Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund häraf och emedan, beträffande §§ 11, 52 och 33, ehuru Bonde-Ståndets beslut är uti tormell hänseende på visst sätt skiljaktigt från alla de öfriga RiksStåndens, något afseende likväl ej kan fästas derå, att Bonde-Ståndet motsatt sig all ny lagstiftning i förevarande ämnen, och della Stånds beslut vid frågan om de nyssnämnda paragrafernas lydelse således ej kan blifva föremål för särskild proposition; får Utskottet till omröstning i Förstärkt Lag-Utskott föreslå följande 1 afsende på § 11 mom. 1, punkt 2: Den, som anser denna punkt böra hafva den af Utskottet föreslagna, af Bidderskapet och Adeln samt PresteStåndet godkända lydelse: »Till legokarl får ej användas den, som är boende utom det län, der den bevärings—skyldige bör undergå mönstring: ej den, som förut tagit lega» o. s. v. röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutit, alt omförmälda punkt skall erhålla den af Borgare-Ståndet antagna lydelse: »Till legokarl får ej användas den, som förut tagit lega» o. s. v. Sn>n an nät In Stat*-, Lagsamt Allm. Rese.- o. Ekon.-Ut skottets Memorial N:o 29. 3 I afseende på <S 32: Den som anser denna § böra, på sätt Ridd ers'; apel och Adeln samt P reste-St lindet beslutit, h/da sålunda: Finnas bland bevärings manskapet vanfrejdade eller för liderlighet kända personer, mS de kunna uteslutas ur led med de öfriga och antingen särskildt vapenölVaS eller till andra lämpliga arbeten användas» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med BorgareStåndets åsigt, beslutit, att orden: »eller lör liderlighet kända» skola ur denna § utgå. I afseende på § 33:
Lagförklaring ej nägon warder lidande eller kränkt uri dest rätt, emedan den FidriCvmmcharik, hwilken enligt samma förklaring kommer, att sednare tillträda FldeiCommiHet än han kanffe förut päräknot, bereder i stället wld sin död ät sin Enka och Arfwingar en lika besittningsförman eller fardag , som han warit nvdfakad att bewilja sin Företrädares Enka och Arfwingar. Men twärtom warda undanröjde tillfälle för känflvlöse Efterträdare till Fidei^. omm-tzEgendomar, att hädanefter utöswa den vmänffilghrl emot Företrädarnes warnlösa Enkor och Barn, bwarä, tywärr! hittills ej saknas exempel. Och dä jag derjämte är öfwertygad, att Höglöst. Ridderffapet och Adrin lika med mig inser nyttan och behofwet af ifräga warande projekterade Lagförklaring; anhäver jag wördsamt det Herr Greinen och LandtMarffalken täktes göra proposition till bifall a hmad af LagUlffoltet uti oftanämnde Betänkande blifwit tillstyrkt. Friherre Ltsel von Istollllein, Lvsfitr: k ust vig; Denna twist ger mig anledning att wäcka Ridderffapet 06) Adelns uppmärksamhet pä följden deraf, vm Utikvtten wägro upptaga de gjorda anmärkningar af ett Ständ, derföre att fåken af de tre andre ar bstallenDet fjerde Ständet blir ju derigenom alldeles inaclivt; aminM det är ett fel i Constitu ti»' - Den sz Ianuarit. 991 tronen eller origtigt begrepp om den samma, förtzenge laken undersökning och rättelse. Friherre Stjernstestt, esri Lust-U: Jag medgi^wer gärna rättwisan deraf, att dä i FideiCommGFörialtningar nägon Fardag eiler Aiträdes-ttd icke finnes stadgad, dermed som Lagutskottet till, styrkt mä förfaras.
Enligt sista femårs-berättelsen uppgick folkmängden lill 145,300 personer och tillökningen under sistförflutne fern år visar sig alltså vara 6,653 Fortsälles jemförelsen till de näst föregående femårs-perioderne, till celi med åien 1832 och 1837, så finner man att folkmängden ökades under den förra med| 7,007 personer och under den sednare med 8,417. Denna olik - 9 olikhet måste väcka uppmärksamhet, då man ihågkommer alt cholera-farsoten år 1834 inom Jönköpings stad bortryckte 636 personer och äfven ett mindre antal på landsbygden, hvaremot under sista qvinqvennium icke någon farsot eller svårare smittsjukdom varit gängse. Tabell-verket, som på annan väg ingår, kan måhända förklara berörde förhållande, hvilket emellertid icke anses verka till ändring uti de i de 2:ne nästföregående femårs-berättelserne gjorda refleklioner öfver folkstockens hastiga tillväxt i missförhållande till närings-källorna. Hvad folkets förmögenhets-tillstånd vidkommer så skulle, enligt kronofogdens uppgifter, välståndet ingalunda vara i tilltagande inom allmogen eller bondeståndet. Men ännu gäller det om den besutna delen af detta stånd, alt den bergar sig temligen väl. Någon förändring i förra tiders ytterst sparsamma och tarfliga lefnadssätt har man på vissa orter trott sig förmärka, såsom: att manufakturvaror mera än förr ingå i klädedrägten: att kafle nog allmänt bjudes i allmogens samqväm, och att en förut okänd prakt i åkdon och hvarjehanda husgeråd visar sig bland allmogen. Denna förändring är likväl blott partiel och för ny att ännu kunna anses såsom verkande lill allmänna välståndets aftagande. Deremot är man i tillfälle alt med uppgifter och jemförelser, hämtade från tabellverket, som bör åtfölja dessa berättelser, visa den jemnt fortgående tillväxten af den, i föregående berättelse så kallade allmogens under-klass, torpare och backstugusittare, de der idka ringa eller intet jordbruk. Enligt samma tabellverk finnas i Länet:
Den 11 November f, m. en viss skicklighet, att med de nya fartygen kunna flytta sig inom och emellan våra många skärgårdar, så är den dock af helt annan beskaffenhet, än som fordras för att kunna befara de öppna håfven, ty det är, såsom Gr. von Platen sjelf erinrat, en betydlig skillnad mellan sjöman och sjöman. Hvar och en, som har reda på det praktiska lifvet vid våra kuster, vet, huru vidt skiljda de två klasser sjömän äro, som der finnas, den ene, som ganska väl kan segla utefter kusterna, men icke kan sträcka ut öfver Östersjön, den andra, som icke känner navigationen i våra skärgårdar, men är väl bekant med seglingen på verldshafvet; hvar och en är väl bevandrad i den del af sjömannayrket, hvaråt han egnat sig, men skulle, om rollerna ombyttes, otvifvelaktigt känna sig mindre hemmastadd. För min del får jag uttrycka min åsigt vara den, att genom detta förslag den fördel skulle vinnas, att såväl bildningen blefve på ett lämpligt sätt koncentrerad inom de särskilda afdelningarna af flottan, som ock att vårt sjöförsvar blefve ordnadt på ett sätt, som erbjöde det kraftigaste värn för vårt fosterlands framlid. Jag får på det lifligaste understödja K. Mets förslag. Gr. von Platen: Då till och med i det land man gerna tar till föresyn i parlamentariskt hänseende och der ingen får mera, än en gång yttra sig i hvarje fråga, man ändock inedgifver den som väckt densamma en större frihet, har jag icke tvekat att ännu en gång begära ordet, för att leda Hr Brakels uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att vi förstå hvarandras mening rätt. Han synes antaga, att den mångsidiga bildning man fordrade af en officer vid skärgårds-artilleriet, skulle hafva inflytande på detta vapens dyrhet, men jag ber honom besinna, att något högre bildning icke nödgar till förhöjande af lönerne. Hr Adlersparre, Axel: Jag måste begagna tiden och ernar vara mycket kort. Hr Skogman har halt ett längre anförande, hvilket, så vidt jag kunnat uppfatta det, sönderföll i 3 delar.
M:t i underdånighet anhållit, att, då, vid debiteringen af den bevillning och krigsrustnings-afgift, som enligt 1845 och 1848 årens bevillnings-förordningar bordt af detta regemente erläggas för åren 1846 till och med 1850, det misstag egt rum, alt så väl bevillningen som krigsrustnings-afgiften påförts och utgjorts af fulla löne-inkomsterna, utan att dessa blifvit, på sätt åberopade författningars 145 §. medgaf, minskade med den ränta, som af lönerna utgått till Arméens ackords-amorterings-fond, hvarigenom löntagarne kommit alt för de uppgifna åren erlägga 540 R:dr 26 sk. 6 rst. i bevillning och 44 R:dr 39 sk. i krigsrustnings-afgift, eller tillsammans 585 R:dr 17 sk. 6 rst. mer än vederbordt, E. K. M:t, enär tiden till sökande af delta belopps restituering redan hade, förflutit, täcktes till Rikets Ständer göra Nådig framställning derom, att hvad sålunda blifvit för högt erlagdt finge till vederbörande löntagare återställas; samt 3:o af Chefs-embetet vid Wermlands Fältjägare-regemente, som framfört enahanda underdåniga anhållan i afseende på den, utan afdrag för ackords-räntan, åtskillige Officerare vid detta regemente från och med år 1846 till och med år 1850 påförda lönebevilluing 460 R:dr 17 sk. 3 rst. jemte krigsrustnings-afgift 39 R:dr 28 sk. 5 rst., eller tillsammans 499 R:dr 45 sk. 8 rst.., uti hvilka derefter erlagda skattebidrags debitering någon ändring icke kunde af de skattskyldige sökas, enär debiteringen redan vunnit laga kraft, då dess oriktighet blef bekant; varande bifall till dessa särskilda ansökningar, uti deröfver af E. If.
Tunntal och ofvanberörde i6oj T:r, således erfordras, med 77^ T:r, innan någon indragning af samma i6o|- T:r bör äga rum; föreslår Utskottet: att en emot desse iöojT:r svarande summa efter Markegångsvärde jemväl hädanefter må till disposition af Directionen öfver UndervisningsVerken i Stockholm få utgå; likväl på det sätt, att, sedan genom någon af de äldre pensionerade Lärarnes bortgång, nyssberörde 77j T:r först kommit Skolfonden till godo, vid hvarje sedermera skeende förändring i desse Lärares personal, indragning till Statsverket, med motsvarande belopp af hvad en sadan äldre Lärare uppburit, bör af ifrågavarande i6o£ T:r eller deremot svarande penninge-värde verkställas. 262 StatsUt slottets Börande ock nyssbernälde Direction årligen till StatsContoret afgifva berättelse om beliofvet af detta serskildta lone-anslag i öfverensstämmelse med desse föreskrifter. (Bil. till 4;de Hufy.Titeln.) Tillåtande, i anledning af väckt motion om publikt understöd åt Författaren af Svenska Folkets Historia under Konungarne af Wasa-Ätten. (U.-A.) Då Historiska Författare tillförene blifvit af Svenska Folket uppmuntrade oell understödde, och samma kärlek för Sveriges Häfder nu, som förr, äger rum, liar Herr Kether wood, Vhilhelm, inom H. II. o. A. föreslagit allmänt "understöd för Författaren till Svenska. Folkets Historia under Konungarne af IVasa-Jtten, Herr Strinnholm, hvars berörde arbete, deraf 3 delar redan utkommit, skulle utmärka sig genom grundlig forskning, ypperlig charactersskiidring och en förträffelig stil, samt således berättigade till den förmodan, att, en gång fulländadt, det skulle kunna öfverträffa våra bästa Historiska arbeten, och hvarigenom Litteraturen vunne en dyrbar tillökning.
N\o 2sf. 11 Eckerön, pröfvat skäligt förhöja denna lega från 2 R:dr 32 sk. till Fem Riksdaler Banco för hvarje häst; äfvensom Kongl. Maj:t, i följd af Öfver-PoslDirecteurs-Embetets underdåniga hemställan, tillåtit att, sä länge postföringen med båt emellan nämnde stationer bestriddes med Kronans manskap och bålar, och postrotarne alltså från denna postföring njöte befrielse, brobulvudet i hamnen vid Grisslehamn skulle likasom sjelfva hamnbyggnaden på Postverkets bekostnad underhållas; hvaremot Kongl. Maj:t i öfrigt funnit någon serskild eftergift af den byggnadseller underhållsskyldighet, som, enligt lag och författningar, Wäddö sockens invånare ålåge, ej kunna i Nåder beviljas. Enär Utskotten af hvad Öfver-Postdirecteurs-Embetet i förevarande ämne upplyst funnit utredt och styrkt, dels att allmogen i Wäddö socken af ålder haft det åliggande att bygga och underhålla uthusen vid Grisslehamns Postförvaltareboställe och Gästgifvaregård, och dels att, för detta åliggande, jemte den inom socknen på vissa rotar indelte skyldigheten att besörja fortskaffningen af poster och resande från Grisslehamn till Eckerön , åtskillige förmoner varit allmogen tilldelade, de der efter hand snarare ökats än minskats; alltså och då Kongl. Maj:t genom ofvanberörde Nådiga bref af den 25 Juli 1843, redan afgjort den fråga, hvilken hufvudsakligen föranled L Matts Pehrssons förevarande motion, finna Utskotten sig böra tillstyrka, att samma motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 December 1844. IV: o 24. Ank. till Exp. Utsk. d. i3 Dec., kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om Insocknefrälse-hemmans i Bohus Lån befriande från rotering. Hederv.
Den gamle Hjaltes hjärta hade ända hittills varit som vildmarken utanför skogsbons stuga. Det hade varit som ett stort stenrös, ur hvilket ingenting annat vill växa än mager ormbunke och hårdt skärgräs. Men under sina vandringar hade Hjalte kommit till Upsalahofvet och fått se prinsessan Ingegerd. Han hade sett, att hon var ädlare än hvarje annan kvinna han råkat. Sannerligen var ej prinsessan så mycket ljufvare än andra kvinnor, som kung Olaf var härligare än andre män. Då uppstod helt plötsligt hos Hjalte den tanken, att han skulle söka väcka kärlek mellan den svenska prinsessan och den norske kungen. Han frågade sig hvarför ej hon, som stod främst bland kvinnor, skulle kunna älska kung Olaf, som var ypperst af män. Och sedan denna tanke hade slagit rot hos Hjalte diktade han ej mer sina mörka hjältesånger. Han afstod från att vinna pris och ära hos de sträfva kämparna vid Upsalahofvet och satt långa timmar hos kvinnorna i jungfruburen. Och man skulle ej hafva kunnat tro, att det var Hjalte, som talade. Man skulle ej hafva trott, att han kunde finna så fagra och milda ord på sin tunga, som han nu använde för att tala om kung Olaf. Ingen skulle hafva kunnat känna igen Hjalte. Alltsedan tanken på giftermålet uppstått inom honom, var han alldeles förvandlad. Då den ljufva tanken växte upp ur Hjaltes själ, var det som om en färgrik ros med doftande och lena blad vuxit upp öfver en vildmark. En dag satt Hjalte åter hos prinsessan i jungfruburen. Alla tärnorna voro utgångna utom Astrid. Hjalte tänkte på att han nu hade talat länge nog om Olaf Haraldson. Han hade sagt allt fagert om honom, som han visste. Men hade det nu gagnat något? Hvad tänkte prinsessan om kungen? Hjalte började lägga snaror för prinsessan för att få veta hvad hennes mening var om kung Olaf. »Jag skall kunna se det på en blick eller en rodnad,» sade han. Men prinsessan var en högboren kvinna, hon visste att dölja sina tankar. Hon hvarken rodnade eller log. Hennes ögon antogo ingen strålglans. Hon lät ej Hjalte förstå hvad hon tänkte. Medan skalden såg in i hennes ädla ansikte, började han blygas öfver sig själf.
Utskottet bör härwid blott erindra, att ehuru, soM förut sagt är, allt hwad Nationen äger af insigt, erfarenhet och Patriokisme bör bringas i täflan till det ifrägawarande stora ändamäletö befrämjande, det i alla fall blefwe oundgängcligt, att icke allenast en särskild Commitc^ af sakkunnigt män förordnades, som more serdeles för, bundne att pä LagarS, och Författningars rcdaction och förenkling arbeta, och derwid begagna de afhandlingar och projecter som under hand af andre kunde blifwa insände, utan och att nämde Commitees arbeten efter anhtc Nationers exempel och pä satt äfwcn hos Osi förr warit östligt, blefwe af trycket utgifne säsom projecter, för att ät Allmänheten öppna tilfälle för påminnelser och anmärkningar, häldst ostridig! är att det är wida lättare, att i andras arbeten upptäcka werkeliga brister, an att sjelf utarbeta nägot felfritt, och att äfwen mindre kunnige kunna, underwisade af en tillfällig erfarenhet gifwa Nyttiga upplysningar, hwarmedelst äfwensom af det sätt, hwarpä Allmänheten finnes fatta det föreslagna, geda Anledningar kunna hämtas till rattets r sä mali uttrycken som 224 Dm 6 Apeik. som l Prosecternes hufwudsakeliga innchäll. Och borde ds gjärds päminnelser sedermera af Commiteen i tillbörligt Lfwerwägande tagas, för att med fullbordadt Betänkande och Förslag till Kongl. Majit och Riksens Ständer ä nästa Lagtima Riksdag inkomma. Att i de ämnen som blot^ a:igä wista Orter i Riket, LandshöfdingarS och andre Embetsmäns äfwcnsom Jnncwänarnes yttrande förut borde infordras är ock otwifwelaktigt af hogsta angelägenhet.
B af Utsk:s Förslag till beslut, yttrade: Hr v. Koch, Nils Samuel: Hedan under discussionen på f. m. blef litt. B så fullständigt afhandlad, att någon vidare discussion icke torde vara af nöden, hvarföre jag inskränker mig till att helt enkelt yrka på återremiss. Häruti instämde Hr Lefrén, Joli. Pehr. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar: Äfven jag skulle önska att ingen discussion behöfdes öfver denna punkt; men vid upläsuingen af Hr v. Köchs förslag kunde jag icke riktigt bedöma, huruvida det utan redaktions-förändring kan passa till en särskild författning. Jag anhåller derföre, att få upläsa ett förslag till författning, i st. t’. Utsk:s förslag i litt. B. Förslaget lyder som följer: det R. St:r för sin del besluta en författning, hvarigenom 1:0 Kongl. Plakatet d. 12 Jan. 1726, emot särskilda religions-sammankomster, jemte öfriga i samma ämne meddelade föreskrifter varda till all kraft och verkan uphäfna; och 2:o stadgas, att den sammankomst för religions öfning, som, utan särskildt tillstånd, hålles å tid, då allmän gudstjenst i församlingen förrättas, eller vid hvilken tillträde vägras presterskapet i församlingen, eller annan olaglighet eller oordning inträffar, må af den offentliga myndigheten i orten, der så nödigt anses, kunna uplösas; skolande den eller de, som föranstaltat sådan sammankomst eller dertill uplåtit hus, hvardera vara förfallna till böter, fr. o. m. 50 t. o. m. 100 Rdr ltmt, 3Te Den 4 November e. m. hvilka fördelas till hälften emellan åklagaren och församlingens fattige, men i fall den bötfällde saknar tillgång, förvandlas till fängelse efter samma grunder, som gälla för förvandling af böter enl. UtsökningsBalken. Hr Estenberg, Carl Christian: För min del får jag till styrka bifall till LagUtsk:s förslag i denna punkt, och anhåller att få fästa Ståndets upmärksamhet på riktigheten af Utsk:s åsigt.
? — och det särdeles uti en tidpunkt, dalandet är uti den lyckliga ekonomiska ställning, att utgiften af det begärda extra anslaget icke är så kännbar. Nationen tillskyndas nemi. ej derigenom någon, så att säga, positiv förlust, ehuru den går miste om den negativa vinst, sorn skulle beredas genom denna summas användande till andra för landet gagnelig» ändamål. — Jag befarar således för ingen del, att några olyckliga följder för landets innebyggare skola inträffa genom beviljandet af detta extra anslag under nuvarande förhållanden. Jag skulle icke en gång tveka alt gifva min röst derför, äfven om derigenom vore nödvändig en positiv förlust, medelst tillskapandet of nu redan befintliga tillgångar; och jag bedyrar det jag afser i detta fall äfven de olägenheter, hvilka derigenom skulle drabba den jordbrukande delen af landets befolkning, enär till denna dass hör snart sagdt en och hvar utaf den ätt jag representerar. — Jag skyr ändock icke denna statsutgift. Af allt hvad jag sålunda haft den äran framställa, samt i öfrigt af de många för denna åsigt af föregående talare så snillrikt och värdigt derjemte anförda gillliga skäl och nnIedn:r, vågar jag vördsammast anhålla om afslag å StatsUtsk;s förenämnda utlåt., samt bifall till den af Utsk:s ordförande, 468 Den 3o April f. m. Gr. Horn, särskildt afgifna reservation, uti hvilken ledamöter utaf Presteoch BorgareSt:n äfven instämt. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsTJtsk:s utlät. JV:o 4^9- Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröslat ja, begärde Gr. Anckarsvärd, Cai l Henr., Hr Munck af Rosenschöld, m. fl. ledamöter votering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan votering blifvit begärd, förekomme nu frågan om contra-proposm. Den från Utsk. skiljaktiga mening, hvarå propos. af Frih.
M:s under riksdagen afgifna nåd. propos., ang:de förändring i tiden för beväringens exersis, icke kan anses innehålla den fullständiga plan till försvarsverkets ordnande som motionären afser, så har af denna omständighet skäl till afslag af Hr Ekholms motion ingalunda bordt af Utsk:n hemtas. Att de vederläggningar jag i förbigående afgifvit likväl ej, med hänseende till den opinion, som nu inom R. o. Ad. är rådande, föranledt återremiss, derom är jag nära nog förvissad, och det hade troligen ej återstått mig annat än hvad jag nu fullgör, nemi. att reservera mig mot Ståndets bifall till Statso. Ekon.Utsksns betänk. N:o 23, och att till så väl Ståndet, som Statso. Ekon.Utsk:n testamentera berörde betänk., såsom gradmätare af den sakkunskap och oväld, hvarmed mitt förslag till förändrad organisation aflandtförsvaret blifvit behandladt. Förslaget är för närvar:de undertryckt, men det är derföre ej dödt, det endast hvilar, för att åter framträda, om ej förr, den dag, då, under ett förändradt representionssätt, landets verkliga behof samt Konungs och folks sanna fördelar på ett annat sätt skola göra sig gällande än vid våra nuvar:de riksdagar. Hr von Troil, Sam. Gust.: Ehuru det torde kanske med skäl anses, såsom föga grannlaga, att i en tid då R. o. Ad. är sysselsatt med så vigtiga angelägenheter och då hvarje ögonblick är af vigt, upptaga så läng tid, som den siste värde talaren gjort med ett så långt anförande öfver detta ämne, som redan af R. o. Ad. blifvit afgjordt; så torde det likväl icke förefalla underligt att den värde motionären har sökt så mycket som i hans förmåga stätt, och lill den kraft och verkan det kan hafva, försvara sin motion; och vederlägga de anmärkmr som emot densamma af de sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm äro gjorde. Jag beklagar blott att de icke blifvit afgifne vid det tillfälle då frågan här var före och då det hade varit tid att besvara dem.
Lauritz Weibull, i en intressant skrift: Thomas Thorild, hans ungdom och studentår i Lund, fäst uppmärksamhet på en af Thorildsbiograferne hittills förbisedd prosadikt, som Thorild i Lunds Veckoblad i början af 1780 ägnade minnet af en ung flicka, den han kallar Lisett: Lisett! Du dör; och hvem tänker på något offer åt din dygd och din täckhet? — Hör mig då, tysta och behageliga skugga! Pragt och en falsk härlighet omgaf dig icke. En barnslig gr&amp;nnlåt var icke din lått. Men du hade sedighetens behag. Men naturen var din prydnad och din konst, o. s. v. H v e m Lisett varit, är hittills ej uppdagadt för eftervärlden. Jag skulle emellertid vilja framställa en liten gissning: att hon varit den unga borgarflicka, jungfru Winning, hvilken prosten Ahnfelt i sina Studentminnen berättar sig ha hört gamla 3 Bidrag mottagas med tacksamhet. bilda bokstäfverna i den lodräta mellersta radens rutor, lästa uppifrån och ned, något som vi tillönska Iduns ärade läsarinnor, både när och fjärran. Moster Lisa. För Idun af F. M. Idun Med detta n:r följer Iduns Modeoch Mönstertidning n:r dem, som abonnerat å densamma. Fredagen den 11 juli 1890. N.r 28 (134) Tidningen kostar Amionspris: endast I kr. f ö r kvartalet, med 35 öre pr petitrad (10 stafvelser). För » Platssökande » och » Lediga platser^ IdunsModeoch Konster-tidning I kr. 65 ö r e; 25 öre. postarvodet inberäknadt. Utländska annonser 70 öre pr petitrad. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m. Telef. Sigrid ter 7 till slår en svensk TTtg-ifningrstid: bvarje belgfri fredag. Lösnummerpris: 15 öre (Tid kompletteringar). Prenumeration sker i landsorten å postanstalterna, i Stockholm hos red., i boklådorna och tidningskontoren. Arnoldson.