Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säker heten i all finance och hvad dessa banker beträffar, är alt veta sig stå, och att man måste stå på egen grund för att göra sig sjelf gagn genom den vinst, som uppkommer, och det allmänna gagn, som åstadkommes genom lättad penningerörelse. Privatbanker äro att betrakta som mäklare emellan den rike och den som behöfver understöd, och detta mäklarekall är deras hufvudsakliga ändamål, och bör dem aldrig förespeglas möjligheten att kunna påräkna annat understöd, än som kan hemtas af egen klokhet och soliditet. Jag tror detta tillägg vara så mycket riktigare här, som det fiunes i nu gällande lag. Hr von Rosen: Om här vore fråga alt blott understödja privatbanker och hjelpa actieägare, så skulle jag förena mig med Hr Lefre'n; men fråga kan uppstå att hjelpa dem, som äro offer för dessa banker, utan att i dem äga actier, d. v. s. sådane personer, som icke äga annat än privatbanksmynt, hvaraf de skola lefva för dagen. Om Staten tillåter privatbankers uppstående och inrättande, så tyckes också D c n ao Februari e. m. 5l>< också rättvisan fordra alt ruan ej binder händerna på sig för att afhjelpa de olyckor, som genom privatbanker kunna uppstå. Jag tanker mig möjligheten af att en privatbank kummer i concurslillstånd; bär är icke fråga att hjelpa denna bank, utan dem, som hafva bankens sedlar, hvaraf de skola lefva för dagen; skulle det väl då vara lyckligt och rätt att hafva stiftat en lag, som hindrade Ständerna att under den tid, som åtgår till bankens utredning, kunna afhjelpa det dagliga behofvet hos en hel provins' möjligen brödlösa och utblottade innevånare? Det vore ungefär detsamma, som att bestämma alt undsättning ej får meddelas i missvextår.
Han är dock. skyldig ilra emot de oordningar i samhället, hvilka hos honom blifva anmälta, och måste merendels i sådana frågor rätta sig efter andras uppgifter. Huru ofta händer icke, att öfversittare, supare och allmänna lugnets förstö. rare hafva medhåll af den liderliga hopen , och erfarenheten visar ty värr ej sällan i våra tieler vittnens mindre pålitlighet. Skall nu en åklagare ovilkorligen betala Rättegångs-omkostnader i alla så beskaffade brottmål, der, som kanske den mest skyldige parten i brist af nödig upplysning ej kan sakfällas, då lärer äfven den nitiske och uppmärksamme Tjenstmannen akta sig a t r taga befattning med dylika ärtnderj fredliga medborgares öde är då att beklaga, och tiden skall, visa häri Samhälls-ordningens snara förfall derigenomAf egen Embetstnanna erfarenhet har jag sällan funnit att någon Stadseller KronoBetjent öfverspändt ifrat emot de brott, som härleda sig från fylleri} men till min stora förtrytelse snarare förniärkt ytlighet} och hvilket flera Den r 5 Juni. 315 gånger ledt till stränghet emot den vårdslösa underbetjenten, för att väcka honom till sina skyldigheters fullgörande. Om nu Actor vid alla tillfällen skall åligga det ansvar Högloft. OeconomieUtskottet föreslår, upphör möjligheten att för den allmänna säkerheten kunna handhafva PoliceFörfattningarne, och Länens Styresmän kunna icke hafva någon hand å Kronobetjenten till åtalande af brottet, då han lika så enskildt som rigtigt försvarar sig med den invändningen, att ej våga lagföra den brottslige i osäkerhet om Rättegångens utgå g Och de följder, hvilka för åklagaren sjelf lätteligen kunna inträffa. Jag medgifva visserligen, att menniskor finnas så vanartade, att de af egennytta eller hämndlystnad kunna våldföra äfven den oskyldiga} men sådant har Lagstiftaren insett, j allmänhet redan sökt förekomma genom stadganden i 60 Cap. Förordningen den 12 Juli 1731, 7 morn-, samt Kongl. Förordningen den 13 October 1739, der
Borgare-Ståndet d. 17 -r-, — Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers iinderdaniga Skrifvelse, i anledning af ett gjordt Förslag till beredande af Geometriska Chartors större användbarhet. S. A. K. H os Riksens Ständer har det Förslag tili be^ redande af Geometriska Chartors större användbarhet blifvit framstäldt, att, vid sådane Chartors. förfärdigande, den list , sorn med dubbla linier vanligan drages omkring en Charta, indelades i grader, af hvilka hvardera, efter Chartans scala, borde upptaga på den perpendiculaira linien, a 5 alnar, samt på den paralella 17§ alnar* Då i-J från dessa grader med blyerts utdragne linier korssade hvarandra, komme kappland , att formeras; och enär från hvarje 4sde grad på den perpendiculaira linien och från hvarje 8:de grad på den paralella, gröfre eller med annan färg tecknade linier utdrogos och korssade hvarandra, blefve tunnlands-rymden gifven. Denna gra» dering skulle ej allenast medföra den fördel, att rymden på Chartan i tunnland och kappland blefve känd, till så stor eller liten del, sora åstunda?, utan äfven tjena till ledning Iför helg Underdåniga Skrif v elser. 61 Chartte-beskrifningen, på det sätt, att perpenditulaira kapplands-graderingen betecknades med a. 1, a. 2, O. s. v., samt tunnlands-graden med stor bokstaf och Romersk ziffra, såsom B. I, B. II, B.
KONGL. MAJ:TS liF.FALLNINGSIIAl-VANDES UTI UPSALA LÄN TILL *' underdånighet afgifva FEMÅRSBERÄTTELSE ' . , för åren 1851, 1852, 1853, 1854 och 1855. STOCHHOLM, 185?. P. A. NORSTEDT & SÖNER, KONGL. BOKTRYCKARE. I Underdånig Berättelse om tillståndet i Statistiskt och Ekonomiskt hänseende inom Upsala Län för åren 1851, 1852, 1853, 1854 och 1855. I. Länets allmänna beskaffenhet. Uti förut afgifna berättelser samt, så väl genom en år 1850, i sammanhang med Topografiska Corpsens karta öfver Länet, af trycket utkommen skrift, kallad »Topografiska och Statistiska uppgifter om Upsala Län», som genom den af Lektor W. Tham samma år utgifna beskrifning öfver Länet, är detsammas allmänna beskaffenhet så fullständigt angifven, att dervid föga eller intet är att tillägga; hvarföre omförmälde berättelser och skrifter torde i detta afseende få åberopas. Under den tiderymd, denna berättelse afser, har Länets indelning hvarken i administrativt, judicielt eller ecklesiastikt hänseende blifvit förändradt, vidare, än att Strömsnäs säteri vid Sagån, tre mantal frälse, blifvit, med tillämpning af äldre beslut, skildt från Breds socken i Åsunda härad och åter förlagdt till Simtuna socken i Simtuna härad af Westmanlands Län, såväl i afseende på kyrka och presterskap, som fattigvård och alla dermed sammanhängande frågor. Genom rothuggning, utdikning och plöjning hafva åtskilliga större mossar och sidvallsängar inom flera socknar uti södra delen af Länet blifvit gjorda fruktbara. Trögdbo dike, beläget på gränsen mellan Lagunda och Trögds härader, är utvidgadt och fördjupadt, till hvilket arbetsföretag Staten lemnat 2,300 R:dr Banko, såsom lånebidrag, och 200 R:dr, äfven Banko, såsom anslag.
Vid en 17–18 års ålder är denna väl dresserade unga apa färdig, kan disputera öfver alla sociala, litterära och filosofiska ämnen, funderar på att skrifva en afhandling, som kriticerar Montesquieu – ingenting mindre – och kan gå ut i världen som en fulländad ung man, i hvilken man kan slå upp om allting, som i en stor Recueil des matières utiles, plaisantes et édifiantes, inbunden i maroquin och med guldsnitt. Sådan var rococons pedagogik – konsten att skapa en homunculus i puder och lifrock – hur förstår man icke Rousseau, när man studerar den, och hur mycket storartadt nytt och djupt hade icke hans Emile att lära! På samma vis som den unge Fredenheim tränades Claës Julius Ekeblad, men han tycktes ej vara danad för denna andliga skolridt med alla dess turer och steg. Han förföll visserligen icke som många andra af hans adliga kamrater uppe i Uppsala till oarter och lättsinne. Tvärtom Mallet intygar med småaktig noggrannhet hans goda uppförande. »Hvad Brännvin angår,» skrifver denne, »har jag sett herr Grefven taga del däraf i äldres sällskap, men det har endast skjedt, att han måtte wara lika med dem ... Beträffande Rökande har han i löndom öfvat detta sjelfsvåld, men det har icke hunnit längre än til de försök ungdomen tidigt göra. Jag har för det och för snusande, då moraliseradt mycket och med den eftertryckligaste ifver, som jag förmådt, så att det alldeles blifvit aflagdt, sedan jag ej låtit en gång den ursäkt gälla, att det kunde ske för tandvärk, som grefven ibland attaqueras af.» Det är som man ser den pura oskulden i jämförelse med hvad många af adelsjunkrarna hade för sig, äfven de som stodo under Ihres stränga ledning, ty den store språkmannen var ju särskild inspektor för de adliga alumnerna i Fyrisstaden.
»Om å ena sidan måste medgifvas, att den grundsats, som allt mer och mer synes vilja göra sig gällande, det förtjente embetsmäns och andra personers enkor och barn böra, efter skeende anmälan, på 9:de Hufvud-titeln uppföras till erhållande af pension, är att anse såsom felaktig, så mycket heldre, som erfarenheten visar, att den i tillämpningen börjar få en allt - 12 Siats-Utskottets Utlåtande, IS:o 207. för stor utsträckning, som ofta kan leda till missbruk, så bör ock å andra sidan icke nekas, att den person, hvarom nu är fråga, gjort sig särdeles förtjent till ett undantag i detta hänseende. — Men jag reserverar mig dock mot Utskottets beslut i denna fråga hufvudsakligast på den grund, att, vid dess afgörande inom Utskottet ej varit bekant, det Bruks-societeten år 1844, med hänsyn till Herr 8. Owens i många afseenden för jern-handteringen gagnande verksamhet, anvisat åt honom en årlig pension af 1,000 R:dr R:gs med föreskrift derjemte, att, i händelse af Herr Owens död, hans efterlefvande enka och omyndiga barn fortfarande skulle blifva i åtnjutande af samma pensions-belopp. — Jag tror således att Staten denna gången kunnat bespara sig den ifrågasatta pensionen.» Häruti instämde Riksdagsfullmäktigen Henrik åndersson från Örebro län. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Juli 1854, kl. 1 e. m. (1 (låtande, i anledning af väckt motion, om bidrag af allmänna medel för lillvägabringande af ändamålsenlig kommunikation emellan Sveriges fasta land och Gottland. (U. A.) Förenämnda, till Stats-Utskottet remitterade motion har blifvit väckt inom Preste-Ståndet af Biskop Hallström, hvilken deruti anfört, hurusom, under det att mänga nyttiga åtgärder vidtagits till kommunikationens befrämjande emellan Rikets särskilda provinser, föga åtgjorts för Gottland och att mycket ännu återstode för tillvägabringande af en lifligare och i många hänseenden önskvärd förbindelse emellan nämnda ö och fasta landet.
Utskottet, som fördenskull anser sig ega skäl att understödja motionens syftning, har föreställt sig, att en mera billig grund för fattigförsörjningens ordnande skulle i berörda fall kunna finnas, antingen derigenom att, på sätt motionären antyder, Staten öfvertoge kostnaden för vården om sådana personer, som under en längre följd af år ingenstädes varit mantalsskrifna, och allmänna medel ansloges att till de respektive kommunerna utgå såsom ersättning för det fattigunderstöd, som lemnades individer, hvilka från främmande länder sjelfmant återvända eller — såsom ej sällan händer ifrån våra grannländer, Norge, Danmark och Finland — återsändas till fäderneslandet, eller ock om landstingen, hvilkas områden icke olämpligen torde kunna i vissa gifna fall betraktas såsom större fattigvårds-' samhällen, finge åliggande att, till afhjelpande af den enskilda kommunen ojemnt drabbande tungan af sådana' personers underhåll som de nyssnämnda, uttaxera medel till ersättning åt den mindre kommunen för dylika dess fattigvård alltför hårdt betungande utgifter. Då likväl för Utskottet, som icke eger tillräcklig kännedom om alla de detaljförhållanden, hvartill vid lagstiftande i ämnet måste hafvas hänsyn, derest nödig öfverensstämmelse emellan denna lagstiftnings särskilda delar ej skall äfventyras, icke ringa svårighet möter att närmare bestämma sättet, huru, till vinnande af det afsedda ändamålet, förändring i gällande förhållanden skall kunna bäst verkställas, dervid i synnerhet angeläget är att noggrannt uppdraga gränsen för de fall, 4 Allm.
Och som de i denna fråga sålunda meddelade föreskrifter äro, i Utskottets tanka, lika bestämda som billiga, anser Utskottet ingen anledning vara alt någon förändring deruti tillstyrka, samt hemställer således, att förevarande Motion må förfalla. Stockholm den 28 Nov* 1829. Allni. Besv.- och Oec.~Utskottets Uti. Ankom till Exped.-Utsk. d. 2 Dec. 1829. Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om vissa ändringar i Författningarne om Markegångssättning. -Hedervärda Bonde-Slåndet liar till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet remitterat nedanstående tvänne Memorial, nemligen: ilo af Riksdags-Fullrnägtigen från Stockholms Län Nils Insulin„ som anser det för Deputerade förMarkegångs-sättningar nu föreskrifna voterings-sätt, Ståndsvis, icke vara det mest rättsenliga, utan ofta medföra oredor och olägenheter och af sådan anledning jrkar, det stadgas måtte, att, då votering vid en markegångs-sättning kommer i fråga, den hör ske per capita och ined slutna sedlar; 2:0 af Riksdags-Fullmägtigen från Kronobergs Län Nils Håkanssonj som, med anförande, huruledes i Kongl. Resolutionen 4 Allm. Bcsv. och på Allmogens Besvär år 17.34» jemförd med Kongl. Maj:ls Nådiga Kungörelser den 1 October 1810 och d. 20 September 1815 , stadgas, att i de Län, der sådant sig möjligen göra låter, Deputerade vid Markegångs-sättningar alltid böra vara hälften Räntegifvare och hälften Räntetagare, men att, det oaktadt, i Kronobergs Län skall inträffat, att vid de årliga Markegångs-sättningarne antalet af Räntetagare varit flera än Räntegifvare, föreslår ett ovilkorligt stadgande_, att vid Markegångs-sättningar
Afgår någon elektor eller riksdagsman, träde i hans ställe dem 44 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. suppleant, som etter röstetalet närmast är; och åligge honom, som förfall häfver, att delta ofördröjligen för valförrättaren styrka. § 33. Är någon för flere valdistrikt till riksdagsman utsedd, skall han ofördröjligen bestämma, för hvilket distrikt han vill kallelsen emottaga; och träde för annat distrikt, der han vald blifvit, suppleant i hans ställe. § 34. Inträffar förfall äfven för suppleant eller för alla, der'flere valda äro; då skall nytt riksdagsmannaval förrättas, till fyllande af de rum, som lediga blifvit. § 35. Underlåter embetseller tjensteman att, i föreskrifven tid och ordning, iakttaga hvad honom efter denna lag åligger; straffes efter omständigheterna med böter, suspension eller tjenstens förlust. § 36. Söker embetseller tjensteman att, med lockande, tubbande eller hot, obehörigen verka på val, som i denna lag omtalas; miste embetet eller tjensten. Gör det annan, straffes efter allmän lag. § 37. Vid val må ej andra tillstädesvara, än de, som i valet deltaga, samt den eller de embetsman, som med förrättningen hafva befattning. § 38. Iliksdagsman, som icke i rätter tid vid riksdagen sig inställer, skall vara sitt dagtraktamente för den tid han uteblifver förlustig, och, såvida laga förfall ej visas kan, till statsverket böta ett lika belopp. § 39. Riksdagsman må i utöfningen af sin riksdagsmannabefattning icke bindas af andra föreskrifter än rikets grundlagar. § 40. Är någon med åtgärd vid röstlängds granskning eller valförrättning missnöjd, må han hos Konungens befallningshafvande i valorten anföra besvär. Han skall för sådant ändamål af ordföranden eller valförrättaren äska behörigt protokolls-utdrag, hvilket genast eller inom högst två dagar derefter bör till klaganden utlemnas.
En föreställning, sådan som den om mirakel, hvilken alldeles icke harmonierade med de idéer om orsak, lag och ordning, hvilka grott fast i hans öfvertygelse, kunde han icke gå in på och derfor framstälde sig den enda möjliga uppfattning, som ännu återstod, för hans tanke såsom påtagligen nödvändig. Ingenting har senare rubbat denna tro. Naturligtvis foljde härmed småningom ett öfvergifvande af de gängse teologiska meningarna, fastän Spencer icke kan be-stämdt uppgifva, när detta började. I April 1841 återvände Spencer till sitt liem, efter att hafva afslagit ett tillbud om anställning som ingeniör; det var hans afsigt att fortsätta sina matematiska studier. Men detta syfte blef blott till en ringa del fullföljdt, och han tillbragte två år i hemmet med olikartade, skenbart obetydliga sysselsättningar. Botaniken lade under några månader beslag på hans intresse; han sysslade äfven med teckning, med frenologi, med förbättringar af uroch boktryckerimaskiner m. m&lt; Efter den stora öfversvämningen i Derby 1842, som förorsakades af det plötsliga stigandet af en biflod till Derwent, skref Spencer en omständlig rapport till kommunalstyrelsen med# förslag till preventiva åtgärder. Denna skrift läto vederbörande trycka. Ej långt derefter började i England en rörelse för allmän rösträtt, hvari Spencer verksamt deltog. På våren 1843 begaf han sig till London i det obestämda syftet att söka literär anställning. Under sin vistelse der fick ban några månaders arbete som ingeniör, men reste derefter tillbaka till Derby. Den jernvägsmani, som uppstod 1844, fördehonom ånyo till jernvägsväsendet och han var en tid an-stald på ett kontor i London, der han hade mer än ett femtiotal personer under sig. Vintern och den följande sommaren användes till underhandlingar med parlamentets komitéer. Men de linier, vid hvilka han var fastad, blefvo icke beviljade, och han fick nu åtskillig erfarenhet i juridisk procedur, i det han hjelpte ingeniörer att fa sina omkostnader tillbaka.
Utskottet nu vördsamt framställer, påkalla visser - Konstitutions-Utskottets Memorial M 8. ligen endast obetydliga ändringar i Riks-Aklen och den norrska Grundlagen. Det är likväl angeläget att sistnämnde ändringar af norrska Storthinget varda antagne samtidigt med antagandet af motsvarande ändringar i de svenska Grundlagarne. Utskottet anser sig derföre böra fästa uppmärksamheten vid vigten deraf, all Rikets Ständer rörande förevarande ändrings-förslag fatta sitt beslut så tidigt, alt, i händelse förslagen varda af Rikets Ständer till bvilande antagne, Kongl. Maj:ts Nådiga framställning oin ändring i Riks-Akten och norrska Grundlagen, så vida Kongl. Maj:t skulle finna sådan framställning böra ske, må kunna, innan det nu församlade norrska Storthinget åtskiljes, till detsamma allåtas. På grund af och i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt får Utskottet till grundlagsenlig behandling vördsamt anmäla följande förslag till ändringar uti Regerings-Formen: §• 39- Nili Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele Han Siats-Rådet in pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar. Resluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med Rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, utan föres Riks-styrelsen under Hans frånvaro af den till thronföljden närmast berättigade Prins, om Han uppnått den ålder, som i 41 § sägs. Ilan styre såsom Regent med all Konungslig makt och myndighet, enligt denna RegeringsForm; dock må Han ej Adeligt stånd och värdighet förläna, eller lill Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga förtroendesysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Regenten dertill förordnar.
Då likväl upplyst blifvit, att nuvarande stall och ridhus i Upsala icke lemna utrymme för annan ridskola än den, som der är förut inrättad för den akademiska ungdomen, blefve der, likasom i Stockholm, om ridskolan skulle dit förläggas, nödigt att uppföra särskilda för densamma oumbärliga byggnader; och Kongl. Majit anser alltså otvifvelaktig!, att ridskolas inrättande i någondera af dessa städer skulle medföra en kostnad, vida öfverstigande den, som ifrågaställes för en sådan vid Strömsholm, hvarest behöflige byggnader till större delen redan finnas att tillgå. Kongl. Majit, som i öfrigt anser Strömsholm vara för en ridskola i mellersta delen af riket det mest lämpliga ställe, samt de framställda betänkligheterna emot en ridskolas förläggande derstädes icke vara af beskaffenhet, att hinder deraf bör möta för förslagets verkställighet i detta hänseende, helst de härvid anförda svårigheterna synas kunna lätt undanrödjas, då boningsrum i Strömsholms slott få till elevernas begagnande upplåtas, vili alltså, i ändamål att till någon del kunna afhjelpa den länge öfverkiagade och erkända bristen af nu ifrågavarande undervisningsanstalter, härmed föreslå Rkets Ständer att, för organiserande af en ridskola vid Strömsholm i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Landtlörsvars-kommittéens afgifna underdåniga förslag, dels anvisa, ej mindre ett årligt anslag af 14,200 R:dr, enligt bilagda förslag, att å ordinarie stat under 4:do 4 Kongl. MajUs Kärl. Proposition N:o 39. Hufvudtiteln uppföras, än oek ett extra anslag, för en gång, af 18,000 R:dr till cn stallbyggnad på stället, dels äfven medgifva, att af årsanslagen må, intilldess ridskolan kan komma i full verksamhet, få användas det belopp, som erfordras till anskaffning af sadlar och betseltyg, till bostads anordnande åt stallmästaren, samt till nödige möbler åt eleverne m. m. för skolans komplettering. Hvad åter angår den jemväl af Landtförsvars-kommittéen föreslagna ridskola I Malmö, finner Kongl. Maj:t
När man på sådant sätt måttligt inskränker denna tillverkning, och i följd deraf använder ganska måttligt af drank åt sina kreatur, så har jag, och mängden med mig, en långvarig erfarenhet af, att dranken är nyttig och synnerligast potatoesdranken, och att man med den i mått Bih. till R. St. Bevillnoch Oecon.-Vlsk. Betänkande N.-o 3. lig stala kan uppfodra en mängd grofloder som icke annars kan för ladugården användas, och hvaraf följer en ökad gödningstillgång, samt att egendomarne ovilkorligen, genom detta medels rigtiga och måttliga användande, fortare nå målet af större production, och flere kreaturs framfödande, än bran vins-bränningen förutan, och äfven, att det skattdragande folket kan få en styfver i sin cassa, hvartill medel vissa årstider är svårt att finna, men lill hvilken åtgärd bränvinet oftare, än andra Landtmannaproducter, lemnar utvägar. —- Jag har ock, under de 39 år, jag som jordbrukare practiserat i flere Rikets provincer, nästan aldrig liört någon, som icke instämt deruti, att en förnuftig och ej öfverdrifven bränvinsbränning är för jordbruket nyttig. — Någre Ledamöter af Utskotten hafva likväl uttryckt sin mening vara, alt brän vinsbränningen vore för jordbruket skadlig och obehöflig. — Att jag icke kan möjligen utfundera någon slags orsak härtill, det må jag erkänna, och tillstyrker sålunda bifall till denna del af Betänkandet. — Äfven delar jag den åsigten, att, genom en minskad tillverkning och högre skatt, bränvinet hör fördyras, för att derigenom bereda ett mindre förtärande af denna skadliga vara; men det sätt, hvarpå Ilöglofl. Utskotten i sitt Betänkande tillämpat desse ideer, är visserligen icke, i de fleste delar, förenligt med min längre erfarenhet och mine derpå grundade åsigter.