Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De båda konsulerna drogo sig tillbaka i en fönstersmyg, der de halfsof-vande pratade om priserna på sill och spanmål, under det att den blåaktiga röken från .borgmästarens 25-öres-cigarrer blef allt tunnare och tunnare. Borgmästaren, konsulinnan Ejder och fröken Liberg bildade en grupp borta vid ett blomsterbord. Damerna suto i skuggan af solfjäderpalmernas breda blad, medan borgmästaren placerade sig så att hans profil fick ett slags Rembrandtbelysning från den kin esiska taklampan, ty han visste, att den belysningen förhöjde skönheten i hans regelbundna, qvinligt fina ansigte. Värden och konsulinnan voro de som höllo målron vid makt, under det att Anna Liberg deremot blott d&amp; och då kastade in ett enstaka ord i samtalet Borgmästaren förstod att alltid föra konversationen in på literaturens område, der han rörde sig med stor bravur. Af döda svenska författare kunde han ej nog prisa Tegnér, Franzén och Talis Qvalis; af lefvande älskade han mest C. D. af Wirsén En gång sporde konsulinnan, om han läst » Röda Rummet ». Hon hade hört talas så mycket om den boken, då hon sist var i Stockholm. Jo, det hade han. Och så frågade hon, hvad han tyckte om den. — Illa, fasligt illa, sade han. Den boken är en skandal för svenska literaturen. Sådana cyniska skildringar, som förekomma der oupphörligt, måste uppröra hvaije sedlig känsla. Det förundrar mig verkligen, att höga vederbörande ej åtalat boken. Ibland läste han upp dikter af sina älsklingsförfattare. Anna Liberg, som tyckte att poesi var tråkig, gäspade. Konsulinnan deremot, hvilken svärmade för poesi (hon hade ett album, hvari hon skref in de dikter, som särskildt tilltalat henne) lyssnade med återhållen andedrägt på de välljudande strofer, som strömmade ut öfver borgmästarens läppar. En dag deklamerade han Talis Qvalis dikt: » Mitt döda barn ».
Detta är visserligen ett sätt att, genom förlöjligande af det framställda förslaget, söka vinna sina afsigter; men jag ber att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att Utsk. icke föreslagit att, i fall något öfverskott skulle upstå, hvilket Utsk. uttryckt med ordet »tilläfventyrs», detsamma skulle fördelas bland samtlige Komministrarne, utan Utsk har öfverlemnat åt K. M. att upgöra ett lämpligt förslag till en lämplig fördelning så väl mellan Biskoparne som Komministrarne, samt till Rikets nästsammanträdande Ständer afgifva detta förslag, på det att Ständerna må komma i tillfälle att deröfver slutligen besluta. Man har vidare ■ förespeglat, att detta Betänk, skulle härleda sig från Svenskarnes arfsynd, afundsjukan. För mig är det omöjligt att kunna utleta spåren till ett sådant motiv. Jag anser detta yttrande såsom en numera gammal och utnött manöver, att söka vinna sympatliier inom R. oell Ad. genom att anslå på Ståndets ädla känslor, men jag förmodar detta sätt alt gå tillväga så föråldradt, att det förfelar hela sin verkan, och jag gör mig förvissad, att blott en lugn pröfning af sakförhållandena kan åstadkomma ett klokt och gagneligt beslut. Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, yrkar jag bifall till den föredragna punkten, och kan icke se att någon af de vådor, som man velat förespegla, skulle upkomma derigenom, att man önskar utreda ett förhållande, som tydligen ådagalagts vara så oklart som det ifrågavar:de. Ilr Ribbifng, Arvid: Jag har nu hört ordfiden i det Utsk., hvarifrån Betänk, härleder sig, vederlägga den ledamot af samma Utsk., som öppnade discussionen. Denne ledamot förklarade den underd. hemställan, som Utsk. förordat, öfverflödig, onödig och af förhatlig natur. Dessa förklaranden lära, efter hvad vi hört af ordfden, alldeles icke hafva framkommit under öfverläggningen i Utsk., och de hafva således först här blifvit af honom framställda, hvarföre det icke är underligt, om de ej åtföljts af några särdeles bindande motiver.
Sedan, till svar å Rikets Ständers, uti skrifvelse den 24 April sisth år i underdånighet framställda förslag till förändrad lydelse af 1 1 §. i 9 Cap. Handels-Balken, E. K. M., under den 21 nästlidne Mars, å Riks-Saien, eifvit Rikets Ständer tillkänna de skål, som hindrat E. K. M. att Rikets Ständers förslag bifalla; har E. K. M., som, lika med Rikets Ständer, ansett ett tillägg böra göras uti omförmälde §., hvarmedelst det bedrägeri, att neka sin hand och förskrifning, blifver belagdt med böter, efter samma beräkningsgrund, som §:n stadgar för den, som fordrar hvad han vet guldet vara, genom Nådig Proposition af sistnämnde dag, behagat, till Rikets Ständers öfvervägande och antagande, föreslå följande förändrade redaction af ifrågavarande §•: ”Fordrar någon den gäld, han vet gulden vara, eller nekar skuldenär sin hand och förskrifning, och varder funnen med osanning; bote hälften af det han fordrat eller vägrat att gälda, målsegandens ensak.” Och som högstberörde förslag i hufvudsaken instämmer med den förändrade lydelse af nämnde §, Rikets Ständer redan för sin det gillat; i32 Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o 3a3. alltså hafva Rikets Ständer funnit sig böra E. K, M:s högstberörde Nåd. Proposition antaga. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 April 1835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 21 April i83§. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 —- — Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, med öfverlemnande af förslag till Lag för Inrikes och Utrikes Vexlar. (Xag-Utsk.
— Förstår ho inte? — ja menar, att om ho säjer, ho köpt hatta i Göttebörg, så ä det alltid likre, än om ho köpt’a i Njujork — för de’ har ho väll annars gjort? — Hatten? nej den är hemifrån, jag köpte den i Stockholm — på samma ställe, där jag köpt i flere år. — I Stockholm! Bevare oss — har ho haft hatt i Sverjet me? De ä väl bara nå t, hon säjer? Har ho värkelit haft hatt därhemma i Sverjet? Ändtligen klarnade det för Matilda. Gråten hade länge svalts ned med hvar klunk kaffe, men nu gick det icke, fast hon var så ond på sig själf, så — för det här var då väl bara att skratta åt, tills taket gungade, skulle Erik sagt. Men det kunde icke hjälpas, nerverna voro öfvermäktiga — husch, ett så häftigt, lidelsefullt snyftande det blef, vildt, oresonligt som ett barns. I rummet inträdde en stor tystnad. Pastorn i sin tvekan rodnade ända upp till hårfästet, han öppnade munnen, tog ett steg fram — men vände tafatt om och strök handen genom luggen. Hvilka olika uttryck på dessa lugna, grofva ansikten — hvilka motstridande tankar, som flögo genom den kvafva luften! Tystnaden talade. Där fanns välvilja och godt förstånd, där höjdes trotsiga nackar och lyste mörka miner, där jäste gammalt och sjöd öfver i det nyas ljus och frid. Hur vildt mången klängde sig fast vid det som var och misstänksamt blickade mot det, som varit. Men äfven stillhet och enfald, medlidande och uppfattning rådde ... Innan något hunnit vidtagas, reste sig en groflemmad kvinna med skinande hår och hederligt ansikte och talade starkt, markerande orden med den knutna handen: — Misses — misses lilla — nu ska ja’ säja’na, att ho vet inte, hur godt ho har fått’et, för i de’ här lanne så, om gubben hennes dödde, så vet ho, hvad som då skedde henne?
Det iir visserligen sannt, att student-examens uphäfvande iir föreslaget, men om sådant blir af, så skall densamma väl ersättas af någon annan examen, vare sig maturitetseller hur man vill kalla den. Jag förmodar också, att motionen blir så länge hvilande i Utsk:t, att man hinner få närmare reda på huru detta förhållande kommer att ordnas. Någon särdeles svårighet torde det icke blifva att finna något uttryck, hvarigenom man kunde säga detsamma, som motionären velat med student-examen uttrycka. Den siste värde talaren får jag erinra derom, att man betalar bevillning på annat än lön, och föröfrigt är det föga troligt, att bevillningen för Statens embetsoch tjenstemän skulle komma att uphöra. Efter sålunda fulländad öfverläggning remitterades motionen tillika med yttrandena till Riddarh.Utsk:t. Hr Åkerman, Fredrik: Med anleda, af det förtroende, R. o. Ad. behagat lemna mig att vara ledamot af BankoUtsk:t, har jag ansett min skyldighet vara att i följande motion gifva tillkänna mina åsigter om Bankoväsendet. Härefter Den 26 November f. m. 385 Härefter upliiste Hr Akerman följande motion: Våra finansers ställning är för uiirvar:de föremål för en allmännare upmärksamhet. Sådant är ock naturligt; under det man med glädje ser en förut icke anad utveckling af industrien i nästan alla riktningar, med en deraf följande jemnare sysselsättning för arbetsklassen, och att denna klass härigenom satts i tillfälle att betydligt förbättra sina lefnadsvilkor, kan man dock ej undgå att anmärka landets allmänna och enskilda sig mer och iner ökande skuldsättning hos utläudningen och sådant, oaktadt ett inom landet stigande begär efter större tillgång på rörelsemedel, ohämmadt af en hög räntefot, — och man frågar sig, icke utan oro, om tillståndet, i sin helhet betraktadt, är tillfredsställande och om den dubbelbana, man beträdt, kan och bör fullföljas till allmän och enskild båtnad. Ett försök att besvara denna fråga skulle föra utom de gränser, sora måste bestämmas för denna framställning. Till resultat, åtminstone i ett hänseende, bör man dock komma, genom att noga begrunda vissa förhållanden, hvilkas tillvaro ej är tvifvel underkastad.
Krig hade försatt detsamma uti; ibland annat funnet de en stor ressource uti de Bruken anslagne , under namn af Recognitions* skogar, kända Krono skogar och allmänningar , sa val sorn äfven flera ännu alldeles odelta oph panvända skogar. Man var i beråd att reclameTa dessa , såsom blott vilkorligen emot en ringa afgift Bruken anslagne Kronans egendomar» och säkerligen hade genom ett rigtigt använd-ande häraf, då i dessa millioners värde ligga förvarade , Riket blifvit ur förlägenhet hulpet, utan att nödsakas gripa till det svårare botemedlet» att utan ytterligare fond., genom Banken sätta tio millioner nya sedlar i rörelsen, sorn haft den beklageliga verkan, att många inenniskor i Riket blifvit ruinerade, alla effecfer tappstegra* de, samt i öfrigt alla de olägenheter, som ett mynt med förfallen Credit kan förorsakaTvänomständigheter hindrade likväl Ständernas pris - Den 7 Juli. 759 prisvärda föresats*, den ena, att det ej var hastigt verkställbar, att till Rikets gagn använda denna tillgång; den andra, att större delen Bruksägare hotades med undergång , om de Skogsdelar , som Kronan vid Brukens första anläggning dem till kolning anslagit , skulle dem nu fråntagas, tvärtemot laga afhandlingar, och hvarigenom allmänna säkerheten till egendoms rätt skulle försvinna, örn ej Contracter heliga hållas; Riksens Ständer funno derföre godt medgifva att Bruks-ägare skulle på enahanda sätt, emot 6 års renta, som för annan Krono-jord stadgadt är, få till skatte lösa den skog, som till deras Bruksdrift nödvändigt tarfvades, sedan först hemmantal blifvit åsatt, och skattläggning derefter verkställd , men öfverskottet skulle offentligen till den mestbjudande försäljas, RiksdagsBeslutet den 2 Maj I810 lyder sålunda i 4 §: Likaledes och till fastställande af grunderna, hvarefter de till Bergverken och Bruken upplåtna Kronan tillhöriga Recognitions-skogar lämpligast skulle kunna användas och indelas, håfve Vi ansett nödigt att härom vidtaga den nya Författning, hvars verkställighet Vi till Kongl. Majrts
Förklaringen och Påbudet den 15 December 1756 upphäfdt, denna räntepersedel utgått efter årligt markegångspris: — att salpeterhjeljven efter enahanda beräkning utgått inom Barfva socken i Öster-Rekarne härad, emedan denna socken år 1614 blifvit förlagd till Åkers härad och sedermera tillhör Lifgedinget och Gripsholms län till 1639, då den Kongl. Maj.ts. Nåd. Prop. N:o 5. 7 blifvit återlagd lill Rekarne: — att, efter Kammar-Kollegii åsigt omständigheterna här i lika om ej högre grad, än för Småland och Öland, föranleda till den förändring med salpeterhjelpens utgörande, att den må betalas med penningar efter en gång faststäldt pris af en mark eller 8 sk. silfvermynt, lika med fyra skillingar banko för hvarje mantal skatte och krono i Åkers, Selebo och Daga härader samt Barfva socken i Södermanlands
Hwarföre ock dä fädant nu icke förurgätt, Ucstottet tror sig hafwa rätteligen förfarit, dä det, uran at yttra sig om nägon Konungslig clispenseräcc, blott undersökt, om vet pä Domarens pröfning kunde fä ankomma, at efter witz älder för. förklara Mö för myndig. Och innom sädan fräga ar det, som Ucstottet ock nu bör inskränka sin förklaring. At ogifta Qwinnor i Lagen ansetts böra sta under Förmynderskap, äfwen efter den älder, da manspersoner sjelfwe fä rada om deras Arf, bör och kan ej förklaras af den förutsättning, ar de förres själsförmögenhecer icke lika tidigt urweckla sig; ty erfarenheten wisar, at denna ucweckling stundom hos förstnämnde Kön ster tidigare. Egenreliga grunden til detta stadgande ligger i följande wigkiga lvlomemer, nemligen: i:o. At Den 29 Mars. n6z i:oAt Qwinnokönet upfostras och bör, enligt dest bestämmelse, upfostras mera för at styra en Familles husliga angelägenheter, an ar deltaga i de tl-3N83ttioner och stridigheter med kända och okända, hwilka förefalla wid rättigheters bewakande och egendoms yttra förwaltning. Genom hwilken upfostran de ocksä i dessa yttre ärender och deras behandlingssätt mäste äga mindre tilräckelig kännedom. 2:0. At werkeligr deltagande i sadane ärender ofelbart har ett mindre förmänligt inflytande pä det blygsamt eftergifwande i deras wasende, hwars behag merendels i större mohn än något annat bi. drager til deras lycka och lefnadslugn.
Utskotten hafva ingalunda förbisett, att en vis förbebållsamhet är ganska förenlig med ära ocb tro, men då en Motionair verkligen framställt såsom skäl till sitt förslag, att ett gifvet löfte genom sluten votering skulle kunna brytas, och enär nu 5i Lagi. Allm, Besv. q. Oec. Uttk. Uti. 2Y.-o 60. ytterligare yrkas, att ordhållighet mot en Röstvärfvare icke är någon pligt, hemställa Utskotten, om ej consequencen leder till det resultat Utskotten befarat. Så länge egen nyttan af Presterskapets obestämda lönevilkor retas ej mindre att sätta den sökande Prestmannens pligtkänsla i strid med hans behof af bergning och befordran , än att obehörigt inverka på andra röstandes öfvertygelse, skola oberäkneliga konstgrepp uppfinnas att gäcka verkan äfven af den mest slutna omröstning; Intriguen skall växa i mon af svårigheterna, och immoraliteten, såsom en värd Talare hos Högloflige Ridderskapet och Adeln rättligen anmärkt, förökas genom en ny frestelse, den, att taga betalning från a:ne sidor. Yäl yrkas med mycket skäl, att en röstande emot obehöriga forskare kan åberopa sin rättighet att behålla sin hemlighet för sig sjelf, men den upplysta sjelfständighet, sorn röjes i ett sådant frimodigt svar, lärer, tyvärr! ej kunna hos alla förmodas, och der den finnes, ingalunda vara i behof af en hemlig votering. Utskotten kunna fördenskull ej frångå sin öfvertygelse om olämpligheten af ornröstningssättet med slutna sedlar vid Prestval, såsom sällan svarande mot sitt ändamål, ofta ledande tili ett lika, oftare till et större Lags. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. JV.-o 60. 53 endt, än det man välment önskar undvika.
Gra * bow, den senare som man vet alltid lyckad i modern fransk operamusik. Men i öfrigt tro vi hvarken att operan kan bli en populär kassapjes, ej heller att vårt musiklif på något sätt blifvit riktad t genom införlifvandet af denna » opéra lyrique ». Der * med ha vi hunnit fram till operan såsom konstverk betraktad. Skulle Victor Massé representeras å vår svenska operascen borde man väl ha upptagit hans bästa större arbete » Galathée » eller den ännu bättre fastän mindre » Jeanettes bröllop », gifven förut å Nya teatern m. fl. Dessa begge nu nämnda Massé operor höra till Opéra-Comiques repertoar och försvara väl sin plats derpå, liksom vid hvilken annan teater som helst. Deremot ha Massés mer tragiskt anlagda tonskapelser ej egt samma lifskraft och lätt är att inse hvarför, om man gör sig besvär att genomläsa några den franske maéstrons arbeten. Det visar sig då att det hufvudsakligen är. i den mindre stilen som kompositören är störst. Hvarken i behandlingen af utpregladt komiska eller — allraminst — tragiska ämnen, men deremot helt å son aise i den s. k. demiteinten, semi serian i fransk kostym, hvaruti tonsättaren utvecklat lika konstnärliga som tilltalande egenskaper, lätt, osökt och behagfullt. » Paul och Virginie » ybär deremot allt för mycket spår af att vara » gjord ». Märken af » beställningen » (för att lemna tvenne virtuoser triumfroler) saknas icke heller. Både Paul och Virginie smaka väl mycket af M. Capoul och Mille Ritter och på samma gång dessvärre väl litet af — Bernardin de S: t Pierre. Denna sistnämnda olycka kommer naturligtvis till större delen ‘ på librettistemes skuldregister. M. Barbier &amp; Carré må nu vara bur stora operastöpare som helst, men då de gåfvo sig till att breda ut en hel lång opera-text af Paul och Virginies lilla enkelt rörande kärlekssaga, då togo sig dessa herrar vatten öfver hufvudet, och i likhet med hjeltinnan i pjesen hafva de också lidit det jemmerligaste skeppsbrott.
Sammet och broderad spetstyll frambringar en praktfull effekt och då de, såsom här är fallet, anordnas i breda, djupa efterveck komma de ovilkorligen till berättigadt erkännande. Den gifta damens toalett bör helt naturligt kontrastera mot den unga flickans. Den bör utmärka sig för en gedigen helhet och de dyrbarare tyger, som företrädesvis här i vår modell användas, gifva åt den gifta qvinnans drägt ett drag af tilltalande elegans. Att vi emellertid ej fästa någon berömvärd vigt vid dyrbarheten faller af sig sjelft, det är endast vid frågan om, när den kan vara berättigad och lämplig, som vi nu framhålla ett tillfälle för dess lyckliga framträdande. (Se vidare mönsterbilagan.) Nekas kan ju icke, att den här framstälda ideen ter sig synnerligt smakfullt, i synnerhet då man fäster sig vid den enkla sammansättningen. Ett lif af mjukt, ljust moll, hvars sidoch framstycken förlängts, korsade af det fylliga framdraperiet. De löst ordnade vecken på bakvåden låta det blommiga tyget bilda en kraftig relief åt den lätta öfver klädningen. Håret löst sammanfästadt och fallande fritt kring ' axlarne, samt såsom prydnad en enkel fjäderagraff med band. Kring halsen ett bredt, svart sammetsband. Denna är äfven afsedd för unga flickor. Naturligtvis kan en hvar härvidlag sjelf bestämma huru vida tygstoffet bör vara af siden, sammet eller enklare tygsort. Hela modellen framstår alltför tydligt för att närmare redogörelse skulle erfordras. Anmärkas må enFig. 7. Supékappa. S u p é k a p p a. Denna kappa är här framstäld af blommig silkesbrokad och utgör en praktfull~och varm supé- kappa. Den är fodrad med kornblå atlas, hvarunder finnes ett tunt lager af silkesvadd. Den brämas med blåräf och förses med tunga snörmakeritofsar. IDUNS 12 MODETIDNING Mars 1888 sättningen, och för familjer hvilka önska beställa ett dylikt underlif torde det vara af intresse att veta det, förutom de hos drägtreformföreningen anmälda sömmerskor, hvilka sysselsätta sig härmed, äfven fröken Sofia Ekman &amp; komp., 10 Brahegatan, Stockholm, mottager beställningar.
Det ligger både en monopolistisk syftning och en motsägelse deruti ehuru det må medgifvas vara i viss mån följdrigtigt med hänsigt till vilkoren för kompetensen. Förslaget, slutligen, att tjensterna tills vidare skulle tillsättas endast på förordnande, finner jag äfven oförenligt med grundsatserna i grundlagarne i afseende å tjensters tillsättande. Det förbehåll i fullmagterna, att tjenstemännen skulle vara pligtige att underkasta sig de förändringar i tjenstgöringsskyldigheten, som af förändrade andra förhållanden kunde påkallas, borde för ändamålet hafva varit tillräckligt.» Af Kyrkoherden Wennerström: »Den del af Banko-reglementet, som Höglofliga Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Herrar Fullmägtiges förslag, nu omarbetat, har visserligen genom de föreslagna ändringarne vunnit i korthet och systematisk uppställning; men jag fruktar att ganska vådliga grundsatser derjemte gjort sig gällande vid denna omarbetning. Hvad först vidkommer förslaget om tre verkställande Direktörer, som Fullmägtige antingen inom eller utom sig årligen skulle utse, så synes dels antalet af desse Direktörer för stort, dels tiden för deras verksamhet alltför kort, — andra olägenheter att förtiga. Af förslaget visar sig nemligen, att meningen är att de så kallade Vexeldeputerade skola, med bibehållande i det närmaste af hittillsvarande åligganden, upphöjas till värdighet af verkställande Direktörer — förmodligen med ökadt arfvode. Om nu desse Direktörer utses inom Fullmägtiges krets, så innebär förslaget i denna del egentligen ingenting annat än en namnförändring, ledande tili missförstånd om sjelfva institutionen och till en onödig utgift för Banken. Väljas de deremot utom Fullmägtige, så kan man sannerligen icke utan en viss farhåga motse följderna af ett främmande inflytande på en af Bankens vigtigaste rörelsegrenar.
Inom Ridderskapet och Adeln är vordet erinradt, att, då Utskottet uti Betänkande N:o 158, tillstyrkt uppköp för Bankens räkning af så väl Bruksegaresoch Skånska Hypotheks-Föreningens Obligationer, som Obligationer, utgifne af sådarie Svenska Hypotheks-Föreningar, hvilka hädanefter på likartade grunder med de begge förstnämnde kunna bildas och sorn blifva af Kongl. Maj:t i Nåder stadfäslade samt af Banco-Fullmägtige finnes innebära nödig säkerhet, måste det kunna antagas, att endast en tillfällig inadvertens vållat, att Utskottet ej tillstyrkt belåningsrätt för samma papper, som ansetts nog säkra, för alt kunna inköpas af Banken; att derjemte och då otvifvelaktigt i annat fall fonden för Publika papper, serdeles vid vissa tillfällen, likasom nu, skulle blifva föga begagnad, till men för den beräknade rörelsen, borde lånerälten utsträckas till flere papper; i hvilket afseende är vordet föreslaget, att följande papper måtte belånas efter 90 eller åtminstone 80 procent, nemligen: a) Stockholms Stads Drätsel-Commissions Obligationer, rörande hvilka blifvit åberopad en af Herr Stuart vid Betänkandet fogad reservation; och b) Götha Canal-Bolags med 5 procents ränta och bestämd amortering försedda Obligationer. 16 Banco-Utskottets Utlåtande, jV;o 180. Hos Preste-Ståndet har blifvit yrkadt, dels att Riksgälds-Contorets Obligationer måtte få belånas till fulla Capital-beloppet och dels att Drätsel-Commissionens Obligationer måtte erhålla belåningsrätt. De sålunda framstälde anmärkningar bar Utskottet tagit under behörigt öfvervägande; och får, hvad först angår yrkandet om belåningsrätt i Banken af Stockholms Stads Drälsel-Commissions Obligationer, under åberopande af de skäl, som berörde reservation upptager, bos Rikets Ständer hemställa att ornförmälde