Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Då jag varit af dea mening, att Utskottet, i anledning af Herr Dalmans motion, bort tillstyrka Rikets Ständer att till Kongl. Majit frambära en underdånig önskan att frågan om upphäfvande af det i Norges Grundlag förekommande stadgande, att till Ståthållare kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, måtte blifva föremål förbehandling vid den föreslagna revision af föreningsfördragen emellan Sverige och Norge, följer icke häraf att jag ansett ifrågavarande stadgande böra hänföras till sådana unionsbestämmelser, som icke utan Sveriges samtycke kunna förändras. Efter mitt förmenande förefinnes en väsendtlig skilnad eniellan unionsbestämmelser af nyssnämnda beskaffenhet och sådana stadganden i Norges Grundlag, hvilka i följd af föreningen tillkommit och hvaruti förändring icke lämpligen bör ega rum utan att Sverige lemnats tillfälle att deremot göra de erinringar, hvartill sådana frågor, från Svensk synpunkt betraktade, kunna gifva anledning.» Af Grefve Taube, //. A.: »Utskottet säger sig icke kunna »instämma med de i motionen yttrade åsigter, sä vidt dessa afse alt draga frågan under Rikets Ständers pröfning,» samt att, »i detta fall har det synts Utskottet som skulle, då det ifrågavarande stadgandet ej blifvit i Riksakten intaget, deraf ock följa, att Rikets Ständer icke ega befogenhet att i beslut om ändring eller upphäfvande af samma stadgande deltaga;» Då jag till alla delar gillar dessa af Utskottet uttalade åsigter, kan jag deremot ej anse det af Utskottet fattade beslut dermed öfverensstämmande. Uii 80 § af Norges Grund ag är stadgadt, ait alla de Storthings-beslut, som Konungen ej före Storthingets upplösande godkänner, äro förkastade; om nu Utskottets betänkande blir Rikets Ständers beslut, och Konungen dervid fäster nådigt afseende, sä måste således derutaf följa att, då den begärda revisionen väl ej lärer kunna fullbordas före Storthingets upplösande, frågan om Ståthållareplatsens afskaffmde för detta Storthing måste förfalla.
Slutligen sade han mig, at jag måtte vara en förnäm man, efter jag kunde resa med Extra post; och då jag undanbad mig så fördelaktiga tankar om min person, blef han åter ovettig och mente, at jag ej borde anse honom för så dum, ty han egde förstånd nog at inse caussas rerum, och jag hade inte något barn at göra med, som jag kunde inbilla, hvad jag ville. Ändtligen klarnade himlen något up, och det blef norrsken, så att mörkret ej mer var förfärligt. Då var han förnögd. Jag låg den natten i Slesvig. » ^ De högtidligheter, hvarmed den svenske konungens deputerade mottogos vid mecklenburgska hofvet och sedan trolofningen mellan Gustaf Adolf och den 15-åriga prinsessan firades, äro vittnesbörd om, huru på den tidén äfven de tyska småfurstarne visste att föra stat och lefva med furstlig lyx. Mot: denna bakgrund framträda åtskilliga drag af naivitet och råhet så mycket skarpare. Så t. ex. berättar Hjelmér i bref till Reuterholm rörande afslutningen af den dag, då trolofningen firades å det hertigliga slottet: » Då soupéen var förbi, skildes man åt. Härtigen gick omkring til karlarne, och sade: ' Bon soir, Messieurs! Jag tänker ännu at ge min Dotter en Serenade. Den som vil vara med, kan koma igen och gå ut at taga stöflar .literära notiser. på sig! Det skedde ock, sedan Fruntimren redan somnat in; och Härtigin-nan beklagade sig dagen efter, at hon igenom Pukor och Trumpeter blifvit väckt ur sin goda sömn, utan at derom vara pre venerad förut. Då detta var förbi, gick Härtigen i et intil slottet beläget hus, det Des maitresse bebor, åtföljd af alla, som ägde passion för spel. Der sysselsatte man sig med Pharao Banquen några timar. Kamarherr v. Platen förlorade den natten ioo Louis-d ' or. » Och längre fram:
Ehuru öfvertvgad, alt intet RiksSt. äger laglig rättighet att till någon medlem af annat RiksSt. eller till någon ledamot af Statsrådet afgifva en sådan skrifvelse, som jag under d. 28 sisth April från Hr Doclorn och Ärkebiskopen, i dess egenskap af PresteSt:s Talman, fått emottaga, har jag, enär jag bör förmoda, att det beslut, som genom berörde skrifvelse meddelats, af missförstånd eller förhastande tillkommit, sedan jag numera erhållit del af mitt uti Hr Doctorns och Ärkebiskopens skrifvelse ifrågaställa yttrande, sådant det till protocollet ordagrant blifvit uppfattadt, jemte delgifvande deraf, velat lemna tillfälle alt deu vidtagna åtgärden återkalla, hvarom skriftligt svar afvaktas sednast d. 5 i innevarande månad; viljande jag derefter tillse, om och hvad vidare å min sida i anledn. häraf bör tillgöras. Stockholm d. 2 Maj 1845. F. O. Silfverstolpe.” Härå erhöll jag den 5 dennes följande svar: ”Till Hr Statsrådet och Riddaren F. 0. Silfverstolpe. Det bref, jag d. 2 dennes om aftonen emottog, har jag efter plenum d. 3 meddelat PresleSt., äfvensom innehållet af det bilagda prot.utdr.; och har Ståndet anmodat mig, all å dess vägnar till svar lemna följande: Då PresteSt. fann sig föranlåtet att tillskrifva Ilr Statsrådet och Riddaren, hade ledamöter, som varit närvarande på Riddarhuset vid Hr Statsrådets och Riddarens anförande om LagUtsk:s principbelänk., ansett sig icke kunna underlåta att meddela Slåndet underrättelse om de sårande uttrycken, hvilka ock af Riddarhusets talare å håda sidor upptogos och upprepades. Ståndet var således försäkradt om både mening och lydelse.
Han var glad och fri i sitt sätt, skämtsam och litet öfverlägset sarkastisk, manligt stolt, när tillfälle yppade sig, ridderlig i sin uppmärksamhet, vördnadsfull i sitt sätt, alt med en liten anstrykning af sentimentalitet, som klädde honom förträffligt. Och han vann sitt mål. Han blef hennes unga hjärtas ideal, sammanfattningen af alt, hvad en kvinna drömmer om hos en man, när hon ännu är bländad af lifvets vårtankar. Emellertid slöt historien som så många andra med frieri. Löjtnanten fick ett uppriktigt ja, och förlofningen blef eklaterad. Förlofningstiden var ett vimmel af nöjen. Baler, supéer, spektakelbesök, små middagar på Rydberg, promenader och slädpartin aflöste hvarandra. De förlofvade öfverhopades med lyckönskningar, med frågor, hur länge de hållit af hvarandra, med hemlighetsfulla vinkar, att det här hade man nog haft öga för länge etc. Och så gratulationer igen, gratulationer i det oändliga, muntligen och skriftligen, pr telegram, bref, visitkort, tryckta bibelspråk – enskildt till fästmön – sinnrika emblem i form af medaljonger, armband, örringar, skära rosetter, tänkande buketter och prässade blommor. Det var hela lådor med bevis på en varaktig kärleks värkliga tillvaro. Och den unga fästmön blef vackrare med hvar dag, de nalkades bröllopet. Det var en glädje att se henne promenera med sin fästman. Hennes steg voro fasta, armen höll så förtroendefullt om hans, och hon hälsade på hvarje förbigående, som hon kände, med ett strålande leende, som var hon stolt att bli sedd så vid hans arm. Hon log mot hela verlden, och den log mot henne tillbaka. Emellertid flyttade löjtnanten från Stockholm, tog transport till ett annat regemente, arrenderade en landtegendom och gifte sig. Strax efter bröllopet var Elsa lycklig, riktigt genomlycklig. Lifvet syntes henne så lätt och hela verlden så full af glädje. Hon svindlade nästan vid tanken, att det var hon, hon själf, som ägde alt detta, och hon skulle ej förlora det. Med hvar dag blef det alt säkrare just hennes egendom.
Maj:t härutinnan föreslagit. 7:o Hos Kongl. Maj.-t hade konsistorierna i rikets flesta stift i underdånighet anhållit, att då embetsgöromålen vid konsistorii-expeditionerna blifvit i sednare tider ökade och behofvet af biträde dervid i samma förhållande gjort sig gällande, så att konsistorierna, för ärendenas jemna gång, nödgats strängt anlita amanuenserne, för hvilka likväl löner å stat icke vore anslagna, Kongl. Majit måtte hos Rikets Ständer sådana löneanslag utverka. Med anledning häraf har Kongl. Majit, som funnit konsistoriernas sålunda framställda begäran vara på billighet grundad, äskat, att Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 2,1 60 ndr, alt fördelas i tolf löner, hvardera af 180 ridr, och tilldelas konsistorii-amanuenserne i rikets tolf stift. Utan att vilja ifrågasätta behofvet af de äskade löne-anslagen, har Utskottet likväl, i betraktande af statsverkets för närvarande knappa tillgångar, funnit sig föranlåtet att afstyrka bifall till hvad Kongl. Majit i denna del föreslagit. 8:o
)Vickman, i Allmänna Diskonten upptaget lån å 800 R:dr, och dels tor ett af bemälde Bergström, mot hypothek af Maurins till Bergström eller ordres utgifna revers å 1,000 K:dr, i Handels-Diskonten. upptaget lån å sistnämnda belopp, har, uti en till Utskottet jngifven skrift, under förmälan, att lian, oaktadt all ansträngning, icke kunnat förvärfva det ringaste utöfver hvad som erfordrats till lifsuppehälle för honom med hustru och sex minderåriga barn, samt att möjlighet -till förkofran vore honom betagen så länge hans qvarstående förbindelser till Diskont-verket hotade att för honom och familj göra onyttig den hjelp, som eljest möjligen kunde honom beskäras, anhållit, att då det emellertid lyckats honom att af några vänner, som behjerta hans beklagansvärda belägenhet, erhålla det löfte, att de ville åt honom sammanskjuta en summa af 200 R:dr banko, så framt Maurin, genom erläggande af detta belopp, kunde vinna befrielse från vidare kraf för Diskontverkets fordran, så till kapital som räntor, berörde anbud måtte antagas; till stöd för hvilken anhållan Maurin ytterligare anfört, att hans obestånd endast härrört från hans för Bergström ingångna förbindelser, och att Maurin icke åtnjutit någon del af ifrågavarande lån, för hvilka lian, med fullt förtroende tili Bih. till It. St. Brot. I Afd. iO Höft. 1 2 Uanko-ltskotlels Utlåtande, X:o SO. Bergströms redbarhet, lenmat sitt namn; varande sistnämnda uppgift bekräftad af Bergströms derom år 1841 afgifna 2:ne särskilda, vid ansökningen i bestyrkta afskrifter fogade, bevis. I afseende å denna ansökning, har
Deremot hade Bonde-ståndet, som icke biträdt de öfrige Riks-ståndens berörde framställning, uti särskild underdånig skrifvelse den 10 November 1854. mot densamma yttrat sina betänkligheter, grundade på farhåga för de svårigheter, som, särdeles i skogiga och bergiga trakter, skulle möta att annorlunda än medelst hägnad freda egor mot skada af kreatur, och för det lidande, som, i händelse en del jordegare tillätos att undandraga sig stängselskyldigheten, skulle tillskyndas de öfriga; med anledning hvaraf Bonde-ståndet i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes, med stängselskyldighetens bibehållande, låta uppgöra och till Rikets Ständer aflåta förslag till de förändringar i stängsel-författningarne, som kunde finnas af nöden Sedan samtlige hushållssällskapen i länen fått tillfälle att öfver dessa framställningar yttra sig, och vederbörande Embetsmyndighet jemväl deröfver blifvit hörde, har Kongl. Majit tagit under nådig pröfning ett inom Dess Justitie - Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. Ii departement upprättadt förslag till författning i detta vigtiga och granlaga ämne. Uti nådig Proposition, som blifvit af samtliga Riks-stånden till Lag-Utskottet remitterad, men af detta Utskott till Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, har Kongl. Maj:t i nåder tillkännagifvit, att Kongl. Majit funnit betänkligt att genom bifall till Rikets Ständers ofvanomförmälda förslag låta all stängsel, såsom medel för egofridens upprätthållande, bero endast af öfverenskommelse, enär Kongl. Majit befarade, alt derigenom skulle åstadkommas en allt för våldsam och äfventyrlig rubbning af ett uråldrigt rättstillstånd, som i landets beskaffenhet haft sin grund och hvaruti en så genomgripande förändring icke på något sätt blifvit förberedd.
Jag tror det också hade varit rätt, om man vid Bankens stiftande hade utgått ifrån denna grundsats, men med afseende på de grunder, som nu äro lagda för vårt bankväsende och ifrån hvilka man här måste utgå, så framt man icke vill helt och hållet ombilda Filialbank-systemet, så tror jag det blifver nödvändigt att fixera en summa, som får utgå i form af 316 Don 19 Juni. lån, och en annan summa som utgår i form af kreditiv, och det Sfven af det skälet, att Banken bör hafva någon bestämd räntevinst. Jag vill gerna medgifva den förändring, som Hr Gripenstedt föreslagit eller att hälften af försträck ningen må utgå såsom lån och hälften såsom kreditiv, endast att de summorna fixeras. Jag skulle visserligen önska, att man kunde komma derhän som Hr Mannerskantz föreslagit, men under nuvaride förhållande får jag sluta mig till hvad Hr Gripenstedt nu föreslagit, så vida icke R. o. Ad. vill antaga Utsk:s förslag. Hr Mannerskantz: Jag hade för min del velat lemna frihet åt Filialbankerne, alt laga större eller mindre del af Riksbankens försträckning såsom kreditiv eller såsom lån inora vissa gränsor, emedan den ena Filialbanken kan hafva ett intresse och den andra ett annat. De som vilja organisera sig på fullkomligt fri grund, skjuta tillsammans större kapitaler och ställa derjemte så lill, att de kunna taga in utländska kapitaler och dermed drifva sin rörelse, då andra som äro i en provins, der det är svårt alt sammanskrapa dessa stora kapilaler, fä dem ifrån Riksbanken till så mycket större belopp. Genom en sådan latitud, som är nedlagd i sjelfva stadgandet, kunna Baukerne organisera sig på det sätt, som för dem är förmånligast, och del är delta som jag åsyftar. Vill man icke gå så långt som all tillåta alt hela summan tages som kreditiv, så kan man ju stadga, att skall utgå såsom lån och återstoden såsom kreditiv. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller också, att få instämma i det förslag Hr Gripenstedt gjort, att hälften må lemnäs såsom lån och hälften såsom kreditiv. Frih. Palmstjerna:
Den ändring, som Utskottet här föreslagit af Kongl. Maj:ts Proposition i så måtto, att icke, såsom i denna, andra utan först tredje resan snatteri skulle såsom stöld anses, har blifvit ogillad af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvilka Stånd antagit motsvarande 42 <§ i den Kongl. Propositionen. Till stöd för den verkställda ändringen får Utskottet endast åberopa de i dess förra betänkande angifna skäl; och då Utskottets förslag blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden godkändt, får Utskottet, med vidhållande af detsamma, inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att, med frångående af sina beslut, förena sig med de två öfriga Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande j§, oförändrad. 91 Kägi. * §• Deri i denna § utsatta straffpåföljd af lifvets förlust eller straffarbete på lifstid hade blifvit af Utskottet införd i stället för den i Kongl. Maj:ts Proposition förekommande bestämmelse, att gerningsmannen skulle mista lifvet, men att, om brottet vore under synnerligen mildrande omständigheter begånget, han kunde till straffarbete på lifstid dömas. Utskottets förslag härutinnan har blifvit godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; hvaremot Preste-Ståndet antagit §:n lika lydande, som den förekommer i den Kongl. Propositionen, och Bonde-Ståndet återremitterat densamma till Utskottet såsom en följd af Ståndets beslut om dödsstraffets afskaffande. Utskottet, hvars förslag vid nu anförda förhållande synes mest egnadt att tjena till grund för sammanjemkning af de skiljaktiga meningarne, får alltså hemställa, att Presteoch Bonde-Stånden måtte, det förra Ståndet med frångående af sitt beslut, förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Borgare Ståndet om antagande af ifrågavarande j§, oförändrad.
Utom den alltid önskvärda ölVerensstäminelsen emellan närbeslägtade författningar, vinnes dermed att stämplade pappers-afgiften blir densamma vid alla de embetsverk, sorn, ehuru till värdighet sini emellan skiljaktiga, likväl i allmänhet utgöra första instans för de olika ärendenas behandling. Den afvikelse från Kongl. Maj:(s Förslag, som härigenom uppkommer, inskränker sig, hvad afgiflen beträffade, hufvudsakligen endast dertill, att handlingar, sorn ingifvas till nu varande 3:dje och lide afdelningarnes embetsverk, jemväl skulle, derest förslaget i detta hänseende för öfrigt godkändes, från stämpladt papper befrias. Detta blifver åter af ringa betydenhet för Stats-verket, utom i fråga om handlingar, som ingå till Öfver-Släthållareoch Landshöldinge-Embetena; men samma skäl, som tala för denna afgifts-befrielse vid Underrätter, Magistrater och med dem jemförliga verk, synas ock ega full tillämpning vid Läns-styrelserna. Allmänhetens och embetsmvndigheternas lättnad frän tidsödande besvär med de ringa karle-beloppens anskaffande, vidfästande, makulerande och kontrollerande är nemligen icke mindre afsevärdt vid de af göromål öfverhopade Läns-styrelserna; och godlgörelse för slals-förlusten vinnes äfven derstädes genom lämpligen förhöjd karta å utgående expeditioner. Endast nied uteslutande af de myndigheter, hos hvilka, efter hvad redan är stadgadt, karlering alls icke ifrågakominer eller endast eger ruin för särskildt bestämda handlingar, nemligen ”Notarii Publici” under Irsta Afdelningen, samt ' Justitie-Kanslers, Rikets Ständers Juslitie-Ombudsmansoch Generäl-Audilörs-Expeditionerna, Riks-Rätt och Rikets Ständers Kommitterade till Tryckfrihetens vård” uti tredje afdelningen, är klassindelningen uti bilagde förslag hemtad från Expeditions-taxans bestämmelser; och hemställer Utskottet, att denna ernbetsverkens indelning måtte af Rikets Ständer godkännas.
Yttrandet angående de delar af denna punkt, hvilka Utskottet arvsett hafva förfallit, godkändes, hvaremot den derjemte föreslagna voteringsproposition JN:o 1 ogillades. 3 punkten. Den i fråga om denna punkt föreslagna voterings-proposilion 2 ogillades. 4 punkten. Utskottets härom afgifna yttrande godkändes, 5 punkten. 718 Prot-utdrag den 25 September 48å8. Dea i denna punkt förekommande fråga, jemte den derom föreslagna voterings-proposition N:o 3, ansågs hafva förfallit till följe af Pidderskapets och Adelns i afseende på 3 punkten fattade beslut. 6 punkten lades till handlingarna. 7 punkten. Ridderskapet och Adeln godkände den i fråga om denna punkt föreslagna voterings-proposition N:o 4. 8 punkten. Ridderskapet och Adeln ogillade den i fråga om denna punkt föreslagna voterings-proposition N:o 5. 9 punkten. Den i denna punkt förekommande fråga ansågs hafva förfallit till följe af Ridderskapets och Adelns i afseende på 3 punkten fattade beslut. 10 punkten lades till handlingarna. Den i denna punkt förekommande fråga jemte den derom föreslagna voterings-proposition N:o 6, ansågs hafva förfallit till följe af Ridderskapets och Adelns i afseende på 3 punkten fattade beslut. 12 punkten. Den i denna punkt förekommande fråga ansågs hafva förfallit till följe af Ridderskapet och Adelns i afseende på 3 punkten fattade beslut. 13 punkten lades till handlingarna. 14 punkten. Den i denna punkt förekommande fråga, ansågs halva förfallit till följe af Ridderskapet och Adelns i afseende på 3 punkten fattade beslut. 15 punkten lades till handlingarna. Den i denna punkt förekommande fråga jemte den derom föreslagna voterings-proposition N:o 7 ansågs hafva förfallit till följe af Ridderskapet och Adelns i afseende på 3 punkten fattade beslut. 17 punkten.
Proposition, JYi 34. kolonialvaror, än som å hvar och en af produktiousorterne kan vara alt tillgå, serdeles på det sätt, denna handel för svensk räkning vanligen bedrifves, och stundom till pris, som understiga de å sistnämnda ställen gällande, anskaffa dylika varor, samt förmås att afhemta dem direkte från produktionsorterne, hvarest, i följd af en mängd samtidigt inträffande ordres eller missgynnande skördar, varuprisen ej sällan uppdrifvas till en höjd, som för importören kan medföra kännbar förlust; att jemväl ett annat och hufvudsakligt skäl för tull-lindringarnes upphörande förefunnes deri, att, i följd af afslutade reciprocitetstraktater, flere främmande nationers fartyg numera jemväl äro berättigade att vid inoch utförsel från och till transatlantiska orter i svensk hamn tillgodonjuta ofvanberörda förmåner; hvarförutan, såsom ett med frågan om tull-lindringarnes borttagande i viss mån likartadt förhållande, blifvit anmärkt, att det i England tillförene gällande förbud emot Asiatiska, Afrikanska och Amerikanska varors införande till nämnde land från Europeisk hamn numera, enligt Navigationsakten af den 26 Juni 1849, till kraft och verkan upphört; samt att, hvad serskildt vidkommer de tull-lind ringar, som vid utförsel af svenska produkter och tillverkningar ega rum, dessa lindringar, i följd af de i sednare tider verkställda ansenliga nedsättningar i exporttullen å rikets hufvudsukligaste utförselartiklar, numera förlorat nästan all betydenhet; och hafva, på grund häraf, kollegium och tullstyrelsen i underdånighet tillstyrkt, att meranämnde tull-lindringar, utan undantag, måtte upphöra, dock så att denna förändring icke borde träda i verkställighet förr än från Och med året efter det, hvarunder Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet varder kurigjordt, på det att all menlig inverkan å förut inledda handelsexpeditioner till transatlantiska hamnar må förekommas; hvarjemte och då, i händelse af bifall härtill, någon nedsättning uti införselstullbeloppen å sådane varor, för hvilka tull-lindring hittills hufvudsakligen egt rum, syntes blifva af omständigheterna påkallad, kollegium och tullstyrelsen upplyst, att en nedsättning af 25 procent i nu gällande afgifter å kaffe och socker sannolikt ej skulle förorsaka någon minskning i tullinkomster af dessa varor.
Maechel, hvilka icke blefvo delaktiga af den Bankens tjenstemanna-personal då beviljade tillökning uti innehafvande löne-förmåner, borde, såsom ålagda fortsatt tjenstgörings-skyldighet, beredas åtminstone enahanda tillfälliga löne-förhöjning, som vid innevarande riksdag är vorden Bankens öfrige tjenstemän förunnad. Vid pröfning af denna framställning har Utskottet väl, i betraktande deraf, att den tjenstgöring, som af förscbemälde tre tjenstemän nu bestrides, både bör och kan på de å ordinarie stat upptagna tjenstemän när som helst öfverflyttas, funnit någon förhöjd löne-inkomst icke skäligen kunna Hjertberg, Scharp och Montan tilläggas, hvaremot Utskottet, i afseende å Maechel, inhemtat, att, sedan , i öfverensstämmelse med Fullmäktiges förslag, Banko-Utskottet vid sednaste riksdag hos Rikets Ständer tillstyrkt, att personalen vid Banko-fullmäktiges expedition måtte utgöras af:
Utskotten hafva lill behandling företagit en från Hedervärda BondeStåndet till Utskotten remitterad motion al RiksdagsFullmägtigen Peter Persson från Calmare Län, deruti föreslås upphörandet af Bankens i Kongl. Ma j:ls och Rikets Svea Hof-Rält egande forum privilegiatum uti alla de mål, i hvilka Banken är kärande, äfvensom i afseende å de brottmål Banken röra, utan att innefatta ålal emot någon af dess Tjenstemän och Betjente ; i sammanhang hvarmed Utskotten låtit sig föredraga en af Bankens FiscalsEmbete, uti dess vid Riksdagens början till Banco-Ulskottet afgifne berättelse, gjord framställning, att som Rikets Höglofl. Ständers vid sista Riksdag till Kongl. Majit aflåtne underdåniga skrifvelse, — med begäran, alt Kongl. Brefven till Götha Hof-Rält af den 17 Februarii 1776 (rätteligen 1742) och till Svea Hof-Rält af den 0.6 April 1776, rörande hvad vid pröfningen af Bankens fordringar i concursmål, hvilka göras anhängige vid någon annan Domstol än sistbemälde Hof-Rält, iakttagas bör, kunde erhålla den bestämdare förklaring, att pröfningen af Bankens fordringar i concursmål, som göras anhängige vid någon annan Domstol än Svea Hof-Rält, lomme att till merbemälde Hof-Rält öfverlemnas, endast i de fall då någon med JUnkens fordrings-anspråk gemenskap egande anmärkning eller invändning förekommit, men i annat fall målet i sin helhet behandlas af den Domstol, der bevakningen egt rum, — till Kongl. Maj:t inkommit så nära Riksdagens slut, att den i dylike frågor föreskrifna grundlagsenliga behandling icke kunnat under Rikets Ständers sammanvaro försiggå, samt i följd häraf den underdåniga skrifvelsen icke till någon åtgärd föranledt, utan vid de härom förut gifne sladganden kommit att bero, Rikets