Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Expeditions-Utskottets, uti Memorial N:o 204, framställda förslag, att alla från Riks-Stånden afgående Protocolls -Uldrag under den återstående tiden af Riksdagen och framgent må uti hvarje sådan handling ateckmd numerföljd varda Expeditions-Uiskottet meddelade, godkändes. S. D. Föredrogs Högvördige PresteStåndets, genom Protocolls-Utdrag , för den 8 1 denna månad, gjorda inbjudning om ett tillägg till bifall af Lag-Utskottets Utlåtande, Nio 103, öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 68, om ändring eller förklaring af 18 och 19 * Kongl Förordningen den 33 Julii 1818, om inteckning i fast egendom; men Bonde-Ståndet, sorn bifallit Betänkandet No 58, och i dag lagt Utlåtandet, Prof. Utdrag dea Q6 October i8ag. 18J N:o io3 (ill Handlingame, ansåg eig ej kun* oa antaga inbjudningen. Från Högloflige Riddcrskapet och Adeln. S. D. Föredrogs S nyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 4 sistl. Augusti, under N:o 3gj afgifna och, den 5 dennes e. m., på bordet lagda Betänkande, i anledning af föreslagna iakttagelser vid utfärdande af Pass. S. D. Föredrogos § nyo och gillades följande Lag-Utskottets, den 24 sistlidne Sep» tember, afgifna och, den 2 dennes e. m., på bordet lagda Betänkanden: Nio 101, öfver väckt motion om Sndring eller förtydligande af 6 Gap. 2 och följande i Concurs-Lagen; *84 ProU Utdrag dun 36 Octobet 1829.
— N:o 98. angående reglerings uppgörande om Kronobrefbäringen. XI. 367. *— N:o 99. angående nya Provincial-Läkares tillsättande i åtskillige delar af Riket. XI. 367. N:o too. i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren ( 77 ) i83o och i832 afgifna Berättelser, om samma år verkställd granskning af StatsVerkets med dertill hörande allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1827, 1828, 1829 och i83o. XI. 367. Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: N:o ioi. angående Båtsmäns och Kronoeffecters transporterande sjöledes. XII. 110. — W:o 102. angående Bankens öppnande till utvexling af silfver. XII. 2o3. •— N:o io3. angående npphäfvande af KämnersRätter, LagmänsRätter och RiddaresyneRätter. XII. 266. — N:o 104. angående Borgens ställande och doms fullgörande vid fullföljd af vad från UnderRätt. XII. 266. — ,N:o io5. om upphäfvande af en del serskilda Domstolar eller så kallade fora privilegiata. XII. 266. — N:o 106. angående ändring i 17 Gap. 3i §. RätlegångsBalken. XII. 266. — N:o 107. angående offentlighet vid UnderDomstolar och Police-kamrar. XII. 266. •— Wto 108. angående Commendanten a Carlshamns Castell, Capitainen Benzelstjernas efterlemnade Enkas, M.
Re uter skiö Ids underdåniga ansökning, att utbekomma innestående Expectance-Arfvode. S. A. K. XJii Remiss af den 19 sistl. Februarii bar E. K. M. till Riksens Ständers Stats-Utskott behagat i Nåder öfverlemna handlingar, angående Öfversten rn. m. Henr• Rab. Rentevskiölds underdåniga ansökning, att det honom tillagdta Ex« pectance-Arfvode af 300 R:dr årligen, till hvars uttagande Öfversten, vid en år 181S verkstäld utrikes resa, förordnat behörigt ombud , men hvilket arfvode, för åren 1817 och lgig icke kommit honom till godo, matte för sistnämnde a:ne år af E. K. M:ts och Rikets Siats-Contoir utbetaia9; i anledning af hvilken ansökning StatsConthiret i underdånighet iiilkännagifvit, att ofvan berörde ercpectance-arfvode, enligt Nådig föreskrift, blifvit för åren 18s 5 och 1816 till Öfversten anordnad!, samt att, enär Öfversten till utbekommande deraf för den följande tiden sig icke anmält förr, än den 16 Maji 1820, då han genom behörigen befullmägtigadt ombud reqvi - Underduniga Skrifvelser. rerade det innestående beloppet, från 1817 års början till och med andra qvartalet år 1820, Stats-Contoiret väl utassignerat arfvodet för he. la året 181g och de arne första qvartalen 1820, men ansett någon utbetalning för åren 1817 och 1818, emot Kongl. Kungörelsen d. 9 December 3819, rörande en viss prasscriptionstid för anmälande af fordringar hos Stats-Verket, icke kunna beviljas.
Jag gillar den ide', som legat till grund för bibehållandet inom representationen af classerna för yrken. De siffertal, som Gr. Anckarsvärd här framställt, leda till intet resultat, i synnerhet som alla statistiska uppgifter om Sveriges folkmängd och beskaffenhet äro sinsemellan olika och icke en enda af dem riktig. Det är förmågan att i utöfningen af representantkallet kunna gagna samhället, som bör utgöra den egentliga grunden för beräkningen af representationsrätten. De kunskaper, som fordras för att vara lagstiftare, får man icke bland flertalet af individer i landet, och i afseende på beskattningsåtgärderna är det klart, att om man tager representanterna från massan af folket, skulle det leda lill fåtalets beskattning och till de andras fördel. Det har således varit rätt af Utsk. att behålla classerna; det har varit rätt af Utsk. att gifva den högre förmögenheten högre röstetal, och slutligen att lemna embetsmannaskickligheten inträde. I afseende på dessa embetsmäns olika classification, så är det visserligen sant, att i den yngsta graden kunna finnas skickligare män än i den aldrahögsta, men dessa unge män kunna likväl behöfva samla erfarenhet och få tillfälle att visa sin förmåga, för att vinna förtroende, ty deras examensbetyg från universitetet kunna väl utvisa måttet för deras kunskaper, men endast erfarenheten kan ådagalägga i hvad mån dessa kunskaper äro hos dem lefvande och användbara till samhällets gagn. Den 10 Mars e. m. 75 I afseende på detaljerna af Ulsk:s förslag instämmer jag i de jemkningsförslag, som af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, blifvit gjorda. Frih. Hamilton, Hugo: Efter det anathema, som den siste talaren nyss med ljudlig stämma uttalade öfver hvar och en, som här velat framställa någon annan gemensam tanka till antagande af R. o. Ad., än en sådan, som grundar sig på Const.- Utskrs förslag, torde det vara djerft af mig att åter begära ordet, isynnerhet som jag visserligen icke vill förtjena hans förebråelse alt föra Ståndet in på en revolutionär bana. Såsom tröst för att ett bättre förslag icke nu kunde genomdrifvas, hänvisade oss den värde talaren till den hundrade riksdagen härefter.
Reglementet för Styrelsen och Ekonomien vid Flottans Stationer hvarje år till Förvaltningen af Sjö-Ärendena ingifves, Revisorerne lättast kunnat inhämta, huru arbetsplanen för året blifvit utförd eller öm något arbete återstår, och alt det är alldeles omöjligt vid Flottan att visa hvarje serskildt arbetes kostnad, emedan, om en sådan åtgärd anbefalldes, följden otvifvelaktigt skulle blifva, att flere tjenstemän, som ensamt dermed sysselsattes, måste tillsättas, utan att ändamålet ändå med säkerhet kunde vinnas; tilläggande Befälhafvande Herr Amiralen, att vid ett mindre Coopvaerdie-Varf kan gå an, att urskilja och uträkna åtgången af dagsverken och materialier för hvarje arbete serskildt, men att det aldrig låter verkställa sig vid ett etablissement af det omfång, sorn Flottans i Carlskrona, hvarföre sådant icke heller blifvit i Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente föreskrifvet, och anser Befälhafvande Amiralen Flottans redögorelse-formulairer vara så enkla, men tillika så upplysande, att några andra icke synas vara af behofvet påkallade, samt att en förändring i den method, som nu i 4° år blifvit följd för Cassa-räkningens uppgörande, kanhända snarare skulle inveckla än upplysa. Hvad sedermera angår Cassa-controllen och den kassabrist, som Revisorerne befarat kunna fördöljas under nu gällande bokföringsoch redovisningssätt, .för så vidt denna fråga rörer Stockholmsoch Götheborgs Stationer, har Befälhafvaren vid förstnämnde Station, uti häröfver infordradt utlåtande, anfört, alt, ehuru det visserligen vöre önskligt, att de nvånga anticipationerne eller förskotten kunde undvikas, hvarigenom räkenskapen blefve lättfatlligare, det likväl icke är möjligt för Casseuren att dölja någon cassabrist, så vida all den controll, som Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente föreskrifver, vederbörligen iakttages; och har Befälhafvaren vid Götheborgs Station yttrat, att inventering af Cassan årligen ägt rum i slutet af
179a tillbudne Contract om vacanceafgiftens utgörande, underhåller på sinbekostnad 100 Båtsmän. Genom Riksdagsbeslutet den j Junii i63j åLogo sig Rikets Sjöstäder att,. i stället för den så kallade skeppsvinsten, hålla Amiralitetet tillhanda ett visst antal dugligt sjöfolk, och hvilket antal för Stockholmsstad. då blefbestämdt lill igo man, ifrån hvilken tid Stockholms stads åliggande alt hålla Båtsmän kan räknas hafva tagit, sin början; fern år derefter, enligt Resolution af den ro Mars i656, blef detta antal för minskad t till 1:00, hvarvid det intill närvarande lid förblifvit, utom ett enda mellanskof, då Stockholms Borgerskap med frivilliga uppoffringar, under kriget mot Dannmark åren 1674 till If>79* i stället för 100 Båtsmän, Jemnade 3oo, .hvaröfver. Högstsalig Konung Garl XI genom Öppet bref af den 28 Februarii 1678 förklaradesitt Nådiga välbehag, der det bland annat heter; ”Alltså upplage VI icke allenast med serdeles Nåde sådan deras-redebogenhet att gripa Oss tinder armarna med en så erkläckelig understöd, efter sorn VI ock vid tillfälle - Vår Nådiga ihugkommelse af sådan verkligen emot dem visandes varder, Utan VI och försäkre härj jemte pär det kraftigaste; förmedelst detta Vårt öppna Bref, merbemälde stad Slockholm, att denna bevillning' på intet sätt skall Stadens välfåiigna privilegier pr aejudiceras, elier vid cn eller annan händelse till exempel dragas, skolandes Borgerskapets efter delta år, intet élörre ordinarie Båtsmanstaf vara förbundet att anskaffa än ioo Man; ehvad repar tilion,: som> dé-öfrige-städerne-emellan, redan är. gjord, eller härefter göras kan m. m.”' Det är således uttryckligen, stadgadt i Stockholms: stads, privilegier,. Stutssamt OeeoHomit-UiskoUen* Betänkande N:o a8.
4 Sami. 1 dfd. 1 Band. 3 y.de Häftet. i8 Stats-Utskoltets Utlåtande N.o 22. tagne, till beredande, såsom Revisorerne ansett nödigt, af Avestads Bruks räkenskapers upprättande och afslulande efter calender-året; hvadan Revisorernes i delta hänseende gjorde anmälan jern* väl förfaller, Kongl. Krigs-Collegiurn. §. 25. Förkl. 3) Den af Revisorerne gjorde anmälan, om nödvändigheten af ett sammandrag vid Artillerie-hufvudboken öfver de under loppet af året inträffada förändringar vid Kronans krutförråd, har Utskottet behandlat uti 71 §., i sammanhang med enahanda vid i83a års Revisions-berättelse förekommande fråga. §. 26. Hos Revisorerne har förekommit, att lån blifvit från Artillerie-Departementet meddelade Underhålls-Departementet; och ehuru, enligt Kongl. Brefvet den 25 Maji 1824, Kongl. Krigs-Collegium är medgifvet, alt, för betäckande af tillfälliga brister, lemna lån från ett till annat Departement, hafva likväl
Om lagstiftarens mening varit sådan, som den nu blifvit tillämpad, så ävo parterna missledda om livad de till sin rätts bevarande böra iakttaga; och detta måtte vara ett fel i författningarna, hvilket bör rättas. Såsom motiv för det stadgande, att fullmagt till besvärens eller ansökningens ingifvande bör finnas, der ej sakägaren sjelf sådant verkställt, anför man, att en färdigsluifven och underskrifven skrift kan det oaktadt, emot sakägarens vilja eller honom ovetande, blifva inleronad. Något exempel på en sådan händelse torde likväl ej kunna åberopas. Man måste ock föreställa sig en besynnerlig sammanträffning af omständigheter, om ett sådant fall skall äga rum och medföra någon olägenhet; ty 1:0 är det föga troligt, att sakägaren undertecknar skriften, utan att ännu hafva beslutat att ingifva densamma; 2:0 fordras särskilda omständigheter, att flen skall kunna, sakägaren ovetande, komma i annan persons hand; 3:o att denne just är en person, som vill göra sakägaren ondt genom skriftens inlemnande, och 4:o skriften är sådan, att olägenhet för sakägaren genom blotta inlemnandet, utan afseende å sedermera skedd återkallelse, verkligen kan uppstå. Sammanträffandet af alla dessa omständigheter gränsar till det otroliga. Men i allt fall är det ett misstag, att olägenheten förekommes genom fullmagten; ty lika lätt som man obetänksamt undertecknar skriften, kan man underteckna fullmagten och, då båda följas åt, kan fullmagten lika lätt vara missbrukad, som sjelfva skriften. Vet sakägaren, att den af honom undertecknade skriften kan, utan vidare fullmagt, af innehafvaren med gällande kraft inlemnas, så har han, i och med detsamma han skref under skriften, meddelat fullmagt till inlemnandet. För att vinna full säkerhet, borde man stadga, att vid skriften skulle, jemte fullmagten, fogas bevis af tvenne ojäfviga och trovärdiga män, att sakägaren verkligen frivilligt lemnat skriften ifrån sig för alt ingifvas; men till hvad omgång och olägenhet sådan föreskrift skulle leda, är lätt insedt.
På den ene gjorde hon intryck af »ett väsen, hvilket nöjt sig med det minsta möjliga mått af jordisk substans, af hvilken dessutom hvar partikel var genomträngd af själ och hjärta»; en »eldsjäl i ett pärllikt hölje, det mest genomskinliga, som någonsin omslutit en stor ande». I hennes tärda anlete lyste den flicklikt jämna pannan af ärlighet och geni och hennes »vibrerande, spröda stämma skälfde öfver hennes ord som en döende flamma öfver en veke». Story, en förtrogen hvardagsvän, säger: »En hvar, som känner henne, måste älska henne, ty hennes karakter är nästan fullkomlig. Hon talar aldrig om sin sjuklighet annat än då andra vidröra ämnet och då utan någon klagan. Hon dömer aldrig annat än i stora principfrågor, men för dem kunde hon offra sig själf på rättfärdighetens altare! Hennes sympati är alltid vaken och med verkligt intresse tar hon del i äfven obetydliga människors angelägenheter. Full af omtanka för andra in i de minsta småting, tänker hon mycket litet på sig själf och tror så fast på allas godhet, att hon aldrig känner något småsinnadt misstroende. Hennes samtalsgåfva kommer till sin fulla rätt endast mellan fyra ögon; hon äger ingen förmåga af lysande kvickhet eller snabba svar, men hon har en lugn, behagfull, för sig egendomlig, humor och hennes anmärkningar äro originella och slående. Hon yttrar aldrig obetydligheter: hvad hon säger är alltid värdt att höras och hon är den bästa lyssnare: med hela sin själ, sitt hjärta och sin underbara, magnetiserande blick, hvilken talar sitt eget liffulla språk, medan hennes ord komma långsamt, alltid på sak och i hög grad koncist. Detta, jämte hennes ojämförliga intensitet och allvar, är det mest betydande draget i hennes konversation liksom i hennes karakter. Då man ej afhandlar en offentlig person eller då det ej är fråga om att berömma en vän – hvilket Elisabeth Barrett Browning gärna åtar sig – talar hon aldrig om personer och ingen drömmer om att i hennes närhet komma fram med struntsaker eller skvaller. Böcker, mänsklighetens stora frågor, framför allt de politiska, stora handlingar – detta är främst i hennes tankar och därför äfven på hennes läppar. För henne är allt religion. Kristendom betyder ej för henne någon kyrkas lära utan civilisation.
Ständer, som anse med billighet öfverensstämmande, att dessa olägenheter af Kronoskjutsen må uti möjligaste måtto förekommas, få alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla , det E. K. M:t täcktes i Nåder förordna: att en Kronoskjutsande, efter framkomsten till den station, dit han, enligt kallelse, bordt skjutsa, icke må kunna tvingas att vidare fortskaffa commenderingen eller Kronotransporten, men deremot, då han en sådan ytterligare skjutsning sjelfvilligt sig åtager, vara berättigad att njuta ersättning af den Kronogskjuts-skyldige, hvilken försummat kallelsen åtlyda: att E, K. M:ts Befallningshafvande uti det Län, från hvilket en trou ppe eller en transport afsändes med Kronoskjuts, må endast upprätta marche-route för tåget genom det honom anförtrodde Län, men tillika för Lands - Underdåniga SbifvelseF. 159 liöftlirigen i nästgränsande Län, hvarigenom laget kommer att fortsättas, skyndsammeligen uppgifva tiden, när Commenderingen eljer transporten skall å första stationen inom sistnämnde Län inträffa; samt att, under det öfriga taget intill bestämd. ort, E, K. M:ts vederbörande Befallningshafvande ega att vidtaga enahanda åtgärder. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godkänd hos. Ridd. o. Ad. d. 6 Junii 1823 Preste-Standet den 11 Borgare-Ståndet den 11 —• — Bonde-Ståndet den 11 —•
Detta gär hufwudsakeligen derpå ut, att tänka sig dymedelst förebygga olyckliga äktenskap, och pä ben argumentation att det är min naturliga rätt att flita bandet med en maka, som genom laster och odygder gjort sig oförtjent af min aktning. Hwad i Den 18 November. 79 r Hivad det förra beträffar, sä kan wäl ingen neka att det är ett osällt öde, att se sig för lifstiden bunden wid ett äktenskap, som förbittrar hwarje dags lefnad, och akt upplösningen deraf är en walgärning för menstligheten. Också har, efter hivad jag redan haft den äran anmärka, detta icke undfallit Wstvttets uppmärksamhet, dä det i sitt afgifna Betänkande welat för desie olyckelige öppna en särskild wäg till Konungens Nåd och behjertande. I öfrigt torde den frägan förtjena akt särkildt behandlas, huruwida det befrugtade onda af öfwerklagade misihalligheter i nagras enffilda sammanlefnad kan komina i jämförlighet med del onda Skaten och Samhället skulle tillskyndas genom en oinskränkt frihet till upplösning af alla äktenskapsband. Denna fraga torde dock utan särdeles brydsamt öfwerwagande kunna lätt besmaras. Widkommande det senare, att det är hwarje menniskas naturliga rätt att stilja sig ifrån en maka, med hwilken man icke längre kan sammanlefwa, sa tillätes mig fräga, om det icke också är en menniskaS naturliga rätt atr icke hwarken smälta eller frysa, sä länge hos andra fins någon egendom att tillgripa. Man inwänder, att denna jemförelse är olämpelig, emedan derunder beror andras rätt, som alltid mäste hällas helig och inviolable. Jag frägar deremot, om nägons rätt kan wara heligare än den, som grundlägger och stadgar hela wart Slägtes moralista daning, all äkta bade Christelig och medborge lig samfundsdygd, samt Statens och Samhällets derpå beroende wät och bestånd.
1 sådana fall blir det för momangen ett likså nöd-' vändigt medel, som sjelfva vaccinationen, att hindra Smittans spridande från ett redan med koppor belastadt barn till andra än ej vaccinerade barn, genom att noga afskilja det från all gemenskap med dessa, eller genom att sätta det under en slags Quarantaine. Detta högst nödiga säkerhetsmått har, mig vetterligen, ingenstädes i Sverige blifvit påbudet, utom i Stockholm genom ÖfverStåthållareEmbetets åtgärd. Men jag förbehåller mig rättighet att framdeles få i detta ämne omständligen yttra mig. Maj. Hans Exceller.ce Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog Remiss till OeconomieUtskottet af Herr Mannerhjertas i sista Plenum upplästa Dictamen, angående exclusiva privilegier. Grefve von Lantingshausen trodde detta mål höra till LagUtskottets upptagande. Friherre Stael von Hollstein förmodade det samma böra upptagas af ConstitutionsUtskottet, af den grund att förbud emot Monopolier finnes stadgadt i RegeringsFormen, och att om Herr Mannerhjerta kunde uppgifva exempel det monopolier blifvit beviljade, så vore ett sådant beviljande inconstitutionelt. Grefve Mörner, Adolph Gitran, erinrade att visserligen, då den nu varande Constitutionen upprättades 1809, förbud emot monopoliska privilegier uttryckligen deruti stadgades; men att ett och annat sådant funnes, som före 180g blifvit beviljadt. Något annat vöre sådana exclusiva privile» gier, som till befordrande af någon viss Industrie meddelas på viss tid för gagneliga uppfinningar; och sådane hafva efter 1809 blifvit beviljade, och visserligen kunnat beviljas. Grefve Lilljencrantz, Johan Wilhelm, yttrade att, örn Remiss skedde till OeconomieUtskottet, och det samma ej funne sig kunna 630 Den 16 Maj. befatta sig med målet, så .ägde det sig öppet att sådant hos Ridderskapet och x\deln anmäla.
Det har blifvit anmärkt, att det förhåller sig annorlunda med en stad, sådan som Florens, än med Stockholm; emedan på förra stället finnes en mängd utländingar, som uppehålla sig der för sitt nöje. Häremot får jag erinra, att i Florens också finnas många theatrar, och att flera af deni, hvilka egentligen afse de lägre folkclassernas nöje, icke bevistas af utländingar, emedan desse väl kunna förstå det egentliga Italienska språket, men deremot icke förstå de särskilda dialecterna deraf, hvilka diaJecter på de särskilda smärre theatrar, jag synnerligast menade, ensamt talas; likväl händer det, att en eller annan utländning går dit för ait se det lifliga spel hos acteurerne och det stora intresse för skådespelen hos publiken som der ruder. Sådant ur förhållandet i alla stora städer söder 0111 Alperna äfvensom på niånga ställen i Tyskland och Frankrike, och då man finner att den smak för dylika nöjen, som låder bland dessa lägre folkclasser, deremot saknas hos de motsvarande ibland oss, sorn icke fått njuta deraf; så synes mig slutföljden vara klar, att det varit brist på dessa nöjen, sorn gjort, att de måst söka sina nöjen på andra håll. Någon scandal af dessa theatrar är icke ett befara, då det finnes censur. Det är dessutom icke segdt, att menniskor helst söka scandaler. Jag har sjelf sett theatrar, som sökt locka folk tili sig genom scandaler, vanligen vara tomma, då deremot andra, som skänkt mera ädel njutning, oftast vgrit så öfverhulla alt plats derå sällan utan den största svårighet slått att erhålla. Det är viii sannt, att menskliga naturen är dålig; men så dålig, som man ofta vill göra den, är den dock ej.
Maj:ts disposition, för lättade communicationers befremjande. Bifölls. N:o 492, i anledning af Herr Hegardts motion om ett extra anslag för Lots-väsendet. Bifölls. N:o 4g3, med förslag till ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer öfver Riksgälds-yerket. Om - Prot. Utdr, den 8 Maj i S4 f • 4°9 Omförmäldte Memorial och förslag godkändes. N:o 4p4» mec* förslag till reglementariska föieskrifter, motsvaiande Usta Afdelningen af det, vid sista Riksdag, för Riksgälds-Contoret utfärdade Reglemente. Memorialet och förslaget gillades. N:o 4<)5, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande sjunde" Afdelningen af 1835 års Reglemente för Riksgälds-Contoret. Detta förslag gillades. N:o 497» 111 e(l ytterligare förslag till reglementariska föreskrifter för Riksgälds-Coiiloi ets framlida förvaltning. Förslaget godkändes. N:o 4g8, i anledning af ett Riks-Slånds ålerremiss å Utskottets Utlåtande., IN:o 44^, angående ifrågaslälldt lån för återruppförandet af ert genom vådeld förstörd bio öfver INissa-ån. Utlåtandet N:o 44^, och Memorialet N:o 49^» lades lill handli ngarne. ]N;o 5oo, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet, N;o 435, litt. C, i hvad det angår ifrågasatt lån lill Linköpings hamnbyggnad. Stals-Utskotlets inbjudning till Borgare-Ståndet alt förena sig uti Ridderskapets och Adelns samt Pieslc-Ståndets beslut i denna fråga, antogs. N:o 5oi, i anledning af Fr iherre Boijes,F., motion, angående pension för aflidne Secreteraren i Kongl. Laudtbruks-Academien Pehr Adolph Granbergs efterlemnade enka.