Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Foderbristen åren 1857 och 1858 framkallade väl i södra delen af länet och på Oland spridda sjukdomsfall, som stundom visade sig vara af smittosam och dödande art; men det lyckades hvarje gång att i tid hämma sjukdomen, innan den fått anställa någon större förödelse. Ibland en på föranstaltande af en enskild förening i Tjusts härad hösten år 1856 från England öfver Danmark införskrifven mindre hjord af Ayreshirc-boskap, sorn underhölls vid Sundsholm, utbröt under nästföljande vinter elakartad lungsjukdom; men sedan såväl dessa djur, som äfven de på stället befintliga öfriga fäkreatur, till ett antal af öfver 60, blifvit under allmän uppsigt nedslagtade, och andra ändamålsenliga åtgärder vidtagits, upphörde denna vådliga sjukdom, utan att sedermera hafva sig visat. C) Skogshushållning. Angående den allmänna beskaffenheten af skogarne i länet är föga att tillägga hvad derom i senaste femårsberättelsen förmäles. Under inflytelsen af en för skogsprodukters afsättning särdeles gynnsam konjunktur, steg skogsafverkningen åren 1856 och 1857 till en förut oerhörd höjd. Det derefter inträffade prisfallet föranledde väl en betydlig minskning i skogarnes anlitande till afsalu; men af inkomne uppgifter har jag inhemtat, att trädvaruskeppningen från länet under år 1859 åter ansenligt tilltog och att den 1860 var nära lika stor som under hvartdera af de förstnämnda åren. Den sålunda fortsatta averkningen har varit och är alltför långt drifven, för att hinna ersättas genom återväxt. Med skäl beklagar man derföre, att skogarne tner och mer glesna. Detta är isynnerhet förhållandet med de skogar, hvilkas närbelägenhet till hafvet erbjuder lättnad vid skogseffekternas transport till hamn. Med hvarje år vidgar sig det område inåt landet, hvarifrån plankor, bräder och andra trädvaror föras ned till stapelstäderne och köpingarne. Tio mils väg anses stundom icke afskräckande för en sådan transport.
Detta har vid föreg:de Riksdagar visat sig, till och med vid den sednaste, att propos:r blifvit inom BondeSt. framställde, oaktadt de förnyade anmärknir deremot, som af Sekret, blifvit gjorde, och de reservationer, som han derföre anmält till Ståndets prot. Jag kan visserligen icke veta det, men det är möjligt, att BondeSt., heldre än att sakna nödig garanti för grundlagens helgd, önskar att K. M. måtte utom Ståndet utse en Talman för BondeSt., i hvilket fall likheten emellan Stånden fordrar, att äfven detta Stånd sjelf utser sin Sekret. Härmed må nu vara huru som helst och lagfarenhefen inom BondeSt. må vara huru beskaffad sorn helst, så finner jag uti ett bifall härtill, ett medgifvande deraf, att denna underd önskan af BondeSt. må blifva underkastad K. M:s Nåd. pröfning och det vill jag icke hindra.» Frih. Palmstjerna åter yttrade: »Ofta nog har jag med nöje instämt i det votum, som Hr von Hartmansdorff afgifvit uti förekommande frågor och ofta nog har R. o. Adis pluralitet dermed förenat sig, men då de, såsom nu, utgå ifrån mindre vanliga grundsatser, så kan jag för min del icke deruti instämma, och jag hoppas, att R. o. Adis pluralitet icko eller dermed instämmer. Ett exempel endast vill jag nämna, nemi. Hr von Ilartmansdorffs förutsättning, att R. o. Ad. icke skulle hafva något emot, om K. M. tillsatte R, o. Ad:s Sekret. Den 13 December e. m. Något vidare yttrande i afseende på den frågan torde icke vara behöfligt, men jag vill se ifrågavar:de sak ifrån en något vidsträcktare synpunkt. Hvar och en af oss torde erinra sig att vi vid Riksdagens början af BondeSLs deputerade mottogo en välkomsthelsning, som väckte allmän tillfredsställelse och som innefattade den önskan att åsigter och intressen ej måtte splittras, utan fast mera allas tankar samdrägtligen matte samverka till fäderneslandets väl.
För öfrigt anser jag mig för min del böra fästa Utsk:s upmärksamhet derpå, att enligt mitt förmenande den äskade förhöjningen i de förut Dan 7 Juli e. m. 1*1 afskedstagne Militärernas pensioner synes vara analog med stadgandet i reglementet för Arméens pensionskassa nemi., att då kassans tillgånger blifvit så förökade, att de tillåta en förhöjning i de afskedstagandes pensioner, skola äfven de, som redan tagit afsked med pension komma i åtnjutande af en dylik förhöjning; — genom hvilket stadgande det sålunda vill synas att de förut afgångne pensionsberättigade kunna med skäl äga rättmätiga anspråk på, att äfven blifva tilldelade den nu ifrågasatte pensions-förhöjningen. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, äfvensom på de skäl, som af Hrr Bildt och Stjernsvärd blifvit framställda, anhåller jag vördsamt om återremiss af l:a mom. i förev:de punkt. Hr Stjernsvärd: Det är med anledn. af Frih. af Ugglas anförande som jag anhåller att få nämna några ord. Jag bestrider visserligen icke, att samma grundsats, som här blifvit uttalad i afseende på de militära tjenstemän, som redan tagit afsked, rättvisligen äfven borde tillämpas på de civile, som befinna sig i samma kategori. Men desse tjenstemän hafva dock haft ett bestämdt företräde framför dem, som från militär-ståndet tagit afsked. Detta företräde består nemi. deruti, att de hafva tagit afsked på Allmänna IndragningsStaten, och erhållit sin fulla lön i pension. Detta är deremot icke förhållandet med militärer, hvilkas pensioner äro bestämda till ett alltför ringa belopp. Jag har icke kunnat göra mig reda för orsaken till detta företräde å de civile tjenstemännens sida. Det är i detta som i mycket annat, der man spårar något dylikt, sora jag funnit anledn. att fasta uppmärksamheten derpå, att, ehuru vi, med ledning af historien, med skäl kunnat benämnas en Militär Stat, så har icke dessmindre de civila intressena alltid vetat att företrädesvis göra sig gällande.
Först vill jag i afseende å kläde underställa Hr Frih. den händelse, att fabrikörerna införskrifva utländskt kläde, och fråga honom, om det sedan icke allätt för dessa att skicka det införskrifva klädet lill hallen och derå erhålla stämpel; ty det lurendrejade klädet, är förut icke försedt med någon sadan, då deremot förtullad vara skall vara med stämpel försedd. Elusioner äro således lättare under förbudssysternet än annars, och skyddet af tull är altså kraftigare, än det af förbud. För det andra ville Hr Frih. finna en motsägelse uti Utsk:s usta punkt. Jag kan icke dela en sådan tanka. Ständernas opinion för en *74 Den i5 December f. m. allm. frihet står a ena sidan uttryckt; men Ständerna hvarken kunna eller vilja derföre kränka K. M:s rätt att i frågan besluta. Eljest kunde det inträffa, att, der Ständerna beslutat förbud, Konungen kunde synas hindrad att borttaga detsamma , enär någon tullafgift derför icke vore af Ständerna utfästad. ålen då Ständerna nu utsätta en skyddstull för alla varor, beror det på K. M. att låta dervid förblifva eller i stället låta förbud qvarstå. Jag yrkar bifall till betänk. Frih. Rantzou, Joli. Al b., uppläste följande: Vid förra betänk, reserverade jag mig mot införsel af brännvin orh önskade således ett undantag i det fria tullsystemet. Jag bär dock funnit, att ett undantag från min sida kunde påkalla ett dylikt från andra håll, och jag har frångått lämpligheten af detta mitt påstående. Då jag förenat mig i den af Utsk. yttrade åsigt, att ordet förbud icke borde finnas i tulltaxan, har jag utgått från den grundsats, att ett förbudssystem är onaturligt och demoraliserande, och från den erfarenhet, att i vår tid och med den friare riktning, handeln under en snart tjuguårig fred tagit, ett sådant system är skadligt för industrien, i följd vare sig af uteblifven täflan eller af svårigheterna, att ej säga omöjligheten, att uppställa controller emot öfverträdelser af, i folkets omdöme, rältsvidriga lagar, sådana som förbudslagarna äro.
Directionen blifvit gjorde, och sannolikt än vidare komma att göras, lrlefve Fonden ej allenast i betydlig mohn, till mehn för sjelfva Spannmålstörelsens bedrifvande medtagen, utan skul e desse Magasins underhållande för Inrättningen åstadkomma sådane gravationer att Verkets obestånd, deraf i längden vore att befara. Hvad åter angar de så kallade löpande Magazinen, eller der en större Spanuemåls-rörelse drifves, så i afsende på samlandet af Sädes-förräd, sorn ock Värfvade Arméens och Flottornes underhållande m, m. synes dessa Magazin i allmänhet vara i det närmaste tillräckliga och att om på ett e!'er annat ställe vidare Magazinsutrymme behöfves anskaffas, sådant i mohn afbehofvet och i förhållande till de inkomster Mugazins-Inrättningen af Bränvlns - Bränningen i Inrättningens organisation. i 549 Stockholm bör hafva att påräkna, skall kunna Successiva och på vanligt sätt i Verket ställas, då förnämligast Magazins utrymirset i Stockholm, Malmöhus Län och Staden Götheborg, synes bora utvidgas'i förhållande til den betydligare Spinnemåls intäckt och utlefverering som det Städse inträffar. Till Verkställighet häraf i Malmöhus Län och Staden Götheborg gifves ingen annan utväg, an nybyggnad eller ijenliga lägenheters inköpande; men i Stockholm åter synes ändamålet nästan lifelt och hållit vinnas så vida Magazins Inrättningen åter fädt ett större Magazinshus af Sten, deruti lärer rymmas 10, ä ij,ooo Tunnor oriad eller omkring 30,000 Tunnor torkad Spannmål, hvilket hus beläget å Skeppsholmen, redan år 1735 blifvit till utrednings Föriåd för Krigs Collegii räkning öfverlåta men om hvars återställande Kongl. Majit sednast i Nådigt Rref den ib December 18 12 gifvit Magazins Directionen Nådigt löfte, enär Regleringen om Krigs-Förrådens förevarande hunne blifva verkstäld; Och hemstäl er Utskottet det Riksens Högloft. Ständer hos Kongl.
Härmed är ock uttalad den sanning, att syndaförlåtelsen ej är en yttre Guds handling, utan den inre följden af en inre genom Gud verkad ånger och bättring, hvilken följd gifver sig tillkänna i det menskliga samvetet, hvadan ock hvarje from gudhängifven menniska såtillvida kan förlåta synder, som hon ur sitt eget gudsmedvetande och andliga erfarenhet kan uttala, förtydliga och öfver tvifvel hafva den sanning, att syndaförlåtelsen följer på allvarlig ånger och bättring. Vi hafva i ett föregående kapitel anmärkt, att de skriftlärde desto hellre om Messias brukade den från Daniels bok hemtade benämningen „menniskans son“ eller „menniskosonen“, som den städse påminte Israel, att den Evige är en, men att Messias, äfven på höjdpunkten af sin makt och herrlighet, icke är Gud, utan menniska. Men ehuru namnet redan för sig innebär en protest mot förblandningen af Gud och Messias, har dock den ortodoxa förbistringen gått ända derhän att i detsamma finna Kristi gudom antydd! Alla sådane ställen i nya testamentet, i hvilka sonen, uppfordrad att gifva sig tillkänna, uttalar sig i ordalag, som endast hänvisa till hans messianitet och mensklighet, och vidare alla sådane ställen, i hvilka han förnekar sig vara allgod, allvis, allsmägtig, öfverhalkas af ortodoxerna med den anmärkning, att han här icke talar om sin „gudomliga natur“, utan blott om sin menskliga. Det är den oförnuftiga och obibliska läran om tvenne naturers förening i Kristus, med hvars tillhjelp de här reda sig ur förlägenheten. Många fromma, men på tankens vägnar osjelfständiga menniskor hafva åtnöjt sig med denna förklaring, utan att besinna dess farliga följder. Ty vill man använda densamma till ex. på Jesu utsago, att icke ens sonen vet domens dag och stund, så skulle man komma till det oförnuftiga och vederstyggliga resultat, att Kristus, då han uttalade dessa ord, på en gång visste och icke visste tidpunkten för domen – att han såsom Gud visste den och såsom menniska icke visste den, samt att hans utsaga således innebär lika mycken osanning som sanning.
Intyg om annans eganderätt till den lösegendom, exsekutor vore i begrepp att utmäta, ansågs således erforderligt för att från utmätning freda egendomen; men kontrahenternas förklarande om ömsesidigt samtycke och öfverenskommelse i afseende å priset antogs flerestädes såsom tillfyllestgörande i detta hänseende. I enlighet härmed blef det ock snart en allmänneligen känd utväg för gäldenär till undvikande af befarad utmätning å sitt lösörebo, utan att nödgas umbära detsamma, att med bistånd af annan, än fordringscgare, eller en sådan, till förnärmande af andras bättre rätt, förskaffa sig skriftlig afhandling om godsets öfverlåtelse, vid hvars uppvisande för den exsekutiva myndigheten, dennas åtgörande finge inställas. Detta allt oftare vidtagna förfaringssätt föranledde vid 1828— 1830 årens riksdag ett inom Hedervärda Bonde-Ståndet framstäldt förslag, att dylikt föryttrando af lösörebo skulle vid ansvar förbjudas eller, för att anses giltigt, åtföljas af tradition med skyldighet för köpare och säljare att i allt fall med ed bekräfta, att afhandlingen vore verklig och utan sviklig afsigt tillkommen. Detta förslag vann väl icke understöd af dåvarande Lag-Utskott, som likväl med erkännande af do missbruk, hvilka framkallat detsamma, tillstyrkte, hufvudsakligen i 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 36. enlighet med Lag-kommittéens förslag till Utsöknings-Balk, en förändring af förutnämnda 7:de kapitels 3 §, — en hemställan, som oek blef af Rikets Ständer bifallen.
Nämnde olägenhet torde dock motvägas af den omständigheten, att väglagnings verkställande sommartiden anses falla sig beqvämligast för de väghållningsskyldige i allmänhet och fördelaktigare i det fall, att den inträffar på en tid då jordbruksarbetet lemmar mera ledighet dertill, än vår och höst, i synnerhet när missgynnande väderlek för brukning och skörd försvårar detta sednare angelägna arbete. Hvad tabellerne upplaga under rubriken: diverse afgifter, onera och allmänna besvär, utgår på landsbygden för kyrko-, prestegårdsoch tingshusbyggnad, inqvartering, skallgång och andra jagtanslalter, tingsgästning och liäradstjenares aflöning, kurhusmedel, barnmorske-aflöning, djeknepenningar, kollektoch stamboksmedel och riksdagsmannaarvode, samt i släderne för kyrko-, skole-, rådhusoch andra publika byggnader, brandredskaps underhållande, Magisiraters och sladsbetjentes aflöning, inqvartering, kurhusmedel, djeknepenningar, kollektoch stamboksmedel och riksdagsmannaarvode, med flera tillfäilige kommunalutgifler. Beloppet af samtlige desse afgifter, både i det hela och för hvarje del särskildt, är allt för olika, orter och städer emellan, att kunna sammanföras och beräknas till något visst å hvarje hemman, bruk, inrättning, näring eller person med den tillförlitlighet i kalkylen, som för ändamålet skulle erfordras. 27 Såsom bihang, till upplysande af grunderne för persedel värdets beräkning i tabellerna, medföljer slutligen vidfogade sammandrag öfver 1842 till och med 1846 årens markegångar. c) Politi. Öfver lagarnes verkställighet samt ordningen och säkerheten uti länet vakar Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande med oafbruten omsorg, dervid biträdd af underlydande tjenstemän och betjente, hvilkas antal synes vara snarare för litet, än för stort, och torde vid folkmängdens ytterligare tillväxt blifva otillräckligt. I afseende på allmänna polisen begagnar Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ganska sällan, och endast vid högsta nödvändighet, rättigheten att utfärda nya stadganden och vitesförbud.
Lant att det icke kunde för någon utgöra en fröjd, att i bysättningshäkte inmana och underhålla siri gäldenär, utan att rättigheten dertill endast vöre att anse såsom en säkerhet att få" sitt ut, och att Strindlund trodde iryssberörde lors!ag medföra uppenbar våda för allmänna crediten och bereda en ny utväg åt svekfulla gäldenärer, att undandraga sig uppfyllandet af ingå ugne förbindelser, utom det att möjligheten, att erhålla penningeförsträckning, skulle, genom borttagande af ifrågavarande säkerhet, till deli grad försvåras, att mången behöfvande blefve ohulpen; uti hvilket yttrande instämt Pete# o. 4 LagUtskoltets Betänkande N:o 65 Pehrsson från Örebro Län, Nils Larsson och Eric Pehrsson ifrån Upsaja Län, Pehr Nilsson ifrån Christianstads Lån, Johannes Christoffersson ifrån Kronobergs Län och Ola Jeppsson ifrån Blekinge Län, den sistnämnde med det tillägg, att motionen, i hvad den åsyftade, att icke någon finge bysättas för ringare belopp än 5o Rdr, Lemnade oredlige personer en tydlig anvisning,' att å flera Ställen upplåna särskilde summor under sagde belöp/p, och sålunda bereda sig erforderlig tillgång, ulan att dock, vid bristande betalning, behöfva befara förlust af sin frihet. Nils Månsson ifrån Malmöhus Län, med hvilken Olof Lindbäck ifrån Hallands Län, Andeis Ericsson ifrån Örebro Län och Peter Jönsson ifrån Christianstads Län sig förenat: att lian, lika med Anders Danielsson, funne det högst oroande och förskräckligt, att en nödställd medborgare, utan att genom något klandervärdt förhållande hafva vållat sitt obestånd, och för en skuld, huru ringa som helst, kunde beröfvas sin frihet utan inskränkning i tiden, hvarföre han hellre .föresloge, att gäldenär, som icke saknar arbetsförmåga, måtte, genom domstols eller annan myndighets beslut, förpligtas aftjena sin skuld genom arbete hos fordringsegaren, dermed denne ulan tvifvel skulle finna sig belåten och ■gäldenärens helsa icke, såsom nu i bysättningshäcktejna vore fallet, lila af brist på frisk luft och kroppsrörelse.
14 Banko-Ulskotlels Berdttelie, N:o 53. Enligt 1852 års bokslut, uppgick summan af då utestående. - lån till " Under nästlidet år hafva 698 st. lån blifvit beviljade och utassignerade med tillsammans 2.275,200: — -— 6:gr 3,558,010: 39. 9. Då derifrån afräknas de under samma tid verkställda inbetalningar 2,446,380: 25. 6. visar sig, att beloppet af utestående lån vid 1853 års slut utgjorde R:dr 1,111,630: 14. 3. Af bifogade tabell. JV:f$ inhemtas i hvad mån de från Handelsoch Närings-diskont-fonden utgifna lån tillgodokommit särskilda näringar och samhällsklasser, äfvensom huru lånen varit fördelade emellan Stockholms stad och de till Låne-distriktet hörande län. Beloppet af pä lagsökning beroende säkra ansedda lån utgjorde vid 1852 års slut, för 39 st. lån Under förlidet år hafva till ombudsmännen blifvit, för vidtagande af indrifningsåtgärder, öfverleinnade 13 st. lån å tillsammans Efter afdrag af härå under samma tid verkställde inbetalningar utgjorde summan af de vid 1853 års slut på lagsökning beroende lån: 28 st. utestående i Stockholms stad . 12 » 3 i landsorterne . Af denna Diskonts inom linien, såsom osäkra, förda kapital-fordringar utestodo vid 1853 års slut: i Stockholms stad i landsorterne . 19,977 10. 7 6,270: 19. 10. Summa R:dr 26,247: 30. 5.
Den som undervisar i Choralsång Ekesjö Trivial-Skola Båda Lärarne tillsammans kronotionde och Socknegång - Här föreslås En lägre Lärdoms-Skola med Rector s:ne Colleger tillsammans Den som undervisar i Choralsång Wadstena Trivial-Skola.- Alla Lä rarne tillsammans, kronotionde Socknegångs och Tertial-medel 34 32 « med afdrag af de sednare, utg. 33 16 - Af Staden - » i _ . Här föreslås En lägre Lärdoms-Skola lika med den i Ekesjö - Wimmerby Trivial-Skola.• Båda Lärarne tillsamman, kronotionde Socknegång-oell Tertial-medel 38 med afdrag af de sednare, utg. 16 32 — Här föreslås En lägre Lärdoms-Skola lika med den i Ekesjö - Westerviks Elementar-Skola .- Bibehålles såsom högre Närings-Skola men med tillägg af Gantors-Arfvode lo Tunn. För Linköpings Stift befinnes således brista Skara Stift. Skara Trivial-Skola.- Alla L ärarne tillsammans, kronotionde, Socknegång och af privata dispositioner Har föreslås En högre Lärdoms-Skola lika med Enköpings, men med minskning i Transport: Nuvarande ständig bönings-Stat. Allmänna medel. Spanne mSl. Summa. Spanne mål. Spanne mål. Contant. Allmänna medel. Spanne mål. k:p Contant. R:dr 45° 16 rist IO Enskildte medel. Spänne mål. Spanne måi. Spanne mål. R:dr sk. tisti T:r. 281 k:P 5 6^1 —S• •» 912 Contant. R:dr Nuvarande standig Lönings-Stat. Transport: Spannmålslönen “ anseende till den Contanta tillgång© - Mariestads Stads-Skola.- Alla Lärarne tillsammans, kronotionde, Socknegång, af Staden och Privata dispositioner - . H ar föreslås
Utdrag af Protocollct, hållit uti Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den sZ Jas Nuarii rLoo. S. D. Wid granskningen af Riksens Högloft. Ständers Stats-UtffottS den 2L nästlidne December afgifne Betänkande, rörande Sahla Silfwergrufwa, fann Ständet, att, j anseende till de uti Herr Borgmästaren WAbieribeigflrifteliga anförande, som, jemte detta Protecolls-Utdragserstildt till Utstottet öfwerlemnas, gjorde Åtskilligt anmärkningar, ärendet stulle till Stats-Utstottet ätcrremitte» ras Den 17 Rprik. 709 MS, med anmodan att sä öfwerheAe anmärkningar, som r anledning af hwad Herr BergssRädct ll.otdolls hos Uts stöllet afgifne yttrande innehällerined ytterligare utläa tande i detta ämne till-Riksens Ständers Plena-inkomma; Hwarom de Respective Mcd-Ständen äfwem härigenom Kulle wördsamt och wäyligen underrättas.. vr »upis. Lx protooollw ä- N?etsr8vn. Utdrag af Protokollet, hällit uti Borgare-Ständets Plenum wid gliksdagcn i Stockholm. den 27 Januari iZio. S. D. Hfwer ätstillige Herrar NiksdagsFullmägs tigcs hes Borgare-Ständet ingifnc och till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch Oeconomle-Utstolt remitterade Mcmvnaler, angäcnde dels förökande, dels assia siande eller instränkning r ajitalct.sf sä wäl ens skildte som de fa kallade frimarknaderue samt en dek Marknaders flyttning till andre. Orter och terminer, has de Wälbemälte Utstött, i Protokolls-Utdrag af den 8 deni nes, sitt utlåtande mcddelt, och ut!
LÖFVENSTRÅLE. Min kära Herr Höppener, ni torde kanske erinra er hvad salig Excellensen, Riksrådet, Grefven kanske kommer ni i håg namnet sjelf? Nej, min Herre. HÖPPENER. Jag har för ögonblicket också glömt det; men om ni erinrar er de oförgätliga orden, han yttrade, så torde ni inse att Att jag är en bomb, som fallit ned i ett lustläger. Ni behöfver icke frukta att bomben skall krevera. Bomben må gerna krevera, så länge Rikets Råd hålla i styret ... kunna vi säga med ... men det är detsamma det. Men om Riksrådens tid vore förbi. Ha, ha, ha, ha! Förbi? FLERE. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. C. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. LÖFVENSTRÅLE. Inga förolämpningar. Hvad menar ni med, att deras tid skulle kunna vara förbi? Att krukan går så länge efter vatten, tills hon spricker. Ni förolämpar våra slägtingar. Hvad har händt? Intet annat än en revolution. Revolution? I hvilkens intresse? FLERE. HÖPPENER. FLERE. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. I Konungens och folkets. Ni menar i Hattarnas. Och Riksråderna? Äro afskedade. A. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. LILJEBORG. Det är icke möjligt, det kan ej vara möjligt. Ni är en Riksförrädare, herre. En upprorsstiftare. HAGELSKÖLD. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. FLERE. I ordningens namn arrestera vi er. Vi arrestera er. Icke i mitt hus, mina herrar; jag ber att ni aflägsnar er. Ni ser att ni ej eger några vänner ibland oss. (Dörren på ena sidan öppnas. B. Löfvenstråle stannar på tröskeln. Höppener och han få se hvarandra och hasta i hvarandras armar, der de dröja en stund, under tystnad.) Hvad ser jag?