Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Gud hjelpe oss, sade en gumma, som åkte i en pinnkärra, bredvid sin man, med en gråtande pojke i knäet, – Gud hjelpe oss, det står illa till i vår onda tid. Min lille Pelle är rent förskrämd, och det undras icke på, då han skall vittna mot Karin på Moen. – Skall din Pelle också vittna? inföll en svartmuskig karl, som ledde en liten flicka vid handen. – Ja, Carl skomakare, svarade gumman, idet hon tog bränvinsflaskan från sin man och räckte den till fotgängaren, – och din Anna är väl i samma fördömelse? – Ja, en förbannad trollpacka tog en natt för någon tid sedan det oskyldiga barnet med sig till Blåkulla. Men Djefvulen har ännu icke satt sitt märke på flickan, och jag hoppas, att hennes själ skall kunna räddas. – O, o! suckade gumman, – min Pelle har varit der två gånger. Alla barnen i vår by ha varit der, och några äro redan så långt hunna, att de kunna flyga sjelfva och Satan har inskrifvit deras namn i sin bok. Ack, de stackars förförda barnen! – Ja, det är förskräckligt, sade skomakaren. – Men också skall det bli en hjertefröjd att se Djefvulens handtlangerskor kastas på bålet. Huru är det, nämndeman? Säger icke lagen, att de ska’ lefvande brännas? – Nej, de ska’ först halshuggas och sedan å båle brännas, svarade den tillfrågade, en fet gubbe, som red på en liten lurfvig klippare. – Det var skada, det, mumlade skomakaren; – det är dock en tröst, att afgrundens svafvelsjöar vänta de nedriga förförerskorna. Adolf sporrade sin häst, för att slippa höra fortsättningen af detta samtal. Sedan han passerat förbi galgen, i hvilken tvenne benrangel svängde för morgonvinden, och hunnit uppför den hålväg, som var gräfd genom sandåsen, såg han under sig en af barrskog på alla sidor omgifven dal, i hvilken utbredde sig en temligen ansenlig by. Den förnämsta byggnaden i byn var tingshuset.
IL 180. III. B. 11. A. 22. E. 288. — N:o 29. lill Rikets Ständer, angående uppförande på Allmänna Indragningsstalen af ett lönebelopp, stort Sexhundraåltationio Riksdaler 20 sk. för Archivarien i JustitieStatsexpeditionen, ProiocollsSecreteraren J. Hegardt. I. R. 180. III. B. 427. IV. A. 40. Å. 137. U. 622. V. 176. A. 238. VI. U. 294. A. 381. VII. E. 68. — N:o 30. till Rikets Ständer, om Kamereraren E. M. Dahlen och Krigsrådet A. L. Hauffmans befrielse från dem ålagd ersättningsskyldighet, såsom Controllanter å förre Krigskassören S. H. Bratlströms uppbörd. I. R. 180. IV. B. 35. A. 109. E. 457. — N:o 31. till Rikets Ständer, angående ett lånebidrag för Götheborgs hamnbyggnad. I. R. 44. X. B. 45. Å. 336. U. 462. A. 508. E. 607. “ — N:o 32. till Rikets Ständer, angående anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket medelst anläggande af Stamholländerier. I. 44. 11. 45. — N:o 33. till Rikets Ständer, angående förordnande af en ledamot af Statsrådet, i afseende å handläggningen för vissa uti 36 och 42 §§ af Riksdagsordningen omförmäkla Riksdagsärenden. I. A. 43. — N:o 34. till Rikets Ständer, angående dc vid öfverlemnande! af 1841 års Bevilningsförordning äskade uppgifter, till grund för framdeles företagande granskning af minimi-lariffen å hemmansvärdeua, ro. m. II. 179. II. 297.
Potäters användande till boskapsfoder är dock föga brukligt. Hvad öfriga rotfrukter, lin och hampa vidkommer, så odlas dessa likasom tillförene i ringa mån. 7 b) Boskapsskötseln bedrifves i allmänhet icke så som den både borde och kunde. Endast i städerna och inom Torneå fögderi kan den anses lemna betydlig afkastning. Boskapsracen är inhemsk. Dock har en och annan införskrifvit utländsk boskap, hvilket likväl icke tyckes leda lill efterföljd. c) Skogarne. Kronans skogar äro på de flesta ställen ännu icke genom afvittring skiljde från de enskildes. Då vid sådant förhållande desse sednare endast, efter sökt och erhållet tillstånd, få begagnas till annat än husbehof, stå större delen af skogarne under inseende af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. Någon Skogseller Jägeribetjening är ej inom Länet anställd, och vården och tillsynen öfver skogarne har derföre närmast ålegat den, med afseende å Länets vidsträckta omfång, ganska fåtaliga Kronobetjeningen, hvilken, upptagen af en mängd andra tjenstegöromål, icke kunnat åt denna del deraf egna den uppmärksamhet, skogarnes vigt särdeles för detta Län onekligen fordrat. Kronobetjeningen i allmänhet besitter icke heller nödig insigt i skogshushållningen — en insigt, här desto behöfligare, som åt Kronobetjeningen måst öfverlemnas att verkställa besigtningar och utsyningar för den afverkning å kronoskogarne, hvartill Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på grund af Eders Kongl. Majrts nådiga bref den 11 April 1844, bort meddela tillstånd åt Länets af missväxter ofta hemsökte invånare.
Skrifvelsej N:0 1J0. elium Ordinarie rotering underkastad, likväl icke presterar rotering in natura, borde, i stallet for den hittills bestämda bevillningen för rolefriheten, till Rikets försvarsverk erläggas en vacance-afgift, som vore roteringsbesväret fullt motsvarande, och hvilken vid markegåugs-sätlningarne skulle, efter i hvarje Län gällande roterings-grunder, specificeras och i Taxorna årligen utsättas, så hafva Rikets nu församlade Ständer funnit denna vid senaste Statsreglering bland Statsverkets inkomster ej beräknade, till Stats-verket ingående afgift böra nu, i likhet med alla de öfriga inkomsterne, å Riks-staten upptagas, och knekterotefrihets-medlen, hvilka skolat utgöras med 10 daler silfvermynt af hvarje helt hemman samt proportionaliter för de mindre, sora icke blifvit i Båtsmanseller Kneckte-håll inroterade, och hvilka medel således äro af enahanda natur med vacance-afgiften, deremot försvinna; hvadan, då dessa medel äro till försvarsverket serskildt anvisade, Rikets Ständer funnit skäligt, att å 3:* och 4-:>Ie Hufvud-Titlarne må under titel: Rotejrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad, jord uppföras anslag, motsvarande hvad Lill dem förut ingått, elier å 4:de HufvudTileln i rundt tal 5,500 R:dr.
Stad utgjorde inqvarteringén skedt efter enahanda grund för alla åren ifrån och med 1806 och till vida högre belopp än vid Armeens Flottas Götheborgs Escadre uti inqvarterings-penningar först ifrån 1819 4oo Stats-Utskottets års början bestås; alt (lere af de åden företedde Förtekningen upptagne personer icke varit, enligt 1720 års Inqvarterings-Ordning, till fri Inqvarterings begagnande berättigade, såsom i och för sine resor och Förrättningar åtnjutande tractamenten eller aflöning, samt att, sedan Krigstidens slut, någon större Garnizon, Militär-Samling eller Arbets-Commendering icke skall hafva varit i Marstrand förlagd, Utskottet, enär någon tillförlitlig uppgift å den Marstrands Stad tilläfventyrs tillkommande ersättning hvarken blifvit behörigen upprättad eller af den år 1822 i föreskrifven ordning haline och Utskottet tillhandakomne undersökning kunnat vinnas, för bestämmande af ersättningsbeloppet, icke heller, uti det ofullständiga skick, hvari detta mål befanns, kunde något hufvudsakligt förslag i afseende på samma ersättnings meddelande då afgifva; men häraf kan ej den slutsats dragas, att meranämnde Stad skulle gå i mistning af den fordran Staden kunde äga efter afdrag från det fordrade ersättningsbeloppet af hvad antingen origtigt eller för mycket beräknadt blifvit eller ock Staden ålegat att i inquartering bekosta. Då likväl denna utredning, i målets närvarande ofullständiga skick, icke kan af Utskottet verkställas, utan synes böra föranstaltas af vederbörande Verk och Authoriteter, och Utskottet icke anser billigt, hvarken att låta Staden imedlertid vänta på all afbetalning å en ersättning, hvarå den redan i så lång tid varit i mistning, ej heller att, på sätt inom RiksStånden yrkadt blifvit, föreslå någon viss summa, hvarmed Betänkande ii, JM:o 385.
Djeknepenningar utgående afgift att upphöra, samt deremot en jemn summa af 5,800 R:dr att å Riks-Stalens Tionde Hufvud-Titel uppföras och i behörig ordning utgå till de autoriteter, hvilka hittills disponerat samma inkomst. Hvilket allt förstärkta Siats-Utskottet skolat Rikets Ständer tillkännagifva. Stockholm den 14 Oclober 1834. Antom till Exp.-Utsk. den i5 October. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående tillökning i länebidraget till Manufartur-Dis cont-Fonden. (R:gs A.) Denna Nådiga Skrifvelse (N:o 5o) har t|11 Stats-Utskottets handläggning blifvit remitterad från Ridderskapet och Adeln, Borgaresami Bonde-Stånden, men från Preste-Ståndet till Banco-Utskottet, hvilket sistnämnde Utskott jemte till Stats-Utskottet aflåtet Protocolls-utdrag af den i4 sisth Tunn, till Utskottet öfverlemnat det från Preste-Ståndet erhållna Protocolls-utdraget, som innefattar remissen, enär Banco-Utskottet ansett sig ej kunna taga någon befattning med ett ärende, som från 3-neRikT Ständ till Stats-Utskottet är vordet remitterad!. Jernv™ io de uti den Kongl. Propositionen omförmälde handlingar Utskottet tillställde
Detta, i förening med den i allmänhet öfverdrifna afverkningen, har äfven stegrat priserne på skogsprodukter; och med säkerhet kan antagas, att skogseffekter i allmänhet stigit 40 procent under de sista 10 åren. D) Rofdjurs utödande. Såsom verksamt bidragande att åstadkomma förminskning i rofdjurens anTab. N:o tal äro ©tvifvelaktigt de belöningar, som de fleste härader utfäst till den, som utom skallgång dödade rofdjur. Dessa belöningar äro till beloppet i särskilda delar af länet ganska olika, så att för varg betalas från 10 R:dr till och med 45 R:dr, för vargunge från 6 R:dr 75 öre till och med 30 R:dr, för lo från och med 5 R:dr till och med 30 R:dr samt lika belopp för dödad unge af sistnämnde djur, för räf från 2 R:dr till och med 5 R:dr, för räfunge från 1 R:dr till och med 5 R:dr, samt för örn, uf och hök från 37 öre till och med 1 R:dr. 16 Upsala län. Bergsoch brukshandtering. Kolåtgång. Endast i norra delen af länet, med undantag dock af Wendels socken, är belöning af 30 R:dr utfästad för dödad björn. Grunden för deltagande i dessa belöningar är förmedlade mantalet, men äfven andre än ägare och brukare af hemman, såsom torpare, backstugusittare med flere, hvilka äga kreatur, erlägga afgifter, ehuru till mindre belopp. Efter det debitering af dessa afgifter försiggått, uppbäras de af Kronans uppbördsman vid de årliga uppbördsstämmorna. Undantag från denna regel äger rum i Wendels socken, der afgifterna erläggas till sockenkassan efter 50 öre på hvarje förmedladt mantal. Torpare och backstugusittare med flere, hvilka äga ko, betala der lika med ägare af i mantal. Nästan hvarje vinter anställes skallgång å dertill inrättade jagtplatser samt vårtiden så kallade letskall efter vargungar.
Utskottet tror sig derföre, till stöd för sitt afstyrkande af Rikets Ständers bifall till motionärens framställningar härom, endast behöfva åberopa samma nådiga förklarande; och då Utskottet, ehuru det ingalunda vill förneka om förmälda inrättningars verksamhet för dermed afsedda nyttiga och välgörande ändamål, såvida de på ett härtill ledande sätt bildas samt omsorgsfullt vårdas ocb förvaltas, dock hyser den öfvertygelse!], att desamma icke böra genom statsanslag framkallas och vidmakthållas, torde det ej tillhöra detta Utskott att yttra sig, angående det af motionären uppgifna sätt för sådana anstalters organiserande samt beredandet af den dervid erforderliga sakkännedom. Beträdande åter motionärens yttrande och hemställan i afseende på det vid Råby inrättade räddningshus, så instämmer Utskottet uti den af 1840 och 1841 års Statsutskott uttalade åsigt angående denna inrättning samt erkänner jemväl, för sin del, det hedrande föredöme, som den aktningsvärde stiftaren lemna t genom de frikostiga uppoffringar, hvarmed nämnde räddningshus blifvit grundlagdt och underhållet; men af samma skäl, på grund hvaraf Utskottet funnit sig föranlåtet afstyrka statsbidrag för dylika inrättningar inom andra län, anser sig Utskottet ej heller kunna understödja det framställda förslaget om ett serskildt anslag för det räddningshus, som den enskilda verksamheten och välgörenheten inom Malmöhus län åstadkommit, helst genom ett sådant anslag samt de kontroller och bestämmelser, sorn vid dess beviljande ovilkorligen mäste föreskrifvas, denna välgörande inrättning, möjligen emot stiftarens afsigt och önskan, skulle komma alt förlora sin nuvarande egenskap af en helt och hållet enskild stiftelse. I öfverensstämmelse med Utskottets nu yttrade åsigter, får Utskottet alltså hemställa, att Herr Känigsjeldts motion och deruti gjord;» framställningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda..
Sker det ej och är icke qwarstad inom nämnde tid höfwen, äge Boktryckare rätt, i enehanda ordning, som handräckning as Magistraten till qwarstadens beläggande medelås blifwit, fordra des brytande, hwilket icke wägras mä, wid answar af Embekets förlust. Hos-Cmitzleren eller dest Ombud äge ej magt att annorlunda, an nu sagt är, qwarstad fordra elier widare befattning med saken taga, utan hänffjute genast altsammans till Justitiä-Cantzleren, pä hwilkens ytterligare Embets-ätgard och answar det ankommer, att sädane mål warda, enligt denna och allmän Lag, handhafde. Amnäles hos Justiriä-EanHleren omedelbar. Dcn is Zebruarii. 783 barligen nägon Skrift till akas, bör han genast om mälets uptagande wid laga Domstol, genom af honom tillförordnad Actor, anstalt foga, men icke ina han om nägon sädan föregående qwarstad, som har framföre nämndk är, förordna, ulan Hof-Canhlerens eller hans Ombuds hörande och tillstyrkande. Är makel till laga Domstol kommit och qwarstad der af Actor yrkad, bör Domstolen sig deröftver genast urlaka; men likwäl, derest det, utan lids utdrägt ste kan, Hof-Cantzlerens eller desi Ombuds uttalande af Rätten inhämtas. Afstäs qwarstads pästäendet, forkfares med Rättegången, men Ursiaget gange ej i wärkftällighet, utan underställes Swea Hof-Ratls ompröfwande. Gillas pästäendet om qwarstad, och har Hof. Canhleren eller hans Ombud säoant tillstyrkt, stall den »verkställas.
Ds Long/. Ma/./§ /Vad/ga /'eo/-c>?///ou^ /Vi0 §A. 9 De nurvurunde dustitice-kläclen äherojuude clerus i Dögstu Domstolen ulgilnu vttrunllen, lietiullunde lie rmmui dningur, som cler I-lilvit lrumstullde. Dlter hullet rud^Iugunde i dettu vigtigu ärende, tuclites Duns Nuj:t Ronungen i käller ^ttiu: "/Vt det vore heliunt, utt Duns N:ij:t lidsle stors hetänliliglieter emot dodsstrullet, häde i ulseende pä rättmätigheten ul cless unvundunlie, oeh unguende dess egenslcu^er, säsom strul!' hetrulctudt. Vid de dlve>luggningur, Duns Nuj:t nyligen liult med Ddgste Domstolens sumt Rug-Recedningens Dedumöter, rorunde eriminul-lugldi sluget, hude Duns Nuj:t nurmure ntveelclut 8inu äsigter i dennu vigtigu liitlsliägu. Nen dä Duns Nuj:t, sä väl dervid, som i loljil ul 8tuts-l!ädets enhulligu ^ttrunden, lonnit den tunlcu vuru uiimänt rädunde, utt dodsstrullets ulslcullunde vore väldigt lor uiimännu sulcerheten, unsäg Duns Nuj:t 8ig ielce hdru vägru hiheliällunilet ul ett strul!, son> lor sundcullets shydcl unno unses vuru no>!vän<ligt." I olverensstummelse liurmed, oeh jeinliict 8tuts-klädets Redumoters enhulligu tillsten liunde, heliugude Rong!.
Mot samma års slut öfverraskades Thorild ljuft genom en incarnation af dyrbara förstlingsminnen: hans fromme skol-kamrat Lönberg. Denne kom på senhösten 1786 från Upsala, för att sedan från Stockholm färdas till Göteborg och China. ”Vi nyttjade”, säger Lönberg i sin berättelse, ”alla dagar till att få se hvarandra, och påminna oss våra oskyldiga barndomslekar. Jag slet mig ur hans armar den 24 November 1786. Han skref då i mitt Album: Per ardua ad astra; syftande på Apostla-Gern. 14: 22: Igenom mycken bedröfvelse måste vi ingå i Guds rike. Sedan såg jag honom aldrig mera”. Det förslag, som Thorild nu innerst umgicks med, var en redan länge påtänkt, och ändtligen beslutad, resa – eller fastmera utflyttning – till England; om hvars dråpliga national-anda han, vid denna tidpunkt, gjorde sig de mest öfverspända föreställningar. Visserligen företedde äfven Englands samhälls-skick, mente han, ännu ett väldigt afstånd mellan hvad som var och hvad som borde vara; men der vore dock icke, såsom i Sverige, fåkunnigheten, dåsigheten, lågstämdheten allherrskande; der funnes en skaparflägt af upphöjdt själslif, ett ämne att göra af, en punkt att börja från. Der vore hans ”själs fädernesland”; der blott, ibland ett verkligt folk af fria och högsinta män, kunde han medverka till Sanningens seger, till befrämjande af Mensklighetens heliga syften. Medlen till resan skulle (såsom han i begynnelsen förespeglade sig) beredas genom prenumerationen på hans Öfversättningar; så framt denna ej utfölle alldeles för lågt under hans förmodan. Ungefär vid samma tid fattade han jemväl ett annat beslut: att först resa till – Upsala, samt der låta examinera och promovera sig till Juris Doctor. Det kan tyckas besynnerligt, att liktidigt hvälfva i sinnet två, till utseendet, hvarandra så motsatta planer.
Cassör af hvad beskaffenhet som helst; thed skyldighet för Revisorerne att, Åberopande Grundlagarnes uttryckliga stadganden, af vederbörande Verk och Embetsman fordra fri och obehindrad åtkomst till alla handlingar och räkenskaper, som med StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, utan inskränkning till tid och rum, kail äga gemenskap; börande Revisorerne i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmälan göra, om något missbruk eller någon oordning inom de förvaltande Verken förspörjes, hvarom Kongl. Majit till rättelses vinnande bör äga kännedom, och skulle Revisorernes till Rikets Ständer afgifne berättelse om hela Revisionsförrättningeu, genom RiksgäldsContoirets försorg* ofördröjligen till trycket befordras. Till undvikande af all Rikets Ständers värdighet förnärmande tvist mellan Revisorerne och Statens Embetsman, må Rikets Ständer, jemte öfverlemnande till Kongl. Majit, af deras utfärdade Instruction för Revisorerne, särskilt underdånig anhållan göra, om utfärdande af sådane föreskrifter för de förvaltande Verken, hvarigenom Revisionsförrällningen Underlättas; dit hörer, hvad redan till en del finnes stadgadt uti 1812 års Instruction, och åtskilligt som det nya Förslaget upptager, såsom berättelsers angifvande tili Revisorerne om alla de förvaltande Verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, dock icke inskränkte till den tid 9 §. uti Förslaget utstakar; samt förordnadt Inträde af någon StatsContoirets ledamot, likväl utan rättighet för denna Embetsman att till Revisorernes Protocoll något annat utlåtande afgifva, än svar å de förfrågningar som till honom af Revisorerne ställas. Rörandes derjemte Rikets Ständer yttra den tillförsigt till Kongl. Majrts höga rättvisa, att de förvaltande Verken erhålla en, med Grundlagarnas anda och bokstaf öfverensstämmande, befallning, att möta Rikets Ständers Revisorer med all den beredvillighet och aktning, som tillkomma Ombuden för det sig sjelf beskattande oell redofordrande Svenska Folket. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Under åberopande af hvad Utskottet här pfvan i enahanda ämnen anfört, har Utskottet j likstämmighet dermed ansett sig icke eller tunna tillstyrka anslående af någon ny Löp för denne Notarie, utan synes fråga härom bosja förekomma vid pfvanberörde allmänna reglering, då utväg torde finnas, att en sådan ppdig ansedd Tjensteman med Lön förse. 2 j:o Under den x8 nästlidne November liar Kongl, Majtt tili Stats-fJtskottet remitterat Handlingarne, angående Lands - Höfdingens i Jämtland Herr Lars Arnells i underdånighet gjorde hemställan om behofvet af en Läns-RoJc» fiållares antagande och förseende med Lön å nämnde Läns Stat, hällst I-iands-Kammereraren, Jiyilken nu åligger att bestrida äfven Läns-Bok” hållare-göromålem skall vara af de hans tjenst tillhörande ärender så sysselsatt, att han ej jnedhunne berörde befattning, samt flere svårjg.- heter dessutom skola mota vid bägge desse Sy$- Jors förenande hos en Pejson, bestående egentz Jigen deruti, att vid Lands-Kamererarens sjukdom elier död, Lands - Höfdingen saknade alf biträde från (Contoirs-sidan. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den i8 nästlidne Junii hafva Kongl. Kaxnmar-Collegium och Kongl. StatsContoiret för” jypat gig ieke kunna tillstyrka, att Staten gra.” iStfltS-JJlsiottets Betänkanden, yeradfis med en ny och serskild Lön för eri Laris
Då härtill kommer, att Utsk:t tydligen antydt, att det är Statens skyldighet att betala den brist, som möjligen skulle kunna upstå, sfi är den största olägenhet, hvilken af detta förhållande kan yppas, den, att pensions - IBS Den 14 April f. m. kassan Vj år eller deromkring får vänta på en del af beloppet. Så har ock varit händelsen med de löntagare, hvilka sista riksdagen erhöllo förhöjda pensioner, likväl med den skillnad, att de icke V2 utan 1 år fingo vänta på dessa pensioner. Efter all antaglighet blir dock den tid, som förlöper innan beloppet blir för kassan tillgängligt, endast 3 månader; och jag kan då icke föreställa mig, att de afgående officerare, hvilka äro till pensioner berättigade, skola anse sig så lidande, om de skulle möjligen blifva utsatte för denna väntetid af 3 månader. Alltså och om man är öfvertygad, att den förhöjda pensioneringen kan låta verkställa sig med den af Utsk:t föreslagna summa, tror jag det icke vara välbetänkt att härutinnan frångå Utskjts förslag. Jag bar så mycket mer skäl för denna min åsigt, som någon ändring häruti icke kun vinnas, enär 3 Stånd redan i frågan fattat sitt beslut, och det således är, enl. Grundlagen, E. St:rs. I öfrigt fruktar jag att man, genom att fatta ett särskildt beslut i frågan, skall mera skada än gagna saken. Här är nemi. att märka, att en stor orättvisa företer sig hvad dem beträffar, hvilka tagit afsked, innan den nya pensioneringen infördes, synnerligast i afs:de å dem, som i bataljer klädt blodig skjorta för fäderneslandet. Ar det någon billighet deruti, att dessa skola sitta utan förhöjd pension, då deremot kanske helt unga militärer i våra fredliga tider afgå med en sådan? För att undanrödja denna orättvisa, har man uti Utsk:t sökt förmå de öfrige Ståndens ledamöter att gå in på förhöjd pensionering för de till sistnämnde kategori hörande personer; men dervid funnit dem obenägna att på denna hufvudtitel upföra ifrågav:de utgift.
Detta förslag möttes emellertid af ett ganska allvarsamt motstånd, och detta just från samma tre makters sida, hvilka nu sägas hafva uppträdt för Polska folkets sak; ett motstånd, som hotade att öfvergå till ett krig, då Napoleons återkomst från Elba och den derpå följ:de reaktionen afgjorde frågan till Rysslands fördel och i dess intressen. Med anledning 182 Den 16 Mars. häraf beslöts på Wiener-kongressen och infördes i första artikeln af dess slutakt följ:de bestämmelser: »Storhertigdömet Warschau skall, med undantag af de provinser och distrikter, hvarom i nedanstående artiklar blifvit annorlunda förfogadt, förenas med kejsardömet Ryssland. Det skall dermed vara oåterkalleligt förenadt, genom sin konstitution, för att besittas af H. M. alla Ryssars kejsare, hans arfvingar och efterträdare för everldliga tider. H. M. förbehåller sig att åt denna stat, i åtnjutande af en särskild administration, gifva det utrymme i afseende på de inre angelägenheterna, som högstdensainme kan finna lämpligt. Han antager jemte sina öfriga titlar den af czar, konung af Polen. Polackarne, Rysslands, Österrikes och Preussens respektive undersåter, skola erhålla en nationalrepresentation, reglerad i enlighet med den form af politisk tillvaro, som hvar och en af de regeringar, hvilka de tillhöra, kan finna nyttigt och lämpligt att bevilja dem.» Denna traktat, undertecknad af alla de åtta magter, som deltogo uti berörde kongress — således äfven af Sverige — har hitintills uteslutande varit åberopad och tillämpad till regeringarnes förmån emot folken. Tiden synes nu omsider vara inne att äfven börja åberopa och tillämpa densamma i fråga om de folken deruti tillförsäkrade rättigheter. Don framställning, som blifvit gjord i den nu föredragna motionen, afser ju ingenting annat än alt Sverige, icke isoleradt och på egen hand, utan i förening med andra lör traktaters helgd nitälskande makter, mätte på diplomatisk väg söka bereda en djupt förorättad nation återvinnande af de fri-och rättigheter, som blifvit densamma högtidligt tillförsäkrade, på samma gång de gjordes lill sin nuv:de herrskares undersåter.