Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid slutet af denna utgjutelse, hvilken flödade lika fort öfver kaptenens läppar, som hans fötter mätte golfvets längd, återtog han biljetten, sammantryckte den hårdt i handen, och gick derefter in i professorns rum. – ”Rakt förbi, farbror!” utbrast han och kastade Hildas svar på skrifbordet; ”men, Gud vare lof, jag är lugn, fullkomligt lugn!” ”Ja, jag ser det på dig, min gosse,” svarade professorn, och betraktade deltagande de af vrede och smärta vanställda dragen. ”Men du blir väl lugn, Ferdinand; tiden måste verka, och vi skola icke vidare tala om hela saken. Ställ nu blott så till, att du kan få permission, så må du göra en tur ut i verlden, hvart dig helst lyster. Jag ger dig respenningar för sex månader. Och när du kommer tillbaka, är du kurerad, sköter din tjenst med nit och drift, håller din gamle farbror sällskap, och slår dig på stadighet och allvar, såsom det höfves en man.” ”Topp!” svarade kaptenen och räckte professorn handen. ”Farbror skall icke hafva skam af mig. När jag kommer hem, vill jag visa, att jag varit en man, och att jag helt och hållet öfvervunnit min gamla svaghet.” Fjorton dagar derefter gick kapten Ferdinand, vid temligen godt lynne, ombord på ett ångfartyg till Köpenhamn, der han först ville roa sig litet, och vidare begifva sig ut i Guds vida verld, hvarthän hans lynne eller tillfälliga böjelse kunde leda honom. ”Måtte Gud föra honom välbehållen tillbaka!” sade professorn och aftorkade en tår, hvilken afskedet qvarlemnat på hans kind. ”Du, Rosa,” tillade han och fattade flickans hand, ”du blir nu min enda tröst, min enda glädje. De äro nu båda borta – Ferdinand och Hilda! – Hm! vet du, barn, att det stundom nästan ångrar mig, att jag icke gjorde pojken till viljes, då ännu allt stod väl till, och Hilda gerna delat sitt öde med honom. Jag var för envis den gången, såsom jag alltid varit.” ”O, säg icke så, kära, goda farbror!” bad Rosa smekande och verkligen oroad af professorns vekhet.
— 4 Dito a 66 R:dr - « B 264 22 88 a 88. — watt - Detsenina. r Waktmästare wid Fcrtifications - Brigaden 50 16 Z2 — r6 Z2 — I VO 1^ r Dito wid Fattmatnings dito 50 r6 Z2 — 16 Z2 66: Z2. — - S Summa 421 16 — Swea Lif-Gardie» r Auditcur - - 166 Z2 — 55 26 8 55 26 8 — 222: ro, 8. — r Regements-Präst - -> IVO ZZ r6 — ZZ 16 — > > r Regements-Läkare - s I2O »Z r6 — IZ 16 — I > Som Regements-Läkarelönen med tillökningen är wid andra Regementer iZZr6, sä är Löne-tillökningen derefter i underdärlighet föreslagen i Regements-Commissarie - B 108 25 r6 — 25 16 — izz: 16. — Enahanda förhållande 4 Under-Läkare a 54 R:dr , - 216 '8 72 a 72 R:dr — 2 Munsterffrifware a 54 R:dr, som denna Lon är j nya Statin tittökt frän Z4 R:dr och säledcs större än deras wedcrlikar wid andre Regementer, hwilkas Löner med tillökningen uppgä till 5Z R:dr r6 ss., sä kan ei nägon tillökning i underdänighet prorecteras. Lika Personer och Summa Lif-Gardel till Zaff. 217 26 8 i Auditeur — 222: 10, 8- —' Som Lönen i nya Staten ökt blifwit ifrän iso till 200 R:dr, sä är löntillökningen proportionerad till likhet med hwad Auditeurer i allmänhet undfä, Lön-tillökningen inberäknad.
Nen ebvad dröjsmälet med districts-msgasinens bildande binge anses vällärd ak bristande omtanka bos berörde orters invänare, eller ak andra orsaker, vöre det i alla kall ej mindre kör desse invänare sjelkve, an kör det F//i. N// />. proi. r r/.iL 4 26 7t".o Zo. ullmsnnu, uf 8tor vi^t, utt cl^liliu inrsltninAgr, till untul oell lre8lluKenIl6t inol8vui uiiile lieliofvet, vuröu i numncte orter tilivu^ulnu^te, livurlore oelc i den nion, oni8tun<liolieternu nieileälvo uncl8ultnin^8-8liul,1ernu8 jnrlrifvuncle, nöcli^u utAuiöer lioröe vicllu^38, för -Ut iirinAu till verli8tglli»ll6t, kvucl i oinlöi iiiulilu l>un8eencle reöuil
Uti O-Lvnomie - Utst. ») Lrd, Uti Orcunomis - Ucst. 167;. HM' ^!Lrb^!!(L, Fuilmägtrg Herr Oäencrants. OarI> IVlLfor. 168 l— L!k>roiifz!!r, Orl ^brakism, OfwersteI^iLutsnanr, RS. O. lö^l— von Oalivnis, Oustak, O werste - I.isrrILNLNk, RSt 0> 1696. — I?LrALnKlZ!s, ^xsl V/i!kie!m> Lz^itLine. 1697. — ^oröencremr, stacoii tVl-iZiws, tVksjar, N. S. 0. 1708. — von ^Va!ä:n, Oari Ll^ismunä, Ryttmästare. a) 1712. — von d-krckcre^, Hinrs, Hofjunkare »ch Häradshösdinge. L) 1721. — Ior;s!',-lx, vanZr Oust.f, iVlr/or. 172^. — (romler 0Iiritil3n, O^^ricxius. 1725. — von (Niriltiskstan, Fulimägtiq Herr 8sr^LnlkrZIe, ,soii3N, Ofwerste, R. S. 0. c) 1726. — iVkric-es von ^Vurren!iei-I, k^iis ^il!>slm, IxLviiiong 8cLret:rr»rc:, R. N O. rö) 174.1. — VVoIstsit^ 0'k» L«pirouis. 1744. —- ^Venösl^ Fullmägkrg Friherre Oonstscst, ssooii Orto. 1747.
3ftaj:tö nåbiga görorbning om §attigmårben i 9tt* fet, ben 25 Sftaj 1847, l>afme 9JBi, unber ben 18 fiftlibne ©eptember, un» berbånigt förftag härutinnan till Kongl. 'Sftajit afgifmit. §. 5G. ©eban Dft i betraftatibe fommtr, l)itrufom, uti Kongl. 5ftajt:S nåbiga ©tabga angåenbe förfroarélöfa och £'H allmänt arbete förfallna perfoner af ben 29 Slaj 1846, något ftabganbe i cfc finnes mebbelabt, forn affer att bereba nö» biga tmångömebel, hmarigenom fåbane förfmarölöfc perfoner, l>milfa icfe blifmit ftrajfabe för ftölb eller inbrott, elier anbra grofma förbrptelfcr, må funna ali* marltgen tillhålla^ att förjfaffa ftg tjenft elier annat ftabigt näringsfång; bafme cjBi, i fåbant hänfeenbe, l>oé Kongl. SDfaj:t i unberbånighet anhållit, att l/ÖQft5 berörba nåbiga ©tabga måtte få föränbraS, forn mår ben 16 fiftlibne ©eptem* ber till Kongl. $ftaj:t härom aflåtna tmbevbåniga jfrifmelfe innehåller. 56 §. 57. 3 öfmerenéftämmelfe tneb 89 § 3vegeringö>§ormen od) 60 § £Kifébag$»£)cb» ningen, Ijafwe <261, få roal uti förefomna frågor om Dvifcté allmänna l)Uöl)ålI» ning fann bermeb gemenfap eganbe inrättningar od) författningar, forn ocf uti åtftUiga anbra ämnen, l)oö $ongl.
Den fördel, som i 8 kap. 6 § tillägges odlare af oländig mark, att utöfver dess ägobelopp sådan odling behålla, är hemtad från äldre författningar, men synes icke stödja sig på rättsgrund. Att på detta sätt förvärfva jord från samfälligheten, i stället lör anspråk på odlingsersättning, hvartill man äger verklig rätt, är en öfverdrifven och säkerligen onödig uppmuntran till odlingar på samfäld mark. Lägges härtill, att begreppet om oländig jord är obestämdt och kan mycket utvidgas, efter hvars och ens tanka om odlingars tacksamhet; så skall lättheten att på detta sätt åtkomma jord stundom blifva alltför oskälig. Vid betraktande häraf har den ifrågavarande rättigheten att behålla uppodlad oländig mark, ehvad lika oländig finnes åt meddelagarne eller ej, blifvit från förslaget utesluten, och endast rättigheten till odlingsersätlning utan åtskillnad bibehållen för all med vederbörligt tillstånd på oskiftad mark gjord odling. Lagbestämmelserna i 8 kap. 8 och 9 §§ af Skiftesstadgan om utbrytningsrätt för skogsfång, mulbete, grustägt m. m., som utan jordeganderätt tillkommer by på annan bys område, synas hufvudsakligen vara välgrundade och lämpligen böra inflyta i en på ordentlig väg tillkommen allmän civil-lag. Utrymmet för Agodelningsrättens godtfinnande torde dock vara större, än nödvändigheten fordrar, då deiningsgrunden skall efter dess bepröfvande utsättas i alla de fall, der servituten icke innefattar fulla behofvet af både mulbete och skogsfång. Det synes nemligen föga svårt att i stället gifva lagbud för det bestämda fall, att servituten sträcker sig oinskränkt till ettdera, mulbete eller skogsfång, men ej till båda; och utan fara för stort misstag lärer en sådan beteseller yxbördsrätt kunna skattas till hälften emot dem båda tillsammans. Detta är derföre, hvad förslaget innehåller; hvaremot Skiftesstadgans föreskrift qvarstår för de händelser, då servituten är inskränkt till visst belopp eller slag af skogsfång, eller till bete å viss tid eller för vissa kreatur.
Inteoknacl fordran varde krän clen ersättning, som jordens eller lägenbetens egare tillkommer, akclragen ocb, inom Oen kör betalningen säluncla bestämcla ticl, serskildt erlsgcl till kordringsegaren, eller neclsatt bos ^konungens Lekallningsbakvancle weck utkast ränta, beräknacl till clenna ticis utgång. Därdröjes utöfver nämncls ticl betalningen oob bar ej, oberoencls cleraf, blifvit om verkställigbeten körorclnacit sk konungen, ekter bvacl i § 1 sagclt är, clä skall, i bänclelse nägon till ersättning eller betalning berättigad clet ^rkar, krägan om inlösancle »k bans rätt vara kär clen gängen förfallen oob ankomma pä n^ pröfning." § 24. "Ivista egare, inteokningsbakvare eller snclre om bättre rätt till bvacl såsom ersättning eller betalning utgikvas bör, clerom wä talan serskilät i laga oräning 7^«c//g-r />, c>/?orMo?r ^ orclning utsöros. Ilppstär
Uti särskilda §5 af detta reglemente stadgas nemi., huru de brister, som kunna inträffa i anslaget för värfvade cavalleriets och artilleriets hästars fourragering, äfvensom i ersättningen för den under lönerna inberäknade spannmål m. fl. dylika anslag, skola af Riksg.cont. godtgöras. Men då hitintills de fall varit särskildt bestämda, i hvilka statsverket varit berättigadt att af Riksg.cont. erhålla ersättning för sålunda uppkomna brister, anser jag det vara i sin ordning, att de oundvikliga anslag, hvilkas verkliga belopp icke kan på förhand med säkerhet bestämmas, afven hädanefter varda i Riksg.cönt:s reglemente uttryckligen uppgifna, så vida detta verk fortfarande skall vara förpligtadt att ersätta sådana uppkommande brister. Till denna kategori medgifver jag, att anslaget för fångars vård och underhåll jemväl bör hänföras. Likaledes torde ändra anslag vara af enahanda natur, ehuruväl någon särskild ersättningsskyldighet i afseende på dem förut icke ålegat Riksg.- cont. Men att, i likhet med hvad StatsUtsk. synes åsyfta, tillerkänna Regeringen rättigheten att få bristerna uti alla anslag ersatta genom nämnde Cont:s försorg, måste jag deremot på det högsta bestrida. Jag vågar i detta hänseende icke fästa just så synnerlig vigt vid den omständigheten, att brister i andi a än förslagsanslag ej kunna uppkomma, så vida icke de fastställda staterna öfverträdas. Dylika öfverträdelse!' hafva redan vid flerfaldiga tillfällen ägt rum och komma troligtvis icke heller framdeles att uteblifva. Representationen har visserligen i sådana fall den utvägen öppen att, genom Gonstit.Utsk., ställa Konungens rådgifvare till ansvar för statsanslagens öfverskridande. Erfarenheten har dock redan fullkomligt ådagalagt beskaffenheten af den s. k. Constit.Utsk:svägen och resultaten af dess begagnande. Rättigheten att pröfva budgeten och allenast bevilja anslag 1 den mån, nationens ombud hysa förtroende för Regeringen, torde deremot för alla representativa samhällen vara det säkraste och pålitligaste stödet för friheten samt det verksammaste correctivet emot magtmissbruk och oskicklighet hos den regerande personalen.
Detta blir den gifna följden, såvida saken förbjuder sig sjelf, men icke bör man genom ett dylikt undantagsstadgande bereda tillfälle för en illvillig commun, alt icke ställa sig lagens föreskrifter till efterrättelse. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Åd. ansåg föredragningen böra så tillgå, som Hr Landtm, nyss fö reslagit. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff: Ståndet inser nogsamt, på sätt Hr von Hohenhausen anmärkt, vigten deraf, alt de bi lare, som erhållas, äga erforderlig skicklighet för sitt kall. Flera vexelundervisningsskolor, som af enskilda medlemmar eller ock genom församlingars gemensamma bidrag blifvit stiftade, hafva gått under för brist på skickliga lärare. Samma hinder kan äfven hädanefter inträffa och göra skada, ej blott för ögonblicket, utan äfven för längre tid afskräcka från nya bemödanden af församlingarna i detta hänseende. I de länder, der folkundervisningen har kommit vida längre, iin hos oss, användes en utmärkt omsorg på lärares bildande. I de s. k. lärareseminarierna fordras icke mindre än tre års studier, för att blifva skollärare. Detta är vida öfver livad som hos oss kommer i fråga, men det visar hvad som erfordras, innan saken kan verkställas val. Hos oss finnes icke mindre än iy35 församlingar, der vexelundervisningsmetoden ej begagnas, d. v. s. der det dels icke finnes någon skola och dels ingen skola, der vexelundervis - Den io Februari f. m. ningen användes. Om nn lärare skulle på fem år kunna bildas för vexelundervisningsmetodens utöfning, så skulle 347 lärare blifva färdiga om året. Jag frågar livar dessa lärare skola bildas, och huru ett år skulle dertill förslå. Antager man nu, att det är likgiltigt, om .man vid undervisningen i dessa skolor begagnar vexehjndervisningsmetoden eller någon annan metod, så linner man af K. proposm, alt vi hafva 17.11 församlingar, der ingen skola finnes. Om skollärare för dessa skulle hildas pä fem år, så borrie, 242 lärare blifva färdiga om året.
Carl C. Nettelbladt från Stockholms län, om sammanjemkning af nu gällande sladganden, angående Länsmäns och Nämndemäns reseoch traktamentsersältningar; 2:o. Samme Ledamot, om ändring i Kongl. Förordningen den 15 Juli -1841, rörande grunden för beräkning af stämmo-böter; 5:o. Guslaf Hullman från Nerikes län, om inrättande af en Ofver-styrelse för jernvägs-väscndet; varande vid denna motion gjorda anmärkningar, hvilka skulle till Utskottet åtfölja; 4:o. Nils Svensson från Blekinge län, med hvilken Sven Haraldsson från nämnde län instämde, angående rendez-vous-plats för Blekinge båtsmän; 5:o. Per Persson från Wermlands län, med hvilken Anders Eriksson från Elfsborgs län, Anders Andersson från Wermlands län och Anders Trulsson från Blekinge län instämde, om ändring i föreskrifterna i fråga om sandoch grus-tägt till vägbyggnad; 6:o. Carl Johan Svensén från Kalmar län, om lifgifvande af ett sammandrag af författningar rörande civiloch ecklesiastik-staternas boställen; och 7:o. Erik Hansson från Gefleborgs län, nied hvilken flera ledamöter sig förenade, angående ändring uti tiden för auktioners hållande på landet. S. D. Vid skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet motioner af: l:o. Carl C. Nettelbladt från Stockholms län, 0111 ändring i 9 kap. 1 § Ärfda-balken; 2:o. Per Persson från Wermlands län. om ändring i 26 kap. 2 och 4 §§ Byggninga-halken; och Bih. till B. St. Carl Ifvarsson från Hallands län, om ändring uti det i i 7 kap. 16 § Rältegångs-balken stadgade edsformulär.
Gr:n har under fortgången af sitt anförande vidrört en om ständighet, som ofrivilligt erinrade mig derom, att Gr:n under innev:de Riksdag ej är Ordf:de i Bevilln.Utsk:t, hvilken förtroendeplats han under förra Riksdagen innehade. Gr:n säger nemi. att en olägenhet, som vidhäftar nuv:de valsätt, är den, att personer, som ena Riksdagen anses dugliga och lämpliga att insättas till ledamöter i Utsk:n, blifva vid en annan Riksdag derifrån uteslutne. Nog var det för Hr Gr:n bra förargligt, det erkänner jag gerna, att han vid denna Riksdagen ej återvaldes till Ordf:de inom Bevilln. Utsk:t; men icke bör Hr Gnus missnöje häröfver innefatta skäl till uttalande af en förkastelsedom öfver valsättet af Ståndets elek torer, om Också dessa nu råkat brista i tillbörlig upmärksamhet mot Hr Gr:n; ty med ringaste fog kan man ej påstå att Elektorerna på något exklusivt sätt tillsatt Utsk:ii; tvertom tror jag att man måste gifva dem den rättvisan, att de upsökt män, hvilka åtnjuta den största aktning inom Ståndet, och att de vid upfyllandet af det ansvarsfulla kall, som R. o. Ad. dem anförtrott, fullgjort allt hvad man billigtvis kunnat fordra. Gr. Björnstjerna har yttrat att man, under nuv:de förhållande i afs:de på valsättet, tvingas välja på personer, som man ej känner, derför att man är inskränkt inom ett visst antal. Det är visserligen möjligt, att personer inom bänkmansafdelmn finnas, som äro främmande för hvarandra, men de måste väl ej vara främmande för alla inom Ståndet, och då vet jag ingenting, som hindrar att man om dessa personers egenskaper och politiska åsigter gör sig 406 Den 21 December. underrättad, och om de verkligen förtjena förtroendet att blifva valde till bänkman. Hr Gr:n frågade mig vidare, om ej vid 1840 års Riksdag minoriteten besegrade majoriteten. Jag svarar härpå ett bestämdt nej.
Men det blef honom ofta pinsamt att han ej fullkomligt kunde minnas hvad hon talt med honom på sin dödssäng, och det var en så mycket lifligare smärta för honom, som hans inbillning oupphörligt ville föreställa honom, att hon sagt för honom en hemlighet, vigtig för hela hans lefnads välfärd och lycka, men han kunde omöjligt utreda densamma, och det förekom honom derföre ofta som om han måste ådraga sig de förfärligaste lidanden, om han icke kunde finna upplösningen af sin lefnads gåta. Men merendels lyckades det snart för hans glada lynne att förjaga alla dessa inbillningens förfärliga och orediga föreställningar, och det var äfven en välgerning af himlen att han fått detta lyckliga lynne, som ensamt gjorde hans sednare ungdoms olyckor drägliga för honom. Hans fosterfar fick, efter lång väntan, ett Pastorat i Sverige. Han förlorade efter några år sin fru och gifte sig med en annan, som inom kort jagade den arma Thorsten ur huset och förstod att sätta sig i en sådan respekt hos sin man, att den gode gubben endast i hemlighet kunde gifva Thorsten det understöd han behöfde för att kunna fortsätta sina studier. Thorsten lärde emedlertid i fremmande hus att känna verlden, och att sjelf förvärfva mera fasthet och oberoende i karakter och tänkesätt. Han hade tagit en medice-philosofisk Candidatexamen i Upsala, då han företog sig en vandring till Lappland, för att, som han sade, låta nordens vindar på fjällen blåsa bokdammet af sig. Han stod vid stranden af Ångermanån och betraktade denna nejd, så utmärkt för den poetiskt vilda skönhet, som är den högre nordens karakter. Då blef han varse en Zigenartropp, som höll sin måltid i solskenet bredvid vägen. En gubbe, ett par karlar, en gosse, två gamla gummor, tre yngre qvinnor och några barn, med ett halft dussin hästar och en hop bylten, utgjorde en besynnerlig grupp. De trasiga karlarnas ansigten buro den mörka stämpeln af Zigenarnes lynne, och deras svarta trotsiga ögon, uttryckte något argt och lömskt, men deras växt var resligare än vanligt bland sådant folk. Endast en flicka hade ett ansikte, som verkeligen förtjente namn af skönt.
Directcuren al' Bonde-Ståndet vid Götheborgs Di-cont jé. Danielsson öfvertala sig, på framställning i enskildt bref från Herr Landshöfdingen, att öfvertaga bestyret, sedan Carlberg och han förut fått Fortifications-Casseurens O. J. Lundgrens löfte om dess biträde; ty då allmogen samlades tjogtals, så kunde icke en person medhinna alt expediera dem så fort de hade rätt att vänta, och vid sådana tillfallen, hvilka voro många, måste hela natten tillbringas i och för expeditionen, på det allmogen måtte kl. 5 å 6 på morgonen de ljusare dagarne kunna börja uppmätningen i magasinet Det hände ändock stundom, alt manga fingo ligga öfver till 3:dje dygnet i anseende till trängseln i magasinet. Beloppet af den spnnmål, som utlemnades, utgjorde öfver sex tusende tunnor, och verifieationer den mängd, alt de uppfyllde 2:ne stora koffertar, så att, enligt den upplysning mig deröfver meddelats i redogörelseresan lill Wenersborg, Danielsson måste taga a:ne skjutshästar för dessas C4 Stats-Uhkoltets Utlåtande N.o 23. och sin egen fortkomst, sa vida han ej sjelf ville gå till fots; ty under annat vilkor kunde en häst icke vara tillräcklig. Det bestämda arfvodet, 3. R:dr Banco per dag, delade Danielsson och Casseur Lundgren sig emellan, till hälften hvardera, ehuru Danielsson serskildt förklarat, att Lundgren liade gjort sig förtjent af det hela, och att han, Danielsson, gerna ville återgifva sin andel till Staten, om den icke till det mesta blifvit utdelad till de fattigare af allmogen, som ofta under väntningsliden icke hade föda hvarken för sig eller kreatur, än mindre under hemresan. I följd häraf bör jag för min egen del förklara, att någon menniska med hjerta och bänslor för nödställde bröders belägenhet aldrig kan få ett svål are uppdrag.
Fördenskull har jag ansett mig mindre tjenlig att vara en' rättskaffens diskont-direktör, och jag förmodar att mina med-fullmäklige tyckt likaså. Hvad saken vidkommer, är förhållandet sådant, som jag från början har sagt, och jag försäkrar, i motsats till hvad Frih. Tersmeden misstänkt, att jag allvarligen menat livad jag yttrat. Det förhåller sig nemi. icke så, som Gr. Gyldenstolpe och äfven Frih. Tersmeden upgifvit, eller att man, utan att vara Fullm., kan sitta i Diskonten och låna ut penningar på nämn, lika väl som Kommissarier sitta i andra våningar af Bankohuset och belåna fastigheter, jern, guld eller silfver o. s. v. De sednare låneförrättningarne äro alldeles mekaniska. Hvad guldoch silfver-helåningen beträffar, är det en gårig för alla bestämdt huru mycket man får låna på hvarje lod. Det gör således detsamma om den ene eller andre sitter der, blott han fullgör Regldet, hvartill ingenting annat behöfves än mekanisk räkningsfärdighet. Vid jernet* belåning tillgår, såsom Frih. Tersmeden nogsamt vet, på det sätt, att Understyrelsen gör sig underrättad om de börspris, som gällt under en viss tid, hvilka underställas Fullmtges pröfning två gånger om året, hvarefter de fastställa till hvad belopp jern får belånas. Sålunda hafva Låne-bankens Kommissarier ingenting annat att göra, än tillämpa denna taxa. Med faslighetsbelaningen är förhållandet enahanda, enär det är stadgadt, att belåningssumman icke får öfverskrida taxeringsvärdet. När detta är bestyrkt, så är det också gifvet, huru mycket som på en egendom högst får lånas, Annat är förhållandet med Diskonten; der skall afgöras huru mycket man, på grund af en accepterad vexel, kan utlåna, hvilket åter beror på det förtroende man hyser till den eller de personer, åt hvilka Bankens medel ut - 80 Den 28 Oktober f. m. lemnäs. Om sådant icke göres med urskiljning, så misler Banken sina penningar. Hvilka äro Bankens ägare? R.
Sålunda har Friherre Cederström, A., föreslagit, att minuteringsrätt meddelas af Konungens Befallningshafvande, med begifvande af sockne-nämnd å landet och fattigvårds-styrelse i stad; Lars Andersson från Gefleborgs län, att minutering eller utskänkning ickq får hållas å annat ställe, än kommun tillåtit; Ola Månsson från Christianstads län, att tillstånd för annan än tillverkare att försälja bränvin kannevis meddelas af staden eller församlingen, och att Konungens Befallningshafvande tillser, att ej öfverdrifvet antal af försäljnings-ställen inom kommunerna beviljas; Herr Öhrström, att rättigheten till bränvinsförsäljning måförvärfvas genom högsta anbud vid anställd auktion. Herr Spångberg gör det förbehåll, att de, som, till följe af innehafvande burskap eller privilegier, äro berättigade till minutering af spirituosa, må undantagas från stadgandet i 56 § af nu gällande författning. Den skatt, som bör drabba försäljning af bränvin, har blifvit till siffran föreslagen endast af två motionärer, nemligen af Friherre Cederström, A., som yrkar 12 sk. b:ko afgift per kanna för allt bränvin, försåldt i mindre parti än 15 kannor, och Lars Andersson från Gefleborgs län, som anser 12 sk. såsom minsta skatt, hvilken borde af fabriks-ägare erläggas vid försäljning af mindre än 30 kannor, samt af alla minuthandlare och utskänkare. Ola Månsson från Christianstads läri yrkar, att hvar och en, som, i egenskap af tillverkare eller efter särskildt tillstånd, säljer bränvin kannevis, bör erlägga 100 r:dr b:ko till stadens eller socknens fattig-kassa; och har denne motionär, äfvensom Herr Balman, W. F. A., ansett lämpligt, att taxerings-kommitté äger dessutom ålägga försäljare en särskild afgift af minst 20, högst 100 r:dr b:ko. Herr Dalman vill, att denna sistnämnda taxering må kunna drabba äfven kända lön-krögare. Herr Boman föreslår, att minimibeloppet af minuterings-afgift bestämmes i stad af magistrat och stadens äldste och i köping af kommunal-styrelse.