Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mål innom åtta dagar efter deraf erhållen del, så har jag lik-, val ett annat skäl, som jag anser böra föranleda till Återremiss af Memorialet, nemligen att det ej är för ett Utskott möjligt, att på åtta dagar medhinna undersöka, om alla de Mål, sorn dit blifvit remitterade, böra af Utskottet upptagas till pröfning, eller icke. Så har till exempel under denna Riksdag en sådan mängd af Mål blifvit aflemnad till Statslltskottet, att det varit en absolut omöjlighet att på åtta dagars tid hinna genomläsa dem, än mindre att ingå i någon granskning af deras beskaffenhet. På denna grund får jag hemställa, om icke, då förklaring i alla fall torde vara nödig i afseende på ett närmare bestämmande af den punct, hvarifrån tiden bör räknas, Utskottet tillika kunde anmodas, att, i stället för åtta dagar, utsätta fjorton dagar eller någon annan lämpelig 12 Den 2 Maji, f, m. tid, så att det må kunna blifva möjligt för Utskotten att efterkomma den föreskrift, som i denna del kan meddelas. Herr Grefven och Landt Marskalken till - kännagaf, att de öfrige frenne RiksStånd^n, till den behandling 56. §. RegeringsFormen stadgar, redan antagit den föreslagne nya Redactionen , samt hemställde, om icke, med afseende deiå, Herrar Cederskjöld och Påhlman behagade låta de gjorde anmärkningarne förfalla Herr Påhlman: Jag anser för min del den af mig gjorde framställning af så ringa beiydenhet, att jag från vidare fullföljd der-t af afstår. Herr Cederskjöld: Äfven jag afstår från min anhållan om Återremiss, emedan jag anser an. märkningen mindre väsendtelig, hellst jag vågar hoppas och är öfvertygad, att hvarje försök till misstydning af detta ställe i §. skulle • misslyckas. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt. Marskalken gjord Proposition , blef den af ConstitutionsUtskottet föreslagne nya Redaction af Ridderskapet och Adeln, till den kraft och verkan 56 §. i RegeringsFormen stadgar, bifallen.
Förslag till ändring i 43 g Riksdags-ordningen, angående förändrade grunder för bildandet af sammansatta Utskott; hvaremot alla öfriga förslagen, till följd af ett eller flera Riks-Slånds beslut, förfallit. Stockholm den 14 Mars 1834. Bih. till R. St, Prat. 1853 & 1854. 3 Samt. 4 Baft. i 2 Kontlitulions-VtskoUets Memorial, N:o G. W:o « Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Maj 1854, kl. 10 f. m. Memorial till Rikets Ständerj angående verkställd granskning af de i Stats-Rådet förda protokoll. Enligt föreskriften i 105 § Regerings-formen har Konslitutions-Utskottel hos vederbörande äskat de sedan nästförlidne riksdags början i StatsRådet förda protokoll, nemligen öfver: Justitiaoch Justitia-departements-ärenden samt ärenden, hvilka varit gemensamma för två eller nera departementer, från den 27 November 1850 lill och med den 28 November 1853; Utrikes-departements-ärenden från dea 13 Növember 1850 till och med den 9 November 1853; Landtförsvars-departements-ärenden från den 27 November 1850 till och med den 19 November 1853; Sj oför svar s-departements-ärenden från den 25 November 1850 till och med den 29 November 1853; Civildepartements-ärenden från den 21 November 1850 lill och med den 29 November 1853; Finans-departements-ärenden från den 25 November 1850 till och med den 19 November 1853; samt Ecklesiastik-departements-ärenden från den 25 November 1850 till och med den 19 November 1853.
Den årliga underhållskostnaden för nu föreslagna tillökning uti det värfvade kavalleriets nummerstyrka uppgår (se bil. B) till Denna summa är icke obetydlig; men staten eger, såsom ofvan är visadt, en tillgång — kavalleriets stat egentligen tillhörig — som i betydlig mån nedsätter och till och med kan betäcka densamma. Sqvadronen är kavalleriets taktiska enhet. Vid kavalleriets organisation bör således främst dess styrka bestämmas. De svenska sqvadronerna — för närvarande 5 på hvarje indeld bataljon, 4 vid Lifgardet till häst och 6 vid Husar-regementet Carl XY — bestå af 100 nummer (vid Lif-regementets dragoncorps af 101). Af dessa äro vid Lifgardet till häst 11 ryttare på sqvadron, och vid hela Husarregementet Konung Carl XV 100 oberidne. Vid indelda kavalleriet äro på hvarje sqvadron 11 nummer indragne och anslagne till underofficerare, hästläkare, trumpetare, hingsthållning och musikens underhåll. I ledet kunna således högst räknas 89 eller 90 man. Vid ett krigs utbrott förminskas emellertid fältsqvadronernas styrka så väl genom hästvakanser, som genom kommendering till depot. Begementenas uppgifter visa att årligen i medeltal 7 till 8 hästar på sqvadron kasseras. Härtill kommer en allt större svårighet att besätta vakanserna med till fullt tjenstbar ålder komne hästar. Det kan antagas, att halfva årliga remonteringen vanligen utgöres af minderåriga hästar, hvilka icke utan fara för förstörande öfveransträngning kunna begagnas under första årets öfningar åtminstone vid de indelda regementena, der exercis-sqvadronernas kortvarighet tvingar till brådstörtad dressyr. Då påtagligt är, att de hästar, som för ålder eller oduglighet kasseras, eller de som ännu äro minderåriga, icke kunna bättre uthärda ett fälttågs ansträngningar, än de fredliga mötenas, uppstår vid öfvergång till fältfot en brist af omkring 11 till 12 hästar på sqvadron.
Att denna frihet icke varit, af Den 3 Augusti. »37 af påraknad förmon för det allmänna, Iean slutas deraf, att Sveriges underbalance i handeln under denna tid tillväxt i samma mån, som nederlags^ rörelsen tilltagit ^ och att följakteligen äfven vexelcoursen blifvit mer och mer uppjagad, hvaraf synes med säkerhet kunna slutas, att hufvudsakliga fördelen af den betydliga rörelse, som under, denna conjunctur tillfallit Götheborg och Carlshamn, sfadnat hos Utlänningen, och ätt missbruket, eller den olofliga handeln ökat vexelbehofyet kanske i lika man, som vexeltillgången ökats genpm den lofliga; och da detta förhållande inträffat pä ep tid, sadan sopa den nyligen förflutna , då under cn tor Engelska Flaggan hämmad cornmunicatioti med de liesta öfriga hamnar i Europa, ett så gynnande tillfälle yppades .för Sverige till båtande Transito speculatiqnpr, kan rnan med ännu mindre skäl hoppas någon verklig nytta för Riket af en oinskränkt hfederlags-Fvihet i yanlig tid, då Englands handelsres lationer med andra J ander ej mei'a hindras. Mellan Nederlag af tillåtna varor, och af forhttdna anse Riksens Stander yara en väsentelig skillnad, i afseende på farhågan för missbruk, emedan frestelser, att undansnillat tullen på gods, som emot dess erläggande kan ifrån Nederlaget lofligen disponeras, fur att i landet afyttras, naturligtvis ej kan vara lika stor, som frestelsen vid en lockande utsigt tilfl vinst, genom inrikes afsättning for en Vara, sorn ej annorlunda än genom missbruk kan erhållas från 138 Den 4.
Utlåtande, angrde Byggnaders afträdande åt Veterinär-Inrättningen samt Anslag af Medel till deras iståndsättande. TJ.-A. Sedan Utskottet, uti Utlåtandet N:o i3o af d. 10 sisth April, tillkännagifvit att Utskottet icke kunde uppgifva någre tillgångar hvarken till det af Herr Bråkenhjelm föreslagne anslag af R:dr eller den sum ma af 35,832 R.:dr 21 sk. 4 r-j sorn SundhetsColleg. ansett erforderlig för Nybyggnaders uppförande åt Veterinär-Inrättningen, men derjemte förmält sig vid behandlingen af K. Proposition, rörande f. d. Allmänna Magazins-Inrättningens utredning med flere dermed sammanhängande ämnen vilja taga i öf - 5\o Stats -Utskottets vervägande, huruvida något utvidgadt utrymme för Veterinär-Inrättningen kunde beredas, genom upplåtande åt densamma af flere utaf de Byggnader och Lägenheter, som tillhöra f. d. Ladugårdslands Bränneri samt någon mindre summa, för nödig inredning af samma Lägenheter, anvisas; så hafva anmärkningar härvid blifvit hos alla fyra RiksStånden gjorda, hvilkas besvarande Utskottet uppskjutit till dess K. M:ts Högstberörde Nåd. Proposition i hvad den rörde dispositionen af f. d. Allm. Magazins-Inrättniagens Byggnader, till pröfning hos Utskottet förekomme.
Friherre Adelf vård, Eric Reinhold; Om det af mig föreslagne lånebiträde 500,000 R:dr icke kan bifallas utan Friherre Cederströms tillägg, afstår jag derifrån, och förklarar mig nöjd med den af Statsoch BancoUtskotten föreslagne summa 400,000 R:dr, helst jag för ingen del anser lämpligt, att nu antaga nyssnämnde tillägg. När Statsutskottets i samma ämne afgifne, och till Utskottet återremitterade, Betänkande tili RiksStånden återkommer, blir det först tid ingå i pröfning deraf. Herr Påhlman: Bedömandet af mina af sigter öfverlemnar jag helt och hållit till Högloflige Ridderskapst och Adeln, samt skattar mig lycklig, att i denna del ej bero af en ledamots öfvertygelse. Mina tänkesätt stå ingalunda i något förhållande tili krage och uppslag; och jag har ännu aldrig uppoffradt samvetsfriden, eller ansett den för likgiltig, utan tvärtom sökt göra den till högsta målet för mina handlingar. I öfrigt hoppas jag, att mi. na afsigter, hvarföre jag vägrat antaga Friherre Cederströms tillägg, äro tydligen framställde uti de skäl, som jag, för berörde vägrande, redan haft äran anföra. Harts Excellence Herr Grefven och LandtMarjkalken yttrade, det han i anledning af den förefallae discussionen insåg sig böra hemställa, Den. g Junii f, m. 583 om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att 500,000 R:dr finge till ManufacturLånefonderne anslås. Bifölls. Friherre Cederjirom: Jag anhåller att få till Protocollet förklara, det jag för min del ansett vigtigt och lämpeligt, att man på samma gång anslaget till ManufacturFonderne bestämdes, jemväl bordt bifoga det tillägg, att alla slags Manufacturgrenar skulle deraf få i låneväg sig begagna. Hans Excellence Herr Grefven och Landa Marjkalken tillkännagaf, aU
stanna sig sjelf förr O, V. otack, förargelse och — ekonomiska missräkningar. Har deremot ett menniskohjerla blifvit genomträngdt af kristendomens ljus och lifsvärme, då framstår menniskoslägtet som en enda familj, der individerna ha samma ursprung och samma lifsmål, fast på skilda vägar, och att följaktligen hvarje enskild menniska har lika rättighet att få sina gifna anlag utvecklade. Ty i hvarje själ gömmes en gudstanke, som är menniskan gifven att genomföra till gagn för henne sjelf och det allmänna. Med denna blick på lifvet försvinna alla klyftor emellan rik och fattig, och vi se oss alla som arbetare eller ämnen till arbetare i den underbara väf, som kallas verldsplanen, hvars fullbordande en vrång och upprorisk menniskovilja kan fördröja och en god menniskovilja framskynda, men hvars alla trådar hänga i en kärleksfull Faders hand, som — för att nyttja skaldens ord — ån Prenumeration sker: I landsorten: A postanstalterna. förlora, v i d slut. Sturfenbecker. kärlekens och fosterlandskärlekens synpunkt, blir välgörenheten helt enkelt en lifsyttring, lika naturlig för vår andliga tillväxt och utByrå och Expedition veckling som andedrägten är för det kroppsliga lifvet. äro fr. o. m. måndagen den 24 september Den gamla hedniska tanken, att de värnflyttade till lösa och fattiga, de som allra mest ha kraf Klarabergsgatan 54, 1 tr. upp på att bli väl utrustade för lifvets kamp, böra ha den mest tarfliga undervisning, och hållas öppna dagligen kl. 10 — 3. den flyr bort som en mörk skugga från slafveriets dagar. Och den sanning, att Gud har gifvit olika anlag, utan afseende på börd och rikedom, gifvit dem för att de skola utvecklas och begagnas i ljusets tjensl, Ett föredrag af fru Haraldson. den sanningen blir då ledstjernan för all slags uppfostran och undervisning. Upptecknadt af A v e.
Oaktadt tiden är långt framliden och oaktadt jag föreställer mig, all inom delta Ständ en stor pluralitet kommer att finnas för bifall till Utsk:s betänk.; så äro dock några af de anmärkn:r, hvilka här blifvit framställda, så beskaffade, att jag icke kan undgå att besvara dem, emedan satserna deri kunna hänföras till många andra ämnen än det nu förevarande. En värd talare har, såsom äfven af andra före mig blifvit anmärkt, bestridt R. St:s rättighet att befatta sig med detta ämne, emedan saken skulle stödja sig pä fullkomligt vetenskapliga grunder, hvarom R. St. icke skulle vara competente att yttra sig. Vi vete alla ganska väl, att det är mycket vanligt, så snart man inom detta Hus vill affärda en sak, utan att göra något dervid, att förklara, det R. St. icke äro competente tili dess bedömmande; men sä vida ett skäl härtill skulle hemtas ifrån det argument, sorn den värde talaren har framställt, så ber jag alt fä fästa den värde talarens och Ståndets uppmärksamhet derpå, att det finnes intet ämne, med den mest praktiska tillämpning, som icke i sjelfva verket från början hvilar pä rent vetenskapliga grunder. Är det frågan om huru en bank skall styras, sä bör dess afgörande naturligtvis hvila pä kunskaper i financeläian. Ar det fråga om en ändring i de borgerliga eller politiska lagarna, sä måste den bero på de begrepp, hvilka ytterst hvila på den philosophiska forskningen och läran om det borgerliga samhällets grunder, hvilka äro de djupaste af alla spekulativa vetenskaper. Är det fråga om en lullafgift eller annan beskattning, så beror den till en stor del pä åsigterna i nationalekonomien och kameralvelenskapen. Det finnes icke någon gren af menskligt vetande, som icke hvilar på någon vetenskap; och likväl har man hos fria folk icke ansett re - 30 Den 1 Februari f. m. presentationen någorstädes vara utesluten för att befatta sig med sådana ämnen. Således förstår jag icke, hvarföre denna fråga särskildt nu skall behöfva på mera rent vetenskapliga grunder än någon annan behandlas, eller för vetenskapens skull afvisas.
Sig med misshag hafva erfarit, det anledningar kunnat yppas till sådane anmärkningar, som vid den närmare granskningen af institutets förvaltning förekommit, i afseende å så väl bristande ordning, sorn underlåten efterlefnad i vissa delar af de för inrättningen fastställda sladgtu, Öfverdirektören Schwartz i underdånighet anhållit att från nämnde sin befattning i nåder varda endtledigad och tillika, på anförda skäl»hemställt, om icke Kongl. Maj:st skulle täckas i nåder anse rättvist hugna honom med någon pension för hans återstående lifstid, isynnerhet som institutets anslag 16 KonstitutionsUtshutlets Memorial, N:o 4. dertill möjligen kunde lemna tillgång, och sökandens afsigt vore all, i händelse lian icke på sin ålderdom af lefnadsomsorger blefve upptagen, begagna den återstående tiden för fulländandet af några litterära arbeten till handledning för vissa mera betydande industrigrenar. Föredragande Statsrådet och Chefen för Civil departementet, Herr O. J. Fåhreeus, yttrade i anledning häraf, vidkommande den ansökta pensionen, alt, som sökandens beställning icke varit å riksslalen uppförd och han ej heller derå innehaft verklig fullmakt eller consbtntorial, ulan endast förordnande tills vidare, Depailemenls-chefen ansåg sig icke kunna med sitt förord understödja den gjorda ansökningen i denna del, så vidt den alsåge fastställandet af en för sökandens öfriga lifstid bestämd årlig pension Deremot, och ehuru anmärkningar förekommit, sorn syntes ådagalägga, att sökanden för ifråga varande chefs-plats icke hafi fullt lämpliga egenskaper, trodde
och så vidare. Finns då ingen ände på denna labyrint, där vi nu förts fram och åter i tvänne timmar och ändock icke ana nå- got slut? Vore blott benen lika villiga som vårt intresse. Lilla fru Tora stöder hårdt på min arm. Men med ens rycker hon till, hennes ögon få en lifligare glans, och hennes näsa insuper begärligt en fin aromatisk ånga. Ack, hennes kvinnliga instinkt bedrar henne ej: på långt håll vädrade hon det sanktuarium, där vi strax efter befinna oss — Vi tåga så genom det ena rymliga vistrummet efter det andra, alla lika glänsande hemtrefliga i sitt elektriska ljusflöde, inredda hvart och ett efter sin olika uppgift och med en temperatur, som oupphörligt växlar, på det omsorgsfullaste reglerad efter ändamålet. Och öfverallt en oafbruten verksamhet och id af talrik kvinnlig och manlig betjäning. Se här är fåglarnes rike. Midt på golfvet en stab fågelplockerskor i en böljande sky af dun. Rundt kring väggarna ligga, uppstaplade fack öfver täck, hjärpar, orrar, tjäder, ripor oeh kycklingar, medan de kalla luftströmmarne från iskaren därunder sila in mellan de yfviga fjädrarne. Förnöjd smeker hr Griffé en fet, nyploekad kapun öfver det hvita skinnot, som sitter sä spändt och mjällt som någonsin den smidiga gant de Suedeen på fru Toras lilla hand. genskapen. Treiäldt säll, du afundsvärde lagermästare, som uppvaktad af dina två adjutanter, lagerclrängarne, härskar öfver detta stolta rike, och som på fem minuter — allt efter ditt sinnes stämning oeh behof — kan tillryggalägga vägen från den arktiska svalkan kring dina champagnekolonner till de mildt tempererade zoner, där Lafite och Margaux höja sina vördnadsvärda slottstinnar! kaffeköket. Här råder, som ju rättvist är, en kvinnlig härskarinna, och matt sjunker jag ned på en stol, medan den lilla frun med nyvaknadt intresse låter föra sig omkring och invigas i allt, från det minsta till det största.
Just.kantsl.emb. hade låtit bero dervid, att saken hvarken af allmän åklagare eller af enskild målsägare fullföljdes; Och Just.kantsl.emb. förutsattes ju hafva makt att låta saken förfalla, då undersökningen ej hade bordt fullföljas, efter det Just.kantsl.emb. förklarat någon dess åtgärd icke föranledas af det, som i målet förekommit. Huru kunde det då af domstol upptagas till pröfning, efter att vara sålunda med vederbörligt tillstånd nedlagdt? Hade icke efter dessa premisser slutet bordt blifva kasserande af de öfverklagade besluten, såsom utom laglig ordning tillkomna? I stället har nu Högsta Domstolen låtit dessa beslut, såsom i formen behöriga, undergå hufvudsaklig pröfning. Sakens upptagande, utan allmänt åtal och utan enskild sakägares talan, är godkändt, fastän allmänna åklagarens rätt att nedlägga den också var godkänd, och målsägares talan ej kan emot hans vilja upptagas. Det är derföre, jag stannat i ovisshet, huruvida rättighet till allmänna åtalets nedläggande är af Högsta Domstolen erkänd eller ej. I min sista berättelse*) har jag tagit mig friheten att yttra min mening i ämnet; och jag har utvicklat den uti underdåniga besvär, hvaröfver nådigt Utslag fallit och bär nedan omförmäles. Denna mening öfverensstämmer med hvad en af de från pluraliteten skiljaktiga tvenne Högsta Domstolens Ledamöter i förevarande mål yttrat, eller att hvarken den så kallade decharge, hvilken stadens Äldste låtit klaganden erhålla, eller Justitiäkantslersembetets här upptagna yttrande utgjort laga hinder för domstolarna att pröfva, hvad så före som efter tiden, då detta yttrande gais, emot klaganden under ransakningen inlupit. Att detta icke varit pluralitetens tanka, så mycket är klart; men huru vidt samma tanka derifrån afviker, är hvad som förefaller mig ovisst, då jag, vid nyss anförda förhållande, ej heller kan antaga, det grundsatsen för en rent ackusatorisk rättegång ingår i det af pluraliteten bestämda domslut. Min öfvertygelse ålägger mig att fortsätta mitt bemödande för utredning af begreppet om denna grundsats, dess olämplighet i sig sjelf och oförenlighet med svenska brottrnålsprocessen.
N:o 35. under det skyldigheten att vid hvarje gudstjenst, det ena året efter det andra, fungera, utan tvifvel lätt skall medföra intrycket dervid af något tröttsamt, hvardagligt eller machininessigt; dels att sålunda mindre svårigheter och behof af extra biträde vid tillfälliga förfall, sjukdomsfall o. s. v. förefunnes. Skälet åter till bibehållande af skilnaden mellan kyrkoherde och komminister är det, att i samma mån det högst önskvärda målet af betydlig inskränkning i det extra-ordinarie presterskapet kan vinnas, komministraturerna naturligen blifva de verkliga expektansplatserna, vid hvilka, under pastors ledning, tillbörlig vana och praktisk skicklighet utbildas till en fullt sjelfständig utöfning af kallet. Men ehuru af nu anförda skäl ofvan angifna bestämning vid reglering af socknarne borde anses såsom den önskvärda regeln, är dock klart, att den ej alltid och ovilkorligen kunde eller skulle tillämpas eller vid regleringen utgöra ett hinder för, att icke, der lokala och andra förhållanden gjorde sådant nödigt, såväl kunde få finnas pastorater, der blott kyrkoherde behöfdes, som sådana, der tvänne komministrar vore af nöden.
M:s fosterländska afsigter, för R. o. Ad. utgör den kraftigaste upmuntran till de arbeten, R. o. Ad. nu går till möte. 11. o. Ad. anhåller underd., att i E. M:s nåd och ynnest få vara innesluten. II. M. Konungens svar: I sorgens och saknadens stunder, likasom i glädjens och förlioppningarnes, är det alltid för Blig en sann tillfredsställelse att emottaga uttrycket af R. o. Ad:s deltagande. Den tillgifvenhet, hvarpå Jag rönt, under en långvarig sjukdom, så många prof, har gifvit en ny helgd åt Mina pligter mot Fäderneslandet. Folkets kärlek lättade den spira Jag återtog, ehuru tacksamhetens förbindelser förökat dess tyngd. På Blina afsigters renhet, i Blina bemödandens allvar, hvilar Blitt hopp att kunna föra densamma till Sveriges ära och välgång. Med tillförsigt räknar Jag på Edert biträde och Eder samverkan vid afgörandet af de vigtiga frågor, som utgöra föremålet för detta Riksmötes öfverläggningar. Jag känner det nit, hvaraf R. o. Ad. lifvas för Sveriges sanna väl, och förblifver Eder med all Konungslig nåd och ynnest städse välbevågen. Till II. BI. Drottningen! R. o. Ad.-upfyller en af sina första och käraste pligter, då detta Stånd, samladt till ett nytt Riksmöte, inför E. K. Biaj:t nedlägger uttrycken af djup vördnad och varm tillgifvenhet. Alstrade under tider, då endast lyckan pröfvade de dygder, med hvilka E. BI. varit thronens prydnad och folkets uppmuntrande försyn, hafva dessa känslor vunnit ökad styrka och djupare nedträngdt i vära bröst under de dagar af sorg och oro, då E. M., Sjelf li - dande af dubbla förluster, stod fast vid det kristliga hoppets säkra ankargrund, och der fann krafter att vårda den dyrbara Konung, den älskliga Furstinna, för hvilkas dagar hvarje Svenskt hjerta bäfvade. Ilimlen hörde E.
Kan då hustrun, utan att på något vis tillbakasätta sitt egentliga kall som maka, mor och husfru (ty säge hvad man vill, så är det väl detta kall en qvinna vid sitt giftermål ikläder sig), utföra någol inkomstgifvande arbete, så gör hon det utan fruktan att derigenom förstöra den husliga lyckan. Hon arbetar då blott, för att det skänker henne glädje och tillfredsställelse att kunna bidraga till det gemensamma hemmets trefnad och förkofran. Hon arbetar ej for att göra sig oberoende af mannen och hans inkomster, ty hon kan ej undgå att se, det en dylik åtrå skulle verka söndrande emellan dem och snarare slappa hans verksamhetslust än egga den samma. Då här talas om bildade menniskor och ej om sådana hem, der styrkan skrifver lag och näfrätt utför domen, så kunna vi anlaga, att mannen ej känner någon lust att förgripa sig på hustruns arbetsförIjenst, utan tvärt om i början hyser ett visst misstroende till gagnet af denna inkomstkälla. Han känner af erfarenhet, hur ett arbete kan liksom taga en själ fången; han fruktar, att hon skall bergtagas af denna makt så, att hemmet förlorar henne; att hon är borta med sina tankar, äfven när hon är lekamligen närvarande. Och det är min fasta tro, att det arbete, som utföres på bekostnad af hemmets trefnad, det blir ett danaidarbete, äfven om det aldrig så väl aftönas. Derför ligger det i hvarje husfrus eget afgörande, huru vida hon har rättighet eller ej att arbeta för penningar; det blir på en gång en klokhelsoch en samvetssak, när ej nöden tvingar. Penningfrågan emellan makar är alltid en pröfvosten för bådas karaktärer och takt. — U p p g i f å närmaste postanstalt namn och adress s a m t erlägg en k r o n a, s å erpinsamma ställning, der hon får bedja mannen om allt, som kräfves till deras gemensamma hushåll, ty vi skola ej arbeta oss fast i gamla missförhållanden, ulan ut ur dem lill något bältre och lyckligare. Men då det här är hustrun, som går i spetsen lör framåtskridandet, så tillhör det också henne att taga nödig hänsyn till mannens känslor.