Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommilterade hade till bruksegarne framställt, huruvida de ville ingå på skattläggning och skatteköp af de Dylta bruk anslagna Östra och Hålahults Kronoallmänningar, i öfverensstämmelse med de om rekognitionsskogar gällande författningar, ulan särskild afkortning å ersättningssumman för tjenstbarheterna, men under förutsättning att den särskilda bevillningen för tillverkade varor försvinner; och som bruksegarne detta förslag antagit, hafva Kommitterade i underdånighet hemställt, att i sammanhang med den framställning, som till Rikets Ständer angående reglering af Dylta bruks förhållanden i öfrigt kunde komma att aflåtas, Ständernas uppmärksamhet måtte fästas på angelägenheten, att den bruket för tillverkade varor ålagda bevillning, hvartill anledningen då genom upphörandet af alla de särskilda och förmånliga förhållandena för bruket, komme att förfalla, försvinner, och detta bruk för framtiden befrias från erläggande af annan bevillning än den, som gäller för andra lika beskaffade verk. Efter Kommitterades beräkning skulle således den kapital-ersättning, som för minskningen af tjenstbarheter och öfriga förmåner borde Dylta bruksegare tillerkännas, utgöra: för grufvedagsverken 29,460: för vedprestationen 55,591: 17. 2f. för förändringen i sättet för tiondens utgörande 1,598: 41. 10. tillsammans 64,450: 1 1. s hvarifrån för svafvel-leveransens upphörande borde afgå 26,045: så alt bruksegarne kontant erhölle 58,405: 11. !• Kongl. Maj:ts Nåd.. Skrifvelse N:o i-0. 13 hvaremot bruksegarne yrkade: för grufvedagsverkena 29,460: för vedprestationen 47,541: 32.
På den öfre skifvan stå vattenkaraffiu, glas, aseptinflaska m. m., på den nedre — ungefär l % meter från golfvet och alltså i jämnhöjd med jungfruns arm, då hon sitter och sköter barnen — tvättfat, handkanna och tvålkopp. Från den undre skifvan ned till golfvet sitter en rynkad kappa af tunnt, blommigt tyg. Tvättstället är hvitmå- ladt. Att använda kommoder och lavoarer i barnkammare finner jag ytterst olämpligt. Äfven med iakttagande af mycken noggranhet är det svårt att hålla dem rena och luktfria, och dess utom innebära de en nästan oemotståndlig frestelse för dem, som sköta barnen, att där lägga in våta och begagnade barnkläder, hvilka då i de flesta fall få ligga kvar betydligt längre än det ögonblick, för hvilket de blifvit ditkastade. 1 l Framför tvättstället i mina barns rum ligger en gul oljeduk, l / » m. lång. Golfvet under densamma hålles därigenom torrt och rent. Det gör då ingenting, om man vid tvättningen råkar spilla vatten, och vid ombytet på de små kan man utan olägenhet kasta dit de begagnade kläderna. V i d badning sättes badkaret på oljeduken, hvars kanter då vikas upp och stödjas helt enkelt af några vedträn. På så sätt får man det kringplaskade vattnet samladt i oljeduken, som sedan vikes ihop och tömmes. Denna duk tvättas af och guides ren hvarje morgon. 1 Mellan sköterskans och barnens sängar ligger om nätterna en gångmatta, så att den förra ej behöfver gå på bara golfvet, när hon ser till barnen. Till byrån och bordet använder jag linnedukar; dessa bytas om, så snart de blifvit smutsiga. Nu ett par ord om barnkammarens skötsel i öfrigt! På morgonen när barnen äro klädda och lemnat rummet, företages städningen. Fönstret öppnas, och sängarna få en god stund stå ouppbäddade, så att sängkläderna bli genomvädrade. Lakanen skakas hvarje dag utanför fönstret. På barnens madrasser har jag lösa bomullsvar, som vid behof aftagas och tvättas. Sopningen sker med våt viska eller ock med en dammborste, öfverbunden med en fuktig trasa. På så sätt undviker man, att vid sopningen dammet står i högan sky.
Maj:t i Nåder funnit, det detta hemman borde intill nästa Riksdag förblifva i det skick det då var; och von Wahrendorff således dervid emedlertid bibehållas, emot fullgörande af det före detta föreskrifna vilkor med Spansk Får-afvels underhållande och öfriga skyldigheter; och arrbefallte Kongl. Majit i öfrigt Kammar-Collegium, att detta ärende hos Riksens Ständer vid blifvande Riksdag anmäla, hvilket ock Kongl. Collegium genom nu ankommet Protocolls - Utdrag till Riksens Höglofl. StändersStats utskott af den 28 sistlidne Februari fullgjort. Sådant är förloppet af de åtgärder, som , i anledning af Riksens Ständers hos Kongl. Majit gjorda underdåniga anhållan, blifvit, rörande detta hemman, vidtagna, och hvarom bilagde handlingar lemna närmare och omständeligare upplysning och utredning. Enligt hvad den förrättade och härhos i afskrift bilagde undersökningen innehåller, och Syne-Rätien sig jemväl yttrat, hår nu mera Bergs Rådet von “Wahrendorff så i anseende till Får-afveln sorn hemmanets byggnad och häfd samt Krono-Utlagor, fullgjort sina skyldigheter; £>.e Bandel. Den 7 Juli. och ehuru han icke finnes hafva erhållit ordentlig och behörig införsel i åbo-rätten till detta hemman genom dem, som derom ägt förordna; likväl och då han, sedan han af hemmanet genom framlidne Herr General-Lieutenanten Baron Duvalls öfverlåtelse blifvit innehafvare, straxt derefter om stadfästelse å åbo-rätten hos Landshöfdingen sig anmält,samt allt sedermera sina skyldigheter uppfyllt; ty har Kongl. Kammar-Collegium ansett honom framför andra böra vid hemmanet bibehållas så länge och intilldess derom af Kongl. Maj:t och Riksens Ständer annorlunda kunde blifva stadgadt. Kongl.
Dea 21 Januärii. i Grundlagarne, att fylla dem; hvarTid, om lån icke äro af nöden, låneutvägen icke eller behöfver vidtagas, 5:o Styrelsens såväl som enskiltes fordrade Statsbidrag, till mer eller mindre allmänna föremål. Vid pröfningen af dessa förslager, måste naturligen de, hvilka befinnas medföra allmän nytta, ingå i Statsreglerjngen; de öfrige, om sådane finnas, afslås. 6:0 Hvad RiksgäldsContoiret fordrar, för fullgörandet af sådane skuldliqvider, och räntebetalningar, som Rikets Ständer redan erkänt, och på RiksgäldsContoiret anvisat. Det vöre verkeligen ett sällsamt påfund, för bibehållande af förtroende till, Ständers beslut, om de härtill nödiga anslagen blefvo skiljde från Statsregleringen, och lemnades oafgjorde, då Rikets Ständer åtskiljas; det skulle i sådant fall komma att utgöra ett helt nytt slag af Credit-systeine. Herr Friherren yttrar: ”Jag har tagit ”mig den friheten visa Konungens rättighet, att efter den Mars låta afblåsa Riksdagen, när honom godt synes. Jag har ”ådagalagt, att den gamla bevillningens fortfarande derutaf blefve en följd; månne *'jcke härifrån uppkommer en positiv pligt* Den Ja nu a r i i. "att i första rummet stadga ett Bevillnings”belopp, hvarigenom Rikets Ständer åt"minstone försättas uti mera säkerhet, i anseende till den tid, som oundgängeligen "fordras, för de stora Samhällsangelägenheternas afgörande, på ett sätt, som ej "lemnar någon anledning till det olyckliga ”omdöme, att det möjligtvis varit förhastadt. ” Jag har redan uppgifvit de §§. i Grundlagarne, som bestämma formen och ordningen för Statsregleringens fastställande, och att detta alldeles icke kan förenas med Friherre Anckarswärds förslag. Men följom yidare Hr Friherren; han yttrar:
Cederström, Jacob: Exped.Utsk:s försök att motivera beslut, som inga motiver behöfva, har gifvit anleda. till denna öfverläggning. Efter det Exped.Utsk. uti det tind. svaret refererat jK. M:s nåd. skrifvelse, behöfde expeditionen icke innefatta mer än följande ord: R, St. hafva detta i öfvervägande tagit och genom votering i förstärkta SlatsUtsk. beslutat, att endast 36,000 r:dr för innevar. år må för ändamålet utgå. Dermed är allt hvad R. St. beslutat rätteligen och enl. grundlagen expedieradt. Jag hemställer derföre om propos. derpå, att efter ordet ”taget’’ måtte uteslutas hvad skrifvelsen innehåller, och i stället tillsättas: "och genom votering i förstärkta StatsUtsk. beslutat, att för ifrågavar. ändamål endast 36,ooo r:dr må för innevar. år utgå.” Frih. Sprengtporten: StatsUtsk. har tillstyrkt ett anslag af 60,000 r:dr, på grund af det motiv, att rubbning uti contracter med enskilda personer kunde blifva följden deraf, att detta anslag icke beviljades. Då nu StatsUlsk:s förslag blifvit af R. St:s förstärkta StatsUtsk. underkändf, så är det tydligt, att StatsUtsk:s motiver icke kunna användas för ett beslut, som är stridande emot det, för hvilket de blifvit begagnade; och Frih. Cederström har således riktigt anmärkt, att premisser och conclusionen stå i strid med hvarandra. Jag får derföre förnya min anhållan om återremiss eller ock begära att R. o. Ad. ville besluta, alt motivet utgår, och att R. St. blott i und. gifva K. M. deras beslut i ämnet tillkänna. Motivet kan icke användas, efter det icke är något motiv för beslutet. Gr. Frölich:
Då hvarken Konungen, högste befälhafvaren öfver krigsmakten, eller chefen för landförsvars-departementet, hvilken närmast Konungen förer befälet öfver arméen i fredstid, kunna personligen vaka öfver det sätt, hvarpå vederbörande chefer vårda ordning, disciplin och tjenstbarhet inom regementen och corpser, är nödigt att denna tillsyn utöfvas genom personer, ställde öfver nämnde chefer och med befäl öfver ett visst antal af dem, allt efter de landets områden, der krigsmakten är förlagd. Detta eger rum i alla land och lår en ökad vigt i vårt vidsträckta, der regementenas afskilda läge försvårar deras oftare sammandragning och hindrar krigsstyrelsens öfvervakande öga. Men denna tillsyn är äfven i vårt land icke ny. Af gammalt hade generalguvernörer öfver flera landskap uppsigt öfver trupperne, och Kongl, brefvet d. 27 Augusti 1685 gifver dem rätt att yttra sig öfver valen af officerare vid regementena. Men det första steg, som togs till en egentlig fördelning af arméen hemma i landet, var då Konung Carl XII den 20 November 1717 förordnade, att regementena till häst och fot skulle delas i 8 ständiga tilldelningar, ställda under generalpersoners befäl. Det var samma dag konungen förordnade, huru regementena skulle fördelas, då de i fältläger sammankommo. Organisationen upphörde likväl snart efter konungens död. Men då Konung Fredrik utnämnde kronprinsen Adolf Fredrik till generalissimus, och denne anmält »att fel i disciplin, ringa subordination, försummelse i exercis och militära ekonomien insmugit sig och till en del deraf härledde sig, att uppsigten ej varit som vederbort» förordnades den 6
Under sin skoltid och äfven vid början af studenttiden skref han åtskilliga belletristiska småsaker, dels i tidningar, af hvilka en benämndes ”Fenrisulfven,” dels i ett par häften under titeln ”Bolmörtens bok,” hvilka dock icke gjorde uppseende och sedermera af honom sjelf ogillades såsom helt och hållet omogna. Han har derom i ett bref till en vän yttrat: ”Som du väl torde erinra dig, var, då vi sist träffades, hela min själ riktad åt det satiriserande hållet. En vämjelse vid vissa föråldrade åsigter jemte ett ytligt, kanske till och med skeft uppfattande af några författare, hvilkas bitande hån, lediga och roande stil intogo mig för dem, utan att jag dock inträngde till djupet af deras tankar, hade verkat hos mig en lust att förhåna, nedrifva allt bestående, utan att jag dock visste hvad jag borde hålla mig vid. Bolmörtens bok – så till vida som den är min – vittnar härom. Den innehåller, för att begagna ett uttryck från den brukliga tidningsjargongen, endast polemik, men inga ledande artiklar. Det är tydligt att fortsättandet af denna bok numera är mig motbjudande. Den må förblifva ett fragment såsom den alltid varit.” Edvard Flygare hade grundliga kunskaper, icke blott i den romerska och grekiska litteraturen, som han älskade innerligt, utan äfven i ren matematik, astronomi och fysik. Statsvetenskapliga arbeten utgjorde under sista tiden hans käraste studium. Ehuru han icke var stark, väcktes äfven i honom någon gång det nordiska berserkalynnet, dock, märkvärdigt nog, icke af vrede, utan af fröjd, hvarvid han kunde öfverlemna sig åt de mest barnsligt barocka utbrott. Hans lynne syntes kamraterna underligt och bizarrt. Inom hans själ jäste säkert starka lidelser och i hans hufvud mäktiga tankar – kanske också sjukdomsfrön grodde i honom. En af hans närmaste kamrater har yttrat: ”Han ådagalade mera skarpsinne än djupsinne, mera qvickhet än känsla, mera esprit än geni och gemüth. Han älskade mera det romaniska, än det germaniska elementet. Imellertid var han förtjust i Atterbom.”
Om ett LagUtsk. skall på vanligt sätt sammanföra alla anmärkmr, som inom RiksStm göras emot ett förslag till ny lag samt dem slutligen i förstärkt Utsk. afgöra, så ser man för sig icke blott ett ändlöst arbete, utan äfven såsom resultat deraf ett ganska ofullkomligt lagverk. Detta synes mig kunna förekommas derigenom, att ett LagUtsk. (utan att det derföre förstärkes på sätt, Const.Utsk. här föreslagit) som under pågående riksdag icke hinner alt fullborda sitt arbete, må kunna fortsätta detsamma äfven efter riksdagens slut. Men för att kunna göra detta, är det nödigt, att ett sådant Utsk. äger någon ledning för sitt arbete, och denna ledning erhålles i min tanka bäst derigenom, att EL St. sjelfve förut hafva antagit vissa hufvudgrunder, i öfverensstämmelse med hvilka de åstunda att Utsk:s arbete må vidare kunna fortgå. Om nu LagUtsk. således får sig vissa gifne hufvudgrunder tillskickade, så ser jag icke något hinder för att ett sådant Utsk. må kunna fortfara med sitt arbete äfven efter riksdagens slut, äfvensom jag icke eller, för den händelse att Utsk. skulle hinna alt fullborda sitt arbete till nästa riksdag, ser något hinder för Rikets då sammanträdande Ständer alt antaga eller förkasta ett sålunda ut arhetadt förslag; men att deruti göra ändringar och på såsätt för inta hela användandet af den form, hvaruti efter min åsigt iuneslutes den enda möjligheten att få en sammanhängande lag, dertill må de icke äga rättighet. Jag hemställer derföre, om icke, då man å ena sidan inser olämpligheten deraf att, på sätt Utsk. tillstyrkt, R. St. skulle delegera sin makt, och å andra sidan finnér omöjligheten af att under nuvarande former kunna utar 9 H. 70 554 Den 18 April e. ra. beta ett lagförslag och gifva det den helgjutna form, sorn en lag måste hafva, man skulle anse nödvändigt att utfinna en sann medelväg, på hvilken man kunde komma till det äskade målet; och är del af sådan anledning, som jag tager mig friheten föreslå R. o. Ad. att återremittera Const.Utsk:s mern.
Hos prestens var hon som barn i huset, på herrgården kunde hon komma och gå, när hon ville, och när villorna började växa upp omkring stränderna, och herrskaperna från Stockholm flyttade ut och bodde där öfver somrarna, då kom den ena finmålade roddeller segelsnipan efter den andra och lade till vid ön. Och altid stod mor Lena på strand och neg och förfasade sig öfver, att hon hade fått så rart främmande. Mor Lena var enka och hade en enda pojke, som hette Karl Johan. Utom när han gick i skolan, hade han altid bott ensam med modern ute på den lilla ön, och utom herrskapsfolket, som hälsade på, hade han sällan sett någon annan människa. Ty det var just ingen, som ofta steg i land på Rågholmen. Mor Lena var nog vänlig, och på kaffe bjöd hon altid. Men det var ändå ingen, som vidare brydde sig om att fara dit, i stället var det mången, som såg snedt på mor Lena för de många fina bekantskapernas skull. Karl Johan gick för sig själf och stälde på backarna. Han bar in vatten och ved, metade fisk och låg ute på sjön och kånkade med den gamla skötekan, som fadern brukat ro i, medan han lefde. När han fick se folk, sprang han och gömde sig bland buskarna som en liten vilde. Och när de rodde bort igen, stod han bakom ett träd på strand och såg efter dem, undrande, hvart alla båtar, som rodde omkring på vattnet, kunde ta vägen. Skolan gick han igenom, och läste fram sig för presten, gjorde han. Och ändå var det knappt, att han kände till mer af världen än stugan och potatistäppan, grandungen, som växte på ön, klippan, där han brukade meta aborrar med en knappnål till krok, och fjärden, som han var rädd för, när det blåste hvita vågor. Katekesen hade han aldrig varit styf i. Han kunde aldrig lära sig hvarken att läsa utantill eller svara på förståndsfrågor, och hade inte mor Lena varit hos presten och gråtit och bedt, så var det många som sade, att han inte hade fått gå fram. Fram kom han emellertid, och det var det enda Karl Johan brydde sig om. Ty en sak kunde han i alla fall, och det var räkningen. Det hade skolmästarn själf sagt honom.
Lag-Utskottet, till hvars handläggning berörde Memorial blifvit remitteradt, har, vid öfvervägande af hvad deruti är vordet föreslågit, funnit, att enär, enligt Kongl. Kungörelsen den 6 April 1810, vid det Bonde-Ståndet afstått från sin exclusiva rättighet till besittning af Bergsmanshemman, det förbehåll dervid dock blifvit gjordt, att sådant icke skulle föranleda till rubbning af samma hemmans natur, så blifver ock deraf en klar följd, att hvilken som hälst blifver innehafvare af ett så beskaffadt hemman, den samma ovillkorligen åligger att fullgöra alla de skyldigheter, som hemmanet åtfölja, och att således bemälte blefne innehafvare, är pligtig att, ehvad han finner för sig lägligt och nyttigt att med de öfrige hemmans innehafvarne i hyttelaget begagna sin rättighet till tackjärns blåsning uti hyttan, eller icke, hvilket på hans fria val måtte få ankomma, i alla fall i den mon, som Lag - och Besvärs■ Utskottens Betunkanden. 127 hans hemman tillkommer, med de öfrige hyttedelägarne deltaga uti kostnaderne och arbetet till nödvändige byggnader och förbättringar vid hyttan, den samrnas värmande för hlåsningens verkställande, med de flere skyldigheter emot hyftelaget, sorn ifrån hemmanet äro oskiljaktige; Och vid ett sådant förhållande anser Utskottet det icke blifva behöfligt, att, genom någon särskildt meddelande Författning, föreskrifva omförmälte åligganden, dä skyldigheten af deras uppfyllande icke bör komma i fråga, och, vid åsidosättandet deraf, för öfrige delägarne i hyttelaget är öppet, att lagligen tillhålla den tredskande till fullgörandet; på hvilken grund Utskottet jämväl finner sig icke äga anledning tillstyrka bifall till det om en sådan Författnings utfärdande väckte förslag. Riksens Hoglofl. Ständers närmare granskning varder detta vördsamt understäldt. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande, angående föreslagit förbud emot ali utborgning af Bränvin.
I denna rol hade hon tagit ett stort steg framåt och lofvade bli ett verkligt stöd med tiden för de stora hjeltinne-rolerna inom opera-serians område. En lycklig framtid strålade henne till mötes, men — hur mycket lyckligare är ej den unga sångprestinnan nu, ingången i det allra heligaste! Fröken Oselios Valen tine de Saint-Bris har af pressen fltt det mest skiljaktiga mottagande. Somliga blad andas hänförelsens högsta eld, andra predika bot och bann. Här funnos ock i ovanlig grad samman flockade en mängd förtjenster och en massa fel. I andra akten visade sig Valentine på parktrappan i en illa sittande ridkostym, påminnande om en lindanserska, ej ens ridspöet fattades. Mademoiselle de Saint-Bris på audiens hos Hennes majestät Drottningen af Navarra med ridspö i hand! Och hvilkén rcvérence de cour! Den påminde osökt om när sm&amp; flickor leka främmande och ha sina » barn » med sig: » Nig nu, lilla Elta; ti tå del ja! », knipande de små olyckliga stelbenta dockorna om magen, b9jande dem framstupa. Fröken 0: s olyckligt stupande gång gjorde sig i denna scen ofördelaktigt bemärkt vid sidan af fru Östbergs korrekta uppträdande. Med sitt: Ah non resta per mc piu speranui! började frk. O. fbr aftonen sina rampattacker, som sedan kommo igen i hvar akt och består däri, att sångerskan hastigt skiljer sig från de andra och prestissimo tager plats öfver lampraden, vanligen utsträckande venstra handen inåt salongen med de tre mellanfingrarne ihop, tummen och lillfingret ursinnigt stretande hvar åt sitt håll. Spelet i denna akt var tokigt. Valentine bör mer beherska sig inför denna massa nyfikna blickar, och hennes smärta bör ännu vara den halft försagda ungmöns. Frk. O. fick accenter passande Venus vid Tannhäusers jordlängtan: Så gå eländiga, du har mig aldrig älskat då etc. Den präktiga rösten gjorde i ensemblen god verkan, ehuru pasäagerna föllo tungt vid sidan af fru Ostbergs, en mindre väsentlig sak, för resten.
» Kopparbergs » Ingeborbo » 4,000 » 368 » » »11 » 1. Morgårdshammar m. m.» 3,000 » 2,966 » » » 1 » 1. » Gefleborgs » Svedja m. m » 4,000 » 220 » » » 19 » 1. As 1,066 » 700 » » » Ii» 1. » Jemtlands Hacksjöåsen » 4,666 » 100 » » » 46j » 1. Gässlösa » 3,000 » 3,000 » » » 1 » 1. » Kalmar Slifshult » 6,666 » 480 » » »14 » 1. Y. Skedebäckshult » 1,780 » 1,046 » » » 1j » 1. » Hallands » Karup » 1,200 » 115» » » 10| » 1. Gungvala » 1,888 » 2,300 » » » 1 » 1 j. 77 Enligt uppgifterna från Hypoteksföreningnrna och deröfver upprättadt sammandrag (bil. litt. E) förhålla sig de i samma uppgifter omförmålda egendomars hypoteksvärden till 1856 års taxeringsvärden sålunda: Stockholms Upsala Södermanlands län J) » såsom n 1,457 till 429 » 1.252 » 559 146 298 eller » » ungefärl. såsom 2i till » » 3 » » » 4 » 1. 1. 1. Jönköpings » 2,694 » 553 )> n » 4 -j » 1. Östergötlands Elfsborgs jemte Göte)) » 6,394- » 1,836 » r> » 34 » 1. borgs och Bohus » » 5,289 » 1,671 « » » 3 » 1. Hallands » » 1,101 »> 260 » » » 44 » 1. Malmöhus o. Kristianstads » » 6,303 i> 1,903 n D » 34 » 1. Samma ojemnhet, sorn sålunda i visar sig i beskattningen af fastighet, röjer sig ock i afseende å beskattningen af rörelse.
För icke längesedan hafva Fullmägtige i RiksgäldsContoret besvarat en remiss från StatsUtskottet angående inredning af RiksgäldsContorets hus till Samlingsrum för de 3:ne Ofrälse Stånden. Ärendet togs då i noga öfvervägande; ritningar och kostnadsförslag uppgjordes, enligt hvilka nödige samlingsrum skulle med föga betydlig kostnad kunna i berörde hus beredas ej allenast åt nyssnämnde 3:ne Stånd, utan äfven åt de Ständernes Utskott, som ej redan hafva bestämda rum. Till och med för Archiven skulle erforderligt utrymme blifva tillgängligt. Jag hemställer derföre, om vi ej böra låta RiddarhusUtskottets Memorial hvila på bordet, till dess StatsUtskottets förslag i förstberörde afseende hinner tili pröfning förekomma. Herr Ribbing, Arviel: På de skäl, som den sistej värde Talaren anfört, förenar jag mig med honom att begära frågans ytterligare hvilande. I anledning hvaraf Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förkla - 38 Den 8 Maji. rade, att, då flere Ledamöter begärt, att RiddarhusUtskotlets Memorial måtte ytterligare få hvila på bordet, kunde sådant enligt 49 §• Riksdagsordningen, icke förvägras. Herr Rosenquist j Fredrik Leonhard: Det är anledning till anmärkning emot Föredraganden af Ecclesiaslikärender, hvarå remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas. Hvarjemte Herr Rosenquist till protocollet aflemnade ett tili ConstitutionsUtskoltet adresseradt försegladt convolut. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att berörde anledning till anmärkning komme, att, enligt 29 §. Riksdagsordningen, jemte ProtocollsUtdrag derom, till ConstitutionsUtskottet afgå.