Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RegeringsFormen uttrycker tydligen definition på Tryckfriheten; jag anser för öfrigt den princip böra vara måst gällande: att häldre genom vederläggningar af origtiga sattser, ån genom Tidnings-indragningar, vinna ändamålet, att athålla oroliga hufvuden från olåtnpeliga utfall mot Regeringen. En beryktad författare har i ett af dess arbeten då han omnämner Svenska Tryckfrihetens latitude, yttrat, det han i ett samtal med en till rang och förtjenster utmärkt Svensk man, af honom blef underrättad, det den censure, som tillfälligtvis blifvit pålagd vår tryckfrihet, skulle upphöra vid snart församlade Ständers sammankomst, och att detta blef den första åtgärd Regeringen ville framställa. Af dessa liberala yttranden från en person, som i vårt land åger en upphöjd plats, och i sådan egenskap står nära tryckfrihetens vård, böra vi hoppas lyckeliga resultater, hvilka förvissa Nationen om den välgörande tryckfrihetens orubbade verkningar, såsom den lagbundne frihetens säkraste Paladium. Friherre Lagerbjelke : En vård och in sigtsfull Talare, Herr Grefve von Schverin har i allmänhet funnit våra Lagar emot Tryckfrihetens möjliga missbruk, icke sakna garantier; och till en viss grad medger jag det äfven. Talarens långliga vana att begrunda ali - £><:« 21 Maji f. ih. »latilia ären3er, synes doelc hafva fört honoift till den öfvertygelse, att då intet slag af Lagstiftning företei' så mycken svårighet i de abstracta principerrtes verkliga tillämpning, som den, rörande TidningsSkrifter, dén af mig omnämnda garantien kunde vara användbar och nyttig. Men Herr Grefven har trott frågan såsom ny och särskild, vid detta tillfälle icke kunna leda till något resultat, utan ansett den böra af mig till ConstitutionsUtskottet directe framställas, . Jag bekänner, att vid uppgifvande! af detta förslag, eller rättare, vid framkastandet af denna idde, jag mera besinnat sakens vigt än formens; men skulle det anses vara nödigt, vill jag äfven i detta sednare hänseende ingalunda Undandraga mig att uppfylla hvad Ordningen föreskrifver.
Stander icke taga omedelbar befallning med mankegångs-sättningen. 3:0. Frågan, huruvida årets markegång, eiler ett medeltal af sistförflutne ta eller 5 års markegångar, bör tagas till grund för ut görandet aj sii viii kronotionde och afradsspantnål, som äfven alla andra, hemman och lägenheter åsätta räntor. Då Rikets Ständer, genom fattad t beslut under sistföiflulne Riksdag, uttryckt, hvad Kongl. M-ajrt uti den Nådiga Propositionen jemväl förklarat, att det är olämpligt, att skaftepersedlanie beräknas efter nu gällande årliga markegångar, och elå det icke lärer kunna bestridas, att de ofullkomligheter, som kunna åtfölja en markegångssättning, mindre kännbart verka, då fördelningen sker på flere år, så anser Utskottet öfverflödigt alt upplaga till närmare vederläggning de få häremot gjorda anmärkningar, samt förnyar sålunda sitt yttrande uti förra Utlåtandet, alt en till ett förbättradt förhållande härutinnan ledande förändring är erforderlig. Hvaremot och då de fleste Talärne inom Irenne Riks-Slånd, och Bondc-Ståmlet enhälligt, föredragit elt medium af 10 är, i stället för 5 år, samt ostridigt är, att ytterligheterne af höga och låga pris härigenom än mera komma alt inskränkas, hvilket är hufvudsyftemåiel, icke allenast för befrämjande af Ränlegifvares fördel, utan äfven för att vinna ea sådan stadga uti prisen å ränte-persedlarne, att det må blifva möjligt i en framtid att alla räntor ingå lill Stats-Verket, som då omedelbarligen skulle komina att aflöna nuvarande Indelningshafvare, får Utskottet, med denna ändring, och med borttagande af slutmeningen uti moni.
Ty, om Riddarh.Direkt. upgåfve, att den eller den ledamoten blifvit vägrad pollet derföre att ryktet om honom förkunnat att han genom den eller den handlingen gjort sig vanfrejdad, så skulle den ledamoten göra sig hemfallen under 60 § Missg.Bm, och de skulle då dömas till landsflygt eller kroppsstraff, hvilket, enär brottet begicks emot medlem af R. St. borde vara tvegildt. Måhända kunde det hafva varit skäl för Hr Adv.-Fisk:n Printzensköld alt återkalla detta i sitt minne. Måhända skulle han då äfven hafva medgifvit att förslaget är icke allenast icke lämpligt och godt, utan tvertom fullkomligt lagstridigt. Hvad åter angår samme värde talares yttrande derom att R. o. Ad. skulle ega ostridig rätt att fatta hvilka beslut de behagade ronde sin representation, utan afseende på grundlagens bud, så torde hvar och en lätt inse hvad grund han har för en sådan argumentation. Med tillämpning deraf skulle man nemi. kunna besluta att man t. ex. vid 12 års ålder skulle få intaga säte och stämma på Riddarhuset, eller att våra qvinliga afkomlingar skulle kunna utöfva representationsrätt inom Ståndet m. m. d. Till sådana orimligheter kommer man, när man såsom den värde talaren om jag så må säga, rusar fram utan besinning för att söka nedslå hvarje motståndare, som icke talar i hans eget tycke. Hr Prytz, Lars Adolf: Då så många röster här hafva höjt sig emot Hr Björnstjernas motion, anser jag mig böra yttra min åsigt med några ord för densamma. Man har så många gånger hört öfverklagas att man inom detta hus ser upsticka ett ' och annat ogräs, som vore väl att rensa bort. Hvarje försök i Den 17 December f. m. 247 den vägen mäste man erkänna hafva värde, och jag erkänner äfven i sädant afseende värdet af denna motion. Många och grundade anmärknrr hafva blifvit gjorda emot densamma. Jag instämmer också i flera af dem; men Hr Björnstjerna har byggt sin motion på den ridderlighet, som bör ega rum inom detta hus.
Af dessa sammandrag öfver samtlige LänsRäkenskaperne finnes , att berörde afgift utgjort, år 1819 — 80,820 R:dr 47 sk. 9 r:st., deraf endast 69,797 R-dr 6 sk. ingått, men deremot 2,770 R:dr 4 sk. blifvit afkorlade och 8,253 Pievisorers Berättelse. 541 R:dr 3^ sk. 9 r:st. balancerade till år 1820, då levereringen uppgått till 77,900 R:dr i3 sk. afkortningarne utgjort 3,217 R:dr i6sk. ior:st., och Balancen till 1821 •— 7.968 R:dr ii r:st.; hvilka medel blifvit förvaltade på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction, dea 17 December 1817, för Directioaerne Öfver Läns-Lazaretterae i Riket och Cur-anstalterae till Veneriska smittans hämmande föreskrifver, samt de 15,ooo R:dr, hvarmed Läns\ Lazaretterne af Allmänna Hospitalsoch Barnhus-Fonden bordt årligen understödjas, i följd af Kongl. Majrts Nådiga förordnande den 10 September 1817 efter uppgjord repar tilion i mån af de sjukas antal inom hvarje Län, till bestämdt ändamål behörigen utgått. Revisorerne hafva skolat detta hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla,med den erinran vid dessa Räkenskaper, som funnits ega rum, att de inkommit i mindre fullständigt skick, säiv deles hvad angår behörige hänvisningar till verificationerne, som dessutom för flere Län icke blifvit inbundne. Och då endast från några Län till Kongl.
Den röda korsetten slöt sig tätt omkring den yppiga bysten; kjolen var kort och lät se ett par nätta fötter, instuckna i afskyvärdt klumpiga skor; det svarta håret var hopvridet i ett par kompakta flätor, i nacken hopfästade med en nål, prydd med stora brokiga glasperlor. Hennes röst, då hon helsade på brodern, hade en stark metallklang, som mildrades genom ett uttryck af ömhet. Ville-Rosny drack med välbehag sitt vin och betraktade flickan med en förtjusning, som hans djupare kärlek ej hindrade, likväl utan att säga något. Derpå betalade han och gick med fast föresats att återvända dock icke i sällskap med brodern, ty vikomten hade spruttit till vid åsynen af en manöver, som Cecco straxt före afskedet gjort med systerns hand, i hvilken tydligt ett papper blifvit instucket. – Jaså, det der var din syster. Hvad heter hon? – Marietta, signor! Nöjd med denna upplysning, lät vikomten sin vägvisare föra sig direkte till det hotell, der han bodde, för att dinera och hvila sig och framför allt för att i enslighet söka utgrunda om det sista papperet kunde vara detsamma som det första, hvilket han sett markisen af Montefiori så försigtigt lemna Cecco. – Således en hemlighet, en korrespondans, och posten går genom den vackra försäljerskan. Vikomtens hufvud var fullkomligt i olag. Han åt utan att äta, han sof utan att sofva. Han hade nu funnit den verkliga orsaken till Annunciadas köld; och kär och svartsjuk, önskade han att han aldrig sett detta Italien, hvars äfventyr han förut i inbillningen så mycket älskat. Vid foten af altaret.
Då någon farsot uppkommer, vaknar visserligen denna verksamhet något, och delvis kunna väl då vackra uppoffringar göras för kommunernas gagn, men nästan ingenstädes förmärkes något ihållande bemödande att kraftigt verka för sundheten och den så vigtiga omsorgen att vidtaga ändamålsenliga anordningar mot sjukdomars uppkommande. Der sådana bemödanden göras, misslyckas de ofta i följd af obenägenheten att för ändamålet anvisa nödiga medel. Tab. Förhållandet med fattigvården i länet upplyses af bifogade tabell N:o 13, för så vidt densamma rörande särskilda omständigheter utgöra föremål för tabellen. Anmärkas bör, att tre landtsocknar icke äro deruti inbegripna; en af den orsak, att inom densamma ingen gemensam fattigvård finnes organiserad, emedan hvar och en af socknens jordägare underhåller de å hans ägor boende fattiga, och två emedan inga uppgifter om fattigvården derifrån kunnat erhållas. Westmanlands län. I afseende på tillståndet af fattigvården kan i allmänhet sägas, att den skötes på ett temligen ändamålsenligt sätt, så att å ena sidan ingen verkligt behöfvande blifver hjelplös, och å den andra lättja hos den arbetsföre icke befordras. Bettlande inom länet, af till detsamma hörande personer, är ganska sällsynt, utom någon gång i städerna, der man likväl i möjligaste måtto söker att det förekomma. De bettlande utgöra för det mesta kringvandrande gesäller, sjömän och andra dylika personer, för hvilka detta lefnadssätt blifvit en sådan vana, att de svårligen kunna derifrån afhållas. Att fattigvården för kommunerna utgör en ganska betydlig tunga, synes utaf beloppet af de utgifter, som af dem för densamma bestridas, och hvilka likväl icke till hela deras belopp här kunnat upptagas, då bland annat husrum och vedbrand åt fattiga, som icke i fattigstuga vårdas, icke här kunnat beräknas. Kostnaderna synas likväl numera icke vara i stigande, hvilket, då varupriserne icke fallit, utan snarare äro något högre än förr, måste förorsakas till någon liten del af minskadt behof af understöd, men ännu mera af större erfarenhet hos Fattigvårds-Styrelserna uti sättet att leda fattigvårdens angelägenheter. Westerås Slott i Landskansliet och Landskontoret den 1 Augusti 1862. F. O. SILF VEK STOLPE. C. M.
Den fråga, hvarpå jag egenteligen ville fästa uppmärksamheten var, att tillfälle matte beredas LandtStatens Embetsman, att vid lägre ålder blifva pensions-mässige, vid 60 års ålder med en tredjedel, och vid 65 års ålder med två tredjedelar af deras lön. Man måste hafva afseende på vigten af dessa Embetsmäns befattningar. KronoFogdar och Lands-Kamererare, sorn hafva en direct befattning med Uppbörden, och hvarå Statens säkerhet till en hufvudsaklig del således beror, är det svårt att kunna tillhålla till ett ordentligt fullgörande af deras pligter, om tjensterna bestridas af gamle sjuklige personer. Det är för Staten således vida nyttigare, att, då de ej äro skicklige, kunna med en mindre pension lå dem endtledigade, I anledning af hvad jag förut anfört, i afseende på formen, anhåller jag att vid det Betänkande, sorn StatsUtskottet afgifvit, i anledning af Konungens Nådiga Remiss rörande Landshofdingarnes pensions-rätt, få göra den anmärkning, att jag tror, att den reglering, hvarom jag talat, äfven bordt sträcka sig till dem; och jag hemställer, om ej den enda utväg, att ej bryta emot formen, vöre att StatsUtskottets betänkande angående Embetsmäns behof, att innan 70 års ålder taga afsked med oafkortad! åtnjutande af lönen, finge tillika med svaret på återremissen hvila, och att Ridderskapet och Adeln bifaller återremiss af Utskottets betänkanden angående Landshofdingarnes och Häradshöfdingarnes pensions-rätt, då raan vid deras återkomst i ett sammanhang kunde afgöra saken. 558 Den 11 Julii c. m. Herr Gyllenheirn, Eric Gujlaf: Genom hvad Herrar Ehrenborg och von Hauswolff anfört, lärer redan finnas fullkomligen upplyst obilligheten deraf, att en Häradshöfding, sorn oaflåteligen på tjensten bör använda sin tiel ^ hälsa och krafter, skall under sin ålderdom sakna från Staten nödigt understöd och bergningi
Men om jag bestämmer utgifterna till en viss summa, tvingas tulladministrationen deraf jemväl att organisera controllen så sparsamt som möjligt, för att få den så fullkomlig som möjligt. Det är således utom allt tvifvel, att den propos. som Hr Hjerta understödde, nemi. Utskrs tillstyrkande i förra betänk., innefattar en större latitud för misshushållning, än den jag begärt. Då jag utgår från samma synpunkt som Hr Hjerta, nemi. att en armerad kustbevakning innefattar en controll, och då kostnaden derför ersätter sig sjelf genom den ökade inkomsten, samt derigenom äfven vinnes en nyttig öfning för flottan, så är det verkligen för mig obegripligt, huru man kan motsätta sig mitt förslag, som, då det på ena sidan afser nyssnämnde ändamål, nemi. tullverkets förökade inkomster i förening med flottans öfning, å andra sidan har för afsigt att förekomma, att icke Regeringen skall kunna begagna sig af Ständernas anhållan i detta afseende, för att på tullverkets bekostnad exercera bela flottan. Om TJtskts första tillstyrkande antages, är det otvifvelaktig!, att Regeringen, under förebärande alt de vore af vigt och nytta, kunde för ökade controller använda ända till 100,000 r:dr årligen, ehuru dessa controller ändamålsenligen kunnat organiseras för hälften af denna summa. Hr Hjerta: Jag måtte icke hafva den lyckan att kunna göra mig rätt förstådd. Min mening var, att Ständerna icke borde gifva någon slags särskild autorisation till någon sådan åtgärd, som sattes i sammanhang med en särskild tillåtelse till medels användande. Men då Hr Dalman inskränkt sin motion, på sätt han sist framställde sitt förslag, skall jag gerna, blott under reservation af min åsigt om den farhåga jag yttrat, afstå från min begäran om en särskild proposm. Hr Dalman: Jag anhåller att ur prot. erhålla upplysning, huruvida Hr Hjerta yrkat propos. på ett annat förslag än det, som Utsk. uti betänk. N:o 29 tillstyrkt. Hr Hjerta:
P. U. 1264. VI. E. 53. Götheborgs och Bohus Län, angående restantierna uti. VI. E. 53. 41 H. Hagströmers, Anders Johan, yttranden. I. 186. II. 706. Hall-Rätterne, om indragning af. IV. B. 663. V. A. 108. P. U. 142. E. 634. Halländska Allmogens Seglationsfrihet. Se Seglationsfrihet. Halm. Se hö. Hamiltons, Gustaf Wathier, Grefve, yttranden. I. 349. 399. II. 526. III. 64. Hammarhjelms, Carl Fredrik, yttranden. III. 133. IV. 4o6. V. 608. Hamnbyggnaden i Helsingborg. Se Helsingborgs hamnbyggnad. Hamnstängnings-kostnader, angående en för 1810 års, anskrifven summa. Hampplanteringens befrämjande, angående. V. B. 534. A. 642. P. U. 660. HandelsBalken, om ett tillägg i allmänna Lagens stadgande i 9 Cap. 6. §. af. V. 32. R. 56. B. 524. A. 610. P. U. 632. E. 743. Handelsfrihet, angående en allmän. II. 5a6. III. 97. 216. V. B. 709. Helgedagar, om afskaffande af åtskilliga. III. 116. R. 217. B. 730. P. 789. P. U. 798. IV. U. i85. A. 353. P. U. 384- Hemmansbruk, om en viss grund för uppgörande af contract om. IV. B. 288. A. 453. P. U. 477. Ilemmans-klyfning, rörande väckt fråga om. förändring i Författningen om. III. B. 182. A. 326. P. U. 448. IV. E. 292.
Utsk., och synnerligast en dess ledamot, Hr Santesson, hvilken i nära sex månader sysslat med saken, äger tvifvelsutan insigter om hvad tili ett redogörelsesätt och en fullständig bokföring hörer; men, mina Hrr, jag är ock öfvertygad derom, att de personer, som dels förr varit och dels nu äro ur Stockholms börs anställda i verket, äga dessa insigter i lika hög grad. Deras enskilda affärer jäfva åtminstone icke denna tankeyttring; och då detta nu så förkastade redovisningssätt är samtidigt med verkets reorganisation 1797, och alltsedan blifvit iakttaget på det sätt, att alla conto genast öfvergingo på capitalräkningen, men genom K. M:s nåd. instruction d. 3r Dec. 1829 sålunda förändrades, att fyra särskilda hufvudtitlar upptaga inkomster och utgifter, nemi.: 1:0 inkomstconto, 2:0 ordinarie utgifters conto, 3:o tillfälliga utgifters conto och 4:0 kostnader för sjöexpeditioner, och utan att någon ansett detta sätt äga de felaktigheter, utlåt, antyder; då dessutom icke bevisas kan, att någon förlust derigenom blifvit cassan tillskyndad, och då hvarken Kammarrätten, som årligen granskar räkenskaperna, eller R. St:s l83i års revision dervid gjort anmarkn:r, och dessutom redogörelsen verkställes efter fastställda formulärer och gifna föreskrifter, torde det felaktiga ingalunda kunna ligga Comrnissariatet till last. Så ofattlig, så ofullständig och opålitlig, som utlåt, vill låta påskina redogörelsen vara, är den dock ej, då Hr Santesson dock fattat den; eljest vet jag sannerligen icke, huru han skulle hafva kommit till den uppgjorda och i utlåt. framställda sifferuppställningen.
Preste-Ståndet och Vällofl. BorgareStåndet bifallit, har deremot blifvit till Lag-Utskottet återremitteradt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, med anmodan till Utskottet att taga de bestämmelser i förevarande ämne, som innefattas i förslaget till ny Strafflag, i öfvervägande, samt i anledning deraf göra de jemkningar uti Utskottets förslag, som kunde finnas nödiga, och af Hederv. Bonde-Ståndet, efter det åtskillige talare, med anmärkning att det af Utskottet för nu ifrå•aställda brott föreslagna straff vore alltför mildt, yrkat, dels att ej allenast bruket af, utan ock hotet med knif eller annat lifsfarligt vapen borde beläggas med urbota straff, såsom företrädesvis spö eller fästning, och dels att nya Strafflagsförslagets bestämmelser :i afseende på omförmälda brott måtte på förhand varda antagna. I anledning häraf torde till en början böra erinras, alt sedan uti26, 27, 29 och 3o §§ i 17 Kapitlet af nämnde Lagförslag stadgadt blifvit, att för misshandel af person, medförande större eller svårare skada, skall till fängelse på längre eller kortare tid dömas, samt att, om af misshandel, som skett af hastigt mod, ringare eller ingen skada följt, den brottslige borde dömas till fängelse eller böter; så innehåller 36 § i samma Kapitel, bland annat, att den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmode, emot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarligt 6 Lag-Utskottets Utlåtande, å?:o i06. vapen, skall, der ingen skada sker, straffas med böter till tjugufem Riksdaler nämnde myntslag, samt att, derest skada kommer af sådant brott, fängelse från trettio till och med etthundraåttatio dagar ock må ådömas, der eljest blott till böter dömas skulle.
Sedan sjukiinilerstöd utgått under saininanlagdt ett hundra trettio veckor, beror på styrelsen, huruvida ytterligare inbetalning af den ursprungliga årsafgiften och iitbetdning af sjukhjelp skall fortg5. Under barnsäng, beräknad till tre veckor, utgir icke sjukhjelp. Rättighet till erh5llnnde af sjukhjelp intriider först fyra veckor eker det intr.ädesoch första årsafgiften I&gt;lifvit erlagda. Kassans verksamhet tager ej sin början förr &amp; n ett hundra femtio medlemmar mtecknnts s3.som delegare i clensa~nnia. Reservfonden. 1 den hiindelse anclerst6dsfonden ej skulle fönni betäcka nöilvändiga utgifter, leninar reservfoiiden sitt bistånd, men till dess den senare hunnit v.äxa till ett I&gt;elopp i kronor af ininst tjugu ginger delegarnes antal, m5 deiisainnia icke anvandas till andra utgifter än ile nyss n h n d a nödv9ncliga. Sedan den natt denna storlek, m5 p3 hepröf \ .anile af styrelsen i samråd med sakkunnig person, om s5 hehöfvcs. bero, huruvida denna fonil in5 ytterlignre stsrkas eller dess ijlverskoit användas ereiitiielt till anilra i föreg.ående paragraf nilmnila änrlaiii51. K a s s a n s styrelse. Kassan förralins af en styrelse, I&gt;est3.eiide af Tein iiieilleniinar, hrilka jenite tre suppleanter rnljas i slutet af april hrarje %r af Freilrika-Breiiler-Förbiindeis styrelse och dess suppleanter. 1) eiina kassastyrelse, hvars befogenhet för öfrigt Yr angif \ .en i föregaende paragrafer, utser inom sig ordförniidc samt tillsätter IXmplig person till kassaför \ .altare och riikenskapsförnre.
Allmoge bör med i granskapet boende Ståndspersoner så uppgöra att sådane bref till dem ge-; nom desse sednares Commissionairer äfven blifa va utlöste. 20) För recommenderade bref bör ej åläg3 gas högre PortoCharta ån för andra och böra qvittencer å desamma lika som förr skedt af vederbörande lemnäs vid emotoch uttagandet. Detta bör äfven gälla för bref, hvarå speciel recommendation begäres. 21) Postmästare bör af Staten åtnjuta bestämd tillräcklig lön i ett för allt till underhåll af betjening, rum, ved. lju* och skrifmaterialier 22Ö Dan 3 Mars. och bör ensamt blifva ansvarig för all oordning som inom dess Contoir yppar sig. 22) Postmästare bör ej få vägra att emottaga bref en timma före Posten verkligen afreser. Kan han öfverbevisas att hafva i detta fall förgått sig, bör han plikta med ett halft års lön, tillfallande PortoChartemedlen och ersätte dessutom skada som derigenom vållats den enskifte, Dock må ingen fordra att få inlemna bref sednare ån klockan 8 om aftonen och bittidare uttaga dem ån klockan 8 morgonen. PostContoiren böra vara öppna alla hvardagar. 2 5) Sednast tvenne timmar efter Posts ankomst böra brefven utlemna» till den sig dertill anmäler vid samma ansvar för underlåtande deraf som föregående punkt stadgar. 24) Postmästare böra hålla till salu Tableauer öfver PortoChartevaleur som fordras ståderne emellan efter lod beräknat och å hvilka dagarne samt timmarne för Posternes afgång och ungefåra ankomst åro utsatte; jemte en tariff som utvisar förmedlingen af Porto för bref, som gå öfver visst lodtal. Priset å en dylik Tableau borde fastställas och Postmdstarne der. af hafva inkomsten. 25) Postmästare böra förvara alla PortoChartor, sorn blifva inlemnade såsom lösen i de fall i6:de och iy:de punkterne omtala, och då genom Rånteriernes försorg
Länshäktena och Korrektions-inrättningarne förslå icke till deras inrymmande och afstängande från samhället, och då, å ena sidan, deras förbättrande och återförande till samhället borde faciliteras, men samhället, å andra sidan, har grundadi anspråk på att fredas från deras tiggeri och en dels djerfva, till brott benägna lynne, är det för polismyndigheterne svårt, om icke omöjligt, att finna lämpliga utvägar för behandlingen af alla sådana personer. Mycket har man dock att hoppas af länshäktenas förestående utvidgning och konstruerande efter en förbättrad method, hvarigenom till Femårs-Beråttehe för Westmanlands Län, 26 fjilie till arrestanternes afskiljande ifrån hvarandra och deras tjenliga sysselsättande beredes. Den moraliska smittan lärer ofelbart derigenom kanna i betydlig mån hämmas, och af penitenliär-systemets menniskoälskande principer bör samhället med säker förtröstan kunna vänta hjelp och lindring i den tunga börda, som fattigförsörjningen medför. Emellertid förtjena sjelfva fattigvårdsanstalterne en synnerlig omtanka. Försök till deras förbättrande här i Länet äro gjorda i flere församlingar. Isynnerhet har dock Westerås Stadsförsamling bemödat sig att förbättra sin fattigvård. För sådant ändamål besökte, efter församlingens anmodan, en af dess ledamöter sommaren 1842 flere af de bästa fattigvårdsinrättningar i Riket, och inhemtade om dem speciella och noggranna uppgifter. I följd af dessa vunna upplysningar uppgjordes af församlingens ledamöter en plan till förändrad organisation af fattigvården. Ett fattigvårdshus och en flickskola inrättades i samma gård, der en Lancasterskola för gossar och flickor förut var inrättad. Uli fattigvårdshuset intogos äldre fattighjon till försörjning och till sysselsättning med passande arbete så för karlar som qvinnor, hvilka bespisas vid fattigvårdshusets matinrättning. Lancasterskolan och flickskolan sattes i så måtto i kombination med fattigvårdshuset, som de fattige ibland skolbarnen undfå fri middagsspisning vid fattigvårdshusets matinrättning.