Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De komma i stället att gälla så mycket de kunna, såsom curserande papper, och man måste, likasom tillförene, hjelpa sig fram dermed så godt man kan, lill dess alt R. St. hunnit företaga en ny organisation af saken, antingen genom att återupphjelpa Banken och upphöja sedlarne till sitt fulla värde, eller, om de finna att Banken blifvit så illa förvaltad, att detta icke lönar sig, genom att införa några andra mvntrepresentativer. I båda fallen har det af mig förordrade förslaget, det företräde, alt en sådan organisation kan åstadkommas vid samma tidpunkt, som olägenheterna visat sig, under det att man, efter Utsk:s förslag, måste dröja till en annan riksdag. Gr. Gyldenstolpe: Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att fästa den sista talarens uppmärksamhet derpå, alt här verkligen förekommer tvenne frågor, och att Utsk. således varit tvunget alt skilja dem i två momenter. Den första frågan är, huruvida man anser, altg i rundlagen skall utsättas, att Bankens sedlar böra med silfver inlösas. Anser man att detta icke bör vara ett i grundlagen infördt åliggande för Banken, så kommer naturligtvis det andra icke i fråga. Men man kan ganska väl vilja hafva ett sådant stadgande, utan att derföre vilja ålägga Banken något straff eller någon förlust, i händelse en sådan inlösen försummas. Frågorna kunna således verkligen delas. Hr von Hohenhausen: Jag har önskat att få fästa uppmärksamheten deruppå, att i olycksfall, då Banken icke kan vexla med silfver, blir nöden lag, och der hjelpa inga former eller juridiska föreskrifter, utan såväl Ständerna som Styrelsen nödgas att i alla fall låta sedlarne gå såsom mynt. Genom det 5G8 Den 28 Januari. nyare förslaget vore då åtminstone det goda åstadkommet, att Banken icke finge öka sin sedelstock, och att Ständerna kunde hjelpa landet, utan att ändå behöfva bryta grundlagen. Dessutom händer det, när förbud icke står utsatt, alt det går likasom det gått förut och sednast 1809, att man fortfar efter vexlingens slut att utgifva bancosedlar. Jag anser således det nyare förslaget vara vida bättre, och tillstyrker båda momentens antagande. Hr von Hartmansdorff:
I mits födelsebygd inträffade, att föräldrar sorn hade en enda Son, bestämde honom genom ensidig uppfostran för det andeliga Ståndet: Sonens fallenhet undersöktes, rådfrågades, pröfvades icke blott af omsorg för säker utkomst och i of-»- verensstämmelse med Föräldrars ömhet, uppfostrades han till prejl, och han blef det, men mot hans inre anlag, hans naturliga böjelses Den 21 Maji f, m. sorn man till en tid lyckats att genom ensidig bildning qväfva, utan att dock tillintetgöra, Ehuru man gjort allt för att hos honom in. planta faktrnod och fromhet jemte ejterdömen hemtade från Kyrko]Hdren, och utan att man i hans Sinne vackt bejlntfatnhét och djerfhet genom exempel ur Krigs Hi(lomen inträffade likväl i församlingens närvaro inom helgedomeös murar, att vid det han förrättade altartjenjten, hans q väfda känsla för krigsyrket hastigt uppflammade lik en vådeld, och hänförde honom till den brottslighet att, vid det ett Compagnie Soldater med Befäl i Kyrkan inträdde, att Säger jag i stället att mä&fa ptsäga med en hög och säker röst: halt, front, Denna händelse har gjort djupa, outplånliga intryck hos mig, och i sanning, den bevisar hela höjden af den enfidiga uppfostrans plycka och onaturlighet; den bevisar vadan af J»tt åsidosätta menniskans verkeliga fallenhet, vrigtigheten af att icke pröfva ynglingens naturanlag, falskheten af föräldrars och lärares nuvarande grundsattser att gifva barn och ynglingar en enfkildt, och icke en allmän uppfo. strän och bildning Och vidare de obehagliga Och till och med för Statens bestånd fariiga följder, sorn derigenom kunna uppstå att man blir hvad man icke har fallenhet för eller duglighet till. Vore det icke derföre af högsta nödvändighet och nytta^ att ynglingar meddeldtes grunderna till allmänna kunskaperna för hvarje yrke, för att lätta möjligheten att antaga det Stånd, hvartill en hvars olika anlag j framtiden anvisade?
Afdelning uti de samma ägt en tillräckelig och säker ledning att stadga sitt omdöme om Kongl, Allmänna Magazins-Inrättningens Styrelse och Förvaltning i allmänhetMen tillika har Stats-Utskottets Afdelning om de till densamma öfverlemna de, Den 27 Juli. 335 de, ordenteligen afslutade Hufvud-Böcker öfver Magazins-Fonden, med verificationer , för Arén 1811 och 1812 tagit ail den kännedom, som för ändamålet af dess förrättning varit "behöflig och med den samina kunnat förenas, ty hvarken har den inskränkta och osäkra tiden af Riksdagens fortfarande tillåtit Stats-lTtskottets Afdelning att dessa Räkenskaper äfven till ziffran pröfva, eller har en sådan speciell granskning synts Utskottets Afdelning vara oundgängeligen nödig eller med beskaffenheten äf Rikets Ständers föremål öfverensstämmande, emedan denna åtgärd egenteligeu tillkommer och beror på Kongl. Kammar-Rätten, dit Räkenskaperna, enligt Författningar» na, i sådant ändamål afgifvas. För öfrigt har Kongl. Allmänna Maga. zins-Directionen jemväl meddelat Stats-Utskot* tets Afdelning Uppgifter och Calculer öfver Allmänna Magazins-Inrättningens tillstånd och Förval ning för de efterföljande 2tne Aren, eller intill nästlidne 1814 Ars slut, hvilka Uppgifter och Calculer, ehuru i vissa delar blott på Förslag grundade, intill dess ordenteliga Rökslut hinna att upprättas, icke dess mindre fullkomligen tjenat till ändamålet: att om Allmänna Magazins-Inrättningens närvarande belägenhet gifva til föriitelig kunskap och upplysning; — och varda dessa uppgifter och Calculer härhos vördsammeligen bilaggde. Stats Utskotts Afdelningen har vid allt detta icke haft någon anledning till anmärkning ; utan funnit att Inrättningens bästa vid Sen 87 Juli. vid alla tillfällen på det sorgfälligaste varit sökt och befiämjadt, Och Statens rätt noga vårdad. Utgifterna grunda sig på Stat eller särskilta Nådiga Förordnanden.
Icke 42 Den 7 Januari. heller är det behöfligt att vädja till erfarenheten, för att finna bevis för satser, som stödja sig på enkla förnufts-skäl. Ibland de motiver, som jag lagt till grund för min motion, har Utsk:t visserligen anfört några; men deremot förbigått andra, som jag för min del ansett bestämmande. Sålunda hade jag anmärkt, att den grundsats, att betrakta länet som en enhet, hvarpå hela lagen stödjer sig, tillintetgöres genom stadgandet i 47:de §m 3 morn., hvilket icke går ut på enhet, utan på söndring. A en annan omständighet hade jag äfven fästat en uppmärksamhet, som åtminstone icke lyckats att ådraga sig Utsk:ts, eller å nödvändigheten att i denna rörliga tid, då den isig sjelf berömvärda hågen att åstadkomma förbättringar i aila möjliga rigtningar, icke alltid går i jemnbredd med förmågan till deras genomförande, någon motvigt väl borde vara i författningen nedlagd mot en alltför utsträckt tillämpning af landstingets obegränsade beskattningsrätt. Ty om det är lätt att genom en lagparagraf göra kommuner allsmägtiga., är det icke lika lätt att skänka dem gåfvan af ofelbarhet. En sådan motvigt har jag sökt och trott mig finna i uteslutandet af det af mig anmärkta stadgandet; ty med detsamma försvinner den betänkliga rättighet, hvarmed landstingets ledamöter blifvit beklädde, att kunna undandraga sig eller sine kommittenter deltagandet i de bördor, som de pålägga andra. Och härigenom inskränkes också landstingets beskattningsrätt till hvad den bör vara, eller att, vid påförandet af afgilter för all männa företag, som icke enligt lag böra på annat sätt utgöras, tillämpa det beskattnings-sätt, som är föreskrifvet i 2 mom. af 47:de §:n och hvari afses en jemn och lika fördelning af kommunalskatten å hela länet. Då Ekon.-Utsk:ts sätt att behandla denna sak lemnat mig tillräcklig upplysning, att ingen utredning af frågan är från den sidan att vänta, får jag endast på grund af 49:de §:n R. O. föreslå R. o. Ad. att fatta det beslut: »Att R.
Jag har utgått från den åsigten, att Ständerna måste anses fortfarande hysa samma önskan, som de uttryckte 1841 ronde granskningen intill dess de gåfvo tillkänna, att de icke längre vidhålla densamma. Och om Ständerna vidhålla samma åsigter, sora 1841 yttrades, så kunna de icke nu ingå i hufvudsaklig pröfning af det nya lagförslaget i sin helhet; men om så icke är, utan Ständerna anse granskningen vara fullgjord, så ser jag icke, såvida man vill, på enskild motionärs derom gjorda framställning, uptaga lagförslaget till pröfning i sin helhet, något hinder deremot möta; men för min del liar jag, på sätt nämndt är, trott mig höra antaga, att Ständerna vidhålla sin åsigt, intill dess de gifva tillkänna, att de förändrat densamma. Frih. Raab: Jag anhåller endast att få gifva en form åt den reservation, som jag önskade att R. o. Ad. ville nedlägga, och tillåter mig att upläsa följande förslag dertill: att R. o. Ad. ville, utan att fatta något beslut öfver det nya lagförslaget, bifalla LagUlsIcs betänk. Hr Dalman: Det skulle i sanning förvåna mig om LagUtsk. icke fått kännedom om den omständighet, jag tagit mig friheten omnämna. Nu står det likväl att läsa i betänk, pag. 7. ”Denna Ständernas begäran blef hufvudsakligen i nåder bifallen; och den år 1811 tillsatta Lag-komite'en, som uplöstes efter fullbordan af förenämnde lagförslag, efterträddes af en annan komité', under namn af Lagberedning, bestående af 5 ständige arbetande ledamöter, med rättighet för Just. Siats-minislern, såsom ordf., en annan ledamot af Stals-rådet, Just.-kansleren och R. St:s Just.-Ombudsman, alt deltaga i granskningen af Lag-beredningens arbeten, deri två af Högsta Domstolens ledamöter jemväl egde taga del, såvidt det rörde sådana lagförslag, som tillhörde Just,- deparl:tets underd. föredragning.”
Sig icke kunna för framtiden fortfara, att en så beskaffad utgift af enskilde medel bestrida och ytterligare anvisning af 1000 T:r Råg i månaden, under Eebruarii, Martii och April 1818, icke hade egt rum , om Riksens Ständer förr besvarat samma Proposition, förlusten å dessa återstående 3000 T:r kotnme att, vid näst infallande Riksdag, anmälas till afskrifning och emedlertid i Magazins-Directionens Räkenskaper balanceras, dels ock att, med anledning af Magazins-Directionens, enligt 1820 års Räkenskaper, upprättade slutliqvid öfver kostnaden för den vid Stockholms Krono-Bageri besörjde brödbakning åt de nödlidande bland Stadens invånare, hvilken liqvid utvisade en bestämd förlust, vid 1820 års slut, af 4,520 Rd. 31 sk. 8 rst., hvartill komme den af 50 R:dr xb sk. 8 rst. å 500 mjuktbröd, utlem nade under Januarii, Februarii och Martii månader 1821, E. K. M., under den 9 Januarii sisth Underdåniga Skrifveteer. 783 år, beslutit, att de i förenämnde ändamål af Allmänna Magazinslnrättningen förskjutne kostnader skulle, till framdeles ersättning eller afskrifning, balanceras i Räkenskaperne och förhållandet hos först sammankommande Riksens Ständer anmälas; Och har E. K. M. nu i Nåder öfverlemnat detta ärende till Stats-Utskottet, för att hos Riksens Ständer föreslå medlen och sättet för ofvanberörde utgifters betäckande, genom afskrifning eller särskildt anslag. Detta hafva Riksens Ständer uti öfvervägande tagit; och ehuru Riksens Ständer, vid sistförllutna Riksdag, i underd. Skrifvelse den 8 Julii 1818, anmält, att de icke kunde bifalla E. K.
N:o 114, i anledning af Herr von PaykullSj C. S.j motion om ersättning åt Rustbållarne vid Kongl. Lif-Regementets Dragon-Corps för R.ecrutoch Remont-mötena. N:o 116, i anledning af Herr Dalmansj TV. F.s motion, angående subscription af Rikets Ständer för bildandet af en uppfostrings-anstallt för fattige sjömäns söner. Vrot. Utdr. d. 5 Juni 1840• 535 N:o 117, angående vackt fråga om förlängning af den för inlösen af Riksgä lds-Contoirets credit-sedlar stadgade praescriptions-tid. N:o 118, angående ett lån för uppnmddringen af Sölfvitsborgs stads hamn. N:o 119, angående fortgången af den Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret uppdragna utredning af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Discont-Inrättningar. N:o 121, rörande väckt fråga om anvisande af ett boställe åt ProvincialLäkaren i Lifgedinget af Södermanland. N:o 122, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående öf« verlåtandet till Malmö Fattig-arbets-inrättning af Kronans rätt till ett derstädes fallet Dana-arf. N:o 123, angående väckt fråga örn Krono-säteriet Ollestads anslående till boställe åt Domhafvanden i Åhs, Gäseneds och Kullings Häraders Domsaga. N:o 124, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående 2:ne Rronohemmans i Stockholms Län anslående till boställen för Landt-stats-tjenstemän. N:o 125, i anledning af väckt motion om rättighet för åtskillige Rotehållare vid Westerbottens Kongl. Fältjägare-Regemente att återbekomma dem origtigt påförd vacans-afgift för åren 1830 och 1831. N:o 126, i anledning af Eric Nordbergs från Westmanlands
Landtmanna-seglationen från äldre tider meddelade föreskrifter, till Kongl. Maj:t öfverlemna förslag till en efter närvarande förhållande lämpad allmän Författning i ämnet, så blef detta Nådiga uppdrag af Commerce-Collegium under den 16 November 183r fullgjordt. Uti det af Commerce-Collegium afgifne underdåniga utlåtande, hvaraf Utskottet tagit kännedom, redogjorde Collegium utförligen så väl förde tid efter annan i afseende å Landtmanna-seglationen utkomna allmänna stadganden och speciela Kongl. Resolutioner, som för den olika tolkningen at desamma, samt yttrade derefter, i afseende å de, såsom skäl för inskränkning af Allmogens seglationsfrihet, gjorda anmärkningar dels att en obehindrad seglationsfrihet skulle leda Allmogens hug och omtanka från dess egentliga yrke, jordbruket, som derigenom kunde råka i vanhäfd och förfall, dels innefatta intrång och förnärmande af den rätt till frakthandel, som är Sjö- och Stapelstädernes Handlande förbehållen, — att Colleginm, beträffande den förra omständigheten, trodde sig finna, att man ej noga besinnat huru skiljaktiga jordbruk och sjöfart verkeligen äro, enär högst sällan en person, som har håg och fallenhet för jordbruk, lärer egna sig åt sjöfart och tvertom, samt att man i allmänhet skall finna, att den Allmoge, som af jordbruket hemtar tillräcklig bergning, ej företager sig att idka sjöfart, hvilket yrke är förenadt med flere vådor och besvärligheter än jordbruket, samt dessutom, då fråga är om längre sjöresor, fordrar kunskaper, som ej kunna förvärfvas, ulan genom serskild undervisning eller genom längre erfarenhet. Icke heller borde man begära, att invånarne vid sådana hafskuster, der jordmonen är mindre fruktbar, men tillgång finnes på fiske eller tillfälle gifves till fragtförtjenst, skola sysselsätta sig med jordbruk samt försumma sjöfarten, ty enligt Collcgii tanke vore det mindre välbetänkt, att genom Författningar vilja leda omtankan och verksamheten från yrken, dem naturen anvisat, till andra mindre lönande.
Geijerska huset å Riddarholmen; men då kostnaden endast för Kronans öfvertagande af dispositionsrätten öfver sistnämnda egendom samt husets iståndsättande och förändring för ändamålet komme att uppgå till den betydliga summan af 72,812 R:dr; då, oaktadt denna betydande kostnad, samma hus, på sätt förut är nämndt, ändock icke lemnade utrymme för alla de embetsverk, hvilka, vid upplåtande till Riks-arkiv af egendomen N:o 4 å Riddarholmen, skulle komma att från sistnämnda egendom utflytta; då dessutom bland skälen för Rikets sednast församlade Ständers afslag å Kongl. Maj:ts Proposition om Geijerska husets användande till Riks-arkiv, särskildt blifvit anfördt, att derigenom skulle för framtiden omintetgöras det ändamål, Rikets Ständer hufvudsakligen afsett med husets inlösande till Statsverket, eller att, genom dess undanrödjande bereda en öppen plats vid östra ändan af Riddarholmskyrkan; samt då i allt fall en mera omfattande reglering innan kort förestode för att bereda lokaler i Kronans hus äfven för flera andra Statens embetsverk, hvilka nu vore i saknad af sådana lokaler och hvilken reglering möjligen kunde ställas i någon förbindelse med de byggnadsföretag, som syntes blifva nödvändiga i fall representationen komme att ombildas; så och ehuru Statens Embetsverk utan tvifvel borde, så vidt möjligt vore, i Statens egna hus inrymmas, hade Kongl. Maj:t likväl ansett lämpligast, att för närvarande och intilldess en dylik allmännare plan, som nyss är nämndt, kunde komma att uppgöras, nödiga lokaler för ofvannämnda tre Embetsverk måtte emot hyra anskaffas, så framt icke tillfälle skulle under tiden yppa sig att inrymma dem i andra Kronan tillhöriga, tjeuliga byggnader; och Stats-Utskottets Utlåtande N:o 106. T har Kongl. Maj:t alltså nu jemväl i nåder föreslagit Rikets Ständer, att de medel, som kunna komma att till förhyrande af Embetslokaler för nämnda verk erfordras, må af Statskontoret under iörskottstitel anordnas, för att framdeles hos Rikets Ständer till ersättande anmälas.
När hon sedan skulle njuta af sin svaghet, de sköna fikonen och de blå krukrussinen, behöfdes blott att en liten barnunge med bedjande ögon kom henne i vägen, och vips hade hon en än större svaghet, den att uppoffra sin egen för att få de der barnögonen att stråla af glädje och förtjusning. Såsom det sista, mest karakteriserande beviset på Helena Hellbergs djupa hjerterena fromhet måste jag nämna en sak, som endast hon bland tusen qvinnor kunde ha tagit med tålamod. Troligen tillkom den blott för att utröna om hon verkligen var utan all slägtskap med Evas andra döttrar. En dag anlände ett bjudningskort till henne att stå fadder i ett af grannhusen på gatan. Helena gjorde genast sin paryr i ordning; och iklädd sin hvita tråflorsklädning, efter tidens mod broderad med kulörta rosor och gröna blad, som i tvänne vågor gingo från kjortelkanten uppåt framvåden, och deröfver den vid högtidligheter vanliga tuniken, hvars skört voro uppfästade med bandrosetter, begaf hon sig å väg, icke oroad af någon annan tanke än att hennes höga granna frisyr, med hvilken de öfriga mamsellerna haft så stort besvär, skulle taga någon skada af regnstänket och att den norska hushållerskan, jungfru Helvik, skulle bli ond derföre att hon ej fått sätta duk öfver frisyren såsom hon velat. Denna sista fruktan kan synas öfverflödig, men blir begriplig, då man betänker tvänne saker, den ena Helenas tacksamhet för hvarje visad välvilja och den andra, hvarför tacksamheten uppkommit. Den norska hushållerskan, som efterträdt madam Malmelin och som med förkärlek fästat sig vid Helena, hade mycket noga granskat henne, då hon skulle gå, och dervid profetiskt uttalat följande intressanta spådom på sin egendomliga norsk-svenska, den hon likväl sjelf höll för det renaste svenska språk, som någon oinfödd talat:
Palmstjernas yttrande derom, alt Coust.-Utsk. nu hade ingått på en ny och betänklig bana, då det tillåtit sig att ingå i bedömande af frågor, rörande embetens tillsättande, att få hemställa, huruvida icke dessa frågor just äro de aldra vigligaste, som kunna förekomma i Statsförvaltningen, ty på embetenas tillsättning mäste väl hufvudsakligen bero alla andra frågors behöriga och lagliga handläggning. Jag kan således icke annat än godkänna Consl.-Utsk:s förfarande, då det inlåtit sig uti pröfning af Statsrådets åtgöranden i detta afseende. Den lista anmärkms-punkten afser, att Justiliae-Statsminislern skulle hafva underlåtit att afgifva något yttrande, angide tillsättande af 3:ne Häradshöfdinge-embeten. Om förhållandet verkligen skulle hafva varit sådant, så kan jag icke linna annat än att det verkligen varit ett ganska svårt förbiseende af hans embetspligt, men nu lärer det så hafva förhållit sig, att det endast varit ett förbiseende vid justeringen af prot., hvilket visserligen är ursäktligt, och aumärkms svårare beskaffenhet förfaller således. Likväl vore det att önska, att en föredragande vid fråga om tillsättande af ett embete, som är utaf större vigt, eller då flere sökande anmält sig, icke inskränkte sin åtgärd till att låta prot. innehålla, det utnämningen skett i öfverensstämmelse med föredragandes tillstyrkande, utan att i prot. jemväl funnes infördt ett motiveradt yttrande, som innefattade skälen, hvarföre han tillstyrkt den ena framför den andra. Åtminstone skulle jag för 64 Pen 5 Juli f. m. min del önska, alt man så förfore vid tillsättande af domare-embeten och andra vigtiga tjenster. I afseende på !0:de punkten, der det är anmärkt,' alt föredraganden har, i annan ordning än grundlagen uti 18:de §:n Reg.F. bestämmer, tillstyrkt återgifvande af laga tid, som försuten är, så tror jag anmärkmu vara i så målto felaktig, som den afser, att ärendet hade bordt lill Högsta
För min del tror jag att, om ett maximum ulsättes, hvaröfver förhöjningen ej får gå, denna rättighet skulle leda till lika nytta, som den att sänka, alltid under förutsättning, alt begge delarne endast sattes i verket, då oförulsedde omständigheter och den allmännare nyttan sådant krälde. Man har sagt, ali fara af miss - Den 28 October g. m. bruk kunde uppkomma, i fall Kongl. Maj:t tillerkändes friheten alt höja tullafgifter. Om man tänker sig möjligheten, alt enskiltes eller corporationers interessen skulle verka derhän, att vissa tullafgifter förhöjdes, så kan man ju lika rimligen tänka sig samma orsaker til 1 deras nedsättning. I detta fall vore den senare rättigheten lika skadlig som den förra, äfvensom den, att med förbud belägga införseln af vissa varor, icke under sådane suppositioner synes mindre godtycklig. Hittills har man emellertid af den xnedgifna rättigheten icke erfarit annat än goda resultater och ingen mannamån. Uppå dessa skäl finnér jag således ej någon våda uppkomma, om ett maximum utsattes, hvartill tullen må kunna förhöjas, och jag tror äfven, alt fall förekomma, i synnerhet relatift till utrikeshandeln, der denna rättighet med fördel för den Svenska kan användas. Jag instämmer derföre deruti, alt tullbeloppen må af Kongl. Majit kunna ökas till 33 f procent utöfver den tull, sora af Rikets Ständer utsältes. Jag hade väl ansett 5o procent vara ett lämpligare maximum, och detta belopp är äfven det, som GeneralTullSlyrelsen i allmänhet såsom högsta skyddstull föreslagit; men då PresteSlåndets beslut, som lärer utsätta 33f procent, här lämmeligen allmänt synes gillas, instämmer äfven jag deruti; dock synes det mig härvid böra uttryckas, att delta maximum i lullafgiflerne be - Den 28 October e. m. 313 räknas utöfver den tull, som i Taxan är utsatt. Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolph Göran: Det var egentligen för att förklara mitt begrepp om förståndet af PresteStåndets ProtocollsUtdrag, som jag begärt ordet.
Lotsar och Lotsdrängar, på landet, i Fem Classen Första Classen R:dr 4: — Andra d.o .. , , . . . 2: —• Tredje d:o . 1: — Fjerde d:o —32 Femte d:o —'24 Lumpsamlare, i Tre Classen Första Classen R.dr 3; — Andra d:o 2: — Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N-o /2. Tredje d:o 1: — Läkare, se Doctorer i städerne, §. 15. Rättare och Ladufogdar, vid laud tegendomar 1: 24 se anmärkningen för Inspectorer, FrälseSaltpeter-sjudare, Kronans, frie från afgift efter denna Artikel. Private, lika med Mästare vid Fabrikerne och andra Inrättningar, §. 15. Skepps-redare och Fartygs-egare, a hvad ort och ställe sorn helst, taxeras lika med dem i städerne, samt för alla däckade eller odäckade fartyg af minst fem svåra lästers drägt och deröfver å 4 sk. per läst. Skutoch Båtskeppare, lika med dem i städerne, §. 15. Skärkarlar, Strandsittare eller Fiskare, utan jordbruk, i Fem Classer: Första Glassen * R:dr 5: — Andra d:o d. ~“ Tredje d:o 1: — Fjerde d:o — 24 Femte d:o — 8 Smidesförsäljare, bosatte ocb stadigt vistande på vissa, till smidesförsäljning af Konungens Befallningshafvande utsatte ställen, i Två Classer: Första Classen R:dr 10: — Andra d:o 5: —- Andre, af Bruksegare till handelsresor med jernsmiden antagne och vederbörligen förpassade personer, i Två Classer: Första Classen R:dr 20: — Andra d:o 10: •— Desse sistnämnde skola derjemte, till säkerhet för afgiftens erläggande, iagttaga, hvad rörande hästhandlare är föreskrifvet.