Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, i stället för den anmärkta, allt för inskränkande tillämpningen och den i allt fäll ringa vinst, Statsverket pä sådant sätt kunnat beredas, något missförstånd i motsatt riktning kunde af det föreslagna tillägget vara att befara, vill det likväl synas Utskottet, som slatsförlusten dervid alltid mäste blifva obetydlig och mera än uppvägas genom upphörandet af den allmogen, såsom sådan, hittills medgifna befrielse och lindring. Utskottet vidblifver således sitt i delta hänseende afgifna och af två Stånd godkända förslag, samt inbjuder Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet att dermed sig förena. Vidare har Borgare-ståndet vid rubriken Pr est-attester, ogillat det af Utskottet föreslagna tillägget ”då de icke, såsom bilagor, liro kartering underkastade”; hvilket Borgare-ståndets beslut står i sammanhang med dess vid § 4, mom, 1 uttryckta åsigt, att bilagor alltid skulle vara afgiftsfria. Derest Borgare-ståndet, antager Utskottets inbjudning att frånträda sistnämnde åsigt, lärer ock Borgare-ståndet finna sitt bär ifrågavarande, från Utskottets af öfriga Stånden godkända förslag afvikande beslut böra förfalla. Rubrik en veder häftig hets-betyg, sorn skrifvas pä /aneb and ling ar hade Utskottet från äldre författningar bibehållit oförändrad. Men Borgare-ståndet har beslutat föl jande förändrade lydelse: Vederhä/lighcts-betyg, som skrifvas på företedda förbindelser. Då denna sednare redaktion fullständigare uttrycker hvad med stadgandet afses och sålunda bör gifvas företrädet, hemställer Utskottet till Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-stånden, att de mätte antaga rubrikens af Borgare-ståndet beslutade lydelse.
För (ikedagsverken: åren 1827—1836 1 R;dr 30 sk. 10 r:st. » 1837—1846 1 » 28 » — hvaremot medelpriset å tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, utgjort: åren 1827—1836 7 R:dr 7 sk. — » 1837—1846 8 » 15 » — Stats-Utskottels Utlåtande, J\i 92. 47 Detta förhällande är ännu mera i ögonen fallande, om, i stället för tio års medelpris, markegångspriserna ä dagsverken och spanmäl för vissa år sammanställas, t. ex. å Dagsverken: å Tunna spanmul: år 1844 26 sk 6 R.dr 8 sk. — » 1845 26 » 10 » » 4846 26 » 10 » 45 » 4 r:st. » 1847 ' 24 » 10 » 5 » 4 » o. s. v. Hvarje skatteförenkling, der vissa räntepersedlar skola förvandlas uli eller uthytas mot andra varor eller hufvudränte-persedlar, torde, i följd af föränderligheten i priset å dessa sednare, alltid blifva till sina följder ojemn och obillig; men då skatteförenkling tillika blir skatteförhöjning, hvilket ovilkorligen inträffar derestdagsverks-räntan, som för hela riket blifvit af Kammar-kollegium beräknad till det betydliga beloppet af 470,158 R:dr 55 sk. 2 r:st. årligen, skall till spanmål eller smör förvandlas, hvarken vill eller bör jag med min röst bidraga till fram gång åt ett förslag i denna vådliga syftning. Flere ledamöter inom Utskottet, tillhörande de två första Stånden, hafva väl påstått, att det resultat, hvartill Utskottet nu kommit, skulle utgöra ett bland -de aldraförträffligaste, våra Riksdags-annaler förmådde uppvisa. Jag tror deremot, att 1854 års Ständer derigenom skulle tillvinna sig en bedröflig; och föga önskvärd ryktbarhet.
N:o 34» i anledning al gjorda anmärkningar vid Bet., N:o 8, angående åtskillige föreslagne förändringar i gällande Författningar om personers af arbets-classen förpassande m. m., lades till handlingarne; N:o 35, öfver gjorda anmärkningar vid Bet., N:o 6, i anledning af föreslagne förändringar och tillägg till Kongl. Maj:ts Lego-Sladga för husbönder och tjenste-hjon, den a3 November 1833: Ståndet antog den af Utskottet, i Utlåtandet N:o 35, föreslag na förändrade redaclion af sista momentet 6 §• i i Art. af Lego-Stadgan, och lade i öfrigt samma Utlåtande till handlingarne; N:o 36, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o io, i anledning af väckta motioner, om nedsättning, ändring och förklaring i Kongl. Majrts förnyade Nådiga Taxa på Expeditions-lösen den i5 Maji 1821, lades lill handlingarne; N;o 3y, om utfärdande af ett allmänt stadgande, angående val till Organist, bifölls; N;o 38, i anledning af väckt motion, om upplifvande af 2 Cap. 8 §. i Kongl. Fiskeri-Stadgan den f4 November 1766, bifölls; och N:o 39, öfver vackt motion om afskaffande af så kallade handklofvar, blef af Ståndet bifallet, S. D. Föredrogos å nyo och lades till handlingarne Stats-XJtskottets följande Berättelse och Memorial:'’ N:o 38a, ofver verkställd revision af Kongl. Mynt-Verkets räkenskaper för år i83i; N;o 383, i anledning af erhållen återremiss på Utlåtandet N:o 32 r; Nro 384» i anledning af erhållen återremiss på Utlåtandet N;o 320; Nro 385, i anledning af erhållen återremiss på Utlåt.
Herr Hjertås, Lars, denna dag väckta motion, med förslag till åtskilliga förändringar i lego-stadgan samt motsvarande §§ i allmänna lagen; Prot.-Utdrag den 3 December 1856. 87 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: 1:o Friherre Hjertås, Fredrik Philip, denna dag väckta motion, angående nedsättande af en kommitté för revision af 1842 års Folkskole-stadga, med hvad i öfrigt till folkskole-väsendet hörer; 2:o Herr Ter smedens, Nils, denna dag väckta motion, med förslag till förekommande af missbruk af stängsel öfver allmän väg; 3:o Herr Muncks, Bror Gustaf Reinhold, denna dag väckta motion, om den af förre Löjtnanten Törnsten i Norrköping inrättade enskilda läroanstalts godkännande såsom jemförlig med högre elementar-läroverk; 4;o Friherre Stael von Holsteins, Fabian Wilh., denna dag väckta motion, om föranstaltande af utredningar i ändamål att derpå grunda bestämmande af afgifter, genom hvilkas erläggande kronoskjuts-skyldige hemman kunde befrias från utgörande af sådan skjuts under fredstid; 5:o Densammes, denna dag väckta motion, med förslag till förändrade grunder för allmänna vägars indelning till rödjande och underhåll. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Siats-Utskottets Utlåtande N:o 7, i anledning af väckt fråga om införande i Tidningar ne af sammanfattningen utaf RiksStåndens förhandlingar samt särskilda kansli-biträdens anställande för sådant ändamål.
Till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad 403,000: — » fortsättande af fästningsbyggnads-arbetena vid Carlskrona, Marstrand och Waxholm 432,000: — » befästningsarbetena vid Slite å Gottland 133,000: — 3:o För Beklädnads-behof. Till underhållande af beväringsmanskapets beklädnad i anledning af föreslagen utsträckt exercis beräknas årligen 189,000 R:dr; men då, till följd af beväringspligtens framflyttande ett Transport R:dr R:mt 1,319,380: — Bil. 3 lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1836. 161 Transport R:dr R:mt 1,519,380: — år senare, ett års exercis med detta manskap jemväl skulle inställas, hemställer jag i underdånighet, att tillökningen må begäras endast för två år, med 378,000: — 4:o För Fällbrygge-utredning. Till materialiers anskaffande . 30,000: — i stället för af Chefen för Ingeniör-korpsen ifrågaställa 45,000 R:dr. 5:o För Topografiska Korpsens arbeten. Till fortsättning af dessa, för beredande af tillförlitlig kännedom om landets ortförhållanden särdeles angelägna arbeten begäres enahanda anslag som vid förra Riksdagar, eller . 54,000: — 6:o. För Arméens pensionering. Till detta för Arméens personal högst vigtiga ändamål tillstyrker jag i underdånighet måtte begäras ett årligt kreditiv, som förslagsvis nu kan beräknas lill 150,000 R:dr årligen, 450,000: — Alla ofvanstående extra anslag, utgörande tillhopa 2,431,380 R:dr Riksmynt, föreslås att utgå under åren 1858, 1859 och 1860, med en tredjedel eller 810,460 R:dr årligen. Deremot torde till utgående för en gång i Nåder äskas följande extra anslag:
Landtmannen kunna erhålla én större fördel genom tillvinnandet af en mera exclusiv bränvinsbrännings.rättighet Utom det jag tror: att fylleriet snarare är i afän tilltagande; att en bättring af tvång aldrig blir någon sann och varaktig bättring, och att en öfverdrifven inskränkning i tillgången på bränvin således endast skulle leda tiil ökade begär, sorn åter, då bristen inom landet icke kunde fyllas, skulle föranleda till bränvinets eller annan surrogerande drycks införande ifrån annat Land, tror jag tillika, att det enda sanna correctivet emot detta onda, är en högre moralisk bildning, att denna hufvudsakligen vinnes genom upplysning och exempel ifrån de mera bildade classerna, och att bättringen på denna väg säkrare vinnes under menniskans fria handling, än genom några andra tvångslagar, än sådane, som bestraffa öfverträdelserna af ordningens gränsor. Lika litet kan jag förlika mig med den tankan, att en inskränkning uti bränvinsbrännings-rättigheten skall blifva nyttig för Landt, mannen. Då Statens kraf af icke minskad in - Jiil.t'Eevilln,' Lag-och Oecrltsk. Eet N:o 6. 37 J<omst och allmänna röstens fordran på högre beskattning å bränvinstillverkningen skulle tillfredsställas genom beskattningens fördelande på ett färre antal bränvins pannor och sålunda mera betungande falla på den egentliga husbehofs-bränningen, vore Landtmarmen troligen lika litet belåten därmed, som att alla de, hvilka nu bränna utöfver egen spannmåls-production, ypphörde att öka antalet af spannmåls-köpare, hvilket förhållande, i förening med en, i inon af inskränktare bränvinsbränning , tilltagande öfverbehållqing af spannmål, måste nedtvinga spannmålspriset till vida mindre båtnad för Landtmannen i allmänhet, än hvarföre ersättning kan vinnas genom ett högre bränvinspris; och då en inskränkning uti bränvinsbränningen jemväl skulle göra det mindre lönande att till denna förädling använda Potatoes, skulle hågen för odlingen af denna nyttiga men icke magazinabla växt härigenom aldeles qväfvas.
Jag har mig lin bekant', att a:ne Stånd delat min åsigt, att man blott bör i allmänhet bestämma benämningen eller omfattningen af departementerna, och skulle derföre tro, att både lid och öfverensstämmelse i IliksStrns beslut vunnes, om man inginge på min propos., hvars syftning jag nu hoppas hafva så tydligt förklarat, att det ej lärer vara möjligt för någon att derom misstaga sig. Gr. Horn: Jag får endast vördsamt fästa uppmärk ’ samheten derpå, att den redan, afslutäde discussionen åter synes börja, och hemställer derföre, om vi ej kunna erhålla Hr Gr. o. Landtmts propos. i ämnet. Hr von Troil: Jag tager mig friheten fästa uppmärksamhet derpå, att Hr Gr. o. Landtm, redan framställt en propos., hvilken Hr Gr. o." Landtm, förklarat sig hafva funnit besvarad med ja. Således mäste dervid bero eller också den ifrågaställda voteringen försiggå. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan Hr V. Hartmansdorff afstått från sin begäran om votering , ansåg H. Ex. den sednast framställda propostn vara af K. o. Ad, bifallen. It. o. Ad. hördes häruti instämma. Fortsättningen af pröfningen utaf Constit.Utsk:s inemor. Nro 34 uppskjöts till cftermiddagsplenum. H. K, o. Ad, åtskiljdes kl. 4 e> hain fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Måndagen den G October 1834. Plenum kl. 5 e. m. Fortsattes den i förmiddagsptenum började pröfningen af Gonstit.Utskts memor, N:o 34 med förslag till grundlags - 'Den 6 O c t o b e r e. m. lii ändringar, åsyftande en ändamålsenligare organisation af Statsrådet. resta mom. af 6 § Reg.formen. Frih. Cederström, Jac.: Emot heslutet Om den gemensamma tanka, att Just.Statsministern icke må tillika vara ledamot i Högsta Domstolen, reserverar jag mig.
Ja! jag känner ett helt Riksstånd, som jemte många andra, ännu mera storsinta och storartade, upoffringar för det älskade fäderneslandet, år 1810, åtog sig att erlägga en skatt, derifrån detta Stånds ledamöter och deras förfäder under sekler varit befriade. Denna skatt var — mantalspenningarne. Detta Stånd var — det, hos hvilket jag nu anhåller, att det måtte, med bibehållande af tungan å egna skuldror, lyfta den från den Svenska arbetarens. Jag begär återremiss af Betänk. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Under loppet af de Den 23 Mars f. m. 425 Riksdagar, som jag bevistat, har jag alltid funnit,detta Stånd serdeles ömt i fråga om bibehållande af de s. k. grundskatterne. Det var derföre jag i går med ledsnad såg, att en del af desamma genom R. o. Ad:s beslut försvan: men då banan en gång blifvit beträdd, är det naturligt, att föga utsigt finnes,- att den icke skall fortsättas och att äfven borttagandet af denna skatt småningom skal! beslutas. Jag ber att få fästa Ståndets upmärksamhet icke allenast på borttagandet af dessa 20,000 R:dr, utan äfven på den verkan de åstadkomma bland den befolkning, som skulle erhålla lindring i sina skattebördor. Detta förhållande har Frih. af Schmidt ganska klart påpekat, men jag ber att det Höglofl. Ståndet behagade i minnet fästa hans yttrande. För hvar och en, som har någon erfarenhet af den tjenande klassens tillstånd på landet, är det ganska väl bekant att de, som icke ega någon husbonde, hufvudsakligen falla kommunen till lunga och besvär, ty de kunna naturligtvis lika litet som hvar och en annan person undgå att hemsökas af olyckor och bekymmer. De lagstadde tjenarne hafva husbönderne att vända sig till och kunna af dem erhålla hjelp och råd; de andra deremot falla vid första motgång kommunen till last. Man har sagt att mantalspenningarnes borttagande icke skulle medföra något ondt. Hr von Kock yttrade detta och ansåg som en paradox att skatternes nedsättning skulle åstadkomma lättja.
Oarbetade ben begagnas, såsom man vet, allmänneligen till gödningsämne vid åkerbruket, och dessutom till direct beredning af ett ganska födande näringsämne för menniskor. Bruket af bensvärta för socker-reningen har gjort största förändringen i benpriset oell bentillgången. Här i landet börjar man ännu helt småningom att tillegna sig denna upptäckt, och likväl yppar sig redan benbi ist för tillverkarne af bensvärta, sedan man fått vana alt årligen utföra ur landet stora massor af oarbetade ben, under det vi sjelfve, med större tillgång på brännmaterialier, sedermera återköpa landets benproduetion af utlänningen, i form af bensvärta. Jag får derföre föreslå, alt Ridderskapet och Adeln måtte instämma i BorgareStåndets beslut, eller såsom alternatif bestämma utförseltullen å hvarje Lispund till 8 sk. Herr Cederschjöld: Jag hade verkligen trott den tid vara förbi, då man genom tullförfattningar ville gynna den ena näringen på den andras bekostnad, eller göra somliga medlemmar-skattskyldige till andra. Jag kan icke se, hvarföre de, sorn vilja sanda kreatursben, skola nödgas afstå deni till underpris åt Sockerfabrikanter. Jag till - 394 Den 3o O el o ber f. m. slyrkcr derföre så mycket heldre bifall till Utskottets förslag, som det redan innefattar 3i procents tull på varan, och den, som behöfver dessa ben för sitt sockerbruk, må i min tanka gerna concurrera med utlänningen, . Herr Tham: Det finnes förmodligen flere slags ben, som icke kunna användas till föda, såsom af hästar, vilda djur m. m. Och jag tror att Utskottet någorlunda gått en medelväg. Jag vill dock icke bestrida den förhöjning Friherre Åkerhjelm föreslagit; men jag väntade icke, att nu få höra framställningar om förbud, sedan Ridderskapet och Adeln i förra Plenum afslagit denna princip. Att sätta 8 sk. export-tull på ben, vore alldeles principvidrigt och endast, att göra den fatlige skattskyldig till några få fabrikanter, samt betaga honom den lilla förtjenst, denna industri i senare tider kunnat gifva.
Gerna ville jag med dig, Joli, sända den dyrbara ringen, hvilken han nödgade mig att emottaga, men hvilken Jussuf redan erhållit med löfte, att den säkert skulle komma i hans händer. Det tunga gullet skulle kanhända några ögonblick längre uppehållit brefbäraren på hans luftiga ban.” Hvarje mening, som jag ur denna skrift utletade, uppfyllde mig vexelvis med sorg och glädje. Jag häpnade öfver Jussufs ondska. Fanny! hur var det möjligt att du kunde mer tro en bedragare än din Rustan? Ej engång den i brefvet omtalta ringen hade han framlemnat. O att jag dock ifrigare hade bemödat mig att lära hennes språk: då hade jag upphunnit henne på vägen, eller aldrasist i Bombay! Mitt bröst fylldes af en salig vällust, då jag i de sista afskedsorden läste den icke otydliga bekännelsen om hennes kärlek; men nu måste hvarje gnista af förhoppning om min oskuld eller ånger slockna i hennes själ, då jag ej efter denna, ehuru förmodligen halft oafsigtliga vink hastade till hennes fötter; ty hon tycktes intet ögonblick tvifla, att, då jag temligen drägligt talade hennes språk, jag äfven ej skulle förstå hvad derpå vore skrifvet. Med en helig ed lofvade jag min Fannys minne, att evigt lefva för henne, och för hvarje annan qvinnas behag stänga det bröst, hvarest hennes bild evigt bodde. Så begrof jag mig i den djupaste enslighet: ingen mensklig varelse utom min far vågade beträda min ö. Hvad jag dagligen behöfde för att förlänga mitt ödsliga lif, aflemnades hvarje morgon i templet på Salomos kulle, hvarifrån jag sjelf afhemtade den lilla korgen. Mitt enda sällskap voro de båda hjortarne, den trogna fågeln och blomsterna. De härjade sängarna hade jag besått med ännu skönare växter. De uppblomstrade herrligt, men glädjens ros blomstrar aldrig mer i ett förtorrkadt hjerta. Jag erinrar mig ej, huru många veckor och månader af detta ensliga lif försvunnit – under hvilka häftigheten af min saknad småningom öfvergick till ett stilla svårmod – då jag en dag öfverraskades af min fars besök.
Maj:t, i anledning af denna reglering, funnit för godt att af Rikets Ständer äska; och äfven om den i sammanhang med regleringen bestämda rättighet för Bergmästare till reseoch traktaments^ersättning hänföres lill användandet af det förra anslaget, kari dock icke såsom säkert antagas, att dessa, utgifter skola öfverstiga det belopp, hvartill öfverskotta å anslaget till Bergs-kollegium samt det besparade ljuspenninge-anslaget till samma embetsverk tillsammans skolat uppgå. Anledning till anmärkning saknas således äfven i detta hänseende.” Vid 8:de punkten: Af Herr Grefve Lagerbjelke, hvars mening är biträdd af Ridderskåpet och Adelns öfriga ledamöter i Utskottet och samtliga ledamöterna från Preste-Ståndet : ”Hvad beträffar anmärkningen i afseende på målets behandling; så kan stadgandet i 10 § Regerings-formen icke påkalla tillämpning vid andra tillfällen, än då upplysningars inhemtande verkligen kan vara af nöden. Sådant förhållande inträffade icke här. För målets afgörande erfordrades icke vidare upplysning, än om lönereglerings-fondens ställning; och denna upplysning var i Civil-departementets-expedition tillgänglig uti de från Stats-kontoret årligen, på Depärtements-chefens anmodan, afgifna fullständiga räkenskaps-sammandrag, som redogjorde för nämnde fond. I sjelfva saken synés anmärkningen icke eller vara befogad. 1837 års regleringsbeslut kunde rimligen icke afse, att de högre Landshöfdingeaflöniugarne skulle minskas med mera, än som, enligt beräkningen, erfordrades till förhöjning af de lägre. Att den återstående aflöningen för en med ackords-amortering betungad tjenst skulle ytterligare graveras, för att desto förr till normalbeloppet fylla andra Landshöfdinge-löner, äfven dem, med hvilka ackords-amortering icke var förenad, egde ej någon rättsgrund. Att de ifrågavarande medlen stodo till Kongl. Maj:ts fria disposition för ett ändamål af förevarande beskaffenhet, har ej kunnat bestridas.
Utskottets föreslagna vilkor, då Förbud mot Brännvms-bränning bör ske, anser jag för det lämpligaste och i alla alseenden rättvisaste vi koren för en vis Regering; instäl: landet af Götheborgs och Carlskrona KronoBrännerier, finner jag vara ganska rigtigt. Den tid under närvarande Riksdag , som fråga varit att inställa Brännvins bränningen, ödelädes mera Spannmål, än om fråga derom aldrig uppstått. Sedan den fria Brännvins-bränningen åter blifvit befästad, halva i mångå Orter Spannmålsprisen fallit och Tillverkningen afstadnat, såsom ej lönande. Till slut får jag göra dea frågan , om Landet skall ersätta den minska, de Skatt, som uppkommer genom den ena 90 kannors Pannans försvinnande; så talar äfven detta för dess bibehållande. Med anledning af dessa mina Anmärkningar, får jag anhålla om Återremiss af Utskottets Betänkande och att 1S15 års BrännvinsFörfattning må bibehållas oförändrad i de delar jag anmärkt, hvarigenom sluteligen stora inhemska Sädesförråder skola besparas och vi 426 Den 24 Martn, e. m. upphöra atf anlita främmande Länder om de Producter, vår egen jord erbjuder oss: Härigegenom skola äfven individuella egennyttans förslager, hvilka äro nära följeslagare till fördärfvet, då de utsträcka sin omfattning till Statens oeconomiska handläggning, äfven försvinna. De större Egendomarne fordra tvänne 90 kannors Pannor, om Dranken för Ladugården skall vara tillräcklig, hvars förlust är allt förstör, då man kan anse den öka Födo-tillgången med en fjerdedel, och de större Egendomarnes undergång bör väl ej utstakas af afvundens skenheliga Patriotisme eller ali säkerhet förnekas Landtmannen äfven i en oeconomisk Författning. Måtte en gång våra Beslut grundas på stadga efter noggranna Öfverläggningar, samt interesset bannlysas från de Ständer, hvars ädla åsigt bör vara Folkets väl. Herr Flach, Carl Fredric, uppläste följande :
» De voro icke längre i sagans och sångens land, der älskog var lika naturlig som skogens sus. De voro i en konventionel, tråkig, prosaisk verld, der man icke älskade hvarandra, men der man antingen förförde och blef förförd samt kallades fallen eller friade och lät sig tillfrias och satte bo och kallades aktningsvärd. » Högre än alla dogmer, religiösa eller moraliska, skattar hon hjertats finkänslighet och ädelhet i sinnet. Ja, hon till och med anser, att en villfarelse, ett felsteg ofta kan vara ädlare än en korrekt, men småsinnad pligtkänsla. Derför är den afsky, det banala inger henne, djupare, än man väntat sig. » Hellre ohöflig », heter det, » än banalt artig. Hellre härd och frånstötande än banalt känslofull, hellre klädd i afstickande färger och i tyger, som alls icke passa till årstiden, än i en banalt vårdad modedrägt. » Denna afsky för det banala sträcker sig ock till menni-skoma. Hon kan icke begripa dessa glada, harmoniska hvardagsmenniskor, dessa, hvilka beständigt äro förnöjda och vid godt lynne, alltid se unga ut och ofta kunna fram-lefva ett helt, långt lif, utan att man upptäcker en rynka ^på derate panna. » Då jag ser ett ansigte med skarpa linier och grå hår », säger Elfvan, » väcker det alltid mina sympatier. Jag tänker: der är en menniska, som känt något, som tänkt något, som lidit. » Ytterst är det dock qvinnan, hennes befrielseverk gäller. Det är hon, som mest är klafbunden af den herskande konventional ismen; det är hon, som mest far lida under trycket af alla fördomar. Mycket i den sociala frågan är en fråga,som rör qvinnorna, och dit, till den punkten, vill fru Edgren reducera den. Skådespelet » Hur man gör godt » är ett socialt sensationsdrama; dock är det lika mycket en social qvinnodram.