Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således och då all föreskrift i Riddarhus-Ordningen saknas derom, att vid val af Bänkman ett minimiantal ledamöter skall inom hvarje Bänkmansafdelning vara närvarande, hvarföre ock sig företedt, att under förflutna riksdagars lopp inom en och annan Bänsmansafdelning, som enligt uppropslistan bestått af 16 å 17 ledamöter, endast 2 eller 3 deltagit i valet, kan det fördenskull lätteligen inträffa, att da Elektorsvalet af 50 Bänkman alltid bestämmes af 26, de 24 som utgöra minoriteten likväl vid sjelfva Bänkmansvalet kunnat erhålla röster sammanlagdt af ett större antal Ledamöter inom ståndet, än de 26 Bänkmän som tillsätta Utskotten. På sätt vid Bänk - Hiddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 3. 3 manvalen för närvarande tillgår uppstår dessutom striden egentligen mellan endast två motsatta meningar eller på förhand uppgjorda Elektorslistor, hvarigenom, åtminstone vid Elektorsvalen, den tredje meningen alltid förtryckes. Vid sådant förhållande är det enligt Utskottets föreställning fara värdt, att Bänkmansvalet), ännu mera under oroliga och stormiga, än under lugna och samdrägtiga tider, skulle kunna leda till splittring och förtryck, om t. ex. det någon gång inträffade, att den skickligare intrigen eller hazarden vid dessa val spelade segren ur majoritetens händer, denna måtte nu bestå af personer, som redan af ålder tillhört det Höglofl. ståndet, eller vara tillkommen genom någon Kongl, utnämning af ett talrikare antal adlade och kort före Riksdagen å Riddarhuset introducerade Ledamöter.
Skulle punkten ock endast blifva lagd till handiingarne, utan särskildt gillande eller ogillande, så befarar jag för Exp.Utsk. vid upsättande af förslag till underd. skrifvelse i ämnet en viss förlägenhet, huruvida ärendet kunde anses hafva nått den definitiva handläggning, som gjorde det för Exp.Utsk. till åliggande att utleta och framställa beslutets verkliga innehåll. Måhända finge Utsk. härom till R. St:r ingå med förfrågan om rätta meningen. Tjenligare torde det derföre vara, jemväl till undvikande af dylik omgång, att punkten vid Meinrs nu pågående handläggning varder till Sammansatta Utsk. återremitterad, Gr. Lagerbjelke har ansett BondeStis först uptagna anmärkn. icke vara förfallen, ehuru Utsk. så betraktat den; jag delar den värde Gr:ns åsigt härom; men tror icke. på sätt jag tyckte mig höra honom antaga, den sednare, af BondeSt. jemväl gjorda anmärk , vara, såsom Utsk. förmenat, likaledes förfallen; tvertom hyser jag, lika med Gr. Mörner, den mening, att ett beslut alldeles icke kan sägas vara af 3 Stånd fattadt, när ett af dem gjort en sådan ändring i ordalagen. Det vore ock i sjelfva saken rätt beklagligt om sistberörde anmärkn. skulle så lösligt öfverhalkas, ty den innebär tydligen en verklig förbättring af Utsk:s framställning. Mig förefaller det åtminstone som om uttrycket »undervisning för hvarje sockens barn» vore långt antagligare än det af Utsk. begagnade, »undervisning för hvarje af socknens barn.» Om Utsk. menat detsamma som BondeSt., är meningen ej så klart uttryckt; — men äro meningarne skiljaktiga, likasom ordalagen, så bör sammanjemkning ske innan ärendet kan sägas till fullo utredt och med gällande beslut afgjordt. Hvad angår Gr.
Rättegångs-Balken den förändring, aft efter orden, "då utslaget föll” mätte heta: "”och inlemnas .såsom revisionseller vadpenningar dubbelt mot hvad för vad ifrån Lagmans till filof-Rätt före'skrifves, eller 3 R:dr jö sk. B:codels ock, att 3 $. i samma Gap. kunde erhålla följande lydelse: ”nu häfver j)arlen fält Hof-Rättens svar och tillstånd, uttage då domen mot lösen, och utan lösen alla af parterne inlemnade skrifter och handlingar. Parter ställa ock borgen för kostnad och skada, sorn i 2.5 Gap. om vad från Lagmansoch Rådstufvu-Rätt föreskrifves. ” Detta förslag, hvilket Motionairen icke vidare utvecklat eller med några skäl beledsagat, har Utskottet till pröfning fövehaft, och får, i anledning deraf, meddela det omdöme: att, då revisionsskillingen icke går för parten förlorad i annat fall, än om denne tappar sin talan, i hvilken händelse han ock mäste antagas hafva baft orätt och höra skylla sig själf för påföljden; då förminskningen af afgiften till ett så ringa belopp sorn det af Motionairen föreslagna, tillsammans med. det jemväl föreslagna bortjagandet af utlösen från Hof-Rätt af handlingar och prolocoll, ofelbart skulle, dels i så betydlig mon öka den redan nog, slöra benägenheten ajt, äfven i ringa och enkla rättsfrågor, söka högsta iristaneen, att denna omöjligen kunde medhinna målens behöriga granskning och afdömande, utan förändring i Högsta Domstolens nuvarande organisation; dels ock komma att alltför mycket uppmuntra processlystnaden, med mindre andra lagbestämmelser tillika gåfves, hvilka kunde utgöra motvigt för ett obefogadt fullföljande af rättegångar; och då frågan således rätteligen eger en större omfattning än den Motionairen antydt, samt icke synes påkalla någon så hastig åtgärd, att ju icke med pröfningen deraf kan anstå, till dess Lag-Co miteeus - La~-Uiskottett Ber. A':i 19, 9 mitéens förslag till allmän C i vi I-Lag, hvaruti detta ämne äfven ingår, kommer under Rikets Högloft.
Tomter av samma egenskap som de som ligger inom stadens staket bedöms lika. Näringsidkares förlag och tillverkningar samt handlandes varulager och skeppsparter är beskattningsbara. Alla kassor, verk och inrättningar med undantag för bank, skolor, hospital, lasarett, dårhus, barnhus och fattighus bör bidraga till avgiften. Bolag, som driver gemensamt verk eller inrättning, skall uppge bolagets förmögenhet och tillgångar samt hela bolaget betala avgiften. Beskrivs hur man förfar om man har skulder. Den som har okänd förmögenhet kan antingen uppgiva sina tillgångar eller skulder var för sig eller allt i en klump. Den som skulle uppleva att han skadas om hans förmögenhet eller skulder blev allmänna kan lita på att uppskattningsmännen håller uppgifterna hemliga. Alla de, som med ed skall bekräfta sin förmögenhet, skulder eller tillgångar, skall avlägga den inför uppskattningskommittén. Försummar han detta eller bryter mot eden gäller den generella beräkningen, som kommittén gör. Beslutet i kommittén gäller så, att man räknar de flestas mening. Skulle rösterna vara lika tar man medeltalet av uppskattningen på förmögenheten. Har någon egendom på flera ställen, skall han lämna upplysningarna där han är skattskriven. Vill han betala hela avgiften på ett ställe, skall han lämna kvitto till de olika uppbördsmännen. Alla är skyldiga att infinna sig personligen eller genom ombud och med sitt namn underteckna uppgifterna, annars äger befallningshavaren rätt att förelägga vite och med handräckning få reda på de uppgifter som behövs. Efter att kommittén avslutat sitt arbete, skall de endast meddela ett summariskt sammandrag för hela sitt arbete på en ort till befallningshavaren, som förvarar uppgifterna med obrutna sigill tills de eventuellt behövs och efter slutlig uppbörd bränns. Undantag från beskattning är vanligt husgeråd, redskap som behövs för bruk och fabriker, kyrkor och alla Kronans hus oberoende av vad de används till, militärboställen i allmänhet, alla boställen i städerna oavsett vilken ämbetsman som bor där. Uppskattningskommittéerna skall arbeta så snabbt att befallningshavaren kan till den 1 novemer insända till Oss ett summariskt sammandrag för hela sitt område. Beskrivs hur man sedan skall fördela förmögenhetsskatten enligt den bestämda myntfoten. Blir någon missnöjd med besluten må han inom två månader besvära sig. Vi är förvissade om att de trogna undersåtarna ställer sig positiva till dessa åtgärder att bringa reda i landets finanser och har överseende med de personliga uppoffringar som måste göras.
IX. B, 323. A. 375. XI. U. E. 6 i. -— N:o 6. i anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse* angående aflidne Professoren P. H. Lings enkas underdåniga ansökning om bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda löneliliökning. II. B. 354* A. 427• IV. E. 3, — N:o 7. angående den verkställda liqviden af framlidne Landshöfdingen G. Dmvalls reduetionsfordran. II. B. 45i. — Nio 8. angående sättet för bestridande af kostnaderna i och för innevarande Riksdag. II. B. 45i. A. 5o3. IV. E. 23g. — N:o g. angående ersättningen för Herr Landlmarskalkens och Herrar Talmännens riksdagskoslnader. II. B. 451. A. 5o3. — Nio 10. angående aflöningen för den hos RiksStåndeH och Utskotten anställda cancelli-personal och vaktbefjening. — Nio 11. i anledning af Kongl Majits nådiga proposition’ om medels anvisande till gevärsfabrikationen. II. B. 54• IV. Å. 429, 432. VII. U. 136. A. 484, 486. IX. B. 3a3. A. 376. XI. U. E. 63. XII. E. 3g8. XIII. E. 422. — Nio 12. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition om medels anvisande till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad år 1840. II. B. 54l. IV. A. 432. V. E. 61. — N:o i3. i anledning af väckt fråga om Riksgäldscontorets befrielse från chartse-sigillatae-afgift och expeditionslösens erläggande. II. B. 54*. IV. A. 412- V. E. 61, 10g.
För lånet från år 1864 utgör annuiteten likaledes 5| procent, att utgå halfårsvis under 54 år; hvaremot det i 8 § af kontraktet om detta lån uttryckligen är aftaladt, att vid inbetalningar på detsamma »något afdrag eller s. k. kapital-rabatt icke får ega rum»; hvadan det förskrifna lånekapitalet, ehvad det af långifvarne öfvertages till fulla summan, 2,000,000 £ St, motsvarande efter 17: 50 öre per Pund, 35,000,(<00 R:dr R:mt, eller, enligt vissa i kontraktet bestämda förbehåll, endast till en viss del deraf, alltid oafkortadt kommer att ingå. — Gemensamma bestämmelser för alla tre lånen äro: att halfårsannuiteten skall hållas låneöfvertagarne tillhanda 14 dagar före förfallodagen, och att såsom provision för utrikes verkställd liqvid af utlottade obligationer och förfallna räntekuponer dem ^ procent skall tillgodokomma. Att lånekapitalet i 1864 års lån oafkortadt skall inbetalas, finnes ej omförmäldt i revisionsberättelsen, hvarken i det stycke, der öfversigt lemnäs af lånevilkoren, eller annorstädes; och har detta förhållande sålunda lätteligen kunnat undgå uppmärksamheten hos de läsare af berättelsen, som ej haft tillfälle att genomgå lånekontraktet eller underkasta Revisorernes beräkningar noggrannare granskning. Det ligger emellertid mycken vigt på denna omständighet vid bedömandet af den lånevilkorens dyrhet, sorn beror af bestämmelsen om annuitetens utgående under 54 år.
Sådan granskning, hvars föremål är att undersöka, huruvida Fullmakterna blifvit utfärdade i den form, som nästföljande §. föreskrifver, skall sist inom fyra dagar derefter vara fulländad; hvarje Stand dess pröfningsrält förbehållen, så väl i afseende på sådana Medlemmar, hvilkas Fullmakter ej blifvit godkända, sorn dem, emot hvilka, tili följe af 14 och 18 §§., någon anmärkning äger rum, i hvilket sednare fall frågan, om den är klar och tydlig, hos Ståndet afgöres, men, då nödiga upplysningar saknas, till laglig åtgärd förvises; och bibehålle emedlertid den under ytterligare pröfning ställde Ledamoten sin Riksdagsmanna-rätt. Vid anteckningen och då Inlrädes-pollet erhåiles, tilldeles äfven hvarje Ledamot ett exemplar af Rikets grundlagar, på det ingen må, till sin undskyllan, okunnighet derom förebära. §. 22. Fullmakterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: »Till den lagtima (Urtima) Riksdag, som i skall hållas och täger sin början den ... befullmäkligas härmed, efter föregånget blifvit, sina Fullmakter uppvisa; Ridderskåpets och Adelns Ledamöter legitimera sig på det sätt Riddarhus-Ordningen föreskrifver. Preste-, Borgareoch BondeStåndens ledamöter angifve sig och stvrke sin behörighet inför Justitie-Stats-Ministern, eller den Konungen i hans ställe förordnat, hvilken tillkalle, till upplysningars afgifvandé, fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret för det Stånd, hvars fullmakter skola granskas.
Majit lindring uti beskattningen derå böra ske genom förminskning uti denna näringsgren för närvarande ålagde Bevillning, och vill derföre fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att, vid nu förestående, förnyade pröfning af grunderna för sådan bevillning, dessa måtte bestämmas på ett säll, sorn för uäringsidkarne blir mindre betungande än det närvarande. Af delta skäl uppföres Hammafskattspriset till det belopp, hvartill skatten i medeltal uppgått, eller 6,300 Skipd ä 14 R:dr 88,200: 9:o. Aluntionden, som under åren 1847—1851 i medeltal uppgått lill 573 R:dr, torde lämpligast böra bibehållas vid förutvarande beräkning lill 500: 10:o. Svafvelbruk,slinnden, som under åren 1847—1851 i medeltal uppgått till 056 R:dr och varit uti jemnl stigande, kan med säkerhet dre räknas till 950: ll:o. Mati la Enär folkökningen fortgått och mantalspenningarnes summa derigenom årligen ökats, synes denna Statsinkomst böra beräknas till det belopp, hvartill den det sistnämnde året uppgått, ellör i rundt tal till 360,000: !2:o. Bötesmedel, beräknade vid sednasle Statsreglering lill 35.000 R:dr, hafva åren 1847—1851 i medeltal utgjort 38,823 R:dr årligen; men Transport R dr 4,084,670: \ Kong]. Majus Nåd. Prop. om Statsverket 1833. Transport 4,084,670: enär beloppet är beroende af ganska ovissa förhållanden, torde förra be - räkningen böra bibehållas lill 35,000: 13:o. Kavalleri-Regementernas Häslva/cans-Spanmål, uppgående till 22,250 tunnor, beräknas likasom förut ä 0 R:dr lill 133,500; 14:o. Ständige
KammarRättens uppmärksamhet, och fullständiga verificationer genom de utfärdande Anmärkningarne komma att infordras, finner Utskottet någon åtgärd i anledning häraf för närvarande icke af nöden. 6 §. Öfver redovisningen för Krut-Expeditionerne till Amerika och Medelhafvet, har Utskottet redan afgif vit - Betänkanden, N:o 281. 3y5 vit serskildt Utlåtande N:o 216, hvilket således åberopas i afseende å hvad i 1826 års IIufvudBok förekommer, som dermed eger gemenskap. 7 §■ Fortifications-Departementet. Enligt å HufvudBoken befintelig antekning har densamma uti K. KammarRätten blifvit granskad utan anmärkning. Vid den af Utskottet företagne granskning har likväl blifvit erinradt, att uti HufvudBoken påföres med hänvisning till Fol. 137, i38 och i3g genom afskrifning af Kronans från förra åren balancerade skulder ett belopp af 7771 R:dr 34 sk. 3 r., ehuru, enl. berörde Fol., summan rätteligen utgör endast 7638 R:dr 26 sk. 10 i\, hvarigenom uppkommer en skillnad af 133 R:dr 7 sk. 5 r., som orätt blifvit debiterade. Denna missföring har äfven blifvit erkänd af FortificationsDeparlementets KammarConloir och rättelse af de felaktigheter, som deraf blifvit en följd, utlofvad vid nästa HufvudBoks afslutande, hvilket Utskottet får anmäla, på det R. St:rs Revisorer måtte komma i tillfälle att tillse fullgörandet häraf. 8 §.
Frölich, som vid allting vill se hemliga biafsigter, har framkastat en insinuation, att afsigten med denna fråga skulle vara, att skaffa Landsh:n i Malmöhus län en löneförhöjning, men jag får be honom göra sig litet besvär med att taga reda på förhållandena innan han kommer fram med sådana insinuationer. Det kan icke blifva någon löneförhöjning för Landshm: ty för det närv:de har Landshm sig på lön anslagne 1,400 t:r, men enl. förslaget skulle han endast komma att upbära 1,100. Sålunda skulle det blifva en ganska stor upoffring för Landsh:n, och när man gör en upoffring för det Den 15 April. 365 allmänna så är det hård t att offentligen blifva anklagad för att hafva gjort den för enskilda biafsigter. Fullkomligt sanningslöst är det påståendet, att man dragit fram denna fråga nu, för att få den afgjord innan man kom till de större frågorna; ty orsaken hvarföre frågan nu blifvit framdragen, 8r, att arrendeåret slöts med d. 15 i denna månad; men som frågan då ännu ej var afgjord, så lyckades man förmå arrendatorn att medgifva ett upskof, och således var det af vigt alt frågan snart afgjordes. Hr Montgommerie yttrade sig både för och emot saken, men han höll sig isynnerhet till de 40 trid jord, som skulle uplåtas till sommarställe åt Landshrn. Dessa 40 trid äro skogbevuxna, och som det är Kronans skog, så får den icke huggas, och de kunna således ej gifva Landshrn någon särdeles inkomst. Då Landshtn nu har rättighet att bo på sjelfva stället, så synes det ganska billigt om Iian för sina efterträdare förbehåller en jordlapp, der han kan få tillbringa sommaren. Hvad angår att förslaget skulle vara fram kalladt af skåningar, så får jag erinra, att det är frnmkalladt af 2:ne allmänna landtbruksmöten.
Svenska handelsoch tull-lagstiftningens öden i framfarna tider, skall det befinnas, att hinder och tvång, som genom denna lagstiftning blifvit lagde i vägen för handelns naturliga utveckling, förr eller senare mäste, i följd af en bättre uplysnings makt, vika å sido. Må det tillåtas mig, att, lill bekräftande af denna sats, anföra åtskilligt af hvad i ämnet under tidernas lopp sig tilldragit. I Konung Gustaf I:s regeringstid voro tulltarifferne uteslutande stödde på financiel grund. Enl. 1536 års K. Bref till Fogdar och Tullskrifvare i sjöstäderne, skulle för utrikes ifrån inkommande varor i allmänhet upbäras 5 proc., och, enl. elt sednare Bref, för utgående varor 3 proc. å värdet. Förbud gällde mot utförsel af kreatur och födoämnen; men ingen varuartikel var till införande förbjuden. Sådant oaktadt, var handelsyrket på denna tid, icke blott genom Hansestädernas tryckande välde, utan ock medelst K. Författnir, försatt i ett ofrihetstillstånd, som icke kunde undgå att verka förlamande för rörelsen, jemte en allmännare missbelåtenhet. Upsala Stadga om Köphandeln af 1546 innehåller i 19:de punkten de mest inskränkande föreskrifter, såsom t. ex. att spanmåten icke finge köpas eller säljas dyrare än uti Distingsmarknaden var samtyckt; att ingen finge med främmande mans penningar handla eller vandla; att den myckna seglationen med små skepp, skutor och båtar ingalunda borde tillstädjas, utan i hvar stad namngifvas, huru mångå skepp till sjös finge brukas o. s. v. Kort efter denna Stadga utfärdades ett s. k. Mandat, hvarigenom man synnerligen utförligt sökte visa, hurusom den svåra dyra tiden gjorde de vidtagna inskränkningarna nödvändiga; men redan innan årets slut påkallades häröfver en förklaring, hvari K.
Kådiga proposition, angående upphäfvande af 8 §. i i:sta CapUtsöknings Balken samt ändring af 2. §. i 45 Ca p. Missgärnings Balken, och öfverskriften till samma Capittel och Balk ; fann Ridderskapet och AdeJn, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bi - ?70 Den 19 November e, m. fallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande böra läggas till lLindliugarne. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskoltets den 8 dennes under iN:o 212 afgifne, samt den 12 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrilvelse, om den nya EvangeliiBokeus antagande, uppå derom af Högvördigc Preste-Ståndet gjord underdånig framställning. Herr Hammarsköld, Lorenzo: Hvarje förändring af det, som rörer och sammanhänger med menniskans inre väsende måste med yttersta varsamhet verkställas, och aldrig företagas utan trängande behof; äfvensom det nya man vill sätta i stället bör äga en afgjord, en i ögonen fallande, förtjenst framför det af vanan belgade och kärt blifna gamla. Något allmänt kändt behof har visserligen icke påkallat förslaget till en ny Evangelii bok. Om förhållandet varit sådant, hade icke en så långvarig strid derom uppstått, ej eller bade våra Trosförvanter i Tyskland och Dannemark bibehållit denna samma Evangelii Bok oförändrad, som man nu hos oss mot en ny vill bortbyta. Den öfverträffande förtjensten hos den nya Evandelij Boken Den 19 N o v ftrn b * r #. m, 571 framför den hittils brukliga, torde också blifva något svår alt utmärka. Hvad hufvudsaken angår HÖgmesso och Aftonsångs Texterna , så kunna de i den nja icke vara hem tade annorstädes ifrån, än i den gamla, de mäste vara tagne ur Bibeln, förnämligast ur Nja Testamentet, och således hvarandra temligen lika i värde.
Jag tallar med Hr von Hartmansdorff i nitet för nykterhetens befrämjande, men jag vill derföre icke, lika med honom, lägga beslutande rätt i händerne på menigheter, hvilka ofta ledas mera af ögonblickets ingifvelse, förledde' af fanatiske rådgifvare, än de handla efter mogen öfverläggning och mogen öfvertygelse. En sådan öfverläggning och öfvertygelse anser jag deremot hos K. Beflnde finnas. För Statens bästa är det således: af vigt, att beslutanderätten icke förlägges der den kan missbrukas, utan man bör låta den förblifva der, hvarest man har säkraste garantien för att den varder begagnad, som sig bör. Dessutom mäste man ihågkomma, att vederbör:de böra lemnäs rättighet att öfverklaga K. Befludes beslut, och skulle, hvad jag dock icke vill förmoda, K. Beflnde, tvertemot hvad som blifvit bevisl vara nyttigt och nödigt för en kommun, tillåta anläggande af ett minuteringseller utskänknings-ställe, så har ju den kommunen, just genom sin besvärsrätt, sig öppet alt i det origtiga eller förhastade beslutet söka ändring, å tid och ort, som vederbör, då ändring icke heller lärer uteblifva. Jag kan således icke annat än tillstyrka B. o. Ad. att vidblifva sitt beslut. Af det svar, Frih. Cederström lemnat, ronde den af mig föreslagna redaktionen, torde Hr von Hartmansdorff finna, att jag icke är ensam, i fråga om den betydelse, jag velat gifva ordet likaledes. Man behöfver endast läsa en artikel, der ordet likaledes förekommer, för alt finna, alt det oftare begagnas i dén mening, som ordet, enl.
Jag finner då helt naturligt, att Utsk. tillsvidare bibehåller sin mening, men jag finner äfven å andra sidan lika mycken anledn. till den förhoppning, att R. o. Ad. icke på ett lättsinnigt sätt öfvergifver sin. Detta har varit anlednm, hvarföre jag icke besvärat Utsk. med ett 144 Den 14 Juni. anförande i ämnet, dock utan alt derföre efterskänka min rätt. ätt hos R. o. Ad. söka göra mioa åsigter gällande. Det är hvad mitt namns antecknande såsom reservant åsyftat att bebåda. Jag anhåller således på detta rum fortfarande om afslag å sednare punkten i StalsUtsk:s hemställan. Gr. Sparre, Erik: En värd talare har sagt, att 23:dje och 46:te §§:ne af instinkt:n för Kammat R:n icke skulle innebära någon otydlighet; men likväl har en talare upläst båda dessa §§:r, hvilka innehålla, den ena alt aktoratsarfvode får upbäras af medel, som inflyta, och den andra att sådant arfvode ätnjules af medel, som verkligen influtit. Att någon tvekan kan upstä, åtminstone om betydelsen af orden verkligen inflyta, så att de skola betyda hvad de tyckas innebära, nemi. att penniugarne verkligen influtit, det tror jag man måste medgifva; men om än, enl. de Två talaiues åsigt, denna Ivätytlighet icke förefinnes, måste man dock erkänna, att inom representationen olika åsigter om meningen gjort sig gällande. enär två Stånd gemensamt uttryckt den tanke, att dessa ord böra tolkas i rak strid med den mening, talare här ansett dessa ord tydligen och klart innebära, samt R. o. Ad. genom dess beslutade återremiss å förra Betänk, äfven lillkännagifvit, alt de funnit ordalagen otydliga: ty hade R. o. Ad. icke funnit dem sådana, hade R. o. Ad. afslagit frågan.