Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» A h — det är så barnsligt, » sade han m e d ett litet skratt. » Jag har bara så svårt att se d e m i ansiktet där borta på posten. » H o n drog hans hufvud till sig o c h h o n tyckte sig höra en svag snyftning. » M e n det där går öfver, » mumlade han. » Bry dig inte o m det, käraste. » Inte bry sig o m det. Det fick icke gå öfver. N e j, nej — det fick icke gå öfver. * * Ty m e d ens stod sanningen för henne. H o n förstod det stora i hans samvetsömhet. H o n förstod, att o m än världen skulle rycka på axlarna åt h o n o m, han dock ägde det barnasinne, s o m har löfte o m att ärfva Guds rike. H o n lämnade h o n o m. H o n gick ut i staden till en b o d o c h köpte två nystan tråd för 20 skilling. H o n kunde börja att virka ett genombrutet täcke. Det kunde lottas bort. H o n kunde kanske få 20 stjärnor af de båda nystanen. Men hvad gjorde det. H o n tänkte genast börja, ty han måste räddas. Han låg kvar på soffan. H a n tänkte på den försummade lektionen. En riksdaler ånyo. Då knackade det på dörren. Hårdt o c h otåligt. Otto Mörk ropade ett: » Stig in, » utan att resa sig. Det var öfversten vid regementet. » Har ni hört på maken, herr Mörk, » ropade han. Underbetyg i två ämnen. Men jag har gett mig tusan på, att han skall igenom, o c h nu k o m m e r jag till er. Vill ni läsa med h o n o m, så att han kan ta examen i september, så har ni tvåhundra kronor. » » Men hur skall jag kunna lofva, att han går i g e n o m? » sade Otto m e d ett trött uttryck. Men Ester virkade sitt täcke färdigt, o c h det förvarades s o m en dyrbarhet i familjen. Det visades af hennes sondotter, som alltid tillade: » Farmor började det här, när h o n var ung, en gång när farfar var ledsen. 30 AMANDA KERFSTEDT. DE TRE TRÖJORNA.
D:r — cl k S y d o - w, T2239] » Si vous n ' avez rien ä m ' apprendre, » Pouxquoi me pressez vous la main, » Sur le réve angélique et tendre » Auquel vous songiez en cbemin? John Björn har väl icke själf försökt medlet? Jag har tyvärr försökt det enligt rådet, men handsvetten blef ej mindre — tvärtom. Beseda. När man köper en regnkappa, skall man försöka få en af godt stoff, och när den blifvit vät, ej snurra den tillsamman, utan breda ut henne till torknig (ej vid värmen). Jag har haft en gummikappa 5 år, men den är lita mjuk, som dä den var ny. Sedan en kappa hårdnat, är nog intet att göra. Beseda. Sillen lägges i ättika och får ligga däiuti ett dygn, hvarpå man tager upp den och genast lägger in den. Till en val sill tages: 25 gr pudersocker. 5 gr kryddpeppar, 2G gr starkpeppar, 26 gr kryddnejlikor, 26 gr kanel, 4 öre sandel, 6 öre lagerbärsblad ocr± fint salt efter behag. Mellan hvarje hvarf sill sirus af kryddorna. Denna sill håller sig ett helt år och ar god. » Si vous n ' avez rien ä me dire,: Po«rquoi venex vous piés de nioi, » Pourquoi me faire ce sourire » Qui tournerait la tete d ' un roi? k &amp; Co, Stockholm, 32 Eegeringsgatan. Från och med I sept. mottager jag åter ordres å allehanda uppköp för landsorten. Se föreg. annonser! MARIA STRÖM, född Klockhoff. 31 A. Engelbrektsgatan. fl.! J. Allm. T T T • T ombesörjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher gratis åfc Iduns abonnenter och för uppdrag åt andra mot en obetydlig ersättning. Alla saker skickas mot efterkraf och fä, när varans art sådant medgifver, returneras (dock genast) mot fraktkostnaden.
Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, att från BorgareSt. ännu icke ankommit något prot.- utdr., i fråga om den inbjudning R. o. Ad. aflåtit till delta Stånd, i afseende på den fråga, som utgjorde föremål för detta förslag till tind. skrifvelse. Hr Landtm, hade således, för sin del, trott sig böra föreslå R. o. Ad., då någon vidare afvaktan af ankommande prot.utdr. svårligen kunde medgifvas vid riksdagens nu inträffande slut, att godkänna detta förslag till underd. skrifvelse, med villkor att detsamma äfven blifver af BorgareSt., såsom öfverensstämmande med dess beslut, godkändt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det bevisar vissn ligen ett ovanligt nit hos Exped.Utsk., att uppsätta en Den i5 Jani e. ra. skrifvelse lill K. M. innan prot.utdr. från BorgareSt ankommit ; men sedan den nu blifvit uppsatt, kan jag ieke annat än anhålla, att den måtte få hvila på bordel, till dess BorgareStrs beslut i ämnet genom ankommet prot.utdr. blifver kändt. Gr. Frölich, David, och Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., förenade sig med Frih, Tersmeden. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag anser mig böra gifva tillkänna, alt Exped.Utsk. enhälligt beslutat uppsättandet af detta förslag, i frågans nuvarande skick, dels med afseende å den brådska, som nu äger rum, att innan riksdagens slut få alla ärenden rik tigt afslutade, dels oek derföre att Utsk., som icke kunde afvakta BorgareStts svar på R. o. Ad:s inbjudning, enär någon skrifvelse i ämnet i sådant fall aldrig kunnat till uppsättning medhinnas, funnit sitt nu afgifna förslag lill underd. skrifvelse vara i det närmaste öfverensstämmande med 3 Stånds beslut.
Gripenstedt fästat uppmärksamheten på att, om nu detta steg uttages, såsom Utsk:t har föreslagit, så blir det andra sleget att man legaliter kommer att emottaga enskilda bankers sedlar i kronouppbörden. — hvarom jag äfven hört att motion blifvit väckt och att I£kon.-Utsk:!s afdelning, som behandlat denna fråga, redan tillstyrkt densamma. Orri man nu skulle lemna bifall äfven härtill, hvilket jag, i likhet med Frih. Gripenstedt, anser blifva oundviklig följd af att antaga Ctsk:ts förslag oförändrad!, så kan väl ingen bestrida att statsverket kommer i en alltför nära inblandning med de enskilda bankerna, och derföre skulle jag anse att det vore klokast, om man, på sätt Gr. Mörner föreslagit, insatte orden »behörigen oktro jerade filialbanker.» Gr. Mörner: Sedan jag anmält mig, har Hr von Troil upplyst om det förhållande, hvarå jag tänkte påkalla uppmärksamheten. Jag tror att det nära sammanhang, som eger rum mellan nu förevule fråga och den om privalbankssedlarnes emottagande i kronouppbörden, deraf ganska klart framgår. Då det för närv:de är fråga om en reorganisation af bankväsendet i landet, svnes mig tidpunkten för en utsträckning af privat-bankernas verksamhet i den rigtning, som här är förslagen, icke vara väl vald. Man har sagt, att genom bifall till det gjorda förslaget någon minskning uti tillgången på riksbankens sedlar icke skulle i landsorten uppstå, utan snarare motsatsen. Knappast skulle jag dock kunna föreställa mig, att personer, som äro med bankväsendet närmare bekanta, verkligen hysa en sådau öfvertygelse. Den 14 Januari f. m. 147 I samma mån, som riksbankens sedlar blifva mindre nödvändiga att halva i landsorten, så komma de, äfven efter den lag, som i allmänhet är lör mynt gällande, att det bättre undantränges af det sämre, att der blifva mera sällsynta.
A upptagne allmänna föreskrifter och stadganden i 4 Art. 5 Afd. af i83o års Banco-Reglemente: återremittera des; N:o 107, i anledning af Herr Rosenblads motion, om stadgar i gemenskap med Bankens sedelutgifning: återremitterades; och N:o 108, till svar å de inom arne Riks-Stånd gjorda anmärkningar, i anledning af Utskottets under N:o 71 afgifna Betänkande: Utlåtandet n:o 71 bifölls, S. D. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskottets, på bordet hvilande Memorial, N:o gg, med förslag till en redactionsförändring i 114 § Regerings-Formen: återremitterades, med den för Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning, att första perioden i n{ § Regerings-Formcn bör försvinna, samt uti sista perioden ordet ynya" uteslutas. S. D. Nu föredrogs å nyo och gillades Banco-, Lag-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens på bordet hvilande Betänkande N:o i5, i anledning af Friherre Boijes motion, angående bränvinsbrännings-rättighetens utöfvande för hemman, som färdagen den 1 g Mars tillträdas. Den i4 Mars 1835- Från Höglo fl ige Ridderskapet och Adeln. S. D. Lades lill handlingarne Bevillnings-Utskottets den 12 dennes på bordet lagde Memorial, N:o 54, angående minskning i Utskottets Cancellie-personal och vaktbetjening. S. D. Återremitterades Banco Utskottets den 5 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 107, i anledning af Herr Rosenblads motion, 0111 stadgar i gemenskap med Bankens sedelutgifning. Bilt. till R. Si.
Men kändt är, att antalet af sådana som jämte kärlek till konsten äfven äga förmåga att köpa konstverk, hos oss är ytterst ringa. I Göteborg finnas onekligen några mycket förmående, hos hvilka vår bildande konst står i stor förbindelse. I Stockholm är förhållandet långt ifrån så tillfredsställande.Och huru många påträffas väl i hela det öfriga Sverige? Två eller tre kanske. Under så ogynsamma förhållanden måste det anses såsom en riktigt kraftig undsättning åt våra tappert kämpande konstnärer, att några behjärtade konstvänner med anseende och inflvtande sistlidet år beslöto att be v • ställa ett visst antal taflor, icke sådana som köpas i konstföreningarna eller inlemnas till försäljning i bokhandeln, utan af minst samma värde som de hvilka hem-bjudas till staten eller ännu dyrbarare. Dessa taflors ämnen öfverlemnades åt konstnärerna själfva att * bestämma. Hufvudsaken vore, att verkliga konstverk åstadkommes. Med detta uppmuntrande af vår målarekonst— något bildhuggarverk ingick icke i beställningen — ville upphofsmännen förena ett främjande af Stockholms högskola. Taflorna skulle därför utställas i Stockholm och några andra svenska städer samt i Kristiania och Köben-havn och det möjliga öfverskottet af dessa utställningar skänkas till högskolan. Dess utom skulle tafloma, för samma ändamål, bortlottas till ett pris af io kr. lotten. Den senare delen af företaget, till hvars lyckliga utgång hvarje vän af Stockholms högskola önskar all möjlig framgång, är dock en sak för sig, som egentligen icke har att göra med själfva hufvudsaken: konstens uppmuntran genom betydande beställningar. I detta afse-ende ha företagets upphofsmän uträttat kanske mer än genom det gagn för högskolan som de åsyftat. Beställningarna mottogos och utfördes af G. Ceder ström, F. Fagerlin, Aug. Hagborg, C. G. Hellqvist, J. Kronberg, P. S. Kröyer (dansk), G. v. Rosen, H. Salm-son och A. Wahlberg, alla framstående konstnärer.
Det är sannerligen en ringa konst, att säga om en tjenstebefattning, hvilken man aldrig förestått, att hon är ganska lätt och kan beqvämligen skötas af en enda person, emedan den produkt, som af arbetet vid tjenstens utöfning framalstras, sällan är af den beskaffenhet, att deraf blir fullt åskådlig för begreppet huru mycken tid och möda, som för produktens frambringande måst användas. Men denna lätthet, hvilken man understundom tror sig böra begagna, har det med sig, att man då fäller omdömen, som innefatta bestämda misstag; och så har i förev:de fall händelsen varit med Kongl. Kammarlbn. De af Kongl. KammarR:ns Adv.FiskalsEmb. genom så vä! ordinarie som vice Adv.Fiskalen handlagda mål och ärender, hvilka ingått uti Emb:ts arbetsberättelse!- till K. M:s Just.Kansler, hafva under de sednast förflutna 15 åren, eller från och med 1841 till och med 185 5, i medeltal årligen utgjort 400 st., hvartill kommer ett icke ringa antal ärender ang:de verkställighet å K. M:s samt Kongl. KammarRms domar och utslag, för hvilka Adv.FiskalsEmb. särskildt årligen redovisar inför Just.Kansleren, äfvensom andra frågor, uti hvilka Adv.FiskalsEmb. måste med LänsStyrelserna och andra embetsmyndigheter skriftvexla; så att sammanlagda antalet af de ärender, som årligen handläggas af Adv.FiskalsEmb. säkerligen upgår till nära 450 st. Vore nu alla dessa mål af den beskaffenhet, att för deras handläggning man hvarken behöfde genomläsa vidlyftiga handlingar och begrunda dessas innehåll, ej heller hade af nöden att vidtaga andra förberedande åtgärder, så skulle det väl icke ligga utom Adv.Fiskalens förmåga, att så länge han egde mannaåldrens fulla kraft, ensam, utan biträde, förvalta sitt embete; men så är icke förhållandet.
A f bergarne — den norska briggen Flora — prisas fröken Skoglund såsom den hurtigaste sjömannen på Vega; hon hade också i tolf år Jöljt sin gamle fader på hans resor. " Under det vraket dref, hade hon stått surrad vid masten i 48 timmar. När Flora kom i sikte, sände fröken S. sin fader och två man med skeppsbåten dit. H o n försökte därpå styra det redlösa skeppet, som ännu dref för stormseglen, i Floras spår, men detta lyckades icke, ty Vega lydde icke mera rodret. När Flora fullbordat sin vändning, kom den emellertid tillbaka för att söka få förbindelse med de skeppsbrutna. Stormen hade ökats, så att hergningen skall hafva varit förenad med betydliga svårigheter. Men tack vare främst fröken Skoglunds själsnärvaro och raskhet lyckades den. H o n kom till Flora, klädd i karldrägt, men genomvåt och med sjöstöflarna fulla af vatten. Trots den lifsfara, hvari hon sväfvat, hade hon dock haft omtanken att berga skeppsdokumenten. Den raska flickan väckte naturligtvis berättigadt uppseende ombord på Flora, där hon såväl som de öfriga skeppsbrutna på det bästa omhuldades under tolf dygn, till dess de landsattes i Malmö. Tre damer &gt;jorden rundt ». Ett sällskap, bestående af tre unga ryska damer med en manlig följeslagare, officer vid ett kavalleriregemente i Moskva, har från denna plats företagit en resa rundt om jorden och på denna äfven besökt Sverige. De afreste från Moskva i april månad 1891 mot Orienten och fortsatte öfver Kaukasien till Ostindien samt därifrån till Australien och ytterligare därifrån till Sydamerika samt vidare till San Francisco och geTeater och. musik. Kungl. operan. Sistl. lördags gafs den första symfonikonserten för säsongen. Programmet, som var synnerligen väl sammansatt, upptog såväl klassisk som modern musik. Hufvudnumret utgjordes af Mozarts utomordentligt vackra symfoni i ess-dur, hvars tredje sats, menuetten, måste omtagas.
Den varade i fem år, och hon var så svag, att hon icke förmådde gå längre än fr811 sin badd i det ena rummet till soffan i det andra. Men för hennes verksamma ande var det omöjligt att förblifva i sysslolöshet. S % fort plågorna lemnade henne nigon ro, skref hon alltid på ett eller annat arbete. Dessa tunga år förbittrades ytterligare af ekonomiska bekymmer. Hon miiste till och med taga emot hjalp af sina slagtingar. Va1 erbjöds hon en af civillistans pensioner på I jo pd. st., men svarade att hon ej kunde emottaga ett dylikt understöd, d&amp; hon sjalf alltid förklarat det orätt att ministrarne utan parlamentets samtycke kunde förfoga öfver folkets medel; dessutom skulle hon kanna sig bunden i sin yttrandefrihet, om hon genom emottagandet af ett dylikt understöd stalde sig i tacksamhetsskuld till ministrarne. Eller, om hoii icke sjalf ansåge sig bunden, skulle dock allmänna meningen tro henne vara det, och hennes ord skulle komma att vaga mindre än förr. Hon tillade, att om hon verkligen skulle nödgas enlottaga hjalp, ville hon h a k e att den utginge fr5n kommunen an fran stats kassan. Hon bifogade äfven en allvarlig uppmaning, att man matte skärpa lagarna om literär eganderätt samt sluta konvention med utländska makter, p % det författare måtte kunna påräkna den inkomst af sitt arbete, som dem med ratta tillkommer. det blef kändt att hon afslagit pensionen, skaffade man genom enskild insamling tillhopa en summa af 1400 pd. st., hvilker, 1843 jämte en dyrbar silfverservis öfverlemnades åt henne. Följande %r blef hon Aterstald från sin sjukdom genom en särdeles lycklig kur, och nu, vid fyratiotv8 Ars ålder, kunde hon ändtligen. tanka på att skaffa sig ett hem efter eget sinne. Hon beslöt att bygga det i den vackra trakten kring engelska sjöarna, och hon köpte sig för detta ändamål två acres land nära byn Ambleside.
Beträffande således först Herr Prosten Petterssons Motion, så, enär det, enligt Allmänna Lagens stadgande i 26 Cap. 1 §. Bygg» ningaBalken, åligger hvar och en, som i Socken bor, att deltaga i byggnad och underhåll af Kyrka med hvad dertill hörer, så.' som Klockstapel, Kyrkomur, Sockenstuga och Fattigstuga, på det sätt, att byggnadsvirke, körslor och annan kostnad utgöras efter hemmantalet, och dagsverken efter matlagen, samt Kongl. Instructiooen den 12 April 1815 uti 8:de och g:de punkterne stadgar, angående byggnad och reparation af Kyrka i Lunds, samt Hallands och Bohus Län af Götheborgs 12 Lag-samt Allm,Sesv.o. Oec. Utsi. Set. N; 0 25} Stift, att penningar dertill skola tagas af Kyrkocassan, men, om den ej är tillräcklig, erlägges bristen af samtliga Socknens innevånare, samt att Gatehusmän och Inhyseshjon måge, på Kyrkovärdarnes tillsägelse, der sådant förut varit brukligt, ej eller framdeles undandraga sig, ali med dagsverken bidraga till Kyrkobyggnad och förefallande förbättringar, anse Utskotten, häraf vara en följd, att allestädes, der icke på grund af serskildte förhållanden annorlunda finnes stadgadt och öfverenskommet, åligger det Husmän och Torpare, samt Inhyseshjon, som utgöra serskildte matlag, att med dagsverken vid förenämnde arbeten biträda; äfvensom Utskotten hålla före, att det, genom Kongl.
Till Banco - Fullmägtiges DispositionsRäkning, N:o 2, för hvarjehanda, dels af Rikets Ständer i förväg beslutade, och dels tillBill. till Riks-St Prot. 1828 — i83o, 6 Sami,3 B, 2. s,2\cle Jtl.t. lo Banco-UtskoUeli Memorial N:o 147, fällige anordningar och extra behof, å hvilken Räkning innestod, såsom behållning vid 1830 års början, R:dr 12,712: 524 sk. B:co, kommer att från Bankens Omkostnads-Räkning, såsom hittills, öfverföras vid hvarje års slut R:dr 5ooo: Sedan af de i Banco-Fullmägtiges Berättelse, pag70—73, uppgifne årliga utbetalningar, på denna Räkning blifvit inbesparde anslagen för f. d. Kamereraren Hokenbäcks Enka R:dr 266:. 32., och för Bokhållaren Schös R:dr 100, fortfara, tillsvidare^ följande anordningar, att årligen, dels på en gång, dels Qvartalsvis, utgifvas nemligen: Efter Rikets Ständers beslut år 1816: Till Allmänna Fattigvården i Stockholm R*.dr 1000: — Till Frimurare - Barnhuset i Stockholm 1 500: — (Utöfver de Rtdr 1000, sora genom Commissariatet serskildt meddelas). Till Frimurare Barnhuset i Götheborg 133: 16.' (Utöfver de R:dr 166: 32, som genom Commissariatet serskildt meddelas). Anslag ått utbetalas en gång om året Simuna R:dr i633: 16. BancO‘Vtskottets Memorial No »47, 11 Efter Rikets Ständers beslut dr 1823: Till aflidne Banco-Commissarien C. G. Silfverstolpes Enke-Fru Ulrica Kjölström, alt fortfara till och med 2 jdra Qvartalet år 1855 R:dr aoo: —•
Därför lät jag också LångeJan rumstera i köket hur han behagade och åt och drack själf under tiden af hjärtans lust. Men för hvar klunk kände jag hur vinet allt mer tog förståndet. Att jag icke blef mer närgången än jag vardt mot mina muntra värdinnor, berodde mindre på den dygd, med hvilken den allsmäktige emellanåt visligen utrustat skönheten, än de vedermödor som jag genomgått och som hastigt nog förvandlade vinet till en sömndryck. Eftertanken sade mig att jag skulle skjuta muggen åt sidan, men ofvanpå de sista dagarnas nöd var vinet oemotståndligt. Jag föll i sömn sittande med händerna korsade öfver värjknappen. Nu hör jag tassande steg! sade jag för mig själf i drömmen. De komma allt närmare bakom stolen. Nu måste jag draga blankt. Men hvad är detta? Jag kan hvarken röra händer eller fötter, fast jag är så vaken att jag kan se Diana och hennes vindthundar på tapeten. Hela luften är dansande ånga, som susar omkring flickornas pratande ansikten och vaxljusens lågor. Jag är redlöst drucken. Därom är inte tu tal, men nu somnar jag igen, och det tassar bakom stolen ... En undangömd lifegen står där med sin yxa. Just nu lyfter han den ... Nästa ögonblick kommer jag att känna den som en blixt genom hufvudet – och så är allt slut ... Hvarför får inte stolen stå stilla? Jag kan inte hålla mig kvar om du springer ... Pto, blesen! Vet du något i världen som förmår skrämma mig! Men hålla mig kvar baklänges öfver länden på en af kungens galopperande handhästar – det kan jag inte ... Pang! Ja se där, nu ligger jag där midt på stengatan ... Pfuj! Warum lachen? Och så hvalfvet i källaren ... Hvarför sade du just att det var ett ... ett ... ett två, ett två, ett två, gossar blå, två tre, i lust och ve, tre fyra, tjäna sitt dyra, fyra fem, land och hem, fem sex, och Carolus Rex.
Var Med en ingalunda vanså god, vi stiga in i föreståndarens, hr E. Holmlig stilistisk förmåga hvarquist, kontor, och han ledsagar oss nu vidare på tidningens läsarinnor genom sitt » departement ». För att vinna nö- många gånger haft tilldigt utrymme ha vi här måst genombryta vägfälle se prof i de bidrag gen in i granngården och grannhuset, och filen i bunden eller obunden af den litografiska afdelningens rum sträcker form, som under årens sig ända ut till Klara östra kyrkogata. Vi lopp influtit i Iduns passera nu salen, där » öfvertryckarne » behandla spalter, förenar hr Nordoch etsa stenarna före tryckningen, och komma ling ett sundt omdöme så i litografiska ateliern, genom sina stora fönster och ett varmt intresse flödande af ljus. Här arbetas rastlöst af tecknare för sitt arbete, hvilka och litografer, hvilka återge bilden af det föreegenskaper ej kunnat anlagda originalet på de litografiska stenarna. Härnat än förvärfva honom vid användas flere olika framställningssätt, ocb det största förtroende teckningen måste alltid göras bakvänd-på. stenen från utgifvarens sida. för att vid tryckningen bli rättvänd. Men vi gå vidare. grafiska afdelningen, trappa upp. Här ha en åt fasadsidan, en Återkomna från den litostiga vi ytterligare en vi de stora sätterisalarne, åt gårdssidan efter hela Liksom hr Nordling sålunda väsentligen bidragit att lätta det redaktionella arbetet för utgifvaren, så har denne ock på det ekonomiska området haft en förträfflig medhjälpare 25 i sin bror Alexander Hellberg, affärens kassör. Hvad nyss här ofvan yttrats om duglighet och nit, kan i lika hög grad på honom tillämpas.
Den har fordom tillhört kejsarborgen, men af «Fränzel» (Frans I) blifvit upplåten åt hans kära Wienare, samt prydd med det så kallade Theseitemplet, en till hälften öppen, i arkitektoniskt hänseende obetydlig, aflång byggnad, som innesluter gruppen «Theseus och Centauren», af Canova. Jag tror väl, att en anatom skall beundra en mängd partier, isynnerhet Centaurens hals, kring hvilken hjelten gripit med venstra handen, synbarligen ett kraftigt och qväfvande grepp. Men det hela saknar lif och kraft, och säkert är, att Centauren, om han icke qväfves, ingalunda dödas af klubban; så varsamt synes Theseus sinnad att sänka ned det förfärliga vapnet till hans skalle. Okunnig om, hvilka proportioner Centaurerna hade, fann förf. också hästdelen alltför liten, för att med kraft kunna uppbära den menskliga hälften, och Theseus måste hafva haft lätt arbete för att krysta ned den. I samma trädgård finnes äfven konstföreningens lokal, till hvilken man nu under exposition hade fritt tillträde. Bland dess skatter behagade förf. mest en tafla af Waldmüller, föreställande en ung bondfamilj, som såg ut genom ett öppet fönster. Belysningen var till högsta illusion mästerlig, och det hela andades en så sann natur, att man kände solvärmen på ryggen samt var färdig, att af den vackra äldsta flickan begära mjölk och vatten och under väntan knipa pojkbytingen om näsan. Ett par landskap och blomsterstycken voro också icke utan värde. Men detta lockar icke folket hit. Grönskan och svalkan under träden samlar väl besökande alla tider på dagen, ehuru i ringa antal; men först på qvällarne, då det gifves musik vid de båda kaffehus här finnas, tilltager deras antal. Tisdagen är dock Volksgartens högtidsdag. Då samlas Wiens elegantaste befolkning i Café Curti, uti en stor halfcirkelformig salong, om vädret ej tillåter vistelse i fria luften, för att höra Strauss. Här går litet stelare till, än eljest.