Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade huggit in halfva yxan i vristen, och medan han bars hem den långa vägen i 20 graders köld, så kom det kallbrand i såret. Om ett par veckor var Granat nedmyllad. Om hon sörjde? Ja, hennes djupa, förkrossande sorg var så uppenbar, att det fanns ingen enda af de åtta Granats skvadronkamrater, af hvilka han bars till grafven, som ej kände, hur tårarna komma tillrande ned i kväfvelborrarna, 223 så snart de sågo åt det håll, där mor Lisa stod. Och nog var Granat, förstås, en så god kamrat och så munter ture, som man gärna kunde hitta på, men han visste också af, att han var den grannaste och rappaste karlen på sin skvadron, och en smula öfversittare hade han alltid varit. Så inte grät man precis efter honom, Efter den dagen blef mor Lisa allvarsam. Det dröjde år, innan någon af de gamla visorna, som hon förut trallat på dagen i ända, åter gick öfver hennes läppar. Men kyrkan försummade hon numera aldrig och allt emellanåt, när spinnrocken gått ett par tre timmar i sträck, så stannade hon på hjulet och tog till den stora psalmboken med skinnpärmar och messingsknäppen. Efterhand kommo barnen ut i tjänst och moster Lisa var äfven mycket borta. Hon hade alltid haft ett godt sätt med barn. Det var någonting i hennes lugna gråa ögon, som hade en förunderlig makt öfver de värsta vildbasarne. God kristendomskunskap hade hon, och en smula mera boksynt var hon, än hvad vanligt var med allmogekvinnor på den tiden här är fråga om, det vill säga, för omkring trettio år sedan. Och tålamod, allvar, men vänlighet tillika, det fanns hos henne, och så kom det sig då, att hon blef » skolmosler ». Hon gick här och där i gårdarne, där det fanns små, som skulle invigas i abc-bokens mysterier. Hon lärde dem känna orden samt stafva och lägga ihop, att läsa fader vår och välsignelsen innantill och ibland kanske också alt räkna en smula. Sedan fick skolan taga vid, och skrifva ingick ej i moster Lisas skolprogram.
Kollegium förhöjdt till 53 tunnor 16 kappar samt att, då förre arrendatorn icke velat begagna sin optionsrätt, sökanden bjudit nämnda maximibelopp jemte kontant städja 350 Riksdaler och blifvit såsom arrendator antagen; att sökanden sedermera vid hemmanet måst uppsätta inventarier och vidkännas en mängd kostnader på stället, så att, ined beräkning tillika af städja, arrendeafgifter, brukningskostnad och räntor, hemmanet, efter afdrag af de obetydliga inkomster sökanden deraf haft, redan tillskyndat honom en förlust af mera än 5,000 R:dr; att här förutom Synerätt, vid afoch tillträdessyn, genom beslut den 17 Oktober 1861, hvilket Göta Hof-rätt medelst utslag den 16 Juni 1862 fastställt, utdömt de flesta husen å hemmanet, men likafullt, med afseende å beskaffenheten af äldre syner, frikänt afträdande arrendatorn från allt ansvar för bristande 29V års nybyggnad och ålagt sökanden såsom tillträdare att verkställa samina byggnad, för hvilken kostnaden beräknades, ehuru alltför lågt, till 2,850 Riksdaler 67 öre, samt att sålunda för sökanden uppkomme en utgift af sammanlagdt öfver 8,000 R:dr, som sökanden, ifall införsel uti skatterätten fortfarande honom förvägrades, måste anse förlorad, enär ingen visat sig benägen att öfvertaga det höga arrendet, och ej heller funnes någon utsigt till att afkastningen skulle betacka både arrendeafgift och brukningskostnad; tilläggande sökanden slutligen att, i anseende till hemmanets beskaffenhet, Kronan icke kunde anses göra någon uppoffring genom att låta detta hemman i stället för något annat gå i liqvid för sökandens ofvanberörda fordran, hvaremot, om sökanden beviljades införsel i skatterätten och såsom följd häraf säterifriheten upphörde, fördel härigenom skulle beredas för både Kronan och andra hemman i orten, emedan hemmanet då komme att utgöra eller deltaga i besvär och utlagor af flera slag, hvarifrån detsamma nu vore befriadt. Kongl.
- Det är Rakel, Baruks dotter, hörde han yttras bland de närmaste åskådarne. Orden ljödo i hans öra som en anklagelse för mord, och hans dystra ansikte, hans hemska blick förklarade honom skyldig. I detta ögonblick anlände Myro med rabbi Jonas och dem, som ledsagat henne, när hon gick att uppsöka Baruk. Karmides måste giva dem rum och avlägsna sig från dörren, när de inträdde. Rabbi Jonas nalkades liken. Hans utseende var lugnt; endast en ryckning i läpparne antydde rörelsen i hans själ. - Det är Baruks dotter, sade han. Var är föreståndaren, att jag må tala med honom om den dödas och hennes barns begravning? Föreståndaren för likhuset var tillstädes. Rabbinen vände sig till honom och upptog ur gördeln sin penningpung. Detta skedde med en köld, som förvånade de närvarande och ingav Myro en harm, som ögonblickligen skulle urladdat sig, om hon ej i samma ögonblick varseblivit Karmides. - Ah, är du här, min Karmides? utbrast hon. Är det för att fröjda dig åt ditt verk? Vilka gudar styrde din kosa hit? Var det eumeniderna eller andra? Karmides, se här är Rakel, din trolovade, och här är din son, din egen son, Karmides! Vid namnet Karmides vände sig rabbi Jonas om. Hans ögon, nyss lugna, nu gnistrande av en tillbakahållen eld, mötte Karmides' skygga blick, då denne smög bort, ledsagad av Myros högljudda hån och de övriges tysta förbannelser. Ordningen kom därefter till rabbi Jonas. Men Myros bitterhet upplöste sig snart i tårar; hon kastade sig ned vid Rakels läger och grät. Sedan rabbinen, vars lugn tycktes orubbligt, överenskommit med likhusets föreståndare om begravningskostnaden och gäldat den, stack han pungen i gördeln och beredde sig att gå. Men vid åsynen av Myros tårar lade han sin hand på hennes skuldra och bad henne följa sig. Han ledsagade denna bön med en blick, som gjorde den oemotståndlig. Myro, som inbillat sig, att han hade ett hjärta av sten, att han var en förhärdad ockrare och ingenting annat, förvånades över uttrycket i hans ögon.
Lag-beredning med stor kostnad åstadkomna arbete hvilar i ro men detta arbete ej måtte vara alldeles förkastligt, så förefaller det mig åtminstone ändamålsenligare att det rådföres, än att nya lagförfattare framkallas, som snart, efter närv:de tids upskattning af mansförmågan att verka och arbeta, kanske vid 60 års ålder, skulle belasta pensions-staten. Någon konstfärdighet i språket inser ej jag, såsom motionären, vara erforderlig för att skrifva tydliga lagar; ty det klart tänkta blir lättast det klart skrifna. Jag anhåller om proposition på bifall till Utsk:s Utlåt. Hr von Koch, Nils Samuel, anförde skriftligen: I afseende 'å det af mig väckta förslag har Utsk. erkänt vigten och värdet deraf att allmänna författningar och stadgar affattas med den enkelhet, tydlighet och bestämdhet, att de blifva lättfattliga för den egentliga menigheten och således upfylla en af de vä - Don 7 Mars. 9» sendtliga fordringarne pä en god författning; men Utsk. betviflar, att de olägenlieter, som motionen omförmäler, kunna undvikas genom den föreslagna Lag-beredningen. Jag vågar dock föreställa mig, att, om 2 eller 3 af de till lagars redigerande mest skicklige män dertill utses och dermed få längre tid sysselsätta sig, och således vidare upöfva sin färdighet, sä är det sannolikt, att man skall fä Iagarne så väl redigerade, som den menskliga ofullkomligheten medgifver. Utsk. säger vidare sig icke hafva kunnat bilda sig ett fullständigt omdöme om arten eller omfånget af den ifrågasatta Lagberedningens verksamhet. Jag trodde mig hafva temligen tydligen angifvit detta; men måste deruti misstagit mig. Jag vill derföre närmare förklara min mening.
Jag får förklara, att i händelse jag skulle blifva representant vid nästa riksdag, kommer jag aldrig att godkänna denna praxis, utan ämnar jag hålla mig vid 69 §:n Reg.F:n och de föreskrifter, som i denna § finnas tydligen bestämda. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Ehuru jag icke tecknat mig såsom reservant vid detta betänk., har jag likväl inom Utsk. stridt för den åsigt, som finnes uttryckt i Frih. Cederströms reservation. Jag får derföre till R. o. Ad:s prot. nedlägga äfven min emot det beslut, som är fattadt genom godkännande af dessa propositioner. Frih. Sprengtporten: Det är måhända på grund Den 17 Maj; af ett misstag jag hemställer huruvida propos. framställdes på den sista punkten. Underh Ridd.Secret. yttrade, det R. o. Ad. ang:de de tvänne sista punkterna beslutat att de skulle läggas till handlingarna. Frih. Sprengtporten: Jag har icke hört det; men jag hemställer, om icke propos. bort framställas lill gillande af betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Utsk;s yttrande i 1 punkten blifvit af R. o. Ad. godkändt; likaledes hade R. o. Ad. godkänt Utsk:s i 1 punkten afgifna så val yttrande som voter:s-propos:r; rör:de 3 och 4 punkterna hade Hr Landtm, hemställt, om R. o. Ad. ansåge dem icke erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarna, hvarå R. o. Ad. svarat ja. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Den ibland deni, som wid sistnämnde »valförrättning blefwe as de öfrige utsedd till Preses, skulle också wara sselfskrifwen Leda »not i Regerings-Nämnden för den tid som sträckte sig till nästa ombyte af Ledamöter; men en sadan Ledamot skulle icke derföre mer än någon annan hafwa hwarken lön eller befattning, innan kallelse till sammanträde för Nämnden inträffade. Jag medger gerna, att denna excentriska controle kan synas ett medel till Stats-Författniugens oinstörtning, och jag är längt ifra»», att i denna eller de öfriga dclarne pasta Systemets ofelbarhet. Men jag utbeder mig att sa utweckla de skäl, som synas tala till desi förswar. Den sä kallade Nämnden, spridd öfwer hela Landet, kan swarligen finna en föreningspunct förr, än den kommer tillsammans. Nägon »»löjlighet för densamma att dessförinnan äga inflytande synes mig således ej böra förutsättas, och da dess Ledamöter ej känna hwarannan, synes ej heller hos dem böra uppsta något begär att inträda i en »verkningskrets, hwars utgång de ej kunna förutse, hwars förmåner ej kunna »vara frestande, da ingen Regerings-befattning »vöre dermed förenad, dä Nämnden endast skulle äga att giftva sitt yttrande öfwer ett »visst factum eller en »viss Lag, i anseende till bädas förhällande till Grundlagen. För Justitico-Ombudsmannen synes mig icke heller nägonting »vara 590 Expeditioner till Riks-Itändcn. att winna wid sammankallandet af cn Corps, med hwilken han sedermera hade ingen befattning, frän hwilken han pä ett temligen laugt afstånd skulle wara skild. De warande Myndigheterna i Samhället, sä wal af den Lagstiftande som den Verkställande Magten, fvnas mig ej borde önska sammankallandet af en Corps, som skulle gifwa dem föreställningen as en Öswcrherre, och hwars domslut de swärligcn skulle kunna förutse.
Upll^es ett isrän allmänna Beswärsoch ä)eponsmiä u stkottet inkommit memoeial af de» 2Z Maji. innejartande betänkande öswci Kongl, Majus stadiga proposition rörande tillweckningen as Brän? wist firm, föl ek,ömmande af starka dryckers omätteliga bruksä mål joni öfwer åtskilliga frän Riks? S'änden remitterade memorialer j samma ämne , hwilket betänkande mar ätföljdr af twänne sarstkil!- te yttranden af Prosten Sivertson och Handclsstian Ltabeck.. kades pa bordet. -Zerr 8ilvttlstolpe, 6ustak östrastam, stpla? slp lill pror.co ek föl,..nde: Walborne Herr Landt-Marstkalk! Högloffige Ridderffapu och Adeln! I Hw.d jag ärnqr anföra hqr jag hufwud» sakligen stigen aunqn del, än att jag tror principest spara sani!. D t tstlhör en nian som ej sjelf äger t>llfä"e nrr hos R kscns Ständer framföra den. Jag har atagit mig att göra det, ty jag tror cht all sanning bör sägas, äfwcn om den ej för ^giiabstcket werkar. Delta mitt yttrande torde stad> nst Den 2Z N aji. 247 na wid protocsllet, och del är endast i fall allmänna Belwärsoch Oecsnemiä-Ulljkottels betänkande om Bränwinsbränningcn elfest äterreniilleras som jan anhällcr, att äfwnr detta diktamen mätte ti!!
Föredrogs ånyo StatsTJtsk:s den 7 oell 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 354, ang:de anslag å extra-statsregleringen. Frih. Boye, Ludv.: Jag har alltid varit van att öppet och frimodigt uttala mitt omdöme öfver förekommande ämnen, och då jag nu går att förfara på samma sätt, anhåller jag alt ingen må stöta sig på hvad jag kan komma att säga, hvarmed jag har för afsigt, mindre att klandra än att söka åstadkomma något bättre. Jag bekänner öppet, att jag uti denna statsreglering saknar den lyftning till ämnets höjd, som man under närvar, förhållanden bilhgtvis kunnat vänta. Då Svenska folket för första gången efter Konung Carl XI:s död befinner sig uti den lyckliga belägenheten att äga millioner alt disponera, hade jag sannerligen väntat, att Utsk. hade afsett stora föremål; att Utsk. hade föreslagit företag, värdiga nationen och värdiga den framtid, som deraf skall hemta fördel. Deremot finner jag uti denna statsreglering blott en trång och småaktig krets, inom hvilken Utsk. rört sig; men detta tillskrifver jag egentligen sjelfva sättet att behandla frågan, ty jag är öfvertygad, att om Stalsoch BaocoUtsktn, i stället för alt skicka oss flera eparpiljerade förslag, än från det ena och än från det andra Utsk., hade satt sig i communication med hvarandra, och StatsUtsk. från BancoUtsk. erhållit uppgift på det belopp, som frun banken kunde erhållas och lågt det tillsammans med hvad som vore från Riksg.contoret att påräkna; så hade tableaun å ena sidan framställt en tillgång i jemförelse hvarmed man å andra sidan icke gerna knnnat framkomma med dessa ömkliga, dessa småaktiga anordningar. Må jag få framställa min mening om denna tableau, hurudan den skolat visa sig. B.iksg.contoret och banken äga tillsammans ett belopp af sju millioner r:dr b:eo, och innan nästa riksdag, beräknad att inträffa om fem år, uppkommer en ytterligare vinst för banken, som säkerligen uppgår minst till tre millioner r:dr, hvilken, i den mån densamma går in, afven kan successivt användas.
Jag fäster icke heller särdeles vigt vid föreskriften om obligationernas utfärdande i Svenskt mynt, ty jag föreställer mig, att fullmägtige icke utan nödfall komma att anlita utländska handelshus, och då jag förutsätter, att vi fortfarande komma att hafva fast mynt, anser jag likgiltigt, om obligationerna ställas på r:dr b:co, r:dr silfver eller Hamb. b:co; men deremot vore det en ren förlust, om man kunde 20 H. t5 Den 9 Mars f. m. få lån i Hamburg för 3 å 4 proc:s ränta, och icke déstomindre upptog dem här i Sverige för 6 proc. Slutligen önskade jag, att R. o. Ad. vid beslutet må göra ett tillägg i samma syftning, som Frih. Klingspor föreslagit, rör:de begagnandet företrädesvis af lån på kort tid mot lägre ränta. Enligt mitt förslag skulle beslutet således komma att lyda, som föfjer: i:o Att Riksg.cont:s årliga behof må beräknas fr. o. m. 1835 t. o. m. i83g till 1,200,000 r:dr b:co. 2:0 Att R. St. i och för Riks g. contrs behof intill nästa riksdag au tori sera full mag ti ge att upptaga lån, till större eller mindre belopp, emot obligationer, ställda på anfordran k 2 proc., samt på 3 å 4 månaders uppsägning h högst 4 proc.; ägande fullmägtige att lämpa lånesättet efter hvad vid hvarje tillfälle anses lämpligast och förenligast med Contis ställning och rörelse, under åliggande att företrädesvis begagna det, som medför minsta räntekostnaden. 3:o Skulle, genom inträffade förhållanden, Riks g. cont:s behof icke efter skedda förberedelser kunna i nu föreskrifna lane Väg fyllas, då äge Cont. att upptaga lån emot 5 proc., att betalas på högst 15 år.
M-n förswaga, de hälsa och wärdén af ett mig updragit FörmynderffaP gjorde för mig nödwändigt, att tillbringa en del af Sorn* mar-Mänadernc pä Landet; Och dä jag derifrän återkom — möttes jag af ett nytt bekymmer, i anseende till en före» Mende Boflyttning. Emedlertid hade sjukdomen, som i* bland swära werkmngar, äfwen haft den, att förswaga mitt minne, sä utplänat all hågkomst af omförmälte ärende, att dä jämwal Handlingarnc, som eljest kunnat derom wackå n»gon erinran, wid Boflyttningen blifwit inpackade, jag ej hade minsta atanka utaf berörde Concours-Mä och den mig Åliggande Bewakning, förrän, under ett wi^ oblida ärstiden förnyadt anfall af sjukdomen, jag, genom budskickning ifrän Riddarchus-Utskottet den 21 sistlOcto» ber, klef underrättad, att hos Utskottet ware anmäldt det Castans förenämde fordran ej skulle blifwit ä inställelsedagen i Major vurietr ConcourS bcwakad. Med mycken bestörtning emottog jag denna tidning, och med en än* nu större den, wid genomgåendet af mina papper och Handlingar, straxt derefter gjorda lika sä owäntade som smältande uptäckt, att Major Dunst-, intecknade flulde» bref till Castan, med Original, bewiset öfwer beedigandet af Castans derpä grundade fordran, funnos hos mig qwarliggande, samt Utskottets, utan.afseende ä de säkerheter jag genast i min Förklaring erböd Enstan, den 2; nästpäföljande fattade och mig förständigade Beslut, hwarigenom mig olades, att inom n dygn stalla wcderbörlig borgert för Castanö skadeslöshällande sä till Capital som uplupne obetalte Räntor, tillhopa utgörande icke mindre än 1,573 Rd. 16 st.
Detta skäl saknar visserligen icke sin betydelse, och för egen del skulle jag ock, derest det stöde mig till buds att a priori konstruera våra universiteter och deras inbördes läge, sannolikt förlägga ett i Stockholm, ett i Göteborg och ett i det folkrika Skåne; men man måste taga förhållandena sådana de nu en gång finnas, och frågan gäller nu allenast att med de förhandenvarande förhållandena söka ordna det hela så godt sig göra låter. Mitt hufvudsyfte är, att hufvudstaden snart måtte erhålla en länge saknad och länge efterlängtad högskola; derjemte hyser jag den uppriktiga önskan, att det i Upsala nu blomstrande universitetet måtte framdeles der fä utveckla sig till allt större fullkomlighet och allt högre vetenskapligt lif. Alla de, som nitälska derför, att Upsala universitet må i orubbadt bo förblifva der det är, synas mig då böra med värma omfatta mitt förslag, ty då Stockholm ej i längden kan eller bör undvara ett universitet, blir följden eljest sannolikt den, att Upsala universitet kanske snart nog hitflyttas. Att nu, såsom Utsk:t synes 10 Den 3 Januari. vilja göra, förorda en plats på vestra kusten, förefaller mig både orättvist och oklokt; orättvist derföre, att Stockholms befolkning är flerdubbelt större än Göteborgs, och der de flesta åhörarne finnas, dit böra ock hörsalarne förläggas. I Stockholm är beholvet al ett universitet djupt kändt och erkändt; derom vittna särskildt de sednaste dagarnes händelser. Stockholm är dessutom ännu landets hufvudstad och kan äfven af det skälet med rätta göra sina anspråk gällande. Med undantag af Lissabon och Florens, finnes i öfrigt ingen mera betydande hufvudstad i Europa, som saknar universitet; bland dessa har dock Lissabon vetenskapliga anstalter, som i många hänseenden kunna ersätta ett universitet; Florens åter är endast sedan nästhna år Italiens hufvudstad, och det är att hoppas att det icke skall töfva länge förrän hon lemnar spiran till Italiens sjelfskrilna hufvudstad, det eviga Roma.
E. i5. — i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande LandsFiscals-tjensternes indragning. XXVIII. B. 115. XXIX. A. 124. XXXII. E. 16. — angående föreslagne medel till Boskapsskötselns befrämjande. XXVIII. B. 115. XXIX. A. 125. — i anledning af anmärkning vid Utskottets Betänkande angående väckt fråga om registrering af otryckta Riksdagshandlingar. XXVill. B. 116. XXIX. A. 128. — i anledning af väckt fråga om undanrödjande af hinder för enskilte Theatrars inrättande i Stockholm och Rikets öfriga 27 Städer. XXVIII. B. 116. XXIX. i52. XXX. Å. 168. XLVIII. U. 122. L. A. 98. Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden, i anledning af väckte motioner, rörande Presterskapets aflöning. XXVIII. B. 116. XXIX. Å. 59. XXX. 4. LII. U. 191. LIV. A. 220. E. 32 2. — i anledning af väckt motion, rörande Sågarelönens utgörande vid Sågqvarnar. XXIX. B. 235. XXX. A. 44. XLII. U. 75. XLVI. E. 119. XLVIII.
Jag biträder de värde reservanternes yttrade mening att det är olämpligt att endast för kort lid bevilja anslag och det af den anledn., alt man vid sådana arbeteD, som här äro i fråga, icke kan vidtaga de förberedelser, som erfordras för att med full fart drifva arbetena. Jag tror att, såsom sakerna nu stå, det är i alla afseenden bättre att bifalla Utsk:s betänk, på grund af de skäl, Frih. Peyron i sådant afseende anfört. Jag anhåller om bifall till hvad Ulsk. föreslagit. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Då jag har kännedom om behofvet af de anslag sora äro i fråga, kan jag icke annat än tillstyrka, det B. o. Ad. ville bifalla betänk. Det bade visserligen varit bättre, om K. M:s nåd. propos. hade blifvit bifallen, men i sakens nuvar. skick anser jag, lika med chefen för landtförsvarsdepart. och Hr von Troil, det vara nödvändigt, att R. o. Ad. bifaller betänk. En väntan af några månader gör att krigs-administrationen icke kan vidtaga de förberedelser, som i nästa månad blifva nödige för att fortsätta arbetena. Frih, Cederström: Med förvåning har jag hört en ledamot af StatsUtsk., Hr von Troil, yttra att anledn. till StatsUtsk:s beslut till delning af det ifrågavar. anslaget bar varit saknad kännedom om de statsinkomster, som vore att tillgå; då det icke kau vara StatsUtsk. obekant, alt statsinkomsterna för nästa år ärooföändrade lika med det nu löpande årets, helst allmänna bevillningen fortfar oförändrad till slutet af det år, då den nya bevillnin gen fastställd varder. Det är således icke brist på kännedom om statens tillgångar som vållat Utsk:s beslut: skälet har naturligtvis varit, att man icke velat upptaga till fullständigt utlåtande K. M:s nåd. propos., ulan bereda sig tillfälle att plockvis yttra sig rör:de Statsbehofven. Jag kan icke tro, att någon gillar Utsk:s förfarande hvarken i sak eller form; och det skäl, som enligt den värde ledamotens uppgift varit Utsk:s, är icke antagligt.
Pingsoen skompa fåre i sin ösa, o pringsessan ätte. Fåsst kom dai ud i haven o sin i ain trävara, te ain stor stitjelbärahätj, darr stämde pingsoen o hoppa au ösan. ”Äntan ska pringsessan ge me ain köss ella ska hum kryba iginom stitjelbärahätjen,” sa pingsoen o bårja trilla rongen om, rongen om så pringsessan konne äntan komma fram ella tebaga, fårr pingsoen va som hum hade vad raint galen o piddjana sto rätt ud som harrepinga. Pringsessan velle ente kyssa ett sånt lett itt o sau motte hum kryba iginom stitjelbärahätjen. Hum sprant ginast ing o la se, fårr hum va sau fårrstocken o sau fårräfven så hum va rain sjyv. Präciss liadant ge de me den anra kongadottren. Te sist fe pingsoen den tredje me se ud, o sa åd änten skolle hum kössa na ella kryba iginom stitjelbärahätjen. ”Ih, höm skolle vella kössa de, ditt aede?” sa pringsessan. ”Ja vell hum ente kössa me så ska hum kryba iginom stitjelbärahätjen, fårr ella kommer hum allri härifrau, sa pingsoen o trilla rongen om. ”Gack me de ditt laia!” sa pringsessan o velie sparka, men hum tore ente röra na fårr pingsoen satte ud piddjana som dai hvassaste harrepinga. ”Kryb iginom stitjelbärahätjen,” sa pingsoen. ”Nä, då fårrdarfvar ja me,” sa pringsessan. ”Så köss me då.” ”Ditt lilla tröll, du har jo aitt tryne.” ”Ajo gånn, po ded e ente nonna pidja.” ”Men du e löen i synen.”