Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. bifallet. § i O (39.) Sedan Utsk:ns förslag till förändrad lydelse af denna § blifvit upläst, yttrade Hr Adelborg: Då inom de sammansatta Utsk:n åtskilliga ledamöter af BondeSt. med mycken skärpa reserverat sig emot beslutet att tillstyrka förhöjning af bränvinsskatten till 60 öre per kanna, och tili stöd för deras åsigt om skattens bibehållande vid dess nuvar:de belopp, ibland annat, anfört, att en alltför hög be - 1) o ii G M aj f. m. 503 skattning å varan skulle hafva till följd en i stor skala drifven insmugling deraf: anser jag mig böra begagna detta tillfälle för att, till gendrifvande af detta skäl, meddela några uplysningar från Gen.Tullstyrelsen, utvisande att insmuglingen af bränvin på vår vestra kust ej varit så stor, som man i allmänhet tyckes föreställa sig. Men innan jag lemnar dessa mig benäget meddelade uplysningar, torde det tillåtas mig att göra en kort framställning rörande produktionen och utförseln af bränvin i Danmark, det land, hvarifrån insmugling af varan till Sverige hufvudsakligen bedrifves. Bränvinsskatten i Danmark är beräknad efter mäskekarens rymd och utgör 64 sk. pr t:a, eller ungefär 4 sk. för hvarje pot tillverkadt 8-gr. bränvin. Vid varans utförsel erhålles i drawback 2 sk. pr pot af 4 gr. styrka och fa sk. för hvarje ^ gr. derutöfver, alltså 4 sk. pr pot af 8-gr. bränvin. Ifrån 1851 till 1855 har tillverkningen af bränvin i Danmark ökats med 7,640,321 potter. Den största tillverkningen ägde rum sistnämnde år då den upgick till 36,515,462 potter. Under denna tid hade således bränvins-produklionen tagit en betydlig fart inom landet, ehuru denna produktion just under samma tiderymd försvårades genom inskränkning af bränningstiden och ökad beskattning.
På eftermiddagen gaf jag mig åter ut att färdas och kom till en gammal, likaledes halfförfallen moské, der jag träffade dess muezzin, en gammal man med svårt fördunklade ögon och ett värdigt grått skägg. Jag gaf mig i samtal med honom, han var högst välvillig och foglig samt visade mig moskén. Han hade för fem år sedan varit skräddare, men sedan hans ögon blifvit så dåliga kunde han ej mer sysselsätta sig med det yrket. Jag gaf mig äfven för honom, liksom för andra, ut för att vara läkare; han prisade högt denna konst och jag finner mig derigenom vara mycket välkommen hos alla. De fråga mig om sina ögon och om bot för dem. Äfven han lofvade lära mig Arabiska och bad mig alla dagar komma hit till moskén, der han alltid vore tillhands. Vi gingo bort tillsammans, men veko först in hos en som tycktes vara moskéns väktare och bodde derinvid i en koja, bestående af 3 väggar, bland hvilka en var qvarstoden af ett gammalt hus. Dörr fanns ej. Vi gingo dit in och der suto en karl och 2 qvinnor obetäckta, den ena med ett barn under skjulet, som utgjorde en fortsättning af taket, och inne i kojan dottren, en flicka kanske om 12 år, som höll på att koka en sorts bönor, kallade ful, dem hon hemtade ut åt oss och vi åto. De smakade ej just illa. I anseende till en liten regnskur fingo vi sitta en god stund här. Men det var ganska roligt att se huru nöjdt dock folket tycktes vara i den ögonskenliga uselhet här rådde. Derefter gick jag till min gamla moské och träffade der bland andra den blinda sheikhen, som åter började göra mig allehanda frågor och hade mig att recitera elfati'he (första kapitlet i Koran). Då några bredvid stående gossar hörde det, sade de sinsemellan än att jag var en moslim, än att jag skulle bli det, och sheikhen gaf sig all möda att få mig att upprepa Islams hufvudlära, men jag låtsade då aldrig förstå honom. Bland gossarne hörde jag att man kallade mig sheikh Valy.
Hwarsöre krögare pä lander ära lindrade kan jag pä intet wis inse skälen till: jag önstade de aldrig wore till, men som ert oundwikligt ondt böra de älminstone i proportion af alla andra, be ala lika, om ej mera. 8 §- Der undantag som här göres för de, hwilka hafwa sina penningar insatte i fonder som gifwa 5 procent eller derunder, eller ock hos enskildre utfatt dem till lägre ränra, eiler ock i Disconter insatt dem för z procent, synes mig ej billig; och som jag med säkerhet wet personer gistvas, hwilka i dylika fonder tecknat sig för eller äga ico a ,zo, voo R:dr ser jag intet skäl hwarsöre de för bewillning ä sä betydeliga summor böra wara aldeles befriade, da för egendom sä dryg afgift erlägges; följden blir, att den ena betalar inut, och den andra, dä han derjemte för betydlig del lame penningar, köpt sin egendom, nödgas betala bäde för sig och penningkarlen. 9 §- Wid betalningen af sidoarf, wet jag intet stal hwarsöre nuwarande Utstött gjort ytterligare undantag, än de, 1810 ars författning utstakar, dä likwäl ökade behof fordra en högre bewillning. 3 Art. r §- Dcn i andra momentet yrkade progrctziva af gif. Den 3 Augusti. 485 gift för embets och tjenstemän synes mig as flera stal böra förswinns. 5 Art. 12 Mom. Jag häller före, akt äfwen wid berednings. Communen, den stattstyldige bör ripgifwa^alla de personer för hwilkas bewillning han answarar. 17 Mom.
Konung Carl XIII d. 8 Febr 1814 antagit titel äfven af Noriges Konung, på den grund att, genom traktaten i Kiel d. 14 Jan. nyssnämnda år, Konungen af Danmark oåterkalleligen och för everideliga tider, såväl för sig sjelf, som sina efterträdare till Danska Kronan, till förmän tor Sverige afträdt alla rättigheter och anspråk på Konungariket Norige, hvilket dädanefter skulle tillhöra Konungen af Sverige och utgöra ett Konungarike förenadt med Sverige, men Norska folket vägrat erkänna Carl XIII såsom Noriges Konung, så blef genom konventionen i Moss d. 14 Aug. 1814 mellan Konungen af Sverige, å ena, och Norska regeringen, å andra sidan, aftaladt, att Konungen af Sverige skulle antaga! den af Norska Riksförsamlingen i Eidswold uprättade konstitution, med de förändringar, som föreningen af de båda rikena gjorde nödvändiga, och om hvilken förening Konungen, genom en eller flere Kommissarier, skulle underhandla med Norska get. Till kommissarier utsagos sedermera 6 Svenska män, hvilkas fullmakter utfärdades under kontrasignation af Svenska embetsmän, och hvilka, enl. Norska Storthingets egna prot., såsom Svenska kommissarier med Storthinget underhandlade och å »Hans Svenska Majestäts vägnar» slutligen antogo grundlagen, under förbehåll af »Sveriges Rikes Ständers konstitutionella rätt i de delar, sorn medförde ändring eller jemkningar i Sveriges Rikes R.F.». Först sedan allt detta föregått, valdes Carl XIII af Storthinget till Noriges Konung. Vid påföljande Riksdag framlades, genom Kongl. Propos., till R. St:rs pröfning, vissa af K. M. upgitna §§ i Norska Grundlagen, hvilka ansagos egentligen omfatta de ämnen, som för båda rikena voro gemensamma. Endast dessa §§ blefvo föremål för R, St:rs handläggning och beslut samt intogos i RiksAkten. Af dessa förhållanden anse R.
N:o s47 väl ådagalagt nödvändigheten af tillökning i förevarande Anslag som ock antydt Betänkande», N:o 2Öo. 227 verkställandet af den nödige reparationen af LandtmäteriContoirslIuset; så finner Utskottet berörde anmärkningar väl icke föranleda till nedsättning af ifrågavarande Anslag; men Utskottet bör likväl i anledning deraf tillkännagifva, att Utskottet icke skall underlåta att i specielt förekommande frågor om hittills varande Anslagets skedde användande och efter behörig utredning af förhållandet, anmäla de anmärkningar, som dervid kunna yppas med föreslående tillika af de ytterligare åtgärder som skulle kunna finnas nödige, till beredande af nu blifvande Anslagets tillräcklighet genom ändamålsenlig disposition deraf och förekommande af möjeliga missbruk i afseende på medlens förvaltande; och får, i sammanhang härmed, Utskottet upplysa, att, genom K. Reglementet af d. it Jan. 1820, hvarefter de som bebo Kronans Slott och Hus hafva att sig rätta, föreskrifter blifvit meddeldte rörande så väl vården af de publike Byggnaderne jemte oeconomiska besigtningar derå, som ock Boställshafvarnes åliggande i afseende på behörigt underhåll af dem upplåtne rum och lägenheter. 3:o Vid g.-de Pune ten eller Anslaget för Byggnader och Reparationer i Landsorlerne, har hos II. R. o. A, Hr Frih. Ridderstolpe, Fr., hemställt, att då, i brist af nödige medel, Regeringen varit nödsakad, att neka Anlsag till strykningen med oljefärg af Slottstaket i Westerås, Utskottet må, genom anvisande af medel, sätta Regeringen i tillfälle, att, medelst anordnande af denna högst nödiga reparation, undvika en bety 1 r 228 Stats-Utskottets dande utgift för StatsVerket; varande af 2.'ne i ämnet nieddeldte och Hr Uriherrens anförande bifogade R.aporter nämnde reparationsnödvändighet vitsordad.
Förslaget utgår icke från den faderliga omvårdnaden alt förekomma villfarelser, utan vill förnämligast bestraffa dem, sedan de redan inträffat. Men då är det merendels för sent. Sådant förslaget blifvit upstäldt, föranleder det en söndring emellan församlingen och lärarne, hvilken i det aldra längsta bör undvikas, emedan hon vanligen leder till olyckliga följder, bland annat till den, att församlingens medlemmar, hvilka söka afsöndra sig och genom lagens mellankomst anse sig behandlade såsom martyrer, derigenom i egna och i anhängarnes ögon vinna den helgongloria, som de eftersträfva. Första §:n säger helt tvärt: ”Den kristliga hus-andakten må frill ulöfvas. Här har man såsom grundsats framställt hvad som förut är tillåtet, likasom hade man tillförne icke medgifvit, att hus-andakt flnge äga rum; hvaremot Konventikel-plakatet har den förtjensten, att bestämdt upmunlra och upmana dertill. En talare har sagt, hvaruti jag också instämmer, att en hvar må dyrka Gud på det sätt han sjelf för godt finuer, och i öfverensstämmelse dermed är 2:dra §:n affattad, der det heter: ”Vilja eljest medlemmar af den Evangeliskt Lutherska bekännelsen för gemensam andaktsöfning under annan än vederbör.de presterskaps omedelbara ledning, sammankomma, det vare dem ej förment.” Således kunna serskilda sammankomster äga rum. Men det talas om den Evangeliskt Lutherska bekännelsen, och icke om affällingar från den kyrka vi bekänna Vi hafva dock sett, till hvilka villfarelser medlemmar af denna kyrka kunna komma, utan att derföre anse sig hafva afvikit från den stora afdeln. af Protestantiska bekännare, eller någon annan Kristlig, som skiljer sig från vår. Hr Tersmeden, P. R., har yttrat, att det icke vore någon fara för handen att, som han uttryckte sig, nya ecclesior skulle upkomma, på detta sätt. Men erfarenheten har dock visat motsatsen.
Utskottets hemställan i tredje punkten af samma Utlåtande, angående låneunderstöd för en jernbana mellan sjön södra Dellen och Ljusne-elf, är i sin helhet bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, och af PresteStåndet med den förändring blott att lånet borde anvisas och utgå med enahanda vilkor, s om blifvit af det Högvördiga Ståndet bestämda i afseende på låneunderstödet 6 Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 205. till jernvägen från Borås till vestra stambanan. Jemlikt de 3:ne förstnämnde RiksStåndens i öfverensstämmelse med Utskottets förslag fattade beslut, äro således vilkoren för det beviljade länet till jernvägen mellan Dellen och Ljusnan till en del beroende af de vilkor, under hvilka låneunderstöd till den föreslagna jernbanan från Borås tili vestra stambanan kan blifva af Rikets Ständer anvisadt; och kommer, för den händelse denna sednare ännu icke afgjorda fråga skulle genom Rikets Ständers afslag å de angående densamma gjorda framställningar under innevarande riksdag förfalla, Utskottet aflåta särskildt förslag till de vilkor och bestämmelser, som böra ytterligare fastställas i afseende på de till jernbanan mellan Dellen och Ljusnan anvisade lånemedels utbekommande och användande. För anläggning af en jernväg förbi Hedens forssar i Luleå eif hade Utskottet i fjerde punkten tillstyrkt anvisande af ett lån å 93,000 R:dr R:mt, att utgå från Riksgälds-konloret under samma förutsättning och med enahanda vilkor, som blefvo bestämda i afseende på det i nästföregående 3:dje punkten föreslagna låneunderstödet för jernbanan mellan Dellen och Ljusnan, men med förändring, i afseende på sättet för lånets amortering.
Väl må medgifvas, att samverkan mellan ett lands alla penningeinrättningar väsendtligen bidrager att sätta dessa i tillfälle till understödjande af penningeomsättningen och näringarne i allmänhet, samt att fördenskull en sådan samverkan bör, så vidt de särskilda penningeinrättningarne äro förtjenta af det förtroende, som för dylik samverkan är oundgängligen nödigt, befordras. Men ehuru ingen enskild bank här i landet ännu vid något tillfälle brustit i uppfyllandet af sina förbindelser och ehuru man må hoppas, att äfven hädanefter dessa banker skola komma att med tillbörlig varsamhet förvaltas, synes likväl den särskilda ställning Riksbanken intager till landets penningeväsende i allmänhet föranleda att, denna bank icke bör inlåta sig i närmare förbindelser med de enskilda bankinrättningarne och detta törhända minst hvad angår deras sedelrörelse. Riksbankens åliggande att gifva stadga Och säkerhet åt landets myntväsende är för 6 Banko-Utskottets Utlåtande JQ 18. denna det förnämsta, och utom det, att emottagandet af de enskilda bankernas sedlar skulle kunna gifva upphof till förhållanden, af hvilka förluster för Riksbanken kunde blifva en följd, synes ett sådant emottagande derstädes icke väl öfverensstämma med grundlagens stadgande, att allenast Riksbankens egna sedlar må såsom mynt i riket erkännas. Det torde kunna lemnäs derhän huruvida Riksbanken verkligen skulle vinna ökad rörelse på de föreslagna åtgärderna, enär, efter hvad nyss blifvit antydt, detta dock icke är för denna bank det hufvudsakligaste. En tillökning skulle väl ock förnämligast vara att förvänta i hvad beträffar uppoch afskrifningsrörelsen, men denna äfvensom kassakreditivrörelsen torde vara af den beskaffenhet, att Riksbanken, just med afseende på det särskilda åliggande, som är denna bank anförtrodt, icke synes böra deri eftersträfva utvidgning. För allmänheten synes icke heller de föreslagna åtgärderna vara af särdeles vigt; då tillfälle att få vexla enskilda bankers sedlar mot Riksbankens är i hufvudstaden lemnadt genom de vexlingsombud de enskilda bankerna der hålla, och beqvämligheten skulle hufvudsakligen komma endast hufvudstadens affärsmän till godo.
Ingen kan med större ledsnad än jag uppträda i afsigt att tala för ökade anslag; men då detta, såsom nu, sker i öfverensstämmelse med min embetspligt och min öfvertygelse, blir obehaget deraf inildradt. Enligt hvad jag förut haft äran nämna, äro de anslag, Regeringen lör 3:dje hufvudtiteln begärt, de minsta, hvarmed den ansett sig kunna vara belåten. De åter, som jag på ifråga var. titel föreslagit, öfverstiga vida det i K. propos:n upptagna belopp. Hufvudändamålen för de begärda tillökningarna äro: härens organisation i öfverensstämmelse med de framsteg, krigskonsten gjort, och lämpad efter fordringarna för ett allvarsamt försvar; personalens inom armeen utbildande för krigsyrket, möjligheten af densamrnas utkomst och deraf följande nit för tjensten; materiellens tillökning och förbättring samt befästningars anläggande, der Den 17 Maj f. m. 219 sådana äro nödiga; med ett ord, fors vars vasen dets fullkomnande, och således stadfästandet af vårt oberoende af främmande magter. Detta vigtiga ändamål kan ej vara likgiltigt för någon Svensk. Det är alltför nära förenadt med det enskilda interessét, med en stadgad samhällsordning, med hederskänslan och med den stolthet, sorn tillhör en frisinnad nation. Att betvifla möjligheten eller misstro uppriktigheten och sannfärdigheten häraf vore att medgifva, hvad man någon gång velat påstå, att nemi. vi endast lefva i våra minnen, och att nationen icke mera, såsom fordom, är i stånd alt utveckla samma kraft, samma bestämdhet i vilja att bibehålla sitt från oberoendet härflytånde anseende och äfven att i kritiska ögonblick förvärfva ökad aktning och ryktbarhet. Vare det långt från mig att i något afseende dela dessa tänkesätt, eller att af den ringa bevågenhet, hvarmed StatsUtsk. omfattat de angelägenheter, som röra förs vars väsendet, draga den slutsats, att detsamma nu mindre än fordom utgör föremål för den upplystes och den sanna fosterlandsvännens största uppmärksamhet.
Remitterades till Bevillnings-Utskottet. S. D. Föredrogos och lill Stats-Utskottet remitterades nedanstående, den 29 Februari sistlidne, å bordet lagda Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelser, nemligen: l:o angående åtgärderna till behöfvandes undsättning i missvextår; Gifven Stockholms Slott den 24 Februari 1840, jemte de, i anledning af Nådiga Propositionen, af flera ledamöter afgifne yttranden; 2:o angående öfverlåtelse af krono-ängen Skinnarvrån, såsom ersättning till Kyrkoherde-bostället i vestra Tollstads socken för en jord, som derifrån till kyrkogårdens utvidgande komme att upplåtas; Gifven Stockholms Slott den 15 Februari 1840; 3:o angående beloppet af den behaglig tids förlänings-spanmål, som vid ledigblifvande Pastorat bör bibehållas, och om återstodens användande; Gif - Prot, Utdr. d. 4 Mars 1840, 75 veu Stockholms Slott den 15 Februari 1840; jemte ett af Biskopen m. m. Doctor Heurlin afgifvet yttrande. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande, denna dag afgifne, motioner, nemligen al: l:o Professorn m. m. Geijer om anslag till inrättandet af 2:ne nya Professioner i Juridiska Faculteten vid Rikets hegge Universitet; 2:o af densamme, om anslag till inköp och inredning af en tjenlig local för Riks-Archi vet; 3:o af densamme, om uppförandet å Allmänna Indragnings-staten af pension åt f. cL Stats-Sccreteraren m. m. Danckwardt 4:o af Contracts-Prosten Sandberg, att de medel, som fordras för Curlius-anstaltcrna, må af Stats-Verket utgå; 5:o af densamme, om medels anvisande för att från trycket utgifva och gratis utdela lämpliga skrifter till nykterhetens befrämjande.
Den strängare meningen har, efter målens ytterligare fullföljd, gjort sig gällande och till och med blef, vid sisth Riksdag, antagen som lag och af K. M., den 7 Mars 1855, i nåder gillad och utfärdad. — Det är nu dennas borttagande jag yrkat. I min motion derom har jag yttrat betänkligheter vid en lagstiftning, som icke ser till uphofvet. De yttre anledmne till söndring inom Kyrkan i Norrland har jag angifvit, och att uptaga frågan om de inre i allmänhet, torde vara öfverflödigt, då de äro så ofta, äfven här, afhandlade, om ieke utredda. De utskickades underd. berättelse äfven derom, afgifven då de till hufvudstaden återkommo, torde emellertid icke böra till sin riktighet betviflas. Den innehöll bland annat, att dessa söndringar icke tillkommit af elak afsigt. - Och ser man äfven något närmare på saken, torde bristande själavård inom de norra provinserna kunna jemnföras med den, i anseende till afstånden, rådande bristen på helsö vård af MedicineDoktorer och KirurgieMagistrar. Man känner der t. ex. en stor läkare genom de föreskrifter han efterlemnat. Man har förtroende för dem: Några droppar, några smulor af den läkedom han föreskrifvit, anser man, vid påkommande behof och nöd, kunna stilla den upbrusande bloden, de oroliga lemmamo eller, med ett ord, verka allt godt för helsan; ja, i dödssjukdomen göra lefvande, En sådan läkedom finnes väl kanske ock biand oss här nere, men den begagnas endast efter Doktorers föreskrift. Der uppe är tron på densamma så stark, att äfven i brist af sådana, och sedermera, utom dem, läkemedlen kommit att tillgripas och begagnas endast efter den allmänt kända Läkareboken. Och fastän man, Jer som här, varnat för nyttjandet af kraftigare läkemedel, utan en Doktors råd och biträde, så, om det äfven händer, att de, som bryta emot varningen, bortgå med döden, anses de hafva blifvit vid lif, och att sjelfva den bortgångne Läkaren lefver bland dem.
Som Herr Gyllenhaal åter begärt ordet, lärer han ej underlåta att fullständigt vederlägga Herr af Ekenstams yttrade tanka, att det möjligen kan bero af någon enskilt part att välja sig referent Och 5 Mur t ii. i och för sina måls handläggning, och jag anser mig således ej böra gå Herr Gyllenhaal i förvåg i denna vederläggning. Herr Gyllenhaal: Jag år på det högsta förbunden Herr Friherre Ehrenborgh, sorn Hti sitt yttrande gillat de af mig framställde anmärkningar, hvilka jag således vågar tro ej kunna anses hafva varit obetänksamt yttrade. För min enskilda del begriper jag ganska väl, hvarthän Herr af Ekenstams sista anmärkning syftar; men jag bör dervid hafva äran upplysa, att det ingalunda beror hvarken af någon enskild part, eller af HofRåtterne, utan af Kongl. Maj;t allena, att iörordna adjungerade Ledamöter, med undantag af det särskildta tillstånd, som blifvit HofRåtterne lemnadt, att, vid hastigt påkommande behof, till biträde adjungera någon underlydande Häradshöfding, eller af HolRåttens egen betjening på en kortare tid, af högst i4 dagar. 1 allt fall förekommer det åtminstone mig, att ingen möjlighet existerar för någon enskild part, att sjelf kunna bereda sig en annan referent. För öfrigt innefattar Herr af Ekenstams sednare förklaring något helt annat ån sjelfva motionen, som talar om utbyte af lottade mål. Ty annat år, efter mitt begrepp, ett utbyte af en lottad sak, annat åter den håndfelse, att en Ledamot uti någondera af Hof-Råtterne blir förordnad till någon annan tjenstebefattning, och en annan person adjungeras till bestridande af den förres tjenst. Då fölaktligen icke något missbruk möjligen kan åga rum, anser jag, för min deJ, det vara olämpligt, att i3 j Den 5 Martil, begära en åtgärd till förekommande af sådane missbruk. Herr af Ekenftam:
Presten i QuickjoCk berättade mig att han hade kor, som mjölkade ända till 12 kannor om dagen; äfven i Skåne känner jag till små bondkor, som mjölkat 8 kannor om dagen; kunde icke något blifva af sådana individers afkomma, om insigtsfullt urval, bättre utfodring och omsorgsfull upfödning kunde åstadkommas. Motionärens förslag om inrättandet af stam-holländerier af inhemsk boskap, samt införskrifvandet af en Skottsk Cättelbreeder — boskapsupfödare — kan jag derföre icke annat än, under önskan om framgång deråt, med det varmaste intresse biträda, emedan den praktiska tillämpningen och nyttan deraf står mig klari före. Att dessa mina yttranden må få åtfölja motionens remiss till vederbörligt Utsk. anhåller jag vördsammast. Frih. von Saltza, Anton Philip Carl; Jag anser mig skyldig att vid den ifrågav:de motionen bifoga några ord. Man har i Östergöthland sökt begagna sig af den här föreslagna matboden, och man har redrn sökt inom provinsen utvälja de bästa trakter, som der finnas, för att af dem bilda ett inhemsk stamholländeri, Men vinsten skulle blifva ännu betydligare, om man kunde finna någon person, som Vörö van att välja Ut dylika kreatur, och att sådana i massa finnes åtminstone i nyssnämnde provins, derom har jag ojäfaktiga bevis. Kunde man dertill vinna något anslag för bildande af stamhoiländerier, vore det naturligtvis än mera fördelaktigt. Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja remissen till Utsk. Frih. Raab, Ad arn Christ: Jag bekänner uprigtigt, att jag Den 1 December. T icke hafi tillfälle genomläsa motionen och att jag således möjligen skall komma att begå ett eller annat misstag i några af dess detaljer. Men jag vet att motionen innehåller, att ett anslag måtte beviljas för bildande af fyra stamholländerier, sammansatta af endast Svenska racer, i st. f. att man hittills blott gjort försök med utländska.