Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JYs 56, i anledn. af väckte motioner om förändring i Kongl. Förordmn "d. 7 Maj 1842, angide behörighet att föra befäl å Svenskt handelsfartyg. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då jag uti ett föreg:de plenum begärde bordläggning af detta Betänk., hade jag för afsigt att deremot göra några anmärknir, men dä nu det förhållande inträffat, att hvad motionären åsyftat, blifvit genom K. M:s Nåd. Kungörelse i ämnet, hufvudsakligen medgifvit, så anhåller jag endast att R. o. Ad. ville lägga detta Betänk, till handlingarne. Propos. till bifall å förevaride Betänk, blef härefter framställd och besvarad med Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs StatsUtskis d. 4 dennes på bordet lagda Utlåt. M 56, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling, ar kronans rätt till ett efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. Den 11 31 ars e. ni. Frih. Cederström, Rudolf: Det Höglofl. StatsUtsk. har icke funnit skäl att tillstyrka bifall till hvad K. M. i denna del föreslagit, under förmenande att Statens inkomster af dana-arf, liksom öfriga inkomster, böra hållas Kronan oförryckt tillhanda, åtminstone så vida icke serdeles ömmande omständigheter förekomma. Jag anhåller då att få uti det Höglofl. Ståndets minne återföra det förhållande, att vid alla Riksdagar sedan 1809 hafva R. St:r, så ofta fråga om dana-arf upslått, med utmärkt beredvillighet och gifmildhet både emot kommuner och till och med emot enskilde, tillåtit att en mängd dana-arf uti en eller annan form fått återgå lill det samhälle, inom hvilket de fallit. Jag får i detta hänseende åberopa, huruledes R. Sl:r vid 1830 års
vid Iduns stora pristäfling — 1 — 6, 8 - 1 2 Gamla gömmor; skiss för Idun af Sophie Unge 2 I sockenbud; af Ellen Bergström 3 Ett litet h e m; af Laura Fitinghoff. 4 Vinter; af Georges de Peyrebrune 4 Vårsådd; ur lifvet af Edith Forssman. Bel. med hedersomn 5 — 7 Fjärilen; af Georges Ohnct 5 I vimlet; af Hugo Samzelius ._ _. 6 Små kulturbilder af Ave. Öföers. från spanskan af Sv. C — n 10, 11 Utan ord; af N. 10 Öppet bref till Scaevola; af Ingrid Gullin 10 Luftslott; skiss af Elisabeth Kuylenstienia 11 » Det mått, hvarmed I maten ... » Ett samtal med månen, upptecknadt för Idun af D. E. B. 11, 12 Misstämning; skiss för Idun af Sophie Unge ... 12 Tre systrar; en sannsaga, berättad af Vilma Lindhé 13 — 16 Idealerna; berättelse af C. O. Gumazlius. Bel. med hedersomn 13 — 25 » Minns du det ännu? » Af Lisbeth Lindcmann 14 Stackars barn! Ögonblicksbilder af Ludvig Roman. I: Är Fritz ett snille? II: Bara talangfull - 15 I » damernas paradis »; paristeckningar för Idun af Alvar Arfwidsson. I — 111 15, 20, 26 Våren på landet; af Thore Blanche 16 Sista ackordet; skiss af Hj 17 En krona; skiss för Idun af » Kalle Lycklig * ... 17 Hans andra hustru; skiss för Idun af Arodna 18 När grosshandlaren förlofvade sig; novellett för Idun af Elin Ameen 19 — 24 En hittills okänd ungdomsdikt af Atterbom; af Bernhard Risberg 21 Från lidandets och barmhärtighetens värld; några Stockholmsbilder af Cecilia Bååth-Holmberg: Inledningsartikel 22 1.
Som detta icke egt rum, ber jag att, såsom tillägg till motionen få upgifva, det jag anser vingleri, spel och dobbel, egennyttigt och oridderligt upförande, besökandet af dåliga sällskaper samt dryckenskap vara sådane förseelser, hvilka hedersledamöterne måtte tillerkännas rätt att uptaga och handlägga. Angående domstolens föreslagna sammansättning, har jag intet annat att anmärka, än att jag anser, att korporaler äfven i dem måtte få säte och stämma. Afven dessa personer äro medlemmar af den stora militärfamiljen, och i anseende till sina egande befattningar, om de rätt upfattas och upskattas, ibland de vigtigaste och mest verkande medlen i och för tjenstens behöriga gång och en god militärandas åstadkommande samt till arméens förmåga att kunna upfylla sin bestämmelse. Frih. Creutz, Steffan: Den nu förev:de motionen ari sanning en nyhet, som inom den Svenska arméen tills dato icke hörts af. Det är beklagligt, att inom denna armé skola inträffa sådana allmänt bekanta förhållanden och händelser, som, om de också icke göra en sådan inrättning nödvändig, dock synas kunna rättfärdiga motionen. Jag tror för min del, att de föreslagna hedersdomstolarne icke äro för oss nödvändig, samt att de icke skulle komma att motsvara det dermed afsedda ändamål, utan att de deremot skulle göra mycket mera ondt än godt. De skulle kunna inom Deri 26 November f. m. särskilda korpser föranleda en slags militärisk kamratdiktatur, en militärisk skråanda, som gjorde, att militäryrket betraktades ur en alldeles för ensidig synpunkt, skiljdt från hela det öfriga nationallifvet; de skulle kanske leda till partistrider, oeh^till ganska farliga stämplingar emot nationens sanna frihet. Vi hafva ju den allmänna lagen, vi hafva krigslagar, till hvilka man kan vädja i sådana fall, då ett mindre aktningsfullt förhållande mellan kamrater eger rum. Dessa ifrågasatta domstolar blefvo också ganska kostsamma, och huru skulle aflöningen till dess ledamöter bestridas? Skulle bidrag erläggas af olficerarne sjelfve, eller skulle man begära ett särskildt statsanslag för ändamålet?
S, U. Bet, IV: 472, Besl. IX: 211. 2ltk 221, Brandstod, när Egendom är försäkrad i Allm, Verk,- Remiss II: 445'. L. o, E. U, ”et. VII: 151, Besk IX: 174. 178. 185, 2o3, L. o, E. U. Skrif, X: 136. K, M. Svar I: 356. — dess erläggande efter förmedladt eller oförmedladt Register 11 hemmantal, Remiss II; 482. L. o, E. U. Fet, VII; 142. Skrif. X: 134. Bref och Order, Militär-, deras fortskaffaude, Remiss II: 484, E. U. Bet, VIII: 90. Skrif. X: 91, — -bärningen, Krono-, Remiss II. 5°7* E. U, Bet. VIII; 117. Bropenningar, i Stockholm, se P ar m p eli n i 11 g a r. Brott, af personer i Sverige eller Norrige, hvilka derefter afvika till det andra Riket, K. M. Prop, I; 324. Remiss derå II; 56i. 562. K, M. Skrif. I; 348. Bet, öfver Prop, VII: 618. Skrif. X: 733. 662. — -mål, förvista, Ransaknings-handlingars insändande deri, Just. Omb. erätt. II* 234. — , understälda, hänvisning till Besvär deri, s, st, 290. — —, Böter deri efter förmögenhet, Remiss II: 510. L, U, Bet. VII: 181. 200,204. — slingar, deras användande å Handelsflottan, Remiss II; 711. b. S. c. L, U, Bet, VII; 443. Besl, IX: 374. 380. 383. se äfven Fristad.
Tjensteman till hvarderas biträde och ständiga Substitut; men enär, efter hvad LandshrT lingarne anfört, icke dessmindre vid hvarje Landshöfdinge-Embete erfordras minst 1 LandsContorist och 1 LandsCancellist, med efter deras befattningar lämpad aflöning, och dylike skrifvarelöner, fastän lia S t a t s - U t s k o t t e t s otillräcklige, förut varit bestå elde, hafva KammarCollegium och StatsContoiret funnit, att för desse Tjenster lätnpelige löner hädanefter böra upptagas. Närvarande Stat anslår: För en LandsKamererarens Skrifvare samt en LandsSecreterarens D:o, hvar och en 8g R;dr ä 8g; 37. /[., men i Jemtland och Norrbotten toi R;dr med derunder begripne Bag T:r Spannemål, Och ehuru, enligt K. Brefvet den 22 Martil 1709 Betjeningen så väl vid LandsGontoren som LandsCancellicrne äger frihet att i Utsökningsmål biträda Parter; likväl och då merendels LandsGancellisten ensam är i tillfälle att såmedelst bereda sig extra inkomster, men deremot LandsContoristen hvarken pä detta sätt eller genom några betydligare sportler vid LandsGontoiret kan påräkna betydligt större inkomster än dem som på Stat honom bestås; Unner Utskottet sig böra tillstyrka: att LandsConlorislerne i alla Länen måga beviljas en Contant löneförhöjning så att hvar och en af desse Tjenstemän må komma i åtnjutande af tillsammans 166; 3-2. med derunder begripne 8 T:r S:p:l. samt att för LanilsCancellisterne lönen må i så matto jernnäs, att den hädanefter blifver å Stat uppförd till rund summa 100 R:dr, för dem som icke redaii åtnjuta detta lönebelopp. e) 1:0 K. M:ts Bef:h;de i Kronobergs
Ilös Hedervärda Bonde-Ståndet har RiksdagsFullmägtigen för Wassbo Härad af Jönköpings L/än , Johannes Arvidsson, uti ingifvit Memorial, framstält, att de i 12 Cap. 2 §. Rältegångs-Balken stadgade böter, två Daler Silfvermynt eller 32 sk., för den Part eller Vittne, som, stämd eller kallad till Under-Domstol, derifrån förfallolöst uteblifver, skola vara otillräcklige, att förmå desse till inställelse, hvarföre ock Johannes Arvidsson, till förekommande af det uppehåll samt den tidsspillan och kostnad, geanna ett sådant uteblifvande tillskyndas den Part, som vid Domstolen sig infunnit, föreslagit, att den svarande Part, sorn, bevisligen stemd till svaromål, icke vid Under-Domstol tillstädes kommer äfvensom ditkalladl vittne , som uteblifver, må, då de ej gitta visa laga förfall, sakfällas till Två R:dr böter, men, om det arén kärande Part, han böta dubbelt, samt de sedermera vid ansenligt vite åläggas att å nästa Ting eller Rättegångsdag sig infinna. Vid föredragning af berörde Memorial har, enligt Hedervärda Ståndets Protocoll för den 2 Län dervid gjort det tillägg, att äfven högre ansvar till En R;dr 16 sk. måtte för uppropsförsuimnelse utsättas, hälst Parters utevaro, då dem rörande mål till företagande uppropas, förorsakar, att de, s sorn äro tillstädes, oskäligen blifva uppehållne; hvaremot Riksdags Fullmägtigarne Jon Jonsson från Blekinge och Johan Wessing från Vestmanland förment, den förre, att när stadgandet angående full ersättnings meddelande åt en vinnande Part med noggranhet iagttoges, skulle sådant mer än böter verka till Parters inställelse och Rättegångars förkortande, hälst erfarenheten vittnade, att 1 synnerhet den Part, som fruktar utgången af en Rättegång, söker tidsutdrägt dermed, samt dén sednare eller Vessing åter, att om en förfallolöst utebiifvande
Sparre framställda anmärkn., att då, jemlikt gällande föreskrifter, näringsidkare i allmänhet böra 246 Den 3 November f. m. kunna läsa och skrifva, de jemväl böra kunna föra de böcker, hvilka bär åro föreskrifna, får jag erinra, alt den skrifkunskap, som våra näringsidkare här i landet ega, är, enl. hvad äfven torde vara R. o. Ad. bekant, af en ytterst ofullkomlig art, samt alt en stor del af dera icke äro mäglige att föra ifrågavarrde böcker. Dessutom iviflar jag deruppå, att dessa näringsidkare i allmänhet skola kunna göra för sig klart, huru liöckerne skola vara inrättade, och får jag i så dant afseende erinra Gr. Sparre derom, ali åtskilliga ledamöter i Utsk. uti vår närvaro sjelfve förklarade, att de icke kunde för sina kommitlerade redogöra huru dessa böcker skola vara beskaffade. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Den nu upkomne tvisten gäller icke frågan, huruvida lagbud uti ifrågavarrde hänseende är nödvändigt eller icke — ty derom hafva talarne varit ense —, utan den rörer den omständighet, huruvida det år klokt och rätt alt i en § upräkoa de särskilda näringsidkare, hvilka skola vara pliglige att föra böcker, samt dera, som derifrån skola vara befriade. I denna tvist mäste jag ställa mig på den sednare talarens sida. Ser jag på 2:dra §:n, så slår der I. ex. alt personer, ”sorn till sitt yrke gjort, att på beting öfvertaga upförande och bättrande af hus och byggnader”, skola vara skyldige att föra bok. Ett sådant yrke bedrifves, som hvar och en har sig väl bekant, utaf en ganska betydlig del af Sveriges allmoge, sora reser omkring och icke har något annat yrke, än alt ”bygga och bättra” hus. Huru skola dessa kunna föra böcker? Gr. Sparre har visserligen sagt, att om deras rörelse är ringa, är äfven deras bokföring obetydlig, men för en stor mängd af dem skall det, äfven om rörelsen är obetydlig, likväl medföra ganska stora svårigheter att föra dylika böcker, att gömma alla sina bref, att uprätta inventarie-förteckning och balansräkningar m. ra.
Ack, kom och kläd oss snart, mycket snart, ty vi längta och trängta ... » Här tittade rektorn upp öfver glasögonen med en min, som lät hans auditorium förstå, att det inte var förbjudet att fnissa. Rundtomkring hördes också kluckande ljud och hvartenda par flickögon stirrade på den stackars Elma, som satt där röd som en pion och mer än väl kände alla blickarna, fastän hon såg ned i pulpeten. Rektorn fortsatte: » Ja, af hjärtat gärna, » svarar våren. » Därpå börjar den kransa alla ängar med tusen sinom mångtusen guldskimmerprunkande och purpurstrålande blomstergirlandrankor och lärkorna slå sina underbara drilleriarior i trädtopparna. De äro spelmännen på naturens bröllopsfest. Och glada och uppspelta äro de utan något alkohol att stimulera sina små förtjusande sångarstrupar med. » Här strök rektorn åter med handen öfver boksidorna i det han såg upp. » Jag _behöfver visst inte läsa längre, » sade han. » xir det ännu någon som tror, att Elmii Torngren skrifvit den här krian själf? » Längs alla pulpetraderna gingo högljudda fnissningar, men annars kom det inte något svar. » Ja, jag tror nu inte heller, » återtog läraren, » och jag antar, att Elmas påstående att hon gjort det bara gällde renskrifningen. Eller hur, Elma? » Det var inte lönt att neka längre. » Ja », sade den lilla flickan ännu tystare än förut. » Hvem har författat den då? Är det någon af kamraterna? » » Nej, » ljöd svaret fortfarande som en andehviskning. » Är det någon faster eller moster? » Nu kom det inte något svar alls, » Kanske husmamsellen? » Absolut tystnad. » För inte är det väl barnjungfrun heller? » Intet svar. » Jaså, Elma har inte så mycket förtroende för mig, att hon vill säga mig det. Nåja, det har jag strängt taget inte heller med att göra, när det inte är någon af kamraterna. Men fusk är det lika fullt för det, och Elma vet hvad jag sade det skulle bli för straff för något sådant. » Hon fick gå och hämta sin bok och rektorn yttrade inte ett ord mer om saken.
Remitterades till Stats-Utsk:t. Upplästes en af Hr Hammarhjelm, Carl, ingifven motion, N:o 209, ang:de meddelande af förändrade föreskrifter i afs:de å Enskilda Bankers och Filial-Bankers grundfonder. Remitterades till Banko-Utsk:t. Upplästes och remitterades till Lag-Utsk:t en af Hr Lagergren, Anders, inlemnad motion, N:o 210, ang:de ändringar i Skiftesstadgan. Upplästes och begärdes på bordet en af Gr. Cronstedt, Fredrik, inlemnad motion, N:o 211, ang:de förändrad organisation af Statskontoret m. m. Upplästes och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t en af Gr. Cronstedt, Fredrik, ingifven motion, N:o 212, ang:de veterinärväsendet och den veterinära undervisningens ordnande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m. In fidem, O. Brakel. 244 Den 30 November. Söndagen den 30 November 1862. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.-utdrag för d. 28:de dennes e. m. Föredrogs Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 29:de dennes bordlagde motion, N:o 171, ang. nedsättande af ett särskildt Utskott för handläggning af frågor rörande högre och lägre skolor och undervisningsverk af alla slag. Flere ledamöter begärde denna motion ånyo på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Frih. Cederström, Rudolf: Det nu för andra gängen bordlagda ärendet torde, enligt mitt förmenande, tjenligen böra uppföras under N:o 3 på föredragningslistan till Onsdagens förmiddags-plenum i nästa vecka och då föredragas i sammanhang med Borgare-St:s, under N:o 2 på samma lista uppförda inbjudning, ang. nedsättande af ett särskildt Utskott för behandling af de till läroverken hörande frågor. Jag anhåller, att Hr Gr. och Landtm, behagade härom inhemta R. o. Ad:ns tanke.
Hede satt alldeles stilla och såg på ön och på de lätta trädgrenarna och på den grå isen, som bredde ut sig åt alla sidor. Det var den allra mest välbekanta syn för honom. Det fanns ingenting på hela gården, som han kände så väl. Ty som sagdt, det var alltid den där ön, som drog blickarna till sig. Och snart satt han och såg på ön, utan att tänka på det, såsom man gör med det man väl känner. Han satt länge och stirrade, ingenting störde honom, ingen människa, ingen vind, ingenting främmande. Ingrid såg han ej, hon hade ilat långt utåt isen. Det kom en sådan hvila och ro öfver Gunnar Hede, som man endast kan känna bland det hemvanda. Från den lilla holmen strömmade trygghet och lugn öfver till honom. Den söfde till stillhet den eviga oro, som pinade honom. Hede trodde sig alltid gå bland fiender och tänkte alltid på att taga vara på sig själf. På många år hade han ej känt den ro, som tillät honom att glömma bort sig själf, men nu kom den till honom. Medan Gunnar Hede satt så, och tänkte på just ingenting, kom han att företaga en helt mekanisk rörelse, såsom man gör, då man är i vanda förhållanden. Då han satt där med isen framför sig och skridskorna på, steg han upp och började åka utåt sjön. Och han tänkte lika litet på att han gjorde detta, som man tänker på hur man handterar gaffel och sked, då man äter. Han gled åstad utåt isytan, det var det hasta tänkbara skridskoföre. Han var långt ute från land, innan han märkte hvad han gjort. – En förträfflig is – tänkte han då – jag undrar hvarför jag ej gått här förut i dag. – Jag gick här desto mera i går – tröstade han sig. – Här får ej försummas en dag, så länge jag har ferier. Det måtte ha varit, därför att Gunnar Hede kommit att företaga sig något, som han brukat göra, innan han blef sjuk, som något af hans forna jag vaknat hos honom. Tankar och föreställningar, som hörde ihop med hans gamla lif, började tränga sig upp till medvetandet. Men på samma gång sjönko alla sådana tankar, som hängde samman med hans sjukdom ned i glömska.
St:rs samtycke och jag hänskjuter derföre till R. o. Adtns bedömande, huruvida det icke vore lämpligt att på förhand lemna ett sådant bifall; men i händelse detta tillägg icke godkännes, begär jag icke särskild propos. derom, utan förenar mig med Gr. Lagerbjelke. Hr Bildt: Jag har begärt ordet för att förklara att jag nu instämmer i Gr. Lagerbjelkes förslag. Det har formulerat den åsigt jag nyss uttalade. Beträffande det af Hr Cederschiöld yrkade tillägg så tror jag att det icke kan medgifvas, emedan ingen fråga här blifvit officielt, hvarken under form af Kongl. Propos. eller motion, väckt om försäljning af dessa tomter, utan endast under form af promemorior blifvit StatsTJtsk. meddelade såsom en utväg, hvarigenom man med större fördel skulle vinna det' åsyftade ändamålet. Jag kan således icke finna att R. St:r kunna taga initiativet i detta fall, ehuru det kan vara ett motiv för att lemna K. M. en mera fri dispositionsrätt öfver anslaget på sätt Gr. Lagerbjelke föreslagit. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt, att i afs:de på ifrågnv:de punkt, hvartill Hr Lilljehöök yrkat bifall, blifvit yrlcadt af Frih. Cederström, att, såsom K. M. äskat, ett anslag af 30,000 Rdr Rmt måtte beviljas till förbättring af den Botaniska institution vid Lunds Universitet tillhörande byggnad, samt af Gr. Lagerbjelke, med hvilken flere ledamöter förenat sig. att till K. M:s Nåd. disposition måtte ställas 30,000 Rdr Rmt, för att användas till botaniska Institutionens byggnader vid Lunds Universitet, dock med vilkor att, om det framdeles skulle visa sig, att berörde summa icke varder tillräcklig för ifrågav:de byggnadsföretags utförande, Universitetet då må af egna tillgångar vidkännas de utgifter, som derutöfver kunna erfordras, blefvo de först till bifall å Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan och sedan till bifall å Frih. Cederströms förslag framställde proposine besvarade med starka
Men för att öfvergå till något annat det är nu flera dagar sedan du var ute och jagade, min bästa Fabian ... det måste du göra i morgon!" Som fru Ulgenie nödvändigt ville ha sin man till en annan Nimrod, gaf hon sig ingen ro, om hon ej åtminstone ett par gånger under veckan såg honom i verksamhet. Han var alls ingen jägare, och just ingen fiskare heller, men då äfven det hörde till patronessans nöjen att för främmande få säga: "den här tjädern, den här haren har min Fabian sjelf skjutit", eller: "den här gäddan har han sjelf fiskat, ty han vet att hans Ulgenie helst äter det han genom sin manliga skicklighet förvärfvat" då fans ingen annan utväg än att vara både fiskare och jägare, ty en hustru, som arbetar för qvinnans emancipation och i bästa fall för jemlikheten, tål ej att se sina önskningar gäckas. Emellertid led promenaden till slut. Patron Fabian hade hela tiden haft i perspektiv sin soffa och sin tobakspipa han rökte som en muselman och älskade af själ och hjerta den österländska dvalan. Det var blott en sak som han föredrog, nemligen nöjet att speja efter andras hustrur denne oförnöjde Adams son, som aldrig kunde lära sig att inse sin egen hustrus behag! "I Guds namn," ropade fru Ulrique-Eugenie, då trillan rullade upp på gården, "hvem är den der hygglige unge mannen, som kommer ner från trappan ... aldrig kan det väl vara systerson min heller fast kanhända är det ändå lille Gottlieb?" "Jo, riktigt: lille Gottlieb, som nu blifvit store Gottlieb, min bästa moster Ulrika!" inföll genast en liflig röst, och i nästa ögonblick kramade den unge främlingen, hvars bekantskap vi redan gjort, den värda frun i sina armar och gaf derefter ett kraftigt handslag åt farbror Fabian, som emellertid var ingenting mindre än förtjust öfver sin hustrus infall att bjuda "den der glopen" till Almvik. Det vore att befara, antingen att han var en hök som uppsnappade allting för sig sjelf, eller utvecklade han måhända anlag till en husspion, hvilket om möjligt blefve än värre.
Tillgång är redan härtill beredd genom den så kallade 3-sk:s-afgiflen, och jag begriper derföre icke, huru någonting serskildt härtill behöfver uppföras. Sedermera kommer en rubrik: medicamenter ät fattiga sjuka. Det slår likväl icke, huruvida denna kostnad orsakats af farsoter, och mig velterligen hafva någre sådane farsoter icke nyligen existerat. Derefter förekommer: arf voden för tjenst-förrättande ProvincialLäkare. Detta synes så mycket besynnerligare, som det förutsätter, alt hela Län skulle varit utsatta för farsoter, ty i annat fall hade väl kostnaden bordt utgå af extra medel. Mest af allt förundrar mig likväl rubriken: arfvode för ProvincialChirurgen i Stockholms Län, då jag icke vet, att detta Län är beständigt utsatt för farsoter. Utskottet föreslår vidare anslag till Djurläkare i alla Provincer. Månne de bär om - 35a Den 19 Maji e. ta. talade ProvincialLäkare tillika äro VeterinairLäkare. I alla händelser anser jag, alt sådane böra bekostas af hvarje landsort serskildt, utan att Ständerna inblanda sig deruti. Detta är det säkraste sället, att få en ordentlig Läkarevård för Boskapen , blott elever genom ett billigt understöd af Staten sättas i tillfälle att bilda sig vid Veterinairlnrätningen; ty sedan utgå de till de orter, der de behöfvas, och söka förtjena allmänt förtroende derstädes. Om åter Slaten lönar dem, blifvor deraf en följd, att de lika ofta placeras i orter, der de ej behöfvas, som på andra ställen, och att lönen blifver hufvudsak i stället för allmänhetens frivilliga afgifter. Hela Inrättningen blifver slutligen en slags Pensionsanstallt. Det förundrar mig mycket, att Vaktmästaren i StatsRådet blifvit uppförd på Stat. Jag skulle tro, att om StatsRådet till sin uppassning behöfver någon annan, än sin egen betjening, blir denna angelägenhet utan ali svårighet besörjd genom någon af Hofbetjenterna.