Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med första tåg följande morgon kom apotekaren.341 Det första han sade var: ”det kunde varit värre; Karl kunde också varit död.” – O, du egoistiska föräldrakärlek! I själ och hjerta gladde han sig nog öfver att förhållandet icke var omvändt: att Karl var drunknad och den andre vid lif. Det är naturligt det der. Det är ingenting att klandra. Men jag tycker att två sådana som Karl icke kunde uppväga en sådan som Holck. Och för Anna kan icke detta innebära någon tröst. I sorgens första intensitet måste det vara henne likgiltigt hvem som drunknat eller hvem som räddats, när han ändå aldrig skulle väckas till lif mer. Ännu ett par dagar efter hade hon den orubbliga tron på att om de bara kunde få honom upp, skulle han kunna kallas till lif. Ett slags stilla monomani. Beständigt går hon ned till sjön, utmattad så att hon faller omkull allt som hon går. Hörby d. 17 Juni 86. Det är märkvärdigt hvad en småsak kan plåga mig! Det förföljer mig att mitt sista bref till Axel innehöll en oriktig uppgift: att Holck-Clausen hade haft en liten pojke hos sig i båten, i stället för som det var, Karl Nordqvist. Jag känner en sådan tomhet. Det är det gamla goda kamratskapet som är borta. Han må tala om äresjuka eller ej, saken är att jag i grund och botten har så litet intresse för mig sjelf, så litet att hoppas och önska för egen del, att jag behöfver intresse för en annan att förstärka mitt eget lifsintresse med. Och nu sjunker jag dag efter dag djupare ned i ett slags apati. Motståndslöst. Hvad lönar det sig att sträfva och strida? Lifvet har ingenting att ge mig. Och ändå är jag icke pessimist. Jag vet att lifvet kan vara ljust för andra. Det kunde vara så för mig också – om jag icke vore fattig och derför bunden. Jag är ledsen att jag bar mig dumt åt och skref det brefvet, ty det skall qvarlemna ett så obehagligt intryck.342 Men det främmande liknöjda skulle ha kommit i alla fall. Jag befinner mig i ett slags stillastående och han lefver; han träffar menniskor och icke idioter.
Domkapitlet honom sådant tillfälle bereda, gillade Herrar JustitieRåden härutinnan HofRättens öfverklagade beslut. ö Ibland de, jemlikt Kongl. Cirkulärbrefvet den 16 September 1830, ifrån Konungens Befallningshafvande till mig insända kungörelser, hade befunnits en utaf Konungens Befallningshafvande i Upsala Län under den 6 — 77 — Mars 1839 utfärdad kungörelse af innehåll, att, då stadgandet i 5 Kap. 2 § Utsökningsbalken, ”att hvad gäldenär minst umbära kan, såsom det han sin näring idkar med, skall sist utmätas”, icke efterföljdes, om landtmannens boskapskreatur, dragare och jordbruksredskap, ehuru dessa ofelbart minst kunde af honom umbäras, toges i mät till hans skulders gäldande, oaktadt han ägde annan betalningstillgång, blefve samtlige utmätningsförrättare i länet förständigadt att ställa sig berörde lagstadgande till noggrannaste efterföljd och således icke förr, än betalningstillgång i andra lösören bruste, taga landtmannens dragare, boskapskreatur och jordbruksredskap i mät, vid ansvar och skadeersättning efter lag. Yid granskning af denna kungörelse anmärkte jag, att densamma innefattade, jemte en påminnelse till underexsekutorerna inom Upsala län att iakttaga lagens stadgande i 5 Kap. 2 § Utsökningsbalken, ett förklarande, huruledes samma lagrum rätteligen borde förstås och tillämpas, hvars verkan, i fall Domaren ansåge kungörelsen gällande, icke allenast rörde utmätningsmannen, som gjordes ansvarig och förbands till ersättningsskyldighet om lian afveke från den af Konung-ens
Slockholm den i3 Maji 1828. CLAES FLEMING. Å. G. OsiENGius. G. Uggla. B. Ekholm. J. G. Florell. L. S. C. Printzenskjöld. Uti skrifvelse af den ao sistlidne Jannarii tiar Kongl. Stuteri-Öfver-Styrelscn insändt till Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt Fem It:dr 28 sk. Baoco, utgörande Observations-arfvode af medel, som uti högbemälte Rätts Bref af den i3 Maj 1828 blifvit ålagde till Redovisande, uti Strömsholms Stuteri-Räkenskaper, i anledning af Anmärkningar för år 1825, hvilka Fem R;dr 28 sk. Banco härmed qvitteras. Stockholm och Kongl. Kammar-Rättens 5:te Revisions-Conloir den 16 April iSåi. A. Holmbergsson. '( 57 ) Ödmjukaste Memorial! Med anledning af hvad Riksens Ständers Revisorer anmärkt vid Strömsholms Stuteri-Räkenskaper för år i83o, rörande Fem R:dr 28 sk. Banco, som i a*märknings-arfvode blifvit till Kongl. Kammar-Rätten utbetalte och i Räkenskaperne afförde, får jag ödmjukast nämna: att detta skett i stöd af Kongl. Kammar-Rättens Instruction och i följd af dess i afskrift bilagde skrifvelse.
Det skall synas inconseqvent af mig, då jag nyss yttrat, att jag icke kan tillstyrka löneförhöjning för andre canceliisten, emedan jag är emot sjelfva principen, att jag likväl deltagit uti detta beslut att tillstyrka en löneförhöjning för vaktmästaren; men förhållandet är det, att hans lön alltid varit högst ringa och pa manga Ar icke blifvit förhöjd, då likväl alla andra vaktmästare hafva 200 r:dr eller derutöfver. Ridd.vaktmästaren har ett ganska ansvarsfullt åliggande, nemi. insättningarne uti banken, hvilka han måste göra lill ett ganska betydligt belopp, och det är således nödvändigt, att denne person är pålitlig och så lönad, att lian ej behöfver se sig om efter annan förtjenst. Det synes alltså vara billigt, att hans ringa lön någongång Liefve ökad. Hvad Utsk. i i4 §:n Litt Btillstyrkt blef af R. o. Ad. bifallet. i5:de §:n. Utskts tillstyrkande i denna § bifölls af R. o. Ad. i6:dc §:n Litt. A. förra mom. Hr von Hartmansdorff: Mig synes, att en vida enklare åtgärd, än den att begära afskrifning, hade varit att uti Riddarhusets räkenskaper efterse, orri flera än ett kar blifvit betalda. Om ej så är, behöfves icke heller någon afskrifning; ty då har det icke heller funnits flera än ett, utan det är en misskrifning.' Frih. Boye: Jag inedgifver, att uti förteckningen slo do verkligen 2.‘ne kar, men vid den revision, som för 2 0 3 år sedan skedde, lastade man uppmärksamheten på, att det icke finnes mer än ett kar. Det var mycken fråga om, huru dermed hängde tillsammans, ty räkenskaperna utvisa blott, att ett blifvit inköpt. Det var genom en händelse, som den förre Ridd.Seereterarens fru hade ställt sitt kopparkar tillsammans med Riddarhusets, och när inventeringen först gjordes, hade de stått tillsammans.
De säga till en åtta års Gosse, – det är, till en förnuftlös varelse, till en målad figur, – högtidligen, offentligen: ”Du har nedstigit under din höghet för att höra våra oöfvade samtal”. O, hvem ser ej Israeliterne med guldkalfven! Kungen var här. Han önskade, genom Professor Fant och en sin Hofjunkare, att höra mig opponera (vid en disputationsakt, som genast anställdes). Han lät genom den sednare, under akten, åtminstone tre gånger be mig stiga fram, att han måtte få se mig. – Jag gjorde intetdera. Dessa akter anses af allt allvarsamt folk för bouffonnerier; det var icke jag, som borde vid första vink deltaga i dem. Jag såg, i detta, något af en servil complaisance; af ett lycksökande. Och om en Kung vill se någon, som han ärar: så har han alltid ett tillfälle, som är värdigt. Detta har gifvit Patrioterne vissa ideer; hvarom mera en gång. Upsala den 10 Juli 1787. — Jag har den äran att säga, att jag är en helt enfaldig menniska; som icke erkänner något annat gudomligt geni, än bondförstånd, och inga andra själens heroismer, än redlighet och ära. Om jag sjelf finner mig vara något, så är det: ganska mycket menniska (valde homo). – Ofta synes ett och annat vara smått, som icke är det. Blotta skenet af en lycksökning genom en biväg, af ett inställande hos den jag icke med hela själen ärar, af ett fall för en afgud – stöter mig. Har M. N. Herre läst mina Memorialer öfver Tryckfriheten till Kungen och Folket? Annars vill jag göra mig den äran att skicka dem. Har M. N. Herre läst Nye Granskaren? Passionerna? Inbildningens Nöjen? – Säg mig något öfver dem; nämligen såsom öfver gnistorna af en ungdomseld. Det var Neikter, som sade de föraktliga orden jag citerade. De stodo publikt i Stockholms-Posten118. Upsala den 30 Juli 1787. — Om le feu sacré, Träden, Juridiken, Mig – nästa gång. Nu skickar jag dessa papper.
ByggningaBalken, föreskrifver, blifvit af Riksens Ständer sista Riksdag bifallen , lärer denna Lagens allmänna föreskrift hafva blifvit upphäfven, och Brandstodsinrättningen upphört att såsom en barmhertighetsanstalt anses; och vid sådant förhållande, och sedan detta förutgådt, hemställer jag vördsammeligen om icke, den nu mera vilkorliga tvångslagen, som innefattas i denna föreskrift äfven må upphäfvas. Till detta omdöme att så bör ske, hänföres jag först deraf, att sedan, genom stadgandet, att ovilkorligen kunna skilja sig ifrån Brandstodsinrättningar, man nu mera icke anser denna föreskriften om brandstod som ett Barmhertighetsverk, tvångslagen icke synes åsyfta något annat, an ett förmynderskap, att alla på landet, »kola på ett eller annat sätt äga ersättnings 48 Dm i. Mars, språk för brandskador, hvilken föreskrift synes vara elämplig, och icke böra innebära vidsträcktare förbindelser för Hemmansbrukare än för Husägare i Städerne, hvilka icke af Författningar äro ovilkorligen ålagde deras Hus brandförsäkra, och i afseende hvarpå, på landet liksom i städerne, icke någon inskränkning af tvång bör äga rum; men, utom detta företer sig ett annat skäl för upphäfvande af denna vilkorliga föreskrift, det nemligen, att derigenom komma de qvarblifvande i Brandstodsföreningen att, utöfver behörig proportion, mera än förut, medi Brandstodsersättningar betungas, då desse qvarblifvande, måste erlägga livad på dem kommit att utgifva, som Brandstodsföreningen frångådt, och som, i mindre Härader i synnerhet, kan blifva ganska betungande hvarpå så mycket mera bör fästas afseende, som nu mera, då byggnadsämnen blifvit dyrare, Brandskadeersättningar uppgått till betydliga kostnader, till bevis hvarå må nämnas, att i Åkers Socken i Söderm manland uppgår i år Brandstodsersättningen för en större afbränd By till g R dr Banco på hvarje helt mantal som blifvit betydligare, i den moll Hemmansägare hunnit flytta sig till allmänna Brandförsäkringsverket.
) I denna kalkyl är ej beräknad den lindring, frälse-hemman under fredstid åtnjuta. fiel. om skjulsn.-besvävel. 16 746 mil, hvaraf på hvarje hemman sm belöper % mil 2056 » » » » l1/, » 1117 » » » 1V7 » 5037 » » » 22/5 » 5135 » » » » 3 ‘/g » 4329 » » » 2% » 4567 )> » » IV-, » 4537 » » » B P/s » 2489 » » » » ’7/2S » 7332 » » » » 2 % » 2764 » » » » 1 Vs » 1328 » » » » Vi » 2029 » » » » v9 » 3641 » » » )) ] » 1991 » » » )) % » 1892 » » » » % » 2601 » » » I3/l5 2861 >) » » )) 1 » 1162 » » » » 5/6 » 4757 » » » » 4% » 3864 » » » » 2 » 1549 » » » » % » 533 » » » » '/> » i Westerbottens*) i Wester-Norrlands i Jemtlands i Gefleborgs i Kopparbergs i Wermlands i Örebro i Westmanlands i Upsala i Stockholms i Södermanlands i Östergötlands i Skaraborgs i Elfsborgs i Göteborgs och Bohus i Hallands i Jönköpings i Calmar i Kronobergs i Blekinge i Christianstads i Malmöhus i Gottlands Hvarken med anledning af det erhållna uppdraget, eller af hvad i öfrigt förekommit, har Komitén funnit sig ega skäl, att i underdånighet göra någon framställning om förändring i den för kungsoch kronoskjuts utgående lega, hvilken nyligen, genom Kongl. Kungörelsen den 11 December 1857, blifvit förhöjd.
Ränta å Riksgälds-kontorets skulder 86,801: 39. Utaf detta års ränteoch amorteringsanslag för dé fonderade statslånen 1,078,930: 99. Utbetalda undsättningsmedel 30,000: — Utaf de vid 1862 och 1863 års riksdag utan återbetalningsskyldighet beviljade extra statsanslag - 1,782,235: 87. Utaf enahanda vid föregående riksdagar beviljade anslag 46,032: — Utaf de vid sednaste riksdag beviljade lån för enskilda jernvägsanlägg ningar .'. 3,575,236: 67. Utaf andra vid samma riksdag beviljade låneunderstöd 895,400: — Lyftade medel å kreditivet till försvarsverkets fullständigare ordnande 400,000: — Dito å den i Riksgälds-kontoret deponerade behållningen af trafiken å statens jernvägar 200,000: — Omkostnader för 1864 års jernvägslån och 1865 års temporära statslån 16,771: 3. Kostnader för riksdagar och statsrevisioner samt Rikets Ständers hus 11,760: 15. Aflöning samt resekostnad och expenser för Justitie-ombudsmannen och hans Expedition m. fl 9,425: — Förvaltningsoch uppbördskostnader m. m 57,391: 20. Fromma stiftelsers andelar i kortstämpelafgiften 13,248: 85. Tillsvidare förräntade medel •' 5,663,986: 67. Förskott till inlösen af förfallna räntekuponer 10,000: — Dito till fortsättning af statens jernvägsbyggnader 4,700,000:
Lades till handlingarna. S. I). Efter föredragning af Ståts-Utskottets den 15 och i 8 dennes bordlagda Memorial N:o 182, med volerings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om förändrade grunder för Mjöloch Såg-<jvarnars beskattning, biel Utskottets förslag lill volerings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändt. S. I). Efter föredragning af Lag-Utskottets den 15 och 18 dennes bordlagda Utlåtande N:o 51, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betän kande N:o 35, rörande väckta förslag dels om förändrad lagstiftning angående förlag; dels ock om rätt lill underpant, i lös egendom i allmänhet antog Ridderskapet och Adeln det al Utskottet i Betänkandet N:o 55, afgifna och uti förevarande Utlå tande vidhållna förfaltnings-förslag med den förändrade lydelse för ingressen, som Utskottet uti dess sednare Utlåtande föreslagit. S. 1). Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 18 dennes bordlagda Memorial N:o 177 i anledning af erhållen remiss å en motion om utseende af Deputerade för bevistande af invigningen af en minnesvård åt Guslaf Wasa vid Utmeland i Dalarne. Frän Högv. Presle-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Memorial lill Preste-Ståndet, i anledning af dess skiljaktiga beslut i fråga om Bevillnings—Utskottels uti Memorialet N:o 59 afgifna förslag till voterings-propositioner angående förändrade föreskrifter om Allmänna Bevillningens utgörande. Brot.-Uldrag den 19 September 1860. 735 Under åberopande af sitt i frågan förut fattade beslut lät Ståndet vid Utskottets anmälan bero. S. I).
Detta skulle icke lägga något hinder derför, att dessa befälsämnen kunde tagas bland beväringsmanskapet; samt lemnar ingen latitud för Krigsministern att använda dessa medel för andra ändamål än beväringsmanskapet. Jag anhåller om H. Exc. Hr Gr:ns o. Land.mais propos. på detta förslag. Hr Björnstjerna: Den redaktion, som af den siste värde talaren blifvit föreslagen, kan visserligen i och för sig sjelf icke sägas vara oriktig eller otjenlig; men synes mig likväl icke vara uti fullkomlig öfverensstämmelse med det, som detta Höglofl. Btånd förut i ämnet beslutat. Jag erkänner, att det kau vara alldeles likgiltigt, huru och på hvad sätt man anskaffar befäl, allenast befäl erhålles. Då man likväl nu vill uttaga en del af beväringen för att blifva befäl, har man ock velat tillse, att detta befäl sedermera kunde öfvas; och det är derpå man med ordställningen uti ifrågav:de 12:te § häusyftat. Det är ock ganska säkert, att tillräckligt befäl icke snarligen 412 Den 23 Maj e. ni. kan på annat sätt erhållas, för så vida icke K. M:t skulle ega att ytterligare på stat uppföra åtskilliga officers-platser, — en åtgärd, hvilken dock K. St:r, åtminstone hittils, icke synts vilja understödja. — Man har uti det Kongl, förslaget icke velat utsträcka rättigheten att disponera öfver dessa medel längre, än att de skulle användas i och för beväringsmanskapet; och dermed trott sig hafva gått en K. Sfcrs önskan till mötes. Frih. Haab: Den lilla redaktionsförändring, hvarom jag tagit mig friheten väcka förslag, utesluter ingalunda rättigheten för vederb:de att disponera öfver dessa medel; men har deremot det företräde, att densamma utsträcker samma rättighet derhän, att, för den händelse icke det första försöket i denna riktning blifvit så gynnsamt som man hoppats, man skulle ega använda dessa medel på något annat sätt för samma ändamål. Med bibehållande af den uti den Kongl.
Jag har redan då jag yttrade mig första gången förklarat, att jag inser och godkänner riktigheten, att det bör finnas uti den framtida organisationen af Länsstaterna en K. tjensteman, som kan och bör företräda Landssekret:s ställe, när han är förhindrad; men jag har ansett att, vid beräkning af den framtida aflöning för en ordentligt och väl aflönad Landtstat, bör äfven tagas i betraktande de stora sportler, som åtminstone på ett och annat ställe, — och jag hade trott, på de flesta, — ingå till Landssekret., ty om uti Staten skulle upföras totalsummor för samtlige Landtstats tjenstemäns löner utan att göra något afseende på de sportler, som kunna åtfölja tjensterna, eller titan att förvandla dessa sportler till någon inkomst för Staten, så borde det vara ställdt på annat vis, så att alla sportlerne ingingo till Staten, vare sig till charta-sigillatamedlen eller till en särskild sportelkassa, hvaremot de behöfliga och väl tilltagna lönerna utgingo ifrån Statsverket. Jag skulle äfven hafva trott att intilldess denna reglering kan ske, så, i fall behofvet icke påkallat något särskildt anslag, man bordt afvakta en sådan reglering. Till min förmodan, att man dermed kunnat vänta, hemtar jag anledn. deraf, att just den värde talaren, som begge gångerna har yttrat sig före mig, har, såsom då varande Statsråd, föredragit för K. M. hela propos:n om Statsver - Den 24 April. 93 kets tillstånd och behof. Om han då hade ansett, alt linder tiden tills en ordentlig reglering af Lands-statens löner hunnit verkställas ett särskildt anslag varit behöfligt för ifrågavar. ändamål, så förmodar jag, alt han dä hade föreslagit hos K. M. någon sådan summa antingen att utgå lill länen eller också, der det behöfdes, anvisas; men då han icke gjort delta, så linner jag för mig derutinnan verkligen en anledn. att anse detta behof icke vara ibland de mest trängande.
Utfärdandet af de författningar, hvartill i öfverensstämmelse härmed förslag utarbetats, nemligen dels allmän Stadga om Rikets mätt, mål och vigt, dels särskild Förordning om hvad vid verkställigheten af nämnde Stadga borde iakttagas, fann dock Kongl. Maj:t godt att uppskjuta; men på det allmänheten emellertid måtte komma i tillfälle att erhålla fullständig kännedom af det nya systemet i alla dess delar, förordnade Kongl. Majit, att Författnings-förslagen skulle af trycket utgifvas och på lämpligt sätt kringdelas, hvilket skedde genom deras utdelande såsom bihang till N:o 46 af Svensk Författningssamling för år 1826. Uti skrifvelse till Rikets Ständer den 10 December 1828 förklarade Kongl. Majit, att en förändring, så ingripande uti alla medborgareklassers vanor och inbördes förhållanden, borde med yttersta varsamhet tillvägabringas, och Författningarnes utfärdande följaktligen anstå till dess en allmännare kännedom blifvit spridd om det nya systemet, hvilket äfven efter detsammas slutliga fastställande i alla fall borde, innan tillämpningen toge sin början, under en tiel af minst 10 år hafva utgjort föremål för folkundervisningen. Kongl. Majit öfverlemnade alltså den magtpåliggande frågan till Rikets Ständers förnyade granskning, hvarvid särskildt äskades Rikets Ständers yttrande, huruvida det funnes lämpligt och ledande till lättare införande af antagna förbättringar, att bibehålla de gamla benämningarne och vid dem fästa rigtigare begrepp, i stället för att införa till större delen nya benämningar.
Det föreföll honom som skulle han själf gärna ha försakat att äga henne, om han därmed kunnat köpa henne lyckan. Lyckan? Men hon var ju lycklig! Tanken föll öfver honom med en sådan kraft, som om någon plötsligt hviskat den i hans öra, och hans mun upprepade den ofrivilligt: »Men hon är ju lycklig!» »Hon är så pass lycklig, att hon nätt och jämt kan lefva. Såge hon honom med samma ögon som vi, skulle hon dö af det. Det är således väl, att hon är blind.» »Ja, men — hur är det möjligt?» Alfred Johnson smålog: »Allting är möjligt för en kvinna som älskar! Det är också möjligt, att hon ser, men i så fall ser hon honom icke sådan han är, utan sådan hennes inbillning diktat honom. Hon ser Endymion, där vi andra se Silenus.» Eric drog ett bloss ur cigarren: »Nåja! En kvinnas kärlek har nu en gång ingenting med logiken och sunda förnuftet att skaffa. Det är aldrig värdt att fråga efter skäl. Men Silenus är dum och Silenus är — mindre snygg; och hon är en intelligent och finkänslig kvinna!» »Jag har sett en intelligent och finkänslig kvinna äta en rå potatis och njuta af den som om det varit en persika. Hon var hypnotiserad, förstås; men det är man ju alltid, när man är kär!» Eric smålog melankoliskt: »Allt hvad du säger låter mycket antagligt, men fast man vet det, kan man inte låta bli att grubbla — öfver orsakerna, de yttre omständigheterna, som föranledt med ett ord: de äro så olika, dessa två, olika som kropp och själ. — —» »Ja, men kropp och själ höra just samman, kom ihåg det!» Kring Erics läppar lekte alltjämt det sorgsna leendet. Han talade dämpadt, och rösten ljöd så skör och tunn: »Det är svårt att fatta i alla fall, att Casimir Du Camp någonsin kunnat vinna Maria Lindenows kärlek!» »Sådan han är ja! Men sådan har han icke alltid varit!
Marianne kände sig till mods som inför en elak gammal gubbe. »Man talar också om skiljas, här hemma, när man säger hvarandra farväl», sade han, som om allt det mellanliggande icke blifvit yttradt, utan han fortsatte sitt första resonnemang. – »Bah, hvad är det, att skiljas i Eslöf och kanhända se hvarandra igen i Stockholm? Man vet att man åtminstone kan träffas igen, att man kan meddela sig med hvarandra, finna hvarandra, – om man vill. Men på kontinenten ...! Som sträckfoglar komma de dragande från östan och vestan, känna i denna främmande fogel igen en af sitt slägte, finna hvarandra som efter en lång skilsmessa, med förstående, med glädje ... Och när man säger farväl, vet man att man aldrig mer skall se detta ansigte eller höra denna röst, och det faller öfver en som en ångest, den första gången, – en stor, öde tomhet. Men man vänjer sig. Lär sig så småningom att säga farväl, så, som man säger det derute. Och för hvarje gång känner man det mindre. Man inser att det måste så vara, der lifvet lefver i stort.» »Jag skulle inte tycka om det», sade Börje. »Du skulle vänja dig, om du lefde mitt lif.» »Det ville jag inte.» Det blef en stunds tystnad. Pål såg ut som om han talat utan att ha gjort sig förstådd, – en smula misslynt, men ohågad att göra sig mera besvär. Plötsligt såg han upp med en liflig blick: »Något som man hos oss för litet lärt sig uppskatta, det är flirtation.» »Hvad menar du med flirtation?» sade Börje. »Nu sätter du mig på det hala: svenskan har egentligen intet motsvarande ord.» »Menar du kurtis?» »Ett så tungt ord för ett begrepp så subtilt! Skjut så gerna en kolibri med kanon.» »Man kallar det att slå sig ut, det kommer saken närmare», sade Marianne, som drog på mun. Här var hon hemma: i missromanerna visste man hvad som menas med flirtation.