Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå de uti 1853 års berättelse omförmälte underdåniga besvär af Magistraten i Westervik öfver Kongl. Göta Hofrätts utslag den 27 Januari 1853 angående felaktigt förfarande vid verkställighet af fängelse å korrektionsinrättning, jemte den af målsägaren tillika i underdånighet förda klagan i samma mål, har Kongl. Majit numera meddelat nådigt utslag den 7 Sept. 1854, af innehåll, att Kongl. Majit icke funné klaganderne å någondera sidan hafva anfört skäl, som i Hofrättens öfverklagade utslag kunde verka ändring. Södra Möre Häradsrätt har genom konkursdom emellan Anders Nilsons i Mortorp borgenärer den 19 December 1848 beviljat förmånsrätt åt tvenne af honom såsom förmyndare förvaltade barnaarf framför en i hans fastighet intecknad fordran, utan att undersöka förmynderskapens ålder i förhållande till inteckningens och utan afseende derpå, att denna inteckning var beviljad förr, än Anders Nilson blef ägare af fastigheten. I anledning häraf och då inteckningshafvaren Calmar Sparbank genom den sålunda fråndömda förmånsrätten gått miste om hela sin fordran 1,000 Ilidr Rico med ränta, har Sparbankens Styrelse, som trott Rankens rätt såmedelst förnärmad, till mig inkommit med anmälan om förhållandet, efter det konkursdomen genom försummadt vad vunnit laga kraft. Jag har häröfver hört tillförordnade Domhafvanden, som för Häradsrättens beslut haft att ansvara, och som förmenat något fel deruti ej vara begånget, enär 17 Kap. 8 § Handelsbaden, hvilken först förordnar om den rätt, hvarmed barnaarf skall utgå hos förmyndare, och slutar dermed, att den som har inteckning å gäldenärens fasta gods, innan han förmyndare blef, skall njuta sin inteckning till godo, rätteligen vore så att förstå, att hos gäldenär innestående barnaarf i allmänhet hade förmånsrätt framför intecknad fordran, utom i det fall, att inteckningen tillkommit, innan gäldenären förmyndare blef, samt att den, som ville tillgodonjuta denna undantagslag, dock borde derom göra anspråk och styrka sin rätt dertill, men att Sparbanksdirektionen hvarken styrkt en sådan rätt eller derå väckt anspråk, vid hvilket förhållande tillförordnade
Sedan jag erhållit kännedom derom, att tvänne personer här i staden affallit från vår troslära, sökte jag, min pligt likmätigt, att få samtala med dem och undervisa dem om deras villfarelse; men hvad hände då? Jo, att dessa personer innestängdes uti en främmande kyrka här i staden, och pastorn derstädes ville ej tillstå att de voro der fördolda, och kunde ej förmås att lemna mig tillgång till dem förr, än han dertill tvingades af OfverStäth.Einbetet, som genom pastorsembetet erhållit underrättelse om saken 1 Endast på detta sätt lyckades jag att få tillträde till dessa affällingar, hvilka jag förut så bevekligt som möjligt, ja, som en fader beder sitt vilseförda barn, bedt att få undervisa och förmana! De undanrycktes mig och höllos uti en klosterlig afsöndring, på det att den, hvars pligt det var att undervisa dem, ej måtte uptäcka dem och möjligen lyckas återföra dem på den rätta vägen, Det hade således varit önskligt, att Regeringen, då den framkommer med ett förslag sådant som detta, åtminstone hade tydligt och klart stadgat, att den, som vill affalla från sina fäders tro, vore ovilkorligen skyldig att förut underkasta sig sin själasörjares allvarliga och kärleksfulla undervisning i den tro han ämnar öfvergifva, och huru presterskapet skulle gå till väga, om affällingen, för att begagna en lagterm, tredskades. Jag anser mig vara skyldig att emot denna § göra en annan anmärkn., som kanhända af mången jemväl anses småaktig, men som jag, för min del, finner icke sakna sin vigt. I gm säges, att affällingen skall varnas och undervisas af sin själasörjare; men är det väl rätt att öfverlemna denna omsorg endast och allenast åt en församlings själasörjare? Kyrkolagen föreskrifver i mångå fall, att varning första gången skall meddelas af presterskapet, men andra gången inför kyrkorådet; hvarföre har man då ej uti en så vigtig fråga som denna stadgat, att varningen skall ske inför pastor och kyrkoråd gemensamt? Kastar jag ännu ytterligare en blick på denna §, så finner jag, att det i början deraf visserligen heter: »öfvergå till annat kristligt
att domaren, till följe af denna §, skulle anse sig skyldig att icke jäfva någon, som förtärt eller tillhandlat sig bränvin, förfaller helt och hållet genom den af Utsk. omtänksamt begagnade ordställning: ”ej vare någon jäfvig, att ang:de oloflig bränvinsförsäijning vittne bära, .endast på den grund, Vitt han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt”. Härigenom har Utsk. Den 9 Augusti e. m. 213 tillräckligt antydt, att många andra jäfsförhållandeu kunna existera och på hvilka domaren mäste göra afseende. Vidare har Gr:ne Lagerbjelke och Sparre anfört, att man icke borde uti denna författning lagstifta ang:de jäfsförhållanden, emedan sådant tillhörer allmän civil-lag; men, Mine Hrr, hela bränvinslagstiftningen berör undantagsförhållanden af sådan art, att man icke underkastar någon annan näringsidkare eller tillverkare sådana kontroller och inskränkningar, som bränvinsbrännaren och försäljaren, och det pä den grund, att varan tili sin natur egnar sig till alt vid lätt inträffande missbruk förorsaka nationen stora olyckor, moraliskt och fysiskt förderf, ekonomiskt obestånd och framtida slägtens undergång i elände. Derföre är det äfven angeläget, att, när man begränsar denna inrättning inom så stränga gränsor som möjligt, man äfven gör allt för att genom tydliga och bestämda föreskrifter bereda efterlefnad åt lagstadganderne i ämnet. Sakens vigt fordrar att • sorgfälligt undvika all otydlighet härutinnan. Sådan är min åsigt; och skulle den strida emot de öfverenskommelse!-, sora, ang:de detta ärendes behandling, kunna vara på förhand upgjorda, och menighetens praktiska nytta få stå tillbaka för de merberörda juridiskt formella theoriernas ensidiga fordringar, så kan ej nog beklagas ett så olyckligt förhållande och så skadliga öfverenskommelse!'. Jag fortfar uti mitt yrkande att §:n måtte bifallas. Frih. Hjerta: Just med anledn. af det utaf Gr. Sparre fakla yttrande, att Hrr domare uti ifrågavar:de hänseende kunna misstaga sig, anser jag nödvändigt att §:n må uti författningen qvarstå, samt bibehålla sin nuvar:de lydelse. Frih. Raab: Gr.
Nu åter, sedan man på detta sätt i sjelfva hufvudsaken 440 D en 28 Mars f. m. förfarit, och då det gäller att till Konungen frambära resultatet af öfverläggningarna om densamma, nu liksom fruktar man att på ett manligt språk utsäga sin mening; utan man vill liksom insockra de antmr, man gjort, för att såmedelst göra dem så smakliga som möjligt för det Norska folket. Ett sådant handlingssätt anstår icke den Svenska nationen. Har man en gång på ett kraftfullt sätt uttalat ett omdöme, så bör man ock på ett kraft fullt, men dock värdigt, sätt frambära detta omdöme till sin Konung. Af de flera förslag, som till vår pröfning äro framlagda, synes mig Exped.Utsk:ts skrifvelseförslag vara det, som i berörde hänseende närmast upfyller sitt ändamål, och i ordningen derefter kommer det, som Hr Nordenfelt låtit upläsas. Uti båda dessa skrifvelseförslag säga nemi. K. 8t:r i bestämda ordalag, hvad de hafva att anmärka mot brödrafolket. De uttala ock deri hvilka förändringar de önska och detta sker uti ett tydligt och öppet språk, om hvars rätta mening något misstag ej kan upstå. Läser man åter Gr. Sparres förslag, så får man knappast veta, hvaruti anm:na bestå, och man saknar der alldeles hela den bevisning för deras riktighet, som både Exped.Utsk:ts och Hr Nordenfelts förslag genom de der anförda fakta innehålla. Detta är likväl en brist och det af en ganska väsendtlig art uti en skrifvelse af sådan vigt, som den förev:de. Uti allt, söm angår Sveriges inre angelägenheter, frambära ju K. St:r till Konungen alla de skäl och omständigheter, som ligga till grund för deras underd. framställningar, och hvarföre skola ej R. St:r på samma sätt uti denna fråga förfara? Då stå R. St:r bakom de ord, sorn blifvit uttalade.
Efter hvad jag har mig bekant, lära 2:ne gånger årligen af kronobetjeningen besigtning anställas öfver allt hvad till transporten hörer; bryggor, farkoster ra. m. sko'a befinnas i godt skick och egarne till dessa lära hafva samlat förmögenhet på sitt näringsfång. Sålunda skulle jag tro, att behofvet icke är, så alldeles trängande som desse värde ledamöter föreställt sig; och i alla fall, om afgjordt blifver, att inga privilegier hindra anläggningen af nya öfver far tsställen, så kan R. o. Ad. vara öfvertygadt, att sådane komma alt upstå. Frih. Raab: Jag skall endast, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, tillägga några lokal-uplysningar, och 1 Den 12 Februari. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 19 februari e. m. G03 seende till de nattvakter, som de der äro skyldiga att göra. Utsk. tillkännagifver också i sitt betänk, att hvar och en af dessa vaktdrängar äro skyldiga att under ungefär sammanräknadt _[ af äret förrätta vakthållning inom bankohusen. Således torde man icke med skäl kunna påstå, att den ringa lönetillökning Utsk. föreslagit varit för högt tilltagen. Gr Gyldenstolpe, Ant. Cahr.: Jag instämmer uti hvad Utsk. tillstyrkt och äfven i hvad Gr. Cronhjelm här anfört. Om något verks vaktmästare böra vara väl lönte, så är det bankens, till hvilka tjenster man måste förskaffa sig de ärligaste och pålitligaste som stå att få, emedan banken eljest kan göra ganska stora förluster. Således bör man icke göra deras löner så ringa, att icke pålitliga och dugliga personer söka dessa tjenster. Jemför man nu deras aflöning med den, som R. St. bestå de vaktmästare, som äro anställde hos RiksStm och Utskrn, der någon ovanlig duglighet och pålitlighet visserligen icke erfordras, så finner man verkligen att desse sednare i allmänhet hafva mera än de ständige vaktmästarne i banken.
För min del instämmer jag i motionärens önskan, att prygelstraffet inom hela Svenska aimeen måtte utbytas emot andra meia lämpliga straff, men att, om hinder deremot skulle möta, det under intet vilkor må kunna tillämpas såsom extra judiciel bestraffning, hvarigenom soldatens ära och välfärd öfverlemnas åt det enskildta godtycket, Serskildt bill lider jag Juslitiae-Ornbudsmannens förslag, alt hvad genom Kong!. Brefvet af 182-111 hlifvit i detta afseende stadgadt för bevärings-skyldige på öri Gotlland, må förklaras gällande, såväl i fredssom krigstid för hela rikets beväringsmanskap, och det desto heldr e, som rikets år 1812 församlade Ständer, vid åtagandet af bevärings-skyldighelen för landets ungdom, fästat det förbehåll, att detta manskap icke skulle underkastas andra militärisk» bestraffningar, än dödsstraff, cassation och arrest”. Med Herr Lector Wullmart förenade sig Herr Billström och Fredrik v. Zveigbergk från Skaraborgs län. STOCKHOLM, ecksteinska boktryckeriet, 1844. La" samtÅllm. Besv.- och Ekon -Utskottens Betänkande, N.-o i N:o 14. Ank. till Exp. Utsk. den a6 Nov. kl. 5 e. m. Betänkande> i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg uti samt förklaring af Kongl. Maj.ts Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket den 4 Maj 182^ samt Kongl. Kungörelsen den g Juni 18 3a. För vinnande af ändringar och tillägg uti samt förklaring af berörde författningar hafva motioner blifvit väckta.
Lagstiftaren skulle hafva åsyftat jemväl den inskränkning i användandet af bysättningstvång, att det icke finge äga rum för andra fordringar, än sådane, i afseende hvarå dylik påföljd för underlåten betalning vore genom särskild författning stadgad, nemligen dels i vexelmål och dels för fordringar efter löpande förskrifningar eller invisningar: att afsigten, alt låta bysättningstvånget fortfara för fordringar af alla slag, fastheldre syntes vara uppenbar, äfven derigenom, att föreskriften i 8 Kap. 2 § Utsökningsbalken, ”att den ej må för gäld bysättas, sorn har gods i riket, deraf han gälda och ”rätt göra kan”, blifvit bibehållen; men hvilken föreskrift, som, efter upphäfvande af de i samma Kap. meddelte stadganden rörande bysättning, så - IL St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844.
Skri/velse, tf-o 2oS. N:o 205. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a3 Jan. i84r. Preste-Ståndet den 23 — Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om vilkor liga utmätn ings-resolution er. (Lag-Utsk. Bet. N:ris 117 och 158.) S. A. K. Uti underdånig skrifvelse den 17 November 1834, androgo Rikets Ständer, hurusom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande plägade, utan gäldenärs hörande, utfärda vilkorliga resolutioner till ulmätuing för skulder, som grundade sig på auctions-inrop och dylikt, samt att dessa resolutioner, hvilka tecknades uppå lagsöknings-inlagan, innehöllo, det kronobetjent försländigades att, i händelse den uppgifne gäldenären ej bestridde rigtigheten af krafvel, eller deremot något invände, uttaga beloppet, jemte, af Kongl.
Sådant var äfven, före Christendomens införande, förhållandet hos fornverldens mest bildade folkslag, bos Greker och Romare, hvilkas alla folkfester hade ett religieust ursprung. Men Utskottet delar ingalunda Talarens tanka, 6 Besv. och Oecon. Ut sk. att det är för folkfestens skull, sora Christi Himmelsfärdsdag bör tålas. Utskottet, som i Christendomea gerna ville se mensklighetens högsta och egentliga Riddarhusordning, håller för, att det är Religionen, som adlar folkfesten, icke tvertom. Hvad vidare beträffar Trettonde da gen, den Motionairen önskar icke förflyttad ulan alldeles afskaffad, så gäller derom, till en stor del, hvad sorn redan blifvit anfördt om de tvänne nyssnämnde högtiderna. Dagen intager ett utmärkt rum i Christna kyrkans tradition, icke blott derföre, att den bevisligen blifvit firad, allt sedan andra århundradet, utan äfven och i synnerhet af det skäl, att denna högtid, under namnafEpiphania eller uppenbareisesfest, antyder mera än en märkvärdighet i uppenbarelsens historia. Grekiska kyrkan firade på denna dag minnet af Christi döpelse: den Catholska deremot de så kallade Tre Konungars högtid; hvarföre ock dagen i vår äldsta kyrkolag nämnes för vår Herres döpelsedag, den man ock kallar de helige Tre konungars. Dessutom firades dagen äfven till åminnelse af Christi första underverk. Det lärer icke kunna nekas, alt alla dessa händelser, som ansågos hafva inträffat på samma dag, ehuru på skiljda år, utgöra tänkvärda momenler i Religions-stiftarens lefnad. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL 3MITUM llU-ITtlltN Pil Dl' ®®®ILIL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. ÄNDRA SAMLINGEN. flfTr elntugen: Rikets Ständers Revisorers samt Justitice-Ombudsmans m. Jl:s till Rikets Ständer afgifne Berättelser.
Defammaö utgåenbe i fället fåfom €f>art3e#0igillat£E#afgift; 6;o af Den 27 2ipril, angåenbe änbring i ftabganbet, röranbe Crebit#upplaget. §• 31. fimenAKn ©eban be kinber blifmit utibanröjba, britha mott för ©ilfwer# utivcrimsen. utwej,jjngené begpnnanbe, bäfwe <281 fattat bejTut om SSanfené öpp# nanbe ben l ftftlibne Dctober till utwepliitg af ©ilfroer, enligt ben uti sDtyntbeflämning«*Sagen af ben l SERaré 1830 fafftällba grunb för tnlöfen af 33anfenö ©eblar; b^arjemte <3Bi fabgat ocb förf (a# vat, att; genom realifationené wetffManDe, någon förhöjD beräkning af räntor och patter ide får, unDer (>wat) namn Det mara må, äga runt, famt att, i följD Deraf, alla (Patter och onera, af IjwaD (lag och l>effafjfenf>et forn helft, fåleDeé äfroen inbegripna De räntor, hmtlfa i SorDeböcferna till wigt belopp i penningar äro utforDa, fiola, ifrån och meD Den Dag ©ilfroerutwcplingen tog fin början, beräfnaä att utgå efter enaljanDa grunD, font i ofmannämnDe ffllpntbeftämning*
Ja, när Josef varit i staden, har jag varit mer än lycklig. Jag har kunnat lefva blott i min lycka. Och när han varit frånvarande, så har jag visst saknat honom och kännt en viss sorg, men så många minnen, så många förhoppningar hafva gjort denna sorg ändå så ljuf, att jag för allt i verlden ej velat mista den. Jag har alltid varit lycklig. Dock hände i dag, när Josef satt vid min sida, att jag började gråta. Var det öfvermåttet af sällhet, som vållade dessa tårar, eller hvad var det? Josef vårdade sig icke om, att fråga efter dessa tårars orsak. Han blott kysste bort dem. Sedan vecklade han upp min upphäktade hårfläta och började leka med mitt utslagna hår. Jag blef nöjd deraf. Jag har läst att kärlek är det närmaste steget till vansinne. Jag har tviflande skrattat deråt, men troende skrattar jag icke mera. Blott det ville jag veta, hvarför icke menniskan på höjden af sin lycka blir vansinnig. Jag frågade Josef derom; han svarade, att sådana fall gifvits, men de hafva inträffat genom kontrasten emellan gränslös olycka och den högsta lycka. Och äfven då äro de högst sällsynta. Vidare sade han icke, utan vände talet på annat. Emellertid vill jag tacka dig, Gud, som icke låtit Celia bli vansinnig. Det är din nåd, jag skall tacka. Innan jag älskade, trodde jag att man i kärleken till en jordisk varelse glömmer bort sin Gud. Jag tror så icke mera. När själen blifvit fördubblad, huru skulle man då glömma att bedja och tacka Den, som skapat själarna? Visst är det dock sannt, att ofta under mina böner insmyger sig Josefs bild. Jag söker då förjaga denna bild och läser böner så många gångor, att Josef icke mer har öfvermakten. Och sedan, när jag är väl tillfreds med mitt samvete, somnar jag in så lugnt och drömmer de ljufvaste drömmar om Josef. d. 10 Mars. Hvad jag befarat rörande Axel, tycks verkligen på alfvar vilja slå in. Alltsedan Josef och jag kommo uti detta ömma förhållande (fy så pjåkiga ord!), har Axel icke varit sig lik. Nu är han så blek, så blek, som han än aldrig varit, fast han visst ej nånsin haft frisk färg.
Stånd hafva likaledes så långt tillhaka, som lag funnits och blifvit tillämpade i landet, ärft efter allmän lag, hvarföre jag icke kan dola den åsigt, som här blifvit framstäld, att äfven BorgarSt. skulle kunna åberopa sina privilegier i fråga om arfslagarne. Det är visserligen sant, att stadslagen är yngre än landslagen; men derföre icke något undantag från denna, ty den är dock deu första lag, sorn gällt för Borgare, och äfven den är äldre än något privilegium. Hvarken Borgare, Bonde eller Adelsman kan derföre åberopa privilegier såsom grund för deras arfslagar. Endast Pre steSl. kan det, emedan dess arfsrätt utgör ett genom särskild lag bestämdt undantag från lagens allmänna stadganden; hvarföre den också fått sin plats i detta Stånds privilegier. Man har sagt, att frälsemans arfslag vore ett privilegium, derföre alt deu i ett visst fall skulle innefatta ett undantag frän den allmänna lagen, och man har trott sig finna ett sådant undantag i Adelsmans rätt att i stad ärfva lösören efter landsrätt. Men, mine Hrr, äfven härutinnan finnes icke något undantag frän de i lagen uppställda allmänna reglorna för arfsrätten. De äldre lagarne, såsom stadsoch landslagarne, innehålla i detta afseende ingenting annat, än att i bondes hus ärfde son tvä lotter och dotter en ; och med bomle förstods dä hvar och en, som bodde på landet, med byaman åter, som i stadslagen omtalas, förstods hvar och en som var bosatt i stad, och der ärfde son och dotter lika. Men endast i stadslagen hade man förutsett det fall, att samma person kunde besitta egendom både i staden och pä landel. Derföre föreskref denna sistnämnde lag, alt borgare skulle ärfva efter landslag den egendom, sorn funnes pä landet, såvida den bestod af fastighet, äfvensom den lösa egendom, sorn ansågs nödig för fastighetens skötsel. Landslagen deremot teg alldeles i detta hänseende. Der fans icke något stad - 232 Den 8 Februari e. m. gande om huru med en på landet bosatt persons egendom i stad skulle förfaras.
Den 3 December e. m. men Rikets då församlade St:r funno sig icke kunna härtill lemna bifall. A denna fråga har vid innev:de Riksdag upmärksamhet ånyo blifvit fästad och R. St:r lära således icke kunna undgå att taga i betraktande, huruvida sådana omständigheter nu må förefinnas, som kunna föranleda bifall til! frågans lösning på ett sätt, som med vederbörandes belåtenhet kan förenas, utan att medföra någon särdeles kännbar rubbning uti en af Statsverkets extra ordinarie inkomster eller den, som utgår under namn af Charta Sigillat<E-medel. Men för den händelse att befrielse från skyldighet att med stämpladt papper förse utfärdade handlingar vid de tillfällen, då befordringar till embeten och tjenstebefattningar ifrågakomma, icke skulle kunna medgifvas, oaktadt, till stöd för denna befrielse, med allt skäl kunde åberopas den omständigheten att StatsRådets ledamöter icke äro förpligtade att belägga sina fullmakter med stämpladt papper, en lättnad, som således är Statens högsta funktionärer beviljad, men andre, dem i värdighet och inkomster underlägsne löntagare, deremot förvägrad, blir det ovilkorligen nödvändigt att kungörelsen, angående Stämplade pappers-afgiften samt hvad vid kontrollen och upbörden deraf bör iakttagas, undergår en revision på det att de nya paragraferna framdeles icke må komma att stå i strid med hvarandra eller de inflytande stadgarne blifva så otydliga, att deras tillämpning blir svår, om icke omöjlig, och ordalagen deri så tvetydiga, att de kunna tolkas olika af olika personer. Jag föreslår således vördsamt: l:o Att alla gg ställas i öfverensstämmelse med den nya myntförordn:n. 2:0 5 g: Att stadgandet om kartering af fullmakter, utfärdade från K. M., sålunda må förändras: Fullmakter samt derefter med fem procent å skillnaden emellan den löneförmån, som förut innehafts och den, som tillträdes; 3:o 11 § 2 punkten: Ej må upvist. Ansvare dock den myndighet, som utfärdat handlingen, att densamma blifvit rigtigt karterad.
Ridderskapet och Adeln väckte fråga, om skärpning i ansvaret för den Ämbetsman, sora tredje gången förbryter sig emot stadgandet, att utdragen eller gles stil icke får nyttjas uti Expeditioner, sora skola lösas; så befinnes att de för dylik förbrytelse nil bestämda böter böra åläggas ej med io R:dr för hvarje gång Domaren LagfÖres, utan med detta belopp för hvarje felaktig Expedition, som han befinnes hafva Utfärdat; och då genom detta stadgande i förening med den controll, som vederbörande HofRätter ega alt utöfva på inkommande Expeditioner, och den rättighet hvarje enskild part tillkommer att klaga Öfver en sålunda felaktig Expedition, att tillräckligt correctif redan synes vara utsatt för dylika förbrytelser samt detta ansvar står uti ett lämpligt förhållande tili de högre böter af 20 R:dr, hvilka uti ExpeditionsTaxan äro stadgade, i de fall då antingen lösen icke blifvit rigtigt tecknad å Expedition, som utlösas bör, eller påskrift - Lagutskottets Besånkandén. 113 skrift saknas, att Expeditionen utan lösen teller afgift lemnäs, finna Utskotten icke skäl att den härutinnan föreslagne förändring tillstyrka» Enär alla de Motioner, hvilka blifvit väckta angående ändringar uti nu gällande Expeditions-Taxa, ofelbart bordt påen gång och i ett sammanhang handläggas, samt af desse, en del till Lagutskottet enskildt och en del till Ekonomiutskottet blifvit remitterade; så tro Utskotten sig hafva rätteligen förfarit, då de till gemensam pröfning företagit dessa frågor , och anse den häremot gjorda anmärkning följaktligen böra förfalla» Utskotten kunna ej teller inse, att, på Sätt anmärkt blifvit, 'det tillhört Utskotten att utarbeta Förslag till en ny ExpeditionsTaxa, enär, med undantag af Herr Professor Bexells Motion, sorn åsyftat upphörande af ali Expeditions-löseii, de öfrige Molioiierne endast afsett partiele förändringar i nu gällande Taxa, till utlåtande hvaröfver Utskottens åtgärd således bordt inskränkas»