Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det utgör, circa Tn „ ofl:del af hela bevillningen. Således, om man borttager hela bevillningen på handel s-expediterna, vore det, enl. den värde talarens åsigt, en vinst för nationen. Så kan man se saken: men ett factum är, att då expediterna blifva fria frän all afgift till Staten, så går denna miste om beloppet af hela den bevillning, hvarmed de skulle ersätta Staten för det skydd de af samhället njuta. Mig synes, att man bör undvika dylika försök, som den värde talaren föreslår. Den andra talaren har utgått från den åsigten altman icke borde beskatta andra näringar än dem, som bära sig väl. Nåväl! då skulle också alla hemman, och företrädesvis det nyssnämnda Berga vara befriade från all skatt. Hvart skulle sådant leda? Vill man borttaga skatt, den må nu vara å hvilken egendom som helst, bör detta ske på ett sätt, som är ändamålsenligt, icke blott för den enskilde, utan äfven för det allmänna, och i förevar:de fall sker detta otvifvelaktigast bäst, för den händelse att R. St:r anse bergshandteringen böra erhålla någon skattelindring, derigenom att bevillningen för bruksrörelsen minskas. Man vinner härigenom samma ändamål, utan att rubba sjelfva grundvalen för ordinarie Statsregleringen. Man har yttrat, att om man beviljade den föreslagne eftergiften, skulle det kapitäl, hvarå den eftergifne skatten utgjorde räntan, kunna användas på bruksegendomen, och egaren derigenom kunna utvidga sin rörelse, sätta flere armar i arbete, och sålunda öka välmågan. Erfordras härtill icke större kapital än detta, så förvånar det mig, att Hrr bruksegare icke redan förskaffat sig detsamma. Orsakerna till handteringens mindre lö nande natur äro helt andra än dylika, på relatift obetydliga skattebelopp beroende omständigheter. Jag vill ej trötta med någon vidlyftighet, utan vill endast påpeka hufvudorsaken dertill. Det är en allmänt känd sak, att beskaffenheten af det Svenska jernet gör det icke sä begärligt, som det fordom varit. Hvarföre betalas t. ex. ej det s. k. tysksmidesjernet så väl som Lancasbire-smidet.
Fru von Horst satt en eftermiddag, åtta dagar efter helgen, i sitt ganska trefliga, oss välbekanta förmak, och genomgick uti tankarne, hvilka borde kallas eller uteslutas vid den stora fest, som grosshandlaren Billing den 6 Juli skulle gifva, och hvartill bjudningskort ofördröjligen skulle affärdas efter det förslag, som fru von Horst skulle lemna sin gamle vän på antalet deraf. Hon hade en blyertspenna och ett stycke papper liggande framför sig på bordet, och alltsom hon funderade, tog hon sig en pris och gjorde en anteckning. ”Hvad skrifver mamma så betänksamt?” frågade Maria, som, ännu obekant med festens verkliga ändamål, obekymrad arbetade att med ett hett strykjern och gråpapper taga några fläckar ur sin nya lysterklädning, som vid annandagsbordet i prestgården, genom magister Trasselins biträde, råkat i delo med en såsskål. Maria suckade; tyvärr voro icke fläckarne de enda minnena från bröllopet. ”Jo, du må tro det är vigtigt nog, barn!” suckade mamma andäktigt. ”Du vet icke, huru alla menniskor vid sådana tillfällen hafva anspråk att blifva ihågkomna. Vi hafva icke många bekantskaper; men Billing eger desto flera, och han har lemnat mig förtroendet att uppsätta listan på dem.” ”På hvilka, mamma lilla?” ”Kors! på gästerna, vet jag, som skola bjudas till förlofningskalaset. Du har väl ej glömt, att du vid din hemkomst lofvat mig att afgöra saken efter min önskan?” ”Visst icke, mamma lilla! Det förundrar mig blott att se, det den redan betraktas som afgjord; och det må väl, med all skyldig aktning för er, min mor, såra mig, att man tänker på förlofningsgästerna före fästmön. Hvarken ni eller Billing har nämnt ett ord om saken, sedan jag kom hem.” ”Nå, hvad var det nödigt!” svarade fru von Horst, som nu fann det passande att begagna sin myndighet. ”Saken var att betrakta såsom afgjord. Jag hade ditt löfte och Billing mitt. Han vet af gammalt, att du alltid hänger hufvudet, när saken kommer å bane.
Enligt desse grunder skulle Riksgälds-Contoret, under namn af Rikets Ständers Låne-ochRiksgälds-Contor, öfvertaga och farväl ta Bankens hela Låneoch Credit-rörelse, från hvilken Banken alltså för framtiden blefve skiljd, Denna Låneoch Credit-rörelse skulle orubbadt fortgå under styrelse af Rikets Ständers Fullmägtige i Låneoch Riksgälds-Contoret. Bankens Embetsoch Tjenstemän, som med de serskilde utgreningarne af nämnde rörelse ega befattning, skulle jlyttas på Låneoch Riksgälds-Contorets Stat_, med bibehållande af alla de löne-inkomster eller arfvoden, förmoner och rättigheter, hvaraf de för närvarande äro i åtnjutande. Rikets Ständers Bank, skil jd ifrån ali Låneoell Credit-rörelse, skulle för framtiden endast blifva en Deposit-j Wexel och Sedel-Bank, hvilken icke skulle utgifva några Sedlar, utan emot insatt metallisk valuta. Den skulle styras och förvaltas hädanefter, som hittills, af Rikets Ständers Fullmägtige samt af de Embetsoch Tjenstemän, hvilka vid Contoren och Departementen för Vexlings-, Depositoch Sedel-rörelsen äro anställde. Den assignerings-rörelse, som af enskilde idkas i Banken, medelst tryckte eller graverade in visningar, skulle icke inbegripas under Deposit-röre!sen, utan öfvergå till Låneoch Riksgälds-Contoret. Fullmägtige uti Låneoch Riksgälds-Contoret skulle till Banco-Fullmägtiges disposition, å Rikets Ständers vägnar och enligt deras förordnande, utfärda obligationer svarande mot hela beloppet af de från Banken öfvertagne låne-fordringarne; belåningssumman å guld, silfver och metalliska effecter, beräknad öfver hufvudj efter ett medeltal af de sista årens utlåning eller något deröfver. Obligationerne, som blefve räntebärande med minst 4 och (kanske) högst 41 proc., skulle ställas på jemna tusentals R:dr och på minst 6, högst 9 års betalningstid.
Den fria och osirade Enfaldigheten är det endast, som kan leda oss till känslan af ordning och skönhet. Så, som i Smakens och Snillets verk, – i byggnaden, i målningen, i skrifsättet och de yttre sederna, – så är äfven i alla Vetenskaper Enfalden den enda och sanna regeln. Hvem liknar hon, om icke en ung och oskyldig arkadisk herdinna, som i en fri täckhet, med en frisk blomsterkrans på sitt hår, behagar ända till sjelfva Kärleksgudarne? Ställ bredvid henne en af vår tids kostbaraste damer, med all sin konst, med all sin hufvudbonads gothiska prydnad! Hvem intager hon? Åtminstone aldrig en ädel philosoph. Han vänder sig bort från något så främmande för Naturens rena begrepp. Det är endast detta begrepp, hvars ljus bör inflyta i vår själ, att dana vårt förstånd till enstämmighet och likhet med den Allmänna Skönhet, som Skaparen låtit uppgå öfver Verlden. Redan börjar ock denna stora öfvertygelse utbreda sig bland dem, som odla Snillet. Man beundrar mindre en mörk och förvirrad Lärdom. Man fordrar, att allt bör vara renhet och ljus. – Lyckliga tidehvarf, som jag ser – eller fastmera förutser! då man icke mer stiger öfver firmamentet eller utom Naturen, för att sjelf tillskapa; då man icke mer gissar, utan erfar! Lyckliga tidehvarf, då man mottager och njuter Vishetens lif, utan att bortblanda det med Inbillningens lögn; då man beundrar och gläder sig öfver Skönheten, utan att med sin oäfna konst vilja göra den grannare! Sådan var Gyllene Tiden, och Herdarnes Vishet. Aldrig hörde man då den oskyldige ynglingen, i en plågsam ledsnad, ropa: ”hvad denna beskrifningen är invecklad och svår”! utan, i frid och nöje: ”o, jag ser, jag känner skönheten af denna tanken; hela mitt väsende säger mig, att detta är ädelt och nyttigt, detta är ordningsfullt och sannt”!
Det må vara huru angeläget, sorn helst, för Exp.Utsk;s nuvarule Ordkde, alt upfylla den befattning, han anser åligga Utsk. såsom tjenares tjenare, om jag ej orätt upfattade ordens lydelse, så kan det likväl icke blifva R. p, Ad:s sak att, för att göra denna befattning för Exp.Utsk. så behaglig, som möjligt, förbise hvad grundlagen fordrar. Detta skulle Ske, genom bifall till ett sådant förslag, som det här framställda, och jag får derföre anhålla att detta betänk, mätte till Utsk. återremitteras. Hr Printzensköld: Jag ber Gr. Mörner fästa upmärksamheten derpå, att här icke är fråga om att tillskapa något R. Stat beslut. Besluten äro gifna. Här än blott fråga om att bestämma ordalydelsen, hvaruti dessa beslut skola tillkännagifvas och det måste vara något helt annat att fatta beslut i sak och att bestämma i hvad form de skola upfattas. Den fråga, som skulle blifva föremål för förstärkt Exped.Utsk:s handläggning, innefattar ingenting annat, än huru skrifvelsen och riksdagsbeslutet skola lyda, men alldeles, Den 22 Augustd icke någonting ronde sjelfva saken, ty den är förut på annan väg afgjord. En återremiss på den föreslagna voter:s-propos:n kan visserligen ega rum, icke i ändamål att försöka någon ny sammanjemkning, utan endast på grund af gjorda anmärkn:r emot sjelfva proposm, hvilken dä kunde omredigeras; men hvartill det gagnar, lemnar jag derhän, då nu kändt är, att tvenne Riksstånd redan godkänt voter:s-propos:n; hvaraf naturligtvis måste följa att Exped. Ulsk. i fullkomlig öfverenslämmelse med andra Utsk:s bruk och hvilket bruk Gr. Mörner sjelf ganska ifrigt försvarat på delta rum, icke kan frångå sin en gång yttrade mening. För nain del får jag, hvad sjelfva saken beträffar, beklaga, att man sökt inveckla densamma huru enkel den än är i sig sjelf.
Något bör likväl i detta fall vara stadgadt, och enär den här föreslagna ordställning torde vara för omfattande, då det heter — ”För personer, hvilkas mantals”skrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. ”och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården,” — får jag föreslå följande förändrade redaction: ”För pejson, ”hvilken icke lagligen tillhör något falligvåidssamhälle, för”skjutes det nödvändiga undeihållet af den församling, der "”den fattige befinner sig, då behof af undeistöd ur för baneden, mot ersättning af K. M. och Kionan.” Hr Printzensköld: Det hörer visserligen, på sätt Gr. Posse anfört, till de iner sällsynta fallen, att en persons mantalsskrifningsort icke kan utrönas och han således efter detta förslag skulle falla K. M. och Kronan till last, men man bör icke förbise förslagets innehåll i dess helhet. Här står nemi. foreskrifvet: ”bekostas likaledes af K. M. och K10- ”nan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess nå"gon församling kan dertill förpligtas.” Deraf följer tydligen, att under alla de rättegångar, som emellan särskilda församlingar eller till och med särskildta län komma att uppstå, om rätter vistelseort för den fattige, skall K. M. och Kronan vara pligtig att bekosta densamma personens 21 H, 67 53o Den 15 Mars f. m. underhåll. Genom detta förhållande hardy ler vidare ovillkorligen, att hegge de tvistande parterne skola söka uttänja rattegången så långt sorn möjligt är och dymedelst undandraga sig skyldigheten atl bekosta den ifrågakomne personens underhåll. Det är ett sådant förhållande, som man, på sätt Frih. Cederström yrkat, bör förekomma, och endast den skyldighet för Kronan qvarstå, att för tillfället lemna ett erforderligt understöd, så att icke den fattige må svälta ihjäl innan rättegången varder afgjord. Sedermera bör den församling, hvilken blir förklarad skyldig att underhålla den fattiga, ersätta K. M. och Kronan det understöd, som under rättegången blifvit lemnadl.
Men omsider inbröt en n y tid. Renässansen, som omskapade allt, gjorde sig äfven gällande på det område, som här sysselsätter oss, och som sedan efterföljdes af de olika franska smakoch stilriktningar, hvilka än i dag gå igen och blifva föremål för val och smakpröfning i konsten att möblera sitt hem. * Från Iduns läsekrets. Var så innerligt god och inte bryt af mig på midten något mer, ty då blir jag för grufligt ointressangt. Nog, om herr och fru publik är så innerligt god och håller till godo med mig » oafkortad. » Som smakbit duger jag bestämdt icke! I brinnande brådska med största högaktning ödmjukligen Lovisa Petterkvist. Kronprinsessan, som på grund af den i södra Europa rådande kalla väderleken under sistförflutna vecka ådragit sig en förkylning och till följd däraf några dagar varit sängliggande, är nu åter så pass återstäld, att hon kunnat afresa från Venedig och nu inträffa i Karlsruhe. Sveriges första kvinnliga juris licentiat. Juris licentiatexaman aflades i Upsala i måndags af filosofie och juris kandidaten Elsa Eschelsson, Stockholm. * 167 allt det intresse, som det originella företaget förtjänar. Vi torde nog ock få tillfälle att till detsamma återkomma. A n d r a nordiska musikfesten äger rum den 4 — 10 instundande juni och torde varda den största musikfest, som någonsin hållits här i Stockholm. Vid densamma komma att gifvas trenne större och trenne mindre konserter. För de förra har en särskild musikhall, rymmande öfver 3,000 personer, uppförts å Fredrikshofs kaserngård emellan Storgatan och Linnégatan. De senare, som hufvudsakligen komma att upptaga kammarmusik, hållas i Musikaliska akademiens stora sal. A programmen äro naturligen nordens förnämsta tonsättare representerade, liksom ock konserterna komma att ledas af de främsta musikanförarne inom de trenne skandinaviska länderna.
Beträffande hvad Friherre Åkerhjelm yttrat, att våra fängelser lätt kunna förändras till mörka, så förenar jag mig i hans tanka, att det må ske, der det är möjligt, så vida medel dertill finnas, och tillstyrker sålunda att, i stället 36a Den 23 Octo ber e. m. för vatten och bröd, gradationen af fängelse i mörkt runi, på högst i4 dagar, måtte antagas. Herr Ribbing: Ehuru önskligt det vore, att kunna discutera hvarje ämne så väl i afseende på naturrätten som samhällsrätten, tror jag dock, att de, hvilka inbjudit oss att med största skyndsamhet afhandla förekommande ärenden, af denna omständighet skulle hafva föga tillfredsställelse. Jag vill blott anmärka vid hvad Friherre Åkerhjelm anfört om ensligheten af fängelserne, alt visserligen de vanliga Häradshäktena äro ensliga, ty de bestå mest blott af ett rum, men flera personer skola stundom deruti förvaras. Deraf uppkommer svårighet, att genast sälta den brottslige i mörkt rum, hvilket annars är en äfven af mig såsom god erkänd utväg. Ehvad vi besluta det, eller icke, tjenar det till intet, emedan åtminstone två Stånd bifallit Utlåtandet, och troligen har äfven det tredje afgjort saken. Jag hemställer derföre till Herr Grefven och LandlMarskalken, om icke, med afseende å alla dessa omständigheter, vi nu kunde få slut på saken, sådan den är. Herr von Hartmansdorff, Augnst'. Sällan lärer något mål så hastigt hafva fått en så onisländeiig utredning, som detta. Filantroper hafva upplyst, att det gamla sträf - Den 23 Octo ber e, in. 363 fet är olämpligt; läkare, att det är osundt. Deremot har på andra sidan Chefen för Corrections-inrättningarne och fängeisevårdeu förklarat det nya straffet vara både lämpligt till förbättring, och möjligt att verkställa; en Ledamot af Konungens Viogsta Domstol har ansett öfverensstämmande med rättsgrunder, att införa det, och sluteligen har en Konungens Rådgifvare godkänt verkställighets -åtgärderna.
I de flesta hushåll finnas en eller 2:ne väfstolar. Jagt 9 Jagt och fiske. Jagt och fiske, hvarå Länets vidsträckta skogar oell talrika sjöar i allmänhet lemna rik tillgång, utgöra icke obetydliga näringsfång. Handel. Handeln är dock alltid för den skarpsinnige och på spekulationer begifne Jemllänningcn en med synnerlig förkärlek omfattad inkomstkälla. — De fleste bland den förmögnare allmogen uppköpa härstädes kreatur, smör, ost, talg, hudar och fogel och afyttra sedan dessa varor antingen sjelfve, eller genom utskickade ombud, i Norrige, Stockholm och å andre orter. §. 3. KammarVerk. Tillkomna Nyhemman. Ifrån och med 1837 till och med 1841 hafva 127 Nyhemman eller Nybyggen med tillsammans 30Tydels mantalsskatt tillkommit, hvarförutan verkställts 92 hemmansklyfningar och 73 jordafsöndringar till Torp. Ehuru en alltför långt utsträckt sönderstyckning af jord i allmänhet måste anses skadlig, såsom föranledande till bosättning af en större mängd medellöst folk, hvilka särdeles vid de här i Länet ofta inträffande missväxtåren komma fattigförsörjningen till last, är det likväl svårt att bedöma verkan i det hela af de hitintills skedde klyfningarne och jordafsöndringarne, helst man kan antaga, att flere eljest onyttige trakter i detta vidsträckta och folkfattiga Län genom dessa åtgärder blifvit uppodlade. Sjelfegande Hemmansåboer. Sjelfegande Hemmansåboer finnas 3,841 och 95 brukare af andras hemman. Något hemman har icke fallit i ödesmål. Orsaken till minskningen i antalet af sjelfegande hemmansåboer måste sökas deruti, att, under de flera på hvarandra följande missväxtåren, egare af mindre hemmansdelar nödgats sälja dem till de förmögnare egarne af större hemman, hvilka haft mera styrka att reda sig under missväxtåren. Gästgifveri och Posthemman.
A ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock å annan kronans jord, sorn ej med stadgad åborätt hesitles, vare bränvins-lillverkning förbjuden; dock varde den, som å den tid Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren lör bränvins tillverkning, kungjordes, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställs-innehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehar, för sin person bibehållen vid tillåtelsen att tillverka bränvin, på sätt om jordinnehafvare stadgadt är, likväl icke i något fall längre än samma kontrakt gäller. §2. Bränvinslillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under två månader af året, nemligen från den 15 Oktober klockan 12 på dagen intill den 15 November vid samma timma, samt från den 15 November klockan 12 på dagen intill den 15 December vid samma timma. Branvinslillverkare må under endera eller begge af dessa månader handteringen utöfva; och vare en månad den kortaste lid, för hvilken någon må sig till bränvinslillverkning anmäla. Mäskberedning för bränvinstillverkning får företagas högst fem dagar före den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall taga, sin början. Mäskberedningen eller bränvinstillverkning vare likväl ej medgifveu från klockan tio om aftonen nästföre söneller helgedag lill klockan tio om aftonen ä sådan dag. § 3. Bränvin må tillverkas antingen i större bränneri, hvarest får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som, för kontrollens handhafvande, finnas i denna författning stadgade, eller i mindre bränneri, der endast enkel redskap af en lill pannerymden begränsad storlek är tillåten. Bränvinstillverkning i mindre bränneri får ulöfvas endast af den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord. § 4.
Den andra olägenheten skulle vara den, att ^:del af stadsutskylderna har blifvit Akademie-staten pålagd, hvilket äfven jag anser i närvande tidpunkt innebära en orimlighet, men jag skulle tro att, äfven med bibehållande af den Akademiska skattskrifningen och taxeringen, skulle detta förhållande blifva rättadt, om Akademien ådagalägger att ett sådant missförhållande emellan staden och Akademien verkligen eger rum, samt derpå grundar ett klagomål. Det vigtigaste skälet för bibehållandet af den serskildta mantalsoch skattskrifningen anser jag ligga deruti, att utan dess bibehållande icke någon serskildt taxering för Akademien kan ega rum, och jag belviflar högeligen alt det för Akademien vore förmånligt alt få sina löne-inkomster upskattade i sammanhang med städernes taxering, hvarvid dess taxeringsman naturligtvis skulle komma att stanna i en betydlig minoritet. Jag har visserligen hört det förslag framläggas, att antalet af Akademie-statens ledamöter i Taxerings-komitén skulle förökas, hvarigenom de finge mera att säga, men jag betviflar att sådant later sig göra, enär Bevilln:s-Stadgan i allmänhet lagt den grund för förhållandet emellan antalet taxeringsman i städerna, att de öfrige taxeringsmännen endast med en skola öfverskjuta antalet af dem, som af Borgerskapel tillsättas, och Borgerskapet i båda Akademie-städerna således, genom antagandet af det ifrågavande förslaget, skulle komma att stå i ett vida ofördelaktigare förhållande vid bestämmandet af sin taxering, än i de öfrige släderne eger rum. Skulle nu Akademiestaterna komma att ingå uti Taxerings-komitéerna med samma antal ledamöter, som de f. n. der tillsätta, så torde det, med kännedom om huru i Taxerings-komitéer tillgår, med kännedom om svårigheten alt upskatta näringsidkarnes inkomster och om desses begär att på andra samhällsklasser inom staden, hvars inkomster lättare kunna kontrolleras, hvälfva en icke obetydlig del af utskvlderna, så torde det, säger jag, möjligen inträffa, att de bidrag Akademie-staterna f. 11. lemna, komma att vid en sådan taxering bestämmas vida större, så väl till staden, som till staten, än som f. n. är förhållandet.
Bifölls. lista punkten: att med sedelstock bör först å s alla Bankens förfallna skulder, deruti inberäknade såväl depositioner i allmänhet och den på särskild d e p o s i t - r ä k n i n g i vexelhanken insatta fond, motsvarande beloppet af utelöpande r i k s g:ssedlar, som Bankens egna utelöpande sedlar; dock med afdrag af dels de förskott, hvilka blifvit frän Banken u 11 em n a d e t i 11 invexling af fö r slitna sipärre sedlar i landsorterna, dels sådana transportsedlar, hvilka, såsom otydliga, icke kunnat under sina numror afföras, utan i stället blifvit af lånebank e n infriade, dels oek metalliska värdet af de utelöpande, från R i ks g : s c o n t. utgifna kopparskiljemyntspolletterna. Frih. Boye: När man frågar sig sjelf, hvad som menas med ett lands sedelstock, lärer man icke deribland kunna upptaga andra sedlar än dem, som permanent tillhöra rörelsen, icke sådana, som endast temporärt äro utelöpande och af sig sjelfva åter ingå. Af denna natur äro Bankens utelöpande sedlar för län på jern och andra exportabla effeeter, och att, såsom Utsk. gjort, beräkna dem i sedelstocken är således ofantligt felaktigt. Frih. Palmstjerna: Om man, såsom Frih. Boye påstått, skall från Bankens utelöpande sedelstock afräkna allt, som ovilkorligen åter måste ingå, lärer icke mycket qvarstå; ty utom lånen på exportabla effecter utgifves mycket sedlar förandra lån, och de skola jemväl ovilkorligen åter ingå. Det är sannt, att de sedlar, sorn utgifvas för lån på exportabla effecter, ingå till Banken efter en kortare tid än de öfriga, men icke mera ovillkorligt än de, som utgifvas till exempel för lån i discontväg.
N:o 54 förevar, gjorde jag enahanda anmärkn., som nu, att det är förgäfves man söker få enkelhet i rikshufvudboken, så länge man har olika årtal för redovisningen af de ordinarie räntorna och extra ordinarie 392 Den 22 Februari. statsinkomster, och alt alla räkningar för uppbördsverk i Sverige icke afslulas med den sista April hvarje år, i st. f. att såsom nu, en del afslutas med calenderäret; hvilket måste helt och hållet försvinna och samma dag för dessa räkenskapers afslutande fastställas. Att deraf göra en särskild motion, som remitteras till StatsUtsk., finner jag så mycket mera olämpligt, som StatsUtsk. icke nu ens behagat upptaga denna min förut gjorda anmärkn.; men det hindrar icke R. o. Ad., om den befinnes riktig, att i öfverensstämmelse dermed fatta sitt beslut. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att Frih. Cederström ville fästa sin uppmärksamhet vid betänk. N:o 54, till hvilket StatsUtsk-.s nu föredragna utlät, hänförer sig. Der står nemi.: ”Beträffande Revisorernes framställning ronde statsverkets s. k. reservfond och deras i sammanhang dermed gjorde hemställan om samtlige bevillningsmedels ingående till Riksg.cont., äfvensom i afseende på K. Statscont:s af Revisorerne omförmälde förslag, ang:de de s. k. landträntornes beräkning i riksstaten såsom inkomster för del år, under hvilket de inflyta, samt om indelta löners indragning till statsverket emot ersättning af contanta löneanslag, får Utsk. tillfälle alt sig utlåta uti de särskilda betänkm, hvilka i dessa ämnen komma alt lill R. St. afgifvas.” Jag tror således, att när StatsUtsk. kommer in med sina yttranden i dessa hänseenden, så blir det rätta tiden alt yrka bifall till hans framställning; men vid detta tillfälle torde man, på de skäl, som Frih. Cederström anfört, böra stillatigande förbigå den saken. Frih. Cederström: