Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, utgörande 211 hela Mantal, som Högstsalig Hennes Majit Drottning Chrtstina den 27 Oktober 1652 upplåtit til! dåvarande Karnmaroch Ekonomi-Rådet i Furstendömet Pommern Daniel Schlegel mot en efter 3 procent uträknad. Köpsktlliog stor 100,000 Rikes Daler 36 öre 2§- penning Silfvermynt , härflytande från den Fordran , honom kunde till godo komma för des« till Svenska Kronan gjorda förskott, dock med det vid upplåtelsen fästade vilkor och förbehåll för Hennes Majit samt efterkommande Konungar och Sveriges Krona att, när dem folie lägligt och behagligt, åter inlösa dessa gods emot Köpskit. lingens återställande till Schlegel eller hans Hustru och Aifvingar, halve Vi, enär Gångan otu sådan återlösen funnits bero på en af Hans Kongl. Majit nödig ansedd närmare undersökning, uti underdånig Skrifvelse den 2 i denne månad hos Kongl. Majit anhållit, att, om Schlegelska Godsens inlösen till Kronan skulle finnas fördelaktig , Kongl. Majit måtte täckas derom föranstalta, i hvilken händelse med de af dessa Kronans behållna Hemman, som icke äro af Skatte palur, bör förfaras i likhet med hvad Riksens Ständer 764 Riksdags -BesluteY. vid 1810 års Urtima Riksdag rörande Kongs^ gårdars och Krono-Lägenheters användande fastställt. Emellertid håfve Vi gifvit Vare Bankov Eullmäktige nödige föreskrifter om nedsättning och utbetalning af den Löseskilling, som blifver bestämd i händelse ifrågavarande återlösen kommer att ega rum. §• 27. Sedan Kongl. Maj:t i Nåder underrättat Oss om de genom politiske förändringar i Vest-Indiska Handelsställningen betydligt minskade Inkomster från Svenska Kolonien S:t Barthelemy, samt Kongl. Maj:t derefter gifvit
Utskottet d. 25 Maji 1829, Utlåtande, i anledningaf gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, rörande Magistraternes i Landshöfdinge-Residence-Städerne rättighet, att utfärda Pass för desse Städers Borgare. Sedan Utskotten uti ofvannämnde Betänkande ansett sig icke ega skäl att till bifall understödja Herr Lindqvists förslag, att Residence-Städernes Magistrater må ega att utfärda Pass för de derstädes boende Borgare, bar deremot blifvit anmärkt: bos Vällofl. Borgare-Ståndet, af Motionairen Herr Lindqvist, hvilken, under förklarande, det han ej genom den väckte Motionen afsett den obetydliga losen, som för Passen inflyter, ■— ingått i undersökning i hvad mon skillnaden emellan Konungens Befallningshafvandes och MagistralernéS lith. t. H. St. Prat. 1828 och 1829, y.de Sami. 2 Afd. • i Las,- samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Ull. N. o 3o. embetsbefattning i afseende på Police-magtens handhafvande vore i Författningarne bestämd, samt derigenom kommit lill den slutföljd, att tillsynen öfver ordning och skick vore i allmänhet gemensam och alt Magistraterne hvarken kunde eller finge skilja sig ifrån detta åliggande äfven der, hvarest Landshöfding residerar. Hvad deremot angick Borgerskapet, så vore Magistraten den embetsmyndighet, som, ensamt af dem lönad och underhållen, det tillkomme att vårda deras angelägenheter och tillse att deras frioch rättigheter bevarades frie från intrång; och vid detta serskilda förhållande kunde Police-magtens fördelning ej anses skadlig inom ett väl ordnadt samhälle.
För öfrigt innebär icke det förslag, som comiterade algifvit till K. M., att bergmästarne skulle qvarblifva såsom rariletsprrsedlar utan såsom verklige vettenskapsmän. De skulle icke föra ordet, icke tillhörn domstolen annorlunda an såsom vettenskapsmän, oell de skulle således förblifva i den egenskap som talaren ustundat. Ordinarie-domstolen skulle existera såsom sådan, men till ö k t med en ledamot, som agde kännedom i bergsväsendet. I första instansen, der mulet skall utredas, och der teckniska termer förekomma, anser jag nyttigt, när man så hafva kan, att domstolen inom sig äger den erforderliga sakkännedomen, och det har man i bergslagsorterna, emedan der finnas tjenstemän, hvilka, enligt deras befattning, böra vara ex professo bergsmän; oell hvarföre skall man då ej begagna dem vid domstolarna? livad skadar det, att häradsrätten bestämmer en dag af tinget, då en sådan person bör komma tillstädes för att tillhandagå med upplysnigar, pä sätt som sker i andra fall. Onekligen äro bergstingsrätterna i deras närvar, form olämpliga, derföre att den jurist, som der finnes, icke har till hufvudsak att vara jurist. Men denna olägenhet undanrödjes, 0111, såsom jag ansett lämpligt, målen öfverflytlas till häradsrätten, och då ser jag ej hvad som hindrar ärendenas gång, att domstolen äger sakkännedom inom sig sjelf. Vill man utgå från den Den 14 November f. m. 399 theorien, atl domstolen endast behöfvér länna lagen, emedan den kan genom correspondance förskaffa sig andra behöfliga upplysningar, så måste man dock medgifva, att det är beqvämare alt genast genom frågor kunna få reda på ärendet, än alt nödgas uppskjuta detsamma, för atl genom correspondance förskaffa sig nödiga upplysningar. Jag \ rkar således afslag på betänk, i detta hänseende, icke derföre att jag anser bergstingsrätten i diss närvar, skick för något mästerverk; men jag ser ej hvarföre man icke skall begagna sig af de elementer, som finnas att tillgå, för alt sammansatta en domstol, som motsvarar behofvet.
Lika med Ur Lefrén instämmer jag deri, att, sedan denna bana en gång blifvit beträdd, skulle Ständerne i framtiden, då möjligen en tillfällig lindring vore af behofvet påkallad, göras obenägna dertill, enär de hade för sig alt när fråga sedermera skulle upkomma om alt återföra skatten till sitt ursprungliga belopp, sådant icke skulle ske, utan man då kommer att åberopa exemplet af denna Ständernas åtgärd. På dessa grunder fortfar jag att yrka återremiss af denna punkt. Hr Lagerhjelm, Pehr: Ehuru jag icke reserverat mig i StatsUlsk. är jag likväl icke nöjd med hvad Disk. föreslagit. Jag tror att frågan icke är beroende af mera eller mindre fördelaktiga konjunclurer för slångjernstillvei kningen, af det skäl att halfva smidet är grundadt på egen tillverkning, och den frågan är så klar, att den hr känd af alla. Det är lätt för hvar och en, att få veta detta, utan att frågan serskildt undersökes, till följd hvaraf jag anser den föreslagna skrifvelsen fullkomligen öfverflödig. Om innan nästa riksdag slångjernspriserna taga faveur, så är det allmänt kändt och då blir det lätt att bestämma förändring i skatten, utan att någon föreg:de större undersökning behöft ega rum. Jag får sålunda afstyrka den underd. skrifvelsen och begär återremiss å denna punkt. O n Ilr Akerman, Fred.: I afseende pä StatsUtsk:s rätt att göra nu ifrågavar. framställning behöfver jag icke yttra något, enär Ilr Rosenblad nöjaktigt ulredt förhållandet. Ilan har nemi. visat, alt då K. M. i Sin nåd. propos. föreslagit, alt denna skatt skulle utgöras med tre-fjerdedelar af förut utgående belopp, innefattade sådant en tillräcklig anledn. för StalUtsk. att taga frågan i betraktande. I afseende på sjelfva saken, ber jag få fästa upmärksamheten pä det alldeles egna förhållande, som eger rum med beskattningen på landets jernhandtering; den är, i olikhet med skatten på alla andra näringar, en grundskatt, således en skatt, som skall utgå, an - Uen 8 Mars f. ni. lingen rörelsen bedrifves med vinst eller icke.
Det synes vara af Utsk:n och jemväl af Fattigvårdscomiteen medgifvet, att ett botemedel emot den tilltagande fattigdomen bör sökas i den allmänna uppfostran. Likväl har dervid icke blifvit uppgifvet, huru den borde ordnas, och man har icke fästat uppmärksamhet derpå, att den allmänna uppfostran isynnerhet bör vara riktad deråt, att lemna hvarje medlem af samhället undervisning i slöjder eller yrken, på det han, efter upphunnen manbar ålder, må kunna genom arbete sig försörja. Men detta hörer egentligen till lagstiftningen för uppfostran och bör således ej ingå i afhandlingen af förevar, ämne annorlunda än såsom accessoriskt. Jag återkommer nu till hvad jag började med. Vill man hafva en ordnad lagstiftning för fattigvården inom samhället, så måste man börja med att utgå från den synpunkten alt skaffa verkställighet åt Konungs och Ständers beslut vid 1809 och 1810 årens riksdagar, och den af begge Statsmakterna vid 1810 års riksdag i Örebro antagna för fattning om bidrag lill fattigförsörjningen, som sedan promulgerades i April 181 1. Denna författning, hvilken stadgar att bidrag till fattigförsörjningen bör lemnäs af alla, som icke sjelfve äro i behof af andras hjelp, medför naturligtvis den frågan: huru kan och bör sådant bidrag lemnäs af dem, hvilka icke sjelfve äro husbönder, utan antingen äro barn eller tjenstefolk? Då hade jag trott, att bidragen till fattigförsörjningen borde indelas i directa och indirecla; directa för redan befintliga fattighjons försörjning, att utgöras af alla dem, som äro husbönder eller hufvudmän för rörelsen, med ett ord af dem som äga att sig sjelfve försvara; indilecta af alla andra, som hafva andras försvar, men icke äro i behof af andras hjelp för sitt underhåll.
— Å en Pistolsmedsverkstad har tillverkats en dubbelbössa och 6 enkla, samt hoplagda inkomsten deraf upptagits till 148 R:dr. — En fabrik för tillverkning af speglar anlades för 2:ne år tillbaba och har lemnat i inkomst 266 R:dr 32 sk„ B:ko, hvarjemte en Urmakare härstädes för reparationer af gamla Ur påräknat en årlig inkomst af enahanda belopp. Binäringar finnas här inga. Politi. Tillåtne krogar äro 6. Ännu hafva icke här, såsom i många andra städer, krogrätligheterna kommit att utbjudas på auktion, till bere - 40 dande af någon för staden högst behöflig inkomst. Sammanträde af nuvarande Krogidkare är dock hållet inför Magistraten i sådant hänseende, och det är till önskandes, att detta ärende må kunna, utan förnärmande af någons rätt, beredas till en staden gynnsam utgång. En af härvarande Kyrkoherden, Herr Prosten O. R. Bellander och Herr Borgmästaren P. E. Bosaeus den 1 Maj 1841 öppnad Besparingsinrättning, gemensam för denna stad samt Köpings och KungsBarkarö Landsförsamlingar, har lyckats tillvinna sig förtroende äfven hos den arbetande klassen, för hvilken den egentligen stiftats. Lägsta insättningen der är 4 sk. B:ko, och utgjorde de vid sista bokslutet, deni Maj 1843, hos Inrättningen besparde medel 1,393 R:dr 6 sk., hvarå insättarne tillgodonjuta 5 procents årlig ränta, som för hvarje år lägges till kapitalet. Utom de insättningar, som tid efter annan verkställts af Gesäller, Lärlingar och Tjenstehjon, torde böra nämnas, att de flesta ibland stadens sjömän frivilligt vid Skeppar-embetet i April 1843 medgifvit sina Skeppare, att af arbetsförtjensten innehålla samt i Besparingsinrättningen insätta ett belopp af 1 R:dr efter första och 2 R:dr B:ko för hvardera af de öfriga sjöresorna, till användande för vinterbehofven.
I sådant afseende och under hänvisande till den närmare utredning af frågan, som i bifogade Stats-Råds-protokoll finnes upptagen, vill Kongl. Majit nu i nåder föreslå Rikets Ständer att lemna sitt bifall till bildandet af en pensions-anstalt för befälhafvare, styrmän och unnat sjöfolk å Svenska till utrikes sjöfart använda segeleller ångfartyg, äfvensom, lör maskinister och eldare ä sistnämnda slugs fartyg, inrättad i öfverensstämmelse med det förslag till reglemente, som härhos till Rikets Ständer öfverlemnas, samt att Rikets Ständer måtte medgifva, att till denna pensionsanstalt må, från och med nästkommande år, af tullmedlen utgå ett mot den så kallade föringen — hvilken från samma tid ej vidare skulle direkte till sjöfolket utbetalas — ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder förslaget innehåller, lör närvarande bestämmes till 24,000 Riksdaler årligen; viljande Kongl. Majit, i händelse af bifall härtill, vara betänkt på att vid nästkommande riksdag framställa nådigt förslag om anvisande af det statsbidrag, sorn för ändamålet ytterligare erfordras. Kongl Maj . ta Nåd. Proposition N:o 113. Förslag tili Reglemente för en pensions-anstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg, äfvensom för maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg. 1 Artikeln. Om pensions-anstaltens tillgångar. § i. Pensions-anstaltens tillgångar utgöras af: l:o) Ett emot den [öring, som blifvit kofferdiskeppare och skeppsfolk genom 5 Art. 4 § af Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente den 30 Mars 1748 tillförsäkrad, men som hädanefter icke kommer att till nämnda sjöfolk direkte utbetalas, ungefärligen svarande belopp, hvilket af tullmedlen utgår och vid hvarje års början af Generaltullstyrelsen anstaltens
Kommitlerade ifrågaställa indelning af ruhrikerne under artikeln Socker, hade Kommitlerade i silt förslag uteslutit nuvarande § 14, angående förläringssället vid tull-behandling af hvilt socker, som angifves för rå-socker; men, i öfverensstämmelse med det af E. K. M:t i afseende på lull-beslämmelserne för berörde artikel algifna förslag, bar E. K. M:t ansett elt ifrågavarande § motsvarande stadgande böra bibehållas. Dä Rikets Ständer bilällil, hvad E. K. M:t rörande lull-bestämmelserne för socker föreslagit, halva Rikets Ständer jemväl godkänt ifrågavarande, dermed samband egande föreskrift, sådan den finnes införd i § 9 af bilagde förslag till underrättelser, i hvilken ordnings-nummer bland paragraferne Rikets Ständer ansett detta stadgande, såsom fikar t a d t med det i § 8 förekommande, lämpligen böra intagas. Jemte del Kommitlerade i nuvarande § 15 inlört den föreskrift, alt någon lullreslitulion icke medgifves för varor, tillverkade af utländskt rå-ämne, som lill Norrige a (sandas, hvilket stadgande öfverensslämde med en af hufvudgrunderna lör del uppgjorda förslaget till mellanrikslag, hade, såsom en följd af bestämmelserne i Kommitlerades förslag lill tull-taxa, blifvit i stället för nu stadgade luil-restilulioner, löreslagne följande tull-bestämmelser i afseende på de artiklar, för hvilka tull-reslitulion skulle medgilvas, och dessa restilulioners belopp, nemligen: 1 //. ralfineradt socker, alla slag 9 öre. I , Tobak, arbetad, alla slag 12 , 1 , Bomullsväfnad af garn i finhet af N:o 32 eller deröfver, efter Engelsk beräkning 12 , 1 , Läder, alla slag, boredt af utländska hudar 4 „ Med godkännande af delta förslag i öfrigt har E. K.
Det fans något i hela hans apparition, som tycktes säga: »Gif akt! ty med mig nalkas Gud sjelf till dig, ovärdige.» Som andlig vältalare hade han förvärfvat sig ett stort rykte; han briljerade med vackra och klangfulla vändningar och lade ofta an på det pompösa, à la Wallin. Men han var intelligent nog att hålla föredraget fritt från falsk patos och salvelse. Det hviskades om, att han i kväll ämnade hålla ett större tal, och nyfikenheten var spänd. Champagnekorkarne smällde och i varma ord tolkade kurator de närvarandes — nej, hela nationen nej, han kunde utan öfverdrift säga: hela den studerande ungdomens känslor vid detta smärtsamma afsked, hvilket dock liksom allt annat här i lifvet, icke var utan sin försoning; försoningen var, att biskopen i sitt nya kall skulle få ett så mycket rikare fält för sin verksamhet. Biskopen tackade som hastigast och förkunnade, att han efter måltidens slut gerna ville säga några afskedets ord till den studerande ungdomen i den afdelning, vid hvilken han varit så nära knuten under alla de år, han tillbragt i Lund. Herr biskopen var en alltför stor man att kunna bekväma sig till ett vanligt sextal mellan steken och glacen. Han ville icke se ett tuggande och smuttande publikum framför sig, han ville ha uppmärksamma ögon och ett odeladt intresse. När man efter slutadt ätande samlades — innan bålarne buros in — i lilla salen besteg herr biskopen talarestolen. Han började med några vackra ord om det vemod, som alltid hvilar öfver ett afsked, och skildrade, hur detta vemod måste bli dess mera starkt, ju starkare banden varit mellan dem, som stanna, och den, som skall gå. Härpå öfvergick han till en kort och afgjordt välvillig karaktäristik af sin verksamhet vid universitetet, hvarpå han blygsamt förklarade, att det icke tillkom honom sjelf att fälla någon dom — ja, att domen öfverhufvudtaget endast låg i den Högstes hand. Att biskopen emellertid trodde sig ha Honom på sin sida, framgick tydligt af premisserna. Härmed kunde han sluta.
Jag anser derföre Utsk :ns i detta hänseende gjorda förslag, äfvensom i afseende på den s. k. visitationen på kroppen, samt att visitation ittan äfventyr af böter må kunna anställas å den sora förut för oloflig ineller utförsel af varor blifvit straffad , icke vara fotad på någon rättslära och protesterar mot detsamma. För öfrigt förenar jag mig hufvudsakligen med Hrr Hallings och Ekholms reservationer, äfvensom uti de anmärkntr Frih. Leijonhufvud nyss framställt, och anhåller på grund deraf om återremiss af detta betänkande. 23 H. o 66 Dc n t April e. m. Hr Prytz, Lars Adolph: Då R. o. Ad. fattade det beslut, att icke punktvis genomgå detta betänk., hade jag ämnat inskränka mig till att göra några anmärkntr vid vissa §§, för att vid den återremiss, jag förmodar blifva en följd af denna discussion, få dem pröfvade af de sammansatta XJtskrn; men, då jag nu går att framställa dessa anmärkn. 'r, finner jag mig likväl af 2:ne föreg:de talares anföranden föranlåten att yttra mig öfver sjelfva författningen i allmänhet och de uti densamma antagna principer. Jag har, hvad min person beträffar, vid discussionerna om tulltaxan , tillräckligt gifvit tillkänna, alt jag tillhör deras antal, som önska en liberalare tull-lagstiftning. Denna åsigt gjorde sig i de flesta fall gällande inom detta Stånd , men icke i de öfriga Stånden, och troligen kommer denna de öfriga Ståndens åsigt att bestämma tull-lagstiftningen vid denna riksdag. Vid sådant förhållande finnér jag det likväl icke stå väl öfverens, att den, som hyser liberala åsigter i afseende på tulllagstiftningen, derföre bör hafva liberala åsigter i afseende på tullcontrollerna, och jag måste bekänna, att jag icke förstår hvad som menas med liberalitet i fråga om controller. Vid controll fäster jag åtminstone begreppet om stränghet och allvarsamhet, och vill man i stället för skarpa controller hafva lösa och slappa, blir det ungefär detsamma som att hafva inga.
Således tror jag, att de försigtighetsmått man nu föreslagit mot öfverassignering, äro alldeles öfverflödiga, och jag delar ej Herr von Hartina nsdorffs åsigter, dem jag finner vara af Friherre Anckarswärd och Grefve von Schwerin fullkomligt vederlagde. Jag anhåller vördsamt om proposition till afslag på Utskottets Memorial. Herr Lefren, Johan Pehr: Det är brydsamt att uppträda och motsäga en person af den erfarenhet i dylika frågor, som Grefve von Schwerin äger; men jag finner mig Den 9 April e. m. uppkallad att yttra mig, så godt jag kan. Grefven har sagt, att under 4° år högst få gjort sig skyldige till öfverassignering på Banken. Jag hemställer, om väl detta är bevis på Lagens öfverflödighetj och om icke snarare Lagens alfvarsamhet verkat, att öfverassignering ej ägt rum .så ofta, som sannolikt skulle hafva inträffat, om Lagen ej funnits. Friherre Wrangel åter måtte hafva misstagit sig om sättet att stärka crediten, om han tror, att man, för att vinna detta ändamål, bör vara klemig mot öfverassignanter. Jag gillar visserligen Assignations-rätten, såsom medel att befrämja rörelsen och näringarne i landet; men jag anser det vara vig tig t för allmänna säkerheten, att hafva garantie mot missbruk af Assignationsrätten genom öfverassignering. Författningen derom bör vara tydlig; och mig synes det vara klart, att när 3 assignationer efter hvarandra i Banken presenteras till inlösen utöfver behållningen å Assignantens räkning, så är af honom 3 gångor feladt genom öfverassignering; ty jag inser ej, att förhållandet är olika, oin det är 3 dagar, 3 månader eller 3 år mellan hvarje gång en sådan assignation af Banken för bristande behållning casseras. Följakteligen tillstyrker jag bifall på Utskottets Memorial. Grefve von Schwerin: När jag afstyrker den ytterliga stränghet, som nu af Banco - i58 Den 9 April e. m. Utskottet föreslås mot öfverassignering på Banken, vill jag ej dermed säga, att de närvarande stadgandeme emot sådant missbruk af Assignationsrätten böra upphäfvas.
Prell-Ständets Ledam. magnar, Ledam. magnar, Jod. dl. 6^1lenbor§. L. V. kosenstein. Pä Wälloff. Borgare-StänPä Hederw. Bonde-Stän, dets Ledam. magnar, dets Ledam. wägnar, Olok L^östeät. O. kLedare. UL - r8z8 Den -8 Julik. Utdrag af Hrotocollet/ hallit hs§ Riksens Högloft. Stunders Allmänna Beswstrsoch Economie-Utskott wid Urtima Riksdagen i Orebro den is Julii 1812. S> D-Inlemnade Herr Bruks,Patron Lindbers ett sa lydande: Wördsamt Memorial ! I anledning as Riksdagsmannen Anders Da, nielssons Memorial, får iag närmare förklara min wäckta Motion, angående Rese-Allmogens Handel. Da jag yrkat en inskränkning deruti inom Elfsborgs Län, sa att endast Hemmans - aboen sjelf den stalie utöfwa; har jag ej af bristande kunskap, derom att Böndernes rättigheter, ei sträckte sig derhän att öfwerlata den pä annan person warit föranledd dertill, utan mitt syftemål war endast att wisa huru långt misibruken af denna Allmogens Handels-utöfning blifwit utsträckt, enär det ar allmänt kändt, att gansta manga Drängar fran besia Härader färdas med waror till salu. Anders Danielssons yttrande om oriktig, beten, af hwad jag anfört, angående Borås Stads Priwilegier med åberopande af sina Committenters uraldriga rättigheter deremot, ar wederlagt genom Konunga-Breswet af den 2s Maji 1622 och den z Jan. e68z, dem jag till sitt innehåll i hwad det denna staga rörer, får aran åberopa, af hwika det förstnämnde sa lydande: "Till det i z:de.
Tår efter tår rann tyst öfver hennes kinder; i hennes bröst slet en snyftning så våldsam, att ansigtet förvred sig i kramp under ansträngningen att hålla den tillbaka. Han såg det icke. Med en hes, ihålig stämma återgaf han i bruten prosa diktens slutstrofer: »Vi skiljas nu — för alltid! — Intet återseende gifs för oss — i en himmel ofvan skyn. — Din skönhet blir till stoft igen — svinner hän i tomma intet. — Men skaldens rykte lefver.» Det var något ohyggligt hjertlöst i dessa ord. Det smög sig en isande kyla längsmed hennes ryggrad, och småningom var det som om hela hennes kropp stelnat till is. Hon kände en underlig kittling i hårrötterna, och hon vände ett par vidgade, skrämda ögon ner emot honom. »Farväl för evigt, du sköna lik!» slutade han, med diktens slutstrof. Det lekte ett fult leende kring hans vissnade, bleka läppar. Hon tyckte sig se en af dessa sagans vampyrer, som vid midnattstid stiga upp ur sina grafvar, bita sig fast vid de lefvande och suga blodet ur deras ådror Hon ville resa sig upp och fly; men hon kunde icke röra sig från stället. Hennes kropp var som förlamad och detta vampyrleende fängslade henne, band henne med det ohyggligas makt. Hon afskydde honom i detta ögonblick, hon hatade honom, som dufvan hatar höken, under hvars klor hon vrider sig; hon hade också en känsla af, att hennes hat var vanmäktigt, att hon aldrig skulle kunna undkomma deraf kom sig väl denna stelkramp, som gjorde, att hon icke kunde fly. Ångesten snörde samman hennes strupe; hon tyckte, att om hon blott kunde tala, säga ett enda ord, skulle hon vara stelkrampen kvitt; men hon kunde icke pressa fram detta enda ord. Då reste han sig upp i sängen, lyfte med högra handens pekfinger upp det förlamade ögonlocket och såg på henne. Och i samma nu förvandlades uttrycket i hans ansigte: oro, ömhet och smärta vexlade i dragen likt reflexer af ett osynligt ljus. Hastigt sträckte han ut sin hand, grep henne i armen och kramade den som i kramp.