Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kristusbarnet, hvars födelsefest all världen redde sig till att fira, hade hitintills varit henne en m y t h mera än en 1 ef vande verklighet, m e n nu — m e d n ö d och d ö d för ögonen — greps h o n af längtan att likna honom, s o m blef människa för att frälsa det s o m förtappadt var. tankar, när j a g så ser hemmet framför m i g där j a g sitter i staden miltals ifrån de mina och drömmer o m dem. T y hågkomster och förhoppningar bära en skugga öfver sina drag, de äro till blott i mitt minne och min dröm, och j a g kan ej få trycka dem till mitt bröst, som j a g ville så gärna. Och det är m e d en känsla, s o m o m j a g mistat något mycket kärt, s o m j a g flyr i drömmen och går s o m barn igen mellan granhäckarne upp till den gamla gården. Snön är frusen och knarrar under mina steg; jag ser de vanliga väldiga halmkärfvarna framför huset m e d klungor af gråsparfvar och en och annan talgoxe, plockande i hafrevipporna. Det kommer öfver mig en underbar stämning af helgro, och granskogen och den kala björkdungen stänga ute allt, som ej hör till mitt hems hvilande idyll. Jag sluter ögonen och drömmer, och hälft glömda minnen vakna åter och fånga mig med allt det förgångnas makt, och otåligare än förr längtar j a g och längtar till j u l. Och ändtligen har j a g lämnat staden och är på färd h e m. Ånghästen är långsam för min otålighet, j a g har ej ro i kupén, j a g ställer mig ute på platformen för att höra, hur snabbt vi resa.
De hafva icke yrkat offentlighet i räkenskaperna öfver kostnaden för canal-byggnaden; icke ens till försett Staten, det allmänna och de trafikerande den säkerhet, att taxan ej kan komma att förhöjas; — ett villkor, som likväl ålåg det gamla bolaget, och som äfven var afsedt vid arbetsföretagets första utbjudande. Nu deremot står det i nya bolagets skön att stänga farleden, om det ej för genomfarten erhåller hvad det behagar föreskrifva, och det förslag Hr Skogman uti sitt skriftliga anförande uppgifvit till botemedel häremot, nemligen att på en omväg åstadkomma hvad som blifvit försummndt, är, så vidt jag vid uppläsningen kunde fatta det, så raffineradt, att jag åtminstone icke anser det verkställbart, sedan man försummat att betinga sig villkoret vid oclrojens afslutande. Den värde talaren, som yttrade sig öfver denna punkt uti förra plenum, behagade nämna, att en insinuation varit framställd i allmänt tryck angående något hemligt contract * D e ii 3 Juli f. m. som skulle finnas emellan actieägarne. Åtskillige af R. o. Adis ledamöter torde förmodligen känna, att ett rykte om ett så beskaffadt hemligt contract verkligen circulerat. Den värde talaren tycktes också medgifva det, då han förklarade, att afskriften af detta contract funnos hemma hos honom och der stodo att få se. Jag har nu i min hand en afskrift af detta contract, sådant det allmännast är spridt. Jag tillstår, att med afseende på den värde talarens då lernnade upplysningar, hade det varit min tanke att nu uppläsa detsamma för R. o. Ad , för att få inhemta hans tanke, om det var det rätta; emedan det är ett högst intressant document, ett document af så stor märkvärdighet, att man troligen icke på långliga tider sett ett sådant contract. Men för att icke fela mot den grannlagenhet, jag bör ålägga mig sjelf, efter hvad här nyligen passerat, och för att ej åter oroa någons ömtålighet om 90 §:n, skall jag afstå från dess uppläsande.
Af företedda handlingar är vordet upplyst, dels att von Wright från och med år 1835 till och med år 1847 varit anställd såsom ritare vid Vetenskaps-akademien, före år 1841 med en aflöning af 300 R:dr Banko årligen af enskilda medel och derefter med en årslön af 500 R:dr Banko utgående af Statsmedel; dels ock att han alltsedan Oktober månad år 1855 varit sängliggande sjuk och är till allt arbete oförmögen; och hafva Rikets Ständer, i betraktande af von Wrights sålunda iråkade nödställda belägenhet samt den för vetenskapen gagneliga verksamhet, han under en lång följd af år ådagalagt, funnit skäligt tillägga Kammarjunkaren Wilhelm von Wright från ingången af nästa stats reglerings-period en årlig pension å allmänna indragnings-staten af 500 R:dr R:mt. 56:o Jemte erinran om den utmärkta förmåga och det rastlösa nit, hvarmed rektorn i Stockholms nya elementarskola och utsedde inspektorn öfver Stockholms folkskolor, P. A. Siljeström, städse vinnlagt sig om vårt undervisningsväsendes utveckling, har, uti en hos Rikets Ständer gjord framställning, blifvit anfördt, att kort efter det Siljeström emottagit sistnämnda tjenst, och sedan han uppgjort en plan för ordnandet af folkskolorna i hufvudstaden, hans försvagade helsa nödgat honom lemna denna befattning, samt att Siljeström äfven ansåge sig nödgad att snart frånträda rektorsbefattningen vid nya elementarskolan.
Du skall gå ensam med Gud! OLOF. Hvarför drar du dig tillbaka? LARS. Jag är icke född till stridsman; jag skall blott bli din vapensmed! Guds rena ord skall bli dina vapen och du skall sätta dem i händerna på folket; ty nu är dörren till de påfliges rustkammare inslagen och hvar och en med namnet menniska skall sjelf kämpa för sin andes frihet! MÄSTER OLOF - OLOF. Men hvar äro mina fiender? Jag brinner af stridslust, men jag ser ingen att strida mot! LARS. Du behöfver ej mana dem fram, de komma nog! Farväl. Du kan börja när du vill! Gud vare med dig! OLOF. Gå icke, jag måste tala med dig längre! LARS. (En skara borgare med qvinnor och barn gå fram mot kyrkdörren på högra sidan. Der stanna de, lyfta på hattarne och korsa sig.) Här kommer förtruppen rusta dig. (Går). GERDT BOKPRENTARE (förklädd till borgare). Man har icke ringt vespern på pingstafton det är högst ovanligt! EN BORGARE. Och kyrkdörren är stängd! Möjligen är presten sjuk. GERDT. Eller är han ej uppstigen! BORGAREN. Hvad sägen I? GERDT. Jag menar att han är sjuk! BORGAREN. Men då har han så godt om messeläringar, att någon af dem kunde läsa oss en messa i hans ställe! GERDT. De äro väl så upptagna. MÄSTER OLOF 11 - BORGAREN. Hvad med? GERDT. Ja, det är inte godt att veta! BORGAREN. Akta dig, min gode man! I tycks ha en släng af Lutherit! Biskop Hans från Linköping är i sta'n och kungen också! GERDT. Är Brask i sta'n? BORGAREN. Ja, Gud är han så. Men vi ska' väl känna på dörren först om kyrkan är stängd. GERDT (springer upp på trappan och slår på porten). Guds hus är stängdt på pingstaftonen.
— För en omtänksam Husbonde brista säkerligen icke tilgängar, at MidsommarsLiden likasä wäl som övlickels-mäKan aflöna de Tjenstehjon som afflytta. — Med de qwarblifwande kan han li^nistara efter öfwcrenskommelse; men genom förändringen torde fLickommas hwad nu ärligen inträffar, at i synnerhet Landtmasnea höstekiden styndrsammcligcn mäste aftröska sin säd och ben, jämte andra iwostuÄer, oftast för halfwa »arbet försälja, ti! Ljenstehjoncus aflöning, hwarcmot han hädanefter ägde en gladare anledning, at närmare Wäre» fä begagna de högre sädcsrpriscn, eller ätminstone ej blifwa blottstäld för den dä wanliga sädes-bristcn, som hair om Hösten swärlfgen kan calculern; i öfrigt lönas tjens. stefolkct pä mänga ställen med litet penningar och mäst kläder, lika tilgängeliga Midsommaren som andra örstra, der. Med äker kan wäl Tjcnstefolktt, efter denna föräsz bring icke lönas, och deruti finner Zag för mia del icke nägot wara felat, i synnerhet som uphäfwandet af detta missbruk förekommer alla hitintils deraf beroende anledningar til tjufnad och dryckenskap samt äfwen til stegrade Löner. Rörande den befarade utflyttningen, sä torde jag sä anmärka, at alla Srstidcr äro lika för den ostadiga, som sätt flyttningshägen, och at den kan tilfredsställas, med tilhjelp af wära ukgäende fartyg, likasä wäl Nickelsmässan som Midsommaren. At förnuftiga Husbönder, god Utkomst och säker utsigt af et framtida ägtenskap, pä alla ärstidcr lika säkert qwarhälla wärl utflyttande Tjenstefolk, hwars böjelse til utwandring, lika sä litet som hitintils, hädanefter lärer kunna förekommas genom Lagen och flyttningstiden. Af dessa skjäl och anledningar, torde mig tillökas
Denna hestår af 2:ne Afdelningar: en högre, der 27 Skeppsgossar njuta undervisning, jemte underhåll och beklädnad, och en lägre, med 49 Gossar. Vid Skolan aflönas 2:ne Lärare med tillsammans 740 R:dr. En Flick-Skola är äfven här inrättad, med 20 Elever, der Förestånderskan har i lön 66 R:dr 32 sk. aa) Tyska National-Lyceum. Inseendet öfver detta Läroverk tillhör Ty ska Församlingens Pastor och Tyska Kyrkans Föreståndare. Det är egenteligen en Borgare-Skola, der undervisningen sker på Tyska språket. Lärarne äro 4, nemligen: Rector, Conrector, Subrector och Moderator, hvilka i aflöning åtnjuta 1,850 R:dr, jemte fria husrum. Elevernas antal har utgjort 86. bb) Nya E/ementar-Skolan. Denna Läro-anslalt, uti hvilken förenas de lägre och de högre grenar af undervisningen, hvilka i de äldre Läroverken äro fördelade emellan Apologistoch Lärdoms-Skolorna samt Gymnasium, har fortfarit i sin verksamhet under ledning af 6 Lärare, 1 Adjunkt och 2 Lärmästare för sång och ritning, hvilkas löner med 6,200 R:dr utgå af det för skolan beviljade Slats-anslag, 6,800 R:dr årligen. Lärjungarues antal har utgjort det för skolan bestämda, eller 100, men skulle, med afseende på de inträdessökandes myckenhet, kunnat vara betydligt större om utrymmet i Skolans local medgifvit lieie Lärjungars intagande. cc) Texelunder visnings-Säll skåpets Skol-Inrättningar. Sedan Vexelundervisnings-Sällskapets
Deremot kunde och borde alla brott utom tjensten, då de inom Riket begås, åtalas vid allmän Domstol, helst, hvad den beväringsskyldige anginge, denne, genom sitt fem-åriga inträdande i krigstjenst, ingalunda borde finna sig afsöndrad från den allmänna medborgerlighet, som i ett conslilutiouelt samhälle vore af så stor vigt. På dessa grunder och enär det syntes vara af behofvet på kallad t, dels att foreskriflerne uti ifrågavarande Författningar med hvarandra bragtes i närmare öfverensstämmelse, och dels att de mildare bestraffningssätt, som egde rum för förbrytelser, begångna af beväringsmanskapet på Gottland, jemväl måtte antagas, i afseende på beväringsmanskapet i alla öfrige delar af Riket, har Justitiae-Ombudsmannen föreslagit, alt, i grundlagsenlig ordning, en allmän Författning måtte beslutas och utfärdas af innehåll: i :o att det, genom Kongl. Brefvet till högste Militär-befälhafvarén på Gottland den 21 Mars 1811 för beväringsmanskapet pä öen fastställda militära bestraffningssätt må antagas, i afseende på sådant manskap i öfriga delar af Riket, samt att enahanda Rättegångs-ordning, sorn, beträffande förbrytelser, de der ej innefatta egentligt militärbrott, gäller på Gottland, jemväl må tillämpas, då beväringsskyldig från annan ort i Riket för dylik förbrytelse till ansvar ställes; och 14 Bagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande , Nio 48. 2:0 att den ändring i ijp8 års Krigs-artiklar_, som genom 8 i Kongl. Circulären den 26 November 1812j blifvit gjord så väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknade brott, som i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga _, jemväl må ega tillämpning, dä någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådant brott; dock att samma bestraffning skulle utsättas i öfverensstämmelse med de uti Kongl. Brefvet den 21 Mars 1811 stadgade grunder.
För öfrigt instämde han full» komligen med Friherre Mannsrksim deruti, att detta mål wore af bejk«ffcnhet alt afgöras gensm Tre Siändö röst. Friherre 8tnLl erinrade, att man nu ägde Line olika upgifter, en af Herr Greswen och LandtMarjkalken och en af Friherre Msnnsrlaeim; och henM-de om icke »etta more ett sytt skäl tili det parti Friherre .Ascel redan för slagit. Grefwe Dela 6 a r cl i e förcstäldc, alt Riddcrskapet och 'Adrin nn befunne sig i en ganska brydsam belägenhet, och hemsiaiide huru man borde förhålla sig. när man hörr 2me sä aldeles stridiga uvgrfker som dea hwilken Herr Greswen och Landt»Marskalke» och den hwilken Friherre ^I-rnnarNsim äberopak. " > Här - Dsn 2v December. -20^ Härefter upkorn näzon oro. Friherre ^snnsrl, oi rn yttrade sig, alk ii denna ställutng, dä ä ena sidan han sjelf erhållit upgiftcr dcm han för pälireliqa ansett, mcn a den an» dra yu hört försäkras, att fåken sig annorlnnda sörHMc, wills hav hemställa, om der icke wore bäst, att med al! widare ventilation här-öfwer upffjuca, till dest Ridderffapet och Adeln, ännu under denna fthjon, kunde istan Bonde Sländct derom erhålla ProrocollsUtdrag, Häremot hördes ärjckillige ropa Nej. Herr Uorchliest, klari sirsärio. I det beslut Riddcrlckapct och Adeln i gar fattade iuneöegretpos fä wäi Friherre 8tsels som Herr Lsirsnbocxs anmärkningar.
Jag kan således ej annat än tillstyrka, att flyttningsliden må förändras till den 2.4 eller i5 Junii, eller ock alt den må bibehållas, såsom den nu är, ty att återgå till den gamla flyttningstiden, vore efter min tanka det mest ofördelaktiga. Hvad Värfningsstadgan beträffar, anser jag de nu existerande föreskrifterna vara mest lämpliga; att nu åter göra vissa personer förfallna till krigstjenst, vore att återgå till ett förhållande, som caracteriserade en mindre upplyst tid. I afseende på hvad Herr Cederschjöld yttrat om 12 eller 4 flyttningstider på året, får jag blott upplysa, att delta vore vanskligt i ett folk fattigt land; det skulle kunna 1 åLa verkställa sig i Stockholm och Götheborg, men ej i öfriga delar afRiket. Svårigheten skulle visserligen blifva mindre i Skåne, emedan man der bar mera folk att tillgå; men följden skulle dock allestädes vara defavorabel både för husbönder och tjenstehjon, Med anledning af dessa $ i6 Den 7 Septembev e. ra. anmärkningar anhåller jag vördsamt omåterremiss af Betänkandet. Herr Cederschjöld: I anledning af Herr af Grubbens anmärkning om betydelsen af ordet ellerfår jag endast erindra, att detta ord har en dubbel bemärkelse: den ena, att bereda en förklaring af det föregående; den andra, alt antyda en motsats eller skiljaktighet. Här står det just i den sednare meningen, nemligen att man antingen skall försörja sig ärligt, eller också hafva späda barn. I afseende på den andra anmärkningen om försvarssedlar, vill jag endast påminna, att jag alldeles icke omnämnt dem; men att just den oordning, som den värde Talaren öfverklagat, skulle genom mitt förslag säkrast förekommas; emedan ingen kunde då skattskrifvas på annat ställe, än der han verkligen bodde. Friherre An efea rswärd, Carl Henrik? Då jag tog kännedom af detta Betänkande, fästades genast min uppmärksamhet på första Artikeln, der Utskotten föreslå återinförandet af den lösdrifveri-stadga, som gäIde före 1819.
Ständers öfvertagande af kostnaden för den på Högstsalig Hans Maj.-ts Konung Carl XI1I;s Den 23 April. befallning af mig började och till betydlig del avancerade stora Talla öfver deras Majestäters Kröning i Stockholms Storkyrka år IH09, an. markt, att en värd Ledamot af Ridderskapet och Adeln redan den 14 iYbrtii år igio uppgifvit ett tillskott af 10,000 R.dr Banco såsom lämpeligt för att sätta Ständerne i tillfälle, att genom samma Taflas fulländande gifva Högstsalig Konungen ett förnyadt prof af kärlek och tacksamhet. Då denna framställning af Stats-Utskottet möjeligen skulle kunna föranleda till olika omdömen om det af mig uppgifne och öfverenskomne pris ä samma Tafla, har jag, för att bereda fullkomlig kännedom af förhållandet, dels gjort mig underrättad derom, att Hére Öfverste Kammarherren, m. m. Friherre Carl Hamilton varit den, som berörde dag och år hos Ridderskapet och Adeln talat 1 ämnet, dels ock erhållit af bemälte Friherre bilagde sknftelige förklarande, (Litt. A.) hvaraf erfares att hans framställning varit föranledd af den tanka , att utvägar för överskjutande kostnaden skulle serskildt kunna utfinnas, och att elen tiden endast var fråga om en Tafla till storlek och composition vida mindre än de nu hearbetade; en skillnad, som Friherre Hamilton sjelf upplyst, älskare af de fria Konsterne, funnit sådan, att han serskildt i det afgifne intygandet velat derå fästa uppmärksamheten. Desse mqtiver till Herr Friherrens yttranden har jag icke ansett mig böra underlåta 2o6 Den 23 April. att för ärendets hufvudsakliga afgörande framlägga.
Hvad som strax fäster vår uppmärksamhet är en stor, inom en praktfull ram infattad samling fotografier å den vänstra väggen. Öfver ramen synes ett stort V. och vi förstå ganska lätt, att vi här hafva framför oss] h. k. h. kronprinsessans utställning af hennes amatris-fotogralier. Samlingen är i ovanlig grad sevärd och vittnar om en ganska högt drifven skicklighet. Det är allt minnen från furstinnans vistelse i södern under de senare åren. Vi se här vyer och interiörer från Venedig, Rom och Pamphili, platinnotypier efter orginalplåtar från Roms campagna samt bilder från det härliga, solbelysta Capri. Pra A. Jacobson är äfven amatris på detta område — redan i Idun n:r 46 för 1894 var hennes vackra fotografiska verksamhet omnämnd och hennes porträtt infördt — och utställer, i en särdeles smakfull montre i form af en lykta, en stor samling fint utförda transparanta glasbilder. En del föreställa vyer från det äldre och nyare Stockholm, under det att några andra gifva oss vackra vyer från det sagorika Visby. Fröken Hulda Löthman är yrkesfotograf och såsom sådan mycket skicklig. Hon har också genomgått en särdeles god skola, enär hon under flere år förestått (lösta Elormans berömda atelier. Hon exponerar förträffliga porträtt på matt och blankt aristopapper i olika storlek samt förstoringar på saltpapper. För öfrigt bör jag tillägga, att då jag här naturligtvis hufvudsakligen håller mig till kvinnorna på fotografi-utställningen, nödgas jag likväl nämna några manliga namn, innehat varne IDUN 1897 af våra berömdaste atelierer. Vi torde icke förgäta att på dem samtliga det är unga damer, som utföra det mesta och svåraste arbetet — isynnerhet den kinkiga retouchen. Men vi gå vidare. Fröken Anna Edlund är äfven en framstående fotograf och hennes exposition tilldrager sig ganska stor uppmärksamhet. Stora, väl genomarbetade porträtt kopierade på mattpapper. Vidare en hel del förstoringar på bromsilfverpapper. Fröken Edlund tycks helst föredraga mörka fonder. Louise Lefrén har ett stort förträffligt porträtt å matt och blankt aristopapper. Det kolorerade porträttet af den vackra unga damen i grön toalett är äfven helt enkelt charmant.
På detta skäl och med afseende jemväl derpå, att, då hästar måste, till följd af deras tuggnings-verktygs beskaffenhet, antagas i allmänhet kunna lättare föda sig på ett bete med kort gräs, än oxar, men dessa sistnämnda kreatur, efter hvad allmänt kändt är, väl frodas i Småland, den omtalade svårigheten att i denna provins uppföda dugliga hästar förefaller mig ej kunna vara så särdeles stor, förenar jag mig med de Hrr, som yrkat afslag. Gr. af Ugglas, Ludvig: En ledamot, som nyss talade för förslaget, förklarade helt öppet, att han önskade, att denna fråga aldrig blifvit väckt. Det är också min tanke. Men jag går längre, ty jag måste under alla omständigheter motsätta mig förslaget; icke så mycket derföre, att jag anser Smålandshästarne ega ett ovilkorligt företräde framför de hästar, som uppfödas i andra provinser, hvarföre också Småland är särdeles lämpligt att der förlägga ett kavalleri. Jag skulle icke heller yrka afslag uteslutande på historisk grund, ehuru jag i egenskap af militär känner minnenas värde, men inom redan afsutna kavalleri-regementen finnas nog också stora och vakra minnen. Men jag skulle afslagit Betänk:t blott derföre, att då man har ett kavalleri-regemente, som är godt, bör man icke borttaga det för att bilda ett annat, som kanske blir sämre. Här har äfven öppet blifvit uttaladt, att något annat ligger under Retänk:t, och man har också gifvit tillkänna att komitén för försvarsverkets ordnande till K. M. ingått med ett förslag i enahanda rigtning som det nu förevarande. Jag har anledning hoppas att detta förslag snart nog kommer till R. St:rs kännedom och pröfning, och man får då se, på hvilka grunder K. M. ansett någon förändring i vår nuvarande armés organisation böra ega rum. Det är ju möjligt, alt de äro sådana, att Smålands husarregemente ganska väl kan bibehållas. För min del skulle jag derföre anse rättast, att R. St:r hvarken bifalla eller afslå Éetänk:t. Att bifalla det, sådant det nu är, Den 7 Januari. 17 är, förefaller mig olämpligt, och att å andra sidan helt och hållet afslå detsamma, synes mig betänkligt.
Utgående Tuilprocent x. ”Alla andra, ej specificerade; Inkommande ”Tullprocent 50. Utgående Tullprocent i.’> Herr Mannerhjerta'. Jag fär hemställa, om icke det är för stor ojemnhet i den föreslagna tullen å musikaliska instrumenter. Messingsinstrumeoter äro belagde med 50 procent, flöjter och blåsinstrumenter af träd med 15 procent, och andra ej specificerade instrumenter med 50 procent. Ibland dessa sednare äro åt4 skillige, som ej kunna fabriceras här, såsom Harpor till exempel, hvilka allt sedan Instrumentmakaren Kraffts död , antingen icke varit här förfärdigade, eller högst ofullkomligt. Jag skulle underställa, om det icke vors mera jemnlikhet och rättvisa, att i allmänhet fastställa tullen å instrumenter till 15 procent. Ben ig Augusti e, m. Hörr Hjerta: Orsaken är den, att Waldt horn här färfärdigas till erforderlig godhet, de andra instrumenten ej. Herr von Qvanten: Herr Hjerta har före kommit mig. Waldthorn och Trumpeter kunna här tillverkas till erforderlig godhet och mängd, men hvad de andra instrumenten angår, är det ej förhållandet. Herr Mannerhjerta: Det är mig icke obe kant, att i Carlskrona finnes en Instrumentmakare, som med skicklighet fabricerar Messingsinstrumenter, men om hans verkstad genom dödsfall eller andra orsaker upphörde, så stå vi på samma punkt sorn tillförene, att äfven för Arméecs behof behöfva införskrifva iostrumenter från Utrikes orter. Hvad andra ej specificerade instrumenter angå, så har jag nämnt Harpor, hvilka icke här kunna tillverkas. Äfven hvad Violiner beträffar, är det en känd sak, att de på få ställen tillverkas goda, och att det endast äro de gamla Italienska instrumenterne, som kunna uppfylla Artistens eller Musikälskarens fordran. Man påstår likväl, att det nu skall i Paris finnas en Fabrik, der Violiner af verklig godhet kunna erhållas. En hög tull på dessa instrumenter vore att lägga ett verkligt band på musikälskarens och Artistens behof. Herr Ceder schjöld}: Ännu ett skäl får jag anföra för nedsättning af tullen på blåsinstrumenter.
M:s segersälle men fridälskande Fader, hvars minne af brödrafolken välsignas, har genom Sin ärofulla regering befästat den Skandinaviska halföns fredliga förhållanden till Europas öfriga makter, så att krigarens svärd nu icke påkallas till de förenade rikenas försvar; och R. o. Ad. begär derföre icke vid detta tillfälle E. K. M:s nåd. uppmärksamhet å R. o. Ad:s, af häfderna vitsordade och alltid oföränderliga beredvillighet att mot yttre våld värna rikets sjelfständighet och anseende. Men lagrar kunna skördas äfven af den fredliga Styrelsens vishet; och då K. o. Ad. nogsamt vet, att E. K. M. med sådaue vill pryda de förenade kronorna, vågar R. o. Ad. underdånigst anhålla, att E. K. M. må vara fullkomligen förvissad derom, alt R. o. Ad., genom kärlek till fäderneslandet, trohet mot Konung och Konungahus, tillgifvenhet för medborgare, vördnad för lagarne och öfvertygelse om fördclarne af lagbunden frihet, då den skyddas af en upplyst, rättvis och kraftfull regering, skall, i allt hvad af R. o. Ad. beror, söka lätta och understödja E. K. M:s bemödanden att befordra rikets välstånd och lycka. Det odelade förtroendet till E. K. M:s vishet och landsfaderliga afsigter har, i förening med det långvariga fredslugn, som lemnat tillfälle alt skänka en ostörd uppmärksamhet åt omsorgerna för ordnandet af rikets inre angelägenheter, gifvit nationen anledning hoppas, att flera af de förändringar i nu gällande lagar och författningar, som en större erfarenhet och upplystaro begrepp om allmänt och enskildt väl synas påkalla, skola vid denna riksdag kunna dels tillvägabringas dels förberedas; och R. o. Ad., som således inser vigten af denna representationens första sammankomst efter E. K. M:s anträde lill regeringen, samt det inflytande den kan komma att utöfva på E. K. M:s regeringsåtgärder och på Sveriges framtid, anser sorn en helig pligt alt anlita sin yttersta förmåga, för att motsvara de fordringar, E. K.