Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lokalstyrelsens befattningar borde hufvudsakligen vara: att, jemte inspektor, hafva öfverinseendet öfver skolan; bestämma, hvilka lärjungar böra erhålla befrielse från eller lindring i skolafgiften; fastställa lärjungarnas afgifter till ved, ljus och dylikt; söka bereda tillgång till fyllande af de materiella behof, som för skolans ändamålsenliga gång erfordras; i möjligaste måtto söka förskaffa ungdomen passande värdar; genomgå rektors räkenskaper, innan de till ephoralstyrelsen insändas, och så vidare. Så, som dessa styrelser äro föreslagna, blifver inom deni antalet af de personer, hvilka om läroverken ega speciel kännedom, öfvervägande, så att läroverken ej böra kunna komma att störas af möjliga försök af de öfriga ledamöterna att leda dem till för dessa inrättningar främmande eller med dem oförenliga ändamål, men tillfälle ändock lemnäs barnens föräldrar att till sakkunnige personers pröfning framställa sina yrkanden på de förbättringar eller rättelser, hvilka de anse behöfliga, och att, om på dem afseende icke göres, få dem på enkel och naturlig väg underställde högre myndigheter, Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:t» Prop. 4847. Häft. i. 4 a6 ända till Kongl. Maj:t. Ofelbart skall, genom en sådan åtgärd, hvarje ort mera lifvas för sitt skolväsende och söka bereda det sådana förmåner, som kunna gifva det en ändamålsenlig utveckling. En annan af behofvet högt påkallad förändring, i synnerhet då vid en ny reglering ämnes-lärarne få ökad undervisningsskyldighet, är att samtlige lärarne skiljas från de konsistoriella göromålen. Utom det att en del af den tid, som på undervisningen och beredelserna dertill borde användas, upptages af dessa göromål, ryckas äfven sinnena genom dem åt andra alldeles främmande föremål, så att någon gång till och med nitet för stiftets ecklesiastika intressen blir större än för framstegen inom det kall, hvilket personerna egentligen tillhöra. En sådan förändring är ock föreslagen af Kyrkolags-Kominitteen och torde kunna anses vara så erkändt nyttig för läroverken, att meningarne derom ej lära vara mycket delade.
Nutiden yfves, och visst icke utan skäl, öfver stora framsteg på civilisationens bana; men härvid förekommer likväl anledning till en ej ringa förundran, att man hos oss, under ett så långvarigt representatift statsskick, ännu icke, i likhet med hvad som uti det öfriga Europa föregått, hunnit afhjelpa ett sådant förtryck, som skjutsskyldigbeten innebär, och som inom hela den bildade verlden ställer den så kallande frie Svenske jordägande mannen i detta hänseende ensam jemförlig med den Ryske muchiken, eller med den lifegne Ryske bonden. Förhållandet torde i detta, som i andra missförhållanden, bos oss finna en väsendtlig förklaringsgrund uti lagstiftningens sammansättning, af ett Stånd, som egentligen skjutsar, ochaf3:ne, som begagna sig af det, för Svensk sjelfständighetskänsla förnärmande fortskaffningsmedlet. Rlotta tanken, att den af mig gjorda sammanställning emellan den Svenske fria mannens åliggande, till likhet med den Ryske lifegnes, innebär en obestridlig sanning, uprör hela min känsla. Jag erfar en oöfvervinnerlig förtrytelse, att ett sådant, för det Svenska menniskovärdet förnedrande förhållande, ännu i våra dagar hos oss kan äga rum. Jag lägger lagstiftningen till last att icke förr hafva gjort detta, bland våra Svenska statsinrättningar under vår tid nesliga förhållande, till föremål för ett allvarligare och mera genomgripande bearbetande, än som hitintills någon gång vanmäktigt försökts ifrån en och annan enstake röst inom representationen. Månne icke äfven en förklaringsgrund härtill torde kunna sökas uti den, med afseende å förevarande förhållanden hos oss, möjligen öfverdrifva föreställningen, att upfattningen af samhällsinrättningarnes mera framstående brister, att förslagen till deras Den 1 December. 41 afbjelpando inom ett väl och lyckligt ordnadt maktbestyr borde utgå ifrån dem, som innehafva samhällets höjder, och som, i sammanhang dermed, hafva både till legal och moralisk upgift, att ifrån den höga ståndpunkten öfverskåda, upfatta och upskatta det helas behof, och att på grund deraf antyda bristerna, äfvensom de lämpligaste utvägarne att undanrödja dem!
Jag hemställer då när det gamla TrollhätteBoiaget för sitt misslyckade företag, får uppbära 12 procent, om det kari anses öfverdrifvet att Götha CanalBolag, sorn visst mycket har sin lycka, men ock nårot sitt nit och sine åtgärder, att tacka för framgången, får under Byggnadsåren åtnjuta 5 procent, med den utsigt, att möjligen i en framtid, och när det allmän - Da blifvit betaldt för sina förskotter, få uppbära 9 procent. Jag skulle tro, att en hvar, som öfverväger dessa Omständigheter, skall finna, ait Bolagets väntan ej är öfverdrifven uti en sak, sorn är ett allmänt företag. Ty om man ock kallat Statens bidrag en skänk, om man ock omtalat, att Bolaget ej haft generosité, tror jag likväl icke, att man af så många ofta upprepade skäl kan anse Götha Canal som ett enskildt verk. Herr af Uhr, Gustaf: Jag får blott, sedan åtskillige åter åberopat Bolags-reglorne och privilegier, fästa uppmärksamheten derpå, att då så väl privilegierne, som reglorne, utfärdades, sked - Dtn iy OeteLir t. m'. de det med förutsättning, att Bolaget, oell ej Siaten, skulle bekosta arbetet. Det hade ej varit skäl, att lemna sådane förmåner åt ett Bolag, om Staten skulle hafva bekostat byggnaden; det var just för det att Staten skulle slippa det, som förmånerne beviljades. Nar nu likväl Staten far bekosta företagets fullbordan j sa kan den ej tillika kännas skyldig, att uppfuila de loften, sorn gåfvos för att blifva frikal lael från byggnads.biträden.
Härtill kom saknaden af alla försvunna beundrare, för hvilka hon hade alltför liten ersättning i en så beskedlig fästman. Hon skref derföre och bad Waldemar komma ned till Knapergården. Men antingen han saknade lust dertill, eller att hans uppgift var riktig, då han svarade, att en stark nervfeber i W– förbjöd läkarnes afresa, – nog, han kom ej, och nu började stoltheten gifva sig luft i förtrytelse. Ett dunkelt hopp hviskade väl stundom: ”han kommer;” men det bedrog henne, och förgäfves spanade hennes öga åt den trakt, dit hennes tankar sväfvade i oro och längtan. En morgon, då Julie, med tillhjelp af sin lorgnett, var sysselsatt härmed, upptäckte hon en mörk punkt i dalen. Småningom blef föremålet tydligare, och slutligen syntes ett åkdon med tvenne resande. Krökningen af vägen, som ledde upp till den långa, höga backen, hvilken från den sidan för till sjelfva gården, borttog för henne åsynen af dem; hennes längtan var nu uppdrifven till sin höjd. Men om någon astrolog ställt hennes horoskop, skulle han visst icke funnit konstellationerna i detta ögonblick gynnande. Den planet, som bestämde hennes öden, stod färdig att ingå på en annan bana, än den beräknade. Ödet och hennes egen svaghet bestämde dess riktning. Julie, otålig att ej igenkänna de i sina kappor insvepta resande, ropade till Carolina, som nu inkom i rummet: ”Bästa du! kom och se hvilka de der herrarne äro, som synas i den lilla vagnen dernere i backen. Tror du att det är Waldemar?” Hade Julie kaslat en blick på Carolina, skulle hon tydligt hos henne hafva röjt, att hon kände åtminstone någon af dem i vagnen. Men Julie hade annat att sysselsätta sig med. Ett förnyadt: ”Nå, hvad säger du?” bragte Carolina till sin vanliga lugna besinning. ”Det är ej Waldemar, utan, såsom jag tycker, din bror, och den andre en officer.”
! det sednare fallet är det stadgadt att domare skall förelägga den afvikna makan natt och år, inom hvilken tid han bör återvända; men i det förra fallet åter är icke någon viss tid utsatt, inom hvilken den afvikna efter stämningens delfående skall infinna sig till svaromåls afgifvande. Gå vi deremot till 1 1 Kap. 4 § RättegångsB:n, så finna vi att en utomlands vistande part skall hafva 6 månaders stämningstid och denna anser jag vara alldeles tillräcklig för att pröfva huruvida den förlupna makan fortfar i sitt upsåt att icke vilja fortsätta äktenskapet. Motionären, som före slagit antagandet af en motsvarande § af Lagberedningens förslag, har såsom skäl dertill endast anfört att vid åtskilliga domstolar skall så förfaras att sedan den hemmavarande har begärt stämning på den förlupna makan och sådan stämning blifvit af domare utfärdad samt den andra makan helt enkelt inkommet med det förklarande att han icke vill återkomma och fortsätta äktenskapet, så dömer domaren till äktenskapsskillnad. Ett sådant förfaringssätt öfverensstämmer alldeles icke med lagens mening och derföre har jag, då jag för min del hyser den åsigt att de domare, som sålunda misstyda lagen, böra genom lagens mellankomst tillrättavisas, inom Utsk. framställt ett förslag, som vid anställd votering vara nära att vinna pluralitet. Detta förslag är af följande lydelse: »1 det fall då domare, med föranledande af stadgandet i 30 Kap. 4 § GiftermålsB:n, genom stämning kallar afviken make till inställelse, tiden derföre ej må utsättas kortare än som med föreskriften i 4 Kap. 11 § RättegångsB.n om instämning af utom Riket varande part är förenligt samt att till skillnad i äktenskap ej må dömas förr än den i stämningen sålunda föresätta tid t i 11 - änd.alupit.» Jag anhåller att Hr Gr. och Landtm, täcktes framställa propos. å detta förslag. Gr. Sparre, Erik: Då detta ämne första gången i LagUtsk. förevar, deltog jag icke i öfverläggningen derom, emedan jag vid den tiden icke vistades i staden. Utsk:s förslag blef emellertid af 2:ne
Då af fastigheter, efter deras värde, samt af handel, näring och rörelse, efter inkomsten, Bevillning utgår, utan allt afdrag för gäld, så komma icke de inteckBil. till Bev.-Utsk. Bet. år 4854, N:o 4. 4 26 Förslag till Bevillnings-Stadga. hade och i rörelsen instuckne capitalen, såsom, enligt ofvanberörde grund, redan till Bevillning beskattade, att i sådant afseende särskildt upptagas. 2:o. Som likväl låntagaren endast förskottsvis crlägger den Bevillning, hvilken för utlånte medel belöper, vare det hans ovilkorliga rätt, att detta förskott af långifvaren återfå, med Fem procent af räntan för alla utlånta capital, utan afseende derpå, om de äro intecknade eller icke, så framt nemligen räntan är till mer än Fem procent bestämd. Låntagaren åtnjute detta afdrag vid hvarje räntebetalning, och gifve han derå qvitto. Gitter ej långifvaren med sådant qvitto eller annat laga bevis styrka, att Bevillnings-afdrag vid hvarje ränte-liqvid låntagaren verkligen tiilgodokommit, ege då den sednare, vid slutliga liqviden för lånet, föra honom det till last, för alla de år, inom den för fordringars utsökande i Lag stadgade lid, det icke förut fått åtnjutas; vare ock låntagaren i detta fall berättigad till laga ränta för beloppet af hvarje års afdrag ifrån den tid, då det rätteligen bordt honom tillgodoberäknas. Domare och Exsecutorer åligge att, då rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom till noga efterrättelse; och skall i Dom eller Utslag, som utfärdas, föreskrift om iakttagande af föregående stadgande meddelas. 3:o. Utsökes åter fordran i Concurs, åligge det borgenärer att behörigen styrka, det Bevillnings-afdragen af gäldenären fulleligen lått åtnjutas. / 4:o. Vägrar långifvare detta afdrag eller blifver beträdd med sådane underslef eller tillställningar, som åsyfta gäldenärens betungande i detta afseende, varde han då, enligt IX Gap. 6 §.
Innestående i Landet och Landt-Ränterierne 13,243:27. — 25,631:19. 2. Balance till päfölja?ide året: Balance från föregående året: Utgifter: Balance till påföljande äret: Salpeter-Fonden hade under loppet af åren 1834 och 1835 förminskats med icke mindre än 107,503 R:dr 4 sk, 2 r:st., hvilket härledt sig deraf, att inlösen af tillverkad Salpeter, som utgjorde: » 1832 27,345 — » 1833 27,576 — t 1834 27,904 — » 1835 29,729 — 1. 28§. efter då fällande lösnings-pris af 71 R:dr per L:U, oheräknadt Uppbördsoch förvaltnings-kostnaderne, för de sednare åren, medtagit vida mera, än den tillgång Stats-Anslaget lemnat. — 164 — Vid sammanräknandet af den åren 1834 och 1835 inlöste Salpeter, hafva Revisorerne funnit förhållandet med tillverkningen vara följande: 0 o Ar 1834. o Ar 1835. I Upsala M. u. Lod. jfä. w. — Summa 27,904. 29,729. — Revisorerne, som granskat ej mindre Räkenskaperne än säkerhetshandlingarne, hafva funnit allt i behörig ordning. Lappmarks Ecclesiastik-Verkets Fond hvars räkenskaper för år 1834 blifvit uti Kongl. Kammar-Rätten granskade utan anmärkningar, men för år 1835 ännu icke derstädes undergått revision, har under berörde 2:ne år visat nedannämnde räkenskaps förhållande: Debet, — 165 — Debet. B ahmee från föregående året: Inkomst: Landträntor, Arrenden, Collectmedel m. m. 8,764: 21.11. Bal ance till påföljande året: Ränten-F örskolt .••••••«. 23. 14.10. Credit.
Detta axiom kunde synas en paradox för de oerfarne, men hvarje landtman vet, att det är omöjligt minska folklöner och dagspenningar efter myntets värde, ty största delen af legofolket sofver heldre än gör något gagn, emot en i deras tanke minskad daglön. T. e. nu de år, då spannemålen gält mindre än hälften mottillförene har det ökat många husbönders svåra lidanden med FilialDisconternes fall den mäst totala missväxten, undsättningsbetalningen, Stads* vahrors bibehållna priser, och lika dryga utskylder, att äfven nödgat* gifva arbetsfolket lika lönevilkor och dagspenningar, om jordens häfd skulle underhållas. Åtminstone 344 Den i5 Februarii, borde vid hvarje markegångssättning, sommardagsverket alltid blilva ~ af rågtunnans pris i länet; ty med 24 sommardagsverken, bör en tunna råg färjenäs. Nu kan den förtjena* med mindre än 15, och händerna förblifva overksamma de 9; och 7:0. Att skadan för jordbruket således blefve oberäknelig vid all |slags realisation, då silfret icke är tillräckligt att intaga sedlarnes ställe 3 utan dessas rabatt. Anmärkning, Om likväl skulle fordras bevis af erfarenheten, äro några ännu lefvande, som kunna minnas i hvilket djup af elände riket störtades vid 1767 års realisation eller financeoperation, med 60 procents rabatt, vid hypothek af koppar. Flera lefva som minnas huru 10 år derefter, en börjad gynnande con^ junctur olyckligt förändrades, då ny realisation skedde med 100 procents rabatt, vid hypothek af uppiånadt silfver j och många kunna erindra sig den tid, då, i följd af 1788 års krig, det gångbara silfret försvann och Riksgäldssedlarne skapades under Ständernes garantie? utan minsta annat hypothek. Första felet var i sistnämnde nödvändiga och nyttiga operation:
Utskottet kan likväl ej godkänna denna anmärkning, ty, äfven om det, såsom en följd af redan gällande föreskrifter, må anses dels tillhöra domarens embetspligt att, då förmyndare dör eller afträder egendom till concurs, förordna annan förmyndare i hans ställe, dels vara ett åliggande för afliden förmyndares arfvingar eller andre, som hans bo i vård hafva, att anmäla dödsfallet hos domaren och ansvara för vården af omyndigs egendom, intilldess annan förmyndare varder utsedd, skall dock införandet i lagen af uttryckliga stadganden härom, ytterligare betrygga omyndiges rätt och säkerhet. En serskild gjord hemställan, att en hvar, som kommer i concurs-tillstånd, bör vara skyldig att förete bevis från angränsande domstolar, huruvida han innehafver förmynderskap, kan ej eller af Utskotlet biträdas, emedan derigenom skulle förorsakas ofta onödiga kostnader; äfvensom ett stadgande härom synes mindre behöfligt, helst det lärer kunna antagas, att kännedom 0111 de uppdrag af denna beskaffenhet, hvilka en cessionant i närbelägna orter kunnat erhålla, icke i allmänhet saknas. Lag-Utskottets Utlåtande, N-.o 138.
Men då jag i hufvudsaklig måtto deltagit i handläggningen af detta mål i Utskottet, anser jag mig ej eller med tystnad böra afhöra en strid, på hvars utgång en väsendtlig del af hela Samhällets framtida inre kraft och sjelfbestånd hvilar. Jag utbeder Den 11 Junii e. ni, 633 mig derföre vördsamt Eders Excellencas samt Höglofl. Ridderskapets och Adeins benägna tillstånd, att yttr» några ord i anledning af hvad emot Utskottets Betänkande i en eller annan del blifvit anmärkt. Herr Uggla uppläste derefter följande: I afseende på den förminskning i Tulliokomsterne man förment blifva en följd af de åtgärder Utskottet föreslagit, vill jag endast anmärka, att, efter min öfvertygelse, beror Tull-afgiften, betraktad såsom Stats-inkomsf, till sin jemna eller ojemna fördelning, ej af denna afgifts böjning eller sänkning på vissa artiklar. Dess jemna fördelning härflyter deraf, att den sluteiigen genom sin natur träffar både producenter och consumenter under deras inbördes handel, eller varubyte, jemnt i den mån de consumera eller producera mycket el • ler litet. Men denna fördelning är lika, om Tull-afgiften drabbar en vara, eller en annan, likasom SiatsCasssns vinst uppkommer genom beskattad export, eller import, då deremot landets möjliga handelsvinst kan betydligen bero af valet emelian dessa båda alternativ. Det lärer icke kunna bestridas, att om, genom nedsatt tull på exportvaror, ett större varuqvantum kan exporteras, så kan Tull-inkomsten derigenom ökas; om, tillexempel, tullen9 nedsättning till hälften skulle föranleda en tredubbel export, blefve ju Tull-inkomsten förhöjd med 5o procent, men, hvad sorn vore Den 11 Junii e. m. innu vigtigire, landets Capital-inkomst tiedubblad.
Svea, Götha och Wendes Artilleri-regementen. Bijölls. 18:de punkten. Cavallerioch Artilleri-hästars remontering, skoning, m. m. Anslaget bibehölls, såsom hittills, till 30,675 R:dr 32 sk. Banco. 19:de punkten. Artilleri-hästars underhåll af rusthållare vid afsutnaCavalleriet. Bifölls. 20:de punkten. Fouragering för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar. Delta förslags-anslag förhöjdes till 140,000 R:dr Banco. 21 :sta punkten. Kongl. Lif-Bevärings-Regementet. Det i förra staten uppförde anslag bibehölls oförändradt, och Stats-Utskottets förslag om en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående regementets indragning, ansågs förfalla. 22:dra punkten. Gottlands National-Beväring. Utskottets förslag blef icke bifallet, utan ansåg Ridderskapet och Adeln, att, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t i dess Nådiga Proposition om Siats-Verkets tillstånd och behof föreslagit, för detta ändamål bör, förutom det förra anslaget, å stat uppföras 1,897 R:dr 37 sk. 4 r:st Banco. 23:dje punkten. Hallands Beväring. Det hittills varande anslaget bibehölls oförändradt, men i öfrigt blef Utskottets förslag icke bifallet. 24:de punkten. Bevärings-manskapets vapenöfning. Anslaget bestämdes till 100,000 R:dr Banco, att såsom förslags-anslag utgå, och dervid afsågs en öfningslid af 12 dygn, inoch utrycknings-dagarne oberäknade. Försvarsverket i allmänhet eller Kongl. Krigs-Collegii Departement, hvarunder äfven upptagas indeldta räntor för Åkers krutbruk och Husqvarna gevärsfactori.
Om man i ett annat land, der ouppsägbara skulder finnas, skulle föreslå Representationen att föra dem inom linien och sålunda befria Staten från verkliga skulder, så är det sannolikt, att man icke ens trodde på allvaret af ett sådant förslag. Jag anser detta ledande åtminstone till förvillelse; t. ex. hvad Lappmarks-ecelesiastik-fonden beträffar, örn hvilken Utsk. säger, att den är alt anse som ett årligt anslag. Så är denna fond icke att betrakta, ty den är en ränta, som Riksg.cont. är skyldigt att betala för ett erhållet capital, och bör icke från sin rätta natur förryckas. Utsk. tror det vara nog, när summan föres inom linien. Der qvarstår hon visserligen till sin beskaffenhet såsom skuld; men i samma ögonblick hon upphör att balanceras bland Riksg.contts verkliga skulder, upphör den äfven att synas i verkets räkenskaper under sin rätta rubrik och vigt. Jag får således vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att från det allmänna förslaget om afskrifning och förande inom linien borttaga punkten d rörande Lappmarks-ecclesiastik-fonden. Jag kanner icke så noga förhållandet med det s. k. hemgifts-capitalet för Hertigen af Södermanland, stort 100,000 r:dr b:co; men jag ser, att det är öfverlåtet till Konungen, och att Han öfverlemnat det till förstärkning åt arméens pensionscassa. Detta capital är således jemväl anslaget till en from stiftelse, likasom Lappmarks-ecclesiastik-fonden. Så länge räntan skall utgå, är capitalet bestämdt en räntebälärande skuld. — På det att fråga icke mätte uppstå om bidragets upphörande lill ifrågävar. cassa, hvilken fråga möjlig1" - Den 10 Juni f. m. ligtvis skulle kunna väckas, om summan ansåges för ett anslag i stället för en ränta å verklig skuld, så får jag vördsamt yrka, att äfven punkten a måtte undantagas från den allmänna afskrifningsåtgärden. Det är således punkterna a och cl, hvilka jag anhåller, att R. o. Ad. ville utesluta från det allmänna förslagets godkännande.
På tillvaron af tvenne luftströmmar, hvilka vid en viss höjd öfver jordytan kämpa med hvarandra, beror äfven den förvånande hastighet, med hvilken himlahvalfvet i trakten af Beringssund plötsligen blir molnhöljdt och åter fullkomligt klart. Redan den berömde Beringssunds-fararen, numera amiralen i amerikanska marinen Rodgers har anmärkt detta förhållande och mycket träffande liknat det vid uppdragandet och fällandet af förhänget för en skådebana. I våra väderleksanteckningar gjordes skilnad mellan snöyra (snöfall under blåst) och yrsnö (snöstorm utan snöfall). Snönederbörden var ej synnerligen stor, men då under vintern icke inträffade något så ihållande blidväder, att snön någonsin täcktes med en sammanhängande smältskorpa, förblef en betydlig del af den snö, som nedföll, så lös, att den för minsta vindpust hvirflade af och an. Vid storm eller stark bris fördes snön till högre luftlager, hvilka hastigt fyldes med ett så tätt, fint snödam, att föremål på några få meters afstånd icke mer kunde urskiljas. Det var icke någon möjlighet att i ett dylikt väder hålla väg öppen, och den som gick vilse var hjelplöst förlorad, i fall han ej likt tschuktschen kunde, insnöad i en drifva, afbida stormens upphörande. Men äfven vid svag vind och under molnfri himmel framgick en snöström af några centimeters höjd längs marken i vindens riktning, således företrädesvis från nordvest till sydost. Äfven den hopade drifvor öfverallt, der vindskydd förefans, och begrof säkrare, om ock mindre hastigt än stormens yrsnö utlagda föremål och trampad stig. Den mängd vatten, som i frusen form förflyttades i denna visserligen ej mäktiga, men oafbrutna och vindsnabba ström öfver Sibiriens nordkust till sydligare trakter, måste vara jemförbar med vattenmassan i jordens jettefloder och spelar en tillräckligt stor rol i klimatiskt hänseende, bland annat som köldförare till de nordligaste skogsmarkerna, för att böra af meteorologerna beaktas. Luftens fuktighet bestämdes så väl med Augusts psykrometer som med Saussures hygrometer.