Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För erhållandet af denna afskrifning böra sistnämnde obligationer, hvilka i härvarande Rank förvaras, enligt Rikets åren 4828—4830 församlade Ständers förordnande, »på Riksgäldskontorets bekostnad» och genom fullmäktiges föranstaltande afskickas till Amsterdam; hvilket dock, lill följd af det vid 4840 och 4844 års riksdag härom fattade beslut, ej skall verkställas förr, än samma obligationers företeende till afskrifning å hufvudförbindelserne förklaras utgöra ett oeftergilligt vilkor för dessa sednares åter lemnande eller dödande. Såsom 4847 års revisorer anmält, har numera infordrats vederbörandes yttrande, huruvida partialobligationernas öfversändande till Holland kunde undvikas, ifall behöriga notarialbevis angående desammas, efter inlösningen verkställda, öfverkorsning och annullering anskaffades och derstädes företeddes. Utaf Riksgäldskontorets utgifna obligationer för de s. k. Rrabantska lånen, hvilka genom ett och samma bankirshus i Antwerpen blifvit upptagna, utan att några serskilda hufvudförbindelser för dem utfärdats, äro 73 st., å 1000 flor. Rrabants vexelmynt eller courant hvardera, ännu icke återbekomna. Till här ofvan på grund af revisionsberättelserna meddelade upplysningar om hvad som blifvit tillgjordt för att återfå ifrågavarande handlingar, anser Utskottet sig böra tillägga att, enligt Utskottet delgifna afskrifter af de från förbemälde Chargé-d’affaires sednast ankomna depecher, har inställelsedagen i målet rörande dessa handlingar, hvilken var utsatt tdl den 24 näsllidne December, uppå vedcr börandes begäran, blifvit uppskjuten till den 22 innevarande Februari, då samma mål följaktligen skulle inför vederbörande domstol i Amsterdam förekomma; viljande Utskottet, derest några vidare upplysningar angående detta ärende och dess 24 Slats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. fortsatta behandling samt resultatet deraf under riksdagens lopp kunna erhällas, desamma för Rikets Ständer anmäla.
Herr C. F. Spångberg har uti sin motion föreslagit, det måtte orden ”renadt från finkelolja” i denna § utbytas mot orden ”renadt så, alt finkelolja deri till någon större Summans. Bevil hl.-, Bagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsfe. Bal. N:o 4. 17 större grad ej förefinnes", samt derjemte stadgas, att, om tvist uppkomme angående öfverträdelse af §:n, det klandrade bränvinet skulle undersökas af dertill behörig embetsmyndighet och icke, såsom hitintills skett, af enskild person. Varande af Herr Spangberg, till stöd för motionen, hufvudsakligen anfördt: att, enligt motionärens åsigt, med ifrågavarande lagsladgandes andemening icke vöre öfverensstämmande att bränvin, som vid minuthandel eller utskänkning afyllrades, skulle vara fullkomligt befriadt från finkelolja, utan hade afsiglen med samma stadgande endast varit att förhindra utminutering och utskänkning af bränvin, sådant del vanligen kotnme från tillverknings-stället. Motionären föranleddes desto hellre till detta antagande, sorn finkeloljan hvarken vore för helsan menlig, om den icke i större mängd förekomma i bränvinet, eller kunde, på nu allmänt brukligt sätt alt rena bränvin, helt och hållet borttagas. Och att, vid åtal för förbrytelse emot §:n, öfverlemna IVägan om bräuvincts beskaffenhet till enskild persons algörande, öfverensstämde lika litet mell god ordning, som det vore för den tilltalade tillräckligt betryggande.
A. upptagna behållning 40><84- ~ - Skillnaden mellan Bevillningens troliga belopp 2,3 10,000. - — och det af Utskottet påräknade flor 1829 2,3o4,000. g ooo Enahanda skillnad i83o—34 mellan .. 2,292,000. och de påräknade 2,270,600. eller för alla åren 5 gånger 21,400. 107,000, De till Extra anslag anvisade medel inflyta, på sätt Statsoch Banco-Utskottens Betänkande K;o 22 utvisar, till så ansenligt belopp de första åren, att om K. M:t icke skulle behöfva begagna dem i större mon, än Utskotten förslagsvis beräknat; så kunna omkring 5oo,ooo R:dr i 3:ne år af R:g:sContoiret förräntas, hvarigenom ä 4 proc:t skulle uppkomma en vinst af 60,000. Skatteköpen för RecognitionsSkogarne torde ock, i händelse R. St:r bifalla K. Proposition derom, så mycket höja Skatterätts-medlen, att man vinnerden erforderliga fyllnaden 12,149:16.- i den af Herr Ståhle åberopade Creditiv summan 225,333: 16.- utom hvad Spannemåls-creditivet beträffar, om hvars beskaffenhet af lån förut är taladt. S*ri&«4 'tf »i ■ v bilist! Litt. A. Rik s ga B eli of: Se StatsUtsk. af RiksStånden godkända Betankande A: o 3o2, sid. 487, 488. Ränta till H. M. Konungen 200,000. 1829 års Statsbrist tilfStatsContoret i,653,5oo. 5-procents Obligationer förfallna till betalning 1829 . 20,000. Räntor å flerfaldig:» Lån d:o dto 11,000.
M. att bestämma tiden, då samma indragning lämpligen må kunna för sig gå; jemte det Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, efter vederbörandes hörande, och i Öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer föreslagna fbrfattningsgrund, att endast en Under-Rätt skall finnas, så i släderne som på landet, vidtaga de anstalter och åtgärder samt stadga och till efterrättelse kungöra de reglementariska föreskrifter, hvilka pröfvas lämplige för Rådstufvu-Rätternes orgarniserande och ordnande. Expedit iöns-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse, N.-o 115. 207 Hvilket allt Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 10 October 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Oct. 1840. Preste-Ståndet den 7 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Slåndet den io Rikets Ständers underduniga Skrifvelse, angående rättighet för Rotehållare inom åtskilliga Härader af Skaraborgs Län, att erhålla utsyning på kronoparkerne Halleoch Hunneberg. (Stats-Ulsk. Ull. IN ri is 22 och 313.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmärkt, att, ehuru Rotehållarne inom Skaraborgs Län, genom del med dem under den 16 Mars 1685 fastställda knekte-contractj skola erhållit rättighet alt på Kronans skogar och allmänningar, utan betalning, hugga det Lill knekte-stugornes uppbyggande erforderliga virke, E. K. M:s Befallningshafvande i Skaraborgs och Elfsborgs Län likväl, medelst beslut af den 30 Öctober 1828, hvilket af E. K. M. är vordet i Nåder faststäldt frånkänt allmogen all ulsyningsrätt; vid hvilket förhållande föreslagits[, alt de på slättbygden inom Barne, Wiste, Åse och Skånings Härader af förslberörde
Underlåter vexelgifvare att innan vexel utlemnas makulera dithörande stämpel, bote 5 R:dr. § 17. Om fördelning af böter och om åklagares rätt till desamma. Den, som åtalar underslef emot eller öfverträdelse af denna författning, erhåller hälften af det ådömda bötesbeloppet; hvarförutan honom alltid tillkommer hälften af den undansnillade eller för ringa erlagda stämpelafgiften. Återstoden af denna afgift, äfvensom af böterna, tillfaller Kongl. Maj:t och Kronan. Denna författning skall lända till efterrättelse från nästkommande års början till slutet af det år, under hvars lopp ny stämpelpappers-bevdlning varder af Riksdagen fastställd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Juni 1866. Preste-Siåndet den 9 Borgare-Ståndet den ] 1 — Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om indragning af de s. k. prebende-pa stor atén. (Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 12 samt Mern. Niis 46, 66 och 91.) S. A. K. Redan vid 1853—1854 års riksdag framställdes hos Rikets Ständer förslag, att de prestmän vid läroverk eller annorstädes, hvilka efter gällande författningar Expedition $-Ul skot tets Forning lill Rikets Ständers tind. Skrifvelse, N:o 72. 29 vore berättigade att erhålla prebenden, måtte i stället af Staten få sig anslagen en viss årlig tillökning i lönerna, motsvarande prebendets afkastning under en viss tid, och prebendena förses med egna själasörjare. Detta förslag vann endast i så måtto Rikets Ständers bifall, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 18 Oktober 1854 anhöllo, att Kongl.
Redan länge har frågan om dessa studiers lämplighet såsom skolämnen varit föremål för diskussion, och den allt mer tillbakaträngda ställning, med hvilken de — särskildt i vårt land — måst låta sig nöjas, visar nogsamt, åt hvilket håll den allmänna meningen lutar. Men det är dock först nu, som deras ställning kan sägas vara allvarsamt hotad. Man fordrar deras fullständiga borttagande ur skolorna. De klassiska språkstudiernas, vara eller icke-vara såsom bildningsämnen vid de allmänna läroverken har numera blifvit en af dagens brännande frågor. Då vi nu gå att företaga en undersökning af det mer * Hvad föregående artikel belyst i allmänna drag, är i denna historiska öfversigt närmare utfördt med exempel från vårt eget land. Hed.eller mindre berättigade i dessa läroämnens anspråk, vilja vi först i största möjliga korthet taga en öfverblick öfver deras ställning i äldre tider för att vinna den klarare uppfattning af deras förhållande till kulturen i allmänhet, hvil-ken är nödvändig för frågans rätta bedömmande. Och ehuru vi hufvudsakligen afse en utredning af deras betydelse för vårt svenska undervisningsväsen, är det dock tydligt att detta ej kan betraktas utan i sammanhang med det allmänna europeiska undervisningsväsendet, i hvilket vårt har sina rötter och med hvilket det står i den närmaste förbindelse; och vi måste derför äfven i korthet beröra de klassiska studiernas ställning till skolväsendet vid dettas uppkomst och utbildning, särskildt i Tyskland. För vinnande af en riktig uppfattning af frågan nödgas vi emellertid till åtskilliga afvikelser från vårt egentliga ämne, för hvilka vi på förhand vilja bedja våra läsare om ursäkt. Vi börja genast med en sådan, hvilken är af nöden för undvikandet af tidsoch rumsödande omsägningar och upprepanden, nämligen en redogörelse för några olika arter af bildning. All intellektuell bildning — och det är naturligtvis endast om sådan som här kan blifva tal — är dels formeld, dels reell eller materiell. Bildningens formella sida består i uppöfvandet och utbildandet af de andliga förmögenheterna, ett slags själsgymnastik eller disciplinering; under det den reella eller materiella bildningen afser att gifva anden ett innehåll eller hvad man benämner kunskap. Den kunskap, som för vår andliga utbildning kan vara nödvändig, är af olika art allt efter de olika ändamål som med den skola uppnås.
Han visste så väl, att det var hennes glädje att få offra sina krafter för honom, och tyckte säkert, att han lönade hennes omsorger dubbelt genom den återglans, som bans världsrykte spred öfver hans lilla obetydliga hustru. Hon hade dock en gång egt honom, men han hade gått ifrån henne, där ute i det stora, arbetande lifvet, som hon icke kände; hemmet hade alltid varit hennes verkningskrets. Men när han tum efter tum kom allt längre bort ifrån henne, började hon att vilja lära känna detta omätliga drifhjul, i hvilkets kuggar lycka och olyoka, fröjd och smärta hvirfla omkring i ett evigt kretslopp. Hon hade nu fått sitt arbete färdigt och gick för att lägga in det i hans byrålåda. Hans tvänne rum voro de största och komfortablaste i den lilla våningen. F ö r dörrarna sutto tunga, konstnärligt upphängda draperier, och stegen dämpades af mjuka, tjocka mattor. Under skrifbordet låg en tigerhud utbredd, och den bekväma skrifstolen med sitt broderade öfverdrag var till hälften framskjuten. Det inre rummet var mörkt, men här, i arbetsrummet, var taklampan tänd och kastade ett mystiskt, grönaktigt sken öfver föremålen. A l l t var stilfullt och elegant. Skriftyget af silfver glänste blankpoleradt och putsadt. Brefpressen var omsorgsfullt dammad och den gröna vaxduken fri från hvarje fläck. Signe drog ett djupt andetag. Här inue bodde säkert stora andar. Hennes blick föll på några pappersblad, som fallit ned på golfvet. H o n tog upp dem, strålande glad. Det var hans skrifter, kanske just det föredrag han höll i afton. Ja, där stod det j u » Kvinnans förtryck ». H o n började ifrigt läsa. Ett sådant egendomligt, djärft sätt han hade att kläda sina tankar i ord. (Forts, och slut i nästa n:r.) Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Enklare bord. S ö n d a g: Soppa på höns; höns med ris och kurrysås; choklad-blanc-manger. M å n d a g: Potatissoppa; boeuf å la mode. Tisdag: Italiensk chipolataragu (se n:r 4); soppa på berberis med mandelklimp.
Direktionen anmäler, att sedan Ridd. o. Adeln uti und. skrifvelse den 26 September 1860 hos Kongl. Maj:t anmält ett i öfverensstämmelse med ståndets beslut om bänkmansvalens afskaffande och utseende af ståndets elektorer genom omedelbara val, af - Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 5. 23 fatta dt förslag till förändrad lydelse af åtskilliga §§ i gällande Riddarhus-ordning, så har Kongl. Maj:t, enligt hvad H. Exc. Justitie-Stats-Ministern uti skrifvelse den 18 sistl. Maj Direktionen meddelat, vid ärendets föredragning sistnämnde dag, i nåder förklarat, att då den ifrågasatta förändringen blifvit af Ridd. o. Adeln vid flera föregående riksdagar förkastad af skäl hvilka synts Kongl. Majit ega större vigt än de för förändringen åberopade, Kongl. Majit icke funne för godt att åt det nu gjorda förslaget lemna stadfästelse. Ridd. o. Adeln lärer finna att hvad Riddarhus-Direktionen i ofvan antecknade 12, 13, 14, 15, och 16 SS inberättat: icke föranleder till någon Ridd. o. Adelns åtgärd. § 17. (pag. 38 i Dir. Berättelse). Till följd af Ridd. o. Adelns vid förra riksdagen fattade beslut, angående öppnande af vissa på Riddarhuset förvarade hemliga handlingar, har Direktionen ej mindre till verkställighet omedelbart befordrat ståndets beslut i hvad det angick Banko-deputerades secreta relationer från 1698 till och med 1772 än älven, efter hos Kongl. Majit med anledning af 4 mom. i 2 § Tryckfrihets-förordningen samt 54 S B. F. och 35 § R.
Då den unge sjömannen återkom till sans, befann han sig, icke ombord på fartyget, utan på Vlissingens lasarett, det han ej så hastigt lemnade. Kaptenen kom sjelf andra dagen att besöka den sjuke, tacka honom för hans hedrande nit och betala hyran för hans återresa. Detta var godt och väl, men vinden hade nu fallit till, fartyget skulle afgå och blott ett enda möte med vännen fosterbrodern stod att vinna, och det endast till följd af kaptenens särskilta gunst. Det efterlängtade ögonblicket kom. Der stod Kræmer nedanför sängfötterna och vaggade sakta hufvudet mot handen, en sorgfull klagan öfver denna skilsmässa, som visade att de ”gamle” ändå hade rätt, då de talade om de många onödiga beräkningar, som ungdomen uppgör. ”Mod, broder”, sade den qvarblifne, som mellan sårfebern och plågorna sökte reda sina tankar, ”mod – vi träffas ju snart!” ”Ja, snart!” svarade Kræmer betydelsefullt. ”Men jag har en bön till dig.” ”Har jag icke dig att tacka för lifvet. Det lärer ej bjuda mig att dansa på rosor; men det är i alla fall icke så rasande, blott jag kommer från den här tortyrsängen ... Säg derföre, kamrat!” ”Rutger, du måste taga emot denna!” ”Din klocka – hvad tänker du på ... nej, nej!” ”Blef icke din förstörd – gör mig till viljes! Jag känner på mig att min största glädje blir att tänka på huru du, när du ser hvad tiden lider ...” ”... påminner mig alla de timmar vi harmats och gladt oss, talat och tegat tillsammans. Tack då, broder! Den blir mig ett kärt sällskap ... Men hjertat käns så oroligt ... Herren välsigne dig med sin bästa nåd och hålle sin mäktiga hand öfver dig!” ”Och öfver dig ... Tack, Rutger, för all trogen vänskap, tack för det du älskat mig ... tack broder ... tiden är inne – jag måste ombord.” De skakade hvarandras händer, utsatte den blifvande mötesplatsen i Strömstad till nästa år och skildes med en djup rynkning af de starkt tecknade ögonbrynen.
Den tid, inom hvilken Statistiska Central-byråns underdåniga berättelser kunna från tryck utkomma, är beroende af ganska mångå förhållanden, bland hvilka en del ligga utom gränserna för embetsverkets inflytelse. Sålunda inverka här, utom sjelfva omfånget för den statistiska undersökningen, det sätt, hvarpå primäruppgifterna insamlas och till embetsverket insändas (omedelbart och utan föregången revision eller genom annan myndighet oell efter preliminär revision af denna), de mer eller mindre talrika försummelserna i uppgifternas insändande inom rätt tid, hvaraf en enda är tillräcklig att hindra redogörelsens afslutning, de större eller mindre felaktigheterna i de inkomna uppgifterna, hvaraf bestämmes den större eller mindre skyndsamhet, hvarmed revisionen inom embetsverket och deraf framkallad skriftvexling kunna afslutas, det större eller mindre antalet af de sammandrag, som inom embetsverket skola utarbetas, det större eller mindre omfång, till hvilket relativa tal, procentberäkningar och jemförelser med andra länder upptagas i berättelserna, hvartill äfven komma typografiska svårigheter i afseende på tillgång å sättare m. fl. När, såsom förhållandet i allmänhet är i andra länder, det statistiska embetsverket hufvudsakligen blott till slutlig redaktion för utgifvande från trycket får emottaga — 331 — de statistiska redogörelserna i sammandrag, som mer eller mindre fullständigt redan till siffran äro granskade, från vederbörande Ministerial-departementer, Provinsial-styrelser eller särskilda andra myndigheter, är den mödosammaste och mest tidspilEnde delen af arbetet redan undangjord. Den förut omnämnda samlingen af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser för åren 1856—1860 utgafs ock af Statistiska Centra 1-byrån jemte sammandraget för hela riket, oaktadt en ganska tidsödande redaktion af tabellerna, inom en tid al blott 10 månader, och alltså med mer än 13 tryckta ark i hvar månad.
Jag begär icke alt det skall öfverlemnas åt domaremakten att bestämma hästantalet, i hvilket afseende jag visserligen icke instämmer med motionärerne, utan att bestämmandet häraf ovillkorligen må öfverlemnas åt K:s Bef:h:de; men med den kännedom jag eger derom, att, på åtskilliga ställen det hästantal som blifvit bestämdt att hållas är större än det förut varit och alt, serdeles numera, dels i synnerhet i följd af ängbåtskommunikationer, dels ock deligence-inrättningar, antalet af resande som färdas med gästgifvarskjuts icke är så stort som förut, och då jag likaledes har mig bekant, att, pä vissa orter, det hästantal, som entreprenör åligger att vid gästgifvaregård hålla är större än som deraf göres behof; — vid sådant förhållande skulle jag tro att en underd. hemställan till Konungen i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Ständerne vid sisth riksdag beslutade, icke vore ur vägen, äfvensom derom att åtgärder måtte af K:s Bef:h:de vidtagas, för att underlätta åvägabringandet af entreprenaders ingående, hvarmed man ginge de skjutsningsskyldiges önskningar till mötes. Det är i den syftning, jag nu haft äran yttra, som jag anhåller att R. o. Ad. ville bifalla återremiss af detta betänk. Den 23 Jnli. 573 Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Då entreprenad af skjutsningsbestyret inrättades, skedde sådant i ändamål att för jordbruket lätta bördan af skjutsningsskyldighelen. Det kunde då icke afse att ett större hästantal skulle vid Gästgifvaregårdarue beredas än som fanns före entreprenadens inrättande; och delta utlryckes äfven i den K. Förfaltn. Sådant har emedlertid icke hindrat att inom somliga län föreskrifvits, det eli större an'al hästar än tillförene skulle vid Gästgifvaregårdarne vara tillgänglige. Så t, ex. har händt alt man, vid Gästgifvaregårdar der endast hållmen icke reserv-hästar förut funnits, föreskrifva alt entreprenören skulle genast vid resandes ankomst hålla lika stort om icke större antal hästar än del gamla hållet och dessutom efter vissa timmar anskaffa ett obegränsad! antal hästar.
Man har här jemfört dem med kypare, mångelskor, fiskare m. fl., och dermed velat visa, att då dessa efter klasser olika taxeras, man icke följer någon viss princip i BevillmsPörordmn. 52G Den 28 Mars e. m. Jag skulle dock tro att en sådan är afsedd att ligga till grund för dessas beskattning: ty meningen är ju att lika dem emellan beskatta dessa personers behållna inkomst. Privatbankernes inkomst kan ju i alla fall på håret beräknas, och således kunna de icke som många andra komma undan. Sådant är icke förhållandet med hvarje annan rörelse. Man har äfven sagt, att dessa banker göra intrång på Riksbanken; men jag tror att detta är taget ur luften, emedan några bevis derpå icke blifvit anförda. Riksbankens rörelse bar, sedan privatbankarne upstått, icke förminskats. Visserligen har det för kort tid sedan inträffat, att silfverfonden minskats, men detta är till följd af andra orsaker; det oaktadt har icke ett mindre antal sedlar blifvit utgifna. Tiden har sedan förändrats, och kan förändras om igen hvad RiksBanken beträffar; men säkert är, att det oaktadt, skola flera privateller filial-banker komma att inrättas för att sprida nödig kapital-tillgång. Dessa inrättningar äro nu mera sfi behöfliga, att de icke kunna undvaras. Har man förut lagt på dem högre skatter, så är åtminstone tiden nu inne att icke beskatta dem högre än hvarje annan rörelse, och för min del kan jag icke frångå min tro i detta afseende. Emellertid vill jag nu återtaga min begäran om återremiss, och förenar mig med Gr. af Ugglas. Erih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Då jag under 9 års tid varit aktieägare i en privatbank, ehuru jag nu derifrån utgått, har jag ansett mig böra lemna en uplysning rörande privatbankernes vinst. I denna bank har vinsten aldrig öfverstigit 12 proc., men väl somliga år nedgått till 6. Ingen lärer väl kunna förmås att ingå i ett industrielt företag, förenade med stor risk, som naturligtvis den solidariska ansvarigheten medförer, med mindre han kan påräkna en betydlig vinst.
Om våren är aspfisket så väl i Svartån sorn äfven på några andia ställen af vigt, och den sik, som om hösten fångas i Arboga å, är känd för sin godhet. Till fiskets förkofrande i sjöarne Galten och Freden hafva strandegarne träffat en tjenlig öfverenskommelse angående fisksättet. Vinternots och långrefs nyttjande är genom denna öfverenskommelse förbjudet och inskränkt. Vid sjöfarten är att anmärka: l:o Att Westerås Rederi-Bolag eller egame af de för staden privilegierade jakter förenat sig med Ångbogserings-Bolaget på norra sidan af Mälaren, så att Westerås handelsflotta nu består dels af seglande fartyg och dels af ångfartyg, sorn draga lastpråmar och bogsera fartygen vid inträffande motvind. 2:o Att Arboga Rederi-Bolag förenat sig med Bruksegarne i orten, hvilka vanligen skeppa sitt jern på Arboga våg och sålunda bildat ett nytt Bolag, som likaledes för varutransporten och för resande anskaffat ett ångfartyg. Genom dessa två nybildade Bolag hafva städernas och Bruksegarnes förut stridiga intressen, blifvit i fråga 0111 varutransporten på Mälaren förenade, .och sjöfarten har härigenom vunnit i liflighet. Det förut inskränkta privilegium städerne Westerås, Köping och Arboga ännu äga till fraktfart på Mälaren kommer snart att aldeles upphöra, och fraktfarten såsomen särskild näringsgren, vinner derigenom ytterligare frihet; dock är att förutse, att denna frihet icke kommer att lända till frakternes nedsättning, utan är all anledning att förmoda det fraktprisen stiga. Sjöfarten har under de sednare åren mycket tilltagit i liflighet, i synnerhet genom ångbåtarne; ecb Westerås hamn besökes, nu mer än förr, af sjöfarande ifrån Rikets södra och norra delar. Härtill bidrager synnerligen Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning om prickars utsättande och noga vårdande i farvattnen. Såsom binäring betraktad är sjöfarten för detta Län af hufvudsaklig vigt, hvartill läget vid sjön Mälaren egentligen bidrager jemte Strömsholms kanal och Arboga å.