Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf bör så tillräckligt antal Exemplar aftryckas, att en hvar lätteligen och för lindrigaste pris kan ett sådant erhålla; hvarjemte E. K. M. torde i Nåder finna för godt, att ett Exemplar jemte Förordningen till hvarje Kyrka låta utdela. Om E. E. Mits Vetenskaps-Academie tillika i Nåder an - 388 Underdåniga Skrifvelser. befallesj att uti de små Almahachorna för åt 1825, sorn under sista fjerderlelen af år 1K24 , böra enligt Författningarne lill salu hållas, meddela tydliga och korrta Tabeller för den gamla fördelningens reduction till den nya och den nyas till den gamla, jemte några underrättelser om Decimal-räkningen, hvilket allt bör å nyo införas uti 1826 års Almanacha; så kan Allmogen på detta satt, utan särskild kostnad, erhålla uti dessa delar all nödig underrättelse. 3:0 De nya beräkningarnes införande Uti Statens Räkenskaper börjas icke förr, än uppbörds-året 1826, för att derigenom lemna tid och tillfälle till nödige reductioners verkställande uti alle bit hörande uträkningar. 4:0 Till förekommande af de gamla måttens bibehållande i framtiden, böra, såsom ett helsösamt, ehuru långsamt verkande, tvångsmedel till de nyas begagnande, Justerare icke tillåtas, att, efter Stats-måieis och Stats-vigtens antagande tilt allmänt bruk, kröna andra Mått, Mål och Vig. ter, än dem, som deruti inbegripas.
Spa nmSl, Undsättnings-, priset derå, Remiss II: 43S» S. U. Bet. IV: 371. 177. utdelande deraf i Länell genom Komitéer, Remiss II: 509. E. U. Bet. VIII: 344. — Kronotionde-, till Stora Barnhuset, Remiss II; 438. S. U. Bet, IV 476. 7]5- — Kr onotionde-Afradsoell Ränte-, lefveren ing deraf, Remiss II: 470. 473. 476, S. o. E. U. Bet, IV: 1101. 664. fördelning och forsling deraf, Remiss II; 484. E. U. Bet. VIII; 177. ;— Utländsk, förbud mot införskrifning deraf genom Magazins-Direktionen, Remiss II: 48g. S, U, Bet, IV: 346. :— pris för vissa år S den, som Magazins-Direktionen uppköper, E. U. Bet. VIII: 867. 567. — scrskilde tillgångar till uppköp deraf, K. M. Prop, I: 341. Remiss derå II: 76g, 566. S‘. o. B. U. Bet. VI: 668. Skrif. X: 706. — se äfven Bränvinsbränning och MagazinsVerkjet. 48 Register. Spinnhus, Krono-, i Göteborg, Just, Omb. Berätt. II: 254. i Norrköping 271. 5i3. i Lands-Orterne, tillökt anslag för dem, S. U. Bet. IV: 870. Besl. IX: 362, 363, 377, Skrif. X: 243. i Stockholm, medel till dess underhåll, S. U. Bet. IV: 872. Skrif. X: 244. Stats-Minister, för Utrikes Ärenden, Anmärkning mot honom, Remiss II: 535. C, U. Bet. III: 34.
Enligt Utskottets åsigt, skulle derföre en så osäker och tillfällig samt till sitt belopp på förhand så obestämd tillgång, som de framdeles uppkommande öfverskotlen å Statsverkets årliga inkomster ej kunna uppfylla de med en ränteoch amorteringsfond afsedda syftemål; hvadan och då en nyttig och nödvändig befunnen samt fördenskull vidtagen upplånings fortgång eller inställande ej heller synes böra bero utaf förslagsvis skeende beräkningar af stats-inkomsternas öfverskott, Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t föreslagit i fråga om oftanämnde upplånings lämpande efter det beräknade behållna öfverskotts-beloppet å dels stats-inkomsterna i allmänhet och dels bränvinstiliverknings-afgiften särskildt. 1 anledning af Biskop Heurlins förslag, att en grundfond för omförmälda ränteoch amorlerings-utgifter borde bildas genom de af motionären uppgifna medels reserverande, torde Utskottet endast behöfva erinra, att dessa medel redan blifvit till hela sitt belopp tagna i beräkning för de under innevarande Riksdag beviljade och till utgående af dem anvisade tillfälliga statsutgifter. Att för omförmälda ränteoch amorterings-liqviders verkställande anvisa Rikets Ständers Banks, under tiden intill uäsla Riksdag, uppkommande behållna vinst, kan Utskottet så mycket mindre tillstyrka, som häremot, utom ovissheten om det blifvande beloppet af denna vinst, 20 Slals-Ulskoltels Betänkande, M 272. måste anmärkas, att en sådan i förväg skeende disposition deraf står i rak strid emot den grundsats, Rikets Ständer, efter sednaste realisation, städse iakttagit i fråga om den behållna bankovinstens användande för »Statens allmänna behof».
För hennes räkning skulle jag vilja återinföra det urspårade ordet » matrona » i dess förnäma, gammalromerska betydelse af » ädel fru », hvarigenom j a g finge en benämning, som afspeglade det, om jag så får uttrycka mig, kvinnligt patriarkaliska, hvilket så fulländadt gör sig gällande i fru Hööghs person. När j a g möter denna dam ute, hvilket oftast 2 — I D U N 1899. sker middagstiden å Sturegatan, är det med den lifiigaste förnöjelse jag iakttar, hur väl vår tids frudräkt passar henne. Den styfva, af dyrbart tyg gjorda kragkappan vidgar sig allt mer nedåt till ett nobelt reserveradt uttryck af: » håll distans! » Kapotthatten, som ej döljer den ärevördigas gråstrimmiga hår, har en enda fjäder, hvilken med älsklig symbolik pekar mot skyn. Hennes anletsdrag äro fasta och regelbundna, och en fysionomist afläser till sin uppbyggelse redan på långt håll i detta ståtliga matronaansikte: » jag har mina principer! » Den respektabla talar högsvenska på ett obeskrifligt förnämt sätt, hvilket mest består i en egendomlig förändring af vokalerna. I blir e, e — ä, o — å, u och ö få ett öppet uttal, närmande sig till å. Lägger man härtill en känslofull oratorisk tonvikt på hvart tredje eller fjärde ord och ett uppodladt delikat sjeIjud, har man en antydan om denna patriciska dialekt, som är något alldeles motsatt provinsialismens akuta bräkande. För att bättre förstås vill jag hänvisa till, hur äldre stockholmsdamer af rang, hvilka känna sitt eget värde, tala. Jag har äfven hört en hel del löjtnanter ha samma nobla uttal, men med förstärkt nasalljud och utan känslofull tonvikt. Efter att ha nämnt dessa fru Hööghs yttre företräden, hvilka så väl lämpa sig för hennes ädla fruvärdighet, öfvergår jag nu till en skildring af hennes mer odödliga egenskaper.
Majit måtte täckas aflåta nådig proposition derom, att åt bolaget, som i så 13 - 98 dant fall önskade få anlägga en bibana från stambanans ändpunkt vid Stäket till lämplig punkt vid Sagan, den Eders Kongl. Maj:t efter framställning af bolaget täcktes i nåder bestämma, måtte beviljas ett låneunderstöd till belopp af f af den dertill erforderliga kostnadssumman, eller 3,348,176 R:dr R:mt, likaledes emot enahanda vilkor som blifvit bestämda för Gefle-Dala jernväg. Dessa underdåniga ansökningar åsyfta synbarligen en sammanhängande jernvägsanläggning, som från Köping och Westerås skulle öfver Sagån tillstöta Norra stambanan ifrån Stockholm vid Almarestäke (dit sökandena derföre önska stambanan dragen) och som i afseende på rigtningen föga afviker från den af 1856 års Jernvägs-Kommitté föreslagna stambanan från Stockholm öfver Girista till Köping. Den skulle således dragas norr om Mälaren och genomgå de sydligare delarne af Upland och Westmanland, hvarigenom den icke blefve långt aflägsen från nämde vattendrag, till föga eller intet gagn för det inre landet. Kommittéen har ofvanföre redan genom en sammanställning af de förhållanden, som uppstå, om Norra stambanan drages öster eller vester om Sigtunafjärden, kommit till det resultat, att densamma bör anläggas öster om denna fjärd, då den i sådan rigtning både i tekniskt och ekonomiskt afseende bättre uppfyller sitt ändamål än vester om den ifrågavarande sjöviken, och dessutom, med hänsigt till vidden af en blifvande trafik och landets allmänna gagn, i denna rigtning har obestridliga företräden.
Likaledes borde uppmärksamheten lästas derpå, att ehuru, enligt hvad Bruks-socielelens Fullmäktige anfört, stora svårigheter mött för ett lämpligt ordnande af bergselevernas praktiska utbildning, på sätt hittills egt rum medelst besök vid enskilda tillhöriga egendomar, så hade Brukssocieteten på samma gång som den erbjudit sig att för framtiden helt och hållet ombesörja dessa praktiska öfningar, likväl förklarat alt Societeten öfvergifvit den plan, hvilken i sådant hänseende blifvit framställd och som vore den enda, hvarigenom omförmälda svårigheter kunde med säkerhet undanrödjas, nemligen anskaffandet af en särskild bruksegendom, der eleverne alltid kunde påräkna tillfälle för verkställandet af rön och försök i bergshandteringens olika grenar. På hvad sätt Bruks-societeten nu ämnade alt ombesörja de praktiska öfningarne, vore således för närvarande okändt; Bih. till Ii. St. Skrifvelse N:e 470. men visshet härom syntes likväl böra erhållas, innan man på omförmälda erbjudande grundade ett beslut, sora i andra hänseenden vore förenadt med så många olägenheter. Att Bergsskolans flyttning från Fahlun till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet skulle i vissa hänseenden medföra väsendtliga fördelar såväl för undervisningen som för det allmänna, anse Rikets Ständer, efter öfvervägande af allt hvad i frågan förekommit, svårligen kunna bestridas. Sålunda skulle otvifvelaktig!, i följd af de större lärarekrafter Teknologiska Institutet i thcoretiskl afseende erbjuder, undervisningen i de allmänna vetenskapliga ämnen, hvilka ingå i bergsmannabildningen, kunna erhålla större grundlighet och omfattning, än vid Bergsskolan med dess fåtaliga lärarepersonal hittills kunnat ega rum, och de nu öfverklagade svårigheterna för blifvande bergselever, att förvärfva sig de för inträde vid Bergsskolan nödiga förberedande kunskaper, skulle härigenom helt och hållet undanrödjas.
Han visste, att ett af hans fars skepp låg segelfärdigt i hamnen. Den unge Poppius manade sina hästar till den yttersta skyndsamhet och lyckades komma ombord, just då ankaret hissades. Det är lätt att förstå, att han ej ansåg sig behöfva någon packning eller utrustning. Han brydde sig ej ens om att fråga skepparen hvart kosan styrdes. Det bar ju i alla händelser af ut till hafs, och det var nog för honom. Det dröjde ej heller länge, innan den unge själfmördaren uppnådde hvad han önskade. Triremen hade lämnat Tibermynningen och Medelhafvet utbredde sig för Silvius Antonius, blått, skumglittrande och solbeglänst. Hafvet var sådant, att det kom Silvius Antonius att sätta tro till poeternas påstående, att det svallande vattnet endast var ett tunt hölje, som dolde den skönaste värld. Han måste tro deras ord, att den, som modigt genomtränger vattentäcket, genast når hafsgudens pärleslott. Den unge mannen lyckönskade sig att hafva valt detta dödssätt. Egentligen kunde man ej kalla det så, det var omöjligt att tro, att detta vackra vatten kunde döda. Det var endast en genväg in i en värld, hvars njutningar ej skulle vara bedrägliga och endast efterlämna trötthet och afsmak. Det var med möda han kunde lägga band på sin ifver. Men däcket rundt omkring honom var uppfylldt af sjöfolk. Till och med Silvius Antonius kunde förstå, att om han nu sprunge i hafvet, skulle följden helt enkelt blifva den, att en af hans fars raska sjömän kastade sig i vattnet och fiskade upp honom. Emellertid kom skepparen, sedan seglen blifvit hissade och roddarna kommit sig riktigt i farten, med största höflighet fram till honom. »Du ämnar således följa mig till Germanien, min Silvius,» sade han. »Du gör mig en stor ära.» Den unge Poppius påminde sig med ens, att denne man aldrig kommit hem från en resa, utan att föra med sig till honom som en gåfva något märkvärdigt föremål från de barbarländer han besökt.
Hvad deremot beträffar motionärens förslag, att bostället äfven måtte befrias från erläggandet af augments-ränta och kronotionde; så enär boställsinnehafvaren icke eger någon rättighet till åtnjutande af en sådan förmån, hemställa Utskotten, att motionen i denna del måtte förfalla. Stockholm den 10 Juni 1848. Statssamt Allm. IScsv.- och Ekon.-Ulskollens Utlåtande, N:o 29. 13 N:o 29. Ank. till Exp. Utsk. den 13 Juni, kl. 2 e. m. Utlåtande i anledning af väckte motioner om Smålands Husarregementes afsittande, emot erläggande af hästvakansspanmål. Uti serskilda inom hedervärda Bondeståndet väckte, till Statsutskottet remitterade motioner, dels af riksdagsfullmäktige!! P. J. Pettersson från Jönköpings län, med hvilken sig förenat Andreas Bengtsson från samma län, dels af riksdagsfullmäktige Petter Pehrsson, i hvars motion sig förenat riksdagsfullmäktige A. Sandstedt från nämnde län, J. P. Danielsson och C. M. Engström från Kalmar län, samt G. Johansson från Kronobergs län, har blifvit föreslaget att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Smålands Husarregemente måtte få afsitta, emot åliggande för rusthållarne att erlägga vanlig hästvakans-afgift, eller 7 tunnor spanmå! för hvarje häst, som komme att indragas.
Efter ofliciela uppgifter är derjemte upplyst, att folkmängden i Piteå stadsoch iands-församlingar samt i de söder och vester om denna stad belägna församlingar, hvarifrån lärjungar besöka Piteå skola, vid 1855 års slut uppgick till 36,229 personer, då deremot folknummer!] i Luleå stadsoch Iands-församlingar samt i de norr och vester om Luleå belägna församlingar vid samma tid utgjorde blott 23,320 personer. När härtill kommer, dels att petition varit gjord af alla länets kommuner, med undantag af Lappmarken»!, om Piteå skolas utvidgning, och alt denna petition blifvit understödd ej mindre af den förraLäns-styrelsen och stiftets Konsistorium, än älven af skolornas Inspektörer och Rektorer jemte städernes styrelser och äldste, dels att Piteå stad redan eger ett rymligt skolhus, hvilket, i händelse af skolans utvidgning, ej erfordrar någon tillbyggnad, hvaremot skolhuset i Luleå, i dylikt fall, måste helt och hållet nybyggas, synes någon tvekan icke kunna uppstå, hvilkendera af om forma ida (vänne skolor bör framför den andra till utvidgning förekomma. Utskottet har således ansett sig för skolan i Piteå böra tillstyrka samma rättigheter och skyldigheter, som för Norrköpings skola, med en lärare-stat af Rektor och 7 Kolleger. Slutligen är från Kongl. Ecklesiastik-departementet till Utskottet öfverlemnad en till Kongl. Majit i underdånighet ingifven petition, i hvilken innevånarne i staden Westervik och kringliggande ort anhållit om utvidgning af läroverket I nämnde stad, — ett förslag, till hvilket stiftets Ephorus redan för 3:ne är tillbaka tillstyrkt bifall.
Till bevis härå anfördes en Embets-skrifvelse från Svenska och Norrska Consuln i Ålborg, införd i Norrska Tidningarne, der denne Consul anmärker, att den nya tariffen försäkrade de Svenska och Norrska fartygen om ett företräde framför de Danska, med afseende å trädvaru-handeln; hvaremot de Danska Handlande emot detta stadgande anfört klagomål. 3:o Alt genom den nya tariffen ingen ändring blifvit införd i de proportionella tullaf gifter, som erläggas af träd varor i allmänhet, i jemnförelse med de Finska. Den lindring, som är dessa senare medgifven, vore ej genom denna nya tulltariff införd; den grundade sig på den additionella acten till den emellan Danmark och Ryssland år i83i afslutade Handelstractat. Den vore ej en förmon, medgifven för Finska fartyg, hvilket vöre stridande mot de afhandlingar, som Danmark slutat med andra främmande Magter, utan en lindring, medgifven för vissa trädslag, nödvändig för dessa, för att i Danmark kunna concurrera med andra trädvaror; dåde Finska bräderna och trädvarorne äro af en mindre god qualitet, i stället för att de, som från Calmar exporteras, äro förträffliga. Det företräde, som vore lemnad fartyg från Finska städerne Nystad, Raumo och Björneborg, att under 21 dygn sälja sin last i minut, såvida den består af Finska producter, hade egt bestånd sedan år 1 -y42» utan alt sedan hafva vunnit någon vidare utsträckning. Med stöd af dessa anmärkningar, anförer det af Kongl. Danska Utrikes Ministern aflemnade Memorandum, alt den nya tariffen, genom införande af nedsatte tull-umgälder å träd varor, ej verkat lill skada för Svenska och Norrska trädvaru-handeln; att det nya sättet att beräkna lullafgiflerne utfaller till denne handels fördel; och att förhållandet emellan de afgifter, som erläggas af Svenska och Norrska träd varor och den, som be - Allm, Besv,- och Ekon.-Utskollets Betänkande, N\o 113, 7 talas af de Finska, är fullkomligt detsamma, enligt den nya, som enligt den gamla tariffen.
Deremot hafwa Riksens Ständer icke kunnat undgå, att fästa deras upmärksamhet wsd de flere o? lägenheter, som genom desse Författningar och deras vundwikeliga missbruk beredas, lill störande af allmän och enskild säkerhet. Under deras stygd ofredas den laglydige undersären lika med lagbrytaren; Angifwelser, härledde af ogrundade misstankar, och ofta af enskildt hat eller hämd nödga honom, lika med denne, art för beslagare öpna sina ruin och förwaringsställen, och sedan hans heder således blifwit ostyldigt särad, genom en uti allmänhetens omdöme, skymflig samt med ransakning efter stulit xods likartad behandling, kan han wisserligen icke för sitt lidande, finna motswarande upprättelse genom nägra penninge-böter, som beflagaren för öfrigt sällan har tillgång ait betala. Pä detta salt blifwa desse Författckingar oförxnlige med den medborgeliga hus-jrid, hwilken såsom en 484 Den 12 Zebruaril en wäsentelig förmän af Samhälls - inrättningen, blifwit af Lagstiftaren ansedd för en helig rättighet: Och i afseende pä den werkeligen brottslige förfela de oftast siik ändamål samt blifwa för den egennyttige bestagaren endast ett medel att utan answar erhälla en olaglig inkomst i ersättning för den stymf^ och olägenhet, som han kan, men underlåter att ästadkomma. Ovoerwägas widare de olägenheter, som af dylika visttationer ä aäminna Landswägar förorsakas, och hwilka i lika matto föranleder rist störande af den frid, som wagfarande tillkomma bör, sanik till hämmande af den ostörda waru-transport inom Riket, hwaraf handeles och näringarnes förkofran sä mycket beror, hafwa Riksens Ständer äfwen, i anseende dertill, funnit förenstmde
Låt vara alt flera orsaker samverka till detta för näringarna ofördelaktiga resultat, t. ex. den oinskränktare förbrukning, hvartill svaga skördar eller inre oroligheter i många länder tvingat consumenten, eller den minskning i förmögenhet och rörelsemedel, som Nordamerika fält vidkännas efter öfverdrifna och illa beräknade industri-och handelsspeculationer: det står likväl fast, att en bland de verksammaste omständigheterna härvid igenfinnes uti en öfverdrifven fabriksindustri, verkande först öfverproduction, sedan förluster både på råämnen och fabrikat. Derföre ser man, under den djupaste fred och i det mest industriös!! tidehvarf, ingenstädes någon liflighet hvarken i penningeeller fond-handeln, eller i varor af något slag; och Engelska handlande försäkrade vid medlet af sisth månad, att beloppet af verkliga order, i jemförelse med dem, som vanligen pläga finnas på denna tid af året vid Englands fabriker, är mycket inskränkt. Orsaken är ej svår att finna i underrättelserna från de Amerikanska afsättningsplatserna, hvilka nästan uteslutande skola vara uppfyllda af Brittiska fabrikater. Tager man nu i betraktande den under de sista åren betydligt ökade productiviteten hos de Engelska fabrikerna, hvilkas bestånd måste grundas ej allenast på varans godhet, utan ock på dess billiga pris: en omständighet åter, som förutsätter tillverkningens utvidgande; så finner man orsakerna till det missförhållande emellan förråd och behof, som gifver sig tillkänna genom den ovanliga stillhet i omsättningen af varor, hvilken allmänt öfverklagas. Antingen måste nu förbrukningen hastigt öka sig, eller ock tillförseln på marknaden inskränkas, tillverkningen minskas, fabriker nedläggas; ty något slags upplösning af de svårigheter, hvarpå den stora marknaden nu fäster den uppmärksammes blickar, inträffar oemotståndligen. Den öfverproduction, som machinerna infört uti den industriella verlden, skall förr eller sednare kasta sig tillbaka på producenten. Det är inom de stora nationernas fabriksdistricter, som denna strid skall utkämpas, hvars resultat man kunde i Norden afvakta i frid, om man ville! Denna tidpunkt måtte icke vara väl vald af Sveriges stats - Den ii <M a r s f. m. 9 statsekonomer, för öppnandet af råra hamnar till införsel af utländska kläden.
Han måste se korna, då de komma in från betet, hälsa på nykomlingarna i kalfkättar och fårhus, söka efter ägg och ge alla hästarna socker. Barnen hänga honom i hälarna hela dagen. Inga läxor, intet arbete, bara att ströfva omkring med far! På kvällen spelar han polskor för dem, och hela dagen har han varit dem en så god kamrat och lekbroder, att de somna med en from bön om, att far alltid måtte stanna hos dem. Han stannar ock hela åtta dagar och är glad som en pojke hela tiden. Han är förälskad i allt därhemma, i hustru och barn och tänker aldrig på Ekeby. Men så kommer en morgon, då han är borta. Han stod inte ut längre, det var för mycken lycka för honom. Ekeby var tusen gånger sämre, men Ekeby låg midt i händelsernas hvirfvel. Åh, hvad där fanns mycket att drömma om och spela om! Hur kunde han lefva skild från kavaljerernas bragder och från Löfvens långa sjö, rundt om hvilken äfventyrens vilda jakt brusade fram? På hans egendom gick allt sin lugna gång. Allt frodades och växte under den milda husmoderns hägn. Alla gingo i en stilla lycka där på gården. Allt, som annorstädes skulle alstrat split och bitterhet, gick där förbi utan klagan och smärta. Allt var, som det skulle vara. Om nu husets herre längtade att lefva som kavaljer på Ekeby, hvad mera? Tjänar det kanske något till att klaga på himlens sol, för att hon hvarje kväll försvinner i väster och lämnar jorden i mörker? Hvem är okuflig utom undergifvenheten! Hvem är segerviss utom tålamodet! SJÄTTE KAPITLET. Dovres häxa. Nu går Dovres häxa på Löfvens strand. Där har man sett henne, liten och rundryggad, i skinnkjortel och med silfverbeslaget bälte. Hur kommer hon ur ulfvahålor till mänskors värld? Hvad söker den gamla från fjällen i dalarnas grönska? Tiggande kommer hon. Hon är snål, lysten efter gåfvor, så rik hon är.
Hon fann, med denna af afund blandade beundran som var så karakteristisk för henne, hos denna väninna åtskilliga af de egenskaper, som hon själf så gärna skulle velat äga. Skönhet, en sällsynt behagfullhet, en ovanlig förmåga att kläda sig med smak – Sonja brukade alltid under sina parisvistelser låta sin väninna välja toiletter åt sig, men hur det var togo de sig aldrig så elegant ut på henne som på den intagande polskan – en förmåga att ständigt omge sig med ett litet hof af beundrare, som täflade om det minsta leende från hennes läppar. Minst beundrade Sonja det som af alla andra framhölls som fru J:s förnämsta egenskaper, hennes snille och hennes mod. Ty en intelligens, som ej var af det skapande slaget, gjorde aldrig mycket intryck på Sonja, och hvad modet beträffar, det vill säga det moraliska modet, ansåg hon sig själf äga detta i lika hög grad om det gällde. Det lif fru J. nu förde, efter alla de föregående stormarna – också hon hade tillbragt ett år af sitt lif i politiskt fängelse – syntes också Sonja som idealet af lycka. Nyss förenad med en ung man, som tillbad henne, omgifven af en förstående och beundrande vänkrets, hvars drottning hon var, ägande ett vackert hem, som var öppet för alla hennes vänner och liktänkande, och lefvande i detta centrum för allt modernt intellektuellt lif som är Paris samt dessutom helt uppfylld af en lefnadsmission, på hvilken hon fullt trodde, var hon i Sonjas ögon i det lyckligaste läge som kan tänkas för en kvinna. Och i denna sympatiska krets öppnade Sonja sitt hjärta såsom jag annars aldrig hört henne göra det annat än på tu man hand. Hon talade om hur otillfredsställd hon var med sitt lif och sina sterila vetenskapliga triumfer, hur hon gärna skulle utbytt all den celebritet hon förvärfvat sig, alla intelligensens triumfer mot den vanligaste kvinnas lott, som blott hade en liten krets omkring sig, som älskade henne och för hvilken hon var den främsta. Men hon såg med bitterhet att hon ej blef trodd; alla, till och med dessa hennes vänner, trodde henne vara en mer äregirig än ömhetsträngtande natur och skrattade åt hvad hon sade såsom åt en af hennes vanliga paradoxer.