Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilket för samtlige IJiks-Stånden vördsamt anmäles. Stockholm den 28 September 1860. Ank. till Exp.-Utsk. ilen 1 Oktober 1860, kl. 10 f. m. Memorial lill Rikets Ständer, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 21, i anledning af framställda anmärkningar emot nämnda Utskotts under N:o 7 afgifva Betänkande öfver ej mindre Kongl. Maj-.ts nådiga Proposition om förnyad författning rörande utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet, än ock enskilda motioner i samma ämne. \ Sedan Rikets Ständer godkänt Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets under N:o 29 afgifna Memorial, innefattande förslag till voterings-propositioner i ofvanberörda ämne, och i sammanhang dermed jemväl gillat Utskottets hemställan i fråga derom, inom hvilket Utskott votering rörande hvarje särskild skiljepunkt borde ega runi; så har förstärkt Lag-Utskott denna dag, i enlighet dermed, anställt följande omröstningar: Esta omröstningen: i afseende på § 11 mom. i punkt. 2 af den föreslagna nya författningen: Den, sorn anser denna punkt böra hafva den af Utskottet föreslagna, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända lydelse: "Till legokarl får ej användas den, som är boende ut - 6 Lag-Utskottets Memorial N:o 57. om det län, der den beväringsskyldig^ bör undergå mönstrings ej den, sorn förut tagit lega” o. s. v. röstar Ja; Den det ej vill, röstår Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att omförmälda punkt skall erhålla den af Borgare-Ståndet antagna lydelse:
Län uti Saltpeters tillverkande efter en bättre method. — 16 — Sedan under vidtagandet af nödiga förberedelse-mått för hans nya Saltpeterberedningsanstalt genom så kallade varmlador, i hvilka Saltpeter skulle kunna alstras håde vinter och sommar och således en större qvantitet deraf årligen tillverkas, än hvad förut varit vanligt, 2:ne femtedelar af berörda arfvode blifvit, på sätt Revisorerne andragit, till Plagemann utbetalde, samt efter det han, enligt Nådig föreskrift, vid slutet af år 1838 inkommit med underdånig berättelse om sina ytterligare vidtagna åtgärder och deraf vunnet resultat vid anställda mindre profsjudningar ur dess inrättade Saltpeter-varmlada, hvilka syntes icke ofördelaktigt vitsorda mättan af inrättningen, blef 3:dje femtedelen af arfvodet den 13 Februari 1839 honom i Nåder tillerkänd, dock, enligt Comiténs dervid gjorda underdåniga hemställan, med åliggande för honom att genom afsjudning af Varmladans hela innehåll framlägga ett för anstaltens allmännare gagn och användbarhet närmare och säkrare afgörande resultat, än genom förenämda profsjudningar åstadkommits; på pröfningen hvaraf, efter derom gjord underdånig anmälan, det skulle bero, huruvida och i hvad nion de återstående 2 femtedelarne af arfvodet kunde honom tilldelas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tili SAMTLIGA - DENS PRO TO COLL. Fjerde Samlingen innehållande Slals-TIt.skol tets Betänkande ^:lc Bandet. Ol« -t 5 Kio 5oh Ånkom den 4 October 1823» Memorial, angående sättet föl* kostnadernes bestridande till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förmälning och verkstälde utländska resa. I anledning* af Bevillning^ - Utskottets i Memorial den i3:de ilästl.
En skola blir med tiden ett vilseledande, urvattnadt porträtt af mästaren, men han har på sätt och vis gått i borgen för den med sitt namn. I vår tid börja emellertid nationerna bli så bekanta med hvarandras litteratur, att de icke så lätt taga efterbildning för sjelfständighet. Man ser skolornas mekanism i öppen dag. Man ser, att skolans medlemmar icke blott låna mästarens framställningssätt utan också hvarandras, liksom tjufvarne i Dantes helvete stjäla hvarandras gestalter. En skola rusar ut i verlden och ropar: Halloh! I dag har jag funnit en ny sanning! – Men verlden granskar sanningen och svarar: Den der nya sanningen fann ju din mästare redan i går. – Skolan fortsätter dock modigt sin väg och jublar: Se! Se! Mina motståndare äro filisteerne, och jag är Simson! – Verlden skakar på hufvudet och svarar: Skall någon vara Simson, så är det din mästare; du är på sin höjd åsnekindbågen! All andlig sjelfständighet är ju endast relativ, alldenstund den hufvudsakligen endast kan yttra sig i ett omgestaltande, ett kombinerande, ett utvecklande af något redan befintligt. Allt för stor osjelfständighet förråder naturligtvis dock tomhet. Hvarför icke lika gerna tiga alldeles, som att upprepa hvad någon sagt nyss förut? Ett instämmande kan ju vara på sin plats, men icke ett omständligt upprepande. Att uppnå möjligaste personliga sjelfständighet tycks också vara det mål, som just nu allt tydligare framträder för flertalet, att icke säga alla af våra yngre i utveckling ännu stadda författare. Det är denna sträfvan, som hos oss är första signalen, att naturalismen kommer att ramla som skola. Hvad Sverige angår, få vi emellertid säga, att någon naturalistisk skola i egentlig mening knappast utbildats derstädes. Många, ja, de flesta yngre författarne ansluta sig till den naturalistiska riktningen, men någon verklig skola ha de icke förenat sig till. Naturalismens framställningssätt torde öfver hufvud taget alldeles icke passa för svenskt lynne. Af alla naturstridiga äktenskap, som den moderna litteraturen skildrat, skulle intet blifva mer ohållbart än ett äktenskap mellan naturalismen och svenska lynnet.
Då jag säger detta, så synes deraf ty effig t, att jag vill att Judarne hädanefter tillegnas sådana medborgerliga fri-och rättigheter, som Utsktn föreslagit, nemi. alla de, som äro med våra grundlagar förenliga. Hafva de fått dessa rättigheter, så hoppas jag ali ingen kan beklaga sig öfver deras tillstånd i landet. Ku är förhållandet, mine herrar! att i838 års författning visserligen tillerkänner dessa bekännare af mosaiska religionen större rättigheter; mendet är blott ett undantagsstadgande, d. v. s., det tillätes väl än för den ena och än för den andra alt sig har nedsätta, meri endast med särskildt Kongl, tillstånd få Judar köpa fäst egendom, och stadgandet är således icke en lag för alla. 344 D c o a4 April f. m. Det är denna olikhet, som jag anser böra borttagas, oell det är af sådan anledning jag ansett en lag böra utfärdas, enligt hvilken de rättigheter, som genom en sådan lag Judarne tillädes, skulle få åtnjutas endast på grund utaf denna lag, oberoende af Kongl, gunst eller nåd. Då jag sålunda yttrat mig för bifall till betänk., så hoppas jag att R. o. Ad., som förmodligen afslår detsamma, icke anser mig hafva varit ledd af religionsfanatism. Hr von Hartmansdorff, Au g.: De värde ledamö ter, som yttrat sig till fördel för Judarna, hafva nyttjat så förskräckliga och ljungande talesätt mot dem, som kunna vara af motsatt mening, att jag nästan tvekar om jag skall våga säga något deremot. Det förekommer nemi. som deras ofördragsamhet mot andra Svenskar för deras afvikande meningar om Judarna vore lika stor, som samma ledamöters fördragsamhet med Judarna för deras afvikande tänkesätt både om Gud och andra folk.
»Då nu vidare berörde gåfvobref, hvilket genom särskild förut meddelad^ laga kraftvunnen dom blifvit förklaradt icke innefatta egenskap af testamente, ej kunde såsom sådant ’) Att dessa frågor icke haft inflytande på Hofrättens domslut, vill ju säga detsamma, som aU Hofrätten dermed icke uttryckt ogillande af en efteråt skeende acceptation. Men livad innebär då Hofrättens dom? Kunde acceptationen efteråt äga rum; när upphörde den daatt kunna det? och hvarföre da icke tillåta de gåfvotagande att ännu acceptera, så länge gåfvan ej var återtagen? Men tilläts detta; sa försvunno ju Hofrättens domskäl. Är det då jag, som icke rätt uppfattat dem? Eller är sanningen den, att Hofrätten gjort sig om acceptationen det origtiga begrepp, att den oundvikligen borde ske samtidigt med sjelfva gifvandet? 2) Gåfva i egentlig mening (fullbordad genom emottagande) har icke ägt rum; men sjelfva gifvandet torn del än må kallas gåfva i oegentlig mening) har dock ägt rum; och della gifvande tillintetgöres icke genom fördröjdt accepterande, så framt ej det gifna imedlertid återtages. I förevarande läll kunde gåfvan icke de gåfvotagande fråndömas, sä länge återtagande ej skétt, med mindre man utgick fran en nödvändig samtidighet af gifvande och gåfvotagande. 3) Men till emottagandet var ännu tid, äfven efter gifvarinnans död, när hon i lifstiden ej funnit gohl all affordra gåfvotagarna cn acceptation, och imedlertid icke återkallat gåfvan. *) Således, utan att afgöra, om icke emottagandet ännu kunde ske, fråndötndes gåfvan gåfvotagarna derföre, att detta emottagande icke redan skett. 5) Nej, icke på det sätt gått i fullbordan, att äfven emottagandet inträffat (så vidt bevisning derom blifvit åberopad); men gifvandet var fullbordadt, och dess verkan fullbordades, så snart emottagandet tillkom.
Här förekommer att Fullmäktige skulle ega utgifva »äfven sifveroch guld-plantsar, de förra emot 37 ltdr Ernt, motsvarande ä 128 sk:s kurs 27 mark finsilfver köl nisk vigt, som det omyntade silfret, enl. Hamburgskt prof, innehåller eller emot lägre pris dock icke understigande det i myntbestämningslagen för hvarje Rdr i silfver stadgade af 128 sk. Bko eller 4 Rdr Rmt.» Det torde vara skäl att äfven här kursen tages efter Riksmynt-beräkningen. Jag anhåller således om återremiss äfven af denna punkt. Förcv:de punkt blef, efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, till Utsk. återremitterad. i:de l. o. m. 8:de punklerne. Biföllos. Otde punkten. Gr. Lagerbjelke: Jag hemställer om det kan vara riktigt att föreskrifva bedrifvande för Bankens räkning af vexelköp jemväl i Götheborg. Det är i början af §:n sagdt att meningen med denna rörelse är uprätthållande af myntvärdet och införskrifvande af silfver från Hamburg eller Altona. Nu är bekant att den största affärsverksamheten från Hamburg och Altona bedrifves på Stockholm oell icke på Götheborg. Götheborg har sin största handel på England, och vore det fråga om att köpa vexlar på Pund Sterling, då vore det sannolikt fördelaktigast att köpa dem i Götheborg, men då fråga är om att köpa vexlar på Hamburger-banko, ar det i allmänhet mera tillgång på sådana vexlar i Stockholm än i Götheborg. Kommunikationen mellan Stockholm och Götheborg är äfven så lottad att om också endast i Stockholm vexlar köpas å Hamb.Bank, kan det icke upstå någon svårighet för en handlande i Götheborg att få sina vexlar när han vill försålda i Stockholm. Deremot kan det för RiksBanken vara ganska olämpligt att icke säga vådligt, om denna handel bedrifves på två ställen af 4 särskilda personer.
Sundhets-kollegii underdåniga skrifvelse af den 20 sistlidne Juli, hvaruti — Med afseende å hvad sålunda förekommit hemställde Departements-chefen, att Kongl. Majit täcktes i nådig Proposition föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande kurhusafgift må jemväl under år 1867 utgå på sätt och till de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförfluten riksdag bestämda och i enlighet dermed af Kongl. Majit genom nådiga Kungörelsen den 13 Mars 1863 påbjudna. Kongl. Majit täcktes Departements-chefens, af Stats-Rådets öfriga ledamöter biträdda hemställan i nåder bifalla, samt befallde, att i öfverensstämmelse dermed nådig Proposition, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle under denna dag till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo A. J. Olde. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd. Kongl. Maj:Is nådiga. Proposition till Rikets Ständer, angående ersättning för hushyresmedel ål fyra lektorer vid elemen tarläroverket i Strengnäs: Gifven Stockholms Slott den 29 December 1865. Uti underdånig skrifvelse den 23 December 1863 har Domkapitlet i Strengnäs, — med anledning deraf att Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag medgifvit, att hushyresmedel finge af elementarläroverkens lärare åtnjutas utan att inberäknas i den ordinarie lönen, samt under åberopande al nådiga Brefvet den 5 Februari 1808, hvarigenom vore förordnadt, att tre lektorer vid Strengnäs gym nasium skulle erhålla boställslägenheter och fyra hushyresmedel, hvartill användts 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 64. för hvarje lektor en tiondedel af de utaf vissa inom Fellingsbro socken belägna hemman utgående räntor, hvilka Drottning Christina den 20 November 1651 till nämnda gymnasium anslagit såsom godtgörelse för en af Konung Carl IX:s Enkedrottning
att Den DömDe ej må i allmänt märf brufaé; i) att härförutan färjfilDa (braff för etnbetsmän böra mara: 1. affättning, 2. mtjbning af embete; f) att Domaren (fall äga att, inom miga i lagen utfatta gränfor, mäta fbraffet efter brottets bejfajfenhet famt DermiD förefommanDe milDranDe eller förfmåranDe omfbänDigheter; l) att Denna åt Domaren (emnaDe latituD mt'D jbrajfmätningen icfe blott må gälla inom en mig jbraffart eller graD Deraf, utan bör äfmen, i De fall, Der fåDant pröfmaé nöDigt, i lagen utjbräcfaé till mer än en jbraffart eller graD. •fDmilfet bejlut <3Si, uti unDerDånig jfrifmelfe af Den 22 tnnemaranDe må* naD, (mö Äongl. 9)baj:t anmält. 69 §• 54. ©emenfamt meD JCongl. 5ftaj:t fafme ‘SSi bejlutat, att, genom utfärDanDe författning, marDer, fåfom ett af Äongl. £3refmet Den 25 September 1777 föranleDt unDantag från allmänna Sågens jtaDganDe t l fap. 2 § Straff» Söalfen, förorDnaDt, Det ej någon må fäftaS för brott emot 5 fap. l § Sftijj» gerningö»$5alfen, förr än efter Det ^ongl. 3)iaj:t förvarat unDerföfning böra fortgå. §. 55.
Grefve von Rosen, Aocel: StatsUtskottet har afslagit löneförhöjning för LandtRäntmästaren i Götheborgs och BohusLän, ehuru han, enligt RikeLs Ständers och Kongl. Majlis beslut, var vid tjenstens tillträdande Den ra Junii f. m. försäkrad att i lön erliSlla 1,200 R:dr B:co, nien dock icke bekommit mera, än för åren 1824 och 1825, 865 R:dr 8 sk. 10 r:st. årligen, år 1826, 1,180 R:dr, år 1827, g5o R:dr 3o sk. 3 r:st. samt år 1828, gog R:dr 12 sk. 5 r:st. Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om väl denne Tjensteman möjligen kan hafva sin utkomst med en så ringa lön, helst han ej har tillfälle till någon biförtjenst, då han alla Söknedagar, både föreoch eftermiddagen, måste vara tillstädes på sitt Embetsrum. När man derjemte beräknar, hvad han måste betala till en person, som bestrider ChartaeSigi 1 lataeförsäljningen i hans ställe, och hvad sorn åtgår till hyra för boningsrum, så har han af lönen icke mera qvar alt lefva af, än ungefärligen 3oo R:dr. Öfverväger man detta, och tillika tager i betraktande, huru mycket Matpriserne i Götheborg variera; så finner man, att hans belägenhet förtjenar att behjertas och förbättras. Såsom motskäl har Utskottet endast anfört, att han blifvit befordrad till tjensten, efter det den nya löneregleringen vidtog. Men han blef utnämnd till Räntmästare år 1824, och kunde således icke veta, att lönen blifvit minskad. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, Herr von Hartmansdorff, Jugit st:
Magnus Mänsson, Carl Alisson och Anders Jansson frän Östergöthlands län instämt; ll:o och 12:o af rjksdags-fullmäktige Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län och Anders Persson från Östergöthlands län, med hvilken sednare, jemte nyssnämnde fullmäktige från sistnämnde län, äfven riksdags-fullmäktigc Anders Andersson från samma län och Olaus Börjesson frän Götheborgs och Bohus län sig förenat.: att, med ändring af stadgandena i 2G kapitlet 2 och 4 gg i Byggninga-balken, egare af säterier, ladugårdar samt afhyste rånell rörs-hemman mätte ålägga? att, lika med egare af annan jord, deltaga i uppbyggande oell underhållande af prestgård, tingshus och liäradsfängcjse; 13:o och 14:o af riksdags-fullmäktige Anders Andersson från Östergöthlands län oell Daniel Danielsson från Örebro län, som ansett, att all jord, utan afseende å naturen, bör tillförbindas, att till kostnaden för uppförande och underhållande af tingshus och liäradshäkte bidraga; 15:o af riksdags-fullmäktigen Nils Andersson från Christianstads län: att 2G kapitlet 4 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: ^Tingsbyggnad skall hvarje härad bygga, efter förmedlade hemmantalet, a vanlig tings-stad, eller der Konungens Befallningshafvande pröfvar lämpligast, sedan rätten deröfver hörd är. Der skall vara till det minsta en stufva sa stor, som tarfva? för rättens sammanträden, och två kamrar; samt vare häradet skyldigt att den byggning underhålla. Vid hvart tings-ställc skall oele ett fängelse vara, der missgerningsman må i förvar hållas. Särskilde härader må dock, elter thy Kongl. Maj:t förordnar, hafva gemensam tings-stad och gemensamt häkte.
Adelsfaneindelning må till Statsverket indragas mot det att på förevarande Hufvudtitel uppföras kontanta anslag af såväl 6,287 R:dr 44 öre, såsom tillökning i anslaget till “indelta kavallerioch infanteri-regementena11, som ock 4,000 R:dr, såsom tillökning i anslaget för Arméförvaltningen, äfvensom att det af Rikets Ständer sedan längre tid beviljade, nu med 500 R:dr årligen utgående extra anslag för upprättande af de s. k. statistiska tabellerna, hvilket äfven hädanefter måste afses till godtgörelse för en del af arbetet inom Arméförvaltningens bokslutskontor, måtte förändras frän tillfällig till ständig eller ordinarie egenskap, samt i sådant fall få tilläggas det i Arméförvaltningens stat upptagna belopp till gratifikationer åt extra tjenstemän och betjente, med vilkor att statistiska tabellverket rörande Fjerde Hufvudtitelns anslag allt framgent inom Arméförvaltningen upprättades och dess årliga hufvudböcker åtföljde; till följd hvaraf E. K. Maj:t föreslagit att Arméförvaltningens anslag med tillägg af nuvarande anslag för utred ningsförråden, 10,700 R:dr, må utgöra R:dr 123,200: — och, då närvarande anslag för Krigs-kollegium, jemte utrednings förråden, är i Riks-staten utfördt med „ 118,700: — alltså skulle erfordras en tillökning af R:dr 4,500: — Härvid har E. K. Maj:t dock gifvit Rikets Ständer tillkänna, att granskningen af vissa till landtförsvaret hörande årsredogörelser, hvilken, i sammanhang med aflöningsstaten, hos E. K. Maj:t föreslagits att till Kammar-rätten öfverflyttas, men som E. K. Maj:t funnit böra hos Arméförvaltningen fortfarande verkställas, möjligen komme att framdeles göra aflöningsmedel för en något förstärkt revisionspersonal i Arméförvaltningen erforderliga.
Jag kan icke instämma med Herr Hjerta deruti, att Herr Dalman i sitt anförande börjat i rätta ändan; ty jag tror icke att detta anförande hade till föremål alt uppdraga en historisk tafla af händelser ne sedan 1809, och jag anser,.att Herr Dalman i alla fall kunnat hålla sig till alla de öfrige af honom uppräknade resultater af 1809 års .Statsförändring, mot hvilka jag icke eller gjort någon anmärkning, men utelemnad sjelfva Statshvälfningen, så besynnerligt utmärkt med orden: bortjagandet af en infödd Svensk Dynastie. Det är också endast känslan af denna högst onödiga utmärkelse, som gifvit anledningen till mitt anförande; och jag tror för öfrigt icke, att jag ofta höjt min röst för att få ur Protocollet borttagne alla här förda klagomål öfver Styrelsens åtgärder. Jag skulle säkerligen icke heller vid Herr Dalmans anförande hafva fästat större vigt, än vid alla öfriga af samma halt, örn icke den här förekommande citationen, som i hög grad stöter mot sakernas nuvarande ordning, föran ledt - Den 19 F e b r u a r i i f. m. a41 ledt mig dertill. Dessa förhållanden böra således icke förvexlas. Herr Hjerta säger vidare, att. om man icke fästat någon vigt vid saken, skulle den hafva blifvit glömd. Jag har icke fästat någon vigt vid Herr Dalmans uttryck, ehuru de blifvit fällde inom della rum, emedan jag, då de fälldes icke hörde dem, och jag icke heller trodde anförandet vara till den grad utmärkt, att det sedermera förtjente uppsökas i protocollen. Men det är Herr Dalmans eget fel, att han låtit trycka sitt anförande uti ett offentligt dagblad; ty, utan att tillerkänna tidningarne den stora makt, de sjelfve vilja tillskansa sig, är det likväl onekligt, att anförandet derigenom fästat en uppmärksamhet, som uleblifvit om detsamma legat begrafvet i våra protocoller.
I stället ryckte jag honom helt skonsamt ned ifrån hans falska rikedoms piedestal med den förklaringen, att han hellre än på onödiga utgifter borde tänka på att betala sin förra värdinna, hvilken törhända var i stort behof af sin lilla fordran. Om han t. ex. betalte henne fyra riksdaler och lemnade fyra till madam Andersson för anskaffande af mat och dylikt samt endast behölle de två återstående för sin privatissimaste räkning, så handlade han visligast. Det vore för tidigt att tänka på nöjen och njutningar, innan man fullgjort sina förpligtelser mot andra. Pettersson gaf mig rätt i detta som uti mycket annat, men icke såg han längre så glad ut, der han satt vid bordet med en dufning i sorter samt gröt och mjölk i perspektivet i stället för teater och biffstek. Han var nu emellertid en rangerad karl med fyrtio kronors inkomst i månaden och goda föresatser att arbeta sig fram på den bana, han valt. Vi låta honom således tillsvidare förkofra sig i varukännedom under arbetsförmannens ledning och i nödiga studier under min. Hvad de senare vidkommer, så slungade han, trots mina föreställningar, helt och hållet sådana bildningsämnen som kristendom, historia och naturkunnighet, hvilka han förklarade alldeles onödiga för en köpman. I brädgården hade han nemligen låtit berätta sig, att flera af Göteborgs förnämste och rikaste grosshandlare, hvilka till och med slutat såsom kommerseråd, ej alls egt någon sorts boklig bildning. Räkna och skrifva måste naturligtvis en köpman kunna. Eljest vore knepet i all handel bara det, att köpa billigt och sälja dyrt. Sedan gjorde det sak samma, hvad slags varor man handlade med: man kunde bli lika rik på lump och lort som på kläde och spannmål. Och han citerade en vers: »Olof Wijk Sålde spik, Så han blef rik.» »Ja, det är nog bra,» sade jag. »Men jag kan också rimma: Olof Slank Sålde plank, Så han blef pank.» »Då sålde han dumt,» utbrast Pettersson. »Det kan väl hända. Men se du till, att du icke gör sammaledes!» sade jag nästan strängt och afklippte dermed hela detta resonnemanget.
Cap. *’Allmänna stadganden. §• f* "Sveriges Rikes Bank, för alltid skild från Rikets Statsverk, vare under Konungs och Ständers gemensamma garantie, men — —• Kongl. Maj ds Kådiga Skrifvelse N-0 36. j 1 "II Cap. Om Bankens rörelse såsom Depositions-Bank. §. i3. "III. Cap. 'Om Bankens rörelse såsom Låne-Bank. §. 20. Serskilda bestämmelser. §. 26. §. 27. "Denna Lag må ej annorlunda ändrås än pä sätt i Regeringsformens 87 §. om allmän Civil-Lag stadgadt är, och ege i afseende på verkställigheten samma kraft och verkan, som Rikets öfriga Lagar.” Högsta Domstolen fann, att, såvidt ifrågavarande Lagförslag innefattade ämnen af den beskaffenhet, att det tillkomme Högsta Domstolen att utlåtande deröfver meddela, något emot samma förslag icke var att erinra; om hvilket Högsta Domstolens underdåniga yttrande Note utur Protocollet skulle till Handelsoch Finance-Expeditionen afgå* Ex Protocolfo Carl M. Schönmejer. Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse N.o 3(j. Motiver till den föreslagna Lagen för Banken och upplysningar rörande densamma.. Åfsiglen med denna Lag är, att genom bägge Statsmagternas gemensamma stadfästelse gifva åt grundvalen för all eganderätt en ytterligare säkerhet, och att, medelst organiska bestämmelser för Bankens rörelse och. förvaltning, betrygga dess förmåga att alltid uppfylla sitt åliggande för myntvärdets stadga, enligt Myntbestämnings-Lagen af den r Mars i83o. Endast h ufv tid gr unde r n a för Bankens rörelse och förvaltning utgöra föremål för denna Lagstiftning. Regie me nl a r isk a föreskrifter, sorn kunna och böra efter omständigheterna förändras, tillböra ej dera organiska Lagen - nödvändigt är dock, att de icke stå i strid med densamma. §•' r Denna §. är aldeles öfverensstämmande med den föreslagna förändrade redaclionen af Regeringstormens 72 §.