Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ja, då säger jag madame Louise — ni vet, att jag fick säga Louise på Säfsjö, jag var så mycket äldre än ni, nästan dubbelt så gammal, mins ni, när vi räknade ut det och ni bad att få säga »farbror». — Ja. — Jaså, ni kände igen mig, ja, jag har väl inte förändrat mig så mycket som ni. Och ändå var det något hos er, som föreföll mig bekant, när jag igår råkade er och som gjorde, att jag genast frågade kapten Sölfve: hvem är den där charmanta damen? Professorskan Wehlert, svarade han, Louise Anker i sig själf. — Och då kom ni ihåg mig? — Hvad ni är stygg, liksom jag någonsin kunde glömma den där sommaren och er, den lilla pikantaste, uppriktigaste, naivaste oskuld, jag någonsin råkat. Jag har inte sett många unga flickor sedan dess, det fins inga unga flickor i Paris, åtminstone inte i er genre, bara unga fruar, hvilket ju också är förtjusande, men farligare. Apropos, jag är nyfiken få veta om ni är lika egendomlig och olik alla andra som ung fru — som ni var som ung flicka. Han drog sin stol närmare hennes och såg henne in i ögonen. Hon vände sig bort och sade hastigt, för att byta om samtalsämne: — Ni har haft mycken framgång under dessa år. Jag gratulerar er till medaljen. Det var en stor heder ... — Ja, den var rolig nog. Hvem kunde trott det sist vi råkades. — Jag trodde det, jag förutspådde, att ni skulle bli en ryktbar målare. — Är det möjligt? Visa mig nu de där skizzerna! Det var under min aldra argaste impressionisttid, innan jag fann mig själf, min stora efterapningsperiod, som jag nu inser, att den var, då jag var hemma i Sverige. Den gången hade jag endast studerat, några år, jag var alldeles yr och försökte måla som de andra, kamraterna och mästarne. Det är märkvärdigt, att det skall vara så svårt att begripa, att man i konsten som i lifvet aldrig kan se med andras ögon, endast med sina egna. Tag fram dem, så är ni snäll! — Hvarför vill ni se dem, jag har för öfrigt endast en skizz, mitt porträtt. — Låt mig se, det kan vara lustigt nog.
”Som jag likväl sedan haft ett litet samvetsqval öfver min stöld, ber jag er, min kusin, säga mig om jag utan samvetsqval kan behålla frukten af min industri?” ”Jag vågar ej dömma i samvetssaker men hvem har ej hört att ångern botar alla sår!” ”Men nu är just händelsen, att jag, långt ifrån att känna den – ty ånger och samvetsqval äro ej detsamma – ingenting högre önskar än att kunna gifva desse tvenne flyktingar ännu en syster men den skulle ock ega den färg, att jag sedan kunde låta all dylik industri hvila Är ni nyfiken att veta den färgen, min kusin?” ”Icke det ringaste! Det skulle kunna vara grönt, som jag aldrig tålt, eller blått, som jag aldrig ärnar bära.” ”Jaså, ni föraktar både hoppet och troheten – men jag säger er, att jag ändå en vacker dag måste ha en blå ros att lägga bredvid de begge andra.” Under dylikt skämt fans tiden icke till för de lyckliga, och man blef mäkta förvånad, då vagnen stadnade utanför fruntimrens port. Vid skilsmessan beslöts, att följande aftonen – den sista af de tre sällhetsdagarne – bäst kunde tillbringas på spektaklet. Kusin Jean skulle föra ”sin tant” och ”sin kusin” på kongl. operan, alla unders under, hvarom fru Emerentia så mycket drömt, utan att ännu hafva skådat med sina verkliga ögon. Huru våra damer sofvo natten före en så vigtig tilldragelse, är lätt att förstå. I händelse fru Emerentia och Blenda känt till lokalen, och framför allt om de fått välja plats, är det ganska tvifvelaktigt om de beslutat sig för den, till hvilken kusin Jean förde dem, ty de ville gerna både se och bli sedda. Men hvad var att göra! Kusin Jean hade tagit avantscenen på första raden, och huru hennes nåd än sträckte sig genom ”gluggen”, försäkrade hon likväl att hon var viss om att herrskaperna, som sutto på de ”öppna” raderna, sågo mycket mer och långt bättre. ”Men här”, svarade deras artige kavaljer, ”är man deremot inkognito!” Detta magiska ord återförde genast vår fru till verkligheten.
Häri tror jag mig äfven finna skälet, hvarföre så många talare af detta Stånd, annars kände som vänner af en fullständigare bildning, nu uppträda emot det obligatoriska studiet af detta klassiska språk. En talare före mig har anfört, att äfven i det fria Schweitz fordringarne på kännedom i grekiska språket vid afgången ur skolan äro så höga, att de nära nog motsvara ett iaudaturspensum vid vår philosophiska grad. Ja så är det, och äfvenså i Wurtemberg m. fl. länder, men hvarföre är det så? Det sker derföre, att man dervid på samma gång meddelar kännedom om en litteratur, som innehåller sköna och värderika saker, och vet att straxt i början väcka ynglingens håg derför. Man kan väl säga, att alla dessa skrifter äro öfversätta på nu lefvande språk, och att man derigenom kan lära sig känna dessa utan ett tidsödande studium af ett utdödt språk. Detsamma vinnes dock aldrig dermed, ty de grekiska lörfattarnes stora tankar äro tillika klädda i det skönaste och mest utbildade språk, menniskorna hittills uppfunnit, och bidrager det utan tvifvel mäktigt till skönhetssinnets utveckling i detta afseende hos ungdomen, att äfven lära sig känna detta språks väljudaude toner. Hvarföre måste i det fria England hvarje yngling, som gör anspråk på att blifva ansedd för en gentleman, förvärfva sig 426 Den 17 Mars f. m. en ej ringa kännedom i de klassiska språken? Derföre att de ädlaste grundsatser och tankar i den friare statsmannaläran blifvit uttalade på dessa språk, och liar denna klassiska bildning också skänkt England de ädlaste och mest högsinnade statsmän, den nyare tiden haft att framvisa. Fransmännen egna visserligen ett trägnare studium åt latinet än åt grekiskan, ja mera än Engelsmännen och Tyskarne, men de göra det tvifvelsutan dels derföre att deras eget språk utgått ur Romarnes, dels derföre att deras kallare och mera logiska skaplynne mera egnar sig åt den stränga logik, som genomgår de latinska författarnes skrifter.
Då i det öfriga Sverige indelningsverket blifvit sålunda tillämpadt, att i allmänhet två och understundom till och med tre hela hemman anslagits till hvarje rusthåll eller soldat-rote, hade inom Småland en särskild tillökning i detta förut nog hårda onus tillkommit dymedelst, att af de tvänne hemman, som till en början mera allmänt varit indelade till rusthåll, det ena sedermera blifvit ålagdt utgöra rotering till knektehållet. Denna åtgärd, vidtagen inom en så ofruktbar landsort, som Småland, förefölle besynnerlig, men ännu besynnerligare det faktum, att denna så kallade straffrotering, påbjuden af en envåldsregent, mot hvars magtspråk inga medel funnos, och tillkommen i en tid, då de olika landskapernas tillgångar ej vore så väl som nu kända, kunna under en tiderymd af snart tvänne sekler, oaktadt täta erinringar om rättelse, fortfarande ega bestånd. Och icke endast nog dermed, att de under Konung Carl XI:s tid, såsom grund för indelnings-verket inom Småland, utfärdade så kallade knekte-kontrakterne ännu bestodo; ty tvärtemot den i nämnde kontrakter gifna konungaförsäkran, att rotarne nu och i tillkommande tider skulle vid kontrakterne säkert och ofelbart beskyddade blifva och dem alltså icke affordras annat eller mera än det. som genom samma kontrakter dem blifvit ålagdt, hade under tidernas lopp så väl knekte-torpen mäst utvidgas, som jemväl åtskilliga andra prestationer åt soldaterne tillkommit, hvarom kontrakterne ingenting förmälde, och detta till den grad, att, noga räknadt, rustningsoch roterings-besväret nu mera blifvit mångdubbladt mot hvad det var vid den tid, då indelnings-verket först kom till stånd. Det skulle väl, enligt motionärernes åsigt, kunna sättas i fråga, huruvida kontrakter, sålunda å ena sidan 'förverkade, vidare vore för den andra parten förbindande, och Sammans.
Ad. blef antagen, nästan detsamma som 2 och 3 §§:ne i Ulsk:ns förslag, hvilka i följd af Gr. Frölichs förslag komma att utgå. Gr. Frölich torde bäst sjelf derom kunna upplysa. Det blefve således ej någon omarbetning utan blott ett omflyttande af hvad Gr. Frölich i sin första § intagit till sina behöriga ställen i 2 och 3 §§:na. Om nu den t §:n, på hvilken hela bancolagen hvilar, icke här undergår någon förändring, eller att den inbjudning, som är gjord, icke antages, så anser jag att Utsk:n icke kunna handlägga ärendet utan att först hos de RiksStånd , som äro af olika tanke med Presteoch BorgareSt:n, göra hemställan att sig med dem förena , ty liela logen hvilar sedan pä denna 1 §. Jag har åtminstone vid de beslut, som blifvit fattade, helt och hållet stölt min åsigt derpå, att R. o. Ad. skulle genom inbjudning antingen från ett Stånd, såsom nu inträffat, eller från sjelfva Ulsk:n ändra sitt förut fattade beslut, och på denna grund har jag röstat för de derpå följande §§:na, med undantag af de 3:ne första, hvilka, såsom jag vill minnas, innefattades i Gr. Frölichs 1 §, och jag skulle säkert handlat annorlunda, om jag trott alt detta R. o. Ad:s beslut skulle blifva gällande. Jag fortfar således alt yrka antagande af inbjudningen, emedan den betydligen lättar göromålen i Utsk:n och snarare leder till ett resultat. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Det är visserligen sannt, att R. o. Ad. flera gånger så välantagit inbjudningar frän MedStånden, som beslutat sådana lill dem; men missbruk lära icke kunna upphäfva lag. Jag vill förklara, att jag för min del så väl betackar mig för BorgareSt:s ifrågavar. inbjudning, som jag i allmänhet önskar att dylika inbjudningar vöre lika obekanta för våra riksdagsförhandlingar, som de äro det för våra grundlagar. Jag förenar mig med de herrar, hvilka yrkat ett afslag eller ett läggande till handlingarna af denna inbjudning.
Lika med reservalions-auslagen deri, att den fixerade summan icke får öfverskridas, skilja de sig från dem deruti, att om å de vanliga anslagen upkomma besparingar, kan regeringen använda dessa icke blott till det ändamål, hvartill anslaget är gifvet utan äfven till andra föremål inom HufvudTiteln. Vill man således binda Rege ringens händer, så bör man göra alla anslag till reservations-anslag, ty då har Regeringen inga besparingar att tillgå utan måste använda medlen till endast det ändamål, lör hvilket anslaget är gifvet, och Regeringen skulle då hafva ganska svårt att reda sig. Reservations-anslagen äro nödiga derföre, att om ang:de företag som skall verkställas, man icke bestämdt vet kostnaden, men hvilket företag likväl är af den beskaffenhet, att förslags-anslag dertill icke bör beviljas. Man bestämmer då, en så hög siffra, att den är tillräcklig, men med det vilkor, att besparingar å anslaget icke få användas till annat ändamål. Derföre har också, innan läroverken ordnades, det varit nödigt att åt dem gifva reservations-anslag. Man kände icke bestämdt huru mycket penningar kunde dertill åtgå, men att förvandla detta anslag till ett förslags-anslag, hade varit att Den 21 November e. m. 609 att träda B. St:rs beskattningsrätt för nära. Jag kan således icke finna annat, än att från Begeringens synpunkt, man bör vara tacksam för Utsk:s ifrågav:de förslag. Vill Regeringen hafva bundna händer, hvaraf jag likväl icke kan inse fördelen, och den följaktligen vill hafva alla anslag förvandlade till reservations-anslag, icke förlora B St:r i maktfullkomlighet något derpå. Hr Printzensköld: Nog har Gr. lagerbjelke rätt i sin framställning om naturen af förslagsoch reservations-anslagen, men jag tror att det icke förhåller sig alldeles så som Gr:n säger, att ifrågav:de anslags-förvandling till reservations-anslag skulle göra Regeringens händer mera bundna än om de uptages såsom ett vanligt anslag.
Brån belåning undantagas alla skadade varor, och dessutom Vin, "Olja, Bränvin , Tran, Pottaska, Frukter, Kläden, Ull, Viktualier, Fisk, Glas, Porcelain m. fl. rinnande eller förderf underkastade varor. Denna Råne-inrättning medgifves till en början endast i Stockholm och Götheborg; dock bör en särskild summa för denna Stad alsättas, och derför särskild säkerhet sättas. Innan denna inrättning får träda i verksamhet, måste Tulltaxans reglering föregå; ty 7 5 prC. Pull t. ex. på Facturvärdet, billigen nedsatt af II. H. Stander, rubbar varuvärdet betydligen. Dernäst mynt-reglering och snart förestående Realisation. Statsoch Banco-Utskoltens Utlåtanden. ccrx De på 3 ä 6 månader utstälde förskrifningar kunna förlångas på lika tid, med iakttagande af Låne-Contoirets säkerhet, och andre Låntagares väntan af lån. Liksom Jernhelåning (i Stockholm Nl>) hvilar uppå Vågbetjeningens Attester, så kunde äfven Tjärhofvets och Packhusets edsvurne tjenstemäns Attester grundlägga varubelåning i Stockholm. — Finner Inrättningen stadga och förtroende samt stort tillitaride, (hvilket intill nästa Riksdag bör hafva visat sig) så hör särskilda Magazin hållas eller köpas, hvarefter hyra särskildt ålägges Låntagaren. Mindre belopp än R:dr 1000 bör ej belånas; ej större än R:dr B:co 30,000. Bilaga. Litt. D. Banco - Disconten. i:mo. Ränta beräknas å. 5 prC. till Inbetalningen och betalas då. atdo. Straffränta beräknas 8 dagar från förfallodagen och är 3 prC. öfver Vanlig ränta. 3:tio. Lagsökningen sker 2 månader efter förfallodag. 4:to. Lån på 6000 R:dr och derunder omsattes med ~ dels afbetalning hvarje \ år. 5:0. Lån meddelas ända till 10,000 R:dr B:co på 1 ä 4 månaders tid, emot full inbetalning å förfallodag. * 6:0. Låntagare ege rätt att inbetala
Jag skall likväl ej förlänga densamma, ty jag kan ej i någotdera af de begge talares anföranden, hvilka nyss yttrat sig, finna något, som kan föranleda svar å min sida. Den beskyllning, som jag fått uppbära, att mitt förslag skulle ingripa i äganderätten, vederlägges bäst derigenom att man läser sjelfva förslaget. Om detta förslag kunde anses ingripande i äganderätten, så skulle på samma grund detta äfven kunna sägas 0111 hvarje annan författning, som bestämde nya åligganden och äfven om det förslag, sorn Frih. Sprengtporten i förmiddags framställde. Jag skall ej ytterligare förlänga discussionen, utan anhåller blott om bifall lill den framställning jag gjort. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Sedan discussion blifvit öppnad om ett amendement i en författning, sorn måhända är af stor vigt, så torde det äfven tillåtas mig alt säga några ord. Jag hade eljest ej ämhat yttra mig örn denna författning, men jag har likväl anledn. af den extemporerade framställning, som af motionären blifvit gjord, alt tinna betänkligt alt nu kasta mig in på ett lagförslag, hvilket, på sätt en annan värd ledamot yttrat, ovedersägligen, om det ej innebär någon förnärmelse af äganderätten, åtminstone ställer den i sin verksamhet med bundna händer. Jag kan ej föreställa mig möjligheten af, att en fri medborgare skulle vara bunden i sina contractsförhållanden med sina underhafvande, att besluta så eller så.
Friherre af JVebterstedt hemställde om, Sedan Ridderskapet och Adeln behagat be. stmaia tiden för åtnjntningefl af biträdet, R dderskapet och Adeln icke äfven skulle b haga bifalla det större anslaget äf orsak att Riddeiskåpets och Adelns önskan, att Dea 29 Juli e. m. T493 arbetet mätte påskyndas, derigenom lättare vunnes. Grefve Lilljehcr antz: Alla. Calculer äro ställda på bidragens utgående i 6 ar, och på fyllnad af den yppade bristen, under dessa bygghadsär. Jag har sjelf föreslagit 250,000 R:d.t men di gjorde denna summa tillfyllest, emedan 60 ProCent af ActieCapitalet skulle under dessa 6 år inbetalas. Nu, sedan Hög lo fl. Utskotten under min frånvaro samtyckt att under berörde 6 byggnadsår från och raed 1815 till och tued 1820 endast 40 ProCent af ActieCapitalet bör utgå, fylles icke ärliga byggnadskostnaden med mindre än 500,000 R:d. _ Intet skal finnes således att endast bevil! jo 250,000 R:d. årligen, emedan man då så gerna kunde taga hvilken summa sorn heldst under 500, 000 R:d. Sedan man är öfverens, att arbetet efter fastställd plan bör fortgå under ofianämnda 6 år, finnes så mycketTnindre något skäl till betänklighet hvad biträdessumman angår, som i en sednare punkt stadgas, att det sorn icke verkeligen åtgår till och med år 1820, icke blifver någon fordran för Bolaget. j Den 2g Juli e. m. Ropades i allmänhet Nej. Herr Våhlman föreslog proposition pä det förra alternativet. Ropades Nej och yrkades Notering. Propositionen dertill upp.sattes. härefter och justerades, så lydande:
Lagens mening vara ensligt fängelse och afskiljande från gemenskap med andre personer, denne förklaring skall vara nog fri, då Lagens ord dermed icke på något sätt instämma, och enär det ensliga fängelset, ehuru det mildaste af alla kropps-straff, likväl på samma gång är det plågsammaste och mest oemotståndligen verksamma, skall Utskottet saknat grund för påståendet, att hvad Lagen kallar svårare och Utskottet förklarar för ensligt fängelse, är någonting annat än en verklig tortur, då det användes i sådant ändamål som här är i fråga, nemligen att förmå den misstänkte till bekännelse ; hvarföre Rutberg förklarat sig förblifva vid sin mening, att allt användande af fängelse det må kallas enskildt eller svårare, eller hvilken plåga som heldst till bekännelsers uttvingande, bor från Lagarne ovilkorligen bannlysas; 2:0 att skyldigheten för fångvaktare, att vid hvarje besök i fängelse, medhafva 2:ne viltnesgilde personer, så mycket heldre, oansedt de svårigheter dervid kunna finnas, bordt stadgas, som det oftast kan vara vådligt för en Fångvaktares egen räkning, att ensam Öppna ett fängelse rum, Lagutskottet* BetHnkandtn, I3S3 och det derföre alltid Sr nödvändigt att han medhafver följeslagare, hvarpå tillgång också ej skall kunna fela, då vaktknecktar vid ett fängelse alltid måste finnas, hvilke äro eller böra vara vittnesgill de personer, samt man i öfrigt icke saknar exempel, att Fångvaktare, som utan dessas biträde eller annat sällskap vågat sig in i Fängelserum, blifvit af Missdådarne öfverfall ne och fått ångra sin oförsiktighet, jemte det fångar på detta sätt kommit i tillfälle att rymma; 3:o att det straff Rutberg föreslagit för fångars ofredande, skall vara noga beräknadt att slå i öfverensstämmelse med redan gällande
Foreningen for Sjnkrgrd i fattigu Hem. Foreningen for f iilgoreahetens ordnande. Foreningen for om och sedlig modersufird. Foreningen S. de C. Handsrbetets Viinner. Klara Barnhem. Kronprinsessan Lovisas Ybdanstult for sjuka Baru. Kungsholms Sjukvldsforening. Kungsholins Skyddsforening. Kvinnoforbundet for Sveriges Forsvar. Lappska Dlissionen. Lotten Wennbergs Fond. Malmqvistska Uppfostringsanstdten. Sjukhemmet pii Mariehiill. Bkolaiz for Sinnessloa Barn i Stockholm. Smiibarnsskole-Siillskapet. Sofiahemmet. Stiftelsen for Ganila I ' jgnarinnor. Stockholms Allmiinna Skyddsforening. Stockliolnis Arbetsstugor for Barn. Svenskn Allmiiima Iivinnoforeningen till D j n r p s Slcydd. Sveaskn Federationsafdelningen. Svenska Evinnofore~~iiigen for Fosterlanclets Fo1: svar. Siillskapet Fattign Barns Vgnner. Siillslrapet till Arbetsfliteiis Befriimjaiicle. Unga Flickers Viinner. De ord, hvarmed fru A.gcZcb Montslizcs B allas viigaar skall tolka de Iranslor, som manat dessa de svensba kvii~norims representauter aft brine drottning Sofia sin hyllniag, iiro af foljsncle lydelse: Eders Majestat! 8 I dessa dagar, clii hela Sveriges folk med taclrsamhet bliclmr tillbaka pii 25 lyckligs i f, L af rilc utveckliag och frm&amp;tskridande under H.
Oeconomie-Utskottet, för sin del , har genom så väl fö ra tiders sorn genom egen erfarenhet vid denna Riksdag funnit, att frågorna om den i flerfaldigt hänseende skadliga och Jordbruket betungande Hålloch Reserve-skjutsen, vid flera Riksmöten utgjort ett både vigtigt och icke sällan af stridiga intressen obehagligt öfverläggningsoch tviste-ämne; samt är fullkomligt af den öfvertygelsen, att örn icke Skjuts-inrättningen inom vårt Fädernesland, i anseende till locala omständigheter och en mindre allmän rörelse, kan i det hela och öfver allt sättas på den fot, som den befinnes vara i de öfriga af flera Naturens och Climatets förmåner gynnade Europeiska länder, densamma dock i en icke obetydlig man torde Den 2 o Juli. 1977 torde kunna inrättas och jemnkas på ett sätt, att deri upphörer, att för Landet vara så besvärande och tryckande som hittills. Det enklaste och, man torde få tillagga, enda medlet härtill, som kan väljas, är antagandet och inrättningen 'af de uti flera till Utskottet äfven vid denna Riksdag inkomna och nu uppräknade och detaillerade Memorial föreslagna fragtoch forvagnar, ufed hvad som med dessa inrättningar för öfrigt kan äga gemenskap. Enär Utskottet, å ena sidan icke kan anse dessas inrättande å alla orter och på alla vägar inom Riket möjliga, ja nästan icke behöfliga, då ett inskränkt antal af sällan passerande resande, samt längre afstånd imellan Städer, som dessutom icke ännu äro af så betydlig mercantilisk vigt, samt ett glest bebodt Land alltid gör Skjutsningsskyldigheten mindre ofta påkommande och således sällan betungande för de skjutsande, samt en Forvagns-inrättning i sådana omständigheter icke kunde bära sig och äga bestånd , tror Utskottet å andra sidan, att på de större och allmännare vägarna både behofvet krafveldessa inrättningar och alt, änskönt rörelsen, sorn alltid är jemnast och störst närmast de större Städerna, på afsånd derifrån aftager, denna likväl är nog tillräcklig att kunna underhålla och till en påräknad båtnad befrämja dessa företag.
Vid förnyad föredragning af Stats Utskottets, den 18 dennes under N:o 610, afgifne, samt den 20 derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om ersättning af staten för Svenske medborgare» lidne förluster genom upphringningar; fann Ridd. och Adeln för godt att rr.ed afslag å berörde Utlåtande förklara, det ersättning borde ega rum, för de förluster, hvilka, enligt 1812 års Ständers gifna löfte, kunde till 1 etalning godkännas; och stadnade Ridderskapet och Adeln, i afseende på de grunder efter hvilka en sådan ersättning borde bestämmas, i följande beslut: i:o Att 1, 2, 3, 4, 5> 5> 7»- 8, 9, 10, 13. 14, 15, 18, 19, ao, 27 och 29 puncterne uti Friherre Hjertås, Fredric, vid Utskottets Utlåtande bifoga, de Reservation, af Ridderskapet och Adeln godkändes ; 2:0 Att som Ridd. och Adeln ansåg någon ersättning för de i 23, 54 och 55 puncterne af samma Reservation omförmälte utgifter icke böra «/3- aia Prut. Ut dr, d, »S Ne*t 2333. ega rum, berörde frenne puncter af Bidderskapefc och Adeln ogillades; 3:0 Att nedannämnde puncter uti berörde reservation borde erhålla följande] förändrade ly, delse : .11 Pune ten: Som Svensk Man mä ej den anses, hvilken, seda13 förlusten timat, afflyttat ur Bikef. 12 Punclen. Eeclnmenten åligge, att med Ed inför
B. bifogade kostnadsförslaget närmare utvisar, blifvit beräknad till omkring 105,000 R:dr, hvartill bör läggas dels 4,000 R:dr för uppförande af jernstaket med port emellan paviljongerna åt sjösidan, dels ock 3,000 R:dr för gårdens planering och plantering, så att sammanlagde utgiftsbeloppet enligt detta förslag komme att uppgå till ungefär 112,000 R:dr. 1 paviljongerna skulle kunna uthyras 27 rum, hvilka, om hyran beräknades till 150 R:dr för hvarje rum, komme att inbringa 4,050 R:dr, hvarjemte minst 450 R:dr kunde beräknas i hyresinkomst af uthuslägenheter, så att sammanlagda hyresinkomsten torde kunna upptagas till 4,500 R:dr, eller omkring 4 procent ä det nedlagda kapitalet. Häraf synes, att den förlust, som Riddarhuskassan till följd af de nuvarande gårdsbyggnadernas borttagande komme att vidkännas, blefve efter de nya byggnadernas uppförande i det närmaste ersatt. Då dertill kommer, att enligt Direktionens åsigt ett sådant ordnande af platsen ingalunda blefve vanprydligt, utan fastheldre komme att i väsendtlig mån bidraga till dess försköning, anser Direktionen, som jemväl får fästa uppmärksamheten derpå, att de nuvarande gårdsbyggnaderna äro i ett högst bristfälligt skick, så att deras underhåll torde komma att medföra icke obetydliga årliga utgifter, sig ega giltiga skäl att vördsamt hemställa, det Ridderskapet och Adeln behagade besluta, att de nuvarande byggnaderna å Riddarhusets gårdstomt jemte det å stadens mark belägna ridhuset skola borttagas somt tomten ordnas i enlighet med de af Slottsarchitekten Söderlund uppgjorda ritningar, dock med Direktionen förbehållen rätt att vid utförandet 27 göra mindre detaljförändringar, derest sådana skulle finnas nödiga, äfvensom uppdraga åt Direktionen att detta beslut på lämpligaste sätt till verkställighet befordra. Hvad åter angår frågan om anskaffande af de medel, som till förslagets utförande komme att erfordras, har Ridderskapet och Adeln af hvad