Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke hos någon af er qvinnor märkt någon förändring i ert sätt mot mig, sedan jag talade om det. Om då en qvinna älskar en man, skall hon icke ändå mer hafva svårt att icke öfverväldigas af känslan för hans naturs ädelhet, också derför att han talat sanning, och hvad är så det hela? Se, hon tänker icke, tyvärr, på de der qvinnorna, som han varit med. Hon tänker icke så mycket på dem som qvinnor, fruktar jag; hon har lärt att afsky dem, och så Ja, jag är så trött af att tänka på det der. Vi skola riktigt tänka på qvinnorna, hurudana de äro, då de i allmänhet gifta sig, icke på utvecklade, klartänkta ungdomar med verklig ansats till verldsåskådning. Och så denhär moderna literaturen! Den gör alla sådana bekännelser öfverflödiga. Alla flickor veta det förut – ja, nu skämtar jag, och kunna på sekunden beräkna, när han skall säga dem, att han varit ett svin, men ändå har så många ädla och käcka sträfvanden qvar, och då hafva de ju god tid att öfvertänka huru de skola upptaga hans bekännelse. Det är annars något allvarligt, som jag ville tala med dig [om]. Och det är Anna. Kära du, hvad det gör mig ondt om henne! Hvar är den Anna Whitlock med det friska modet och det lifliga intresset, som jag kände för några år sedan? Det är ju som om hon plottrades bort bit för bit, tum för tum. Intet kan hon taga sig [för], intet intressera sig för. Hon kan icke taga sig samman i ett arbete. Hon vill till en tid, så skjuter hon upp, så blir det ingen ting af. Och hur är det, då hon får se nya menniskor? Hon omfattar dem med så lifligt intresse, att jag tycker det är rent lustigt, och deras handlingar äro fullkomliga för henne, gubevars, och sen slappas hon. Jag hade gladt mig för hennes räkning så mycket, att hon skulle få taga det här barnet, och var så glad åt den energi, hon utvecklade, och sen blir det till ingenting. Du vet ju, att hon haft ett barn på prof, ett tråkigt barn, som skickades tillbaka. Men hon tyckte, att det var så besvärligt.
Det är ganska sannt, att föreståndarne hafva inkomsten af den egendom de fått i updrag att sköta; men det är hufvudsakligen sommartiden, som han har någon egentlig nytta af sina elever, och då dessa tillika skola undervisas i jordens ans och skötsel, går icke allt så fort, som man kan vänta af vanliga dagsverkare eller drängar. Under vintern kunna deremot de 12 lärlingarne icke användas till 372 Den 24 September. körslor i skogarne o. s. y., emedan de då hufvudsakligen måste sysselsättas med de theoretiska studierna, och de kunskaper, som böra egas, innan de kunna utexamineras som rättare. Likväl skola de under hela vintern underhållas och förses med sina tillbörliga rationer, utan att föreståndarne af dem har den nytta, som han möjligen beräknat. På grund häraf ber jag att få förklara, det min tanke är, att det vore högst önskligt, om någon möjlighet funnes att kunna ert hålla en tillökning i den föreslagna summan af 4,000 Rdr, t. ex. det af Landshöfdinge-embetet, såsom mig synes, icke för högt upgifna beloppet, 5,000 Rdr. Den stora nytta, som ifrågav:de skolor åstadkomma i länen, lärer icke vara något tvifvel underkastad. Sådant är förhållandet jemväl på Gottland, och jag har under mina många resor med mycken tillfredsställelse sett, att allmogen börjar sköta sin jord efter vida bättre och rationellare grunder än förut, Och detta tillskrifves hufvudsakligen Landtbruksskolorna. Eleverna hafva, sedan de blifvit rättare, sagt till sina husbönder: ani måste skaffa er andra redskap; ni måste hafva bättre harfvar och plogar!» Verkan af den på Gottland befintliga Landtbruksskolan har varit särdeles stor, ehuru den blott är 8 å 9 år gammal. Jag önskar derföre, i likhet med föregtde talare, att anslaget för ifrägav:d© skolor, måtte höjas med 2,000 Rdr för hvardera. För min del får jag anhålla om bifall till StatsDtsk:s förslag.
Ridderskapet och Adeln har i motion, som till Stalsoch Lag-Utskotten blifvit öfverlemnad, Herr af Robsahm, Carl Reinhold, anfört, alt, då Götha IIof-Räll liar nära nog Rikets halfva folkmängd under sin doravärjo, och Svea Huf-Rätt sträcker sig mer än i 4o mil i längden, sådant i sig sjelf innefattar ett missförhållande, som påkallar rättelse, äfven om Lagmans-Rällerne hädanefter komma att bibehållas; erinrande motionären, hurusom, då Norrige, med en million invånare, har 66 Sorenskrifvare och 4 Stills-Öfver-Rälter, deremot Sverige med 3 millioner invånare, har i 15 Häradshöfdingar och endast 3 Hof-Rätter. Enär det borde antagas, alt vid denna Riksdag Lagmans-Rälterne varda afskaffade, och deraf en tillökning i Hof-Rällernes antal och förändring i deras jurisdictioner så mycket mer blifva af behofvet påkallade, har motionären, som funnit Rikets långsträckta vidd, ojemna befolkning och ringa antal samt på långa afstånd från hvarandra belägna städer, hvilka kunna anses lämplige till Hof-Rätts-Residencer, lägga oundvikliga hinder för en sådan indelning, hvarigenom samtlige Hof-Rällerne lingö alldeles lika domsområ £ih. till R. St.
Dessa orsaker äro allmänt kände, Rörelsecapifalets hastiga förminskning, den deraf följande omöjligheten att kunna realisera fast egendom, och nu omsider, sedan ett par år, Spannmålens vanpris och osäljbarhet. Om det tärande giftet af dessa olägenheter ännu later mindre sig känna i hufvudstaden, central-puncten för allmänna rörelsen, der aflöningen för en stor embetsmannacorps, der Kongl Hofvets lefnadskostnad , de rikes luxe, Tbeatrarnas utgifter, och utlänningens guld, ännu sprida den allt upplifVande penningen, om, säger jag, detta hjerta af Staten ännu äger nog af blod för sinapuls-i slag, så flyta endast några droppar deraf till Statskroppens aflägsnare delar, till dessa landskap, dem man stundom nog orättvist anser för endast underordnade verktyg, på deras fulla kraft beror likväl organismens bestånd) låter man dem med sina producerande näringar tvina bort och falla i vanmagt , skola uteblifna bidrag snart erinra om den sanning , att hufvudstaden är till för landet) men icke landet för hufvudstaden. Den 21 Februarii, 541 Det är naturligt att penningelöntagaren Och capitalisten älska en tid , då alla landtman» naproducter öfversvämma stadens torg och köpes till ett ringa pris. Taflan af denna skenbara rikedom, kan ock lätteligen förblinda äfven en oegennyttig, om landets ställning föga kunnig stadsbo; han ser i denna varumängd i,dessa låga priser endast ett uttryck af fulla tillgångar dem han lätt förblandar med allmän välmåga, och anar icke att den arme landtmannen, som en annan Tantalus, under sjelfva öfverflödet lider brist. Det är äfven i oeconomiskt afseende sant, att ”mennitkan lefveV icke allenast af bröd.” Under det jag beder Gud förskona fäderneslandet från hungersnöd och dyr tid , delar jag icke med en del rätt välmenande men också rätt kortsynta statsmän den tanken, att alla enkla födoämnen böra bekommas till ganska ringa pris.
Han tillhörde (eller hade tillhört) de såkallade ”Exegeter och Philanthroper” 58, bland hvilka en hufvudperson var just den Nordensköld, som lät sin ”Medborgare” underrätta den Stockholmske Polismästaren, huru den Parisiske blifvit, ”med den dygdiges glada bifall, hängd vid porten af sitt hus”. Han hade, efter Konungens död, ingifvit Hertigen den Tryckfrihets-lag, i hvars beskydd Philipson lät sin ”Patriot” öfversätta från Thomas Payne, att ”Monarki, Konungslighet, Konungastyrelse och dertill Arfsrätt, äro småsaker, som, tillika med alla sina narraktigheter, skulle snart blifva öppet lagda under ögonen” 59. Så mycket mindre oväntad böra vi då finna Liljensparres uppgift, att samme Reuterholm med en till och med mäcenatisk huldhet omfattade Thorild. Denna omständighet, ehuru (så vidt jag vet) hittills obekant, synes ock dessutom, såsom innan kort skall visas, fullkomligt bekräftad genom allt det mildrande i slutvändningen af Thorilds öde. Actionerad mellertid, och häktad, var nu denne: i följd af Liljensparres ifriga förmaningar; på Hertigens omedelbara befallning, skrifven med egen furstlig hand vid sjelfve Reuterholms skrifbord, under det den sjuke gunstlingen ej orkade göra sina mot-föreställningar med tillräckligt eftertryck. Förmodligen ansåg Reuterholm det klandervärda i skriften vara, hvad det till större delen var: en öfverdrift af rhetorik. De andre togo det efter ordalydelsen; och lade dertill en uttydning, som tycktes, under dåvarande tids-företeelser, sjelfmant erbjuda sig. Föröfrigt, och då man vet, att i anledning af denna rättegång, och under densamma, oroliga uppträden föreföllo dels i Stockholm, dels i Upsala: så är klart, att dessa skulle i Regeringens ögon göra honom än mera till en farlig person, som på tjenligaste sätt borde aflägsnas. Redan under tryckningen hade, på hemlig tillsägelse, Boktryckaren lemnat ut ark; vederbörande kände alltså innehållet, och kunde desto skyndsammare lämpa sina mått derefter.
Undertecknad Hof-Cantzler upplästes ett, på KonglMajas befallning, författade Förslag tilL KonglMajus Nådiga Proposition till Rikets Ständer, oin en förändrad Redaction af 7 §. Regerings-Fornren, sådant det vid detta Protocoll finnes bi lagd t, hvilket, på StatsRådets Ledamöters enhälliga underdåniga tillstyrkande, af Kongl. Maj:t i Nåder gillades, och skulle, af undertecknad Hof-Cantzler contrasigneradt, på vanligt sätt till Rikets Ständer öfverlemnas. In fidem G. af Wetterstedt. s66 Konungens Nåd. Propositioner. Kongl. Majsts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om en förändrad Reåaction af 7 §. i Regerings-For men. Gifven Stockholms Slott d. 3 f Mars 1818. Kongl. Maj:t, som, med det varmaste nit för G-rundlagarnes helgd och ovillkorliga efterlefnad, föienar den önskan, att i laglig ordning bereda ett förtydligande af deras föreskrifter, i de delar, der sådant af erfarenheten skulle påkallas, har, af flere förekomne anledningar, trott sig böra göra en tillämpning af denna grundsats på hvad 7 §. i Regerings Formen innehåller, rörande Comman<Jo-måI. Genom ett närmare Constitutionelt bestämmande af hvad dermed egentligen bör förstås, undanrödjes, å ena sidan, all farhåga för öfverträdelser och ensidiga tolkningar, som i någon mohn kunna verka på Nationens lagliga ratt, och nödig säkerhet beredes derjemte, å den andra, för Konungens Rådgifvaie i Cornmando mål, emot förtydningar af deras åtgärderoch mot anmärkningar om dessas behörighet. Föreseende nödvändigheten, att gifva en mera bestämd utveckling åt det allmänna stadgande i detta afseende, som 7 §.• i RegeringsFormen innefattar, har Kongl.
Majrt genom nådig remiss anbefallt dess och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier att med underdånigt utlåtande inkomma, hade Kongl. Krigs-kollegium från Place-majoren i Malmö, Kommeudants-embetet derstädes samt Ctiefs-embetet vid Ingeniör-korpsen infordrat yttranden, hvaruti sistnämnda två embeten, jemte ålskillliga anmärkningar emot de i ansökningen uppgifna vilkor, framställt ett nytt förslag till jordbyte, hvarföre Kongl. Krigs-kollegium, som, i det skick ärendet sålunda förekommit, funnit sig icke kunna tillstyrka ansökningen, anmodat Kongl. Majrts Befallningshafvande att inhemta sökandenas utlåtande öfver ofvanberörda tre yttranden. Till följd häraf hade Kongl. Majrts Befallningshafvande, uti skrifvelse den 31 Oktober 1861, till bemälde Kongl. Kollegium insäudt dels åtskilliga Magistratens protokoller, hvaraf inhemtades att staden ingått på det nya förslaget till egobyte samt att stadens innevånare, för deras del, antagit ett uti protokollet infördt förslag till kontrakt om ifrågavarande byte emellan Kronan m. till K St Prut. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 19 Haft. 2 10 Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 51. och staden, dels ock instrument öfver verkställd värdering så väl af den jord som skulle ingå i bytet, som af tvänne derå befintliga Kronan tillhöriga byggnader. Sedan härefter ej mindre Chefs-embetet vid Ingeniör-korpsen blifvit ytterligare bordt,;! än äfven Kongl Krigs—kollegii Advokatfiskals-embete med yttrande inkommit, hade Kongl. Krigsoch Kammar-kollegierna den 10 Februari sistlidet år, med öfverlemnande af samtliga handlingarne i målet, afgifvit det af Kongl. Maj:t infordrade utlåtande, hvarvid Kongl.
Vid ett ämne, som sedan sistlidne Riksdag är hvilande på bordet, för att vid denna snart Ridd, 0, Ad, Prot. N:o 11. 12. 83 Den 13 Mars. afgöras. Constitutions-Utskottet inlemnade till Riksens Ständer den 13 Augusti 1812, dess förslag att till 14. §. i JustitiaeOmbudsmannens Instruction ett tillägg måtte göras, så lydande: Äfven bär JustiticeOtobudsmannen vid hvarje Riksdags början till Riksens Ständers ConstitutionsTJtskett inlemna de öfver dess Ämbets,förrättningar, sedan sista Riksdag hällne Diarier , för att af detsamma granskas. ConstitutionsUtskottet ansåg såsom en deraf blifvande naturlig följd, att ConstitutionsUtskottet borde med sitt på en sådan granskning grundade yttrande, vid hvarje Riksdag, till Riksens Ständer inkomma, innan nytt val till Justitieombudsman af Riksens Ständer anställes, (Här upplästes ConstitutionsUtskottets Memorial, rörande detta ämne, pag. 1664, 3 delen. Bihang till Ståndens Protocoll år 1812.) Tre RiksStånd stadnade i det beslut, att detta Memorial skulle hvila, och frågan straxt vid nästa Riksdag afgöras, helst någon verkan af beslutet ej förr än vid nästa Riksdag vore nödig. (Upplästes Utdrag af Protocollet hos Ridderskapet och Adeln, Prestoch BorgareStånden , i anledning af berörde Memorial.) Jag utbeder mig att få anmärka, att denna fråga, ehuru af ConstitutionsUtskottet beredd , emedan JustitiaeOmbudsmannens Instruction af berörde Utskott är författad, likväl ej är af samma natur, som Grundlags-frågor. Den kan af tre Stånd afgöras, och beslutet deröfver kan, så snart det vunnit Konungens nådiga sanction, genast befordras till verkställighet. Deti J3 Marti 8J Saken kan, såsom liggande på bördet, äf Riksens Ständer upptagas och genast afgöras.
Förträffligt löjlig tedde sig hr Gründer, som träffat typen på kornet: sluddrig, slarfvig, idiotisk, ceremoniös och gentil operettkung. Ej mindre dråplig, visade sig hans premierminister i hr Hirschs kostliga skepelse, som mycket roligt föredrog sina glanskupletter om hofnackarne. Vi varna dock för en viss benägenhet att maskera sig efter kända mönster — från verldsteatern. Det är icke alla som det är roligt se ga igen på detta vis och för det andra äro ej alla personer s&amp; älskvärda och fördomsfria som en viss populär diplomat, utan de bli arga, rasande. Det är ju ej heller alltid den maskerade fotografien, teatern kultiverar, den må den gerna ha i fred som ganska ärligt näringsfång. Fru Bergström visade en ännu ungdomligt vacker drottning, som utmärkt uppbar sin rang under de mest bryd-samma förhållanden, och hennes dotter, Flora-Hermia, hade af fru Carlbeck lånat både snutfagert yttre och en viss morskhet. Sången var litet skral. Ännu mer hr Anderssons, hvars tenor ej kan ersätta hr Lindblads, som teatern behöft ha qvar. Hr A. fram-stälde en vanlig primo amoroso, men utan den putslustiga komik, Dahlgren i verlden i sina fladdrande band och sin lilla gröna krinolinrock ymnigt utvecklade som prins Smaragd eller Saphir eller hvad han heter. Hr Johanson gaf sitt lilla sångparti mycken hållning genom sin voluminösa röst och tog sig för öfrigt vederbörligen Mefistofeliskt ut som den beskedlige mördaren och hustru vännen Popolani. Kör och orkester fullgjorde korrekt, raskt och lifligt sina partier i denna operett och uppsättningen var högeligen elegant, » hustrutablån » särskildt arrangerad med mycken rikedom och smak.Teatern har sedan inöfvat » Fritz och Lisa », ett godt val, som bör utsträckas till flera af Offenbachs näpna små bluetter. Ja, kunde teatern ej rent af försöka sig på Hoffmans 6agor, der hr Kloed och fru Cederberg utmärkte sig så mycket på f. Nya Teatern?
I länder, som hafva atlägsnare eolonier, har man väl försökt deportationsstraff; men för det första äger icke Sverige några eolonier, och för det andra är ändamålsenligheten af delta straff mycket tvifvel underkastadt. Hvad man med säkerhet vet, är, alt det är utomordentligt dyrt, och skulle troligen i verkställigheten för värt land möta oöfvcrviunerliga svårigheter. Det återstår således intet annat, än alt föreslå en ändamålsenligare organisation af frihetsstraffen och i sammanhang dermed af fängelserna. Under det sista decenniet har knappt någon discussion i det allmänna förekommit om fängelseväsendet, der man icke varit ense om att gifva företrädet ät, antingen det s. k. Auburnska eller det Ph i la del ph iska cellsystemet, under det man helt och hållet förkastat det gamla systemet af 150 Den 26 April e. m. Läde gemensamt arbete med tillåtna samtal fångarne emellan och gemensamma sofrum. Det system, som nu af K. M. blifvit framstäldt för R. St., och hvilket ligger till grund för LagUtsk:s förevar, betänk., är ett slags blaudning af det Philadelphiska systemet, eller ensamhets cellfängelse, förenadt med arbete, för kortare strafftider af högst 2 år, med det Auburnska eller cellfängelse för natten med gemensamma arbetslocaler för dagen, med dervid ålagd sträng tystnad. Jag har ännu icke hört framställas något skäl till förkastande af dessa modificationer, åtminstone såsom försök betraktade. Väl har man, såsom jag i början af discussionen nämnde, påstått, alt det allmänna tänkesättet icke vore i denna sak mognadt och att företaget vore en alltför stor ”nyhet”; men hvaruti förändringens skadlighet eller overkställbarhet skulle bestå, har man icke bekymrat sig om att uppgifva. Bland invändningarne emot det nya straffsystemet äro tvenne, som betydligt motsäga, ja nästan upphäfva hvarandra. En af systemets motståndare har t. ex. påstått, att det vore alltför strängt, under det han hållit en mycket vacker predikan om billigheten alt straffet försonade brottslingen med samhället; och hau har, såsom mig tycktes, föreställt sig, att det gamla straffsystemet vore ett sådant försoningsmedel.
För att nu, i dep mon, som innehafvare af sådana obligationer kunde vilja omsätta desamma, minska Riksgälds-Contorets förenämnde behof, beslöto Fullmägtige den 9 Mars i836, att för ifrågavarande Obligationer tillåta omsättning på enahanda vilkor, som blifvit stadgade i afseende å de här ofvannämnde, i Januari och Februari månader samma år förfallne, Obligationer, hvilket ock tillkännagafs allmänheten genom Tidningarna. Sådana i Juni och Juli månader nämnde år förfallne Obligationer blefvo derefter omsatte till ett belopp af 285,5oo R:dr. Den förut för årets behof till den 1 September calculerade summa af öfver 5oo,ooo R:dr var således nu förminskad med beloppet af de omsatte Obligationerne. Dessutom hade, tidigare än som vid calculens upprättande beräknades, lill Riksgälds-Contoret ingått åtskilliga inkomstposter, och Kongl. Stats-Contoret hade icke, enligt förmodan vid caiculens uppgörande, ännu i Augusti månad för Statsbehofvens fyllande uttagit en uti beräkningen inbegripen summa af R:dr 600,000. Dessa omständigheter hade verkat derhän, att Riksgälds-Contoret, vid September månads början, egde en behållning i Banken af mer än 800,000 R:dr; och gaf detta förhållande Commissariatet anledning till den hemställan, att RiksgäldsContorets i Juli månad 1833 till ett belopp af 400,000 R:dr ulgifna Obligationer med 5 procents ränta måtte uppsägas lill betalning. Förenämnde lill Augusti månads slut beräknade utgifter hade emedlertid icke försvunnit. De hade endast blifvit uppskjutne utöfver den beräknade liden och stodo qvar tili utbetalning, troligen inom årets slut. Då nu, med afseende härå, calcul uppgjordes öfver Riksgälds-Contorets blifvande ställning vid i836 års slut, visade sig väl, att Contoret då kunde påräkna en tillgång utöfver bestämde behof af något öfver 3oo,ooo R:dr ; men detta var otillräckligt för inlösandet af de till uppsägning anmälde Obligationerne.
Visserligen har han förut 700 till 800 Rdr; men då denna lön ansetts otillräcklig, såsom den i sjelfva verket är, har man erbjudit honom 1,000 Rdr för att förmå honom att qvarstanna på sin plats. Härtill komma nu åtskilliga utgifter i och för hans behof i egenskap af lärare, hvilka utgifter upgå till minst 500 Rdr, hvadan hela kostnaden för denne lärare stiger till 1,500 Rdr. Vidare erfordras en skicklig handtverkare för att undervisa eleverna, utom i andra slöjder, äfven i sådana, som afse tillverkningen af åkerbruksredskap. Denna kan icke erhållas för mindre än 400 Rdr i lön, och om hans underhåll beräknas till enahanda belopp, blir summan 800 Rdr. Ytterligare åtgår för elevernas behof af papper, böcker, ritmaterialier m. m., minst 100 Rdr. Dessutom behöfvas en mängd andra materialier, såsom jern, trädvirke o. s. v., ämnade till elevernas begagnande i och för inhemtande af praktisk öfning i de vid ett landtbruk förekommande slöjder. Jag antager kostnaden härför upgå till 100 Rdr. Nu för tiden måste föreståndarne lemna eleverna någon, om äfven ringa lön, och vid Landtbruksskolan på Gottland har icke funnits någon elev, som icke erhållit 25 Rdr Bko om året. Jag anser dock, att detta belopp bör höjas till 40 Rdr för hvarje elev, hvilket för 12 sådana gör 480 Rdr. Således upstår en summa af 2,980 Rdr, hvarvid bör märkas, att föreståndaren måste åt eleverna gifva föda och husrum samt bekosta öfrige nödvändighetssaker för dessa personer, såsom tvätt och dylikt. Af de 4,000 Rdr, som Utsk. föreslagit att utgå till 3:ne nya Landtbruksskolor, återstå fördenskull 1,020 Rdr, hvaraf föreståndaren skall hafva sin lön.
Ständer, alt, genom en underdånig skifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, det Kronohemmansoch Nybyggesåboer i de norra Länen må erhålla rättighet, att, utan föregången ansökning och anställande syn, samt utan all slags afgift, få till tjäru-bränning använda de å nämnde hemmans och nybyggens områden varande stubbar, rötter och vindfällen, der dessa områden äro genom afvittring bestämda och afrÖsade; men der ingen afvittring ännu för sig gått och intill dess sådan blifvit verkställd, må enahanda rättighet tillkomma Kronohemmansoch Nybygges-åboerne, å de till deras lägenheter angränsande ännu ofördelade marker, till så stor vidd, som, beräknad efter hvarje lägenhets, vid skattläggning stadgade, eller i brist deraf, vid lägenhetens första utsyning och beviljande, provisionel föreslagna och antagna hemmantal eller storlek, är för orten enligt afviltrings-stadgan tillåten, och hvilken vidd Konungens Befallningshafvande eger, i afseende på nu ifrågavarande rättighet, utan all kostnad å Krono - 32 Besv. och Oecon. Utsk. Bet.cLe. N.o 76. hemmanseller Nybygges-åboens sida, för hvarje lägenhet, efter denna grund provisionel, tills afvittring derå för sig gått, stadga. Stockholm den 28 Februarii 1829. TÖCKHOLM, P. A. Norstedt & Ytterligare Utlåtande, angående föreslagna åtgärder till skogs besparing, dels genom trädens qvistning vid allmänna sommar-vägar, dels genom trädqvistars eller grenars begagnande vid uppställning af vintervägar. I anledning af Herr af Sillens , Georg Axelj i ämnet väckta 2:ne serskilda Motioner, har Utskottet uti dess, under N:o 6, den 2 sistlidne Januarii afgifne Betänkande: 1:0