Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Yällofl. Borgare-Ståndet har detta Memorial likaledes blifvit återremitterad!, till följd af gjord anmärkning, att ifrågavarande skrifvelse-förslags 13:de punkt icke tillräckligt fullständigt upptoge den motsvarande punkten i Stats-Utskottets af Rikets Ständer bifallna Utlåtande i ämnet; och har Hederv. Bonde-Ståndet, med afslag å Ut skottets i Memorialet gjorda inbjudning till bemälda Riks-Stånd att förena sig med 16 Expeditions-Ulskottets Memorial, JK 48. de öfriga om skrifvelse—förslagets godkännande, förkiarat sig vidhålla sitt i denna fråga förut fattade beslut. Då sålunda 3:ne Riks-Stånd förenat sig derom, att omförmälde skrifvelse—förslags 13:de punkt bör omredigeras till närmare öfverensstämmelse med hvad Statsutskottets Utlåtande, M 89, i detta ämne innehåller, får Expeditions-Utskottet vördsamt hemställa, att slutet af meranämnde 13 punkt måtte erhålla följande lydelse: »Om en sådan fördelning kan verkställas, hvarom det icke tillkommer Rikets Ständer att inlåta sig i någon pröfning, blifver det, efter Rikets Ständers tanka, möjligt att afhjelpa det anmärkta behofvet, genom inrättandet af endast tvänne professioner, nemligen en i kemi och en i zoologi,» »På grund af dessa förekomna omständigheter hafva Rikets Ständer, för att bereda undervisning vid Upsala Universitet så väl uti den rena kemien och dess tillämpning på jordbruk och bergsbruk, som uti zoologien, beviljat ett anslag af 2,000 R:dr för inrättande af en ny kemisk profession och ett af 2,000 R:dr för inrättandet af en profession uti zoologi vid Universitetet i Upsala, att åtnjutas i tur med de öfriga professorslöner uti de verldsliga fakulteterne.» Hedervärda Bonde-Ståndets yrkande om en närmare motivering af 5 punkten i samma skrifvelse-förslag, lärer, då intet af de öfriga Stånden deruti instämt, icke kunna föranleda till någon åtgärd af Utskottet.
Ar detta en rimlig anledn., alt när man beböfver begagna en person, så använder man den utan afseende på författningen. Jag vill icke vidare uptaga R. o. Ad:s tid, men får tillägga, att då man redan talat om propos. i detta fall, så lärer det väl vara nog tidigt. Hr Frih. o. Landtm, framställer den nog sjelf. Jäg vill tillika påminna derom, alt återremiss här är begärd, och förmodar att det lärer blifva den mening, som kommer att göra sig gällande; ty PresteSt. har återremitterat betänk., och då det har varit åtskilligt diskuteradt om det religiösa i frågan, så lar jag mig anledn. deraf förmoda, att R. o. Ad. icke blifver mindre tolerant än sjelfva presterskapets 90 Den 1 9 Mars e. ra. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Efter en så lång diskussion som denna kan det icke falla mig in att ingå i hufvudsaken. Hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter har troligen redan bestämt huru han vid den blifvande voteringen önskar rösta. Jag liar likväl icke kunnat neka mig tillfredsställelsen att få i prot. antecknadt, att jag är en ibland dem, som komma att rösta för utvidgade rättigheter för de Mosaiska trosbekännarne och att jag i detta afseende högeligen instämmer uti hvad som blifvit anfördt af Ilr Weidenhjelm, Frilune Hamilton och Palmstjerna samt Frih. af Ugglas. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad; hvarefter, då H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, började framställa de yttrade meningarne samt omnämnde att endast af Gr. Liljencrantz, vid öfverläggningens början, yrkande om obetingadt bifall till Utsk:s betänk, blifvit framstäldt. Gr. Liljencrantz anmälde sig och yttrade: När jag sednast hade ordet hade jag äran anmäla, att jag för min del afstode ifrån begäran om bifall till betänk., och alt jag förenade mig med Frih.
År det nemligen så, som den Kongl. Propositionen gifver tillkänna, och ingen lärer sådant betvifla, att genom införande af årliga riksdagar statsregleringsperioden jemväl blir ett-årig, då måste deraf följa, att, så länge den nuvarande Riksdags-ordningens före - 32 Motioner i Preste-Ståndei 1865. N:o 19. skrift om hvart 3:dje år återkommande riksdagar gäller, jemväl statsregleringsperioden mäste vara tre-ärig. Hafva alltså de i perspektiv ställda årliga riksdagarne ett sådant inflytande på statsregleringsperiodens längd, att, till följd deraf, Regeringen ansett sig kunna begära extra anslag allenast för ett år; manne icke då den gällande Riksdags-ordningen i ännu högre grad bort utöfva den tryckning på Regeringen, att, i öfverensstämmelse med gammal god ordning, de extra anslagen äskats för den period, sorn, enligt grundlagarne, bör förflyta emllan de hvart. 3:dje är återkommande riksdagarnes beslut angående dylik reglering? Redan de nu anförda omständigheterna gifva åt den vidtagna åtgärden en hög grad af godtycklighet. Men denna dess karakter ökas i betydlig mån genom det uttryck, som sannolikt efter moget öfvervägande blifvit valdt, för att beteckna åtgärden såsom en af tidsförhållandena påkallad. Kongl. Majit., heter det uti den Kongl. Propositionen, ”har vid sådant förhållande ansett rigtigast.” Ansett rigtigast, så heter det verkligen. Men det är ett farligt ord detta ”rigtigast”, då det uttalas om Rikets grundlagar af den ena Statsmagten allena. Det betyder att man står vid gränsen; det betyder ock, att jemväl den andra Statsmagten skulle kunna hafva rätt att säga om grundlagarne: Rikets Ständer hafva, ”ansett rigtigast”.
Skantz en af honom sålunda åberopad och i Rådstufvu-Rättens värjo befintlig upplysning, samt att, ehuru Munck af Rosenschöld bestridt handlingens öppnande, Rådstufvu-Rätten likväl, med antagande att Munck af Rosenschöld i målet redligt förfarit, skäligen bort och kunnat jemväl antaga, att uti handlingen funnes Skantz’s namnsedel, samt att handlingens öppnande således skulle lända Munck af Rosenschöld till fördel. Särskildt hade en ledamot, som deltagit i Rådstufvu-Rättens beslut den 18 Augusti 1853, förklarat, dels att han ingalunda inlåtit sig i pröfning af den fråga, huruvida Skantz ägde större elier mindre skicklighet för det arbete, han uppgifvit sij hafva uti förevarande fall verkställt, och att någon sådan pröfning, efter hvad beslutets ord visade, icke heller blifvit lagd till grund för samma beslut, dels ock, att han icke kunde godkänna Advokatfiskals-Embetets slutledning, att Rosenschölds fällande till ansvar i och för sig innefattade allenast en tillämpning af nyssnämnda deri 18 Augusti 1853 fattade beslut, enär de. som deruti deltagit, icke ens anat, hvad i målet vidare kunde komma att ske, än mindre vållat, att så skulle förfaras, som sedermera inträffat. Munck af Rosenschöld, åt hvilken härefter lemnats tillfälle att sig i målet yttra, har dervid endast anfört, att Tryckfrihetsförordningen och gällande lagar, jemförda med domarenas åtgärder i trvcklrihetssaken, innefattade ojäfaktiga bevis på de förseelser, desse sednare begått; hvarföre Rosenschöld yrkade tillämpning af 1 kap. 12 §. Rättegångs-Balken, och att de för sina förbrytelser måtte mista domareembetet, samt kännas skyldige att, hvem som bäst gälda gitte, ersätta Rosenschöld för lidande, kostnader och förluster med Två Tusen Riksdaler Banco.
Men när qvällen kom, hade hon tillredt en säng med blå silkes-bolstrar och snö-hvita lakan. Der lade han sig att hvila, och sof så godt, och drömde så fagert, så han tyckte sig hafva fått ännu mycket yppare gifte än någon af sina fränder. När nu morgonen grydde och sol rann öster upp, skulle prinsen gifva sig på väg. Han sporde så sin käresta till om hon var redo. »Ja,» sade råttan, »bara jag först får taga på mig mina bröllopps-kläder.» Härvid kunde Aske-pjesken knappast hålla sig ifrån att le midt under all sin sorg; ty han tänkte på hvad detta skulle bli för en underlig färd. Men den lilla råttan lopp ut, sprang upp på den jordfasta stenen, och ropade: »hit, hit, alla mina små råttor! Hvar med ett rått-skinn i munnen!» Genast kom der fram en sådan otalig hop råttor, att hela marken möljade; hvar liten råtta hade ett rått-skinn i munnen, och det klädde de på Aske-pjeskens käresta, och krängde så skinn utanpå skinn, tills hon ändteligen blef så stor och tjock, att hon inte orkade röra sig. När det var gjordt, drogo de fram en silfver-sked. Vid sked-skaftet spändes tolf stora tordyflar, frammanföre hoppade fjorton loppor, och sex små råttor gingo vid sidan, för att passa på bruden. När så allt var redo, sattes den stora råttan i silfver-skeden, och sedan torbaggarne till att springa, lopporna till att hoppa, råttorna till att löpa, och så bar det af i full fläng öfver både berg och backar. Men sjelf gick Aske-pjesken vid sidan och såg på, och lärer ej synas underligt, att han inte gladdes just synnerligen hvarken åt brud eller brudefärd. Allt som de nu skredo närmare och närmare mot kungs-gården, vardt Aske-pjesken alldeles modfäld; ty han väntade hvar stund att få se sina bröder komma farande med deras prinsessor, och tycktes honom, att han hellre ville vara död än att de skulle möta honom. Likväl gick han allt framåt, och grundade bara uppå hvad slut detta månde taga.
Med anledning af dagens betydelse gafs till slut en praktfull tablå, föreställande undergången genom eld och vatten af svenska krigsskeppet » Svärdet » i kriget mot Danmark år 1676, öfver " hvilken episod konung Oscar II skrifvit en präktig dikt, hvilken_flnnes O VENSKA TEATERN, var den enda af hufvudsta^ dens teatrar, som i ' ' söndags erinrade om Strindbergs SO-års-födelsedag genom uppförandet af en af hans dramatiska produkter. För mycket godt hus uppfördes nämligen » Mäster Olof » i den från Vasateatern välkända och " förträffliga iscensättningen af hr Molander. Utförandet var på det hela taget jämnt och godt, om man ock af t. ex. fröken Holmlund som Kristina hade haft rätt att vänta litet mera naturlig innerlighet och värme, än hon nu presterade. Främst stod som förr hr Hillberg, hvilken som Gerdt bokpräntare skapat en af sina öförgängligaste typer. Hr de Wahl brister i åtskilligt, men förtjänar på det hela taget godt erkännande för sin Mäster Olof. Nya i sina roller äro fru Sandell som den älskande, men hårda modern till Olof samt hr Eliason som riksmarsken, båda väl fyllande sina platser. — Applåderna voro lirliga vid hvarje akts slut. Föreställningen bevistades från början till slut D o k t o r Carl Fritzell. Invärtes och barnsjukdomar. TANDLÄKARE G. Depositionsränta 5 % Sparkasseränta 5 % Tänk på de dina! tillförsäkrar på fördelaktiga villkor Infödd tyska erteilt deutsche Konversationstunden Unterhaltungs-Gegenstände: Möderne literatur, Möderne Pedagogik, Möderne Philosophie Auch lur Anfänger Svar märkt » Egen metod », Iduns Byrå, Klara Södra Kyrkogata 16. (117) Frimärken för samlare och handlande billigast från G. Ny prislista gratis och franko. Caroline Dietrichson, lärarinna i italienska. ntmätninesfria pensioner sat sig som det bästa medlet.
Anledningen härtill är till en del att finna i den omständighet, att de skiljaktiga beräkningarna omfatta olika tidsperioder; men en ganska väsendtlig orsak ligger ock deruti, att den värde reservanten uti importen jemväl uptagit »ris eller paddy» och »gryn, utom af spanmål», artiklar, hvilka, med hänsigt till förev:de fråga, befinna sig i helt annan kategori än spanmålen, dels emedan de icke produceras inom Sverige, dels emedan de, hvad grynen angår, äro i gällande taxa belagda med tull. Jag är ledsen att behöfva göra denna erinran emot en eljest, som det synes, sumvetsgrannt uppgjord beräkning; men anmärkningen är af desto större vigt, som i den tid, beräkningen omfattar, ingår ett år, nemligen 1850, då införseln till Sverige af risgryn upgiek till icke mindre än 16 milhr skålp., det vill säga 15 till 20 gånger mer än under vanliga år, — hvilket härrörde derifrån att till England då inkommit ofantliga partier sådana gryn för att användas åt trupperna i det orientaliska kriget, men som, när detta hastigt afslutades, blefvo till billiga pris afvttrade åt andra Europeiska länder. Vid slutet af sin reservation har Hr Wolffelt framlagt en tablå, utvisande hurusom tullbestämmelserna för spanmål och åtskilliga andra landtmannavaror sedan 1841 -gradvis minskats, tiil dess nu existerande tullfrihet inträdde; och anser den värde reservanten häraf visa sig, »i hvad mån den så ofta inom Utsk:t framhållna grundsatsen af stabilité i tull-lagstiftningen gjort sig gällande. Mig synes det böra räknas den lagstiftande makten till för - Den 2 Juni e. m. 41 tjenst, att den nyttig ansedda förändringen icke i ett steg, utan successift blifvit utförd; och ingen torde viii nied fog kunna påstå, att stadga i lagstiftning 8r att önska, så länge denna ännu befinner sig i ett mindre ändamålsenligt skick, eller innan den kommit i ett stadium, som kan anses normalt.
N:o 142, i anledn. af väckt motion angtde reinon teringen vid Lifreg:tets Dragon-corps, m. m. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å detta utlåtande. Ropades starka nej, blandade med många ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna det nej öfverrösta! ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå delta utlåtande. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg denna fråga böra förfalla. Ropades ja. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskts den 3 dennes på bordet lagda betänk. N:o 143, med förslag till de grunder, som böra tjena lill efterrättelse vid pensionering af bankens embetsocii tjenstemän, vaktbeljente och konstidkare, blef samma betänk, begärdt ånyo på bordet af Hr Rå fel t, Anton, Hr von Hartmansdorff, Aug., m. fl. ledamöter. Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtsk:s den 3 dennes på bordet lagda utlåt. Nto 144» ' anledn. af Hr C. Sabelfelts motion om utsträckning i liden för återbetalning af uti Handelsoch Näringsdisconten upptagande lån, samt om fortfarande rättighet för Bancostyrelsen alt genom upplåning bereda tillgångar för nämnda discont. Upplästes ett prot.utdr. från PiesteSt. af den 4 sisth Dec., af innehåll att Ståndet, som afslagit StatsUtskts utlåttn Nlis 197 och 366, beviljat Hofmarskalken Leijonmark, i betraktande af hans nedlagda möda och vunna utmärkta förtjenster af Svenska tabellverket såsom secreterare hos Tabell-commissionen, en gratification af 2000 r:dr b:co, i hvilket beslut Ståndet inbjudit MedStånden att instämma. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Detta Högh Stånd har, som jag vill minnas, beslutat en större summa än den 20 H. i5 Den 6
Utaf ofvan uppgifna anslag, utgörande tillsammans Tjugusju millioner Åttahundranittiosex tusen (27,896,000) R:dr, förutom den till nordvestra stambanan anvisade behållningen å statslånefonden, böra under innevarande år tillhandahållas, dels för fortskyndande af arbetena å södra stambanan Tre millioner Åttahundrafemton tusen (3,815,000) R:dr, dels till förberedande arbeten å de nya jernväsanläggningar, till hvilkas påbörjande anslag vid denna riksdag blifvit anvisade, Sjuhundrafemtio tusen (750,000) R:dr; kommande återstoden, Tjugutre millioner Trehundratretioett tusen (23,331,000) R:dr, att utgå med en tredjedel, eller Sju millioner Sjuhundrasjutiosju tusen (7,777,000) ll:dr, under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866; hvarförutan blifvande vinsten å statslånefonden må, allt eftersom densamma till Riksgälds-kontoret inflyter, i män af behof, utaf Kongl. Maj:t disponeras för påbörjande af arbetena å nordvestra stambanan från riksgränsen.
Beträffande åter våra fabriker, anhåller jag att i Hrr:nes minne få återkalla hvad jag vid ett tillfälle redan haft äran nämna, att ingen af de väsendtligare såsom bomulls-, klädesoch sidenfabrikerne, spinnerier, tobaksfabriken m. fl. har under de sisla 20 åren mindre än fördubblats, men deremot de flesta 4, 5, 6, ända till 17 och 20 gånger förökat sin produktion, och jag uprepar nu hvad jag äfven vid det tillället flere gånger hade äran upgifva, att dessa beräkningar grun - 378 Den 23 December. das icke på sednare årens särdeles gynnande rörelse, ulan på erfarenheten under de sista 20 åren. Likaledes har den mycket omtalade stora importen varit alltid i stigande och den har fördubblats från 3, 4, 5, 7, 11, 22 och 37 ända till 180 gånger mot hvad den fordom varit, hvilket förhållande icke varit exceptionelt för de sednare åren, utan importen har ständigt varit i stigande. Afven sjöfarten har varit i stigande, hvilket bevisas af det ökade antalet fartyg som mera än fördubblats, och ångfartygens antal bar mera än femdubblats. Jag hemställer då, om man icke kan anse våra näringar lyckligtvis vara i den gynsamma, jae må säga blomstrande ställning, om jag undantager den nu inträffade tillfälliga rubbningen, att ganska lyckliga resultater deraf skola upstå, då det nu inträffade afbrottet en gång blir häfdt. Jag hemställer, om denna lyckliga ställning genom den nuvide krisen lidit någon väsendtlig förändring. Har något blifvit förstördt? Ar icke jordbruket och bergsbruket i samma skick som före krisen? Ar icke förhållandet enahanda med fabrikerne, endast de förses med erforderliga förlag? Just detta förlag bör anskaffas, emedan det nu är på väg att undandragas fabrikerne. Fabrikerne och våra näringar behöfva 3 saker, nemi. en betryggad äganderätt, en betryggad samhällsordning, lugn och trygghet för att bedrifva arbetet och slutligen förlag. I de tvenne första hänseendena synes intet återstå att önska, men deremot bör något göras i fråga om förlaget såsom jag redan nämndt.
Desse hafva sökt ej blott medel att hämma en farsot, när de förnummit en sådan grassera hos deras christna grannar, utan i synnerhet att hindra att icke farsoten spridde sig till dem, hvarföre de genom vallar och grafvar afstängt all cornmunication med nästgränsande smittade orter. Nu hafva Utskotten afslagit min hemställan på den grund, att farsoter, säga de, icke kunna hannnas utan att hafva uppkommit. Detta är icke svar på min anmärkning, ty jag har ej föreslagit, att medlen skola användas att hämma farsoter, utan att hindra deras uppkomst, och således just motsatt mig medlens användande företrädesvis för farsoternes hämmande. Jag tillstår, att jag försummade att ge, nom De n i5 FeLruarii f. ra. 97 liom en liknelse göra min mening än tydligare. Det är nemligen lättare och mindre kostsamt att söka förekomma en eldsvåda och dess spridande, än att, sedan den uppkommit och spridt sig vidt ikring, hämma densamma. Men jag igenkänner i Utskottets afstyrkan af mitt förslag samma anda, som så beredvilligt tillstyrker anslag till kostsamma Sjukhus och osunda Kaserner i Stockholm , men inga till beredande af en sundare local och derigenom förekommande af behofvet af så stora anslag till sjukvården. Min anhållan är, att Ridderskapet och Adeln täcktes' antaga mitt förslag, att i denna punkt Utskottens Utlåtande förändras så, att i stället för att Utskotten föreslagit, det öfverskottsmedlen af Curhusafgiften skola användas särdeles vid uppkommande farsoter, de må blifva använde särdeles till förekommande af farsoter; och anhåller jag om Hr Grefvens och LandtMarskalkens proposition härå. Herr Hjerta, Gustaf: För min del kan jag ej neka det stora värde jag sätter på den mening, som gjort sig gällande i Utskottens Utlåtande, hvarigenom räkenskaperne blifvit åtskiljde, så att man kunde komma åt SeraphimerGillet, hvilket undandragit sig att bidraga till Lazarettsmedlen.
Jag måste nemi. medgifva alt detta tillägg kan synas vara obehöflig!; men då de som skola tillämpa lagen, önska delta tillägg, hvilket också icke är stridande emot LagUtsk:s tanka, så vill jag för min del gerna bifalla att redaktionen må blifva sådan som BorgareSt. den beslutat. Det leder också lill enhet i beslut Stånden emellan. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då ingen yrkat bifall till Utsk:s förslag ulan förändring, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle denna § med den deri af BorgareSt. föreslagna förändring. Hr Gr. o. Lan dt ra. upplyste att BorgareSt. antagit Utsk:s förslag, med den förändring att betecknandet ”o. s. v.” ansetts böra förändras till ulskrifne ”och så vidare”. Hr von Hartmansdorff: Orden: ”och så vidare”, antingen de äro inskrifne eller förkortade, synas mig i allmänhet vara farliga ord i en lag, och de äro, så vidt jag känner, icke brukliga i vår lagstiftning. Nu har Ulsk. börjat med att säga: ”Finnes fel vid vexels öfverlåtelse”, men ansett detta stadgande icke göra tillfyllest utan velat specificera felen och uppräknat ett par tre sådane. Imedlertid och då Utsk. icke kunnat uppräkna alla möjliga, så har det slutat nied ”o. s. v.” Månne det icke vore bättre om R. St. underläte alt i lagen uppräkna något enda fel, utan blott begagnade de orden, jag nyss citerade, så all exemplen om merberörde ord ”o. s. v.” uteslötes. Så länge sistnämnde ord stå qvar i lagen kunna de afse huru många fel som helst. Hvartill skulle det då tjena alt uppräkna några vissa? Jag hemställer derföre om det icke borde hela: ”finnes fel vid vexels öfverlåtelse, vare vexelgodkännaren ej förbunden etc.”. Gr. Sparre: Jag tror att de exempel på fel vid vexels öfverlåtande, som Utsk. anfört, stå här ganska väl på sin plats.
Man har sagt, att utmätningssökanden bör hos denne tjensteman sjelf göra sig underrättad om fortgången af utmätningsåtgärderna och påpassa, när en sådan blifvit verkställd, för att derefter genast anmäla sig till emottagande af de utmätta medlen. Men en hvar måste inse, huru olämpligt, svårt och nästan omöjligt det är, särdeles för aflägset boende fordringsägare, att oaflåtligt och spejande följa utmätningsmannen under dess spridda förrättningar. Han skulle då nödgas att följa denne på spåren under loppet af 3:ne månader, efter hvilkas utgång han först äger -rätt att anföra klagomål hos Konungens Bef:h.‘de, örn utmätning ej blifvit verkställd. Det är således af vigt, icke allenast för den enskilde fordringsägarens betryggande, utan ock för den credit lånepapper, särdeles intecknade skuldsedlar, böra äga, för att såsom bytesmedel kunna ingå i allmänna rörelsen, att vid utmätningar och redovisning derför skyndsamt tillgår, och att dervid alla möjliga säkerhetsmått iakttagas. Hvad angar ofvannämnda obehöriga tilltag, så anser jag dem innefatta det största missbruk af allmänna förtroendet, och Den 20 Februarii e. m. 109 tillgrepp, der förskingring varit afsedd, hafva hos en executor nästan en brottsligare stämpel än stöld. Jag kan under läs förvara inin egendom; jag kan försträcka mina penningar åt den, som äger mitt förtroende, eller deponera dem hos honom; men här är jag tvungen att öfverlemna min egendom åt en statens tjenare, utan afseende 0111 jag sjelf anser honom solid, eller om jag tror hans karakter vara mig en horgen för hans förhållande. Om äfven medlen oförskingrade en längre tid qvarligga hos uppbördsman, kunna de dock under hans resor och förrättningar genom tjufvahand förkomma eller af eld förstöras. Äfven ur detta skäl böra de ju förr desto hellre befordras till deras bestämmelse.
Vid öfvervägande Iiäraf, bar dag funnit emot del. af lider nu allätns förslag, älskilliga anmärkning»,- förekomma, säsom: alt enär den, bvilken .säker lil lego» sig gods, som i gäldenärs lo finnes, ej säll sig älagdt, säsom vilkor för ^varstadens erbällande, all stalla borgen för den kostnad ooli skada, som af bans anspräk komma kan, torde tord, ings-egarens ratt oob säkerbet ieke vara tillfyllest bevarad, belst den ene elter den andre kunde uppträda med ogrundade egande-rätts anspräk oeb derigenom lörbindra utmätningen, samt omkormäldts borgen svnes kunna med skäl päbjudas, sä väl i ändamål alt bäila fordrings-egaren skadeslös för binder oeb uppebäll i allmänbet, som oek synnerligen, för den bändsl56, att gäldenär gör eoneurs under afbidan af domarens utslag öfver ett sluteligen lränträdt eller ogilladt anspråk, i bvilket fall fordringsegaren, som efter nuvarande Vag ieke nar förmons-rält, pä grund af ^varsladen, förlorar den rätt i eoneursmassan, bvilken, derest utmätningen fält ske, skulle bouoin tillkommit; att, enligt förslaget, blotta anmälan af gäldenär, det godset börds annan till, skulle medföra inställelse af utmätningen, utan att i stället blifvit föreslagen någon sä beskaffad äigärd, som kunde betrygga fordrings-egarens rätt, i bändelse berörde anmälan sedermera befunnes ogrundad, oeb gäldenären gjorde eoneurs innan n^f utmätning bunnit anställas; att föreskriften om stämning pä landet, bvilken, enligt förslaget, skulle utlagas till det Ving, som nast elter sex mänadei infaller, bordt innebalia: