Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändring i Handels-ordningen den 22 December 4846 samt dermed sammanhang egande författningar. Uti omförmälda afseende äro motioner väckte dels inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Alströmer, C. J. Oscar, och Herr Friherre von Schulzenheim, 12 Allm. Besv. och Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o 39. David, dels inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr F. M. Wahlbom, och dels inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Biksdagsmännen Per Ostman från Wester-Norrlands län, Håkan Olsson från Christianstads län, Carl Ifvarsson från Hallands län och Torkel Nilsson från Christianstads län. Motionerne afse ändringar i 1, 6 och 25 §§ af Handels-ordningen med dithörande författningar; och sedan de förslag, hvilka angå samma § blifvit omförmälde, går Utskottet nu, med iakttagande af den ordning, hvari §§me förekomma, att öfver förslagen i afseende å hvarje särskild § afgifva utlåtande. l:o Angående i § och 6 / morn., i fråga om behörighet till handels idkande. I afseende härå har Herr Wahlbom anfört, hurusom, enligt 1 § 1 morn., 24 § 1 mom. och 25 § 1 mom. i Handels-ordningen, det erfordrades för rättighet att idka handelsrörelse i stad och å landet, bland annat, att hafva begått Nattvarden, vara myndig, ega god frejd, kunna skrifva läsligt och räkna quatuor species i enkla tal och bråk, samt föra bok och räkning på för handel ötligt sätt. Ofver allt detta skulle sökanden förete bevis för ådagaläggande af sin behörighet i omförmälda afse enden; men föreskrift saknades om hvilken eller hvilka personer, som skulle anses vara behörige att meddela desse bevis. Om man, med anledning af allmänna före skrifter derom, antoge att Pastor i den församling, sökanden tillhör, är fullt behörig att lemna intyg om dennes ålder, kristendom och vandel, så saknades deremot all ledning, huru härvid i öfrigt borde förfaras.
De hafva hufvudsakligen varit att, då Länsmännen icke för tjenstens erhållande behöfva förvärfva samma kunskapsmätt, som för öfrige Kronans tjenstemän blifvit föreskrifria, och derföre icke kunna hafva anspråk på att med dessa ega lika rättigheter särttt Länsmännens tjenstegöromål vid utöfningen förnämligast fordra personligt omdöme, nit och verksamhet, hvilka egenskaper först efter förutgången pröfning under tjensteutöfning kunna bedömas, häraf vore en följd att Landshöfdingarire, hvilka stå i ansvar för ordentliga handhafvandet af de mångfaldiga ärenden, söm inom länen bero pä deras tillsyn, och derföre ofta nödgas att, då de icke kunna åt alla dessä egna sin egen omedelbara uppmärksamhet, tillita Länsmännens biträde härvid, borde hafva rättighet att pröfva huruvida Länsmännen hafva tillräckliga insigter och urskiljning att pä ett tillfredsställande sätt verkställa de (fem meddelade föreskrifter. Ätt åter Länsmännen skulle, utan dom och ransakning, gödtyekligt kunna, af Laridshöfdingarne afsättas, öfverensstämmer icke med hvad härom finnes stadgadt. Uti Landshöfdinge-instruktionen, § 67, heter det, att dä Länsmän beträdas med felaktighet i tjensten och fråga icke är om sådan gröfre brottslighet, att åtal vid domstol finnes böra ega rum, kunna de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fällas till böter af högst en månads lön eller suspension från tjenst och lön på högst tre månaders tid eller ock, då förseelsen är af den beskaffenhet att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande finnér sig icke vidare kunna för dem hafva förtroende, ifrån tjensten alldeles skiljas. Den emot en Länsman förekomna felaktighet mäste således blifva föremål för behörig undersökning i den för ären ders behandling hos Konungens Befallningshafvande stadgade ordning, hvarvid den tilltalade eger tillfälle att blifva hörd och sig förklara.
Jag tror likväl icke att grundlagarne hafva inom sig ett så godt och soiidt sammanhang, så att man icke deri kan Den 25 Januari f. m. kati finna en ofullkoraligliel, cn inkonseqvens, och detta ställe vore dä ej det enda. Jag skulle icke hafva något emot att stadgandet stöde qvar; men om sä vore, hofde det äfven utsträckas tilt de andra Stånden. En sådan utsträckning af stadgandet, utgör nu likväl icke föremål för R. o. Ad:s ompröfvande. Hufvudfrågan är nu, huruvida detta förhållande emellan det ifrägavar. Ståndet och den andra Statsmakten är så direkt, att grannlagenheten fordrar, stt de andra Stånden icke deruti gifva utslag, och det är hvad jag, efter mitt sätt all se saken, finner. Jag fruktar icke eller faran deraf alt man ser saken ur denna synpunkt. Jag betraktar den såsom ett Ståndsordnings-stadgaude och tillförsel’ mig med säkerhet, alt K. M. fattar ett, för hela rikets väl, ensidigt beslut. Gr. Ha mi Ilon, Ilen ning Lud v. Hugo; I hufvudsaken är jag förekommen af Frih. Cederström och Hr Lagerhjelm. Jag skulle således kunnat underlåta att nu begära ordet, men måste göra det, då jag röstar för bifall utan att kunna instämma i alla de skäl derför, som af de i detta fall med mig liktänkande blifvit anförda. Hvad jag hufvudsakligast icke kan instämma uti, är påståendet, att rättvisan emellan Stånden ovillkorligen skulle fordra ett bifall lill Const.Utskjs förslag. Grundlagarne hafva velat, och Ståndets fördel fordrar, att inom Ståndet finnes en garanti för grundlagarnes iakttagande. En plägsed, och måhända Ståndens enskilda önskningar, hafva fordrat, att Ståndens enskilda Ordhr eller Talmän skola inom dem blifva utsedda.
Det vill dock icke mycket till a t t i hyfsning öfvertraffa dei; danska hofvet, dar man efter middagen kiiiide roa sig ' nied a t t i danieriias narvaro dricka den gamle, sinnessjuke Kristian V i i alldeles redlös eller kittla en af p~iiisarne tills haii formligen vrålade. Den tilliiiliiiade badresan blef emellertid inte af. Det stundade oroliga tider, och Sverige fick krig bkde med Daninark och Ryssland. Sh kom Anjala-förbundet, följden. af en för dåtidens adel karakteristisk konflikt mellan rojalism ocli författningstrohet, mellan fosterlandsk#rlek och .frilietskärlekn. IConfiikten applustes i förrrderi, ocli förräderiet bestraffades af Gustaf. III icke så inycket genom den laga näpst, hvilkeii drabbade iipphofsniäiineu, soin fastmera genom statslivalfningen vid riksdagen l789 - ett slag i ansiktet pk liela den svenska adeln. Dennas förbittring var graiislös, icke minst. d&amp; konuiigen nödgades arrestera några af dess förnamsta man för a t t riktigt eftertryckligt %dagalagga, livad lian eu gång i vredesiiiod yttrat: wjag a,. kung och jag vill bara det, och jag skall vara det! - Xen nu var det slnt ined tålamodet afveii Iios de svenska adelsdamerna. Den milda prinsessan Sofia Albertina gick i spetsen för deras opposition. ?id det stormiga pleiiuin, där Gnstaf III tog adeln ':) i upptaktelse, berättas Iion Iia varit närv+rande på rikssalen och efteråt Ila sändt sin bror en allvarlig. skrifvelse med föreställningar mot lians uppträdande vid detta tillfälle. Koiiiingen blef mycket ond öfver brefvet, och hennes senare åtgärder ' voro knappast ägnade a t t återställa det g o d a förh&amp;llandet mellan syskonen. De af prinsessans tjänare, som förut varit löntagare äfven hos koniingen, i-ifvergingo vid denna tid .helt, och liållet till prinsessans tjänst och mottogos ined ö p p k armar af denpa.
De voro icke ' ringförlofvade ' vill du säga; förbindelsen dem emellan hade ej hunnit blifva eklaterad; därför skulle stackars Martha låtsa om ingenting, utan klä sig i rosenrödt, gå på landshöfdingens bal och ingen människa borde få visa henne annat slags deltagande än att se till, att hon jämt blef uppbjuden till dans. Sammanställ nu detta och så oändligt många liknande dödsfall och andra ännu tyngre sorger och kval med den maskerc.d, du nu har i sinnet! » » Här är jju ej fråga o m den djupa sorgdräkten, » invände fru Malvina retligt. » Det är j u sant, bruket föreskrifver j u en noga beteckning för sorgens olika grader, liksom för dess aftagande efter vissa förutbestämda veckor och månader. — Men, Malvina, tror du verkligen, att du löste mig från sorgen och saknaden efter min maka, när du löste sorgfloret af min hatt och min vänstra rockärm, emedan sorgetiden var ute, som du sade? — Jag skall ej vidare tala om mig, men tror du ej, att hundradetals sorgtyngda människor hellre skulle vilja dölja sin smärta under en obemärkt, en vanlig dräkt, än bära den till allmänt beskådande bakom en reglementerad slöja? Hur bittert kännes det ej, att gå förbi människor och veta, att de fått anledning att rifva och slita i sär, stundom af ännu svårare art, än det döden slagit! En stigande kultur » » Tillåter naturligtvis ej heller att man klär h k? » hugger hon af. » Tillåter ej att man kläder ut stoftet, nej, naturligtvis, » upptager han den nya fråga, som hon oförsiktigt råkar väcka. » Jag vet visserligen ej, hur pass frigjorda våra bildade klasser nu blifvit från detta slags maskeradupptåg, ty sedan jag ägnat de lefvande all den omsorg, mina patienter ha rätt att kräfva af mig, är mitt samvete lugnt, i fall någon af dem måste skatta åt förgängelsen, och jag går ej att se dem ligga på parad i likkistan.
Departements till andre Werk. Lörwaltningen af Sjö-Ärenderne har i afseende pa de under densamma ställde s:ne Flottors Economista Styrelse, anfört, att hwad angar den wid ArmLens Flotta fastställde och hittills följde Räkenstaps-method, samt de, i afseende derpå gifna Formulairer och Förestrifrer, synas desamma redan wara sa förenklade, alt någon widare inskränkning deruti lämpligen ej kan äga rum. — Widkommande äler Arcndernas behandling inom denna Flottas Stationer - »sys Den 9 Julik. tioner och en möjelig inskränkning i antalet af desi ru bcfindkelige Embets, och Tjenstemän; Sa anser Förwaltningen, att sedan, i anledning af Riksens Ständers Beslut om Finska Esiadrernes öswerflyttning pa Swensk Stat, de för Stockholms och Götheborgs Escadrer uppgjorde Stater bliswit af Kongl. Maht den 7 sist!. Jan. i Nader gillade och faststaude, lärer något Förslag i afseende pa Civile Tjenstrmäns och Betjenings antal wid Stationerne nu mera icke böra komma i staga, da detta antal sa nyligen bliswit bestämdt för behoswet, i anseende till hwarie Stations ökade styrka och dermed förenade göromål, hwilka såmedelst fatt en betydelig tillökning. I afseende pa den wid Orlogs-Flottan nu brukelige och till sölje af Kongl. Brefwet d. 31 Martu 1807 derstädes antagne Räkcnstaps-mcthode, har Förwaltningen funnit sig icke tunna nu tillstyrka någon ändring uti hwad sa nyligen bliswit fastställdt eller sörcsiä ett annat redogörelse-sätt.
Finnas de ej förtjena afseende; varde utslag deröfver meddeladt utan uppehåll. Anser någon af Högsta Domstolens Ledamöter nödigt att höra vederparten; då skall dennes förklaring af bidas. Inkommer ej den inom en månad efter den dag, då besvären senast bordt ingi fras; varde ärendet å ny o företaget och afgjordt. Härigenom kunde hända, att man inkomme med förklaring, sedan utslag redan vore gifvet; men då sådant utslag endast kunde innehålla ogillande af besvären; vore derpå ingenting annat för vederparten förloradt, än den öfverflödiga förklaringskostnaden. Denna olägenhet är ringa emot ett längre uppehåll; men för att undvika äfven denna olägenhet vore det tilläfventyrs skäl att alltid dröja med afgörandet till förklaringstidens slut. Om detta förtärande ej mindre i Högsta Domstolen än andra iustantsens domstolar är användbart för besvärsmål af både civil och kriminel beskaffenhet; så kan dock dermed icke undvikas att annorlunda behandla ansökningsärenden och sådana klagoskrifter, som icke efter besvärshänvisning på bestämd tid inkomma. Men att kommunikation i dessa fortfarande blir nödig, minskar icke fördelen af dess undvikande, der sådant later sig göra. Ett annat bland de ämnen, hvari jag slutligen funnit mig icke böra öfvergifva länge undertryckta reflexioner, är frågan, hvad som bör stadgas om häktande (föremålet för 10 kap. i 2:dra delen af Lagförslagets Rättegångsbalk), säkerligen en bland de största frågor, som bekymra lagstiftaren. För allmän och enskild säkerhet är det, som häktandet sker. Men dermed skall ej uppoffras mer eller mindre af säkerheten, än som behöfver offras för skyddande af det, som återstår. Frihet måste inskränkas, men endast för att lemna ölrig all den frihet, som kan bibehållas; och mera deraf skall ej heller sparas, än sorn kan finna skydd. Det blir icke lätt att bestraffa obefogadt häktande, så länge det kan urskuldas med mer eller mindre grundade anledningar till misstanka. Huru lätt sådana anledningar låta finna sig, och huru bedrägliga de kunna vara, äfven när de synas mest tillförlitliga, har en bedröflig erfarenhet alltför mycket ådagalagt.
Iggerströms, förre' Karnereraren vid Götha Canal Bolags DiscorttContoir, iråkade Balance och Skuld, II s 79a — 798. —t* ansökan, angående, om afskrifning af denna Balancé; Statsoch BancoUtskötteiis Betänkande, IV 2, s 122Ö—1225, bif. af Adelil, IX s 34o, af BorgareStåhdet, IX s 353, af PresteStåndet, IX s 368.. "i c vn-iisginiGi?«.d l'.’l Indelningar, om, utbyte af tvänne, vid Kongl. LifRegeméntet. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1429—1431, bif. af BorgareStåndel, ix s 4J3, af PresteStåndet, IX s 423> af BondeStåndet, ix s 42^» återrem. af Adeln, IX s 438. Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 352, bif. af Adeln; IX s 687. Underd. IndragoingsStaten, allmänna, I 1. s 800 — 802, 856 — 858. ., :£. _ - Enkor uppförda på, till åtnjutande af Pension - Revisorérnes anmärkning, II s a3, 24. ,r StatsContoirels Förklaring, II s 35 — 38. >4<> IndragningsStaten, om ali sedan 1809 på, skedd lönförhöjning. Älotion, lemitl. tili StatsUtskottet, II s 127:). om reglering af.
Häradsrätten bordt antingen om sådant kungörande meddela föreskrift, eller ock utan all åteärd afskrifva målet. När detta icke skett, och stämningen i Svarandens frånvaro blifvit upptagen utan fullständigt stämningsbevis, samt saken, utan kännedom af stämningen och utan föreskrift örn kommunikation till Svaranden, blifvit uppskjuten först med föreläggande af vite och derefter med fällande till sådant; bade Hofrätten, efter min tanka, bordt ej allenast fälla Domhafvauden till lagligt ansvar, utan ock döma honom att godtgöra, hvad Svaranden i böter och vitén obehörigen förlorat. Mina underdåniga besvär äro daterade den 9 sisth Juli; och det nådiga beslut, som jag deröfver afvaktar, kommer att afgöra ett ämne, hvilket jag tror icke vara utan vigt i rättegångsordningen. Vid granskning af fånglistorna från Elfsborgs län hafva anmärkningar förekommit dels derom, att ett af Kämnersrätten i Borås den 16 Augusti 184-5 meddeladt utslag, hvarigenom Pigan Anna Brita Nilsdotter varit dömd alt för hustjufnad till värde af 3 R:dr 19 sk. böta eller, vid bristande tillgång dertill, undergå sexton dagars fängelse vid valten och bröd, icke blifvit till verkställighet befordradt, dels att häktade Drängen Anders Isaksson från Grimma - 169 G. immared, sedan lian vid Marks Häradsrätt undergått ransakning och, derifrån förpassad, den 22 Juli 1846 till länshäktet ankommit, blifvit derstädes qvarsittande lill den 8 nästföljande September, ehuru Domhafvandens i sagde härad förpassning innehållit, att Anders Isaksson vore förvisad till vidare ransakning vid Himble Häradsrätt, och han således bordt af Konungens
Det finnes icke, har aldrig funnits och skall troligen ej eller komma att finnas något ordnadt samhälle, der kristendomen herrskar, hvilket i sjelfva verket medgifvit satsens tillämpning utan alla vilkor. Det mest vanliga och, sävidt mig är bekant, ulan undantag gällande vilkoret vid beviljande af full religionsfrihet, är lydnad för samhällets borgerliga lagar. Detta vilkor, om än icke alltid uttaladt, underförstås likväl och eftergifves aldrig. Eller kan det väl vara ens motionärens egen mening, att ett Krisleligt samhälle skulle tillåta t. ex. en flindu att fritt och oqvald, t. o. m. skyddad af samhällets lagar, bränna enkor lefvande, utsätta barn att dö, underhålla skaror af menniskor, för att genom de afskyvärdaste utsväfningar, såsom de förmena, dyrka Gud? — skulle motionären vilja förorda frihet för Negerhöfdingar att, i skydd af ett Evangeliskt samhälles lagar, Gudarne till ära, offra menniskor? Det har en gång funnits ett folk, som i sin yra dekreterat en sådan samvetsfrihet. Franska folkets konstituerande församling gjorde det i folkets namn. Men föga aktades dess förklaring om menniskans och medborgarnes rättigheter, när fråga biel' att tillämpa samma förklaring på dem, hvilka sätta kristendomens bud öfver samhällets.
Af förenämnde handlingar, så vidt de innebära, eller hafva sammanhang med hvad Kongl. Maj:t för närvarande finner böra utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning och beslut, inhemtas hufvudsakligen, att, sedan kommitterade uttalat sin åsigt om hospitalernas framtida bestämmelse och föreslagit de allmänna stadganden, som i sådant afseende borde blifva gällande, så snart hospitalernas inre organisation och utrymme medgifva deras tillämpning, kommitterade, för besvarande af frågan, huru stort utrymme approximativt bör beräknas för dessa inrättningar tillsammans, eller för hela riket, på anförda skäl antagit, att, sedan från beräkningen uteslutits alla sådana personer, hvilka, enligt den föreslagna begränsningen af hospitalernas framtida bestämmelse, ansetts utgöra föremål för fattigförsörjning eller annan för hospitalerna främmande omvårdnad, antalet af de till hospitalsvård berättigade sinnessjuka för hela riket, med undantag af hufvudstaden, sannolikt, kan beräknas till omkring 1000 personer; men då en allmän, af behofvet högt påkallad, förbättring i hospitalernas inre organisation är i fråga, och det nuvarande utrymmet i allt fall är för iinga för den inom dessa inrättningar redan befintliga personal, samt alltså utvidgning är första vilkoret för den åsyftade förbättringen, och det icke föranleder till serdeles tillökning i kostnad, om utvidgningen, då den ändå måste ske, göres något större, än behofvet för ögonblicket kräfver, samt enär det slutligen är omöjligt att på förhand så säkert beräkna antalet af sinnessjuka inom de olika provinserna och derefter så noga afpassa fördelningen af utrymmet på de serskilta hospitalerna, att, äfven med förutsättning af den uppgjorda beräkningens giltighet för öfrigt, icke trängsel skulle kunna uppkomma å ett hospital, under det ett annat hade öfverflöd på utrymme, så hafva kommitterade ansett, att hospitalerna tillsammanstagna nu böra till omfånget beräknas för 1,200 patienter, utom dem, som å hufvudstadens hospital komma att vårdas. Då dessa sednares antal i förenämnde serskilta förslag an - Kongl. May.ts Nåd.
Upprättandet af Förslag till de Tjenster vid M ilitair-Staterne, som af Konungen bortgifvas , och hvartill ansökningar , efter nu gällande författningar, hos Collegium ingifvas; tillsättandet af dem , hvartill Collegium utfärdar Fullmagter; Extra Ordinariers antagande; per» misslons-ansökningar af Collegii Betjening; afskrifningar å balancer, hvilka dock ej få meddelas innan Kongl. Majit Sig deröfver förut i Nåder yttrat. Artilleri-Departementet består af Collegii Chef, Fälttygmästaren och ett Krigs-Råd. Här upp-« tagas alla ärender, rörande Fält-, Fästningsoch Belägrings-Artilleriet; Tyg-, Ammunitionsoch Gevärs-förråden; Styckebruk och Gjuterier; Gevärs-factörier och Klingsmiden; Svafveloch Krut-tillverkningar ; dispositionen och fördelningen af Saltpetter-intägten, samt vården och underhållandet af alla till detta Departements be-; fattning hörande byggnader, Fortifications-Departementet består af Collegii Chef, Chefen för Ingenieur-Corpsen och ett af de i Underhållsoch .Utredriings-Departementet tjenstgörande Krigs-Råd. Till detta Departement höra alla ärender , rörande så väl nu varande Fästningars med tillhörande byggnaders Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 613 underhållande, som nyas föreslående och uppförande ; ritningars och kostnads-förslagers upprättande för alla till landsförsvaret hörande Kro nans hus och byggnader; inseende och vård öfver Konungens KrigsArch i v och de årliga Fältmätnings-arbeien , samt besörjandet af ved och lysningsärnnen för Fästningsoch Garnizons-orter. Den särskilda befattning Chefen för Ingenieur-Corpsen vid vissa af dessa ärender eger, stadgas uti gällande Författningar. U/redningsoch Underhälls-Departementet består af Collegii Chef, den från Arméen cornmenderade Militair-Ledamoten och 2 Krigs-Råd.
Vårt land är dessutom alldeles för fattigt att utgöra ett experimentalfält för slösande ministerer. Alla förslag, sorn tolerera ett slags bibehållande af Stånden, hafva dessutom det stora felet att lemna de flesta och mest gällande rösterna otillfredsställda; ty man skall icke lemna utan uppmärksamhet, att nitet för representa - 3o Den 21 Octo ber f. in. tionsförändring hufvudsakligast finner 6in näring i antipoderne mot ståndsfördel ningen. Af alla de reformförslag, med hvilka Representationen och allmänheten så frikostigt blifvit hugnade, torde det af Gr. Spens framlagda, i anseende till dess grundide'e, förtjena mesta uppmärksamheten. Den communala lagstiftningen förtjenar lika mycken omvårdnad som den politiska, ja ännu mera, ty den ena bör utgå från den andra. Det är nedifrån, icke uppifrån, samhället skall ombildas; fattas basen, får öfverbyggnaden aldrig hvarken fasthet eller varaktighet. Egoismen antages i allmänhet sorn den förnämsta driffjädern till menniskans handlingar. Denna sats, så nedsättande för menniskovärdet, är lyckligtvis mindre sann änden vid första påseende kan förefalla. Vida mera än man föreställer sig, är det hos den väl organiserade menniskan ett verkligt naturbeliof att arbeta för ett objectivt mål; — äfven omedvetande bidrager hon dertill, — denna gemensamhetsanda må sedan yttra sig huru som helst, vare sig genom ståndseller corporationsanda. Vid construerandet af ett samhälle bör denna psychologiska sanning icke lemnäs obemärkt. Känslan för fäderneslandet kan dock icke, åtminstone i lugnare tider, alltid bibehållas lika lifligt; det enskildta lifvets många bestyr och omsorger afvända uppmärksamheten derifrån; fäderneslandet ger dessutom icke oupphörligt sin närvaro tillkänna, och då det gör det, sker det ofta på ett mindre angenämt sätt, t. ex. vid debetsedlarnes presenterande.
Småländska länen blifvit i allmänhet strängare roterade än i de öfriga, hade tyngden och orättvisan deraf, enligt Kollegiernas åsigt, endast drabbat den roterade jordens dåvarande egare, hvilket förhållande icke i någon mån inverkade på de nuvarande innehafvarne, emedan under närmare 200 år, som roteringen egt bestånd, hemmansvärdena så väl i dessa som andra län, med afseende på dem åliggande onera, vunnit den stadga, att säkerligen redan länge ingen, hvarken vid arf eller köp, beräknat egendomen i något län till högre värde, än som återstår, sedan så väl rotpringskostnaden som andra utgifter blifvit från afkastningen afdragne; hvadan ock Kollegierna voro af den öfvertygelsen, att roteringstungan sålunda öfverallt jemnat sig sjelf, och att alla åtgärder till inskränkning af nuvarande roteringsbesväret, vare sig antingen genom bidrag från annan oroterad jord eller genom tillskott af penningar eller spanmäl, icke blefve annat än en gåfva till den roterade jordens nuvarande egare och dessas arfvingar, i hvilkas hand egendomsvärdet derigenom höjdes, utan att roteringsbesväret i någon mån minskades för blifvande egare, hvilka genom köp eller annan afhandling komma i besittning af hemmansdelarne efter de genom ifrågavarande godtgörelse stegrade värden. — Efter Kollegiernas tanka vore således alla åtgärder, hvilka hafva till föremål att bringa rotarnes styrka till likhet sinsemellan, så väl inom hvarje län, som inom de särskilda länen, helt och hållet öfverflödiga och icke ledande til! annat än onödiga uppoffringar å Statens sida, till visserligen ett stort antal nu lefvande hemmansegares fördel, men på bekostnad af öfriga skattdragande, som dertill direkte eller indirekte finge bidraga, utan att erhålla någon motsvarande fördel. Kongl. Majit har detta allt i nådigt öfvervägande tagit; och hvad först angår roteringen i provinsen Småland, har Kongl. Majit, på grund af hvad Krigsoch 6 Kongl, Maj:ts Nåd. Skrifvelse Ni 87.