Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har sin grund, icke deruti alt sedlarne skulle inom cirkulationen vara begärligare, utan tvärtom deruti, att myntpieserna, såsom innehållande verklig valuta, äro begärligare; — och likasom man i det dagliga lifvet eller i daglig handel och vandel hellre begagnar ett till materien mindre godt instrument, om det åsyftade ändamålet dermed fullkomligen kan vinnas, än ett till materien mera dyrbart, så begagnar man ock inom cirkulationen sedeln hellre än myntpiesen, emedan det låter sig göra, och gör deremot den sednare, i anseende till dess inre verkliga värdehalt, til! föremål för flera slags andra spekulationer, hvaribland i synnerhet spekulationen på export utmärker sig. Myntpieserna försvinna sålunda småningom ur rörelsen, och sedlarne stanna qvar. På sådana ope« 12 Banko-Utskottets Memorial M 11. rationer kan samhället ej annat än förlora, om ock mången enskild derpå kan göra vinst. Men samhället kan derpå förlora äfven i flere andra afseenden. Om export eller nedsmältning af silfvermyntpieser på omförmälda sätt uppmuntras, så verkar sådant ej allenast på möjligheten att upprätthålla hvad man kallar dess sedlars realisation, utan ock på dess mynts värde i sig sjelft så till vida som det genom sedlar skall representeras, och häraf kunna åter alla egendomsvärden, värdet af alla på viss, i synnerhet längre, tids förbindelser m. m. komma att lida; med ett ord, det kan uppkomma ett agio under olika former emellan verkligt mynt och sedlar, och ingen kan dåmera med säkerhet säga hvad han i sedlar eger eller i den all männa rörelsen emottager. Vid sådant förhållande är det isynnerhet den obemedlade, den stora massan af folket, som företrädesvis kotnme att lida, — dessa många tusende, som lefva af sin arbetsförtjenst och för de små produkterna deraf nödgas emottaga sin betalning i sedlar, som ega ett vacklande och föränderligt värde, och som aldrig gifver dem full säkerhet, att de derigenom fått eller i morgon ega det värde, hvartill de dem emoltagit.
Då sagde anteckningar, under en längre diskussion eller ett långvarigare plenum, svårligen lära kunna med erforderlig noggrannhet och skyndsamhet verkställas och utskrifvas af en enda person, synas, på sätt motionären föreslagit, 2:ne tjenstemäns biträde härvid nödvändigt. För öfrigt anser Utskottet lämpligast, att åt hvart och ett Riks-Stånd öfverlemnas att meddela de närmare före skrifter, som dervarande särskilda förhållanden kunna påkalla för den nu föreslagna åtgärdens ändamålsenligaste verkställande; och Utskottet får alltså, för att söka tillfredsställa de yttrade önskningarne och anspråken att, genom allmänna tidningarne, med största möjliga skyndsamhet och tillförlitlighet erhålla kännedom om nu församlade folkombuds yttranden och tillgöranden under Ståndens pleni-sammankomster, tillstyrka: att inom hvarje Riks-Stånd må, utöfver den för de vanliga Kansli-biträdena erforderliga aflöning, användas tvänne särskilda Kanslist-arfvoden, för att af diskussionerna och besluten under hvart och ett Stånds plenum få en sammanfattning uppgjord, hvilken bör, på föreskrifvet sätt, tillhandahållas de tidnings-redaktioner, som åtaga sig att kostnadsfritt utan tidsutdrägt eller förändring införa densamma i tid ningar. Dock, som erfarenheten möjligen kommer att visa, att det nu framställda och af Utskottet biträdda förslaget icke uppfyller det dermed åsyftade ändamål, samt att för vinnande häraf erfordras andra eller ytterligare beslut och stadganden af Rikets Ständer, så får Utskottet, enligt hvars åsigt detta förslag tills vidare endast bör betraktas såsom ett försök att bereda önskadt tillfälle till ofördröjligt erhållande af opartiska och sakenliga upplysningar om Riksdagsförhandlingarnes fortgång och resultater, hemställa: att, till en början, tiden för de nu föreslagna Kanslist-arfvodenas utgående icke måtte bestämmas längre än till tre månader. af Herr Henschen: Riksgälds-afdelningens förslag blef ej blott af ÖfversteLöjtnant Bildt och Professor Carlson, utan ock af Herr Björck, Doktor Gumcelius, Prosten, Holmberg och mig förordadt, samt vid voteringen af tolf godkändt.
befintligt kristet trossamfund, till hvilket han vill öfvergå. Icke kristne trosbekännare (med undantag för judar) ega ej rätt att bilda af staten erkända församlingar. Hr Arnoldsson hade nu föreslagit vissa förändringar i dissenterlagen, som gingo ut på borttagande af ofvan antydda inskränkningar. Han ville först och främst, att de ord i nu gällande dissenterlags § 3, hvilka här blifvit satta inom parentes, skulle utgå. “ Har medlem af svenska kyrkan omfattat främmande (kristen) lära och vill för den skull ur kyrkan utträda; gifve sin afsigt tillkänna för kyrkoherden i den församling han tillhör; (uppgifve ock det trossamfund, till hvilket han vill öfvergå). “ I sammanhang härmed ville han, " att i § 1 som medgif-ver åt “ bekännare af annan kristen troslära än den ev. lutherska " rätt att med konungens begifvande bilda särskild forsamling, ordet “ kristen " måtte utgå. Samma ord ville han hafva borttaget i § 14, som nu säger, att “ med de undanlag som af grundlag och gällande författning föranledas, skall skiljaktighet i kristen trosbekännelse ej medföra någon olikhet i svenska medborgares rättigheter och skyldigheter *. Dessutom hade hr Arnoldsson, som sagdt, väckt tvänne andra motioner, hvilka rätt nära anslöto sig till den första. Den ena gälde en ändring i dissenterlagen, den andra en * grundlagsändring. Dissenterlagen af 1863 har följande stadgande: “ Innehar den, som till utträde ur svenska kyrkan sig anmält, offentlig tjenst; varde han derifrån skild, der ej tjensten är af beskaffenhet, att han utan afseende å sin trosbekännelse kunnat till den samma nämnas samt konungen eller den myndighet, som eger att tjensten tillsätta, iinner skäligt att honom dervid bibehålla / Motionären ville af detta stadgande borttaga senare delen, från orden “ samt konungen ".
St:s medverkan, och till hvilkens 33,86o 62,520 58,020 24,760 92,810 12,800 i33,33o amor - Den i Februari, 185 amortissement stats-anslaget utan deras hörande begagnas, synes den ändamålsenligaste utvägen att komma till något önskadt resultat i denna vägen vara anslagets nedsättande; hvarföre det föreslås, att endast uppföras till ofvanstående belopp. Postverket Under samma villkor, som R. St. vid detta anslag vid sista riksdagen fästat. Kamma r-collegium Stats-contoretmed Chartss-Sig.- verket, Kronomagazinen, samt Vågstaterna iAvesta och Fahlun Skulle, til! följd af derom väckt motion, StatsUtsk. finna lämpligt föreslå R. St. alla stats-inkomsternas uppbärande och redovisning genom ett Ständernas contor, hvartill Riksgts-contorets personal kunde begagnas, jemte den del af Stats-contorets tjenstemän, som dervid kom att anställas; så blefve en följd deraf, att denna anslags-summa i samma man förminskas, och torde Stats-Utsk. äfven, till minsknings vinnande, finna en tillgång uti de för det särskildta Magazins-contoret anslagna 6,484 r:dr. Det synes emedlertid vara af vigt, att Chartae-Sig.-verket och dess samtliga kostnader fördes på särskild stat, så att medlen ej måtte med andra förblandas. Ber gs-col legitim med Bergslagsstaterna samt Controlloch Myntverken utföras till Skulle, emot förmodan, R. St. ej yrka dessa sednares återställande under Bergs-colkm, blifver deraf en följd, att deras stater införas uti Stats-contorets; men af samma anledn. som Chartae-Sig.-verkets särskildt specificerade. Commerce-collegium Härvid framkallas likväl den anmärkning , att så väl K.
Tjugu åra gammal var Ahas, då han vardt Konung, och regerade sexton år i Jerusalem, och gjorde intet det Herranom hans Gud behagade, såsom hans fader David. Ty han vandrade på Israels Konungars väg; dertill lät han sin son gå igenom eld, efter de Hedningars styggelse, hvilka Herren för Israels barn fördrifvit hade. Och han gjorde offer, och rökte på höjderna, och på alla backar, och under all grön trä. På den tiden drog Rezin, Konungen i Syrien, och Pekah, Remalia son, Israels Konung, upp till Jerusalem till att strida, och belade Ahas; men de kunde icke vinna det. På samma tiden fick Rezin, Konungen i Syrien, Elath igen till Syrien, och dref Judarna utur Elath. Och de Syrier kommo, och bodde deruti, allt intill denna dag. Men Ahas sände båd till Thiglath Pileser, Konungen i Assyrien, och lät säga honom: Jag är din tjenare, och din son. Kom hitupp, och hjelp mig utu Konungens hand i Syrien, och Israels Konungs, hvilka sig emot mig upprest hafva. Och Ahas tog det silfver och guld, som i Herrans huse och uti Konungshusens fatebur funnet vardt, och sände Konungenom i Assyrien skänker. Och Konungen i Assyrien hörde honom; och drog upp till Damascon, och vann det; och förde dem bort till Kir, och drap Rezin. Och Konung Ahas drog emot ThiglathPileser, Konungen i Assyrien, till Damascon. Och då han såg ett altare, som i Damascon var, sände Konung Ahas ett mönster och en efterliknelse till Presten Uria, såsom det gjordt var. Och Uria Presten byggde ett altare, och gjorde det efter det, som Konung Ahas honom sändt hade ifrå Damascon, tilldess Konung Ahas kom ifrå Damascon. Och då Konungen kom ifrå Damascon och såg altaret, offrade han deruppå;
För den händelse åter, att R. o. Ad. icke skulle af hvad jag redan anfört finna sig öfverlygad om otjenligheten af en återremiss af detta ärende, anser jag mig skyldig till besvarande upla ga några af de moliver, som blifvit framställda till stöd för sislberör de yrkande. För egen del erkänner jag, alt jag funnit dem så obeskriflig! litet talande att jag, förra gången jag hade ordet, trodde mig skäligen kunna undgå utförligare bemötande deraf; men då flere ledamöter funnit sig föranlåtne att instämma i de anförde grunderne, så lära desamma väl utöfva någon öfvertalande inverkan och kräfva alltså någon vederläggning. Det sker likväl med ali den motvilja, som man erfar, när man måste vidröra föremål, hvilka förefalla en så sköra och svaga, alt man knappast rätt får fatt på dem, förr än de vilja uplösa sig till ett intet, och försvinna som en rök för våra ögon, qvarlemnandes föga eller intet grund ämne att analysera och bringa lill klarhet, hvarefter molbevisningen först med tull kraft låter sig verkställas. Ganska artigt vore det visserligen för vederbör, embetsverkschefer, som så enständigt yrkat denna frågas förändrade behandling, om dem lemnades tillfälle, såsom de önska, att utdela penningebelöningar åt underlydande efter eget ompröfvande af förtjenst och anspråk på npmuntran; men jag vidhåller den i milt förra anförande yttrade sats, ätt en sådan rättighet icke borde anses önsk värd för verkens förmän, när den N.B. skulle ernås på det sätt, att de finge, om de ville, helt och hållet förbigå somlige och lemna dem utan den ringaste ersättning, medan andra skulle favoriseras med vedermälen af ynnest och bevågenhet i desto rikare man. Men, säger man, dessa vedermälen skola ju uteslutande tillfalla den öfvervägande fliten och skickligheten.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M. den 14 dennes på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r, angide eftergift till förmån för Misterhults sockens fattigvård af Kronans rätt till danaarf efter Lena Hansdotter i Sundsholm. Äfvenledes föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 14 dennes på bordet lagda Nåd. Skrifvelse till R. St:r, i fråga om eftergift af det f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus län GeneralMajoren Gillis Edenhjelm ådömda ersättnings-ansvar för Kronans förlust till följd af LäusBokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande. Föredogs ånyo StatsUtsk:s d. 10 och 14 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 139, i ani. af väckt motion om anställande afen fullständig inventering af Flottans förråder i Carlskrona. Hr Lilljehöök, Carl Berthild: Den inventering, som på enskild motionärs framställning StatsUtsk. tillstyrkt, anser jag öfverflödig tdl följd af de kontroller öfver förrådernes förvaltning författningarna föreskrifva. Dessa förråder innehålla alla för fartygs nybyggnad och underhåll erforderliga effekter, som alltså nästan dagligen derifrån utgå, hvarigenom inventeringen i betydlig mån försvåras. Om framdeles en motionär framkastar misstankar emot förrådernas beskaffenhet och förvaltning, så, med antagande af att detta skall föranleda inventeringar af flottans förråder, måste Staten vidkännas kostnader, som efter inventeringens slut befinnas hafva varit öfverflödiga. Emedlertid vill jag icke yrka afslag å Betänk., emedan derigenom misstankarne skulle ännu mera förökas. Uplysningsvis får jag nämna, att förvaltaren af ifrågav:de förråder begärt transport till en annan befattning inom varfvet endast af det skäl, att inventering blifvit begärd, hvilket bevisar, att åtminstone icke han fruktar för utgången af inventeringen.
Förordningen den 13 Juli 1818 innehåller uti 24 §, att då Gäldenär sitt skuldebref hos Rätten företer och således visar, att han skulden till fullo betalt, inteckningen skall dödas och sådant straxt å skuldebrefvet tecknas, så ock i Protokollet skrifvas. Häri stadgar Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823 det tillägg, att köpare af fastighet, hvilken antingen å utmätningsauktion eller under konkurs af borgenärer genom offentligt utrop såld är, och hvaruti inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke förslår, skall, så snart auktionsförrättningen vunnit laga kraft eller, i händelse af klander, fastställd blifvit, samt köpesumman är inbetald, äga att derom af vederbörande Exsecutor eller Syssloman erhålla bevis samt att med detta jemte Gravationsbevis anmäla sig hos Domstolens Ordförande i den ort, der fastigheten är belägen; och skall då Ordföranden åligga att genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom köparens försorg bör Irenne gånger införas i allmänna tidningarna, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur köpeskillingen guldne, att, i stad inom en månad från den dag, kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och å landet vid det ting, som först infaller, sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos Domstolen anmäla, huruvida emot deras inteckningars dödande kan vara något att påminna; börande Domaren, ehvad inteckningshafvare då begagna rättigheten att varda hörde, eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta. De i dessa författningar sålunda uppgifne utvägar att få en inteckning dödad, nemligen antingen att förete skuldebrefvet och dermed visa, att skulden är till fullo betalt, eller ock styrka, det den köpeskilling, som å utmätningseller konkursauktion erhållits, ej är tillräcklig för inteckningens gäldande, äro de enda i lag stadgade.
Karl af Geijerstam var en å såväl hufvudets s o m hjärtats vägnar rikt begåfvad personlighet, o c h hans allt för tidiga bortgång innebär därför också en verklig förlust. Gladt o c h vänligt var fru Francks sätt, synnerligen tilldragande hennes utseende. Det pikanta ansiktet, inramadt i mörka lockar, den smidiga figuren, den spänstiga gången — allt detta är utmärkande för den finska skridskodrottningen, s o m nu ännu en gång förtjust oss m e d den nobla idrott vi själfva så gärna utöfva, o c h i hvilken äfven vi ha att uppvisa åtminstone ett » europeiskt » namn, nämligen Grenanders. R T \ EN 9 D E N N E S afled härstädes efter en helt kort s j u k d o m byråingeniören vid patento c h registreringsverket, civilingeniören o c h författaren Karl Johan af Geijerstam uti en ålder af 38 år. Geijerstam var son af seminarierektorn i Kalmar dr J. G. af Geijerstam o c h hans maka, född Möller. Närmast sörjande vid hans bår stå hans maka, född Benedictsson, två söner, en åldrig moder, b r ö d e r (bland hvilka skriftställaren Gustaf af Geijerstam) o c h systrar. Karl af Geijerstam har v i d sidan af en fordrande tjänstemanna verksamhet f ramträdt inför allmänheten såsom både föreläsare o c h skriftställare. Redan tidigt höll han en serie nationalekonomiska föreläsningar i Stockholms arbetareinstitut, hvilka senare u t k o m m o i b o k f o r m. Sedermera har han hållit föredrag o c h utgifvit skrifter på flere olika områden. H a n s litteraturstudier — t. e x. Sin största insats såsom författare gjorde han dock, då han öppnade sitt ganska märkliga härnadståg m o t den moderna vidskepelsen i dess olika former. Från denna tid datera sig hans arbeten o m » Hypnotism SKÖNHET F Ö R ALLA. Ä D D A T R E T T I O F E M Ö R E från budgeten för dina tarftiga eller obehöfliga lyxvanor, gå till bokhandeln o c h k ö p: Primo: Skönhet för alla, Fyra uppsatser af Ellen K e y (Verdandis småskrifter, pris 30 öre).
Balans till spelåret 1857—1858: Kontant behållning 885: — Värdet af materialier 14,263: 14. Af det å riks-statens 7:de liufvudtitel med 20,000 Hulr Banko uppförda statsanslag liar Kongl. Theatern äfven för detta revisions-år, såsom tabellen utvisar, fått uppbära endast 18,000 R:dr nämnda mynt, enär skilnaden, 2,000 R:dr, vid anslagets utanordnande afräknats såsom betalning af andra tredjedelen utaf det från ofvannämnda hufvudtitels besparingar år 1854 erhållna förskott, 6,000 R:dr. 8 2. Kongl. Theaterns skulder, som vid början af spelåret uppgingo till 99,700 R:dr B:ko eller 149,550 R:dr R:mt, hafva derunder nedgått till 136,200 R:dr sistnämnda myntslag. § 3. Till någon anmärkning från Revisorernes sida har denna räkenskap icke för anledt, — 182 — Kongl. Scrafimer-ordeiis-giilet. (.Allmänna Hospitalsoch barnhus-fonden.') Af räkenskapen, som ännu icke undergått revision i Kongl. Kammar-rätten, inhemtas det förhållande med inkomster och utgifter, som nedanstående tabell utvisar: Debet. Balans från år 1855: Uppbörd: Privata donationer 510: Arrenden, hyror och tomt-ören 62,888: 17. 5. Ersättning för genom Balans från år 1855: Afskrifning: Utgifter: Balans till år 1857: S:r 800,928: 27. 7. Summa 1,003,185: — 7. §: i Uti den här ofvan såsom stats-anslag upptagna summa, 77,345 R:dr 4 sk. 2 r:st., ingå äfven de under revisions-året från Kongl.
Utlåtande, N:o 38. deras hemorter, och en sådan undervisning kunde, i motionärens tanka, i väsendtlig mån meddelas af försandingarnes folkskole-lärare, om dessa, jemte sin lärokurs, uppmuntrades att under några månaders vistande vid institutet, der inhemta närmare kännedom och öfning i sättet för döfstummas handledande, äfvensom i rälta begagnandet af de der utarbetade läroböcker och kurser; och har, i anseende härtill, motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att af de stipendier, som blifvit beviljade för folkskolelärare-elever, ett visst antal af t. ex. 12, eller ett för hvarje stift, skulle anslås åt sådane folkskolelärare, som företedde betyg, att de vid institutet för döfstumma och blinda nöjaktigt genomgått en kurs i undervisningsmethoden för döfstumma. Med Herr Professoren Lindgren halva instämt Herr Doktor Broman samt Prostarne Cnal-, tingins och Melander. Omförmälde motion, för hvars behandling Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet samrnanträdt med Stats-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt tagit under öfvervägande, och dervid inhemtat, att Institutet för döfstumma och blinda desto mindro kan för alla sådane olyckliga blifva tillgängligt, som vid Institutet platser endast finnes för 75 elever, då deremot, enligt Tabellkommissionens sednast afgifna Berättelse'för tiden till 1845 års slut, antalet af döfstumma, som ej äro i instituter eller fattighus intagne, sistnämnde år uppgick till 2,212 personer, de döfstumma och blinda utgjorde 130 och de blinda 2,814, utaf hvilka olyckliga de flesta kunna antagas hafva varit obemedlade.
Maj med Oktober, då snällposten mellan Halmstad och Ystad icke är i gång, afsändes från Halmstad till Helsingborg; 6:o en ny snällposts inrättande emellan Stockholm och Gefle, att, genast efter Strålsunds postens ankomst på Måndagarne till Stockholm, afgå lill Gefle med dit adresserade bref; 7:o förändring af den på Onsdagarne från Stockholm till Helsingborg förut afgående post till en gemensam brefoch paketpost emellan Stockholm och Jönköping; 8:o en lösposts afsändande hvarje 14:de dag emellan Kårböle och Loos kyrka i Helsingland; 9:o en förändrad postgångs inrättande emellan Helsingland och öfra delen af Dalarne; 10:o afslulandet af en ny postkonvention emellan Sverige och Norrige, å ena, samt Ryssland, å andra sidan, hvarigenom tillfälle blifvit beredt vederbörande kor - — 36 — respondenter att få bref, efter eget godtfinnande, öfversända från det ena till det andra af dessa Riken, antingen helt och hållet ofrankerade, eller frankerade ända fram till adressorterna, eller ock, såsom förut, betalda blott till gränsen af det
Och ehuru Motionairen, å ena sidan , gillade det med nämnde Kongl. Förordning åsyftade ändamål, att ynglingar och andre omyndige ej måtte förledas till lättsinnigt ingifvande af förekrifningar eller till annan onyttig skuldsättning; så ansåge han dock, å andra sidan,' någon anstalt böta vidtagas, hvarmedelst tre - js LagUtskottels Betänkande N:o 47. dje man må varnas för äfventyret att inlåta sig i afhandling med dylika personer, hvilka, ehuru förklarade omyndige, icke destomindre fortfarit att vara i allmän tjenst och vunnit befordran samt jemväl trädt i ägtenskap , så att allmänheten ej anat vådan att med dem ingå aftal ; hvarföre, och då erfarenheten nogsamt visat, att föreskriften i Kongl. Förordningen den 11 Maji 1774, att vederbörande Domare skall, när någon efter Dag myndig varder under Förmyndare stald , låta sådant i PostTidningen genast kungöra, är otillräcklig; helst sådan kungörelse eker endast några få gånger och sedermera icke förnyas, Motionairen, till förekommande af ifrågavarande oskick, föreslagit det stadgande: ’’att, ”utom det kungörande, hvarom, enligt Kongl, ”Förordningen den 11 Maji 1774, Domaren ”åligger besörja, den, som blifvit förordnad ”till Förmyndare för en till myndig ålder ”kommen person, må vara pligtig, att, minst ”en gång hvarje år, uti Stockholms Postoch ”InrikesTidningar, ochdessutom, örn deri ornyn”dige bor i någon Stad utom Stockholm, uti ”Tidnings-Bladet för samma Stad, om ett så’’dant der finnes, eller ock uti Församlingens ”Kyrka, samt, om han bor pålandet, på sist”nämnda sätt, allmänneligen kungöra , både ”att personen är omyndig, och hvilken sorn ”har Förroyndarevården för honom sig upp”tlragen; och det vid den påföljd, att uq. LagUtskottets Bttänkande N:o 47.
En gammal tjenare som varit på gården under herremannens föräldrars tid hade sitt rum innanför köket och då han ej läst dörren rigtigt igen fans der en liten springa så att han kunde märka hvad som tilldrog sig derute. Bortemot midnatt hörde han snattrandet af en anka vid rännstenen som lopp ifrån köket. Mannen var kunnig i att tyda djurs läten och hörde ankan säga: ”Sofver du Niper?” ”Nej,” svarade hunden. ”Sofver herremannen den mig fäst hafver?” ”Ja,” svarade hunden. ”Sofver hexedottren den mig sorg vållat?” ”Ja,” svarade hunden. ”Då,” sade ankan, ”skall jag komma in till dig.” Tjenaren smög sig fram till dörrspringan och hörde hunden gny och hoppa som om han fägnat sig åt någon, derpå sade en blid röst som den gamle väl kände: ”Ännu tvenne nätter kan jag besöka dig, men sedan aldrig mera.” Han hörde någon blåsa på den halfslocknade elden och vid dess sken såg han den vackra svinavakterskan sitta framför spiseln, inhöljd i sitt långa hår som i en vid kappa, och tala vänliga ord med hunden. Sedan hon värmt sig en stund slog hon sina armar om hans hals, sade honom farväl och försvann. Men tjenaren låg och grubblade öfver hvad han sett, tills dagen grydde, dock för ingen omtalande hvad han sett. Nästa natt lät han ånyo dörren stå och såg det samma upprepas. Då visste han att här förelåg någon elak trolldom och medan han satt som bäst och grundade öfver medlet att upphäfva den, kom herremannen med bekymrad min till honom och sade: ”Nog tyckte jag mig träda i brudstol med den fagraste jungfru och mycken glädje väntade jag mig af hennes blida umgänge, men illa hafver jag blifvit bedragen, ty föga liknar min husfru den mö jag fäst mig. Stygg är hon att åse, om jag talar till henne förskräcks jag af hennes stammande svar och hvart hon går följes hon af en padda, hvilken återkommer lika ofta som hon jagas bort.” ”Ja, illa hafven