Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevillnings-Ut skottets Memorial N.-o 49- *9 Jern: tackoch barlast. De af Utskottet härå foreslagne tullbestämmelser äro gillade af samtlige Riks-Stånden; och hafva Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden derjemte ansett nämnde artikel böra förbjudas lill utförsel; äfvensom Borgare-Ståndet antagit förbud emot införsel deraf. I följd af ofvannämnde 3:ne Riks-Stånds beslut, kommer således förbud uti Förslaget till Tulltaxa för utförsel af denna varu-artikel att upptagas. Jern: Canoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade, samt Hallar äfver il tums tjocklek. Samtlige Riks-Stånden hafva gillat de härå foreslagne tullbestämmelser; hvarjemte Borgare-Ståndet serskildt beslutat, att berörde artiklar skulle förbjudas så väl till insom utförsel. Jern: gamla casserade Canoner och Bomber. De lullbeslämmelser härå, som Utskottet föreslagit, äro jemväl af samtlige Riks-Stånden gillade; dock har Borgare-Ståndet serskildt äfven härvid beslutat, att dessa Artiklar skulle förbjudas till införsel. Jern: Ankare och Ankarflyn. Utskottets förslag, att utförsel-tullen härå skulle bestämmas till 3a sk. per SkU., är bifallet af 3:ne Riks-Stånd; men som Ridderskapet och Adeln beslutat, att berörde artiklar må utföras tullfritt, så, i händelse detta beslut vidhålles, föreslås följande voterings-proposition: 28:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförsel-tullen å Ankare och Ankarflyn, skall bestämmas till 3a sk. per SkU., voterar Ja; den det ej vill. voterar Nej. Vinner Nej, kommer Ankare och Ankarflyn alt få utföras tullfritt. Jern: Draggar, Ambultar, Hammare, Roderjern, Skeppsknän och Smedjestäd, större eller mindre.
tt närmare beskrifva yttringarne af de träldomar, som dryckenskap och andra laster ålägga menniskorna, skulle här vara lika vämjeligt som onödigt, hvartill kommer, att den, som skrifver dessa rader, genom lyckliga omständigheter förskonad från närmare bekantskap dermed, endast skulle kunna efter hörsägen beskrifva dylikt. Men hvad som är af behofvet påkalladt, är snarare att försöka utreda dels uppkomsten af dessa träldomar, dels också verkningarne deraf på den inre och yttre menniskan, dels också möjligheterna att förekomma andligt och personligt elände i sedligt afseende. Dertill skulle behöfvas både mera utrymme och större förmåga än här kan disponeras, men hvar och en, som kommit till mogen 2 ålder, och som något gett akt på lifvet, kau ju alltid få bära fram en del af den lilla erfarenhet han samlat. Det är dock alltid ett litet strå till den stora stacken, medan man väntar på större krafter, verksammare arbete. Det kan icke undgå en tänkande menniskas blick, att här i lifvet synden som oftast straffar sig sjelf och blir ytterligare straffad. Ja, oftast sticker detta så i ögonen, att man ej kan tro annat än, att äfven den tanklösaste skulle se, huru sant det är, att våra gerningar följa oss efter. Visserligen gifvas undantag, men oftast får dock t. ex. drinkaren plikta dyrt för sitt rus. Det är då han begår exesser, som han i nyktert tillstånd skulle blygas att nämna; det är då han » skrifver på » åt sina vänner för summor, som han aldrig egt och kommer att ega. På så sätt kan han blifva ekonomiskt och medborgerligt ruinerad, och likväl är detta icke det värsta. Ty ruset förslappar hans sedliga kraft och tär på hans själ. Efter hvarje rus har han förlorat något af sitt menniskovärde, och till slut går hans högre natur alldeles förlorad och hans tillvaro blir nästan rent djurisk. Det händer visserligen, att drinkaren sig omvänder och bättrar, men ingen, som det gjort, kan väl neka till att träldomsoket lemnar djupa ärr — ja, kanske oläkliga sår efter sig, och att han förlorat mer, än han hade råd till, af sin bättre natur genom det slafveri, hvari han varit bunden.
Utskottet hafva handlat rätt i att tillstyrka förhöjning af räntan å Discontlånen till 6 procent om året, med förbehåll , att om betydligt af lånefonderne skulle, tillföljd deraf, under de a;ne första åren, blifva outlåndt, BancoDiscontDirectionen jemteBancoFullmägtige må kunna besluta, att för nya lån från viss dag nedsätta räntan, dock icke under 5 procent. Detta lemnar äfven tillfälle till nedsättning af räntan å desse lån, i händelse realisationen nedsätter räntorne i allmänhet, hvilket är att förmoda; och Utskottet kan således icke eller i detta afseende tillvitas någon inconsequence. Herr Hjerta: Jag ser mig försatt i ren nödvändighet att besvara åtskillige anmärkningar mot mitt yttrande i denna fråga, icke derföre, att jag tror Ridderskapet och Adeln kunna förvillas af de besynnerligheter man här anfört, men af det skäl, att 54 Dea 37 ^u 1 i i f. m. jag till upplysning för BancoUtskottet vid återremissens besvarande torde behöfva något vidare utveckla mina åsigter. Jag bör tro, att jag uttryckt mig alltför otydligt, eller att åtskillige anse mig högst enfaldig, då de kunnat fatta hvad jag yttrat sålunda, som skulle jag tillstyrkt fastställande af ett minimum, hvarunder Banken icke skulle hafva utlånt sine capitaler. Då jag föreslog, att ett maximum och ett minimum skulle för lånefonderne bestämmas; måtte meningen ej kunnat vara annan, än att Fullmägtige icke skulle äga att inskränka utlåningen under ett minimum af fonden, samt icke eller utsträcka den utöfver ett maximum deraf, men efter omständigheterna variera emellan desse gränsor.
Om jag icke misstager mig, så synes Hr af Darelli vara af den tankan, att, derest omständigheterna fordrade förbud af brännvins - 3°2 Den 31 Mart. bränning utaf Spannmål, ett slikt förbud icke skulle sträcka sig till brännvinsbränning af Potäter och andra jordfrukter: vore controll möjlig derå, att icke något annat än Jordfrukter b lefv o använde, skulle jag visserligen icke motsäga ett dylikt förslag; men sorn, utom andra rön, likmätigt hvad mig är vordet berattadt, genom Hr Professor Schwartzt mest grannlaga försök är utrönt, att Potatoes ensamt till Brännvinsbränning använde icke med något slags fördel kunna begagnas , utan att något mältad Säd till utblandning dermed fordras; och häraf otvunget föijer, att all controll på Potatoesbränningen blifver omöjlig, samt att i det stället tillåtelsen af Brännvinsbränning af potatoes gifver ett oöfvervinneligt tillfälle till missbruk och lagbrott; så håller jag i ödmjukhet lör säkrast vara, att antingen allt slags Brännvinsbränning varder inställd, då Sädesbrist sådant oundgängligen fordrar, eller ock Brännvinsbränningen blifver ovilkorligen tilllåten pu stadgade tider, med rättighet för en en hvar att dervid begagna det eller de ämnen, som han för godt finnér. Förslaget, att hvar och en Jordägare borde få till närmaste KronoMagazin lemna bela, eller en del, beloppet af sin Debetsedel, i Spannmål , anser jag högst betänkligt att låta komma till fullbordan, emedan, i händelse Jordägarne skulle sig deraf i hela dess vidd vilja begagna: 1:0 Magazins-utrymme på flera ställen säkerligen skulle, redan första året, saknas; 2:0 denna Spannmål troligen blef - Den 31 Mars. ve liggande, Kongl. Maj:t och Kronan till last; 3:0 värdet deraf emellertid saknades uti Statens Cassa, samt 4:0 Kongl. Maj t och Kronan i alla fall finge vidkännas förlust.
Äro Deputerade tillika icke väl underrättade om gångbara priserna, för att controllera Kronfogdarnes och andra personers uppgifter, skall nödvändigt betydliga misstag häraf kunna inträffa; — För att således ernå mera bestämda uppgifter på gångbara prisen å Markegångs persedlarna, vägar jag hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln i ödmjukhet föreslå och visa, i grund af en längre erfarenhet, att ingen tid vore mera passande för Markegångssättningen för föregående årets afkomst, än i slutet af Januari månad; ty då hafva de fleste Landtman kommit i erfarenhet hvad qvantum spannmål de kunna aflåta, då afslutas jemväl de flesta Spanmåls-contracter, och då äro de största Marknader, till hvilka den långväga Landtmannen på slädföre kan mera beqvämligt föra sina produeter till afsalu. Ett medium af denna tidens marknadsoch torg priser, blifver således den säkraste måttstock för Markegängssättningen. Jemte det, att detta Memorial communicerades de öfriga respectiva Stånden, anhåller jag 78 Den i i Mars. tillika, att det remitteras till Kammaroch OeoonomieUtskottets utlåtande. Begärdes på bordet. Herr Grefven och Landt Mar skalken förmål te sig skola nästkommande Måndag föredraga* tilt Ridderskapets och Adelns justering och gillande, den Instruction för BancoUtskottets Ledamöter, jemte åtföljande Ed, hvilka vid de c:ne sednare Riksdagar varit af RiksStånden gillade: erinrandes äfvenledes Herr LandtMarskalken, att, efter vanligt bruk, så snart Electorernas lista till val al Ledamöter i berörde Utskott blifvit bruten, desse Ledamöter ägde att genast inom skranket framträda ooh aflägga den antagna Eden. Hans Excellence Herr Grefve Oxenstjerna, jfAian Gabriel, tillkännagaf, det RiddarhusUtskottet funnit ett ansenligt antal
Men då jag hade fallit, blödande, bland de andra fallna, då hade du räddat mina barn tillika med dina egna undan förstöringen, som öfvergick vår eröfrade stad, och fört dem hit tillika med din sårade make. Nu vet jag det och kommer för att i stället rädda dig. Våra förtryckare, som nu äro oss öfvermäktige, hafva ändtligen erbjudit nåd åt en del af sina motståndare. Också jag har nu sluppit fri, ehuru jag var anklagad. Men du, jag har skaffat bevis, att du ej burit vapen; man vet att din man nu i tre år belönat din hjertliga vård och dina tusende försakelser med det odrägligaste bemötande. Du och dina barn få återvända, j skolen återfå er egendom. Kom, Rosina, jag ville vara den, som bragte dig detta bud. Allt beror nu blott uppå att genast begagna den erbjudna nåden; jag har ställt allt färdigt för dig". Mildt höjde Rosina blicken och sade: "Tack, Adelgunda, för din välmening; men här är mitt hem, så länge min make är här, något annat finns icke för mig". Ett drag af hån spelade kring Adelgundas läpp, då hon sade: "Jaså, qvinnan skall vara mannen underdånig. Kära Rosina, hvad lönar det att försöka hålla tillsamman ett band, som längesedan brustit. Du måtte väl icke misstro mig? Lita på mig, Rosina, att det är sann välmening och tacksamhet som drifver mig att vilja rädda dig ur den ganska svåra belägenhet, hvari du befinner dig; hvarföre är du då omedgörlig". "Tro mig", sade Rosina, och hennes blick var så mild och hela hennes väsende så enkelt och utan flärd, att det syntes att hon talade sanning, "tro mig, Adelgunda, jag vet att värdera denna välmening af dig; men, ser du, jag kan icke om jag än ville. Sök icke att öfvertala mig, jag kan omöjligen annorlunda". Utan att säga ett ord fattade Adelgunda Rosinas hand och tryckte den till afsked, bugade sig hastigt för mannen i sängen och försvann.
Den varar några år kanske, och förgår som daggen om morgonen. En urgammal ätts ära består klar och ofördunklad, menniskoålder efter menniskoålder, sekel efter sekel och inför den försvinner den enskildes glädje, den enskildes lidanden så, att de ej ens bemärkas. Detta är det stolta af att tillhöra en stor, en ädel ätt! Men, mitt barn, hvartill allt detta? Denne unge man har ju ej ännu begärt din hand; han har ej ens lemnat hertigens tjenst, utan fortfar att tjena ett förrädiskt parti." "Han har tvekat att våga framställa en bön om min hand, utan att äga större anspråk derpå. Till hertigens parti har han egentligen icke slutit sig, men han är kapten vid flottan, och denna är nu i hertigens händer!" "Han synes icke hafva tvekat att locka dig, utan att hafva talat vid din moder. Dock Katharina, du har fäst ditt hjerta vid honom, må han göra sig dig värdig. Må han, i sin konungs tjenst, göra en bedrift värdig att belönas, och Ebba Stenbock skall glömma hvarje tanke på hvad hon offrar, för att gifva honom den belöning hans gerning förtjenar, och mera kan hon ej gifva, än då hon ger honom sitt barn. Säg honom att det finnes ett uppdrag för honom att utföra, farligt kanske, ty det är farligt nu i detta land att tjena sin konung, och trohet straffas som förräderi; men lyckas han, skall han äga sitt samvetes vittnesbörd att hafva handlat rätt, sin konungs nåd och Katharina Flemings hand!" Sigismund skulle landstiga i södra Sverige. Stålarm, med en liten flotta hopsamlad och bemannad i Finland, var färdig att landstiga vid Stockholm. Hertig Carl lemnade Stockholm, för att tåga emot konungen, och snart derefter var redan hufvudstaden i de kungligas våld. Allt tycktes lofva framgång åt konungens sak, endast stora flottan, som nu låg vid Åland, kunde vinnas. Fåfänga voro dock alla försök att vinna Amiralerna Joachim Scheel och Peder Stolpe för den kungliga saken. Hvarje budbärare, som insmög sig bland besättningarna för att söka inverka på dem, blef upptäckt och sänd till hertigen.
Hamnmed flere afgiter för allmogens eller Köpingars fartyg, när desse icke äro vinterliggande i Städernes Hamnar; af Eric Larssons från Södermanlands Län 2:ne Memorial, angående rättighet att fritt anlägga Husbehofsqvarnar, samt »en 14 Junti f. ni i 4»! samt om förbud emot införsel af utländsk humbla, jemte flere Ledamöters yttranden i dessa ämnen; af Nils HåkaDssons från Christianstads Län Memorial, otn nedsättning af Skatt för Vadmals-stampar; af Göstaf Ericssoris från Upsala Län, angående deltagande i SoldatRotering efter hemmans uppskattningsvärde; af Olof Wikströms från Norrbottens Län, angående skyldighet för Lappske Nybyggares söner, att ingå i Beväringen; tillika med flere Ledamöters yttranden i samma ämne; af samma Fullmägtiges Memorial, ahgående Städernes deltagande i Prestgårdsbyggnad ; af Jonas Gråbergs och Daniel Nordqvists från Carlstads Län, om en Köpings anläggande i Fryxände Socken af nämnde Län, af Olof Olssons från Carlstads Län, Om befrielse för BergsSexmän att deltaga i all slags skjutsning, samt angående all jords på Landet och Stadsegendomars deltagande i allmänna byggnader; af Cati Hinricsson Bergmans från Gefleborgs Län om begagnande af Kronans manskap till odlingar; af Eric Andersson Bångs från Jemtland, angående tillåtelse för allmogeb att under deras resor afyttra Smide, sorn de af Bruksägare sig tillhandla; af Jöns PehrSsöns från Malmöhus Län, om tillstånd för Kyrkohemmarts åboeri efterlemnade Enkor och Barn att företrädesvis erhålla besittningsrätt å sådåne hemman; äf Olof Håkanssons från Elfsborgs och Olof Månssons från Blekinge Län, särskilt* memorial, angående inskränkning i Judarnda Ridd. o. Aå, Prot. V. Band. Den i4 Junii f nt. handelsfrihet och förbud emot deras vistande i Riket; af Carl Fredric Bergs från Bohus Län, om Postmästares skyldighet att emot ersättning halia PostBok med de Landtboer som det önska ; af Måns Maltessons från Christianstads Län, om JägeriBetjeningens indragning; af Anders
FÖR DEN FRAMSTÅENDE ORKESTERLEDAREN HR Hallen MÅSTE DET HA VARIT EN LÅNGT IFRÅN ANGENÄM UPPGIFT ATT ANFÖRA EN FÖRESTÄLLNING, SÅ LÖSLIGT FÖRBEREDD TILL DEN DRAMATISKA OCH VOKALA SIDAN, OCH HVAD DEN ORKESTRALA ANGÅR ÄFVENLEDES FÖRSVÅRAD GENOM U F n o t i s b o k e n. ALLT FÖR BRÅDSKANDE FRAMFÖRANDE OCH DEN UNDER Tillbaka till Uemlandet. KRONPRINSESSAN DE PÅGÅENDE REGEMENTSMÖTENA RÅDANDE BRISTEN PÅ BLÅSARE. DOCK LYCKADES HAN FÖR SIN ANPART PÅ VICTORIA ÅTERKOMMER, EFTER HVAD NU ÄR BESTÄMDT, MÅNDAGEN DEN 2 7 D:S TILL STOCKHOLM FRÅN SIN UTETT EFTER FÖRHÅLLANDENA HÖGST LOFVÄRDT SÄTT KLARERA SVÅRIGHETERNA. RIKES VISTELSE. HENNES HÄLSOTILLSTÅND ÄR, ENLIGT INGÅNGNA UNDERRÄTTELSER, SYNNERLIGEN TILLFREDSSTÄLFRÖKEN Moritz KAN EJ KLANDRAS, FÖR ATT HON INLANDE. GALUNDA FÖRSLÅR FÖR ELSAS FORDRANDE PARTI; HON GJORDE TYDLIGEN VACKRA BEMÖDANDEN, SOM SÄRSKILDT * 1 det mellan folklig a utbytet PÅ IDÉERNAS HVAD DET DRAMATISKA ANGÅR EJ ALLDELES SAKNADE FRAMGÅNG. HR Ödmann ÄR J U MINST AF ALLT WAGNEROMRÅDE INTAGER ÄFVEN VÄRT FOSTERLAND EU HEDRAD SÅNGARE, OCH HANS LOHENGRIN MINNER ALLT FÖR MYCPLATS, OCH SÄRSKILDT GLÄDJA VI OSS ÅT ATT FINNA, HUR KET OM ROMEO.
Dessa 120 personer skulle verkligen utses Ståndsvis. Deremot skulle de 15 ofrälse jordegande embetsinännen biand R. 0. Ad. och de 15 skol-lärarne i PresteSt. utses Den 15 Februari, e. m. 119 klassvis samt de 150 ledaroöterne af Borgareoch BondeSt:n genom allmänna val. Detta måtte val icke kunna sägas vara alt bibehålla Ståndsprincipen. Sedan jag fästat R. o. Ad:s upmärksamhet på nu vidrörde omständighet vill jag icke längre fördröja frågans afgörande ulan slutar med att instämma i de anföranden, Gr. Björnstjerna och Hr Cederschiöld emot förslaget afgifvit. Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att under densamma blifvit yrkadt, såväl att R. o. Ad. måtte antaga, som alt Ståndet måtte förkasta det' sedan sista Riksdag hvilande och uti Const.Utsk:s förevar:de Mern. till R. St:s afgörande öfverlemnade förslag till ändringar i grundlagarne samt derjemte hemstälde om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag. Denna propos. besvarades med ja och nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Många ledamöter hördes begära votering. Uplästes till justering och godkändes följande förslag lill volertspropos. : Den, som antager det uti Consl:Utsk:s Mern M 2 till R. St:s afgörande öfverlemnade, sedan sista Riksdag hvilande förslag lill ändringar i grundlagarne, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner nej, varder berörde förslag af R. o. Ad. förkastadt. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna Nådiga Propos. lill R. St., om beviljande af ett serskildt kreditiv. Hr Printzensköld, Carl:
Aktiebolag, 10:de årg. Utgifningstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. hvarje fredag. M ö c k l i n. i en ung, hygglig mans skepnad uppenbarade henne HELLBERG. Trätfas säkrast kl. 2 — 3. Anna sig Tryckeri Fredagen den 12 november 1897. hård för den unga för kursen därstä- en kurs i anatomi vid KaroD e n tiden var nog ganska Lyckligtvis treåriga kvinnan. henne blåsa linska institutet. Under dessa läroår h a d e tats mot hennes håg rikciseleringskonsten, friskare vindar i våra tider. alla D e n unga kvinnan fruktar nu konstadepten sig igenom förskaffa själfständig undsvärd arhon i allmänhet förstår kämpa hinder energi och Benvenuto Cellini. dag har nöjet att studerade Så åter h e m. Men den u n g a ciselörskan, liksom för alla konstnärer, och dit från Paris har frökeu M ö c k l i n uteslutande arbetat åt firman C. G. Det Möcklins och visst de o c h till h o - en adress dag, då han sin första för officersp r a k t f u l l a l o c k e t är arbete, utfördt från fröken endast m e d samma det Hallbergs kolossala tuns bild, montre fanns äfven dryckeshorn, prydt med Nephvilket öfverlämnades till bergningsbolaget Neptuns verkställande direktör vid bolagets tjugufemårsjubileum. Möcklin har äfven här fullgjort ringsarbetet. Ritningen och är skicklige artist V i k t o r är verkställd Kronberg. Möcklin nog har ondskan fullt bestyr, den ej stormar fram så rå sagans glupande satyr luden skank och krumhorn små. hans Andrén af Ciseleringen sysselsatt m e d.
Sitt, inom od; utom bergslag, oinjFränFt fmiDeörätt måtte bevilja^, få mai 33ruFéägare font Söergémän, f;milFa antingen meDgifva l)ärD»antaleté injFränFnittg i Den mån, att gamla fmiDeé» rätten på fjärDarne motfvarar minft 400 ©FeppunD på l;marje qvar» roaranDe IjärD, eller ocf Funna, genom fammanflpttning af fåDana fmiDen inom famma ort, för bvilFa Folfångften till ftörre eller min» Dre Del är gemenfam, tillvägabringa fift angifna proportion emellan fmiDet ocb l)ärD»anta(et; broar viD vi tilliFa t unDerDånigf;et tiHFänna» gifvit, att Då, å ena ftDan, någon minjFntng t kronans nuvaranDe intraDer på Det bela af jernbanDteringen icfe, genom Den fria fmiDeö» rättenö införande, bör uppftå, Det, å Den anDra, icfe är *3Bår afftgt, att ålägga tillverFarne någon np eller öFaD befattning, t annan väg eller förbållanDe, än forn bör vara ojFiljaFtigt ifrån ett öFaDt fmiDeö» belopp, till erfyållanbe af finhet inom roerFjtaben, od) Ijwaraf bet fri» milliga åtaganbet ät Ijroarje jtångjern&tillwerfare öppet lemnabt; ocf) hafme <3Bi i öfrigt anljåHit, att [>mab af i?ongt. SiJlaf.t, på bcfa grunber, warhet röranbe besättningen i Skaber förejFrifroet, måtte, utan kinber för bef tillämpning unber tiben, näftFommanbe Svifetö ©tänber till pröfning förelägga^; 5:o
Jag har i den nyss uplästa motionen åberopat utslag, hvilka bestyrka mina upgifter och anhåller derföre att dessa utslag måtte få åtfölja motionen till StatsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Med tillkännagifvande, att Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund, såsom ledamot af StatsUtsk. begärt och erhållit 3:ne veckors tjentledighet från d. 17 dennes, anmodade Hr Gr. o. Den 14 December. 231 Landtm. Hrr Elektorer att i deras nästa sammanträde välja en ledamot alt under liden intaga plats i nämnde Utskott. Föredrogs R. St:rs Just.-Ombudsm:s till R. o. Ad. öfverlemnade Berättelse till innev:de Riksdag, åtföljd af en utaf R. St:rs Kommiterade för Tryckfrihetens vård d. 15 sistl. Nov. afgifven Berättelse lill R. St:r. Gr. Sparre, Erik: Jag får vördsamt anhålla, att Just.- Ombudsm:s berättelser måtte i enlighet med hvad hittills öfligt varit, remitteras till LagUtsk. R. o. Ad. beslöt att till LagUtsk. remittera Just.-Ombudsm:s förev:de Berättelse, och fann den af Komiterade för Tryckfrihetens vård afgifna berättelse icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Anmäldes och lades på bordet Const.Ulsk:s Mern. J\s 1, om arfvoden, för Utsk:s kansli, och StatsUtsk:s Utlåt. JYs 5, i fråga om anslag för år 1854 till gevärsfabrikationen. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 17 December 1853. Plenum kl. £ 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdr. för d. 14 dennes.
Alexander såg förundrad ut, ty hans herre hade under dagens lopp icke nämnt ett ord om någon resa, ej heller voro några förberedelser för en sådan träffade. Men än mer än han blef förundrad förskräcktes han af den oförmodade utsigten, att Baruk skulle komma och föra honom bort. Hvad betydde detta? Hade hans herre, som hitintills visat sig så god mot Alexander och belåten med hans tjenster, nu plötsligt ledsnat vid honom och försålt honom till Baruk, den rike slafhandlaren, som med sina fartyg utförde slafvar till alla delar af jorden, ja äfven till barbarerna, der, såsom man trodde, deras öde var att slagtas på blodtörstiga gudars altaren. – Du ser ledsen ut, min gosse. Var icke rädd, du! Gif mig en bägare vin och gå sedan att sofva! – Herre, frågade Alexander med försagd röst, – har du sålt mig till Baruk? – Huru kan du komma på ett sådant infall? Nåväl, för att lugna dig, må du då veta, att brefvet, jag räckte dig, är ditt frihetsbref. Du är fri, min gosse, fri som fågeln under himmelen. Du är icke slaf längre. Begriper du mig? Alexanders ansigte ljusnade plötsligt. – Fri? O, hvad säger du? Skulle detta vara mitt frihetsbref? utbrast han, i det han vände och betraktade brefvet. – Är det möjligt? – Det är fullkomligt visst. Alexander föll på knä för Karmides, fattade hans hand och kysste den. – Det är bra, sade Karmides och drog sin hand tillbaka. Men du glömmer bägaren. Skynda dig! – Fri! upprepade slafgossen med förtjusning. – Men hvarmed har jag förtjent denna godhet? O, min herre, huru skall jag vedergälla dig ... – Bägaren! Skynda dig! ropade Karmides. Alexander hade svårt att hämma utbrottet af sin tacksamhetskänsla. Men på en förnyad vink af Karmides ilade han ut, för att straxt derefter återvända med den fyllda bägaren i hand. Karmides tömde den. Alexander frågade tvekande; – Får jag icke följa dig på din resa? – Nej, det är onödigt. Jag behöfver dig icke.