Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers LagUtstötts lUotocoii, hällit i Stockholm den?:de Februarii I8ioi S. D. Herr ^88Sk80!-en von Scbgntr upläste sin, i anledning af Herr Lagmannen von I-Uu8- VVOIS8 semoria!, om stadgande af en Lag för Innewanarnes förhållande uti et af Fiende anfallit Land m. m., ffrifreligen författade mening, sa lydande: "Ibland de ämnen, hwilka Utskottet hittils haft under öfwerlaggning, anser jag Herr Lagmannen von N3U8N<M8 motion wara den mast kinkiga, hälst, fragg är om stadgander i ämnen, angående hwilka, mig wetterligen, annu ingen Lag funnits; och da härril kommer swärigheten at förutse alla rnöjeliga händelser, hwilka kunna inträffa, samt beräkna den politiska werkan, hwilka bestämda föreskrifter kunna medföra, mäste jag bekänna swarigheten för mig, at afgifwa er bestämdt yttrande." Da en nyh framfaren tid adagalaqt, huruledes Medborgares och Embetsmans förhållande, ehuru föranledc af warmaste nir för Fäderneslandet, af fullkomlig öfwertygelse om fullgjorda pligter, blifwir olika bedömdt, alic efter som följderne blifwit mer eller mindre gagnelige, mäste man medgifwa nödwändighecen af fädane Lagar, hwarigenom Medborgare och Embetsmäns förhällanden, dä de ej innefatta förräderi, skyddas frän riltal och answar. Pä grund af denna öfwertygelse, hemställer jag, om icke den af Herr Lagmannen von kU^woltik pakallade Lag borde innehalla: r:o. Ar Den 8 Mars. Z87 1:0.
Vidkommande de räntor och tiondeanslag, hvilka tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, såsom auginentsräntor, anslagne till gästgifverier, färjor och färjekarlar samt postbönder och brefbärare, äfvensom de räntor och den tionde, som städer åtnjuta, så, enär den af Kongl. Maj:t, uti dess nådiga proposition den 20 December 1847, gjorda, på Rikets år 1844 och 1845 församlade Ständers hemställan samt serskilde kommitterades tillstyrkande grundade framställning, att så beskaffade räntor och tionden måtte till statsverket indragas emot ersättning genom kontanta penningeanslag, icke blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag bifallen och någon indragning af andra indelda räntor nu ej blifvit ifrågaställd, har Kongl. Maj:t ansett Sig vid detta tillfälle icke böra omförmälda förslag förnya, men deremot förklarat Sig vara af den tanke, att de förändringar, som i afseende å sätBih. lill R. St. Prnt. 18S0 & 1831. 4 Sami., 1 Afd., 2 Band., 14 Haft. 2 10 Slats-Utskollets Utlåtande, Jfä 167. tet och grunderna för indelda räntors och tiondes utgörande kunna, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt, varda stadgade, borde jemväl å ifrågavarande, såsom godtgörelse för de vissa hemman åliggande besvär, anvisade ränteoch tiondeanslag vinna tillämpning, helst dermed icke åsyftades något afhändande eller någon minskning i beloppet af nämnde anslag, utan hufvudsakligen endast ett närmare reglerande af ordningen för deras uppbörd till likhet med hvad beträffande kronans räntor finnes föreskrifvet, hvadan genom en dylik tillämpning å ifrågavarande ränteoch liondeanslag af de stadganden, som för räntors utgörande i allmänhet komma att gälla, något rättsanspråk icke kunde anses förnärmadt.
Den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer, i följd af Bonde-Ståndets beslut,’ Rikets Ständers underdåniga anhållan alt inskränkas dertill, att Convoj-Commissariatet må upphöra, och att de göromål, som tillhört detsamma,1 hädanefter böra af Commerce-Collegium bestrida'. bj) I fråga om vidsträcklheten af Kongl. Maj:ts dispositionsrätt öfver fondens tillgångar, har Borgare-Ståndet numera meddelat den förklaring, alt, då Ståndet beslöt, alt afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden borde utgå med 6\ procent af tu 1 Ibelojopet för inkommande varor, var det Ståndets mening, att den tillgång, som deraf kunde uppstå, skulle af Kongl. Maj:t få disponeras till de af Ståndet omförmälde behof, eller till handelns och sjöfartens nytta; hvaremot, för den händelse afgiften, genom Rikets Sländers ännu oafgjorde beslut, skulle varda stadgad till io procent, Borgare-Ståndet, med anledning af den ifrån Stats-Utskoltet gjorda Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 52,3. 3 hemställan, förordnat, att endast ? af handelsoch sjöfarts-afgiftens i detta fall blifvande belopp, skola, på sätt hittills skett, öfverlemnas till Kongl. Maj:ts disposition genom det embels-verk, åt hvilket Kongl. Majit kan behaga att förvaltningen uppdraga, men att den återstående |:delen bör ingå till Riksgälds-Contoret, samt dit inlevereras directe från uppbördsmännen.
Jtl, hon skulle visst f&amp; taga det ph afbetalning, tre och en half nieter och en krona p i liand. Hon var ju en gammal lialsdukskund. Men skulle hon verkligen v&amp;ga sig p&amp; att sy den själ£? Hon hade egentligen icke sytt någon kappa ined undantag af regnkappan, som hon sydde efter ett förstoradt Blädningsmönstei .. Xen med noggrannhet så kunde det nog gå. Det hoppades hon. - Podret var litet skrynkligt och hopdraget. Hon fick spänna nt styckena på golfvet med nubbar och så hålla dörren stängd, så att ingen fick se det. Hon låg på alla fyra flera dagar och nubbade, ty det mkste ju tagas bort igen för livarje gång Tekla viintades. Sedan kom skarfningaraa och s&amp; vadderingen och söndersprättningen af alla sömmar och så andtligen var det färdigt att tråcklas pk det nya tyget ocli klippas. O! hvilket präktigt tyg, det var nastan med en högtidlig rysning hon satte saxen på det. Det gick sal langsamt nied den myckna täta tråcklingen, bara ett stycke om dagen, och s&amp; svårigheten att gömma det - här och där på olika stallen. Det r a r så tungt och ovigt att handskas med, och hon var s % oran. Ja, sommaren skred fram, och hon fick sy flera ljusa sornmarhalsdukar 0111 dagen än förr för afbetalningens skull, men sa r a r dar ju för hvarje dag ett gladt Iiopp, p&amp; de srnk fristunderna - kappan! Det skred framåt mycket långsamt ty det hände ju att den fickligga ett par veckor litan att det fanns nagoii fristund att. ägna at den, men ju närmare den nalkades sin fullbordan, dess mer beundrade hon det mjuka, vackra plagget. Och bra blef den. det skg hon. Tyget smög sig så jämt efter fodret, dar fanns icke den minsta dragning. Det var nastan som om kappan och sommaren hört ihop. I juni sprättades fodret och sträcktes. I juli ökades det ut, skarfvades och vadderades p&amp; tillökningen.
Framför dem låg nu i månens klara sken en slätt, som till höger hade en rad kullar, över vilka stadsmuren slingrade sin ofantliga gråvita gördel. Bakgrunden stängdes av olivklädda höjder, och ur deras skuggor framträdde en å, som kom från andra sidan om Lykabettos, sakta slingrade emellan höga vass, enstaka pilar och cypressgrupper, och bruten återkastade månens bild, tills hon på sin väg till floden Kefissos dolde sig bakom den långa, mörka, i fjärran svinnande rad av åldriga träd, som tecknade vägen till Akademia. Från mitten av detta fält reste sig en ensam pelare. Ovanpå honom skönjdes ett rörligt föremål, likt en människoskepnad. Det rörliga föremålet var i själva verket en människa en gubbe med kal hjässa och grått, böljande skägg. Han lutade med böjda knän över djupet och höll i handen en lina, likasom ville han mäta avståndet till marken. Det var likväl icke hans uppsåt. Vid pelarens fot stodo tre kvinnor, av vilka de två försökte undanskuffa varandra, medan båda i tävlan sträckte upp korgarne, som de buro, för att fästa dem vid en järnkrok, varmed linans nedhängande ända var utrustad. - Fromme Simon, ropade den ena upp till gubben, det är endast ett bröd och - Ur vägen med dig, utbrast den andra; att du, som är en kätterska, bara vågar bjuda den helige, rättrogne Simon ... En ny knuff från den förra avbröt detta inpass. - Gode Simon, det är jag, Tabita, Batyllos' hustru, olivhandlarens, som så ofta kommer till dig - Det är bara ett bröd och några droppar vin - Det är gift, hon bjuder dig, Simon! Jag är Anastasia, den rättrogna Anastasia ... Ur vägen med dig, orm - Lama ragschu gojim! hördes gubbens röst, vresig och mullrande. Fördömda pladdrerskor! Vad gören I där? Nu kom den tredje kvinnan sin vän till hjälp och ryckte korgen från Tabita. Anastasia fick tid att fästa sin vid linan, som i detsamma drogs i höjden.
Domstolen å landet , som vid förste Domstolen i srad; 2:0 att, då meddelandet af hänvisning och föreskrift till vads fullföljande ifrån Häradsrätt till Hofrätt kommer att förorsaka Domaren vida större besvär, än ett bevis om vad till Lagmansrätt, detta besvär bör genom vadeskillingen skäligen ersättas; samt 3:o alt den vädjande icke kommer att, för rättigheten att draga sin sak under Öf - LagUtskollets Utlåtande N:o i54. verdomstolens pröfning,’ vidkännas större kostnad hädanefter än hittills. A Herr Crans anmärkningar vid reda» ctionen af några bland de föreslagne andringarne i Rättegångs-Balken, får Utskottet svara : att den befarade misstydningen af a §. i 22 Cap. icke rimligen kan ega rum, då i den föregående $. är uttryckligen stadgadt, att i Underrätt parterne ej jnäga äska skriftlig berättelse, der Rätten ej sjelf finnér , att sakens vigt eller vidlyftighet det fordrar; —att, då Hagens jemkande till enlighet med Expedilionstaxan icke ingått i ändamålet med de tillstyrkta redactionsför-, ändringarne, Utskottet saknat anledning, att utur denna utesluta den mening, sorn berättigar parter att i vissa fall lösa dom eller ej ; — samt att det i ag Cap. 2 §. stadgade ansvar för rättegångs missbruk , efter Utskottets tanka, snarare borde skärpas, än borttagas eller minskas. Och ehuru Utskottet icke anser uppställningen af 2 §. i 6 Cap. lemna rum för den tolkning, att iner an en Borgmästare behöfves i Rådstufvurätt;, som består af flere afdelningar, tror dock Utskottet sig böra, till undanrödjande af all anledning till en sådan mening, föreslå, att a:sta punkten i denna §. må erhålla följande lydelse ; Bj LagVisioltets lJilåtande N’.o 154.
Uti Berättclserne om R.ksgälds-Werket, hwilka till denne Riksdag blifwit aftemnake, förmärs, att, enligt sedermera till Riksgälds-Contoiret inkomne Förftags-Rrdogörelscr, skola lika beskaffade anticipativncr af Contoircts metel ägt rum uti andre Län, såsom Hallands, Götheborgs och Bohus, Elfsborgs, Skaraborgs, Nerikes, Wermclands, Wester-Norrlands, Gottlands och Westerbottens Län, hwilka rc>O4 Den z Julli. anticiperade medel, efter uppgift, förnämligast skola wara anwande till ersättning af lefwererad Krigsgärd in natura. Utskottet har harwid tillika af de utsNikkgaldsContoiret haline Protocol! inhämtat, att, oaktadt förd Brefwaxling med Herrar Landshöfdingarne öfwer förenämnde Län, samt wederbörande Embets-Werk, hwilka med Krigs - Fondens förwaltande ägt befattning, vefla anticipationer ännu icke hunnit cili deraS rätta beskaffenhet och belopp fullkomligen utredas och bestämmas. Och som någon ersättning för de under förra Kriget till krigsbehof anticiperade medel troligen icke kan färwäntas, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att sedan i fraga »varande anticipationer blifwit siuteligen utredde samt wederbörande EmbetsWerk, hwilka för den disponerade Krigsgärden in natura samt Contante medlen stola redowisa, deras Qwittencer till Riksgälds - Contoiret astemnat, alla de Summor, för hwilka någon ersättning ej kan erhallas, warda afstrifne pa lika satt, som skjell tvid Riksdagen i Stockholm. 2:0 Uti RikSgälds-Contoirets löpande rakning med Riksens StänderS Bank balanceras till ersätt, ning en Summa af R:dr 10,482: 42 fl. 5 r:st. Banco, med hwilken ar sadant förhållande.
Utskottet med yttrande om det reglementariska för Disconterna inkommit, äfvensom hvad eonsumlions-afgifterna angår, Ståndet i sammanhang - JPen SQ Juli. bang med Bevillnings - Utskottets Förslag till allmän Bevillning sig deröfver yttrat. Och skulle detta allt genom Utdrag af Protocollet de Respectiva Med.Stånden vördsamt meddela*. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S D. L emnade Borgare-Ståndet, vid förnyad föredragning, sitt bifall till Allmänna Besvärs» och Oeconomie-Utskottets sedan den 17 Juli på bordet hvilande Retänkanden: 1:0 Af den 10 Juli, i anledning af niotio» ner örn ändring uti Författningarna , rörande Hålloch Gästgifveri skjutsen , samt om förhöj» ning uti Skjutslegan m. m.; och 3:0 Af den 15 Juli, om ändring uti Ali» manna Enskiftets-Stadgan om delning af skogsmark. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. IX Föredrogs Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den 14 Juli, hvarigenom Med-Stånden inbjudas att instämma i Höglofl. Ridderskapets och Adelns beslut om förändring af flyttningstiden för Tjenstehjon; men Borgare-Ståndet fann för sin del icke skäl att denna inbjudning antaga, utan förblef vid Sitt i ämnet förr fattade beslut. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. Den 20 Juli, S. D. Återremitterades, i anledning af deremot gjorda anmärkningar , Stats-Utskottets den 13 Juli afgifna och den 17 på bordet lagda Utlåtande i fråga om medels anslående för Svenska Theatern. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsohn*. S, D. Remitterades till Constitutions - Utskottet Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 19 Juli, i anledning af Norriges Rikes Stor-Tings Svar på den föréslagna Riks-Acten mellan Sverige ®ch Norrige.
Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Elisabeth Blomqvist. M e n 17 februari detta år fyllde föreståndarinnan för Svenska fruntimmersskolan i Helsingfors, fröken Elisabeth Blomqvist, 70 år. Pedagogens kall är rikt på omsorger och mödor, men det är tillika rikt på belöning och välsignelse, o m det uppskattas rätt och fullgöres med den samvetsgrannhet och den omtanke, dess vikt fordrar. Detta arbete länder, så bedrifvet, ej blott till fromma för det släkte, hvars sedliga och andliga u p p - fostran närmast är oss anförtrodd, det lämnar sina frukter i arf åt efterkommande generationer. Det värf fröken Elisabeth Blomqvist fyllt just på det område, hvarom nyss ordats, är ett af de gedignaste, de mest löftesrika, ja, hon har varit lycklig nog att redan under sin lifstid röna bevis på, att hon ej verkat förgäfves. Härför har hon naturligtvis främst att tacka en inneboende begåfning för den verksamhet, hvaråt hon ägnat sig, men äfven det, att hon fotat denna verksamhet på den fasta grund religionen ensamt gifver, samt att hon städse förstått att hafva till ögonmäike att söka väcka sina elevers själfmedvetande, själfansvarighet och lust till själfständigt arbete. Därigenom och såsom varande en af de främste förkämparne för flickskolan i Finland, har hon skapat sig ett namn, som länge och m e d tacksamhet skallihågkommas. Redan i jämförelsevis unga år drogs hon till lärarinneverksamhet i en af hennes moder år 1850 grundlagd privat lä- roanstalt för flickor, hvilken efter moderns död samma år öfvertogs af mostern Annette Katharina Harring, äfvensom efter den sist nämndas död 1852 af systrarna Elisabeth och Alexandra Blomqvist. Skolan, som åtnjöt stort förtroende, utvecklades små- ningom till ett fyraklassigt läroverk m e d sjnårig kurs samt ägde bestånd till 1869. Men redan år 1865 af gick fröken Elisabeth Blomqvist från dess ledning, sedan hon 1864 utnämnts till föreståndarinna för Svenska fruntimmersskolan i Helsingfors, landets första af staten underhållna högre flickskola.
Sker åter icke detta, återstår deremot, att man ej kan åstadkomma myntregleringen utan skuld och garantie för de obligationer, som då beböfvas för myntbestämningen. Om än Herr Rosenblad tror sig för ioo:de gången hafva bevisat sina sattser, så lyckas det likväl icke honom att bevisa mig, att den skattdragande njutit någon fördel af myntförsämringen. Det vore i sådant fall obegripligt, att vi båda önskade en myntreglering. De, som ej äga någon förhoppning, att erhålla tillökning i sina inkomster, måste alltid förlora, då utgifterne förböjas. Herr Hjerta: I anledning af Friherre Palmstjernas yttrande, får jag förklara, att jag räknat riktigt, men påminna derom att StatsUtskollet icke upptagit 200,000 R:dr, sorn skola utgå till Kongl. Maj;t, enligt Ständernas år 1815 fattade beslut. Jag förblifver således vid mitt en gång afgifne yttrande, att 654,ooo R:dr utgöra den ökade summa, hvilken skall uppföras på Svea Rikets Ständers Stat, för att kunna dermed bestrida de ökade utgifter, som nu äro föreslaglie. Om Statens inkomster uppgått till högre belopp än man år i8a3 beräknade, så bevisar delta blott en stor brist i uppgörandet af vår 5-åriga Budget; men derföre 24 Den i Octo b en är icke skäl, att folket skall vidare utmjöllas. Hvad åter beträffar den vigtiga fråga hvarmed Herr Rosenblad åter sökt förvilla oss, att nemligen myntförsämringen skulle verka till en effectif nedsättning af skatterne, så är detta en bland de olyckligaste theser, som någonsin funnits, och som kommer att kanske göra en beklaglig verkan. Det är ett bland de grufligaste misstag, ty myntförsämringen drabbar just den jordbrukande klassen, och bidrager till ständigt ökade skatter, så att jordbrukaren i dubbelt afseende får bära tyngden deraf. Det är visserligen föga vigtigt, då här nu blott är fråga om 1200 R:dr, men det är vigtigt, att i tid besinna hvad vi göra, ty Ridderskapet och Adeln har vid 2:dra Hufvudtiteln redan beviljat så stora anslag. Herr Rosenblad:
Hvad förstberorde upphandling vidkommer, så har Utskottet vördsammast föreslagit, att den efter Allmänna Kungörelser, som ej mindre böra bestämma upphandiings-prisen, än ock Spannemå'ens vigt och öfriga beskaffenhet, må verkställas; Och har Utskottet uti de i denne del sedan gjorde hemställanden ej något att tillägga.1 Beträffande åter stidane upphandlingar, sorn till fyllande af gifne behof måste af MagaainsInrättningen understundom anställas, anser Utskottet i föreskriften härom intet visst stadgande böra äga rum, af de skäl, som Utskottet redan haft äran andraga. Att Magazins-Inrättningen, såsom anfördt är, uppköpt Säd, utan att prisen blifvit bestämde, har blott en enda gång vid upphandlingarne i Skåne sistledne, och början af innevarande år, inträffat. Orsaken härtill är ilen: att, dd Kongl. Maj:t, efter Disconternes fall,ansag nödigt, att anbefalla MagazinsDirectionen härifrån nedsända ett Ombud, för att ej allenast bereda tillgång på gångbart mynt 1894 Stats-Uiskottets Betänketiden. j Provincerne, utan ock förekomma att Spannmålen, hvars värde ela var ganska iägt, ej skulle vidare nedfalla, utan upprätthållas vid ett sådant skäligt medelpris, hvarmed Landtmnnnen ansågs vara belåten, kunde denna senare åtgärd på en gång icke tillvägabringa», med fristadt afseende på den enskildta Handelns obeitindrade gång. En successiv förhöjning t prisen var således nödvändig att iakttaga, och, då derigenom jnga betydligare qvantiteter Säd kunde skyndsamt erhållas, för de angelägna bebofven i Stockholm och Rikets Norra Randskaner, livartill inget annan tillgång gafs, än -genom upphandling i Skäne, vidtogs den utväg, att försäkra vederbö-ande säljare, att de skulle erhålla de priser, som under loppet af vintren b i ef v o af'Magagiris-DWectionen bestämde.
ARWIDSSONS ~Läseoch Läro-bok för ungdom~, Stockh. 1830, I, s. 19-25, förtäljer, att när drottningen skulle fara till kyrkan gaf hon sin styf-dotter ingen mat, utom en beta svart bröd och litet mjölk i »katt-skålen». Tillika strödde hon en skäppa ärter på golfvet, och befallte Ask-ungen plocka upp hvar ärt, innan kyrko-folket kom hem igen. Bäst den lilla nu satt och grät och plockade, och plockade och grät, hörde hon att det skrapade på dörren. Hon öppnade, och der kom in en liten fager-hvit hermelin, åt hvilken hon gaf sin frukost-mjölk. När nu hermelinen var mätt, frågade han hvarföre hon grät. Ja, Ask-ungen förtäljde allt som det var. Då sade hermelinen: »följ mig, så vill jag hjelpa dig!» Dermed blåste han på ärterna, och straxt flögo de af sig sjelfva in i skäppan. Sedan förde han Ask-ungen till en stor ek i skogen, hvarest de funno präktiga kläder, och gångare och små-svenner, så att bon med stor ståt kunde fara till kyrkan och möta den främmande prinsen. Fortsättningen instämmer med hvad ofvan finnes meddeladt; endast med det tillägg, att när Ask-ungen tredje söndagen kom igen till eken, sade hermelinen: »nu är mitt verk slutadt, och jag kan icke längre hjelpa dig. Men om du tycker dig vara mig någon tack skyldig, så tag denna knif och stick i mitt hjerta. Ask-ungen ville dock inte löna honom så illa för hans bistånd; men hermelinen bad så vackert, och sade: »gör som jag sagt, det är min frälsning!» Då vände den lilla bort ögonen, och stötte till. I detsamma flöto tre droppar blod på marken, och deraf rann upp en fager unger prins, som genast försvann, och aldrig hördes af mera. Ett sednare tillägg, lånadt ur sagan om Prinsessan som gick upp ur hafvet, återfinnes ofvan under N:o 7, anm. 3.
Ett stadgande härom slår dessutom icke i strid med lagstiftningen i öfrigt, utan öfverensstämmer så väl med hvad om Bodmerioch Bilbref finnes stadgadt, som äfven med 1 Cap. SkiplegoBalken af gällande Sjölag, enligt hvilket sistnämnda lagrum Skeppare, som emottagit gods för att öfverföras till någon på annan ort boende, och medelst connoissementers undertecknande sig dertill förbundit, icke anses befriad från sin förbindelse förr, än han densamma enligt connoissementens lydelse fullgjort, ehvad befraktaren eller afsändaren annorlunda förordnar, derest denne icke återsterställer alla conoissementerne; godset är således att be - Expedit iöns-Viskottets Förslag till und. Skrifvelse, N'-0 207. betrakta såsom åt Skepparen anförtrodt för en tredje persons läkning, eller* nied andra ord, stäldt under den sistnämndes förfogande; deraf likväl Rikets Ständer anse det blifva en följd, att ifrågavarande förmånsrätt icke bör ega 111m i annan händelse, än alt couuoissementet blifvit stäldt till viss person, och ej ensamt till iunehafvaren. Slutligen hafva Rikets Ständer äfven ansett, att likasom till förskott måste hänföras alla de kostnader förskoltsgifvarne bunna hafva för vård och transport af varorna, hvadan förmånsrätten äfven bör sträckas till dylika kostnader, så bör förskottsg ifva rens rätt ej heller förändras deraf, om varorna redan blifvit försålda, då förskottstagaren gör concurs, fastän liqvid dem emellan icke blifvit uppgjord, utan må den förstnämnde, i händelse uppbörden af betalningen varit honom ombetrodd, äfven ega att af försäljningssumman godtgöra sig för hvad han förskjutit. 1 enlighet med dessa åsigter hafva Rikets Ständer för sin del beslutat utfärdande af en Författning, hvarigenom stadgas: l:o.
Men då densamma är påräknad endast så vida något afbrott i de årliga inkomsterna icke äger rum, och då särskildta anvisningar blifvit gjorda på de möjligen blifvande öfverskotten, så att af dem någon ersättning icke är med visshet att förvänta, för den brist, som genom Bränvinsbränningens inställande eller andra till den ekonomiska lagstiftningen hörande mått och steg skulle uti inkomsterna kunna uppkomma: så erfordras utan tvifvel någon åtgärd till afböjande af de olägenheter, Betänkanden, N:o 387. 411 sora dylik brist skulle förvålla. Enär dessutom på RiksgäldsContoiret äro anvisade åtskilliga Lån och Creditiv, för hvilka ingen annan tillgång finnes än lån, och Creditiven äro af den beskaffenhet , dels att inan icke kan på förhand beräkna om och när desamma blifva behöfiiga, dels att deras utbetalning icke alltid kan fördröjas, intilldess medel hinna upplånas, utan måste bestridas af RiksgäldsContoirets under händer hafvande tillgångar; så visar sig ifrågavarande åtgärd desto oumgängligare. Men att dertill välja den utväg, sorn Hr Crusenstolpe synes hafva åsyftat, att nemi. låta vissa anslag, efter K. M:ts bepröfvande utgå företrädesvis, och de öfriga stå tillbaka, kan Utskottet desto mindre tillstyrka, som en allmän osäkerhet och oreda samt ökade kostnader derigenom skulle i styrelsens särskilda grenar förvållas. Under förutsättning alltså, att de af R. H.