Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Aj, aj!” Dessa ord, hvilka skulle utmärka att han lystrat till och uppfattat befallningen, voro knappt uttalade, förrän han genom en af dessa blixtsnälla rörelser, som vanligen tillhöra de yngre sorgfria, lefnadsglada sjömännen, redan befann sig halfvägs igenom kappen; men ordet ”Petter” från kaptenens läppar kom honom att stanna. ”Langa mig hit boken med segeldukspermarne, som ligger på hyllan vid dörrn; tänd sedan ett ljus och sätt bredvid kompassen i nachterhuset, och lägg luckan på skylightet!” ”Aj, aj, kapten!” Efter utfärdandet af dessa befallningar fortsatte kaptenen sina vandringar på däcket, i det han med otålighet rökte pipan, som ynglingen lemnat honom. Vi behöfva icke presentera för läsaren en så gammal bekantskap, som kapten Rosenberg; men vi kunna deremot berätta att han, nyligen hemkommen från sin första resa, en långtur på Brasilien och Frankrike, hade en liten mystisk affär för händer, hvarvid han väntade på benäget biträde af sin blifvande svärfar, hvilken, som man vet, med lif och själ tillgifven dylika förlustelser, lofvat en handräckning. Emellertid drog det något ut på tiden med den väntade signalen; och Rosenberg, hvilket var mindre att undra på, då han ännu icke haft visitation, hade nära mistat tålamodet, när han ändtligen bemärkte från land ett matt fladdrande sken, som hastigt blossade upp, men slocknade åter efter några minuters förlopp. ”Ah ha,” sade kaptenen lifligt, lade pipan ifrån sig, fattade den omnämnda boken och skyndade till nachterhuset, för att vid ljusskenet derifrån genomse åtskilliga anteckningar. ”Gubben har gifvit observationssignalen från bergshålan,” yttrade kaptenen till styrmannen, hvilken under tiden kommit upp på däck och ställt sig bredvid kappen. ”Håll nu god utkik i den riktning boningshuset ligger, och varsko om du ser ljus i två olika fönster, och häng så en presenning ned från bommen, så att icke ljuset härifrån syns.” En stund förgick, hvarunder Rosenberg bläddrade i boken. ”Styrman, ser du något?” ”Ljus i alla fyra hörnen af ett fönster, kapten!”
Jag anser det vara ganska välbetänkt af BankoUlsk. att hafva afgifvit ett förslag i förevar, ämne emedan, såsom jag tror, R. St. bör vara förberedde på de händelsers inträffande, hvilka betänk, afser. Hvad sjelfva innehållet angår, är jag af den tanke, att det icke bör tillåtas enskilde personer ingå jemte Riksbanken såsom Aktie-egare, i de nya Banker, hvilka ifrågasjtällas. Följden skulle eljest blifva, alt för dessa Banker utfärdas reglementen af så bindande beskaffenhet, alt de blifva hinderliga för en friare bankrörelse, såsom nuvande föreskrifter för Bankens låne-kontor redan äro. Jag tror följakteligen den tanken vara rigtig, att de nya Bankerna icke böra af sådane föreskrifter hindras i sin verksamhet om de än röra sig med Bankens sedlar och till största delen med hans medel. Af skäl som redan äro anförda, anser jag äfven rigligt, att endast RiksBankens sedlar må af de nya Bankerna begagnas. Lika med reservanterne tror jag att några nya FilialBanker, som man kallat dem, icke böra komma ifråga på ändra ställen än der någon förut befintlig Privat-bank skall ersättas. Härifrån undantager jag likväl Norrland, hvarest någon sådan inrättning hitintills icke funnits men möjligen kan anses behöflig för alt gifva lif ät näringarna. Endast i Länens ResidensStäder böra enl. min åsigt Filial-banker få anläggas. Der finnas Ränlerier hvarest säkerhelshandlingarne kunna förvaras, och tjenstemän bland hvilka Banko - I)en 21 Juni. 155 Fullmäktige kunna välja ombud, som äro tillförlitliga samt ega nödig lagkunskap och lagkännedom. Troligen uphör ingen PrivatBank före år 1857, då oclrojerna gå lill ända och sålunda icke förr än nästa riksdag har inträffat. Någon serskild omtanka, för medels anskaffande till PrivatBankers ersättande torde således icke vara behöflig, men väl måhända för att hilda en Filial-bank i Norrland. De 500,000 r:dr, som R. St. ännu icke begagnat och som förut varit anvisade till räntebärande pappers belåning, finnas tillgängliga.
Äfven en annan menlig verkan ser jag af sådane föreskrifter, som Herr von HartmansdorlF föreslagit, den nemligen, att om föräldrar skulle vilja, att deras Barn utrikes borde lära sig något Handtverk, så måste de gå längre, innan de härstädes kunna blifva Mästare, än andre som lärt sitt Handtverk inom landet, emedan utrikes ej meddelas något Mästerbref, åtminstone ej i de Länder, der skrän icke finnas. Efter min tanke är här ej fråga om Gesällbref, utan endast om färdighet och skicklighet i yrket, och jag är fullkomligt öfvertygad derom, att personer kunna komma utrikes ifrån, hvilka äro lika duglige, i ett Handtverk, som de, hvilka genomgått läroåren i samma handtverk här i Sverige. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställd proposition, blef 5:te §. af llidderskapet och Adeln gillad. §§• 6, 7, 8, 9 och ioblefvo, uppå särskildte propositioner, af Ridderskapet och Adeln bifallne. §. 11. Herr Hjerta: §:n lyder sålunda: Den Den 12 November e. m. Hl sorn erhållit Burskap pä någon sådan handaslöjd , hvars föremål det ar att deltaga i tillverkningen af arbeten, hvilka, för att blifva full får diga, fordra andra handtverkeri-idkares handläggning, vare berättigad , att , enär han sig derom hos Magistraten anmäler, fä slike arbeten under egen tillsyn och på egen bekostnad fullborda, samt att, till ett sådant verks bedrifvande, antaga och sig betjena af Gesäller i som i dylika särskildta handter ingar äro t illärde; dock må honom, viel vite af 16 Riksdaler 3 q skill ingar, vara förbudet att begagna sig af slike personers biträde till andre än de arbeten, som vid hans egen inrättning förfärdigas> och hvilkas åstadkommande till någon huf| vudsaklig del beror af den handtering, sorn [ han, efter vunnet Mästerskap, sjelf utöfvar.
Skrifvelse, N:o 173. 481 pension, motsvarande innehafd lön; att för t. f. Chefens och Direktörens befattning vid Skogs-inslitutet någon lön icke är på Riks-Slaten uppförd, hvaremot ett årligt arfvode för samma befattning utgår af det för institutets underhåll af Skogs-planterings-kassans tillgångar i Nåder anvisade anslag; samt att, vid sådant förhållande och då härtill kommer, att Hof-Jägmästaren af Ström icke förr än år 1828, då Skogs-institutel inrättades med underhålls-anslag af allmänna medel, lillträdt omförmälda med sagde arfvode förenade beställning, nyssberörda föreskrifter följaktligen icke äro i förevarande fall fullt tillämpliga. Då emellertid ostridigt är, att Hof-Jägmästaren af Ström, som, enligt hvad handlingarne vidare utvisa, från år 1794 till 1850 tjenslgjort såsom jägare och intendent vid Kongl. Djurgården och sedan år 1831 varit styresman för Statens eke-planteringar samt år 1823 på egen bekostnad inrättat ett Skogs-instilut, innan det nuvarande, efter hans underdåniga förslag, stiftades, under sin långa tjenstetid på ett utmärkt sätt gagnat fäderneslandet genom sin nitiska verksamhet för en förbättrad skogshushållning, särdeles med Kronoparkerne och allmänningarne i Riket, derom, utom hans embetsåtgärder, flera af honom tid efter annan utgifna värderika skrifter bära vittne, synes Hof-Jägmästaren af Ström härigenom hafva gjort sig förtjent af det allmännas erkänsla och böra komma i åtnjutande af den pensions-förmån, som nu blifvit af E. K. M:t förslagen.
Derföre nämnes icke heller denna beskattning förr än i 1636 års privilegier för Stockholms stad, hvarefter den, dock endast hvad borgerskapet angick, för samma ort, men inga andra städer i riket, närmare ordnades och bestämdes i Kongl. Förordningen om Arfsoch Förmyndarekammaren i Stockholm den 27 April 1667. Detta var första upphofvet härtill. Först 1693 utsträcktes denna, borgerskapet allena dittills drabbande, sterbhusskatt äfven till alla andra ofrälse samhällsklasser i Stockholms stad. Detta hufvudstadens exempel verkade snart på rikets öfriga städer, som småningom införde enahanda beskattning. Den utbildades således af sig sjelf och olika i de särskilda städerna, tills slutligen hela detta Ärende och det, med civilisationen och vidgade affärsförhållanden stigande, behofvet af större reda i sterbhus ordnades och reglerades genom 1734 års lag. Det var och är dock ännu i dag mera genom en sjelfmyndig tolkning och tillämpning af sistnämnda allmänna lagbud, jemförda med bestående kommunal-stadganden samt Kongl. Förordningen den 10 December 1756, än, såsom sedan skall visas, i följd af lagens tydliga föreskrift och mening, som det urgamla bruket och rätten i detta hänseende småningom förvandlades uti Rikets städer från en sterbhusdelegares förut oqvalda rättighet, att till bouppteckningsoch arfskiftes-förrättare sjelfve kalla hvilka redliga män som helst, till en numera föråldrad både vidrig, obillig och betungande skattskyldighet under städernas magistrater eller, på några ställen, deras drätselverk.
Åkerhjelm i underdånighet anhållit, att honom, som länge varit berättigad till pension ur Arméens pensionskassa, men af orsak att han å Brigadens indragning-stat uppbar lön såsom Adjutant, ej kunde af pensionen komma i åtnjutande, måtte tillåtas att få, med frånträdande af Acljutants-beställningen och lönen, qvarstå såsom ÖfversteLöjtnänt i Arméen samt uppbära det för denna grad bestämda expektans-arfvode, 300 R:dr. Sedan upplyst blifvit, att i afseende å Friherren inträffade det särskilda förhållande, att han icke utan uppoffring kunde oniol pensionen utbyta den lön, han af anslaget för indelta Arméen upp - 32 — bar med 500 R:dr, sedan återstoden deraf, 250 R.dr, blifvit bestämd alf ingå till Siats-Verket såsom 5 procents ränta å den ackordsersättning, 5,000 R.dr, Friherre Åkerhjelm utbekommit; har Kongl. Maj:t, den 25 Januari 1842, beviljat honom afsked ifrån f. d. Brigad-Adjutants-befattningen och, jemte tillåtelse att såsom ÖfversteLöjtnant i Arméen qvarstå, förklarat honom berättigad att af BrigadAdjutants-lönen, såsom expektans-arfvode, uppbära årligen 300 R.dr, hvarefter af de återstående 450 R:dr en summa af 250 R:dr borde såsom ackordsränta ingå till Statskassan och 200 R:dr tillfalla indelta Arméens tillgångar. Härigenom har inträffat, att en person uppburit pension på samma gång han åtnjutit lön af statsmedlen för en militärtjenst, till hvars förrättande han kan blifva vid behof inkallad. § 24. Å de på 2:dra, 4:de, Ode, 7:de och 8:de hufvudtitlarne uppförda anslag till extra och oförutsedda utgifter, äfvensom på samma titlars besparingar, hafva under revisionsåren anordnats, bland andra, följande här exempelvis anförda utgifts-poster:
Utvexling af dukater till det i 103 § af Banko-Reglementet stadgade pris, eller 10 öre utöfver det för tillfället gällande invexlingspriset, har oafbrutet varit medgifven, dock under tiden från och med den 15 sistlidne Mars endast i smärre poster och till belopp ej öfverstigande 500 dukater i veckan. § 17. För Bankens vexelröreise är i 18 § af 1860 års Revisionsberättelse redovisning lemnad till och med den 8 September samma år. Behållningen utgjorde då i Hamb. Banko mark 7,165,191: i. hvilken redovisades sålunda: Innestående hos: Handelshuset P. Siemsen & K:o . 119,636: 15. d:o Salomon Heine 1,279,390: — d:o J. H. & G. F. Baur . 1,171,195: 3. d:o H. J. Merck & Oremitterade vexlar 49,375: ö. 7,105,191: l. Till och med slutet af berörde år är denna behållning ökad: a) genom influten ränteoch kapital-afbetalning å Bankens iunehafvande, i utländskt mynt ställda obligationer 23,728: — b) genom öfverflyttning från Stats lånefondens till Bankens egen räkning af hos Nordtyska Banken innestående 10,910: — c) genom inbetalning i Hamburg å protesterade vexlar 2,364: 4. 37,002: 4. till Hamb. B:ko mark 7,202,193: 5. men minskad: a) genom försäljning af vexlar å . 415,063: lopp b) » indragning af silfver å 608,891: c. c) » liqvid af diverse omkostnader i Lubeck för under året indraget silfver 1,197: a. 1,025,152: 8j*. till Hamb.
Majit anmäldt blifvit, militias-boställskassan, genom den med dess medel verkställda nybyggnad af karaktershus å de indelda Arméens befäl till bostäder anslagne boställen, befinnes numera vara så medtagen, att, ehuru all sådan nybyggnad tills vidare är inställd, de kassan åliggande utgifter för det närvarande ändock öfverstiga inkomsterna med icke mindre än 3,341 Ridr e rist. banko årligen, föranlåles Kongl. Majit häraf att af Rikets Ständer begära, att, såsom Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorer jemväl tillstyrkt, de pensioner och till indragning bestämda löner, hvilka nu betunga förenämnde kassa, må till belopp af 4,168 R:dr 25 sk. banko på Allmänna Jndragnings-stalen varda öfverflyttade, äfvensom att Rikets Ständer derjemte må medgifva, att, när framdeles embetseller tjenstemän, som njuta lön af militiae-boslällskassan, antingen Transport Ridr 6,760: 40. 8. 14 Kongl. Maj;ts Nåd. Prop. till R. St. 1847, Transport R:dr 6,760: 40. 8. vid den ålder, då, enligt författningarne, lönen får såsom pension bibehållas, söka och undfå afsked, eller ock vid blifvande regleringar af Krigs-kollegium ställas på indragning, de må med innehafda lönerpå Allmänna Indragnings-staten få uppföras. Det märkbara företräde i afseende på utbildning och tjenstbarhet, som indelda Kavalleriet genom de vid detsamma inrättade Exercis-sqvadroner i sednare tider vunnit framför Infanteriet, ådagalägger ovedersägligt angelägenheten så val af motsvarande bildningsanstalter äfven för detta sednare vapen, som ock af ökadt tillfälle till detsammas öfvande efter föregången rekryt-daning. Rikets Ständer hafva jemväl vid föregående Riksdagar erkänt den stora vigten af indelda Infanteriets tillbörliga öfning, utan alt dock anvisa de för ändamålet nödiga medel, ocb Kongl.
Statskontoret anordnats i olika poster tillsammans 21,500 R:dr, deraf 18,096 R:dr 88 öre blifvit under nämnde tvenne år för ändamålet använde, hvaremot återstoden af deu anordnade summan, 3,403 R:dr 12 öre, såsom behållning vid 1860 års slut utbalanserades. För revisionsåret äro 2:ne serskilda redogörelser för berörde medel afgifne. Utaf Öfver-direktören för Landtmäteriet i riket en räkning, hvilken blifvit i Kongl. Kammarrätten granskad utan anmärkning. Enligt denna har Ofver-direktören under året uppburit 1,100 R:dr och för ändamålet användt 723 R:dr 29 öre, hvaremot återstoden, 376 R:dr 71 öre, blifvit till Kongl. Stats-kontoret återlevererad. Den andra redogörelsen, likaledes granskad i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, är upprättad af Ingeniören Ljunggren, och utvisar densamma, att en summa af 11,800 R:dr blifvit af bemälde Ingeniör under revisionsåret lyftad, utgörande dels hela 1860 års extra stats-anslag 11,000 R:dr, dels 800 R:dr, jemlikt Kongl, brefvet den 23 Mars 1860, utaf föregående årens besparingar; och hade deraf för karteverkets utförande samt till arfvoden och resepenningar åt Styresmannen och 3 Kartegrafer utbetalts tillsammans 10,963 R:dr41öre, så att vid 1360 års slut hos redogöraren förefanns en kontant behållning af 836 !.’:dr 59 öre R:mt. Emot dessa räkenskaper hafva Revisorerne ej haft något att erinra. - 37 — Kongl. Post-verket. Räkenskapen, sorn blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad visar följande förhållande i afseende på inkomster och utgifter: Debet. Balans från år 1859: Tillgångar Uppbörd: Porto för inrikes brefvexlingen 829,223: 50. Dito » utrikes dito 412,861: 80.
N:o 125, i anledn. af väckt motion om sättet för behandlingen af de allmänna lagförslag af större omfattning, som K. M. vid en kommande riksdag kan vara sinnad alt till R. St. framställa. Lades på bordet nedannämnda från Utskai inkonmc mern., utlåtai och betänk., nemi. från Stats-Utskottet: N:o 321, ang:de skedd omröstning i frågan om ett lån för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn; N:o 322, ang:de verkställd omröstning uti frågan om gratilication åt Adjuuclen Ramström; N:o 323, rörule skedd votering öfver 2:ne i SlalsUtsk:s mern. N:o 316 omnämnda frågor; N:o 324, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 287; N:o 330, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de Riksarchivets och Riksg.cont:s framtida localer; Statsoch Banco-Utskolten: N:o 137, i anledn. af väckta motioner om åtgärders vidtagande till skyndsam nedsättning af taxan för farteu å Götha canal; Banco-Utskottel: N:o 75, i anledn. af väckt fråga om beviljande vid Handelsoch Närings-disconlerne af oundgängliga kostnader i och för införandet af ve.vlars discontering; Den 20 Maj. 007 Lag-Utskottet: N:o 122, i anleda, af gjorda anmärkn:r vid Ulsk:s beliink. N:o 87, öfver väckta motioner ang:de concurslagstifluiugen; N:o 123, i anlcdn. af väckta motioner, för i hofrätten uteblifven svarande part från skyldighet att lösa rättens dom eller utslag, dels ock förklaring af 24 cap. 7 § Rälleg.bm.
Stånd bifallen oförändrad. 3 och 4 §§* I afseende på dessa begge §§., hvilka, med oskiljagtigt sammanhang sins emelian, bestämma grunderne för bidrag till fattigvården och för röstberäkningen i Socknestämma vid frågan om fattigvård, äro besluten skil jaglige i så måtto, som Utskottens förslag äro oförändrade idfallne af Borgareoch Bonde-Stånden, men Ridderskap©! och Adeln samt Preste-Slåndet beslutat helt och hållet förändrade stadgande!! i begge §§:ne. De tvänne sistnämnde Ståndens beslut öfverensstämma emedlertid sinsemellan deri, att bidragen till fattigvården, utom hvad beträffar de serskildt föreskrifne personella afgiflerne, böra af en hvar utgöras, i den mon han|eger rättighet att deltaga i beslut om fattigvården; och då Utskottens förslag, hvilka Borgareoch Bonde-Stånden godkänt, innehåller ati l\ §-, att rösträttighet vid Socknestämma i faltigvårds-ärenden, beräknas efter taxeringen till bidrag för fattigvården, äro alia Riks-Stånden ense derom, att samma grund skall gälla för fattigvårdsbidragen och för rösträtten i fattigvårdsärenden. Skil jagtigheten rörer deremot sjelfva stadgandena om denna grund?, och likasom Utskottens förslag till Fattigvårds-Lagen i denna del fullkomligt är öfverensstämmande med hvad Förslaget och Betänkandet, N:o 29, om Socknestämmor och Sockne-nämnder innehåller om bidrag för socknarnes behof och om rösträtt vid Socknestämma i allmänhet, hafva RiksSlånden i begge dessa ärenden fattat helt och hållet enahanda beslut, för hvilkas sammanjemkande Utskotten, hvad beträffar Lagen om Socknestämma, afgifvit serskildt Förslag, N:o ^3.
Carl Henrik känner jag igen på ett porträtt, Wilhelm har af honom från samma tid. — Ja, herre Gud, att han skulle gå bort på ett så förfärligt sätt. Både herrn och frun sörjde ihjäl sig öfver det. Det var bara fästmön, som tröstade sig. — Var han förlofvad? — Ja, med mamsell Eleonore, Konrads nuvarande hustru. Inte var det eklateradt förstås. Men i hemlighet. För de många gånger, jag såg dem kyssas! Men det var snart glömdt. Det kan jag inte förlåta henne, och ännu mindre, hur hon lade an på Konrad sedan. Det vet jag — för den tiden både hörde och såg jag. Jo, jo. Men nu skall fru Wilhelm tala om sin målning, — jag tröttar bara med mitt prat. — Tvärtom. Det intresserar mig. Fru Beck får tänka, att jag liksom kommit inkastad i allt — det är mycket, jag inte förstår eller kan förklara. Hon höll fortfarande daguerrotypen i hand. — Då ärfde han brodrens fästmö också — Ja, så godt som, men det har inte fört lycka med sig. Åtminstone tror jag det inte. Wanda svarade ej. Det var ett ömtåligt ämne, och det föll henne plötsligen in att fråga sig själf: månne denna gamla, som känner så väl till våra båda familjer och ser så skarpt i mörkret, tycker, att Wilhelm och jag passa för hvarandra. Fru Beck, som trodde, att Wandas tystnad var liktydig med trötthet vid ämnet, förde samtalet öfver på annat område. — Det kan väl inte vara någon hemlighet för Konrad, att han målas? — Nej, stackare, det vet han nog af, sade Wanda med ett muntert skratt, i det hon försökte rycka upp sig ur sina tankar. Nej, men Wilhelm vill, att fru Säfve skall ha porträttet till sin födelsedag. Det är bara för henne, det skall hållas hemligt, ser ni. — Var inte rädd! Hon kommer inte hit upp. Men Konrad tar ofta barnen med sig och hälsar på. Han vet, hvilken glädje det gör mig. Er man kommer alltid hvar nyårsdag. Och Amelie är här hvarannan eller hvar tredje dag. De ha alla varit så snälla mot mig, alltid. Och nu ni — och Alida Claeson och hennes flickor titta också till mig allt som oftast, tillade hon för att ej glömma någons vänlighet.
Ständers härj om fattande beslut, fann, i förmågo af Riksdagsordningens 49. §., PrestStåndet skäligt, att be-' rörde hemställan genast till pröfning företaga och bifalla; och skulle ExpeditionsUtskottet fördenä kull anmodas, att skyndsammeligen författa Förslag till Riksens Höglofl. Ständeis underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående berörde ärende. S. D. I anseende till förekomne anmärk; ringar, återremitterades Höglofl, Lagutskottet* Memorial: 1:0. Angående Riksens Höglofl. Ständers JustitiseOmbudsmans ErnbetsBerättelse för den sedan sista Riksmöte förflutne tid, och 2:0. Rörande ett närmare bestämmande af beskaffenheten utaf Afvittrings-betyg. S. D, Företeddes StatsUtskottets Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottet* Betänkande, oin sökt restitution af RegeringsRådet von Schevens Arfvingars fordran; och förblef PrestStåndet vid dess den 2 dennes, tillbe-' rörde ansökning, lemnade bifall. S. D. Vid ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomiasUtskottets Utlåtande, öfver de inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Vällofl. BorgareStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottets den 20 nästl. Decem; ber afgifne Betänkande, i frågan om fortfarande eller inställning af den fria HusbehofsBrännvi nsbränningen, fann PrestStåndet deraf förnyade anledningar, att förblifva vid dess den 30 sisth De: 44 Prot. Utdrag d. i g Jan. 1818* December, till en fortfarande HusbehofsBrärmä vinsbränning, lemnade bifall; med bifogad anmodan till bemälte Utskott , att skyndsamligen till RiksStånden afgifva dess infordrade yttrande, om de Reglementariska åtgärder, hvarigenom en allt för vidsträckt Brännvins-tillverkning inå kunna hämmas och inskränkas.
Det dröjde emellertid icke längre än till riksdagen 1856—1858, innan frågan pä nytt bragtes å bane, då likasom tillförene framkallad af de förändrade förhållanden, hvilka föranledes af skolans fortsatta utbildning eller omgestaltning. Det anmärktes härvid, att Domkapitlens nuvarande organisation ej lemnade erforderlig säkerhet, att dessa kyrkliga myndigheter alltid utgjordes af män, hos hvilka håg och skicklighet för förvaltande af kyrkliga angelägenheter kunde förutsättas. Så länge lärareplatserne vid elementarläroverken, genom beskaffenheten af dermed förenade lönevilkor, kunde anses såsom expektansplatser, derifrån öfvergång ju förr desto heldre kunde ske till mera omedelbart kyrkliga befattningar, hade man kunnat hoppas, att de, hvilka sökte anställning vid stiftens högre läroverk, från början bade kyrkans förhållande i sigte och således vid inträdet i Domkapitlet medförde intresse för kyrkan och någon insigt i hennes angelägenheter, men annorlunda hade förhållandet blifvit, sedan Staten börjat ställa läroverkens löningsslat i sådant skick, alt män, danade för tjenstgöring i skolorna, kunde från början vara försörjde och för framtiden ega utsigt till anständig utkomst, ulan att behöfva öfvergifva den verksamhet, hvaråt de egnat sig och lör hvilken de tilläfventyrs hade största fallenhet: hvartill komme, bland annat, den oformlighet, alt, enligt stadgan för elementarläroverken i riket, vissa vid desamma anställda lärare skulle bära namn af Lektorer, utan att hafva säte och slämma i Domkapitlen, ehuru deras läroämnen icke vore mera aflägsnade från den theologiska kunskapskretsen, än de lärares, hvilka borde vara ledamöter i kapitlet och såsom sådane öfver de förra utöfva uppsigt. Ett förslag framställdes, uppgjordl i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad kyrkolags-komitéen föreslagit, sålunda att