Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nära samtidigt härmed hade Kommers-kollegium med förord till Kongl. Maj:t öfverlemna! en underdånig skrifvelse af ofvanbemälde Styrelse, deruti anfördes, att, sedan erfarenheten bekräftat, att den inom Slöjdföreningens Söndagsoch Aftonskola följda undervisningsordning vore till sina grunder rigtig, tiden syntes vara inne för utarbetandet af en omfattande undervisningsplan, afsedd för arbetare inom industriens särskilda hufvud-yrken ocb deras underafdelningar, men att den af skolan hittills mot hyra begagnade, för en så beskaffad läroanstalt i alla hänseenden olämpliga lokalen hindrade ett fullständigt ordnande af skolans verksamhet. I det afseendet förekomme, bland annat, dels att undervisning i skiljda lärosalar måste meddelas do manliga och qvinliga elever, hvilka skolan, enligt gällande stadgar, vore förbunden emottaga, äfvensom i öfrigt inom skolan all gemenskap mellan lärjungar af olika kön undvikas, hvarförutan och då undervisningen vore olika för särskilda yrken, men likväl mäste samtidigt meddelas å de knappa tider, då yrkesarbelaren hade ledigt alt besöka skolan, jemväl i detta hänseende skiljda lärosalar vore af Slats-Ulskottets Utlåtande J\s 99. 87 nöden, dels ock att antalet af dem, sorn önskade begagna undervisningen, vore i ständigt tilltagande, ehuru bristande utrymme icke medgåfve mottagandet af alla sökande. I allmänhet blefve, intilldess skolan finge egen lokal, nästan alla sträfvanden att förbättra och utvidga läroanstalten tillintetgjorda i följd af missgynnande förhållanden; likasom läroverket komrae att befinna sig på en osäker och vacklande fot, så länge dess tillvaro vore i någon mån beroende af en enskild husegares skön. Nyligen hade förekommit en ytterligare omständighet, som visade den äfventyrliga belägenhet, hvaruti läroverket i berörda afseende sig befunne, i det skolan blifvit uppsagd till aflyttning innevarande års höst frän sin nuvarande lokal, och husegaren medgifvit kontraktets förlängning på ytterligare tre års tid, eller intill den 1 Oktober 1866, endast mot vilkor af hyrans förhöjning från 6,000 till 8,000
Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, ett reservationsanslag af 75,000 R:dr må jemväl för år 1867 till omförmälda ändamål anvisas. 13:o. Slutligen har Kongl. Maj:t föreslagit, att då det under Sjunde Hufvudtiteln uppförda reservationsanslag till byggnader och reparationer i landsorterna visat sig för behofvet alldeles otillräckligt, samma anslag, nu utgörande 60,825 R:dr, måtte förhöjas till Stats-Utskottets Utlåtande M 53. 9 till 70,000 R:dr eller ökas med 9,175 R:dr; och får, med hänseende till hvad angående denna fråga är i Statsråds-protokollet anfördt, Utskottet tillstyrka, att den begärda anslagstillökningen, 9,175 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas. 14:o. I fråga om öfriga till Sjunde Hufvudtiteln hörande ordinarie anslag, i afseende hvarå någon förändring hvarken blifvit af Kongl. Maj:t äskad eller eljest ifrågakommit, får Utskottet hemställa, att samma anslag må i den blifvande Riks-staten med oförändrade belopp uppföras, dock att, till jemnande af Hufvudtitelns slut summa, förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser, ved, m. m., som för närvarande utgör 18,659 R:dr 58 öre, minskas med ett belopp af 38 R:dr 7 öre eller till 18,621 R:dr 51 öre. Kommande, i följd af hvad Utskottet uti förestående punkter föreslagit, Hufvudtitelns samtliga, till ordinarie statsregleringen hörande, anslag att uppgå till 6,071,900 R:dr eller 519,600 R:dr utöfver hvad nu gäl ande Riks-stat upptager, utaf hvilken summa dock 500,000 R:dr utgör förhöjning i ett förslagsanslag.
I öfrigt har Kongl. Majit, lika med Jernvägs-styrelsen, ansett den tidrymd, 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 121. under hvilken ifrågavarande reglemente och taxa tjenat till efterrättelse, vara alltför kort för att derpå kunna grunda ett fullständigt bedömande af nödvändigheten eller ändamålsenligheten af de utaf petitionärerna ifrågasatta väsendtliga förändringar i de för trafiken å Statens stambanor gällande bestämmelser, samt att, då för ordnandet af dithörande förhållanden behörigt afseende borde fästas ej blott å varurörelsens behof af billiga transportkostnader, utan äfven å det allmännas fördelar och möjligheten att af rörelsen å stambanorna hemta skälig inkomst, ytterligare någon tids erfarenhet om berörda bestämmelsers inverkan pä trafikens utveckling vore af nöden. Efter hvad sålunda förekommit och då Utskottet ej kan annat än biträda den mening, som på sätt nyss förmäldt är af Kongl. Maj:t såväl som af Jernvägsstyrelsen uttalats, att den tid, hvarunder ifrågavarande reglemente och taxa varit tillämpade, eller sedan den 1 Augusti nästlidet år, är alltför kort, för att på den deraf vunna erfarenhet kunna grunda ett omdöme, om och i hvad mån förändringar af desamma i ett eller annat hänseende kunna, ur den synpunkt, som, när fråga är om på Statens bekostnad anlagda stambanor, bör fasthållas, verkligen befinnas af nöden; samt då dertill kommer, att, på sätt förut är antydt, motionären icke ens uppgifvit, i hvilka afseenden meranämnda reglemente och taxa skulle tarfva omarbetning, anser Utskottet sig af berörda motion ej ega anledning föreslå Rikets Ständer att i detta ärende för närvarande göra någon underdånig framställning till Kongl. Majit, utan tillstyrker, att motionen må lemnäs utan afseende. Ank. till Exp.-Btsk. den 11 Juni 1863, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion, åsyftande Manufaktur-diskontinrättningens upphörande.
Deremot vinnes, genom de nu brukliga uppköpen i mindre qvantiteter, den fördelen, att man kan lättare se hvartill materialierna blifvit använda; och Institutets vecko-räkenskaper äro äfven ) denna afsigt så inrättade, att, under titlarne'. Inventarier, Instrumenter och Redskap, upptages allt hvad som bör inventeras; hvarjemte särskilta räkningar och arbetslistor utvisa, huru många dagsverken på hvarje vid Institutet tiilverkadt instrument, redskap eller inventariepersedel blifvit använda, och hvilka materialier, som dertill åtgått. Genom dessa kontroller, anser Direktionen olägenheterna af de nu brukliga, smärre uppköpen fullt uppvägas. De remitterade handlingarne återlemnas i underdånighet; och Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts Underdånigste, tropligtigsté tjenare och undersåter, C. D. Skogman. A. P. v. Sydow. G. M. Schvarts Gustaf Silfverstolpe, Tekn. Institutets t. f. Sekreterare. — 321 — Direktionens öfver Chalmerska Slöjdskolan underd. Utlåtande, i anledning af Revisorernes Berättelse om granskningen af Skolans Räkenskaper. Underdånigste Memorial. Uti Nådig skrifvelse af den io innevarande månad, har Eders Kongl. Maj:t täckts anbefalla Direktionen öfver Chalmerska Slöjdskolan, att med förklaring, i anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer anmärkt vid Slöjdskolans Räkenskaper, till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma så tidigt, att samma förklaring, efter föregången underdånig anmälan inför Eders Kongl. Maj:t , kan inom den i 7 § 3 mom. af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer bestämda termin, till Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret öfverlemnas.
Sandberg, för ett vattenaftappnings-arbete å säteriet Agnhammars egor inom Grums socken och härad, å 1,400 R:dr, dito dito af 112 R:dr för dito, och 56 R:dr för dito, » Majoren F. G. Lilliehöök, för vattnets afhållande från ett odlingsbart fält å säteriet Odenstads egor i Gillbergs socken och härad, å 870 R:dr, dervid bör beräknas 3 procents ränta å kapital-återstoden; hvilken betalnings-skyldighet vidtog år 1850, » Inspektoren P. Norbäck, för aftappningen af 4 myrer vid hemmanet Trangärdstorp i Grafva socken af Carlstads Tingslag, emot dito af 8 procent å dito, 670 R:dr, under 14£ år efter 1851 års slut, » st rande g arne vid Härn jon inom Fryksände socken af Öfre Fryksdals tingslag, för denna sjös sänkning, emot dito dito, efter 1858 års slut, » deltagarne i sänkningen af sjöarne Wadjungen och Björklången samt rensning af elfven Rinnan inom Nordmaks härad, emot dito dito, efter 1862 års dito, inom Westerås län: till f. d. Ryttmästaren C. W. Hammarsköld, för utdikningen af Hägervalls och Skarfstads mossar samt aftappningen af Mosjön inom Skultuna socken af Norrbo härad, å 10,257 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande årligen jemte krono-utskylderna af 820 R:dr 26 sk. Il rst. för åren 1851 med 1864, samt 410 R:dr 13 sk. 6 rst. för år 1865, ■>i bemälte Ryttmästare, för sänkningen af Frövisjön inom samma socken, å 866 R:dr 32 sk., dito dito 69 R:dr 16 sk. för åren 1852 med 1865, samt 34 R:dr 38 sk. för år 1866, ii Agronomen F. R.
Oin det dervid, å ena sidan, måste medgifvas vara med sträng rättvisa öfverensstämmande, att de länteöfverskolt-lagande hemmanen genast komme i åtnjutande af förhöjningen, såsom Riksdags fullmäktige från Blekinge jemväl hade yrkat, borde dock, å den andra, icke förbises, alt del närvarande missförhållandet emellan rönte-beloppen och rustnings-kostnaden vållats af. liden och ett försämrad t .myntvärde 'samt derföre borde af tiden botas, utan våldsam inverkan, hvarken på egande-rälten eller på hemma nens bestånd; att, likasom vid .fastighets-köp i allmänhet, de fastigheterna åtföljande besvär inverkade pä köpeskillingarrie, hade ock det olika förhållandet med Blekingska hemmanens rustnings-skyldighet på de för hemmanen betingade köpevilkor haft ett sådant inflytande, att köpeskillingarne blifvit lör hemman med rustning öfver räntan, med afseende å det otillräckliga vederlaget af tillsköt Is-räntan, nedsatte, men okade för hemman med lägre rustning än räntan, i anseende till förmånen att lä utgöra ränte-återstoden med en ringa penning; samt att följaktligen, i händelse alla ifrågavarande hemman genast skulle åläggas att i rustningen deltaga lika, det förhållande i sjelfva verket inträffade, all en del åboer ulan vederlag ålkomme förmånen af en riinte-förhöjning, som drabbade andra åboer, hvilka för samma förmån utgifvit lösen. Det vore således, i Utskottens tanke, billigast, att icke låta det nya förhållandet inträda förr, än efter en viss lids förlopp, hvilken, med afseende å den redan förflutna liden, ifrån det frågan härom väcktes, syntes lämpligen kunna bestämmas till hälften al hvad Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, eller 10 år.
Då flere upplystar* än jag yttrat sig i detta ämne, vill jag blott till Ridderskapets och Adelns mognare prof - 13SS Den Juli f. m. uing öfverlemna, om icke Banken, enär elen skall realisera 8,000,000 Riksgäldssedlar, måste löpa fara att fä vardet af sina egna sedlar förringadt. Grefve Löwenhjelm, Gustaf, erinrade* *tt han ansåg Friherre StaéJs anmärkning ingalunda vara besvarad af hyad Herr Påhlman och Grefve Lilljencrantz yttrat. Herr Påhlman: För att besvara alla inkast och alla de frågor, som möjligen kunna göras i ett ämne af så vidsträckt omfattning som det förevarande, skulle säkert åtgå längre tid än en Plenidag; ty jag vågar tro att få eller inga finnas, som på några timmar inhämta en kännedom, hvartill andra, äfven med någorlunda godt begrepp, behöfva månader eller är. Att det svårligen låter sig göra, under blotta afhörandet af ett i korthet sammandiaget Betänkande, så uppfatta allt hvad till ämnet hörer, för att genast vara i tillfälle att bedöma, torde den öfverläggning bäst bevisa, som nu redan en god stund sysselsatt Höglofl. Ridderskapet och Adeln. Här har blifvit sagdt att då RiksgäldsContoiret får tillverka nya sedlar, är man osäker till hvad summa dess Sedelstock kan okas. Man glömmer då alldeles att maximi beloppet är bestämdt till hvad som var Den 29 Juli f. m. x omlopp vid detta årets början. Det är för öfrigt alldeles icke Banken som inlösef Riksgäld ssedlarna. RiksgäldsContoirét skall omedelbarligen dem emottaga eller inlösa och derföre utgifva Bancosedlar till motsvarande värde.
När nu Kongl. Brefven den 7 Ang. 1801, i truga, om lietgonsk v klen i Lunds Stift, och den 29 Mars 1825, angående några kyrkohemman i Halland, icke frånkände landeboken vitsord för annat falt, än att den afveke från audre sednare trovärdige handlingar, men hvilket här ejinträffade, syntes roan ej kunna undgå att hista billigt afseende å hvad ifrågavarande ganda handling,rörande Kronans dominiuin till åtskillig? kyrkohemman, inuehölle. Alt dominiuin, iallmänhet betecknade egandeoch dermed åtföljande dispositionsrätt, syntes, efter Collegii tanka, icke böra bestridas.. Beggedera kunde val inskränkas, hvarigenom uppkomme dominium nou plenum; men ett så beska fia dl ofullständigt dominium kunde icke rimligtvis antagas existera, ulan fullständig bevisning om inskränkningens verklighet och beskaffenhet. Gamla handlingar ådägalade dessutom med full tillförlitlighet, att med både dominium och Danska ordet ”herrlighet’* fcrstodes egandeoch nyttjande-rätt.. Sålunda hade Konung Fredric II, genom Salubref den 13, Februari 1562, sålt och afhändt från Sig och Kronan samt tillegna! Slen Bilde Lill Wandaus, som orden lydde, ”vor och Gronou.es herrik ndi Broby Socken och, uti Lundiums bye, liggendes att bafve, aimie, bruge och beholde till everdelig eieudom; dock hvis laudgilde oell ratti »lied, sorn hörer till Önnesta K i rebe och af förenämnde Sjul’ gaarde hertill er utgivet till Kirchen, skall derefter ubekindret folge förenämnde Önnestad Kirehe.”' En år 1760 upprättad jordebok öfver kyrkornas i Christianstads Län egendomar inuehölle, att ”alldenstund dominium icke tillhörer kyrkan, så kan < j eller kyrkan få någon städja”. Dessa med
Doctor Lamer bestämdt före-, slagne stadgande till förekommande af de missbruk, hvilka vid ägtenskäps-skillnads sökande och beviljande lör egen vi Iligt, öf-* vergifvande skola ega rum, bär Utskottet destomindre egt anledning föreslå något an-, nät Correetiv emot nämnde missbruk , sorn Utskottet ansett ett noggrannt iakttagande af' hvad, enligt Lag och Författningar, Do-, maren i så da ne fall åligger, göra tillfyllest 5 men då nu dels de af Herr Ribbing dels de inom Högv. PresteStåndet gjorde anmärkningar , innehålla sådan© ytterligare förslag, hvilka af Motionen är o. förän-, ledde, anser Utskottet sig tillhöra att der-. Öfver sig utlåta. Till förekommande af de missbruk, hvilka möjligen kunnat bos Domstolarne Lagutskottets Betänkande», 849 $ig tilldraga, vid handhafvandet af ansökningar om ägteiiskaps-skillnad för egenvilligt öfvergifvande i så måtto, att den ena Makan begifvit sig till föga aflägsen ort inom Riket, låtit sig efterlysas, oell genast efter det till skillnad blifvit dömt, sig åtev inställt och om Skiljobrefs utfärdande anhållit, har, genom Kongl. Brefvet till JIofRätterne den \
Deremot anförde Kammar-kollegium och Statskontoret i underdånigt utlåtande den 23 Mars 1860, bland annat, att, ehuru väl å ena sidan icke kunde nekas, att Ydre härad innefattade ett vidsträckt och folkrikt distrikt för en Länsmans verksamhet, å andra sidan icke heller borde förbises att inom flera delar af riket länsmansdistrikt funnes med dels vida större folkmängd och dels vidsträcktare område; och då jemväl i betraktande toges, att Länsmännen egde till biträde i tjensten anlita Fjerdingsman, hvilka på flere orter, med anledning af Kongl. Kungörelsen den 9 Augusti 1851 och den 23 Oktober 1857, vore med bestämd aflöning försedde och derföre ieke, såsom förut merendels skedde, årligen ombyttes i tur mellan bemmansinnehafvarne, utan numera sannolikt längre tid qvarstode och såmedelst kunde förvärfva sig erforderlig vana och skicklighet vid fjerdingsmansbestyrens utöfvande, samt socknenämndernas verksamhet äfven i sin mån bidroge att underlätta kronobetjeningens åligganden vid åtskilliga bestyr af ekonomioch polisnatur, trodde Kollegierne det icke vara skäl att å stat uppföra ytterligare en Länsman i Ydre härad, helst det vore att emotse att vid en förväntad ny kommunal-styrelse på landet, hos allmänheten skulle framkallas mera håg och intresse för deltagande i sådana ekonomiska angelägenheter, som hittills utgjort föremål för kronobetjeningens handläggning; på grund Bih. till R. St.
Sex och sex i rad stälde de upp sig, med ungefär sex stegs mellanrum, vid ’notgistren’, där de väldiga näten hängde till torkning. Så lade numro ett så många hvarf af fångstredskapet, han orkade bära, öfver axeln; likaså numro två och så vidare, till dess numro sex, ja, ibland numro åtta, afslutade upptagningen och tåget ringlade sig ned till båten, där bördan aflastades i mönstergill ordning. När männen rott ut, skyndade hustrurna, som hjälpt till med sänkens påknytande m. m., hemåt. Kaffepannan tömdes i smyg och fyldes ånyo till nattens kokning (den hustru, som inte haft en ’kaffetår’ åt mannen, när han kom hem från fisket, skulle ha ansetts vara minst sagdt besynnerlig); diskerna undangjordes; tvätten vreds upp, med ett ord: en och hvar skyndade att stöka undan sitt. Vid sextiden hördes ett egendomligt, mångstämmigt pinglande, som småningom växte i styrka. Det var korna och getterna, som kommo hem till mjölknings, icke som vanligt anförda af en stadig skällko eller gumse, utan hvar och en försedd med egen klocka eller skälla. Denna klockkonsert, framburen af vinden, ackompanjerad af klöfvarnas kastanjettartade klapprande mot sjöstrandens stenar, var af en i hög grad stämningsfull verkan. Hela backen vimlade nu af mjölkerskor, af fyrfotingar och barn. De olika egarinnorna ropade på sina älsklingskor och getter, som svarade med bölanden och bräkningar; skrik, skratt, tumult öfverallt. Barnen skuttade i kapp med kalfvarna och jagade killingarna, till dess en örfil eller allvarsam hotelse om ris kom dem att slå sig på andra idrotter, och under allt detta sänkte solen sig småningom, färgande hela viken purpurröd – medan de mörka, vackra, fristående, nyss så skarpt belysta bärgen, med sin fot af diabas och krona af gran, allt mera sjönko tillbaka i skuggan. – Mjölktimmen var lägets konversationstimme; den enda stund på dagen, när dess kvinliga innevånare ansågo sig ha rättighet att ’slå sig lös ett tag’.
Det torde kanske förefalla en och annan som om en förmodan, att många sannolikt skola yttra sig i den fråga, sorn nu är underkastad R. o. Ad:s pröfning och beslut, borde föreskrifva tystnad för dem som icke kunna hoppas att, genom uttryckandet af sin mening, leda den hos manga andra; men det egna i det för grundlagsfrågor föreskrifna behandlingssätt, der, vid beslutets fattande Ständerne äro bundne vid de enkla uttrycken af ja eller nej, rör:de frågan i sin helhet, och dä man sålunda af grundlagen är utestängd från den, snarare lill målet ledande utvägen att antaga hvad man gillar, och förkasta hvad man finner oriktigt, gör det just, enligt min öfvertygelse, till en pligt för hvar och en, att sjelf på förhand bestämma betydelsen af det nej, jag icke anser mig kunna undgå att uttrycka, ehuru jag önskar tillämpningen i betydlig mån af en stor del af de vigligaste, i nu hvilande förslag uttryckte satser, och då jag icke, för min del, kan förlika mig med den tankan, alt genom mitt bifall bidraga lill antagandet af ett förslag, om hvars brister jag i samma stund är öfverlygad, och till hvars förändring jag, samtidigt med antagandet, redan fattat mit beslut att samverka. Jag anser denna pligt så mycket mera ovillkorlig, som för den som vill söka att föra nationens, ehuru ännu icke i en och samma kosa, dock gemensamma sträfvande framåt till ett af alla efterlängtadt slut, ej mindre än för hvar och en enskildt, sorn uppriktigt önskar att bygga sitt framtida och afgörande beslut på den rättvisa grunden af allmän önskan, allmän belåtenhet, det är af största vigt att känna betydelsen af de nej eller ja, som vid detta tillfälle afgifvas, så mycket mera, som det afslag eller bifall, hvarje Stånd såsom Corporation uttrycker, är sammanfattadt af en mängd nej eller ja af de i åsigter, rörande allt annat än ogillande af nu föredragne förslag, mest skiljaktiga meningar, hvilket förhållande åter lemnar tillfälle åt hvar och en att, vare sig med mera eller mindre god afsigt, och hvarpå bevis redan ej saknas, i den syftning han önskar, uttyda delta uttryck.
Diskont-direktiöner, i ämnet hörda, erinrat, hurusom den nu gällande föreskriften, att “öfverlåtelse på Handelsoch Narings-diskonten af vexel, hvarå diskontering sökes, icke skall ega rum förr än penningarne utfalla* afsåge ett högst nödigt betryggande mot vådorna af öfverlåtelsens besörjande genom orätt person, hvilket nu kontrollerades under vederbörande tjenstemans tillsyn, samt att, i fall innehafvare af vexel medgåfves, att före eller samtidigt med densammas inlemnande till diskont-verket eller låne-kontoret, vare sig att inlemnandet skett af honom sjelf eller ombud, öfverlåta vexeln på handelsoch närings-diSkonten, skulle, om diskonteringen beviljades, valuta ändock icke konna utgifvas, hvarken till preseutanten eller hans ombud, utan serskildt qvitto och till det sednare icke utan fullmakt, samt om diskonteringen åter vägrades, utsigterne för vexelns egare förminskaSj att med framgång göra ett sådant för handels-rörelsen skapadt pappersmynt vidare löpande; hafva fullmäktige, med afseende härå och då Banko-X'tskollets Betänkande, tteo 2-V. 43 c!et enlig! deras tanke i allmänhet icke kunde vara nyttigt, att ofta göra ändringar uti de för en lånerörelse gällande föreskrifter, serdeles då fördelen af den ifrågasatta förändringen kunde vara tvifvelaktig, ansett sig icke böra, i anledning af revisorernes framställning, vidtaga någon åtgärd. * O 7 © © © Med hufvudsakligt afseende derå, alt, i händelse af bifall till revisorernes förslag, diskont-verken skulle, i de fäll, då vexel icke kan till diskontering antagas, komma att, förmedelst den derå tecknande öfverlåtelse, stadna i den en mellan-endossent åliggande b-etdnings-skyldighet, möjligen någon gång ledande till förlust för verket, finnér Utskottet sig böra hemställa, 50: o att revisorernes förslag må förfalla; samt att föreskrifterna i 212 angående vexel-diskontering, må fortfarande bibehållas.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en af Herr Staaff inom Välloflig» Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 169), hvari anföres, att då lockelsen till förfärdigande af falskt prestbetyg vore särdeles stor i anseende till lättheten att verkställa en dylik förfalskning, så borde Staten, hvars pligt det vore att undanrödja eller aflägsna frestelsen till brott, vidtaga åtgärder, hvarigenom en sådan förfalskning försvårades: och har motionären i berörda hänseende föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära en författning, hvarigenom stadgas: »l:o Att för hvarje församling skall tryckas eller lithografieras, på församlingens bekostnad, formulärer till prestbetyg, upptagande vid formulärets början församlingens, stadens elier häradets samt länets namn, så att den ena församlingens formulär ej kan användas till betyg från annan församling; 2:o Att prestbetyg ej må, vid ansvar såsom för tjenstefel, utfärdas å annat papper än det för församlingen tryckta eller lithografierade formulär; 3:o Att de nu gällande prestbetygen böra, inom fem år från författningens utfärdande, utbytas emot andra, skrifna å sådana formulärer, som nu äro föreslagna, och om utbekommande af hvilka nya betyg anmälan bör göras i den församling, der man då är boende.» Det är i allmänhet icke lagstiftarens uppgift att genom uppställande af yttre hinder söka förekomma eller försvåra brottsliga handlingar. Han förbjuder brotten, i det han belägger dem med straff, men öfverlemnar åt den enskilde att skydda sig emot desamma genom mekaniska hjelpmedel. Och lika litet värde Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:0 79. <let sedlighetstillstånd skulle ega, som uppehölles genom anstalter, de der omöjliggjorde brottsliga tilltag, lika vanmägtiga lära försöken att åstadkomma något dylikt befinnas. Det är ock uti öfvertygelse härom, som Utskottet anser sig ej böra understödja ifrågavarande, visserligen välmenta, förslag.