Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Månne i händelse Bevilln:s-förordn:s föreskrifter icke fullständigt upfyllas, eller derest Kronan icke får sin tillständiga rätt, d. v. s. den bevillning som bon skall hafva? Detta är tvenne upfattningar af eden, som i allmänhet föresväfva Taxerings-komitéerna, men jag hemställer till Hr. Gr:n, om taxeringsman på landet, som aflagt denna ed sjelfva deraf i allmänhet funnit sig tvungna att upgifva rätta värdet på den jord, för hvilken han skall taxeras. Om också flertalet sålunda upfattar eden och golden så tillsägandes lill ett oting, så torde de likväl föresväfvas af en tanka på möjligheten att deras upfattuing af eden är oriktig och att meningen med eden är, att jemte ett noggrannt iakt - Den 27 Maj e. m. 411 tagande af Bevilln:s-förordn:s föreskrifter pålägga afgifterna, d. v. s. verkligen påföra de bevilln:r sorn i Bevilln:s-förordn. blifvit stadgade. Det är en förändring sora B. o. Ad. i dag på Hr von Hartmansdorffs framställning beslutat, nemi. att ett jemförligt värde skall sättas på jorden, i st. f. rätta värdet. Jag undrar huru mångå egendomar som upgåfvos riktigt, när det rätta värdet skulle bestämmas. Jag anser det vara en af de största olägenheter vid denna ed, alt den kan vridas och vändas eftersom hvar och en finner tjenligt, utan att den genom sina ordalag binder någon att på ett bestämdt sätt upfalta den, och att den derföre lemnar en hvar i ovisshet huruvida man handlar rätt i öfverensstämmelse med edens mening eller icke och sålunda om man bryter eller upfvller den. Grin har ansett fara upstå om man skulle borttaga eden, och lill svar å hvad Hr Printzensköld omnämndt om andra taxeringar, som ske utan sådan edgång, har Hr Aminoff sagt att dessa vanligen, åtminstone i städerna, grunda sig på 2:dra ärlis bevillning. Häri ligger ett misstag.
Lä ett af besia Försynens stag, som till intet göra wenniskanS beräkningar, tryckte sista inseglet pä Swe»igcs olyckor. Kron Prinsen Carl August war icke mer, och med honom slocknade den nylända gnista , som hade spridt ett tröstande ljus öfwer Fäderneslandets tillkommande Oden. Med ett af sorg förkrosiadt hjerta fästade K.gl. Maj:t sin blick pä Rikets ställning och pä widdén af Desi gjorda förlust. K.gl. Maju säg ä ena sidan ivadliga söndringar bereda», häftiga sinnesrörelser urarta till laglösa utbrott, och ä den andra ingen annan säkerhet för det »äcwarande, än den twifwelaktiga forrgängen af K:gl. Majus dagar, samt» för framtiden, intet nägot bestämdt föremäl, hwarpä bett redlige Medborgarens hopp kunde hwila. Under denna sinnenas brytning, under besia hotande utsigten, war Kongl. Maj:t icke willrädig om de plikter, Honom tillhörde att uppfylla. Trogen den offentliga borgen för Desi tillkommande Regerings lära, Kongl. Maj:t ifrän Desi anträde till Rikets Styrelse, gifwit och säsom Walspräk vid Sweriges urgamla wapen fästa!, hämtade Kongl. Mij:t af RcketS sällhet och af Sitt Folks wäl den högsta Lagen för sitt handlingssätt. 1 Ledd af besia grundsatser, af Forntidens Sjelf'»ndiga minnen, af häfdernas Upplysande lärdomar, »an annan ärelystnad, än den, att uppoffra Sina Heiser och Sing sista krafter ät det Fädernesland, för Den 18 Aug. för hwilket Kongl. Maj:t i stridens faror med glädje wägat Silk lif, dclabe Kongl. Maj:t den allmänna öfweclygclsen om nödwändigheten att snart befästa Rikets Thronsöljd, att genom en fortsatt kraft hos Regeringen sammanhålla detta skakade Rike, och återskänka Lagarne samt den personliga säkerheten den helgd, de aldrig utan Samhällets wada förlora.
Att i laglig form betrygga Bankens Gäldenärer emot yppande af det summariska belopp, för hvilket de i lane väg vid viss tidpunkt kunna hos Verket häfta. Detta utgör 29 §:s syftemål. 27:0 Att i laglig form försäkra Bankens varande Gäldenärer om orubbadt bestånd af förut ingången ömsesidig öfverenskommelse dem och Bankeu emellan, der fråga uppstår om lån-rörelsens förändring för en framtid. Detta utgör 3o §:s syftemål. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i 834- Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o I N:o 4. Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Mars. Utlåtandej, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o st;, med förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker. Emot omförmälde, från samtlige Riks-Slanden återremitterade Betänkande hafva en mängd anmärkningar blifvit framställde, såsom: 1:0 Att Privatbanker ej borde i Lag tillålas, utan Bankrörelsen förbehållas Statsbanken, som deremot skulle inrätta flere Filialconlor. Den vinst, sorn uppkommer genom iomloppsätlande af sedlar, hvilka kunna gå, man och man emellan, såsom mynt, ansågs aldrig böra vara någon enskilds tillhörighet. Det vore det allmännas rätt alt utgifva mynt, och således vore det äfven det allmänna, som deraf borde draga fördelen.
Cederström kan föreslå ett särskildt anslag till accumulerande af en fond; det ena störer icke det andra. Lika med Hr Lagerhjelm anser jag ej utlåt, vara emot formen, enär Utsk. endast yttrat, att det anvisat ett anslag. När Konungen skall bestämma, i hvad ordning länen fa skicka elever till jordbruksinstitutet, synes saken vara helt och hållet framställd såsom ett önskningsmål, till hvilket StatsUtsk. föreslår Ständerna att bevilja anslaget, enär det förut ej finnes tillgång dertill på g:de hufvudtiteln. För min del tror jag ock, att anslaget hör till denna titel, som är för handeln och näringarna. Beträffande åter hvad Hr Lagerhjelm anfört, att han finner g:de hufvudtiteln» anslagssumma vara för stor för handeln och näringarna samt önskar, att den måtte delas åt ett annat håll, tror jag, att då R. St. vid sista riksdag anslogo 60,000 r:dr för undervisningsverken, hvilka jag ej vill bestrida, att ju de kunna vara otillräckliga, det icke torde vara för mycket, att nu öka g:de hufvudtiteln med den af StatsUtsk. föreslagna summa. Af de skäl, jag anfört, får jag föreslå bifall till StatsUtsk:s förslag. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer x hufvudsaken med Frih. Ehrenboi'gh. Så vida man capitaliserar ett årligt anslag för att befordra produetiva företag och gör det med liktig urskillning, är det ett stort steg att utveckla nationens krafter; men hvad tillämpningen af denna grundsats på g:de Dea a? Maj o. n. 399 hufvudtiteln angår, möter den stora svårigheter; ty för -faf titelns belopp fordras genast tillgängliga anslag, hvilka ej skulle kunna rubbas, så vida skiftesverket och flygsandsplanteringarna skola fortfara. Man må göra dessa anslag på hvad titel som helst, så måste de dock finnas. Anslagen till dem kunna ej användas till fond för sådana inrättningar, som Frih. Ehrenborgh afsett och i hvilkas nytta jag instämmer; dertill skulle fordras särskilda anslag. Samma svårigheter möta antagandet af Frih. Cederströms förslag.
US6 <f i8S7. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 6 Häft. 2 6 Stats-Utskoltcls Utlåtande JV:0 73. regementen och korpser, att bekosta hästarnes underhåll på mötesplatsen under inoch utrycknings-dagarne följaktligen ej kan vidare ifrågakomma.
På detta sätt fångades ensamt å fartyg utgångna från Tromsö år 1871, då fångsten tyckes hafva lemnat det största utbytet, 2,167 hvithvalar. Värdet beräknades då till 54 kronor stycket. Fångsten är, ehuru lockande, dock mycket osäker; stundom utfaller den utomordentligt riklig, såsom våren 1880, då en skeppare genast vid ankomsten till Magdalena bay fångade 300 af dessa djur i ett notkast. Af de dödade hvalarne tillvaratagas ej allenast späck och hud, utan äfven, när så ske kan, kropparne, hvilka, då billig transportlägenhet finnes, användas vid guanofabriker i nordliga Norge. Utan allt för stor olägenhet kunna de tagas om bord på fartyg efter att hafva legat ett helt år upplagda på Spetsbergens strand, ett bevis att förruttnelsen i polartrakterna försiggår ytterst långsamt. Hvithval (Delphinapterus lecuas Pallas). Efter teckning af A. W. Quennerstedt (1864). Med sin bländande mjölkhvita hud, å hvilken man sällan kan upptäcka en fläck, skrynkla eller skråma, är den fullvuxna hvithvalen ett utomordentligt vackert djur. De yngre hvalarne äro ej hvita, utan mycket ljust gråbruna. Hvithvalen tages med nät ej allenast af norrmännen vid Spetsbergen, utan äfven af ryssar och samojeder vid Chabarowa. Fordom tyckes den hafva fångats i stor skala äfven vid Jenisejs mynning, att döma af den mängd kotor af hvithval, som man träffar vid de nu öde lemnade boningsplatserna derstädes. Den går der flere hundra kilometer uppför floden. Stora stim af denna lilla hvalart har jag äfven sett vid Spetsbergens och Taimurhalföns nordkust. Andra hvalarter förekomma sällan vid Novaja Semlja. Endast två små hvalar sågos sålunda denna gång vid vår öfverresa från Tromsö, och jag erinrar mig icke, att mer än en enda blifvit sedd i hafvet kring Novaja Semlja under mina båda föregående resor till Jenisej.
Vanligen äro dock den enskildas arbeten, dervid en sådan person, som är i fråga, anställes, inskränkta inom en ganska kort tid, hvad åter en sådan persons anställning viii allmänna arbeten, som möjligen fordra en längre tidsutdrägt, angår, så skall ingen, som har kännedom om hvad Kongl. Förordningen den 12 Febimari 1858 i thy fäll stadgar, finna det med någon svårighet förenadt att för sådan person erhålla säkert intyg om frejd för den tid, han varit frånvarande från den församling, der han är kyrkoskrifven. På frejdebetyg eller, om man heldre så vill kalla det, arbetsbetyg, får också ingen inskrifvas i en annan församling, i följd hvaraf i en fråga, som den förhandenvarande, så mycket större säkerhet är att vänta. Nu är också förhållandet, att uppmärksamheterf på en för brott straffad person alltid är större än uppmärksamheten på andra och att således det minsta Bih. till B. St. N:o 83. felsteg hos den förre lätt blir bekant. Af allt detta torde framgå att någon så stor svårighet att erhålla ett rigtigt frejdebetyg icke är förhanden, allraminst så stor, att den skulle rättfärdiga uraktlåtenhet att medgifva det en ångerfull och sedan längre tid tillbaka förbättrad, visserligen brottslig, men också olycklig medmenniska icke under hela lifvet skulle slippa en brännmärkning i sitt prestbetyg och ofta derigenom snart sagdt tvingas till nya brott. I afseende åter på det yrkandet att en vid församlingen tjenstgörande prestman icke kan åläggas att intyga, att en straffad person eger god frejd, så må man ihågkomma att de som vilja, att en prestman må kunna, när sådana bevekande och berättigande omständigheter äro för handen, borttaga det klandrande vitsordet om frejd ur en ångerfull och förbättrad menniskas prestbetyg, alldeles icke yrka en befallning för prestmannen, att så skall ske, utan allenast ett medgifvande, att prestmannen utan fara för obehagliga följder må kunna så göra, när samvete och öfvertygelse bjuda honom det.
Jag för min del har ingenting emot att, i st. f. 21 §, 1S24 års författning må blifva gällande, ehuru jag derjemte förklarar, det jag hyser föga förhoppning, att någonsin sådane bankierbolag, som Frih. Cederström synes hafva menat, i vårt land skola uppstå. Erfarenheten har visat, alt denna i 20 år bestående lag hittills varit overksam; vårt Iand är allför capilalfatligt dertill. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag är förekommen af Hr Nordenanckar och instämmer jemväl i hans yttrande, det jag fruktar, att sådane banker, som skulle röra sig med Riksbankens sedlar, icke i värt land uppkomma genom ett sådant stadgande, som detta, såvida icke Riksbanken sätter sig i gemenskap med dessa banker och öppnar möjligheten genom crediliver lill låg ränta, all på sådane villkor kunna bereda sig tillgångar, så ali de kunna drifva sin lånerörelse till den låga ränta, som i allmänhet för dilseonter vore gällande. Vi hafva sett denna lag i 20 år utan någon sådan verkan. Jag tvifiar på möjligheten att de någonsin i landet kunna uppkomma utan Riksbankens delaktighet deri. Jag förmodar, att BancoUtsk. torde inse de svårigheter, som denna lag om privatbanker kommer att lägga för desammas uppkomst och fortfarande, och att Ulsk. i anledn. deraf torde blifva betänkt huru och på hvad säll förhållandet i framliden skall blifva, på det att Rikets penningeväsende må kunna bibehållas i det skick, som rörelsen fordrar, när privalbankerne komma alt upphöra. För min del skulle jag tro, att några utvägar dertill måste beredas, och om dessa icke så hastigt kunna vidtagas, som man det önskade, så måste dock sådant på ett eller annat sätt i framtiden ske. Jag förutser, alt denna banklag, om den blifver antagen, kommer att hafva till följd, att nu befintlige privatbankar komme alt upphöra vid deras oclrojers slut, såvida ej en prolongation af dessa kominer alt äga rum, lill dess att Konung och - Ständer blifva i tillfälle att på annat sätt bereda utvägar för den allmänna rörelsens uppehållande i landsorterne.
Stockholm den 20 Äng. i834- Reservation: af Herr Grefve Posse: Då Fribrefven hvarken kunna betraktas såsom sjöpass, ej heller äro behöflige för bestyrkande af nationaliteten, kån jag icke gilla de skäl, hvarpå Utskottet grtindat sitt beslut; men som jag anser de största svårigheterne i afseende på skyldigheten alt förse fartygen med Fribref, genom de af Utskottet föreslagne åtgärder kunna undanrödjas, tillstyrker äfven jag för min del bifall till Betänkandet, dels på den grund, att, genom den fortfarande skyldigheten alt uttaga Fribref, Commerce-Collegium bibehåller inseendet öfver handeln och sjöfarten, dels ock derföre, att det skulle vara betänkligt borttaga från bemälde Collegii Tjenstemän en påräknad inkomst af sportler. N:o lii. Ank. till Exped.-Utskottet den 20 Augusti. Ytterligare Utlåtande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse, rörande ett på Rikets Ständers begäran utarbetadt förslag till en Låne-inrättning för Bergsmans-handteringen i Riket. Utskottets i ämnet afgifne Utlåtande N:o 81, har af Hedervärda Bonde-Ståndet den 14 sisth Julii, på grund af dervid gjorde anmärkningar, blifvit till Utskottets förnyade handläggning återremitteradt; men som berörde Utlåtande blifvit af 3:ne Riks-Stånd gilladt, nemligen af Högleflige Ridderskapet och Adeln den 8, af Högvördige Preste-Ståndet den 1 oeh af Allm. Besv. och Occon.-Utskoitets Utlåtande N'.o lia. 21 Vallöf!. Borgare-Ståndet den 4 i förenämnde månad; så har Utskottet funnit ålerremissen ej kunna lill någon vidare åtgärd föranleda. Ankom till Exp.-Utskottet den Augusti. Rikets ‘Häglof!. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Utlåtande, i anledning af väckt motion om belåningsrättj uti publika fonder, ä torkad spanmål.
Djurgården uppförd oljeqvarn har sedan år 1836 icke varit i gång. Mjöloch sågqvarnar till husbehof finnas allestädes, men bland de förstnämde utmärka sig, framför andra, qvarnarne vid Uddby i Tyresö socken, Wällinge i Salems socken, Wester-Lisa och Penningby i Länna socken samt Lo i Kulla socken, så väl för myckenheten som godheten af det mjöl, som der males. 12 Bland tegelbruken, derå äfven 1 alla delar af Länet finnes tillgång, utmärka sig för den största produktionen det vid Slagsta i Botkyrka socken, der årliga tillverkningen uppgår till 75,000 taktegel och 300,000 murtegel; ett vid Rånäs bruk nyligen anlagt, der 300,000 tegel årligen tillverkas, samt de vid Sätra i Salems socken, Stenby å Adelsön, Lina i Wester-Telje socken och Ragnilsborg å Södertelje stads mark. Jagt är icke att anse såsom näringsfång någonstädes i Länet, utom i skärgården, der jagten å sträckfogel lemnar någon, ehuru ringa, behållning. Fiske deremot utgör för en del af skärgårdsboarne deras hufvudsakliga näringsfång. Strömmingsfisket, sorn är af största betydenhet, har bibehållit sig vid samma godhet som förut, äfvenså sikfisket, men det öfriga fisket och skälfångsten har försämrats något. Saltpetertilluerkningen har i flere orter alldeles upphört och i' de öfriga aftagit i följd af det nedsatta lösningspriset å saltpetern. Af kolning och forsling för bruken har allmogen i norra delen af Länet god förtjenst. Sjöfart idkas allmänt af allmogen å öarne och kustlandet allt ifrån Öhrskär lill Landsort, men synnerligast inom Wätö, Singö, Wäddö och Rådmansö socknar, der den utgör en hufvudsaklig näringsgren.
— Är du säker derpå? — Så sade slottsfogden i går. Om inte vår Herre i sin nåd, — sade han, — hjelper Elsa Larsdotter, lär ingen mer kunna rädda henne. Men hvarför frågar du så ifrigt? — återtog han och såg henne skarpt i ögonen. — Lofvar du mig att icke göra mig något ondt om jag säger dig, hvad jag vet? — frågade hon. Han nickade jakande. — Din hand derpå! — Skynda dig, mäster Kinkel kan snart vara här! — Hvad gör du, Anders Barberare, — återtog hon, efter att hafva funderat en stund, — om jag säger dig, att icke allt var sant om Elsas trolldom... Nej, du lofvade mig, att icke göra mig något ondt, — ropade hon, då hon såg huru det glänste till i hans ögon. — Det var satan, ser du, som frestade mig, när jag såg hur de förnäme kavaljererna fjäsade för henne. Och då han en gång kommer in i en menniskas själ, går han icke ut, förr än han tagit sjufaldt mera godt till baka, än det onda, han förde med sig. Hon sneglade på honom ett ögonblick. Derefter strök hon håret ur pannan och lutade sig framåt på armbågarne samt sporde med låg röst: — Känner du honom, Anders? Känner du honom ej, stackars gosse, — fortfor hon, då han betraktade henne med ett uttryck af djupaste afsky. — Det är synd om dig, men då skall jag säga dig, hur han ser ut. Ser du, der borta bakom slottet — hennes röst sjönk ned till en knappt hörbar hviskning — ligger ett hus med stora skorstenar, ur hvilka det ständigt röker, dag och natt. Der bor han, ser du... Der dansar han, ha, ha, ha... menuett och gavott. Tror du kanske att jag är från vettet, efter som jag säger dig det. Nej, du... men jag vore kanske färdig att mista det, när jag tänker på det huset. Hennes bröst häfde sig oroligt, medan hennes magra händer konvulsiviskt upplockade halmen och kastade honom framåt golfvet.
STARKASTE, VARAKTIGASTE, E NKEL, B Ä T T R E FLICKA, SOM VILL DELLAGA I ALLA FÖREFALLANDE GÖROMÅL, SAMT KUNNIG I ENKLARE MATLAGNING FÅR GOD PLATS I MINDRE FAMILJ. SVAR MED BETYG OCH FOTOGRAFI, SÄNDES TILL » ARBETSAM », NORRKÖPING P. R .. MEST UPPFRISKANDE och alltid märket 4711 oeh B ILDAD, M E D E L Å L D E R S F R U, SOM FLERA ÅR VISTATS I PARIS OCH UTOM FRANSKAN HEMMA I ENGELSKA OCB NÄGOT TYSKA, SÖKER PLATS SOM AFFÄRS BI TRADE, SÄLLSKAP ELLER VÄRDINNA. SVAR MÄRKT » I. B.•&gt;, ÖSTGÖTENS KONTOR, NORRKÖPING. „ (G. / / 959J N Y, refusera Försäljes uti alla välsorterade parfymerier. GENERALAGENT I SVERIGE FUR PARFUMERIE 4.711, KOIN: Emil Boström, Norrlandsgatan 29, STOCKHOLM. " VTARDINNEPLATS FÖR DÄRTILL FULLT KOMV PETENT PERSON ATT TILLTRÄDA l:STA APRIL. SVAR FÖRE 20:DE MARS MED REFERENSER, ÅLDERSUPPGIFT, LÖNEVILKOR SAMT FOTOGRAFI TILL » R. 1899 » SVENSKA TELEGRAMBYRÅNS ÅNNONSAFD., BRUNKEBERGSIORG 2, STOCKHOLM, F. V. B. (S. T. A. 57577) DÖDAR M A S S A G E OCH SJUKGYMNASTIK MEDDELAS I HEMMEN AF SKICKLIG MASSÖS. GODA BETYG FINNAS.
Danmark, angående antagande af en författning rörande verkställighet deraf i Sverige: X.'249, K. 249; B. XI. 198, 253, A. 253, E. 297. Domare på landet, angående åläggande för dera att kostnadsfritt tillställa rättsökande de expeditioner, som ej i behörig tid varit tillgängliga att lösas: B. VI. 555; VII. 136, A. 136. Domareoch tingstolknäster, angående upphörande af de inom Lappmarkerne i Norrbottens och Westerbottens Domkapitel, angående väckt motion att hvarje Ledamot deraf måtte erhålla ett exemplar af Svensk Författningssamling: B. III. 87, 136, A. 136. Domkapitlens och Kyrkoherdarnes embetsbref, angående upphörande af klockares skyldighet att dem fortskaffa, samt öfverflyttande af detta åliggande på allmänna Post-Verket: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9; U. IX. 58, 110, A. 110. — organisation, angående förändring deri: B. Domsaga, Helsinglands Norra, angående inköpande af boställe åt Häradshöfdingen i nämnde domsaga: B. X. 248, 282, A. 282. Donationer, angående uppgifter rörande de af kommuner och enskilde personer till lärare vid Rikets Elementar-liiroverk gjorda-: lil. 13, R. 12 (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel). Donations-fond, angående en tillämnad sådan, att ställas under Riddarhus-Direktions förvaltning: V. 156, 239, R. 239; B. IX. 164, 178; X. 14, A. 23. Drake, Erik, Professor, angående pension åt honom vid afskedstagande från Sekreterare-befattningen vid Kongl. Musikaliska Akademien; motion af Friherre Erik Gabriel von Rosén: se Motioner.
Kronan ej blir allt för mycket lidande, hvarföre, då detta ärende, sedan det så långt lidit på Riksdagen, nu mera icke kan behörigen afhandla/, Riksens Ständer åtmindstone måtte taga den författning, att intet laga Stånd å sådana refvade och skattlagde lägenheter måtte meddelas, förrän Riksens Ständer vid nästkommande Riksdag, antingen den då blir Lagtima eller Urtima, får detta ärende vidare pröfva och undersöka låta , huruvida i ett eller annat fall illusion af den utkomna Författningen ägt rum, eller ock man begagnat de rättigheter, sorn ädlare verk äro tillagde , utan att något sådant existerar eller anledning gifves, att något sådant skulle kunna blifva sä lönande, att det kunde svara emot den förlust Kionan skulle lida, genom afhändandet af 6q ä 70,000 tunneland, som böra säkerligen, rigtigt an? JOen 7 Juli, använda, kunna i Stats-kassan Inbringa a o å. go,ooo, Detta mitt Memorial anhåller jag få sned de andra Respectiva Stånden communicera, samt till Stats-Utskottet blifva rernitteradt; i öfrigt har jag mot bifall till Oeconomie-Utskottets Betänkande å Riksdagmannen Longbergs Me, jnorial intet att invända, i allt hvad det ej kan vara stridande emot denna nu gjorda motion , men deremot protesterar och förbehåller Ständers rätt öppen, i fall emot rätta meningen af ofvannämde Riksdags-Beslut någon jord skulle Kronan frångå ” ,?2:o Vid sistlidne Riksdag väckte jag fråga om snar verkställighet af Riksens Ständers Beslut 1810, rörande Recognitions skogarne med flera Krono-lagenheter; ärendet blef Irvilande. Eders Excellence och Högiofl. Ridd. och Adeln har, pä af mig förnyad motion härom, bifallit, att det vid förra Riksdagen inlemnade Memorial skulle till Stats-Utskottet varda rernitteradt; jag får i anledning deraf härjemte afgifva detsamma, samt ytterligare bifoga några reflexioner vid ämnet.” ”Riksens
Antager man nu, alt skiljaktigheternas utredande var lika nödvändigt för deu ena Statsmakten, sorn för den andra; så och då Regeringen icke D en 11 A ji i i l. förr än första dagarna af denna riksdag emottog lableauen, hvilket härrörde deraf alt comite'en ej hade befallning att loir än till denna riksdag inkomma dermed, hvartill åter anledningen var, att Ständerne ej hade hegart den, förrän till nästa riksdagen, och jag vågar tillägga, att om den också hade blifvit hegard förut, hade en sådan begäran ej kunnat efterkommas, linner man, alt uti denna för Regeringen och Ständerna lika nödvändiga utredning ligger den naturliga orsak, hvarföre Regeringen icke inkommit och ej kunnat inkomma med en propos. i ämnet. För mig är det så klart som vatten, att man ej billigt v is kunnat begära del. Om comiteens ledamöter, som halt sig uppdraget att framställa sk i I jak ti g liderna, skiljt sig i metod, så var det helt naturligt, alt de olika meningarna skulle gå hvar sin väg. Det bar handt, såsom det alltid bänder, att pluraliteten afgifvit comileens betänk., men den enskilde ledamoten valberättigad att följa sin öfvertygelse, sin metod, hvilken linn ansåg vara den rätta. Det var jag, som ingick med särskildt yttrande, och jag inser icke, alt lagstiftande makten på något sätt förlorat derigenom, alt 2:ne tableauer linnas, af hvilka man kan följa hvilkendera man behagar. Jag har icke i min officiella tableau infört några anmärkningar, ty dertill bade jag ingen rätt, men uti det förslag till tableau jag utgaf för allmänheten, för att mottaga rättelser, dem jag sedermera kunde iakttaga, har jag framställt icke mindre än 88 anmärkntr, hvilka jag hoppas oell otvifvelaktig! förväntar att en gång, då vi komma till afgörandet, skola komma att granska. Det är sannt, alt en del af dem icke äro riktade emot lagförslaget, ulan Ivel tom emot Högsta Domstolens yttranden deröfver, samt innefatta försvar för lagförslaget, men denna del är ganska ringa. Största delen af mina anmärkntr äro riktade emot hvad jag tror utgöra misstag i nya lagen.