Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte borttagande, på sätt ofvan är föreslaget, af nuvarande införselstull å virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, af alm, ask, bok, björk, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som växa inom landet, — af buxbom, ceder, ebenholz och pockenholtz, — samt af furuoch grantimmer, otillhugget eller sågblockar, — äfvensom af utförselsafgifterna å fanerskifvor, handspakar, och å borrade pumpträd, synas i afseende å rubrikernes lydelse samt tullbeloppen för öfriga trädvaror följande ändringar vara af behofvet påkallade, nemligen, att vid rubriken bjelkar och sparrar af furu och gran särskilt tullbestämning icke må äga rum för dimensionerna af 8 till och med 10 tum midtpå, utan dessa inhegripas under bestämningen »deröfver», d, v. s. från och med 8 tum, men med bibehållande för sist nämnda dimensioner af den tull 12 sk. stycket, som nu är gällande för dem af 8 till och med 10 tum, hvarigenom nedsättning till nämnda belopp från 20 sk. beredes för sådana, hvilkas tjocklek öfverstiger 10 tum; hvarjemte det näst under ifrågavarande rubrik intagna stadgande, att bjelkar och sparrar af furu och gran kunna utföras både liksidiga och platta, synes böra jemväl till införseln utsträckas;— att, då med föreskriften vid rubriken »ribbor, längre eller kortare», att vid export deraf bör styrkas, att de äro fyrkantiga och förfärdigade genom sön - Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40.
Jag anhåller till en början, att få höra upläsas Hr Mannerskanlz's förslag, hvilket man ansett ega likhet med det af mig afgifna. Den 1 April c. m. I ani. häraf lillkännagaf IIr Gr. o. Landtm., att Hr Mannerskantz aflemnat ett så lydande förslag: »Att R. o. Ad. måtte anmoda Landtmarskalken, att göra till föremål för rådplägning inom den s. k. Talmanskonferensen, huruvida det icke må anses lämpligt, nödigt och nyttigt att, sedan 4:de och 5:te IIufvudTitlarne blifvit lagda på Ståndens bord, men innan desamma inom Stånden föredragas, under gemensamt sammanträde emellan alla fyra R i k sSt:n, öfverlägga om några i afseende på ordnandet af värt landtoch sjöförsvar särdeles vigtiga hufvudfrågor; äfvensom att i sådant fall meddela de respektive RiksSt:n förslag i de frågor, Talmanskonferensen för sin del ansett höra göras lill föremål för gemensam öfverläggning.» Frih. Raab: Skillnaden emellan mitt och Hr Mannerskantz'» förslag består deruti, alt jag tillstyrkt bifall till Hr Stjernsvärds förslag med den förändring, att Talmanskonferensen skulle anmodas alt bestämma de punkter af de inkommande Ullåt:na, som borde blifva föremål för öfverläggningarne, då deremot Hr Mannerskanlz föreslagit, alt Talmanskonferensen skulle ega att bestämma, så väl huruvida någon gemensam öfverläggning ang:de 4:de och 5:te IIufvudTitlarne skall hållas som ock de delar deraf, hvarom i sådant fall skall öfverläggas. Jag anser det af mig afgifna förslaget ega företräde, ty uti det sednare ligger intet positift beslut från R. o. Ad:s sida. Jag tror, att grundlagsförändringen åsyftar, att RiksStm sjelfva skola besluta att i vigligare frågor gemensamt rådpläga, likasom jag i sanning ej känner någon vigtigare fråga än den om landets försvarsväsende, särdeles i den tid hvari vi nu lefva.
Den fattige Adelsmannen, Prästen och Borgaren stall med den listigaste bedröfwelse, af nöden wara twiugad utlemna sin son tili camerat ät de i Förstärkningö-corpsen inköpte, Mindke wälfrägdade karlar; blott det, atr de lätit köpa sig, har förringat deras wärde i de öfrigaS omdöme. Man inwänder emot detta skäl, att indelta Soldaten är också köpt, Men, det har stedt genom andre Medel . han är köpt Med ett stycke jord till boställe ät hustru och barn eller ät älderstegne föräldrar — om häraf den goda efprit, som alnd lifwat Swensta Armeen, da den ej genom dåligt befäl och bristande disciplin blifwit förstörd. Genom frihet alt lega stall afwen detta kärnstöd undanryckas Staten, ögnablickets winst genom högtända till oändelighet Högt updrifna legor, stall förföra alla, som förr ingått i indelta och warfwade Armeen» och denna Armeen, annu oumbärlig för Samhällets inre lugn, och Statens uprätthallande stall inom fä är wara förswnnncN» Friheten att lega, stall inbjuda och wänja na» tionen, till en wanhederlig wärdeberäkning emellan penningar och Mennistor, den stall dä öpna ett stort fält för agioteuren, oagkadt den stadgade cours, hwarmcd Skaparen bjuder till att stämpla hwarjr wennistas hufwud och hjetta» Friheten att lega, stall öpna en ewig stride.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggningar oell pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embetsoch tjenstemäns tilloch afsättandeså är dermed ej något hinder lagdt för denna förändring, ty om grundlagens bokstaf ändras, så ändras äfven 90 §:n. Const.Utsk:s skyldighet i denna del, att anmärka alla följder, sorn af en ^-förändring kunna uppkomma, är af Frih. Cederström något för vidsträckt fordrad. Det vore nerol, alldeles omöjligt att sträcka denna pröfning så långt, att icke möjligen, under debatterna inom Stånden, ännu ytterligare en följd af förändringen skulle kunna upptäckas, hvarpå denna debatt är ett exempel. 54 Den 2 December f. m. Hvad angår de af Hr von Hartmansdorff och Hr Lefren framställda förslag, så ur tiel frågan, huruvida, vid sådana tillfallen, rättighet må förefinnas för R. St. att använda 107 §:n, hvaröfver jag egentligen anhåller att få yttra 111ig. Man har redan inom Ulsk. yttrat, att detta skulle vara ett stort afsteg ifrån grundlagens föreskrifter; man har sagt, att våra grundlagar, sådana de 1809 antogos, så bestämdt skiljde emellan 106 och 107 §§:na, att icke någon rättighet vore gifven åt R. St. att framställa en sådan önskan, som i den sednare §:n namnes, utan att det vore fråga örn allmänt kända ärenden. I delta afseende finnes dock en § uti en hithörande lag, som är ej blott märkvärdig, utan äfven af betänklig art. Det är 6 §:n af ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, tillkommen år 1809, vid samma riksdag som vår nuvarande Reg.F. Denna lag upprepar först alla de betydligaste frågor, i hvilka en Statsrådsledamot kan fela emot sin i grundlagen stadgade skyldighet. Sedan säger den i 6 §:n : "Uraktlåter
Han talade flera språk, såsom sjömän tala dem, och gaf sig ömsom ut för ryss, norrman, skotte och spanior. Den fullkomligt olivgula hyn, det korpsvarta tätkrusiga håret och skägget, de något kantiga dragen och de starka nästan ihopväxta ögonbrynen, hvilka hvälfde sig öfver de mörkbruna på gul emalj spelande ögonen, gåfvo emellertid ett icke osannolikt sken åt den förmodan att han tillhörde den förkastade och underbara zigenarstammen, ehuru han var alltför stolt att medgifva sig ha varit glasförare, marknadsriddare eller något dylikt, innan han, efter sjöresor i åtskilliga länder, med pretention på herretitel uppträdde i skärgården, der han nu lefvat öfver ett års tid och dit han anlände med mynt på fickan. Ung, djerf, eldfängd och högligen öfvertygad om sin oemotståndlighet hos könet, hade han likt fjäriln fladdrat från den ena strandrosen till den andra, men nu blifvit så allvarsamt fängslad att han var sinnad gifva sig under hymens bojor, derest han kunde vinna föremålet för sin låga. Men detta stod ännu i vägningen, ehuru Jörgen Kox på det sedliga området stod fullkomligt framom sina yrkesbröder. Han var öfverdådig ända till det otroliga i knep, dryckenskap, spel och stridslystnad, men med de unga qvinnorna glammade han blott af hjertans grund, och midt under glammet kom ändå en sorgefläkt öfver honom. Detta hade likväl icke synbart inträffat vid den kurtis, som nu var å bane. Men så var det icke heller en skönhet från sillsalterierna som öfvervunnit hans antipati mot det äkta lifvet. Långt derifrån. Det var den ytterst blygsamma, vackra och förståndiga hushållerskan för herrar bokhållare Diedrichsen och Dittmer, den unga enkan madam Guri Anundsson. Guri hade icke inträdt i sitt första giftermål af böjelse: hon var fattig och ville bli hederligt försörjd. Det barnlösa efter tre år upplösta äktenskapet lemnade henne likväl icke annat i behåll än ett litet tarfligt bo och den ärbara madamvärdigheten.
Horns och Hr Giinthers redaclionsförslag, utgående hufvudsakligen derpå, att Stånden icke må vara pligtiga att förena sig om en gemensam tanka, utan äga rättighet att åteiTemittera Constit.Utsk:s betänk:n, på samma sätt som andra Utsk:s. Jag kan icke gilla Hr Cederschjölds yrkande, att ett af Constit.Utsk. framlagdt förslag skulle, om det vid första riksdagen ogillades af tre Stånd, förfalla; utan anser jag frågan då, såsom hittills skett, böra bero på omröstning i förstärkt Utsk. Jag tillstyrker således den förändring, att R. o. Ad. må förklara Hr Giinthers förslag såsom dess gemensamma tanka. Skulle, till förekommande af återkommande ordstrider, någon ändring i öfrigt Den ig Februari f. m. 357 behöfvas, sä torde detta behof uppfyllas dermed, att orden; "derom besluta" i 1 mom. af 81 §, utbytas emot: ändringsförslaget antaga. Hr Hjärne: Då man första gången ingår i utöfningen af representantkallet, gör man sig vanligen den föreställning, att .man har att tillämpa principer i deras helhet. Så har jag ock trott, att förhållandet kunde vara här; men erfarenheten har visat mig, att sådant varit omöjligt, och jag har kommit till den slutsatsen, att det är bättre att concedera något af principen för att i verkligheten vinna åtminstone något. Så har jag velat förfara, hufvudsakligen fästad vid ändamålet att komtnä till något resultat. Jag är visst icke öfvertygad, att mitt förslag är det mest lämpliga; men jag har ansett något dermed vinnas, och har trott det vara lättast antagligt. Då man emedlertid bestridt detsamma, anser jag mig skyldig att närmare redogöra för min åsigt i denna del. Jag har nemi. först eftersökt orsaken till och ändamålet med det från Constit.- XJtsk. framställda förslaget. Jag har då funnit 01 saken i den strid, som ägt rum ang:de tolkning af de ifrågavar. grundlagsbuden, och ändamålet vara det att förekomma dylika strider för framtiden.
Till följd af Rikets Ständers under denna riksdag fattade beslut och den i Banko-reglementet derom meddelade föreskrift, skall utaf [likets Stunders Banks vid 1856 års slut upplupna disponibla vinst, utom det före nästlidet års utgång redan aflemnade belopp, eljer Femhundraiusen R:dr, enahanda summa och således likaledes 500,000 Hulr vid slutet af hvartdera året 1858 och 1859 för Statens allmänna behof llän Banken lill Riksgälds-kontoret aflemnas. Hör till StatsUtskott ts Memorial N:o 2,93. 5 § 225. (Här torde böra införas den af Rikets Ständer genom bifallandet af StatsUtskoltets Memorial N:o 278 bifallna §. angående förräntningen af Riksgälds-kontoret* kontanta behållning). § -2(3' För bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar, eger detta verk att, från den I September del ena året till den sista Juni det nästföljande, begagna eli räntefrilt kreditiv u Rikets Ständers Bank, till ett belopp af högst Én million femhundralusen R:dr; börande alltid de å delta kreditiv lyflade medel ovilkorligen sistnämnde dag vara Banken godlgjorda. Då Bankens ställning det fordrar, må berörde kreditiv af Banko-fullmäktige uppsägas, dock ej förr än i sisla rummet oell sedan andra utvägar blifvit begagnade. Sådan uppsägning leder lill den påföljd, att kredilivet månadtligen, intill den sista derpålöljande Juni, indrages till sä stor andel, som motsvarar antalet af de för kreditivrältighelens begagnande, intill samma dag, återstående fulla månader. § 227. I händelse sådant, för verkställigheten af Riksgälds-kontorcls förestående utbetalningar, finnes oundgängligen nödvändigt, ega Fullmäktige alt, under de i § 202 stadgade vilkor och förbehåll, upplåna härtill erforderliga medel emot delta verks obligationer, ställda lill inlösen, antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning.
På grund af hvad jag anfört kan jag för min del icke annat än godkänna StatsUtsk:s ifrågavar:de skrifvelse-förslag, utan förenar mig deruti, att ett uttryck måtte af Ständerna frambäras till timonen, som innefattar ett förkastande af vårt Sjö-försvars förstöring. Gr. Lagerbjelke, Gust.: En värd talare har ansett alt det vore grundlagsvidrigt om StatsUlsk:s i denna punkt framställda förslag bifölles, och Ständerne sålunda skulle förklara det de ej kunde bifalla Konungens framställning ang:de Linie-skepps nedhuggande. Huruvida den värde talaren i sitt förmenande har räll eller icke beror naturligtvis derpå, om Konungen gjort en så beskaffad framställning. Om man, för att undersöka huru sig härmed kan förhålla, läser Konungens nåd. propos. om Stalsverkets tillstånd och behof, då finner man följande: ”Den plan, som K. M. låtit upgöra för de lill krigsfartygens nybyggnad och komplettering, samt förrådens förstärkande erforderliga arbeten och kostnader, är lili det åberopade prot. fullständigare utvecklad.
Jag ledes till begreppet häraf mindre nf sakkännedom, än af hvad man kallar gros bon rms, men jag ryser, fast utan misströstan, för den Cathastroph, sorn skulle föra mitt Fädernesland till absoluta behofvet af ett sådant. Härvid, måste först örlogsflottans verksamhet upphöra, helst den troligtvis, i så fall, reda» förut upphört att existera, antingen såsomförsåld eller slagen. Det skulle för öfrigt vara en stor cornplaisance af en mägtig fiende, att aldrig anfalla med annan sorts vapen, än sådane sam voro lika beskaffade med dem mot hvilka hatt gick, att strida, äfven der hans fördel skttU® bjuda annat 5 men icke lärer ett sådant undseende äga rum förr, än magterna uppnå den philantropiska bildning, som i och med detsamma upphäfver deras stridiga intressen och öppnar fältet för den mellan Nationerna evigt blifvande freden. Under tiden, synes det mig, att man icke allt för lättsinnigt bör tillstyrka öfvergången från det ena försvarssystemet till det andra och framförallt dervid icke utesluta en beviselig och grundelig deduction i ämnet; men det kan vara motionairen förbehållit, att lika så grundeligt i militairiskt och politiskt hänseende visa nyttan af örlogsflottans redu* ction, som han, genom redan anfört exempel, synes hafva gjort det i ekonomiskt. Herr Nordenskjöld, Carl Reinhold-, I motioner här på Riddarhuset, vid dent na och föregående Riksdagar och äfven i samqväm, har man sedt opinionerna delade i hänseende till Riket sjöförsvar, möjligheten att underhålla s:ne flottor eller blott en och i sednare händelsen hvilken då borde upphöra, och resultaten hafva merendels blifvit, att den stora eller örlogsflottan kostar för mycket, utan att vara nödvändig och ger Nationen hvarken vigt i hänseende till attaquen eller försvaret. I detta vigtig» ämne har jag trodt mig böra uppstå, och inför Höglofl.
Borgare-Standee ön« skade mätte bestämma crsätmingcn wid dylika tiifallen efter ortens Zangbara pris. Utskottet som funnit anmärkningen, i anseende till Hwad densamma asyftarej sakna grund, har för fin del, heldre än alt Tagordningen äberopas, trott fig böra foresta det esker orden: Denna gärd i 2 puncten af K. införes: äswensom ail slags förplägning. / 7:0 Att det i 77 §, intagne stadgande om Rungsgärdac och andre Aronolagenherer, att de stola forwalras ester de grunder Riksens Ständer derom sörestriswa, marce, för större tydlighels stull, salunda bestäminas: De stola förwaltas och anwfindas efter de grunder m. dtvsrför alt undanrödja alt twifwelsmäl rö» Dcn 2i December. 1459. rörande Riksens Sränders rätt i delta hänseende, får Utskottet blott hänwisa torv sörsta punkten as isrägarvar^nde §. Dä Riksens Ständer förbehållit stq att gemensamt med Konungen kunna afhända Kronan de i §. uvräknade lägenheter, följer tydligen deraf, ait anivändande rätten är ät Riksens Ständer hewarad. Widare förekonima till beswarande det Hederwärda Bonde-StandetS anmärkningar, hwilka blifwit sammanfattade och as Ständer gillade såsom dest allmänna ranka. 1:0 Wid 28 §. Att i denna §. mätte tilläggas, art ingen till Ordinarie Lmbeccn och. Beställningar ma kunna utnämnas eller pa förslagen dertill Upforas, än mindre njuta lön, förr än-han uppnatt rn alder af minst -8 är.
M:t i detta förslag vågat konseqvent omfatta den stora tanken, att på allmänt förtroende grunda representantens kall, utan hänsyn till stånd eller klasser, — men dock utan åsidosättande af nödig omtanka om stabilitet och konserverande elementer, — när K. M:t låtit om detta sitt förslag uttala den högsinnade tanken, att han i denna sanna representation af Svenska folket, just för dess sannings skull, söker ett ökadt, men icke fruktar ett minskadt stöd för sin magt, — och när detta förslag enkelt och harmoniskt grundas på våra kommunal-institutioner, och härigenom med historisk häfd slår sina rötter i gammal-svensk jordmån, till hvars bördighet livar man sätter lit, — det synes mig då, säger jag, alldeles gifvet, att all rimlig anledning saknas till den förmodan, att K. M:t med sin nuv:de eller en ny Regering, samt med Rikets alla fyra Stånd, skulle, för att tillfredsställa anspråken hos en i alla händelser knapp majoritet inom detta hus, frånträda eller göra intrång på de grundsatser, hvilkas storhet just innebär deras styrka, och hvilkas både storhet och styrka Svenska folket med exempellös enstämmighet kärleksoch förtröstansfullt omfattar. Får det nu antagas, att någon nämnvärd sannolikhet icke finnes för att genom ett afslag å det hvilande förslaget bereda framgång för dej åsigter, man vill göra gällande i ett nytt, — är det då rätt, är det klokt att äfven denna gång bringa frågan till fall? Man har under gårdagens diskussion yttrat månget strängt ord om »dagtingan med öfvertygelse». Jag vet icke med hvad fog man det gjort, men beklagar, att sådane uttryck fällas, både för den bitterhet de innehålla och för den bitterhet de föranleda. För min del respekterar jag hvars och ens öfvertygelse, fullt viss, att i denna församling hvar mans röst härpå ärligt grundas. Må alltså hvar och en åtnjuta aktning för sin öfvertygelse!
På den tiden söndrade sig folket Israel i två delar: en hälften höll sig intill Thibni, Ginaths son, och gjorde honom till Konung; den andra hälften höll sig intill Amri. Men det folk, som höll sig intill Amri, vardt starkare än det folk, som höll sig intill Thibni, Ginaths son. Och Thibni blef död, och så blef Amri Konung. Uti första och tretionde årena Asa, Juda Konungs, vardt Amri Konung öfver Israel i tolf år; och regerade i Thirza i sex år. Han köpte Samarie berg af Semer, för två centener silfver; och byggde uppå bergena, och kallade staden, som han byggde, efter Semers namn, som herre var på Samarie berg. Och Amri gjorde det ondt var för Herranom, och var argare än alla de för honom varit hade; Och vandrade i alla Jerobeams vägar, Nebats sons, och i hans synder, dermed han kom Israel till att synda, så att de förtörnade Herran Israels Gud uti deras afguderi. Hvad nu mer af Amri sägandes är, och allt det han gjort hafver, och om hans magt som han bedref, si, det är skrifvet uti Israels Konungars Chrönico. Och Amri afsomnade med sina fäder, och vardt begrafven i Samarien; och Achab hans son vardt Konung i hans stad. Uti åttonde och tretionde årena Asa, Juda Konungs, vardt Achab, Amri son, Konung öfver Israel; och regerade öfver Israel i Samarien tu och tjugu år; Och gjorde det ondt var för Herranom, öfver alla dem som för honom varit hade. Och var honom icke nog, att han vandrade i Jerobeams, Nebats sons, synder; utan tog dertill Isebel, EthBaals dotter, Konungens i Zidon, till hustru, och gick bort, och tjente Baal, och tillbad honom;
Län, der skördetiden, i anseende till de nästan årligen inträffande frostnätterna, är högst knapp, samt yrkar, af sådan anledning, alt ilrågaställde lagstadgande, rörande soldatens dagsverksskyldighet till Pastor, måtte varda upphäfvet. Vid förnyad föredragning af denna motion inom Hederv. Bonde-Ståndet, har Nils Strindlund från Wester Norrlands Län anfört och upplyst: att inom Jemtlands Län förhållandet i nu nämnde afseende vore helt annat, än i det öfriga fäderneslandet, i thy att, då på andra ställen i Riket finnes en soldat på ett mantal, är deremot Jemtland så ovanligt starkt roteradt, alt det vanligen har 3 soldater på ett mantal; att ganska ofta husbondens egen son eller dräng tillika är soldat för faderns eller husbondens hemmantal, samt vistas i hans Allm. Besv.- och Ekon.-Utiko tens Betänkande, N:o tog. ^ kost och bröd ; att, då soldalen icke har något eget hushåll, det vore obilligt, att han utom den dagsverksskyldighet, som honom i förenämnde egenskap af sou eller tjenare åligger, liliika ålägges utgöra dagsverke tili Pastor. Med anförande af de hinder för främjandet af större och kostsammare odlingsförelag, hvilka, till en del, anses härröra från den presterskapet, enligt gällande privilegier, tillkommande rättighet att åtnjuta tionde af ali slags säd, har ofvaniiämnde cinders Olsson, jemväl till undanrödjande af dessa hinder för jordbrukets forkofian, och på det större odlingsföretag måtte erhålla skälig uppmuntran, föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta och till Kongl.
Stånden del, med wördsam och wänlig inbjudning, att häruti instämma, förbehäller sig Ständet öppen talan; ej mindre i afseende pä de ändringar och tillägg, med hwilka de öfrige Ständen torde antaga ifrägawarande Bewillnings-Förordning, än i anseende till den nya redaktion, af denna Författning, som Bewillnings - Utskottet utlofwat. suprs. Tx prvtocollcr, s. Lil. ^.1m«gui8t. Utdrag af protocollet, hället hos ^ögwor^. prest'Ståndet, wid Urtima Riksdagen k wrebro den LS Aug. »Sls. S. D. ^fter pröfning af Bewillnings - Utskottets den 8 dennes pä bordet lagda utlätande, öfwer de anmärkningar, hwilka inom RiksStänden blifwir gjorda, wid samma Utstötts de 29 sistl. Julii af» gifna Betänkande, rörande afgisterne för Beanwtnstiliwerkningen, fann Prest-Ständet, oagkadt dest förut yttrade och ännu fortfarande önskan, att leke mera, än en 90 kannors Panna mätte af någon fa nyttjas, nu mera sedan zme Ständ desina fräga pa annat sätt afgjort, sig föranlärtt, atk till Bewillnings-Ulstottets först afgifne Betänkande med de än, dringar hwilka uti Utskottets sednafte utlätande blist» wit förestagne, sitt bifall lemna. LIt supra. ?rotocoUo, I. Lil. timitt ist. Kihang. N:o W 2546 Den io Augustk. Ut-rag af protocollet, hållet hos -;Zgwor-. Prcst-Gtändet wib Uttima Riksdagen L Orebro den io Zlug. »812.
Detta särskildta Utsk:s ledamöter röste sedermera samfäldt med slutna sedlar till ovillkorligt antagande eller förkastande af hvad StatsUtsk. tillstyrkt” etc. Jag har icke föreställt mig, att grundlagssliftaren kunnat bestämma ett lagbud, enligt hvilket en viss delegation af representationen skulle besluta i vissa angelägenheter, utan alt de beslutande eller voterande ovillkorligen måste finnas på stället. Huruvida de röstande samvetsenlig! fullgöra sitt åliggande, är något som ligger utom lagstiftningens område och hvarpå densamma icke kan inverka. Jag anhåller att få förklara att jag icke kan instämma i Gr. Frölichs åsigter. Grundlagsstiftaren har icke velat stifta lagar för ohörsamma och nyckfulla ledamöter. Correctivet ligger i 79 §:n Riksd.- Ordningen. Jag tror att det ar vådligt att etablera den principen, att något minimiantal icke finnes för de röstande. Kan voteringen anses laglig örn tig ledamöter deruti deltagit, så bör den äfven vara laglig om 3 elier 4 ledamö ter verkställt densamma. Voteringarne i förstärkta StatsUtsk. kunna icke jemföras med voteringar i andra Utsk., emedan saken definitivt afgöres genom den förra, men endast preliminariter genom den sednare voteringen. Med hvad jag nu haft äran anföra har jag blott velat redo visa för olin enskilda öfvertygelse, då jag trott mig hafva hand - Den si April f. m. handlat i enlighet med grundlagens bokstaf och andemening. Hr Lagerhjelm, Pehr: Måhända kan jag meddela en upplysning, som reder ämnet. 1 går f. m. anmälte jag för ordföranden i förstärkta StalsCJlsk., alt jag hade skäl att aflägsna mig derifrån för e. tn. Jag förklarade tillika att en utaf suppleanterna hade låfvat qvarstanna i mitt ställe. Jag får tillägga att orsaken hvarför jag ville aflägsna mig var den, alt en votering skulle förekomma, uti hvilken jag ansåg mig jäfvig att deltaga. Ordföranden förklarade att jag väl kunde vara borta, sedan jag likväl vid voteringens början tillsett alt R. o. Ad. var fulltaligt.