Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Länet, som består af 10 härader, nemligen: Jonåkers, Rönö, Hölebo, Oppunda,- Willåtinge, Öster-Rekarne, Wester-Rekarne, Åkers, Daga och Selebo, indelt i 4 fögderier, genomskäres af en mängd dels vatten, af hvilka en stor del icke äro till namnen kända, de betydligaste, utom Malani, Hjelma™ och Tisnarn, som jemväl tillhöra andra Län, äro: Yngarn, Långhalsen, Hallbosjön, Näsnarn, Räfven, Weckell!, Tolgarn, Stensjön, Djupsjön, Storsjön, Wiren, Kolsnarn, Högsjön, Öljarn, Wammen, Neslingen, Sekundera, öunkern, Ramfjärden, Flåtsjön, Eklången, Öknasjön, Hörningen, Lännasjön, dagsjön, Klärnmingen, Sillen, Likstammen, Gällringen, Kyrksjön, Rundviken, Sibbern, Eknarn, Nydkelsjön, Mistcln och Lockvattnet; och dels strömmar, nemligen, utom ett likaledes okändt anlal mindre, Nyköpings-ån, *Wgshammars-ån, Björkviks-ån, Forssa ström, Wadsbro-ån, Näshalta-ån, I Eskilstuna och Torshällaström, Jäders och Kjula-ån, Trosa-ån, Bählinge-ån, Qvartaeller Norsa-ån, Berga-ån, Hellefors-ån, Huslöfeller Lundby-åu, ^keppsta-ån och Åkforss-ån, hvilka strömmar och åar, likasom alla öfriga Wtendragen, utfalla dels i Hjelmaren och Mälaren och dels i Östersjön, pinligen i Hjelmaren och Mälaren de på norra, och i Östersjön de på södra s,dan örn den största af en mängd i Länet varande landthöjder, som styrer Vattnet tvert emot hvarandras direktioner.
Ingeniör-korpsen härför begärda belopp ej skäligen kunna ifrågaställas, tillstyrker således, att Kongl. Maj:ts i detta hänseende gjorda framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. 40:o. Beträffande frågan om befästning arne vid Stockholm på landsidan, är uti den Kongl. Propositionen (pag. 20), erinradt, hurusom Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 1 Mars 1858, uppå anförda skäl, ansett angeläget, att åtgärder utan uppskof vidtoges, för att medelst befästningar betrygga hufvudstaden för fiendtliga anfall, samt för sådant ändamål anvisat en summa af 200,000 R:dr att med hälften under hvartdera af åren 1859 och 1860 användas för vidtagande af förberedande åtgärder till Stockholms förseende med befästningar, samt till dessas påbörjande å hufvudstadens södra sida; hvarjemte Rikets Ständer anhållit, att till påföljande riksmöte få emottaga framställning med förslag till ifrågavarande befästnings-arbetens vidare utförande; — varande derefter af Departementschefen mcddeladt, att uti den härför uppgjorda plan befästningarne å södra sidan upptagas såsom i första rummet angelägna och bland dessa såsom vigtigast det större verket utanför Skanstull, hvarföre äfven början dermed under nästlidna år blifvit gjord. Med detta verks fullbordan vöre, enligt Chefens för Ingeniör-korpsen åsigt, så mycket vunnet, att en fiende icke omedelbart från landstignings-orten kunde intåga i hufvudstaden; och hade alltså ansetts angeläget att med detta arbete icke fördröjdes, åtminstone icke öfver 3 till 4 år. Af de 200,000 R:dr, som Rikets Ständer redan anslagit till förberedelser och befästningarnes påbörjande, hade kostnaden för expropriation af mark uppgått till 94,000: — samt för uppköp af effekter till 14,000: — tillhopa R:dr 108,000: — så att för nästlidna och innevarande års arbeten återstode 92,000 R:dr.
Detta förhållande må nu vara riktigt eller ej, fastän jag vore böjd förmoda detta sednare i anledning af de munteliga uppgifter jag erhållit, att bruket af dessa kreatur skulle inom norra Ångermanland under sednare åren tilltagit, är dock totalbeloppet, vid jemförelse med tabellerne inom andra Län, högst ringa. Anledningen dertill är dock lätt funnen. Jorden innehafves nästan uteslutande af Femärs-beruitelse fr. IVester Norrlands Län. 5 34 allmoge och är fördelad dem emellan i små possessioner, sällan uppgående till öfver \ mantal, men ofta utgörande T', och äfven derunder; och då hvarje hemmansegare, till skjutsningars och längre körslors verkställande, måste vara försedd med häst och denne tillika kan begagnas Lill jordbrukets skötsel, hlifver underhållet af oxe för de fleste ändamålslöst. Utom hos någre ståndspersoner, ibland hvilka egaren till Forsse jernbruk funnit sin räkning vid att för brukskörslors bestridande underhålla omkring 100 stycken, begagnas detta, vid större jordbruk med skäl värderade nyttiga djur nästan endast af en eller annan lägenhets innehafvare, för hvilken hästen både är obehöflig och för dvrfödd. Hä sten är deremot det djur, som af allmogen i denna ort med förkärlek underhålles och vårdas. Man finner derföre ock hos densamma de egenskaper af styrka och uthållighet, sorn erfordras för de ofta långväga körslor på hackiga vägar, allmogen hehöfver göra. Af genom Jemtland inkommen skeppund är vanliga tyngden af ett forlass på kärra. För flera år sedan funnos 2:ne hingstar från Strömsholms Stuteri stationerade inom Länet, men de begagnades föga, hvartill jag hört orsaken inom orten uppgifvas, att de hitsände beskällarne icke varit felfria. Emedlertid upphörde man snart med hingstars hitsändande från Strömsholm, och de framställningar, som gjorts af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hos Stuteri-Öfverstyrelsen om förnyande af åtgärden, hafva icke bifallits, af anfördt skäl, att de förut här stationerade hingstarne vid återkomsten till Strömsholm befunnits vittna om vanvård under vistandet här.
Jag skulle derföre vilja till Ekon.Utsk:s bepröfvande hemställa, huruvida det icke vore lämpligt att, för tillvägabringandet vid hvarje gästgifvaregård, af entreprenadskjuts, skjutspenningarne måtte erforderligen höjas; dock icke öfver ett visst maximum, samt att, derest högre skjutspenningar, än detta maximum, dertill erfordrades, det gamla skjutslaget skulle vara skyldigt att på sig fördela öfverskottet. Om skjutspenningarne, som allt sedan 1820- talet stått i minst 16 sk. b:ko milen, finge, der det erfordrades, höjas till det belopp, som stöde i billigt förhållande till den prisstegring hästar och deras utfordring sedan besagde tid undergått, d. v. s. rent ut sagdt ända till 1 E:dr Eko milen, skulle jag tro, att i de flesta orter af Sverige skjutsentreprenader skulle kunna tillvägabringas, utan behof af särskilda tillskott från skjutslaget. Jag har velat yttra denna tanke, för att få densamma underkastad Ekon.Utsk:s pröfning. Häruti instämde Hr von Koch, Nils Samuel. Frih. Eaab, Carl Adam: Jag har blifvit upkallad utaf den siste värde talarens yttrande, att om de vägfarande ensamme 144 Den 12 November. skulle vidkännas skjutsningskostnaden, skulle den updrifvas till en sådan höjd, att den blefve hinderlig för sjelfva trafiken. Jag anser mig böra lugna denna hans farhåga. Om skjutspenningarne skulle allt för mycket updrifvas, så tvingades derigenom den enskilda spekulationen att inrätta andra fortkomstmedel än giistgifveriskjutsen, och troligtvis skulle här, likasom i andra länder, upkomma ett stort antal af diligenser, hvilket dessutom skulle medföra den fördelen att sättet att färdas blefve beqvämare. Vi kunde då blifva qvitt våra egendomliga, men ingalunda angenäma skjutskärror, hvilka upväcka utlänningars förvåning och medömkan samt onekligen äro en skam för ett civiliseradt samhälle. Jag fortfar att vidhålla den åsigt, jag länge hyst, att skjutsväsendet borde alldeles skiljas från jordbruket och grundas helt och hållet på sig sjelft.
Rike numera skall Vara ganska menlig, sedan Finland upphört att» såsom förr tillhandla sig i utbyte Colonial-varor uti Stockholm, men öfversvämmar Hufvudstaden med deras landtproducter, denna HartdelsTraciat, enär den tilländalupit, icke mitte förnyas. Af Herr Bruncrona, G. A., att tidepunkten ärtnu icke är inne, då införseln från Finland kan anses för Umbärlig ; att genom Regeringens åtgärder skall mahanda åt Sverige återvinnas ett Finland i det tillförene förgätna och vanvårdade Norrland; men att detta icke får ske brådstörtadt, så att Stockholms, Centralpuncten för hela Rikets rörelse och kraft* bestånd sättes på vågspel; samt sluteligen att Finska Handeln icke är af den skadliga inflytelse som man vanligen tror. Af Herr Hemberg att införseln utifrån af Ost, Fläsk, Kott och grof Ull måtte dels förbjudas, dels med högre Tull »afgifter beläggas. Af RiksdagsFullmägtigen Anders Paulsson från Jönköpings Län, att den nu tillåtne in» förseln af Landtrnanna - producter från Fin» land måtte upphöra; samt Af Riksdags Fullmägtigen Nils Hakansson från Kronobergs Län , att Ladugårdsskötseln inom Kronobergs och Jönköpings Län ej kan Bevillnings-Utskottets Betänkanden. 447 trifvas högt, emedan afsättningen Inom Landet är ringa, och den på Stockholm ej lönande, då ivo 11, Talg och Smör derstädes erhålles från Finland för bättre pris; af hvilken anledning han hemställer, att förhöjde Tuil-afgifter borde sådane från Finland importerade varor påläggas. Detta ämne, hvaröfver Utskotten nu gå att meddela utlåtande, anse Utskotten förtjent af mycken uppmärksamhet. Vid ärendets öfvervägande har hos Ekonomi Utskottet förekommit , att, lika med hvad .Riksens Ständer vid sistlidne Riksdag, i underdånighet yttrat, Utskottet anser Handeln på Finland vara ganska betungande för vår Handelsvåg, i anseende till olikheten i värdet af de varor, som blifva hit importerade mot dem, som härifrån dit exporteras.
4 Värmö förut utgående, men numera upphörda dagsverksskyldigheten, blifvit efter nya måttet af Kongl. Majit bestämdt i jemnt tal till 4 kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, att efter faststäldt medelmarkegångspris i penningar årligen utgå, i nåder föreslagit att, å Riks-Statens 4 Hufvudtitel under anslaget till indelta kavallerioch infanteri-regementena, måtte uppföras såväl nyssnämnda som öfriga af Statskontoret här omförmälda, på åberopade Kongl. Bref grundade ersättningsanslag till innehafvarne af ifrågavarande boställen för den upphörda dagsverksskyldigheten, utgörande tillhopa i penningar 4,473 Ridr 28 öre och i spanmål, hälften råg och hälften korn, 2,834 kubikfot 6 kannor, att, hvad särskildt beträffade spanmålen, till boställshafvarne utgå på sätt Statskontoret föreslagit, med dervid bibehållen rätt för n. v. innehafvaren af Lillo kungsgård att utbekomma sitt spanmålsanslag från Kronans magasin i Christianstad, när tillgången sådant medgifver. Siats-Utskottet, till hvars åtgärd denna nådiga framställning blifvit från samtliga — 1,087. 8. — 352. 8. — 632. 6. Stats-Utskottets Utlåtande JU 69. 13 Riks Stånden remitterad, får, med afseende å de i Kongl, Maj:ls nådiga Proposition anförda förhållanden tillstyrka, att Rikets Ständer bifalla hvad Kongl. Majit i ofvanberörda hänseende behagat föreslå Stockholm den 7 Mars 1863. Ank. till Exp.-Utsk. dea 7 Mars 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande i anledning af vackt motion angående anslag lill Riddarhölmsliyrkans iståndsällande invändigt. (U. A.)
Vran eller tranSporten stedde; Men Riksens StM der fästade likwäl harwid det wilkoc, att om den befordrade fran tjcnsten afginge, ilinan Statswerkct ^ nom den indragne Expectance-Lönens besparing nM nit ersättning för det meddelade Accordsförstvttel, borde samma Werk utaf det da efter honom utsila lande accord erhålla fyllnaden uti hwad da deri klin» de brista; hwaremot, utan förbehåll eller wilkor nf ersättning, Statswerket borde genast wid afgänga betala accordSfumman för alla inom Tio ar afsteg tagande eller med döden afgående, svin, ester ReM mentet, för sine innehafde tjenster ägde rättighet lill accord. Denna olikhet emellan i tjenst qwarblisi wande och afstedstagande, eller med döden afgående LN Den i2 Ma,!. 24; Officerare wid f. d. Finsta Armeen, hwilka i öfrigt aga lika rätt till accords-ersättning, är det, som Kongl. Mant uti Dest Nådiga Proposition framställ, matte genom Riksens Stander» rättwisa blifwa upphäfwen. Stats - Ulstortet anser en sadan förändring wara deftomera billig vchrättwis, som styldigheten af ersättning till Statswerket för erhallne Accordsförstott hittills icke alogat sadane , hwilka genom ärlagdt accord för sine innehafde tjenster förut ägt en stadgad accords-rätt, utan endast sak ane, som tillförene icke ägt någon ordinarie tjenst ack Lön pa Stat-, med hwilken atfölit Accords-rattightt, utan blott Extra Löner för Beställningar wid under krig uppsatte men efter krigets siut reducerade Corpser.
Å andra sidan åter må icke lemnäs oanmärkt, hurusom en tullafgift af 6 R:dr R:mt pr skålpund redan är så bog i förhållande till varans ringa omfång och deraf beroende smugglingsbarhet, att Statsveikets och de inhemska näringarnes rätt förstådda fördel icke skäligen kan antagas tillåta en högre; äfvensom att nämnde afgift, i förhållande till tillverkningskostnaden — den tullfria råvarans värde afdraget — visserligen innebär den högsta beskattning, som efter mitt omdöme kan anses billig, 68 Kongl. Maj.ls Nåd. Prop. JVs St. ja! måhända redan ett alltför stort premium för de kapitaler och det arbete, sorn i denna industrigren nedläggas. På grund af dessa skäl och för öfrigt instämmande i det af kommitterade, efter samråd med svenska sidenfabrikanter, uppgjorda förslag, anser jag mig böra underdånigst hemställa, att samma förslag i omförmälda hänseenden måtte af Eders Maj:t bifallas. Emot kommitterades förslag att från helsidenväfnader utesluta underafdelningen felb och plys samt åter under balfsidenväfnader upptaga denna artikel i 2:ne underafdelningar: »då väfnadens yta utgöres af rent silke» med 2 R:dr, och »då väfnadens yta utgöres af aflallseller s. k. florettsilke» med 50 öres införselstull pr skålpund, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, att en sådan indelning skulle vid tillämpningen medföra villrådighet och tvistigheter samt icke vore påkallad af någon så väsendtlig skiljaktighet i varans värde och beskaffenhet, att enkelheten och säkerheten vid tuilbebandlingen derföre borde äfventyras; likasom embetsverken på anförda skäl ifrågasatt giltigheten af kommitterades till grund för förslaget yttrade förutsättning, att den sämre halfsidenfelben blifvit såsom bomulisfelb förtullad; hvadan kollegium och General-tullstyrelsen ock hemställt, att felb och plys kunde upptagas under helsidenväfnader med 2 R:dr 50 öre och under halfsiden med 1 R:dr 50 öre lull pr skålpund.
Och dessutom kommer mannen svårligen tillrätta med en nöjeslysteo, fåfäng, tanklös och kanske på köpet nyckfull kvinna. Mycket kan visserligen vinnas genom tålamod och öfverseende därvidlag som vid allt annat; men af dessa egenskaper brukar oftast det manliga släktet icke kunna berömma sig — undantag gifvas naturligtvis, men tunnsådda äro de. Äro både man och hustru af samma anda — ja, då är måttet rågadt och de barn beklagansvärda, som skola fostras i ett hem, där lyxbegäret i mat och klädedräkt är så stort, att anskaffandet härutaf skall gå framför allt, så länge det kan, äfven om det skall anskaffas på andras bekostnad; där de små vänjas att lefva hvar dag kräseiiga, men förr eller senare skola lämnas utblottade på allt, på ekonomisk bärgning, arbetsförmåga, sinnesspänstighet, på mod att försaka. Och här stå vi inför en följd, hemskare, förfärligare än hvilken annan som helst — den andliga ruinen. Obetänksamma, nöjesträngtande föräldrar, stannen åtminstone en enda minut i djup och allvarlig eftertanke inför denna verklighet och betänken, hvad I ären skyldiga såväl eder själfva som edra barn! * I det föregående ha vi uteslutande afsett penninglån, hvilka vanligast upptagas af männen, om ock kvinnan skuldmedvetet måste mången gång erkänna sig vara orsaken. V i skola nu sysselsätta oss med en annan sorts lån, uteslutande praktiseradt af kvinnan, vanligen husmödrar emellan, ett fördömligt och i de flesta fall obehöfligt lånesystem: den om bristande ordningssinne vittnande ovanan att låna, den eDa af den andra, husgeråd, som snart sagdt förekomma i dagligt bruk, eller ock rent af sådant, som erfordras vid matlagningen. Hvarför kan man icke ordentligt och i rätt tid förskaffa sig, hvad som nödvändigt behöfs i ens hus? Hvarför icke se öfver sina förråd och köpa hem, så att de räcka för en vecka eller längre; ty den som har någon förmåga att ordna ett hushåll, springer väl ej och köper för gången sådant, som utan förlust kan förvaras, hvilket spring blott är ett slöseri med både penningar och tid, som kunde bättre användas, och tjänares kläder och skodon.
Vill du stanna här i denna underbara ensamhet, vänlige läsare, lära dig förstå skogsverldens rika mångfald och uppbygga din själ vid dess högtidliga lofsång öfver alltings upphof? Eller bäfvar du för ensamheten och tystnaden rundtomkring dig? Du förstår ännu icke deras betydelsefulla språk och derföre bleknar du vid tanken på ett sådant eremitlif, såsom du kallar det på ditt menniskospråk. Nåväl, jag vill visa dig en annan tafla ur naturens stora lif; kom, följ mig till den brusande forsens brädd. Bäfvar icke din själ tillbaka för denna dialekt af naturens eviga tungomål? Fruktar du icke det oafbrutna dånets tordönsljud? Här står du vid fallets fot, höj din blick och skåda upp till detsamma. Framför dig upprullas en tafla af det naturkrafternas väldiga gladiatorspel som kallas Imatra. Från de trotsiga klipporna återstudsa de i yrande fart framrusande jätteböljorna med krossade, skumomhöljda pannor en storartad kamp, evigt förnyad med outtröttliga krafter, ty det är sann natur, ett ståtligt stycke gudaverk i denna skapelse. För dem af våra läsare som icke sjelfve sett denna, onekligen den största fors i Europa, må följande tjena såsom ett slags beskrifning. Den stora Wuoksenelfven, genom hvilken Saimas vattensystem uttömmer sig i Ladoga, sammantränges ungefär en half mil från sitt utflöde ur förstnämda sjö emellan höga klippväggar och bildar i den genom graniten sprängda, smala rännan en fors, hvars vattenmassor med åsklikt dån i en enda lavin af nedstörtande skum med otrolig hastighet och vittnande om en oerhörd kraft ila att uppnå ett rymligare becken. Stället är beläget ungefär sex mil ifrån staden Wiborg i sydöstra Finland samt i en ödslig, vid elfstränderna romantisk trakt. Forsens hela längd torde vara trehundra famnar och fallets höjd ungefär sextio fot. För att rätt förstå detta naturskådespel måste man se det flera gånger. Det första intrycket är ganska egendomligt.
Herr Cederschjölds anmärkning tror jag utan all fråga vara den vigtigaste för oss att betrakta såsom Lagstiftare; men jag skall i detta afseende erinra om händelsernas lopp. Rikets Ständer förbehöllo sig uti Bolagets privilegier, att erhålla all den vinst af Canalen, som uppkom, sedan AclieEgarne erhållit g procent på det nedlagde Capitalet. 1815 nedsattes delta till 5 procent. Stadgandet härom lyder i i:sta Punkten sålunda: ”För detta ”Lånebiträde skall under byggnadsåren icke ”äskås någon ränta och Capital-afbetalning, ”samt sådan efter byggnadsårens slut icke ”heller komma i fråga, förr än ActieEgar”ne af Discontoch Canal-inkomst njulit, ”och allt framgent för hvarje år få njuta, ”oafkortadt 5 procents ränta å deras inbe”talta ActieCapital.” Det är således gifvit att efter byggnadsårens förlopp, och sedan ActieEgarne fått 5 procent för sitt utlagda Capital, det öfriga skulle tillfalla Staten. Jag frågar likväl nu, om ett sådant vilkor juridiskt kan qvarstå, sedan Rikets Ständer år 1818 borttogo Disconten och sålunda gjorde Lag för tillfället, emedan man befarade olyckor, Den 3o Decera be r f. in. i5i större, än de verkligen skulle hafva blifvit. Jag tror således ej att den juridiska delen står qvar, utan blott den moraliska, nemligen huruvida man anser sig böra afhända sina efterkommande de anspråk, de kunna äga på en viss andel af Canalens inkomster till StatsCassan. Är det tänkbart, alt Canalen i en framtid skulle kunna ge 5 procents ränta för de 3,000,000 ActieEgarne insatt uti densamma/ Och om något derutöfver blir, är det större nytta, om Staten erhåller dessa medel, än om enskildta erhålla desamma? Om man blott besvarar dessa frågor, tror jag man skall erhålla tillräcklig upplysning i ämnet. 5 procents ränta på 3,ooo,ooo gör i5o,ooo R:dr. Derföre skola Embetsman lönas, underhållskostnaden bestridas, och mindre reparationer verkställas.
Det måste bero på hvars och eris fria vilja att hörsamma kallelsen, och jag tror derföre, alt i detta afseende en förändring bör göras i redaclionen af förslaget. Frih. Cederström, Anders: Vid de flesta tillfällen, då lagförändringar varit i fråga, liar den invändning blifvit gjord, alt vi hafva alt vänta ett nytt lagförslag, hvilket snart kumle komma under R. -St:s ompröfvande och blifva antaget. Detta språk har ej allenast vid denna riksdag, utan ock vid de föregående, ägt ruin, och man skulle deraf kunna tro, alt deras allvarliga tanke varit, alt en sådan ny lag kunde af R. St. antagas; men då sådana förslag blifvit väckta, sorn kunnat föranleda lill den nya lagens antagande, så hafva de rönt ganska stort motstånd. Hvar oell en, som deltagit i riksd.arbete och vet huru dermed tillgår, kan ganska lätt inse, alt om den nya lagen skulle komma att af R. St. med förändringar antagas, så komma utan tvifvel mångå, ja kanske 100 år att åtgå, innan R, St, komma i Den a December f. m. % tillfälle alt antaga denna lag. Den som har en allvarlig önskan att den nya lagen må kunna antagas, måste också medgifva att sådana medel tillgripas, hvilka göra dess antagande möjligt. Jag skulle visserligen kunna hafva åtskilliga anmärkntr att göra emot Utsk:s lörslag, men det ar sjelfva nyttan af förslaget, som jag anser nödvändigt att här taga i betraktande. De anmärkn:r, som af Hr Cederschjöld blifvit gjorda, skulle jag vilja biträda, likväl med undantag af deii sisla; ty jag kan ej draga den slutsatsen, att derföre att Utsk. äger rättighet alt tillkalla andra lagkunnige män, dessa verkligen skulle vara skyldige alt infinna sig. Det förslag, som Gr, Spens gjort, kan jag verkligen icke biträda, ty jag Ser ej alt någonting vinnes derigenom att K. M. skulle äga rättighet att prorogera riksdagen. Sjelfva arbetet måste i alla fall, dä det skall af R. St. utföras, blifva lika vidlyftigt och kommer således att äfven på sådant sätt draga ut den vanliga tiden.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att nämnda Memorial vore ofullständigt och stridande mot det af Förstärkta Stats-Utskottet fattade beslut, att de vid Utskottets sammanträden förda protokoll, jemte de reservationer, som blifvit inom Utskottet afgifna i anledning af den i Memorialet upptagna andra voteringen, skulle tryckas och delgifvas Rikets Ständer, hvadan och då detta beslut icke blifvit af ExpeditionsUtskottet iakttaget och Ständerne följaktligen blifvit urståndsatte att taga erforderlig kännedom om förloppet vid den omröstning, som framkallat reservationerne, bemälde Riksdagsfullmägtig hemställt, att Ståndet ville från ExpeditionsUtskottet infordra en afskrift af de omförmälda handlingarne, i hvilken hemställan ett stort antal af Ståndets ledamöter instämt. Derefter hade Riksdagsfullmägtigen Jöns Rundbäck, med åberopadt stöd af 56 § Riksdags-ordningen, afgifvit en motion, hvaruti, med förmälan, att till Extiih, till R. st.
mäktiga att hos dem inskärpa de första sunda medborgerliga begreppen. Nu är det socialister och anarkister, som vinna folkets öra. Man behöfver blott erinra om ett enda drag ur det sista arets arbetarehistoria: folkmötet i Bergslagen, hvars D såsom basta medlet emot ledare f öreslog 2 s1i~ci1izorc7stco+ie12 arbetarnes förtryck, för att inse h v i h faror, som hota, eller öfvertyga sig om huru nigra tirs fortfarande liknöjdhet hos de moderat liberale, sansade folkklasserna vore nog, för a t t elden, som glöder under askan, skulle sl&amp; upp i full liga. Xen det ar icke endast från arbetare och allmoge, som P faran hotar. E11 di1 arbetsgifvare underhiilla elden med sina omänskliga och oklol~a åtgärder fullt ut så, mycket som anarkisterna med sina hetsande uppviglingar. Detta piistienda kan från ett par andra d r a g u r dagens historia få en lika bjärt belysning som det föregiiende. Man erinre sig blott, de fabrikanter, hvilka för större vinnings skull använda vid sina tillverlcningar gifter, så, skarpa, att » de förvandla sina offer till lefvande lik, utan att ens unna dem att dö », såsom en motionär i Andra kammaren nyligen yttrat, eller iliiglromme man den arbetsgifvare, som liitit en sjuk, 1 7 - t i g arbetare nara förgiis af v a n v t d. När man ser orsak och verkan - vissa arbetsgifvares egennyttiga grymhet och arbetarnes lätt mtiiado hat - liggca Iivarandra så, nara som här, tänker man ej utan. en rysning på, hvad framtiden kan innebära. Men om 11u tillstindet är, i s i hög grad oroaiide, s i tränger sig den friigan allt närmare in p&amp; oss: Hvad ä~ att göra för att föwkonznza de sctnt7dlsz.bdor, son8 hota?