håret som granens hängande mossa. Af helgdagsdräkten, den förr så beundrade tyskullskjolen, återstod en oigenkännlig ruin. Och du skall till hofvet i morgon bittida klockan sju! utbrast tullnären. Marsch i badstugan! Ingen badstuga hade i dag eldats i Åbo. Så marsch till brunnen! Värdinnan, en skräddarehustru, förbarmade sig öfver trasungen. Hagar fördes i tvättstugan, afkläddes, öfversköljdes med ett par ämbar kallt vatten ur brunnen och ikläddes sitt andra rena linne; hon hade ju medfört två i knytet. Natten och skräddaren anlitades för att göra flickan presentabel vid hofvet, d. v. s. hos presidenten. Denne mäktige herre bebodde öfra våningen af ett ansenligt stenhus vid torget, där hofrätten var inlogerad i nedra våningen.