Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
det andra med praktrum, men för barnen och » Det är ett mycket enkelt trolleri. Hennes makts särskildt tjänarinnorna tankes ej vidare, utan få de hemlighet ligger i, att hon har så mycken symde sämsta och mörkaste rummen, då de förra pati för andra. » borde hafva de luftigaste och soligaste. De En i sanning ganska enkel egenskap. Och dock, senare få vanligen intet eget rum, utan en gebur verkligt sällsynt! I de flesta fall äro männomgångsskrubb, helt och hållet mörk eller nästan niskorna så upptagna af sig själfva och sitt eget, mörk, där de ej kunna vistas annat än nattetid att de ha hvarken tanke eller intresse att offra eller hafva en stund för sig själfva. på andra. Och ändock är hela mänskligheten i Huru olämpligt, minst sagdt, detta är, torde ej så stort behof af sympati. behöfva påpekas för tänkande, om sina tjänande Männen besitta så sällan denna egenskap själfsystrar måna husbondfolk, men icke dess mindre är det så, ty det har blifvit en följd af lyx, där va, att det är antagligen därför, de ha en riktig 239 den ej bör vara, samt tanklösa, själfviska byggherrars och byggmästares åtgöranden. En ändring härutinnan borde vara ett värdigt mål att sträfva för, och i hopp ni beaktar saken, tecknar högaktningsfullt — X. — För a t t. nej, vet du, hon är omöjlig! genom skogen. Snart kommo de ned till ång— Jaså, tycker du det? Ja, jag kan då lika båtsbryggan och där satte de sig på en bänk, gärna bjuda Anna Falkengren. just lagom för fyra personer. — Nej, men Sigrid, det är rysligt! Saltsjöns böljor glittrade så lockande; några — Käre Magnus, det är ju du själf, som tycker seglare syntes långt i fjärran. Allt var så tyst att jag borde bjuda någon, men kanske du också och högtidligt, endast myggen var besvärlig. * bestämt hvem det skall vara. I så fall får du — Tror ni det händer ofta, att fyra fullstänsäga mig hennes namn, ty jag kan naturligtvis digt lyckliga människor sitta tillsamman, som vi icke gissa det. nu göra?
Den utvidgade rätt till idkande af handel och handtverk på landet, som i senare författningar medgifvits, har redan föranledt en mängd personer att endast såsom hyresgäster bosätta sig derstädes. I samma män ett underlältadt tillfälle till utkomst och försörjning härigeuom blifvit beredt, är jemväl antalets ständiga förökande framdeles att emotse. En mängd nya, för sjelfva jordbruket obehöfliga byggnader skola följaktligen komma att uppföras, nya rättsförhållanden i anledning häraf inträffa; och då jordegaren af dessa lägenheter komme att hämta en icke obetydlig, af sjelfva modernäringeu oberoende vinst, torde, om än i mindre mån, någon likhet vara för handen med de omständigheter, Utskottet antagit såsom grund för behofvet af hyreslag i stad. Det är sannt, att de derigenom emellan jordägaren och gästen uppkommande hyresförhållanden kunna medelst inbördes aftal vederbörligen ordnas; men denna utväg, äfven hänförlig till uthyrning af hus och lägenhet i stad, torde icke göra ett lagstadgande i frågan öfverflödigt. Det är civillagstiftningens ändamål att, bland annat, anvisa och föreskrifva hvad kontrahenter hafva att iakttaga för att betrygga deras ömsesidiga rätt, och utan tillämpning af denna satts på nu ifrågaställa ämne, motser jag otaliga rättegångar. Då aftalet icke är fullständigt, — då t. ex. deri hvarken tiden för dess fortvaro eller serskild fardag blifvit uttrycke ligen omnämnd, månne jordegaren då har i sin makt att utan uppsägning eller annan grund än godtycket göra gästen husvill? Månne hyresgästen å landet bör i detta hänseende vara mindre skyddad, än hyresgästen i stad? Och om än viss tid och fardag vore honom i kontraktet försäkrad, hvad verkan eger detta mot en under tiden tillkommen ny ägare eller arrendator afjorden? Härutinnan saknas för närvarande lagbestämmelser. Utan ordning och säkerhet i dessa förhållanden, uppkommer ett slags tillstånd af rättslöshet; och det är på dessa skäl jag, med instämmande i motionärens framställning, är från Utskottets mening skiljaktig; af Lektor Wallman, som förenat sig i förestående särskilda mening; af Herr Engzell: »Mig synes, som hade Lag-Utskottets pluralitet uti förestående
Nämndemäns biträde erfordrades och som utgjordes af: besigtningar å Militiaj-boställens, skog, äfvensom för erhållande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes tillstånd att till betesmark få instänga erforderligt område af öppen skog å Militiae—boställe, jemlikt föreskrifterne i 38 g af Militifeboställs-ordningen den 23 Januari 183G; ekonomiska besigtningar å Militiaeboställe, enligt 53 § i nyssberörde Nådiga Författning; syner å ryttareoch soldat-torp, vid hvilka Nämndemäns biträde endast erfordrades, då åligganden för rustoch rote-hållare i afseende på torpens åbyggnad och häfd ifrågakomme, såsom i gällande tjenstgöringsreglemente för Arméen, samt Kongl. Brefven den 6 December 1834 och den 14 November 1835 funnes stadgadt; samt syner å båtsmanstorp, enligt Nådiga Brefvet den 11 December 1845, så hafva Kollegierna i underdånighet förmält, hurusom Nämndemän vore skyldige att i alla dessa förrättningar deltaga, utan uttryckligt mcdgifven rättighet för dem att derför få uppbära särskild ersättning, med undantag likväl för ekonomiska besigtningar å sådane Militise-boställen, som vore till bostäder ät Arméens befäl upplåtne; och då, jemlikt 6 § i Kongl. Kun - 6 Slals-ilsknliels Utlåtande, fi:o 103. görelsen den 25 Januari 1842, Nänindemän egde att leir biträde vid sistnämnde besigtningar tillgodonjuta skjuts och traktamente frän anslaget å 4:de IlulvudTiteln till rese-kostnader i Landtförsvarets ärenden, ansågo Kollegierna, vid sådant förhållande och enär tidspillan, besvär och äfven kostnad tillskyndades Nämndemän vid ofvanuppräknade extra förrättningar, billigt vara, att den genom nyss åberopade Nådiga Kungörelse Nämndemän vilkorligen medgifna rätt till skjuts och traktamente vid extra förrättningar för Kronans räkning klefve utsträckt ej allenast till syner å ryttare-, soldatoch bätsmans-torp, utan ock till sadane besigtningar och syner å Militiaj-boställen, laga syner undantagna, för hvilka skjuts och traktamente icke redan genom samma Nådiga Kungörelse vore dem tillagda, eller dylik förmån borde deni pä boställshafvares eller andra enskilda personers bekostnad tillkomma.
»Äfven jag har med min röst bidragit tdl det beslut inom Konst.-Utskil, i följd hvaraf ifråga varande Kongl. Förslag kommer, enligt (il § Regeringsformen, att, såsom af lltsk:t tillstyrkt, hvila för att af nästkommande Riksdag åter lill grundlagsenlig behandling företagas, ife skäl, som dertill bestämt mig och som väl hufvudsakligen äro desamma, hvilka inverkat på pluraliteten inom Utslct, finnas i dess Betänkande framställda och det är således ej af nöden att här åter upprepa deni, men då åtskilliga till en del ganska vasendtliga betänkligheter i afseende å detta förslag hos mig uppstått, så väl vid deli granskning jag deraf kunnat enskildt verkställa, som under de ölverläggningar, hvilka inom Ulsk:t egt rum. har jag ansett mig böra Irambigga desamma, dertill den lämpligaste utväuen synts vara att låta dem under form af reservation åtlölja Betänkandet. Alt en mera eller mindre genomgripande förändring i afseende å vår Representation är af behofvet påkallad, har redan länge varit allmänt erkändt oell skälen dertill, enligt den uppfattning, som hos K. Mits Regering gjort sig gallande, finnas framställda i det förslaget åtföljande Statsråds-protokoll, hvarest äfven uttalas den satsen, att de formela felen i den nu bestående ordningen ej skulle utgöra dess största brist, som åter vore att söka deri, att den vore endast en ofullständig organ för den representerade delen af nationen, utestängde hela samhällsklasser och syntes vilja, äfven utan någon förändring i formen, taga den utveckling, som skulle rubba den jemnvigt, mer eller mindre väl afvägd, som hitintills lunnits. Huru Regeringen ansett dessa olägenheter böra och kunna afhjelpas, inhemtas af det nu framlagda förslaget. Och vid granskning deraf, skulle det vara föga ändamålsenligt alt ingå i någon allmännare afhandling angående Statens natur och Representationens ändamål med mera dylikt, derom allt man kan hysa den mest olika uppfattning och hvaraf någon säker ledning lör bestämmande af de olika detaljerna i en skriftlig författning svårligen torde kunna hemlas.
Och bort gick Dunkla, och hon styrde sitt hus, och hon gjorde mycken nytta; men hon gick genom lifvet som en död, ty hon egde ej ljud för sitt hjerta och sin själ. Men hon dog; och nu vaknade alla ord, som hon talat i sitt hjerta, men ej kunnat ge ljud, och ofta ljöd då i hennes fordna hem en röst som talade ord, varma, glada, innerliga. Ack men de voro nu blott underliga och fremmande, utan sammanhang med hvad som föregick. Hvem ville höra dem, ingen. De funno ej genklang i något hjerta, de dogo än en gång bort. Det var Dunklas själ, det var uttrycket af hvad hon älskat och tänkt, som dog. Fredrika Lindqvist, hvarföre skulle man väcka dina ord, sedan du sjelf var borta? Hvem hörde dem? Och hade än ryktet tagit ditt namn på sina vingar, hvad mer? Se der, hvad jag vet om de tre finska qvinnorna, som flyttade till Sverge och det var allt bra litet, men den, som vet mer, berätte mer om dem. Rosen. Det var en juliqväll. Insjöns vågor slogo ännu plaskande mot stranden, i det de jemkade sig mot hvarandra och icke fingo sig rätt i ordning, just som barn, då de gå att hvila tillsammans. Ännu jemkade de och pratade smått, men somnade slutligen alla stilla. Aina satt vid insjöns strand; hennes hufvud lutade mot handen och hennes blick såg spanande kring nejden. "Min hembygds sjö du är klar, min hembygds strand du är vacker; säg mig du klara sjö, säg mig du vackra strand, hvad längtar jag, hvad söker min själ? Hvarför söker jag att i sången uttala hvad som blommar i mitt inre; det är ju ändå ett intet mot den fägring, som här blommar omkring mig". "Ros, du fagra som jag vårdat, du som redan lutar ditt hufvud vissnande, du har lefvat, du eger ett helt lifs erfarenhet. Säg mig du, hvarföre utvecklade du den fägring som bodde i din knopp, och var du lycklig af att du utvecklade den?" Sakta vaggade rosen för en liten fläkt, som ännu glömt sig qvar i sin lek, sedan de andra somnat.
Majit kan tillika icke undgå erinra , att det säkraste medlet att förekomma det, är att vara beredd att mö a detsamma, och det är i detta afseende Kongl. Majit nu vill af Stats-Utskottet äska, att det föreslår ät Riksens Ständer, att Summan för det rriin !re creditivet förhöjes sä att den kommer att utgöra 1^ million Ridr. Kongl. Majit föreslår, att utaf denna summa den ena 3idjedeln rnä vara, såsom hittills, att tillgå för hvarjehanda utomordenteliga tillfallen och behof, men att de öfriga ijidelarne icke, utan i fall af oumgängeliga försvarsanstalter, måtte få lyfta9. Utan att för det närvarande hafva någon anledning att förese någon sådan nödvändighet; och ehuru Kongl. Majit hyser den förhoppning att intet sådant fall skall innan Riksens Ständers nästa sammankomst inträffa, har Kongl. Majit likväl trott sig böra erinra, att närvarande tiders 'oförmodade hvälfningar fordra ökade försigtighetsmått, och Kongl. Majit gör Sig för-vissad, att Riksens Ständer, uti detta Kongl Majits Korslag, skola finna endast ett nytt bevis af Kongl. Majits Faderliga omsorger för sitt Folks trygghet och för att bespara dem kostnaderna af en genom ögonblickliga behof vållad för tidig sammankomst. Skulle Riksens Ständer, till afbördande af de förut uppgifna ivrigs-skulderna finna någon tjen - Den 17 JuU. 1679 tjenligare utväg , än att använda de ifrågavarande 2 millioner R:dr Preussisk Courant, vill Kgl. Maj:t icke heller äska något ökarlt anslag utaf det mindre Creditivet, utan är nojd att lata dessa 2 millioner R:dr Preussisk Courant stå orubbade såsom en fond för framtida utomordentliga behof. Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständers Stats-Utskott med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen, Datum Ut supra. CARL. A. G. Mörner.
Ty från denna tid isynnerhet, och allt efter som förhållandet blef kändt, har tilloppet af lärjungar synbarligen ökats, och det förhållande inträffat, att föräldrar, som haft närmare till — eller, om ej Arboga skola vunnit denna utvidgning, otvifvelaktigt satt sina barn till närmaste högre läroverk, gått densamma förbi och satt sina söner till Arboga skola, för att der beredas till inträde i någon högre klass af det högre läroverket. Men ej blott för sådane föräldrar, som hafva råd att bekosta sina söners fortsatta studier, har. denna utvidgning af skolan varit fördelaktig; äfven för dem, som ej mägtat hålla sina söner i skola på en aflägsnare ort, men kunnat göra den uppoffringen att hålla dem vid en skola i en uärbelägnare stad, har det visat sig vara al stor vigt, att barnen kunnat få njuta en både till tiden och kunskapsmåttet vidsträcktare undervisning, i det på sednare tider de obemedlade ynglingar, som genomgått skolan och sökt anställning i handel och näringar, med några få undantag, genast och mera beredvilligt än förr, blifvit antagna. En glädjande företeelse är ock, att den kringboende allmogen, deribland mången afskräckes för de dryga omkostnaderna lör sönernas uppfostran i längre bort belägna städer, numera i mängd sätter sina söner i skolan, der för ett tiotal år man såg högst få af allmogens barn. Otvifvelaktigt skall under sådana förhållanden lärjungarues antal ytterligare ökas; men äfven om det skulle stadna vid det antal som nu är — skolan räknar nemligen för närvarande ej mindre än åttiosex lärjungar och är således, så vidt jag kunnat utröna, till lärjunge-antalet det största af våra tre-klassiga läroverk — så torde det vara tydligt, att skolan ej kan, och ej bör lemnäs utan den nödvändiga tillökning i lärarekrafter, som jag med med denna min vördsamma motion åsyftar. Huru länge medel till lärares åflönande på enskild väg kunna beredas, vet något hvar nogsamt, man ej kan beräkna.
Ingår han såsom frivillig, gör lian 15 dagars vapenöfning i 4 år; ingår han genom byte gör han vapenöfning i så många år, som det ålegat den bytande att möte bevista. Att den som sålunda frivilligt ånyo blifvit beväringssoldat i 6 år, tillhör krigsförstärkningen. Att om han genom byte ingår, han då öfvertager den bytandes tjensteår i krigsförstärkningen. Att den, som genom bytet upphörde att vara beväringssoldat, fullgör sin återstående beväringspligt bland allmänna beväringsmanskapet. Vapenöfningsfrihetsafgiften är nu bestämd till 100 Rdr, men kan dock af Kongl. Majit höjas eller sänkas med 20 Rdr. Som denna afgift bör motsvara den verkliga uppoffring vapenöfningspligten kan medföra, men hvarken vara så hög, att den endast af de mera förmögne kan erläggas, ej heller så låg, att den uppmuntrar till otidigt begagnande af friköpet, är dess rätta belopp, under förändrade förhållanden med beväringspligten, ganska svår att bestämma. Då erfarenheten i detta afseende är den bästa vägledaren, och af det sätt, hvarpå friköpsrätten årligen begagnas, lätt kan bedömas om afgiften motsvarar sitt ändamål, synes det vara mindre lämpligt, än ett i lag, om ock inom vissa gränser, bestämdt pris finnes, utan att detta bör för hvarje år af K. M. fastställas. Så sker äfven i andra land, der ett sådant friköp är medgifvet, och der det visar sig att saken på detta sätt bäst regleras. Kommitterade föreslå derföre: att vapenöfningsfrihetsafgiften för hvarje år af K. Hvarje befrielse från beväringspligten, som nedsätter antalet af dem, bland hvilka beväringssoldaterne skola uttagas, är en obillighet för de öfrige. Om en sådan befrielse skulle allt för långt utsträckas, kunde till och med svårighet uppstå att erhålla den styrka, som borde undergå längre vapenöfning.
Den der jordenes krets ödelade, och städerna derinne nederslog, och gaf icke sina fångar lösa? Allesamman Hedningarnas Konungar ligga dock med äro, hvar och en i sitt hus; Men du äst förkastad utu dine graf, såsom en förderfvad gren, såsom de slagnas klädnad, som med svärd ihjälstungne äro, hvilke nederfara till helvetes stenar, såsom ett förtrampadt as. Du skall icke såsom de begrafven varda; ty du hafver förderfvat ditt land, och slagit ditt folk; ty man skall aldrig tänka på den ondskofulla sädena. Reder till, att man må slagta hans barn, för deras fäders missgerningars skull, att de icke uppkomma eller ärfva landet, eller göra jordenes krets fullan med fiendar. Och jag skall öfver dem komma säger Herren Zebaoth, och i Babel utrota hans åminnelse, hans igenlefda, affödo och efterkommande, säger Herren; Och skall göra honom igelkottom till arfs, och till en vattusjö, och skall sopa honom med förderfvelsens qvast, säger Herren Zebaoth. Herren Zebaoth hafver svorit, och sagt: Hvad gäller, att det skall så ske som jag tänker, och skall så blifva, som jag i sinnet hafver; Att Assur nederlagd varder i mitt land, och jag förtrampar honom på min berg; på det hans ok skall af dem taget varda, och hans börda af deras hals komma. Detta äro de anslag, som han hafver öfver all land, och det är den uträckta hand öfver alla Hedningar. Ty Herren Zebaoth hafver det beslutit; ho vill förmenat? Och hans hand är uträckt; ho kan afvända henne? I det året, då Konung Ahas blef död, vardt denne tungen sedd. Fröjda dig icke så fast, du Philistea, att det ris, som dig slog, sönderbrutet är; ty utaf ormsens rot skall komma en basilisk, och hans frukt skall vara en brinnande flygande drake. Ty de torftigas förstfödingar skola berga sig, och de fattige tryggeliga hvila sig; men dina rot vill jag dräpa med hunger, och skall han förgöra dina igenlefda.
Kammar-Rättens granskning under samma vilkor, ”förbehåll och Tjenstemännen för stadfäste anmärkningar till ersättning be‘viljade procent, som ega rum i afseende på Stats-verket.” Fullmägtige i Riksgälds-Contoret, häröfver hörde, hafva uti till Utskottet afgifvet yttrande , andragit, att, enär det härofvan intagne anförandet icke innehåller något motiv, som antyder, hvarken anledningen till eller syftningen af förslaget, så vore det endast genom en framställning af förhållandet med Riksgälds-Contorets inkomster och utgifter samt deras redovisning, som någon grund måste beredas till ledning för pröfningen och bedömandet, huruvida den föreslagne anstalten är af nödvändigheten påkallad, eller om den kan medföra någon verklig nytta. De till Riksgälds-Contoret anslagne fonder utgöras hufvudsakligen af den allmänna bevillning, som Rikets Ständer vid hvarje Riksdag sig åtaga, (skatte-rätts och Kongl. Kammar-Rättens observations-medel uppgå i det hela till ett högst obetydligt belopp) samt redovisas i Special-Lands-böcker, och således utan sammanblandning med andra Verks medel; och hvilka Lands-böcker, likasom redogörelsen för den bevillning, som i Stockholms stad.taxeras och uppbäres, undergå granskning i Kongl. Kammar-Rätten. I enlighet med desse redogörelser, afgifvas till Riksgälds-Contoret, inom föreskrifven tid, från Stockholms stad och samtlige Länen i Riket, så kallade summariska räkningar, uti hvilka, ibland annat, specificeras alla till Riksgälds-Contoret gjorde penninge-remisser, med utsättande af, så väl dagen, när remissen från Landt-Ränteriet afgått, som den, under hvilken Riksgälds-Contorets qvitto är meddeladt.
Artilleriet utgöres af dess allmänna stab, som är lika med hvad förslaget N:o 1 upptager, samt 3:ne brigader, nemligen: Svea artilleri-brigad af 553 nummer, Götha d:o af 553 d:o, Wendes d:o af jemväl 553 d:o, hvardera med 144 ständiga och 104 rusthållshästar. Hvardera artilleri-brigaden utgöres af 3:iie divisioner fält-artilleri och 1 division belägringsoch fästnings-artilleri. Hvarje division fält-artilleri af 2:ne åkande och 2:ne fotbatterier. Hvarje division belägringsoch fästnings-artilleri utgöres af 2:ne kompanier. Hvarje fältbatteri består af 4 kanoner. Truppen är värfvad. Ingeniörerne utgöra 1 brigad, fördelad i allmänna staben och ingeniörkompauiet, bestående af 118 nummer. Truppen är värfvad. Krigsreserven utgöres: l:o af samtlige klasser af det beväringsmanskap, som till landtförsvaret är anslaget; 2:0 af de rusthållshästar, hvilka icke till Statssamt Allm. Be$v.- och Ekon.-Vtsk. Betänkande, N.o 18. 11 den stående hären äro anslagne; 3:o af de trosshästar, hvilka extra rotehållare äro skyldige att vid inbrytande krig anskaffa och aflemna. Under fredstid äro samtlige klasser af allmänna beväringsmanskapet befriade från uppbåd till så väl exercis, som annan tjenstgöring, men ega skyldighet att årligen deltaga uti skjutöfningar, som inom hvarje socken böra anställas.
Utom denna nådiga framställning har Utskottet fått emottaga följande rörande Kongl. Serafimer-Ordens-Lasarettet inom Riks-stånden väckta motioner, nemligen : a) af Herr Ekströmer, C. och Doktor Nordlander, hvilka, efter en kort framställning af lasarettets uppkomst, utveckling och verksamhet, hufvudsakligen anfört, ali berörda sjukvårds-anstait, öppnad år 1752 med 8 sjuksängar, nu räknade 308 sådana; att det der vårdade sjukantalet, som under de första 30 åren af inrättningens tillvaro i medeltal årligen uppgick till omkring 350, de sednare åren stigit lil! 3,000 personer årligen, af hvilka omkring Judel erlagt den mot underbålls-kostnaden ingalunda svarande afgift, som varit bestämd för betalande i allmänt eller enskildt rum, men omkring fudelar åtnjutit i allo kostnadsfri vård; att denna jemt ökade välgörenhet varit möjlig, så väl genom Statens och kommunala bidrag, som isynnerhet genom frikostiga gåfvor af enskilda, hvarigenom lasarettet kunnat samla en kapital-fond af nära 400,000 R:dr, samt att de årliga inkomsterna intill de sednaste åren motsvarat utgifterna. Ett förändradt förhållande hade nemligen åren 1854 och 1855 inträdt, ty de för samma år afgifna års-redogörelserna utvisade, att, oaktadt den strängaste hushållning, som möjligen varit förenlig med uppfyllandet af inrättningens bestämmelse, och ehuru det lyckats lasarettets styrelse att betinga de förnämsta varuärtiklar til! icke obetydligt lägre priser, än de i allmänhet gällande, utgifterna öfverstigit inkomsterna år 1854 med 4,483 R:dr 26 sk. 6 rst. och år 1855 med 4,222: 28. 2 rist., och vore, enligt approximativ beräkning, för år 1856 en brist af 12,000 R:dr att emotse, så att, med afdrag af en besparad tillgäng å 3,000 R:dr, den verkliga bristen vid sistnämnda års utgång utgjorde omkring 18,000 R:dr, allt banko.
Jag för min del tillstyrker bifall till lltsk:s förslag i denna del, derföre att jag anser den föreslagna und. skrifvelsen vara så försigtigt sammansatt, som behofvet påkallat, och Utsk. i öfrigt iakttagit hvad det bordt. Utsk. har nemi. icke ingått uti pröfning af den utaf K. 51. framställda plan, utan endast yttrat sig om de anslag, som för uppbyggande af fartyg varit för tillfället begärda. Hr Lefrén, Joh. Pehr: Sällan har jag vid föreg:de riksd:r tagit mig friheten deltaga uti striderne emellan stora och lilla flottans, hvilken strid nu synes vilja åter uppblossa. Afven nu vill jag endast med några fä ord vidröra denna fråga. Jag tror att de stridande partierna göra bäst att iakttaga en viss fördragsamhet med hvarandras åsigter, åtminstone bör ingendera tillmäta sig förmågan att med sitt vapen ensam afvärja fiendtliga landstigningsförsök. För min del tycker jag, att sä kunniga och skicklige sjöofficerare, som de hvilka i denna strid deltagit, borde kunna inse, att sjövapnet ändå alltid mäste blifva ett sekundärt försvarsmedel för hvad land som helst. Efter man nu skall uttala sin öfvertygelse, så anhåller jag att få säga min, som är, att så länge landtarméen icke är i det skick, som erfordras för att fullt rustad kunna möta fienden, så länge lönav det ej, att kosta mycket på flottan. Sätt den förra på en fullständigt ordnad fot, och jag åtager mig att försvara landet äfven om det icke skulle finnas någon enda åra att tillgå. Härtill yttrade många ledamöter bifall. Frih. Tersmeden: Det är verkligen ganska svårt för den, som icke hör till någotdera vapnet, utan helt enkelt är svensk medborgare, att kunna afgöra den fråga som nu diskuteras. Jag skulle derföre tro det bästa vara, att icke inlåta sig vidare i striden om stora och lilla flottans företräden, utan hålla sig vid den föredragna punkten af StatsUlsk:s betänk, ronde 5:te hufvudtiteln. Berörde strid har gått längre, än jag i början förmodade den skulle göra.