Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De sättas derigenom ofta ur stånd, att sjelfva bevaka angelägenheter, dem de utan svårighet kunnat besörja och blifva dymedelst bragta på kostnader och besvär, som ej uppvägas af några motsvarande större förmåner. Dessutom måste tagas i öfvervägande, att frälsemän i alla de mål, som icke serskildt äro i lagen uppräknade, lyda under de allmänna underdomstolarna. Att dessa mål ej sällan äro af den största vigt, att ofta väl och ve deraf äro beroende, är dock oförnekligt; men hvarför skola då dessa mål vara undantagna? Om i upphofvet lill i frågas tä 1 Ida serskilda lag en förklaringsgrund till en dylik åtskillnad kunde uppsökas, så torde man likväl förgäfves forska efter ett tillfredsställande svar på berörda fråga. Denna åtskillnad leder emellertid till ytterligare rubbning uti den enhet i rättegångsordningen, som framför allt måste eftersträfvas och som Sveriges senare Lagstiftare jemväl oaflåtligen haft till ögonmärke. Det är vanligen fallet, att hvarje undantagslag, hvarje afvikelse ftån en allmän regel i lagstiftningen verkar till oreda och osäkerhet i lagskipningen, och dertill har älven ifrågavarande undantagslag bidragit. Hos domstolarna hafva nemligen skiljaktiga åsigter gjort sig gällande, då fråga uppstått dels om tillförordnande af förmyndare för de barn efter personer, hvilka sedan år 1809 blifvit upphöjda i adeligt stånd, på hvilka adelskapet icke öfvergått, dels ock angående andra dessa barn rörande ärenden. I förra hänseendet har man än ansett Hofrätt böra utse förmyndare föK alla barnen, såväl för den, som genom fadrens frånfälle kommit i frälsestånd, som för de öfriga, än funnit skyldigheten i denna del, hvad de senare angår, tillhöra vederbörande underdomstol; och för båda meningarna har man funnit stöd i lagen. Den innehåller nemligen att till Hofrätts amedelbara upptagande höra frågor om förmynderskap för frälsemans barn och arfvingar, som frälse äro. Om sistnämda vilkor kunde hänföras lill håde harn och arfvingar vore likväl frågan lätt sliten; men då lagen vitsals voro alla en frälsemans barn frälse, hvilket åter ej alltid inträffade med arfvingarna.
Mörner framställda förslag, att R. o. Ad. skulle välja ett visst antal Fullmäktige, har redan blifvit af Gr. Björnstjerna så fullständigt belyst, att jag icke anser mig behöfva särskildt påpeka alla de praktiska svårigheter, nämnda förslag skulle förorsaka. Jag anhåller om propos. på att §:n måtte ur Riddarh - Ordnm utgå. Frih. Klinckowström: Mot de nu föredragna momma af 7:de §:n har jag icke något alt anmärka, utan anhåller allenast, att de förändringar, hvilka äro en följd af R. o. Ad:s beslut i afseende å 6:te §:n, måtte iakttagas, så att orden »vid nämnda sammankomster» måtte utbytas emot orden »vid adelsmötena» samt orden »under loppet af sammankomsterna» emot orden »under loppet af adelsmötena». Gr. Liljencrants, (justaf Fredrik: I motsats till den siste värde talaren, finner jag åtskilligt vara att anmärka emot de 1111 föredragna momma, dervid jag dock ingalunda kan instämma med den näst siste talaren, ty dennes åsigter finner jag ännu betänkligare än Utsk:ts. De af Hrrme, som tagit kännedom om Gr. Mörners förslag, hvilket varit tillgängligt vid Landtmarskalksbordet, hafva deraf inhemta!, att Gr. Mörner föreslagit tvenne särskilda klasser af adelsmöten, nemi. dels sådane, dervid hufvudsakligen ekonomiska angelägenheter skulle förekomma och dels sådana, hvarest ärenden af större betydenhet skulle behandlas. Förslaget i afseende å denna sednare del erbjuder, i min tanke, icke tillräckligt betryggande garantier och det vore derföre önskligt, om det underkastades ett noggrannare öfvervägande. Utsk:ts förslag i 1 :a mom. vill jag biträda. Deremot synes mig, att en förändring bör ega rum i afseende å 2:a mom:tet, deri föreslås, att fullmakter skulle, på sätt hittills egt rum, kunna för ätten utdelas.
I följd af hvilket allt Motionairen har hemställt, det Rikets Höglofb Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vites-stadgandet i Kongl. Commerce-Collegii ofvanberörde Kungörelse måtte sålunda ändras, att Rederierne föreläggas ett vite af ytterligare 16 sk. Specie per Läst, om, efter det räkning af Tullkammaren i den hamn der skeppet inkommer, blifvit Redaren eller Skepparen tillställd, den återstående afgiften icke inom en månad varder gulden, samt alt i4 Bcsv. och Oecon. Utsk. Utl-de. N.-o gS. Jetta vite ökas till i R:dr Specie per Läst, om Redare eller Skeppare, till undgående af nämnde utbetalning, vid hemkomsten och på vederbörandes efterfrågan, fördöljer, att Fartyget under tiden besökt hamn i Medelhafvet. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och hvad först angår förslaget, att Tullkammaren i den hamn, der Fartyget vid hemkomsten inlöper, borde upprätta och Redaren eller Skepparen tillställa räkning öfver den bristande inbetalningen af Läste-afgiften; så skola, i Utskottets tanka, svårigheter möta för verkställigheten af detta förslag, helst, i fall Redaren är aflägse boende, Tullkammaren, å ena sidan, ej alltid kan erhålla kunskap om hans namn och vistelseort, då Fri-Brefvet, den enda handling, deri sådant finnes uppgifvet, ofta är gammalt och, i anseende till möjligen inträffade och äfven för Skepparen okända förändringar, icke tillförlitligt, eller ock utlupet eller saknadt, och, å den andra, ona Redaren är känd, skulle vara föranlåten, att antingen i vittnens närvaro låta tillställa honom oinförmälde Räkning, eller ock söka erhålla hans skriftliga erkännande att hafva räkningen emottagit, hvarförutan lagligt kraf, i afseende på de stadgade böterne för underlåten betalning, icke skalle Besv. och Oecon. Utsh. Vihde N.o gS. i5 tunna emot honom anställas.
Då gamla Hanna klagade öfver, att hennes själsförmögenheter voro i aftagande, att hon icke hade något att äta och, hvad än värre var, icke heller något att dricka, så gaf han henne först en Thaler och började derpå fundera. Gamla Hanna hade förr i tiden varit en af stadens förnämsta barnmorskor, men på senare tider hade hon blifvit något för mycket begifven på att dricka och snusa; i hennes röda näsa var det numera ständigt töväder, de fallande dropparne satte bruna fläckar på fruarnes hvita lakan — derför afskaffades gamla Hanna öfverallt. Sedan min far tagit sig en grundlig funderare, sade han slutligen: »ja, i så fall måste man slå tappen ur ett nytt fat, och den har gången blir det ett bränvinsfat. Jag råder er att öppna en liten utskänkning i någon af hufvudgatorna vid hamnen, der matroser hålla till.» Ex-barnmorskan följde rådet, etablerade sig med en krog vid hamnen och gjorde goda affärer; hon skulle säkert ha förvärfvat sig en förmögenhet, om hon icke olyckligtvis hade varit sin egen bästa kund. Hon sålde också snus, och jag såg henne ofta stå i butiksdörren med sin rödsvullna snusnäsa — en lefvande skylt, som nog lockade mången känslofull sjögast. Till min fars vackra egenskaper hörde framför allt hans stora höflighet, hvilken, som det en verkligt förnäm man anstår, icke gjorde någon skilnad mellan fattig och rik. Jag lade särskildt märke till den vid de ofvannämda allmose-utdelningarne, då han alltid hade ett godt ord åt de stackare, åt hvilka han räckte deras penningstrutar. Det var, som sagdt, ganska lärorikt, och mången af de der högtberömda välgörarne, som alltid kasta strutarne i hufvudet på de arma satarne, så att de för hvarje Thaler också få ett hål i hufvudet på köpet — kunde ha godt af att gå i skola hos min höflige far. Han brukade alltid fråga de stackars kvinnorna, hur det stod till, och han var så van vid talesättet: »jag har den äran», att han också använde det, då han någon gång fann sig nödsakad visa någon oförnöjsam och pockande käring på porten. Mot gamla
Då nu Banken bar att använda i låneväg, öfver de förut af Utskottet föreslagna och af tvänne Stånd antagna utvidgningar af låne-rörelsen, tvänne nya tillgångar, den ene af 1,402,000 R:dr, och den andre af 2,000,000 R:dr, så skulle jag för min del anse, alt den Jörra, jemte hvad som icke kan komma alt disponeras till uppköp af räntebärande papper, hvilket borde blifva betydligt, torde anslås lill belåning af spanmål; den senare lill öppnandet af en Crediti v-rörelse i Banken för producenter uti de provincer, inom hvilkas område icke Privat-Banker finnas. Banco-Ut skot tets Utlåtande > N:o ijg. Jag inser emedlertid svårigheten för Riks-Slånden att utan ledning af det Höglofl. Utskottet häruti ingå uti någon speciel reglering; men då Creditiv-rörelsen är i vårt land numera genom Pi ival-Bankerne allmänt känd, så torde Riks-Stånden icke deröfver behöfva fatta något annat beslut, än att anslå sjelfva det capital, som derföre anses böra användas, samt i öfrigt öfverlemna åt Banco-Fullmägtige att intill nästa Riksdag reglera densamma, i enlighet med de grunder, som redan äro i Privat-Bankerne allmänt antagne. Hvad åter spanmåls-belåningen angår, så synas äfvenledes RiksStånden, i fall de gilla sjelfva hufvudsaken, icke behöfva deröfver fatta några andra speciella beslut, än att bestämma det capital, som dertill bör anslås, räntan, hvartill torkad och olorkad spanmål belånas, den säkerhet, som fordras utöfver sjelfva hypotheket, för att Banken ej derpå gör någon förlust; och att öfverlemna åt Banco Fullmägtige att i allt öfrigt intill nästa Riksdag reglera denna nya låne-i örelse. Riksdagen synes nu så hastigt skynda emot sitt slut att, en så vigtig fråga knappast på annan väg kan hinna afgöras.
Mången dånar första gången vid åsynen af delinqventens sprittningar och vid åhörandet af hans genomträngande skri. De äldre, vid det bedröfliga skådespelet mera vanda kamraterna göra spe af honom. Ilan försöker nästa gång dölja sin alsky och fasa; han lyckas och har härigenom förqväft mången ädel känsla i sitt hjerta. Slutligen blir han likgiltig, hans sinne hårdnar, medlidandet försvinnner. Ilan begabbar i sin ordning andra, blir sjelf känslolös för mildare rättelser samt slutligen mogen för ett straff, hvars blotta åsyn första gängen kom honom att darra. Prygelstraffet verkar försämrande på befälet, sorn anbefaller detsamma eller öfvervakar dess utförande. Det sednare öfverlemnas vanligtvis åt någon bland de yngre offieerarne, hvilken är tvungen att bibehålla en lugn och sträng uppsyn, huru mycket hans inre än må uppröras, hvarigenom han för manskapet mäste framstå som en känslolös tyrann och sjelf slutligen förhårdnar. Mer än väl känna äfven de liesta, att straffet hos soldaterna borttager det förtroende, och den tillgifvenhet, som äro nödvändiga för den verkliga disciplinen, samt i dess ställe, såsom den förnämsta driffjedern för lydnaden, sätter fruktan för en ur deras synpunkt nyckfull och oåtkomlig domare. Härigenom vänjer sig befälet vid ett redigt missförtroende mot manskapet, som ofta föranleder nya bestraffningar. Långt ifrån att således befästa det band af vänskap och förtroende emellan förmän och underhafvande, sorn är nödvändigt för den sanna disciplinen, för den enda, som duger i krig, verkar prygelstraffet i stället ömsesidigt försämrande samt åstadkommer en klyfta, hvilken alltid blir svår att fylla. Med säkerhet kan man antaga, att det regemente, der prygelstraffet under fred mest florerar, i krig är det sämst disciplinerade, liksom att den armé, hvilken styres genom fruktan för kroppsstraff, aldrig kan utföra sådana bragder som den, der hederskänslan och det ömsesidiga förtroendet upphålla disciplinen. Exemplet ligger nära vid handen i förhållandet mellan de Österrikiska och Franska arméerna under det sednaste kriget i Italien.
Den för lånets uttagande från Riks-banken nu föf-eskrifna tid af ett år, efter det Filial-bank trädt i verksamhet, har äfven synts Utskottet böra erhålla någon utsträckning, då sannolikt är alt, i händelse icke förlängda oktrojer varda Privat-bankerne meddelade, dessa småningom komma att indraga sin rörelse; hvadan de Filial-banker, som i deras ställe kunna uppkomma, torde böra ega frihet att, under längre tid än ett år, från Riks-banken uttaga lånesumman, helst svårigheter för medlens användande i rörelsen eljest sannolikt skulle till förlust för Filial-bank uppstå; och har Utskottet, i betraktande deraf, att Kongl. Förordningen den G Oktober 1848 stadgar en prmskriptions-tid af 2 år, inom hvilken, vid enskild Banks upphörande, dess kredit-sedlar skola till inlösen företes, ansett enahanda tid eller 2 år böra lämpligen bestämmas för uttagande från Riks-banken af Filial-bank medgifvet låne-understöd. Banko-TJtskoltets Betänkande, N:o 34. 75 I anledning af Fullmäktiges derom gjorda framställningar har Utskottet, med stöd af 5 §. i den för Utskottet gällande instruktion, redan beslutat den förklaring dels af morn. b, c och n af 211 §., att kostnader för de af Fullmäktige utsedde ombud så -väl i och för granskning och förvar af Filial-bankernes säkerhets-handlingar, som ock för deltagande i de årliga revisionerne af Filial-bankernes räkenskaper och förvaltning, höra af Riks-Banken bestridas; dels ock af mom. litt. i uti samma §., att vederbörande Filialbanker åligger alt, efter räkning, godtgöra kostnaderne för papper till samt tryckning och skärning af Filial-banks assignationer å Riks-Banken; hvadan föreskrifter i öfverensstämmelse härmed torde böra i Banko-reglementet intagas.
Mer, mer, mer ville man skåda, af detaljernas mångfasonerade klossar uppbygdes groteska byggnader, som ägde lifvets brokiga färg och sammansatta stil. Det var ett lustigt arbete, folks ögon blefvo hungriga och öppna som rofdjurs ögon, man spanade och snokade, man skonade intet, allt håfvades in, intet var för litet, intet för obetydligt. Äfven Nils for till Paris den tiden för att lära, framför allt lära sig se. Men han kom hem utan att ha lärt detta. Hans arbeten hade varit konstiga, famlande — och de fortforo att vara det, stundom djärfva, stundom matta, men aldrig med det nyas klarhet och skärpa. Hvad ville han? Det visste han nog, sade han, men han kunde icke tala om det och icke måla det heller — ännu. Det fanns några som oaktadt allt fortforo att tro på honom, och de uppmuntrade honom att gå på, han skulle nog finna sig själf, blott tekniken blefve färdig. Men där utifrån blefvo ropen högre, och ekot hemma ljöd allt starkare. Den ena talangen efter den andra slog ut som rosor efter juliregn, saftiga, starkt doftande, rika i medvetandet af att äga ordet till gåtan, af att veta, hvart de ville gå. Det jäste och sjöd af alstringsmod bland de unga. Då blef Nils tystare och knarrigare, målade nervöst och prydde väggarna med halffärdiga och bizarra dukar. Någon gång i kamratlag kunde han öppna munnen och tala om helhetsverkan och poesi och konstiga färgmotsättningar, som väckte skratt. Man sade, att han var en gammalmodig drömmare, som måste rycka upp sig och krypa fram ur sitt fantastiska hörn, där himlen lyste onaturligt blå och den bleksiktiga jungfru Ideal satt med tomma ögon och knäppte tunnt på sin spruckna luta. Nej, ut i det nya, kraftiga sanningsljuset. Blefve han icke sann, så döge han aldrig till konstnär. — Hur tusan vet ni, hvad som är sannt, sade Nils Fredman lugnt och gäckande, men i grunden bar han respekt för detta nya, som han icke älskade och icke kom någon vart med. Den tvifvelaktiga respekt man hyser för makten. Hur kunde han tro, att han var på rätta vägen?
Årfda-Balken stad - 64 Fröt. Utdrag den 12 Junii 182g. gade prsescriptionstid för inländsk arfvinge, hvars vistelse är okänd, samt om föreskrift, huru hans rätt under nämnde tid må förvaras. Stats• Utskottets: N:o 105, i fråga om dispositionen af de till Barnhus-Inrättningen i Malmö gjorda donationer ; N:o 106, angående begärdt understöd af Allmänna medel för Orthopediska Institutet i Stockholm ; N:o i<>8» öfver de hos Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 25, rörande tryckningen af sistnämnde Stånds Protocoll vid innevarande Riksmöte, samt deras afleverering till Riksgälds-Contoiret; N:o 113, angående ifrågaställde löne-ersättningar till Landt-Räntmästarne i Götheborgsoch Bohus samt Malmöhus Län, jemte ersättningar åt Landt-Räntmästare i allmänhet för förluster genom cassering af sedlar; N:o 114, i anledning af väckt Motion om sättet för utgörandet af Arrende-spannmål för Dornkyrko-hemman ; N:o r r 5 , i fråga örn understöd af Statsmedlen till Götheborgs Stads Fattigvårds-Inrättning; N:o 117, rörande General-Assistance-Contoirets indragning; N:o 530, Pro t. Utdrag den 14 och 15 Junii 182 g. 65 N:o iso, i anledning af gjorda Motioner ont eftergift af Kronans fordringar hos enskilda för Bytesbrister; N:o Ist, i fråga om tillåtelse för Capitaine Cv R. af Robsahm, att med 33 t-3:djedels procent få inlösa sin Borgensförbindelse för Kronofogden Karstfoint Uppbördsbrist; samt N:o 122, i anledning af Kamereraten Gr. A. af Sillens underdåniga ansökning om förhöjning af lön. Deni iS Junii iÖatj. Från Högloft.
» Håller den färgen, föreställning, att hon skulle komma alt på du, Robert? » tillade hon tviflande, vänd korta. » Då undrar jag minsann icke på, att något sätt göra sig löjlig, om hon i hans till festens hjelte, som obemärkt af modern, du ej ville dansa, ty ingen ting är värre närvaro vågade sig upp att dansa med nå- närmat sig dennas stol. än för korta skor! Robert ville springa gon annan. Prostinnan fattade eld vid denna något och hemta dig » Nu flögo alla griller bort, och som om gäckande vädjan. » Jag tror ej Robert kan hon plötsligt blifvit befriad från en tung kalla det annat än sjelfviskhet, högmod och » Robert? » » Ja, tror du ej han vet hur väl du danlast, flög hon, förd af Roberts kraftiga arm, maklighet — girighet att förtiga — att hon sar, fast han aldrig sett det sjelf. Min frigenom salen. Leende såg han ned på henhär ej rör så mycket som ett finger för att herrlige kusin Uno har förklarat honom, att nes nu så solljusa ansigte, men hon såg ej hjelpa oss med de husliga göromålen, men upp; det var som om hon dansade i en deremot flere gånger har försökt att få göra du dansar som — som » öfversäll dröm, högt öfver allt jordiskt. finare arbeten, broderier och sådant, för » En kapplöpningshäst, kanske. » Karin tinade upp mot sin vilja genom Det ena paret efter det andra drog sig butiker. Men man har naturligtvis afvisat Inas glädje, som var så stor oeh äkta, att in under ljuskronan för att beundra dessa henne; här är i staden en storflock fattiga Utan lifsmål. t Tidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet inberäknadt. — Sista numret I flickor och fruar, som behöfva allt sådant arbete. » » Hvarmed fördrifver hon då tiden? » » Åh, hon läser massor af böcker, tror jag, lagar, stickar och syr åt sig sjelf.
Stadgan af är 1842 upprättade skolan i Wisby, då den förra läroanstalten upphörde, han vid denna folkskola anställdes som förste lärare, hvilken tjenst han ännu innehar, ehuru den skötes genom vikarie ifrån den tid, då haiq år 1857, lörordnades till seminarii-föreståndarc. Men jemte sina öfriga tjenster har han alltifrån är 1843, då seminarium öppnades, oafbrutet biträdt vid undervisningen i detsamma, och såsom föreståndare några år ensam uppehållit den. Han har således, vid den tid seminarium förmodas komma att upphöra, under de 35 år han innehaft lärarekall, varit vid seminarium anställd i 23 år oell deraf i nio år såsom dess föreståndare. Då af det jemförelsevis goda Motioner % P reste-Ståndet 1865. 207 skick, hvari folkskoleväsendet i Wisby stift anses befinna sig, förtjensten till någon del äfven måste tillkomma detta seminarium, ifrån hvilket, med få un dantag, de inom stiftet anställde skollärarne utgått, så ligger deri ett vitsord för föreståndarnes skicklighet, och kan jag ej annat än efter egen erfarenhet bestyrka detsamma, hvad nuvarande föreståndaren angår Det lärer icke hafva någon svårighet eller innebära någon obillighet att ifrån de öfriga till reorganisation eller indragning bestämda folkskolelärare seminarierna aflägsna föreståndarne, emedan desse hafva inom kyrkan eller vid elementarläroverken för sig öppna platser med verksamhet och löneinkomster, till fullo ersättande dem de lemna, och torde af detta skäl saken blifvit lemnad utan uppmärksamhet. Föreståndaren för seminarium i Wisby återförvisas till folkskolan tili en vida ringare löneinkomst, och en omedelbar lärareverksamhet, som efter flera års frånvaro icke kan vara rätt lämplig att åter tillträda för en man vid 55 års ålder. Af detta skäl vågar jag vördsamt föreslå, under förutsättning att folkskolelärare-seminarium i Wisby indrages, att åt föreståndaren vid detta seminarium L. J.
Prat. 18^8,1819. 3,'dje Sainia io Constitutions Utskottets Betänkande N:o 2- nyssnämnda §. uttryckligen medgifva Bonn. de-Ståndet en sådan rättighet, utan fastmera herntat nytt stöd för den öfvertygelse, att, då samma §., å ena sidan, bestäm men* huru så väl Riks-Ståndens Secreterare som Utskottens både Secreterare och Betjening skola tillsättas, saknas deruti, å andra si-, dau,' ålit tydligen uttryckt stadgande om liuru förfaras bor med tillsättandet af samt ligg Riks-Ståndens Betjening i allmänhet, hvilken i denna §, endast är till antal och benämningar upgifven; att, under slikt förhållande , och enär den af Rikets Ständer yttrade åsigt synes innebära en tolkning eller förklaring af Riksdags-ördningens 24 §., utan att samma förklaring tillkommit ehler blifvit Kongl, Majtts Nådiga ‘ Sanetion understäld på den väg 83 §. Regerings-, Formen föreskrifver» Kongl. Majit, oaktadt Dess böjelse alt i detta fall gå Rikets Ständers önskningar till mötes, likväl i frå gans närvarande skick ansett sig, genom, sistberörda §:s ordalydelse, vara förhindrad, att definitift lenina Nådigt bifall tili den, underdåniga framställningen, men att der-, emot, då den olika tillämpning, som gjerts, af 24 §• Riksdags-Ordningen, nogsamt utvisar behofvet af ett klart och bestämdt eonstitutionelt stadgande angående sättet, hvarpå samtliga Riks-Ståndens Betjening ‘hädanefter skail utnämnas, Kongl.- Majit» Constitutions Utskottets Betänkande N:o 2 it till vinnande af ändamålet, velat nu i Nåder föreslå RiketsStänder, att den Period af 34 §•
Jag instämmer med den föregående talaren, och anhåller, att Stats-Utsk:ts hemställan i 60:de punkten icke måtte föranleda till någon åtgärd, utan K. Mits Propos. bifallas. För öfrigt får jag begagna tillfället att för min del yrka på införande af en jordbruksministér. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Akerman, Fredrik: Råde af intresse och pligt har jag under mera än 30 år egnat min uppmärksamhet åt den nu föreliggande frågan, angående Falu bergsskola, först såsom fullmägtig i Jernkontoret samt sedermera under de sista 20 åren såsom chef för bergsstaten inom riket, och anser mig derföre ej böra underlåta att yttra mig i ämnet. Med den föregående talaren instämmer jag i att det är af yttersta nödvändighet påkalladt att ett definitivt beslut i denna fråga fattas. Fahlu bergsskolas ställning är för närvarande både med afseende å byggnadernas beskaffenhet och utrymme så dålig, att man ovilkorligen snart måste göra något för dessa bristers afhjelpande; det är en skam för landet, att denna undervisningsanstalt, som afser att bilda idkare af en af våra modernäringar, befinner sig i så uselt skick, under det att man i alla andra rigtningar nedlägger stora kostnader för undervisningens befrämjande. Deremot kan jag ej dela hans åsigt, att nämnde skola bör flyttas till Stockholm. Mina skäl derför äro många. De elever, hvilka begagna undervisningen vid Fahlu bergsskola, äro nästan uteslutande sådana, hvilka önska erhålla en teknisk-praktisk insigt i bergsnäringen, för att kunna antingen sköta egna bruk eller förvalta andras; någon högre vetenskaplig bergsmannabildning eftersträfva de icke, hvilket bäst framgår deraf, att de 4 stipendier, Staten för sådana elever anvisat, vanligen i brist af kompetente sökande ej kunnat utdelas.