Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stugan fick då besök af en ny krigsman, hvilken förde helsningar från officern, som varit der på gästning för ett par veckor sedan, och den helsningen bestod deri att gubben skulle komma till högqvarteret och ta sig en liten frukost. Den gamle krusade undan båge länge och väl, men klädde sig slutligen i helgdagsståten och följde vägvisaren. Anländ till ort och ställe, blef gubben insläppt och kände genast igen sin gäst. ”Tack för sist, far!” sa’ kungen. ”Jag har så ofta talt om er, att det nu föll mig i hågen att träffa er.” ”Nå, vill j mej något nu då?” ”J afslog pengarna – ehuru ordet, som j gaf, var pengar värdt. Vill j nu ha den här till minne af mig?” Gubben gick både rätt fram och baklänges, och visste knappt om han skulle fatta tag i en stor med silfver beslagen enekanna, som kungen tog från bordet och räckte honom. Slutligen fattade han likväl klenoden, och då stod der i silfverplåten på locket Carl XII med konglig krona öfver bokstäfverna. Gubbens händer började darra, han satte ned kannan och såg länge med hela hjertat i ögonen på hjelten. ”J är kungen – men j är inte ond på mej?” Gubben nickade förtroligt. ”Tvärtom – jag önskar att jag haft hela hofvet och mina pager med mig på besöket ... Farväl, gubbe ... Om du någonsin får något att andraga, så kom dristigt igen ... Derute väntar dig så stor välfägnad jag sjelf har.” Men den gamle Hogdals-bonden kom aldrig med någon supplik. Han hade upplefvat alltför mycken ära och glädje att behöfva mer af det slaget, och sedan satt han vid sin bordsända, stoltare än kungen sjelf, och visade för alla kommande och gående, både under och efter kriget, ”kong Carls kanna” ... Denna kanna skall länge hafva funnits hos andra personer inom slägten, men hvart den slutligen landat känner jag ej, liksom jag glömt namnet på gubben, som erhöll gåfvan.
Jag hemställer derföre, om icke de orden — ”eller andra säkra obligatione r”, hvilka jag med blyerts tecknat i brädden, kunde få införas och förslaget med den förändringen godkännas. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Fullkomligen instämmande i den siste värde talarens yttrande, får jag blott nämna en annan sort obligationer, hvilka äfven löpa med fem proc. ränta, nemi. Skånska hypotheksföreningens obligationer, som jag skulle önska äfven måtte komma i beräkning. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag har ingenting emot det tillägg, som Hr von Hartmansdorff gjort; men jag skulle blott önska att ännu ett ord måtte tilläggas, så att det komine att heta ”eller andra lika säkra” etc. Företrädesvis skall man söka att erhålla inteckningar, men då de icke kunna bekommas, får man tillse, att medlen betryggas på det bästa, och jag anser det ordet, hvars tillsättande jag begärt, ännu mera flista directionetis uppmärksamhet på nödvändigheten att med noggrannhet begrunda och granska de obligationer, som inköpas. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle icke hafva nå gonting emot det af Hr von Hohenhausen föreslagna tillägget, om det icke kunde vid åtskilliga tillfällen komma att sätta directionen i bryderi; ty huru skall hon mäta säkerheten emellan det ena eller andra slaget af obligationer. Oni det blott heter — andra säkra obligationer, — så får directtn tillse, alt de äro sådana. Det slags obligationer, som Gr. Posse omnämnde, äro utan tvifvel säkra; men det kan finnas andra, som jemväl äro det, ehuru säkerheten kan vara ringare. Jag anser derföre bäst vara alt icke tillägga ordet lika. Hr Frih. o. Landtm, uppläste nu Utsk:s förslag först oförändradt och derefter med det tillägg Hr von Hartmansdorff föreslagit, bestående deruti, att efter ordet ”accordsa m or t e r i n gsfo n ds”, skulle tilläggas orden: ”e Iler a 11 d ra säkra.
Hvad beträffar den anmärkn , som af en värd talare å andra sidan blifvit gjord i afseende derpå, att de Kongl, prinsarne voro genom grundlagen sätta i en belägenhet, som påkallade stora anslagssummor, så får jag bekänna, att jag ej riktigt förstått, hvad han dermed menade. Jag känner ej något annat band, som grundlagen deni pålägger, än att de ej, utan Kongl. Maj:ts tillstånd, få ingå äktenskap. Men är det verkeligen så, att grundlagens föreskrifter i detta hänseende äro oegentliga, så är det verkeligen löjligt att ej någon förändring i desamma under tidernas lopp blifvit företagen. Men att bär åt en prins, som tyckes vara temligen aflägsnad från thron följden, föreslå ett anslag, som vida öfverstiger det vi åt våra högsta embetsman afsett, anser jag vara obetänksamt och vill jag visst icke deruti instämma. Men, mine Hrr! bär förekommer äfven en annan omständighet, som högeligen väcker min förundran, den nemi., att man aldrig efter en så lång tidföljd inora StatsUtsk:t kommit att eftersinna, att det Kongl, apanaget i allmänhet ej är så obetydligt, som det vill synas; tager man i betraktande, att, oberäknadt det ordinarie hofhållningsanslaget, det till dynastien årligen från Riksg:K' nt. utgår en summa af 300,000 Bdr rmt, så vill det synas mig, att dynasti-chefen med dessa, enligt mitt förmenande, alldeles icke obetydliga tillgångar möjligen kunde fylla de otillräckliga anslagen och på så sätt förskaffa en oberoende ställning åt medlemmarue af sin familj. Jag anhåller om propos. å bifall till hvad reservanterne inom Utslct påyrkat, nemi. att anslaget åt H. K. H. Hertigen af Dalarne måtte bestämmas till 25,000 Rdr Rmt. Hr Nordenfelt, Enar:
Dessa 60 ledamöter, som skola representera R. o. Ad. skulle icke blifva annat än ultra konservatismens aldra tjockaste grädda. I min tanke skulle det således vara en ganska helsosam kontroll, om desse 60 ledamöter hade hela Ståndet eller de sjelfskrifne ledamöterne bredvid sig. Med sjelfskrifne menar jag naturligtvis dem, hvilka äga deltaga i riksdagsärendenas behandling, och icke blott dem, hvilka endast få deltaga i de första valen. Man har 380 Den 31 Maj f. m. här visserligen sagt, att afsägelsen af sjelfskrifvenheten vore ett långt uttaget steg och alt raan derföre borde bifalla förslaget. Det är visserligen möjligt, att så är, men om Borgare och BondeSt:n helst önska ett Riddarhus så sammansatt som jag redan nämnt, tror jag likväl att denna deras opinion hvilar på ett misstag, och är öfverlygad, att, i händelse de blifva uplyste derom, att det valda, af de GO ledamöterne bestående, Riddarhuset komme att blifva långt mindre liberalt än det nuvarande sjelfskrifna, är jag förvissad, att nämnde Stånd om de uplystes om verkliga förhållandet skulle långt mindre slöta sig på sjelfskrifvenhetens bibehållande jemte valen än mången tror. Under sådane förhållanden och då ingen garanti finnes att valen komma ali ske distriktvis, kan jag icke med min röst biträda Ulsk:s förslag, ulan förenar mig med Gr. Björnsljernas förslag till gemensam tanke. Hr Cederschiöld: Jag vill visserligen icke bestrida, att Gr. Björnstjerna kan vara förvissad derom, att R. o. Ad. skall ogilla min åsigt, att R. o. Ad. redan afgjort den fråga, som nu är under diskussion. Del är mig likväl en tillfredsställelse, alt flere af husets utmärktaste ledamöter delat de tankar, jag tagit mig friheten framställa. Gr. Björnstjerna har såsom stöd för det af Hr Gyllenskjöld framställda förslag sagt, att vi öfverlagt eller voterat blott om ordalagen.
Jag avskyr denna fega lära att njuta måttligt för att njuta länge. De söka nöjet, men gå att uppblanda det med en stadigvarande fruktan för överdriftens följder och därför finna de icke vad de söka. De blanda gudarnes vin med människonaturens uslaste drägg, som är feghet. En sådan blandning var mig vämjelig. Jag sökte njutningen oblandad och gick min bana utan att se till höger eller vänster. Andra akten av livet är härlig. Den första är intetsägande, den tredje tråkig, den fjärde neslig. Jag har alltid avskytt ålderdomen. Författarens välvilja yppar sig, på bekostnad av hans snille, däri att femte och sista akten kan inskjutas i stycket varhelst man behagar. Dessa betraktelser återförde Karmides' tankar till boken, som han öppnat. Det var en avhandling om döden. På sådana verk var den helleniska bokvärlden rik. Tröstegrunder mot döden utgjorde för filosoferna av vissa skolor en viktig avdelning av deras sedelära. Som en resande höves ville Karmides i förväg veta något om det land, dit han beslutit färdas. Författaren uppställde först den fråga, om det för människans lycka är bättre att omsorgsfullt undfly varje tanke på döden eller i tid vänja sig därvid för att icke gripas av fasa och mista sin jämvikt, när den oundviklige nalkas. Han kallade döden med de mildaste smeknamn en ljuv drömlös slummer, sömnens broder, ett återvändande i moder Jordens sköte, en av den goda Naturen själv föranstaltad upplösning av vår kropp och dess beståndsdelars blandning med vänliga element och han undrade däröver, att mången hade föredragit det förra medlet framför det senare. Det lugn, de därigenom hoppas vinna, hotas ju varje ögonblick, ty naturen öppnar för våra ögon gravar i tusental, oräkneliga varelser med liv och känsla omkomma varje ögonblick. Vilken förskräcklig ångest måste ej gripa den, som till och med i sitt friska tillstånd, med oförsvagade nerver ej lärde fördraga tanken på döden, när han slutligen angripes av en sjukdom, när denna sjukdom gör framsteg, när läkaren tvekar, när läkaren överger honom! Endast fega och tanklösa människor kunna fördenskull välja ett medel, så otillförlitligt och farligt, till sitt lugns bevarande.
A f motgångarne blef hon luttrad, men icke bruten; hennes friska kroppskonstitution och lifliga, stundom kanske allt för lifliga, fantasi ägde fortfarande kvar hela sin spänstighet. Hon arbetade fortfarande lika oförtrutet och följde literaturens och äfven det politiska lifvets företeelser med samma varma intresse som förut — i Kungl. bibliotekets arbetssal var hon under senaste åren en af stamgästerna. Allt tydde på, att hon ännu kunnat äga framför sig många år af af hälsa och krafter, trots de sorger och bekymmer, som tärde yj. ^STRANDBERG. henne — mest bekymren för maken, vid hvilken hon var fäst med en rörande och, liksom så mycket annat, svärmisk hängifvenhet. Så beslöt hon underkasta sig operation för en svårare, men alls icke dödlig åkomma, hvaraf hon i många år lidit, och så följde döden i söndags åtta dagar sedan — för dem, som kände henne, helt oförmodadt. Hon sörjes närmast af efterlefvande make, en fosterdotter, som är gift i hufvudstaden, och en fosterson, som är bosatt i Amerika. Själf barnlös, var hon nämligen mycket barnkär och hade upptagit ett par fosterbarn i späda år. Dessutom saknas hon hjärtligt af brorsbarn — af hvilka kaptenen vid Göta artilleri Alexander v. Strussenfelt och ryttmästaren vid Lifgardet till häst Gunnar v. Strussenfelt • — samt vänner, hvilka varmt och lifligt minnas henne såväl från det angenäma och älskliga hemmet i Sala som från hennes senaste år i hufvudstaden. Birger " Din För Schö / dström. pojke ". I d u n efter Frances f. Wiilard. p / för att kunna uppfostra din pojke, så som l|&gt; han förtjänar, borde du börja minst etthundra år före hans ankomst; och när han så träder fram på lifvets skådeplats, bör han framför allt vara ett välkommet barn. Din pojke är en aflång låda inpackad elektricitet; att du lägger band på honom, kan han minst af allt tåla. Han blef född för att uträtta något i världen, och han har brådtom att begynna.
Af Kongl. Marjts Befallningshafvandes omförmälde femårsberättelse!- inhemtas hufvudsakligen i fråga om skogarnas tillstånd och skogshushållningen i Stockholms län: att skogstillgångarna märkbart förminskats, i synnerhei i de vid hafskusten belägna trakter, och att der snart nog skogsbrist torde vara att befara; Upsala lån: att mogen skog är sällsynt; att allmogens skogshushållning är bristfällig och planlös, samt att inom flere härader skogsbrist är allmän; Westmanlands län: att de i sednare tider stegrade prisen å skogsefiekter och des sas ökade afsättlighet väl väckt invånarnes omtanka på hehofvet af en förbättrad skogshushållning, men att de åtgärder, sorn i sådant afseende hittills blifvit vidtagna, äro af föga betydenhet; Södermanlands län: att skogarne, ehuru de genom misshushållning i sednare tider blifvit betydligen förminskade, ännu kunna anses motsvara ortens behof, och att förbättringar i hushållningen börjat införas; örebro lån: att i allmänhet skogarne missvårdas och förödas; och att laga skiften ofta föranleda för stark afverkning, dels derigenom, att till följd af ståndskogsliqvider hygge måste inom kort tid verkställas, och dels derigenom, att en mängd nya hägnader erfordras; Wermlands län: att sedan äldre tider skogarne varit hardt anlitade, och i några trakter äro så medtagna, att flere-hemman sakna skog,till husbehof, dertdl svedjande hufvudsakligen varit orsaken; meri att likväl under den tid, berättelsen omfattar, stora partier trädvaror inom länet afverkats; Lagsamt Allmänna Hest ursoch Ekon.-(ilsk.
Antalet af handtverkare vid i832 års slut utgjorde 138, af hvilka likväl några voro utan sysselsättning. En och annan handtverkare synes visserligen hafva temligen liflig rörelse, så att något, om ock icke betydligt, öfverskott årligen kan uppläggas; men de fleste tyckas af sin handtering icke kunna förvärfva mera, än som jemt erfordras för en tarflig bergning. Följande fabriker och manufaktur-inrättningar finnas dels i staden och dels på dess område, nemligen: En segelduksfabrik med 3p mantalsskrifne arbetare. Ett sockerbruk 6 d:o. Tvenne tobaksfabriker af hvilka den ena inrättades 1829 37 d:o. 10 ej mantalsskrifne. Ett linoljeslageri 1 d:o. 1 d:o. En linneväfnads-fabrik ... 4 d:o. 1 d:o. En klädesfabrik 3 d:o. 3 d:o. En kortfabrik 1 d:o. Årliga tillverkningen per medium för de fern sista åren har utgjort: Vid segelduksfabriken • 38,621 alnar segelduk. Medium för åren 1823—1827 var. 51,677 d:o. Vid sockerbruket 1 o r,332 U. socker och sirap. Medium för åren 1823—1827 var . 66,670 d:o. Vid begge tobaksfabrikerne 221,324 U. div. tobak och snus. Medium för åren 1823—1827 vid den ena tobaksfabrik, som dä fanns, utgjorde 293,620 dito. Vid linoljeslageriet 83o kannor. Linneväfs-fabriken, klädes-fabriken och kortfabriken äro under sistlidet år anlagde, och deras tillverkningar för samma år voro följaktligen af föga betydenhet. Trenne glasmästare hafva privilegier på spegelfabrik, men deras tillverkning har varit ganska ringa. Ett tegelbruk, som i flere är drifvits, blef, i anseende till dess otjenliga läge inom staden, sistlidet år nedlagdt.
Detta dubbla andamäl, hwilket efter Utffottens tanka i Statens närwarande omständigheter, dä stora behof göra stora och ökade utlagor nödwandiga, med yttersta sorgfällighet sökas bör, hafwa Utffotten trott winnås, dä sädane tilgängar kunna upgifwas, hwilka hwarken i ena eller andra fallet förorsaka nägon förökning i de Stats-Utgifter som redan blifwit päräknade, eller tilffynda enffilte Medborgare nägon flags tunga och beswär i deras yrke eller näring, ej eller tilökning i deras förut ägande Utffylder och Vewillning. Dessa tilgängar bestå uti följande, nemligen: 1:0. De 8,062 N:d., hwilka Hennes Kongl. Höghet Prinsessan 80? NI^ hiktils ät njulit, i ersättning för förlorade inkomster af Stiftet Qvedlingburg, men hwilka det förstärkta StarsUtffottet den 19 i denne Mänad med Riksens Ständers rätt bestutit böra med innewarande Ars början indragas. 8062: _ Utffotten hafwa trott, at sedan Veste 8,062 R:d. säledes icke komma at nu mera tilfalla Hennes Kongl. Höghet Prinsessan, sä ffulle de kunna lil detnu fö-^ Iransx. 8262: Den 29 Mars. e. m. iz6; Ilgnsp. 8,262: —. resiagne ändamål anwandas, halst de icke utgöra någon sadan besparing i Statsanflagen, som til andre behof redan blifwit paraknad, ej eller höra til de besparingar, hwilka böra inga til 9:de Hust wud-Dteln uti Riks.Staten. 2:0 Följande?en8ioner uppå Allmänna Indragnings: Staten, hwilka genom dödsjal! redan blifwit ledige, nemligen: ester (^pil-nuen Grefwe lönnås lt. WrÄNZel - « 250:
Härader af samma Län (dito) Utaf det för samma arbete beviljade anslag, 7000 R:dr, (dito) Lånet för utdikning af Lilla-sjö samt åtskilliga i Transport: 1,483,610: 25. 3,300: — 200: — 2,650: — 2,600: — 2,083: — 2,520: 32. 5,041: 16. 537; — 1,000: - 1,985: - 14,000: — 2,333: 16. 1,521,860: 41. — 51 — Ttansport; 1,521.860: 41. närheten deraf belägna kärr och raosstrakter inom Stenbrohults och Wirestads socknar af Albo Härad och Kronobergs Län (66 § 6,000:, — Låneunderstödet för utdiknings-arbeten vid hemmanen Elmhult, 1,592 R:dr, Rephult, 1,118 R;dr samt Tångarne Faxagård och Westergård, 975 R:dr, i Stenbrohults socken af samma Härad och Län (dito) 3,685: — Låneunderstödet för utdikning af kärrmark å Hyttinge och Bohults hemmans ägor i Stenbrohults och Wirestads socknar af samma Härad och Län (dito) 825: — Låneunderstödet för utdikning af Redeberga egendoms andel i Mönarps mossar inom Marka socken i Wilske Härad af Skaraborgs Län (dito) . 1,000: — (varande för detta utdikningsarbete derjemte beviljadt ett anslag af 750 R:dr.) Anslaget för sänkning af sjön Björk/ängen i Nyeds Häiad ocb socken af Wermlands Län (dito) , 2,034: 24. Hälften af det för samma arbetsföretag beviljade lån, 2,200 R:dr, (dito) 1,100:
I fråga om dessa egendomars lämplighet i nyssberörde hänseende, har Utskottet, som jemväl tagit en del af dem i ögnasigte, egentligen fästat sig vid det vid Lilla Nygatan och Kåkbrinken belägna samt af Jern-Contorets och Allmänna Brandförsäkrings-Verkets nuvarande egendomar omgifna hus, hvarest Jern-Contoret under en längre tid haft sin local, och hvilket hus, derför en köpeskilling af 60,000 R.‘dr äskats, skall, enligt Fullmägtiges härom meddelade yttrande, i afseende på rummens antal och beskaffenhet, kunna blifva för RiksgäldsContoret» behof fullkomligen tjenligt; dock hafva Fullmägtige hemställt, 8 Stati-TJtskotteti Utlåtande, N:o 2U. att, före afgörandet af frågan om detsammas inköpande, behörig besigtning, till utrönande af beskaffenheten af dess grund, mätte varda anställd. Under ett noggrannt öfvervägande af härvid förekomna omständigheter, har likväl mycken tvekan hos Utskottet uppstått, huruvida det vore oundgängligen nödvändigt och med det allmännas fördel förenligt att, under närvarande förhållanden, för Riksgälds-Contorets räkning inköpa nyssberörde eller något annat, för det afsedda ändamålet möjligtvis än mera tjenligt och passande hus. Det har nemligen icke kunnat undgå Utskottets uppmärksamhet, hurusom Stats-Verket redan förut eger ett ganska stort antal serskilde hus inom hufvudstaden, samt årligen måste för deras underhållande vidkännas ganska betydliga kostnader. Af dessa hus torde också, efter hvad Utskottet föreställer sig, möjligen ett eller annat framdeles kunna hlifva disponibelt för andra ändamål, än dem, hvartill samma hus nu begagnas, helst om en generel reglering af aila till localer för de allmänna Embetsverken hädanefter erforderliga rum och lägenheter varder i ett sammanhang vidtagen.
Utbrag nr aftdfenffaperne, forn nufar for&äUanbet nteb 9tif£gdlb§*(Sontoret§ enfftlba ^nfomfter o# Utgifter dr 1834, 3 tt t o tn f t e r. 2Ittmän S3cn>ilfntttg: Seöererab för dr i831 od)föreg, drert 7,037:36. 4. Äongt. Sibntngé*Stämpel*afgift: Sftett nar bärifrdn afgd foljanbe ©raPationer od) 3leflitu* tioner, nemi.: 1:0 Slnmärfningöprocettt tilt Äongt. 4?amiuar3?ätten, efter afbrag af Slemijilage 17: 40. s 2,361:43.6. 2:0 Omfoflnabcr för Sareringen i Stocftjotmé Stab tid Sömnttning för dr 1834 2,895; 39,3. 3:o Unber dret anorbnabe omfoftnaber för Sibuingöflämptingen t Stocfbotnu) Stab 1,200. 4:o SeraptpOrbenösSajaretteté famt grim.* 53arnf). Stnbelar i £ortftämp.*afgiftcn 349: 2.— 6 3o6-36. 9, dterftdr 23el)dttning af ofmait fpcciftcerabe fonber — Söfeu för ©feffog . Kapitat*)Jrtbefatningar oct) räntor d utldute 592ebef, nemi.: Kapital.
O, Silfverstolpe att (qvarblifva i mililärtjerist, intilldess han, emot expectanceafgifts erläggande, kan komma i åtnjutande af pension ur Armdens Pensionscassa, fann för godt besluta, att Ryttmastaren Silfverstolpe må tillåtas qvarblifva i militärtjenst intill d, ( Sept, iBIS, då han blir berättigad att, emot exspeetanceafgifts erläggande, komma i åtnjutande af pension ur Arme'ens Pensionscassa, dock med vilkor, att han, i händelse han från secret.-göromålens behöriga fullgörande skulle af militärtjenstgöring sättas utur stånd, har att från denna sistnämnde taga afsked, Ut supra. In fidem , C. E. Gunther. Thorsdagen den 21 Augusti i834- Plenum kl. 9 f. m, , Justerades pleniprot. för den a5 sisth Juli e. m. Upplästes till justering och godkändes ett från Exped.- Utsk. inkommet förslag till R. St:s till K. M. afgående und. skrifvelse N:o 102, aug;de Bankens öppnande tili utvexling af silfver^ Justerades 18 prot.utdr. för d. 18 dennes. Hr Silfverhjelm, Carl Adam, uppläste följande: Uppkallad af dagens händelser, och med den rätt Riksd.- Ordnts 56 § mig förvarar, går jag att väcka den motion, att R. o. Ad. måtte i önskningsväg hos K. M. begära bränn - De» ii August i.. vinsbränningens inställande fr. o. m. d, i instupd, Oct. t. o, m. innevar. års utgång, med inbjudning till de öfriga RiksSt. att om denna önskans frambärande jnför (hropep sig förena. Då jag nu yäckt denna fråga, tillhör det mig också att redogöra inotiverna derför.
Hrr, vi stå icke här inför en kämnersrätt, icke heller inför ett professorlig!, konsistorium, som skall hålla förhör med oss i statsrätten. Vi stå inför ett tribunal, som heter Svenska folket; det är dess sunda rättskänsla, det är dess medvetande om nationel värdighet, som i första rummet fäller dom. Men vi hafva en ännu högre instans, det är historiens. Den kommer efter oss, men dess dom är omutlig; den utfaller icke efter dagens partiåsigter eller passioner; den dömmer efter de mer eller mindre rättsenligt och skarpsinnigt beräknade och förutsedda resultaten. Och min orubbliga öfvertygelse är, att resultaten af en förändrad fast och aktningsbjudande ställning å Sveriges sida mot Norige ovilkorligen skola i framtiden leda till en fastare och öppenhjertligare förening de båda brödrafolken emellan. Frågan är icke här, hvarken att förödmjuka eller förnärma Norige; den är endast att upriktigt säga sin mening till en vän, som länge djupt missförstått våra afsigter och våra tänkesätt. Och utan denna upriktighet å' ömse sidor, tro mig det, Mine Hrr motståndare, upstår aldrig någon pålitlig vänskap; den gamla misstänksamhetens groll skall eljest allt jemt fortfara, och slutligen leda till hvad vi alla vilja undvika: unionens uplösning. Derföre, Mine Hrr, låtom oss vara enige uti att icke blott från Svensk, utan äfven från uuionel synpunkt bifalla det förslag, Ekon.Utsk:t i 1 och 3 punkterna af sitt Betänk, framställt. Afven å detta yttrande följde många bifallsrop, hvarjemte flere ledamöter hördes påyrka propos. Hr Rosensvärd. Johan Henrik: Då i en fråga, så vigtig som denna, det var att förutse, att många talare skulle up träda, hade jag icke begärt ordet, såvida jag icke varit reservant vid första punkten, icke mot beslutet, men mot Betänk:tä motivering, och denna blifvit af några talare så strängt klandrad. Jag har då trott lämpligt vara att lemna några förklaringar öfver min korta och outvecklade reservation. En talare på f. m. har i synnerhet företagit en utförlig kritik af Betänka.