Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Möblerna utgjordes af en säng och en stol; en liten flyttbar kamin och en lampa, som nu äfven brann; en jernked fästad vid väggen och till sluts en qvinna, hvilken var med sin högra hand fästad vid jernkeden, såsom en hund i band. Dock var jernkeden af den längd att hon kunde komma ända till dörren, och äfven genom en mekanik, som gjorde keden dubbelt längre utom henne. Qvinnan tycktes vara knappt öfver fyrti år; hon hade ett af dessa bildsköna ansigten, på hvilka åren lika litet som sorger och jemmer verka någon särdeles förändring. Men det fordom svarta håret hade allaredan grånat. Hon såg på Harald med en blick, hvari ingen förfärelse målade sig, utan snarare en förstenad beundran och sade: – Jag tror du är en mild och god ande; du är såsom min Henriks ande ... ja verkligen, du liknar honom mycket ... såder ungefär såg han ut i sina yngre år. – Jag är icke en ande; blott en menniska, som skall hjelpa dig härifrån, eller också svälta ihjel tillsammans med dig. – Och ditt namn, huru lyder det? – Man kallar mig Harald Thalberg. – Ack jag vet; han som ligger der har ibland berättat om dig. Du är en djerf yngling; huru har du kommit hit? – Jag vet ej; men jag hittar bort härifrån. – Och du skall då föra mig bort. – Ja. – Du skall föra mig bort? Dit ut, ut, ut? Dit, der himlen visar mig sin sol, natten visar mig sin måne och Gud visar mig sina stjernor. Skall du föra mig dit? du ljuger. – Då jag är här, huru kan jag då ljuga! – Du ljuger inte, men du gör mig vansinnig. Dit ut får jag då komma, der fåglarnas sång åter skall smeka mitt öra och klockornas klämt skall svalka mitt hjerta, der skogens doft skall tala till min själ och ljufva minnen skola vagga mig till ro Men vet du hvem jag är? – Du är en olycklig, som behöfver hjelp.
Man nödgas likväl yttra ord, för att besvara ett anförande, och då jag gjort detta, tror jag mig i alla fall hafva hållit mig så nära saken, som möjligt. Jag skall för öfrigt icke upptaga Herr Grefvens uttryck, hvarken om de Mirusteriella kraftyttringarne, eller de trånga begreppen, eller de spöken han ser inom StatsRådet, hvilka dock kunna hafva den nytta med sig, att man vänjer sig att icke blifva rädd för spöken utom detsamma. En anmärkning har likväl Grefve Horn gjort, hvaruti jag helt och hållet instämmer, nemligen vid det ställe i mitt anförande, hvarest jag talat om den enskildt» rätten såsom öfvermodig. Jag finnér nu, att jag deruti begått ett skriffel, och i det stället bordt säga, den enskildta inbillade rätten. Detta är det enda svar jag har att gifva å Grefve Horns anförande. Den 21 December e. m. 18 3 Å nvo föredrogs SlalsUtskotlets den 32 sisllidne Oclober under N:o 3ot afgifne, samt den i3 sistlidne November e. m. ]>å bordet lagde, Utlåtande, angående Byggnaders afträdande åt Veterinairlnrällningen, samt anslag af medel lill deras iståndsätta nde, Herr Bråkenhjelm3 Pehr Reinhold: Då Utskottet föreslagit, att samtlige byggnaderna böra öfverlemnas till Konungens disposition, för att, på sätt lian lämpligast finner, upplåtas till Veterinairlnrättningen, dock med vilkor, att Magazinshusen icke må föryttras, skulle man tro, att författaren till Utlåtandet ägt mindre kännedom om localen, emedan de så kallade Magazinsoch torkhusen icke äro afskiljda bus och tomter, utan endast enskildta våningar och rum i olika lius. Konungen skulle således få rätt att försälja för Kronans räkning vissa våningar och vissa rum, under det de öfriga rummen begagnades för Inrättningens räkning. För öfrigt har Utskottet tillstyrkt en summa af 5ooo R:dr, alt en gång för alla beviljas och utbetalas, i händelse större eller mindre del deraf erfordrades.
Förordningarna, som tillåta Carlskrona 3 proc. tolag, tvungen att betala alla de importartiklar, som den hos köpmannen behöfver köpa, nära 3 proc. dyrare och att lemna alla sina till köpmannen för export försålda råämnen till nära 3 proc. lägre pris, än allmänheten omkring Calmar. Då t. ex. Götha canal vid sitt utlopp till Östersjön blef färdig, och tullstation samt nederlagsställe bildades vid samma utlopp, eller vid Mems station, blef naturligtvis fråga om de afgif - 3a Den 7 April. ter, som vid denna lossningsort skulle äga rum. Söderköping, till hvilken stapelstad Meni egentligen utgjorde en uthamn, gjorde då anspråk på tolagsafgifterna emot skyldighet att bygga packhus 111. m. Genast protesterade en annan stapelstad, Norrköping, deremot, med begäran att erhålla denna rättighet eller en andel i tolagen. Slutligen, lör att ej förminska Norrköpings tolagsinkomster derigenom, att fartyg, med mindre tolag vid Mern, kunde lockas att der hellre inlöpa, än vid Norrköping, nödgades K. M. bestämma lika höga tolagsafgifter vid Mern som vid Norrköping. Tolagens bestämmande fick således ej bero af sina naturliga orsaker, eller behofvet af sjöfartens förbättrande och upphjelpande, utan af alldeles enskilda interessen, att nemligeu en närgränsande stad skulle blifva försäkrad om sina inkomster, de må vara tillkomna med eller utan rätta. I stället att genom inga eller obetydliga afgifter vid Mern söka locka farten till en ny farled, måste nu, utan afseende derpå, genast bestämmas samma höga afgifter, som finnas viden närgränsande stor handelsstad, dit handeln, sjöfarten och rörelsen redan i århundraden vant sig och således kan tåla högre afgifter. En annan följd af denna länk i vår stora kedja af considerationer var, att nu ålägges vid Mern inqvarteringstolag på både utoch inkommande varor. Inqvarteringstolag erlägges på ett ställe, der ej finnes ett enda privat boningshus eller en enda borgare, och der således inqvartering aldrig kan äga rum, ehuru inqvarteringstolag aldrig gifvits för annat än skyldigheten att emottaga inqvartering.
Den 26 Junii e. m. io3 till Herr Ribens Reservation. Man har sagt, att RiddarhusSecreteraren, genom innehafvande embete i Statens tjenst och tourberäkning derstädes, kunde från RiddarhusSecreterare-sysslan möjligen belt oförmodadt bortgå, och Ridderskapet och Adeln derigenom vara mindre säkra om bibehållandet af en utvald och skicklig man. På samma gång har man påstått, att denna tjenst, såsom ganska förmånlig, aldrig skall sakna skicklige sökande. Huru dessa båda påståenden stå tillsammans, lemnar jag derhän. Då lönen, 600 R:dr, utgick i silfver, och introductions-afgiften betaltes i ducater, kunde, i förhållande till då varande varupris, måhända inkomsterne bära sig; men den, som tror att någon skicklig person nu finner sig belåten med dem, enär han derjemte är utestängd från all befordran i Statens tjenst, han bedrager sig högeligen. RiddarhusSecreterare-tjensten kan ej heller, såsom Herr Hjerta påstått, jemföras med Statens lägre tjenster hvad inkomsterne beträffar, utan måste snarare sättas i bredd med Statens högre tjenster, då från ingendera af dem någon vidare befordran eger rum. Jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets förslag, samt begär i förhand votering. Herr Crusenstolpe: Då jag, såsom instämmande uti Herr Ribens Reservation, finner mig berättigad till andel i den corn - Den 26 Junii e. m. pliment, Herr Bråkenhjelm för samma reservation gjort Herr Riben, får jag, för hvad mig deraf tillkommer, hembära min tacksamhetsgärd åt den värde Talaren, hvilken, när han yrkat votering, innan ännu Herr Grefven och LandtMarskalken framställt proposition, och Ståndet således saknat tillfälle att uttrycka sin tanka, lärer på förhand noga beräknat och afvägt sina stridskrafter.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Lag-utskottets den 22 dennes på bordet lagda betänkande N:o 75, i anledning af väckta motioner om förändring i konkurs-lagstiftningen, blef detta betänkande af Ridderskapet och Adeln godkändt, med undantag af del deri i afseende på borgenärs-edens förändring afgifna förslag, hvaremot gjordes anmärkningar som ansågos föranleda till återremiss. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-utskottets den 22 dennes på bordet lagda betänkanden: N:o Prot-utdrag den 27 September 4848. 737 N:o 76, i anledning af väckt motion, angående åliggande för kommunerna alt hafva tillsyn å ordningen viii fängelserna; och N:o 77, i anledning af vackt motion om stillande af en lag för notarii publici. S. D. Vid föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 23 dennes e. m. på bordet lagda betänkande N:o 52. i anledning af väckta frågor om förklaring eller tillägg i 5 § af Kongl, förordningen om sockne-slämmor i Riket den 29 Augusti 1843, blef detta belänkande af Riilderskapet och Adeln god k än d t, med den förändring af Utskottens förslag till redaktion af 6 momentet uti ifrågavarande §, att näst efter ordet ”bosatt’’ skulle tilläggas orden "eller röstegande.” S. D. Föredrogos och bilöllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens nedannämnde den 23 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande och belänkanden:
En verklig fördel har dock slättlandet framför bergslandskapen: korna äro ej på sommarnöje uppe i fäbodarna, och det är verkligen både angenämare och mer stärkande att släcka sin törst med söt mjölk än med surt svagdricka, som man får göra sommartiden i Dalarna. Då vi på aftonen kommo till Vadstena, uppsökte vi en skolkamrat och blefvo af hennes mor inbjudna att bo hos dem. i4tt gästfrihet alltid varit en nordisk dygd, det visste vi af gammalt; nu började vi tro, att den hade sin rätta blomstringsort i Östergötland. Sedan vi besett staden tyckte flickorna, " att Vadstena stod alldeles för lite6 omtaladt i geografien ". Man fråssade ju riktigt i minnen från forna dagar, och nutiden var ej häller att förakta. Planteringarna utmed Vettcrn och vår värdinnas lilla vackra trädgård gå ej lätt ur vårt minne. Men framåt, gälde det ånyo - till Oinberg. Och så åter en marsch öfver slätten. Vi hade på Alvastra gård betingat oss rum hos patron Rhenströni, som tager emot Ombergsresande. Först cent på yvällen konimo vi till en gård, som vi antogo vara Alvastra. Vi vå- gade en sakta knackning på en dörr, hvilken dock ej hördes, så att vi en god stund fingo stå der i halfmörkret. (Ett rättvist straff derför att vi vor0 så sent ute.) Slutligen kom en jungfru ut och förvissade oss om, att vi vor0 på Alvastra, och så fördes vi in i en flygelbyggnad, der två stora ruin stodo till vårt förfogande. De, som själfva någon gång varit trötta fotvandrare, kunna fatta den känsla af välbehag, som grep oss vid åsynen af trefliga rum och bäddade sängar. Som en välkomsthelsning stodo doftande rosor på ett bord. Under de dagar vi tillbragte på Omberg, ströfvade vi omkring på berget ända upp till hjässan. Ombergs skönhet är prisad af så många, att jag ej ens vill försöka att öka deras tal. Sista aftonen tillbragte vi vid ruinen. Då inan är 16 år kan man väl ej begära bättre än att få svärma i månsken i en klosterruin!
Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Olof Olsson, från Olebyn af Wermlands län. 526 Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 337. Af Erik Andersson från Elfsborgs län, att s. k. blänkets för tryckning af kattun och moleskinn mätte förklaras lill införsel fria. Enligt nu gällande tulltaxa äro maskinerier eller delar deraf, ej specificerade, till införsel tullfria. Såsom förtydligande hvad med maskindelar förstås, lemnar tulltaxan dessa upplysningar, att under allmän rubrik äro att hänföra mera invecklade eller af flera olika delar sammansatta maskiner eller jordbruksredskap samt sådana delar deraf, som icke kunna användas, utan alt inpassas i ett visst redskap eller maskineri. Oaktadt dessa ganska tydliga föreskrifter, har Kongl. General-tullstyrelsen ej velat tillämpa förklaringen på de lill maskiner för kattun och moleskins tryckning alldeles oundgängliga så kallade Blänkets, eller tjocka tyger af ylle om 70 å 80 alnars längd, utan hvilkas begagnande tryckning på tyger med maskin är alldeles omöjlig. Dessa blänkets kunna icke i landet tillverkas, utan införskrifvas hufvudsakligen från England. För hvarje tryckmaskin i Sverige erfordras en två eller flera sådana blänkets årligen. Hvarje blänket väger mellan 80 å 120 U. och en ganska dryg tull måste derföre af hvarje sådan tryckare årligen erläggas, ehuru tulltaxan ganska klart utvisar, att de borde få tullfritt införas. Om rättelse af dessa missförhållanden, som jag anser hufvudsakligen tillkommit af missförstånd vid tulltaxans tillämpning, får jag ödmjukeligen anhålla, äfvensom att den förklaring måtte af tulltaxan meddelas, att dessa blänkets äro för tryckmaskins behof till införsel fria. Om remiss till Bevillnings—Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. E. Andersson, från Elfsborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Maj sisth år bifallna yttrande öfver 2 § i Ridd.directlns riksdagsberättelse, bör kunna, på det sätt Directtn föreslagit, verkställas för en summa af omkring 9,000 r:dr b:co, dels att Ridd.reparationsfonden, utan att öka sin nuvar. skuld 3,333 r:dr 16 sk, b:co, kan af intill i83g års slut inflytande Ridd.capitalionsmedel bestrida nyssnämnde utgift. Af dessa skäl anser Utsk. sig äga full anledn, att å Ridd.- directrns memor. tillstyrka bifall; hvarvid likväl, för att i möjligaste måtto förekomma reparationsfondens behof att, i anticipation på blifvande inkomster, i och för denna utgift upptaga lån från Riddarhusets öfriga fonder samt sålunda belastas med ränta, hvilket naturligtvis kornrne att betydligt öka kostnaden, och genom besparing hvaraf fonden sannolikt skulle, intill i83g eller 1840 års slut, kunna afbetala sin nu ägande skuld, så att Ridd.capitationsafgilten vid denna tid kunde, om ej alldeles upphöra, åtminstone till beloppet betydligt nedsättas, Utsk. vördsamt föreslår det tillägg: att R. o. Ad. mätte åt Ridd.directm öfverlemna bestämmelsen, huruvida antingen takets omläggning bör nu genast helt och hållet eller till någon del verkställas^ eller arbetet kunna uppskjutas, till dess reparationsfonden, i sin cassa, äger dertill erforderliga medel, eller ock successive, i mån af inflytande inkomster på reparationsfonden, företagas. Hvilket dock till R. o. Ad:s egen ompröfning hänskju-, tes, Slockholm d. 28 Febr. 1835, På RiddarhusUtskottets vägnar: Rudvig vos Stedingk. WF. Dalman. Bilaga. Hörsamste Memorial! Redan uti den af Ridd.directjn till H. R. o, Ad., vid början af innevar. riksdag, afgifna berättelse anmälde Direct:n, att en betydlig och kostsam reparation å Riddarhusets tak vore af nöden.
Ulsk. har icke till namnet borttagit Ståndsgrundsatsen, men Utsk. har gjort det i verkligheten, då det nemi. velat på BorgareSt. inympa alla slags medborgare, blott de äro husegare och icke Adelsmän eller Prester, ty booder synas komma derin sora andra. På detta sätt kunna i BorgareSt. inträda ofrälse Statsråder, Presidenter, Amiraler, Generaler, Chefen för Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen, Landshöfdingen Öfverstar, HofRättsoch Koll.-ii ledamöter, Officerare af alla grader, Häradshöfdingar, Kronofogdar, och hvem kan upräkna dem alla. På delta sätt skulle Ståndet i st. f. alt representera varu-förädlingen och varu-omsätlningen kunna Den 6 September f. m. 247 komma alt representera det Svenska Embelsmanna-Ståndet, så vida det utgöres af ofrälse ledamöter. Förslaget har den förljensten, att det lemnar inträde åt en mängd orepresenterade medborgare, och sådana som serdeles väl vore förtjenta af inträde, af hvilka representationen kunde hafva myckel gagn, men Ulsk. lemnar dem icke inträde annorlunda än genom en bakdörr, om jag så får kalla det, derigenom att de äro husegare i städerne, icke för deras egen del. Detta är i sig sjelf oriktigt, och det föranleder dertill, att man möjligen kan få ett BorgareSl., som representerar något helt annat än hvad man dermed åsyftar. Vore det icke mycket bättre att i sådant fall heldre bilda ett ofrälse embelsmanna-stånd och sålunda erkänna representationsrätt åt dem, som verkligen hafva anspråk derpå. Då gjorde man icke intrång i BorgareSl., hvilket utan tvifvel förljenar ali bibehålla sin representationsrätt äfven hädanefter. Kan ett sådant säll att tillvägagå vara nyttigt för Riket? Månne delta sätt att i BorgareSt. införa de ofrälse embelsoch tjenstemännen icke skulle rubba den jemvigt, som borde ega rum emellan RiksSttn, och som af ålder varit iakttagen.
I banklagen finnes intet ord derom; men i reglementet, som sednaste Ständer lemnade sina Bancofullmägtige, föreskrefvo Ständerna, att när silfverfonden erhölle en proportion till sedelstocken såsom 5 till 8, skulle Bancofullmägtige gifva K. M. sådant tillkänna. Således beror nu frågan endast på en klar föreskrift, att vexlingen skall börja utan afseende på denna proportion; och meddelandet af en sådan föreskrift innebär icke den ringaste ändring hvarken 1 reglementet eller banklagen. Jag har ansett mig böra yttra min opinion i detta fall, enär jag, utom Frih. Boye, nästan varit den enda, som ansett raeraor. böra läggas till handlingarna. Man skulle tro, att jag svalnat för realisationen; men sådant är ingalunda fallet. Slutligen får jag förklara , alt jag med nöje underkastar mig, hvad R. o. Ad. i denna fråga beslutar. Hr von Heijne: Det är blott några ord, jag tager mig friheten ätt yttra i anledn. af hvad som blifvit antydt, som skulle proportionen af 5 till 8 icke vara ett af Ständerna vid sista riksdag beslutadt vilkor för myntbestämningslagen. 2 §. uti densamma bevisar, att denna proportion utgör ett sådant vilkor. Jag anhåller, att denna §. må blifva uppläst, för att visa, huru lagens föreskrift i närvarande ögonblick är beskaffad i afseende på Bancofullmägtiges åligganden, innan utvexling linge äga rum. Det ankommer på BancoUtsk. att föreslå och på nuvarande Ständer att besluta om qvarstående eller ändring af vilkoren för utvexlingen, såsom Hr v. Hartmansdorff antydt; men innan sådant beslut fattats, qvarstå dessa vilkor. Bancofullmägtige skulle ingå med anmälan till K. M., när proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken såsom 5 till 8 vore uppnådd. Jag hade föreställt mig, att BancoUtsk. kunde säga, att denna proportion finnes eller icke finnes.
Jag ville ytterligare nämna, att min mening icke är, att R. o. Ad. icke skall 44 Den 4 Februarii f. m. hafva någon samlingsplats, utan tvärtom, att denna samlingsplats mätte blifva öfverensstämmande med primitiva ändamålet. Om jag minnes rätt, var det vid slutet af i8i5 års Riksdag, som Randtmts-soupeerne tillkommo, och har jag hört sägas, att R. o. Ad. äfven före denna tid lika rnangrannt varit tillsammans; men det är dock icke min mening att begära indragning af the' samt vin och valten, sorn å Klubben serveras, såsom surrogat för öl på de andra Klubberna. Frih. Boye: I fråga om åldern af Landtm:s-soireerna vädjar jag till de få Ledamöter af detta Stånd, som bevistat Gefle Riksdag 1792, då de redan voro införde. Den siste värde talaren medgifver, att vi må samlas kl. 7 och åtskiljas kl. 8; ty sådan blir följden, om de, som behöfva soupera, måste söka tillfälle dertill annorstädes. Frih. von Döbeln, Napoleon: Då ändamålet med Klubbar icke kan vara att bilda partier, eller med Landtnusklubben särskildt att bestämma någon viss opinion inom R. o. Ad., får jag, under hemställan, om icke Klubbens närvarande tillstånd är enligt med Ståndets värdighet, yrka, att den hädanefter må förblifva i samma skick som förut. Gr. Spens, Carl Gust.: Orsaken, hvarföre jag anmält mig att tala i denna redan vidlyftigt afhandlade sak, är, att någre andre talare, enligt min tanke, velat afvika från ämnet. Genom den votering, Friherre Boye begärt, synes mig, att frågan kan lättare slutas, än genom en lång discussion. Contra-proposition borde då blifva det förslag, Gr. Cronhjelm framställt, hvilket, om jag ej misstagit mig, innefattar det hufvudsakliga i ämnet; ty fastän han sedermera inskränkt sig att yrka soupeernes borttagande, innehöll hans första yttrande förslag att återföra dessa Klubbar till sammankomster för öfverläggningar och debatter.
Jag har redan slutat mitt arbete och vill blott ställa det undan, emedan jag i dag ej mera ernar återtaga detta. Sedan skall jag genast uppvakta henne." Snart trädde mäster Sigfrid ut ur sitt arbetsrum, och frågade hvad fru Metta åstundade. Denna svarade, sedan hon kastat en litet misstänksam blick på ett par underliga käril, som stodo på ett skåp: "Mäster Sigfrid, den som väl gör blir ofta sökt. J hafven vänligen hjelpt min unga dotter i hennes förlägenhet, när hon ville rädda sin trolofvade. Nu tänker jag, att J väl ock viljen hjelpa henne att komma till sin rätt. Bättre än någon annan kunnen J veta, hvad hon för honom gjort. Och nu har den menediske menniskan skickat henne ringen tillbaka. Är jag väl skyldig att se mitt barn lida och sörja? Kunnen J säga det, mäster Sigfrid? Mycket god och hjelpsam hafven J varit emot min stackars dotter, då hon hade så mycken svårighet att få denne samme herr Enevald till lifs, och att få honom vårdad. Derföre beder jag eder ock nu: hafven J gifvit bröd, så gifven ock smöret dertill, hafven J hjelpt henne då, så hjelp nu ock, att hon må få rätt! Måtte väl högvördige biskopen, mäster Erik, gifva henne upprättelse och ålägga herr Enevald att uppfylla sitt löfte att äkta henne. Skall hon lida nesa och skam, för det hon blifvit fattig? Skall hon derföre öfvergifvas och smädas, liksom den, som ondt skulle gjort?" "Det är sålunda er mening att biskopen och domkapitlet må ålägga honom att hålla sitt löfte och gifta sig med jungfrun." "Mig synes, att hans högvördighet denna gång icke skall kunna neka mig rätt, då jag kan skaffa vittnen på, att herr Enevald lofvat henne tro; och då jag äfven kan åberopa eder, som vet huru kärleksfullt hon betett sig emot honom." "Gillar jungfrun sjelf, att söka förmå honom hålla sitt löfte?"
Under Utskottets öfverlaggningar, pch inverkande på dess beslut, hafva dock vid denna riksdag gjort sig gällande de åsigler, hvilka ligga till grund för frihandelns (eller så om man häldre vill att den skall benämnas, handelsfrihetens) theorier, och hvilka, ehuru för det isolerade handelsintresset konseqvent riktiga och fördelaktiga, jag dock icke kan erkänna att vara användbara för ett land, som ännu i företagsambelsanda och industri saknar kraft att ingå i en, efter min uppfattning, för dess sjelfbestånd vådlig tällan med fremmande länder, hvilka, ehuru till klimatiska och andra förhållanden mera lyckligt lottade än vi, likväl aktat nödigt att icke förr be röfva sina inhemska näringar det dem unnade skydd, än dessa vunnit den förkofran och den stadga, alt de kunnat ingå i denna fria konkurrens, hvilken, billig om den utkämpas med iika krafter och under lika omständigheter, innebär en fullkomlig orättvisa, då man yrkar densamma emellan länder eller individer, som slå på olika höjd af utveckling eller fortlefva under fullkomligt olika förhållanden. Då emedlertid Utskottets majoritet hyllat dessa fria handelsåsigter och, med ledning af desamma, un - 80 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, M 5. der öfverläggningarna mången gång uttalat den sats, att hvarje näring, icke undantagna de olika grenarna i jordbruksocb bergsbruks-handteringarna, är för vårt land onaturlig, då den icke kan emotstå inflytelsen af utländsk täflan, kan jag ej annat än hysa fruktan för beståndet af mången inom Sverige vigtig och för detsamma gagnelig näring, om dessa theorier skulle komma att bär praktiskt utföras. Jag anser det innebära ett högst vådligt experiment att borttaga utur tulltaxan åtskilliga af der nu befintliga inoch utförselförbud, då jag icke kan dela Utskottets åsigt, alt de, i stället för förbuden, bestämda tullsatser skola skänka samma skydd åt näringarna.