Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
O m d ö m e t är naturligtvis p a r a d o x a l t öfverdrifvet, men det ligger en s m u l a sanning p å botten: det är numera endast inom den fattigare ' " Äktenskapens antal aftager, sorgligt nog,i Frankrike, oeli nativiteten minskas oafhrutet. Ar 1888 ingingos 276,848 äktenskap eller 6,360 mindre än under år 1880. Samtidigt visar statistiken från .1888. jämförd med den från 1887, en minskning af nära 17,000 i antalet födda bara. K a n h ä n d a? en g å n g. när styfrarne blifvit sammansparade? Ett genmäle. Cecilia H o l m b e r g s lefnadsteckning i Iduns nummer 36 omnämnes tvänne gånger den pension, där ofvannämnda författarinna emottog sin uppfostran. F ö r någon tid sedan — ej då boken först kom ut — läste j a g i » Sydskånska teckningar » hvad man val b ö r anse såsom hennes egna intryck från samma skola. Denna skildring kom mig att tänka på ett yttrande af ärkebiskop Reuterdahl om en biografi öfver b i s k o p F a x e: » Däri finnes mycket, som är sannt, oeh mycket, som icke är osannt, myeket, som är rätt tänkt, o c h mycket, * Detta genmäle gäller, som synes, närmast en skildring i fru Holmbergs för några år sedan utgifna » Sydskånska teckningar » och ej alls hvad som yttrades i vår biografi till den aktade författarinnans porträtt, där på intet vis någon klandrande dom öfver den omförmälöa läroanstalten fälldes. Biografiförf. har dessutom bedt oss förklara, att han var fullt okunnig om, att denna anstalts förra föreståndarinna ännu fanns i lifvet. V i ha dock ej velat neka uppsatsen plats, då den dels i och för sig ger en läsvärd skildring från nu svunnet svenskt pensionslif och dels ju kan bidraga till att göra alla parter rättvisa. Att en sak som denna kan ses och uppfattas med olika ögon, utan att därför någondera uppfattningen behöfver bli vrång, inses ju lätt af en och hvar. Bed.
Utskottet t. o. m. orden tills vidare obesatt i a. a. sid. 246. Tillägg till 1810 och 1812 års konstitutionsutskotts protokoll 817 Å sid. 107 orden Ut supra. G. A. Silverstolpe i a. a. sid. 246. Å sid. 108 stycket fr. o. m. orden Föredrogs Vällofl. Borgare Ståndets t. o. m. orden dermed upsättas i a. a. sid. 251. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL gunni ujiis^siPÄBiKws noicicou vid Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 184T och 1848. • • FORSTA SAMLINGEN. Afdelningen: Kongl. Majlis Nådiga Propositioner och Skrifvelser jemte Utdragen af de inför Kongl. Majit uti St als-Råd et i ämnet förde Protocoll. ■ ■ 1 KONGL. BIÄJITS Nådiga p e ® ip ® § a ® a ® tilt R i k e t s S t ä n d e 1% angående Statsverkets tillstånd och behof; Gifven Stockholms Slott den 12 November 1847. swocanosjM, isas. P. Ä. NORSTEDT & SÖNER, Kongl, Boktryckare. Maj**ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Stats-Verkets tillstånd oell behof; Gifven Stockholms Slott den 12 November 184T. I\ongl. Wuj:L öfverlemna!’ härmedelst lill Rikets Ständer Dess Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, sammanfattad etter omsorgsfull pröfning af de till Slals-regleringen hörande frågor och under liflig önskan att inskränka slatsutgifterne i den mån sådant kunde med statens sanna fördel förenas.
Efter mitt omdöme är det endast de tvänne sistomnämde Författningarne, som ej behöfva Rikets Ständers gillande, emedan Rikets Ständer sjelfve anhållit om deras utfärdande; hvaremot detsamma ej gäller om de tvänne föregående, som Konungen sjelf funnit för godt att ut - Den i3 Mars f. m. färda. När med gammal lags afskaffande Lör förhållas på samma, sätt som med ny lags stiftande, måste Circulairet af den j5 Januarii 1824, rörande upphäfvande af 1748 års Förordning, behöfva gillas af Rikets Ständer; och när med förklaring af gammal Lag äfvenledes bör förhållas på samma sätt som med stiftande af ny lag, så lärer Circulairet af den 3 Junii 1824, rörande beskaffenheten af besvärshänvisningar i mål som angå tjenstefel, också af Rikets Ständer böra gillas. Skulle man å ena sidan vilja säga, alt det varit så gifvet, att 1748 års Förordning redan förut upphört att vara gällande, eller att formen för besvärshänvisningarne redan förut varit så tydlig, att de utfärdade Circulairen derföre icke behöft gillas af Rikets Ständer; så bör å andra sidan anmärkas, att då de gamla författningarne varit föremål för olika tolkning och tillämpning, kunde det hända, att Rikets Ständer funno den rätta tolkningen vara på den sidan, som Konungen ansett vara den origtiga, eller tvärtom, och att i sådant fall den gifna Lagförklaringen upphörde att vara gällande. Min anmärkning angår således icke författningarnes innehåll, utan blott formen för deras utfärdande, eller Rikets Ständers rätt att gilla eller ogilla dem. Stråle, Nils Wilhelin: I anledning af Herr Roseuquisls anförande om ett serskilt Den 23 Mars f. m. 247 mål, rörande tjenstefel, begångne af en Cassör uti KrigsCollegium, anhåller jag att få lemna några upplysningar. Om sjelfva frågans behandling af Domstolarne lärer väl här, mot 90 §.
Vice Kronofogden J. P. Lundqvists underdåniga ansökning om afskrifning af dess uppbörds-balance. (Slats-Ulsk:s Ull, N:o 109). S. A. K. Medelst Nådig Remiss af den 2 September förlidet år, har E. K. M. behagat till Rikets Ständers Stals-Utskott öfverlemna handlingarne, rörande den af f. d. vice Kronofogden /. P. Lundqvist i underdånighet gjorda anhållan om afskrifning af dess upphörds-baiance, till belopp af 2,317 R:dr 12 sk. 10 r:st. Af de remitterade och öfriga till målet hörande handlingar hafva Riket? Ständer inhemtat, att, efter det, enligt af Lands-Contoret i Hallands Län upprättad balance-räkning, den uppbördsbrist, Lundqvist sig åsamkat under den tid, han hestrid t Kronofogde-t jensten i Halmstads fögderi, eller ifrån November 1816, då Kronofogden J. H. Hofling från ulöfningen af samma tjenst skiljdes, intill Maj månad 1819, blifvit upptagen till 4,242 R;dr 2 sk. 11 r:st, samt E. K. M:s Befallningshafvande i nämnde Län, medelst Utslag den 21 October 1828, ålagt Lundqvist alt berörde uppbördsbrist Kronan godtgöra, så hade densamma af Kammar-Rätten, hvars pröfning beslutet härutinnan är vordet understäldt, blifvit, genom Utslag den 25 November 1829, fastställd, såsom en genom tillgrepp och förgörelse af Lundqvist åsamkad proprie-balance, i följd hvaraf han icke allenast förpligtades att nämnde summa återgälda med 6 procents ränta från de uppbördsårs slut, hvarifrån medlen sig härledde, till den dag, då målet hos E. K.
Småningom inställer sig syra och slem om morgnarne i sådan mängd, att den hotar med qväfning, matlusten går alldeles förlorad, magen kati ingenting annat fördraga än bränvin eller sådana näringsmedel, som dermed göras smakliga eller äro i lika grad starka och retande; hvartill kommer en beständig utsot, — allt säkra tecken, alt slutet på denna bedröfliga lefnadsbana är nära för handen. — Ofta upkommer nu en magens förhårdning. en af de jemmerligaste och obotligaste sjukdomar, hvars verkan är, att den sjuke äter upkräker allt hvad han förtär, och på detta sätt, oaktadt allt ätande, hungrar ihjäl. 4) Bröstet angripes icke mindre. En torr, retande hosta, som är allmänt bekant under bränvinshosta, och andtäppa äro de vanliga följderna. I lungorna alstras knölar, och verkan deraf bl ifver, att den olycklige antingen i hela sin lifstid lider af en jemt tilltagande andtäppa, som slutligen öfvergår till qväfning, eller ådrager sig blodhosta och verklig lungsot, som gör ett snarare slut pä hans lif. 5) Vattusot är en af bränvinsförgiftningens egentligaste och vanligaste verkningar. En svampaktig pussighet, i förening med en. skenbar kroppens tillväxt, är hos sådana menniskor ganska vanlig, och dessa förblindade inbilla sig till och med att detta är ett verkligt tilltagande af deras kropp och krafter. Men denna Den 26 Mars e. m. 399 pussighet är redan en börjande sjukdom; ett bevis, att näringsförrättningen i deras kropp icke har mer någon fast beskaffenhet, utan antager en vattenaktig natur. Det är den första graden af vattusot, som förr eller sednare skall utbryta och är obotlig, om den härrör af bränvin. 6) Utom dessa för lifvet farliga åkommor upkomma en mängd andra, isynnerhet hudsjukdomar, hvilka, ehuru icke dödande, dock äro ganska besvärliga och angripande.
Jag vet rätt väl, att förfaktarne af de s. k. liberala handelsprinciperna, tagit alfär på den Svenska tullbevakningens ofelbarhet; men, med åberopande af, icke allenast alla tiders erfarenhet, utan äfven af sjelfva vårt geograpliiska läge, påstår jag, alt lurendrejeriets fullkomliga afvärjande på Sveriges öppna kuster är, och alltid förblifver, en absolut omöjlighet; och jag är för gammal att af de opinionsorkaner, som partisinnet förmår åstadkomma, låta påtruga mig grundsatser, sora milt sunda förnuft säger mig vara re<nt af fiendtliga emot mitt fädernesland. 4°4 D e 11 37 Juni t . rn. I den öfvertygelse att lagstiftaren sviter sitt tall, da han bjuder lagar, de der, öppet eller advocatoriskt, strida emot folkets allmänna rättsbegrepp, vanor och behof, undfalla mig icke de politiska och moraliska faror, som ovillkorligen skulle uppstå, i följd af de beslut, med hvilkas genomdrifvahde vid denna riksdag Svenska folket hotas.
»Och när du har förtjenat dig en förmögenhet», frågade Dina, »hvad tänker du då göra?» »Då reser jag till Ryssland och blir nihilist», svarade Maria bestämdt. »Då tycker jag, att du hellre borde börja med det», sade Dina och skrattade. »Hvad skall du annars göra med förmögenheten?» »Naturligtvis hjelpa de andra nihilisterna. Göra sprängbomber till kejsartronen och hjelpa dem att rädda verlden.» »Det var en ansträngande uppgift», sade Dina och lade sina kuddar till rätta. »Ja, vet du hvad! Jag kan verkligen inte nöja mig med att gå och mögla i detta halfsofvande land.» Maria steg upp och gick med stora steg fram och tillbaka på golfvet. »Man får inte spilla tiden, utan man måste skynda sig och hjelpa till, hvar man kan. Ingen bör undandraga sig den pligten att hjelpa till med mensklighetens utveckling, och jag skulle kunna göra hvad som helst, bara jag kände, att jag gjorde nytta.» »Nå, men hvad tänker du börja med?» frågade Dina temligen slappt. »Det vet jag inte! Det kan jag inte säga nu!» svarade Maria och gick fram och tillbaka. »Men det kommer nog något och kallar mig, och då måste man vara beredd. — Det är en stor och kritisk tid vi lefva i, Dina!» »Är det?», sade Dina och fläktade sig. »Det vet du nog.» Maria fortfor att gå upp och ned. »Tidens orm byter om skinn, som en skald har sagt. Öfverallt jäser det i det unga vinet, som vill sönderspränga de gamla vinsäckarna.» »Jag tror du citerar bibeln», sade Dina. »Det står inte i bibeln», svarade Maria. »Jo, det gör det visst!» »Åh! — i den der gamla boken! Hur skulle det kunna stå der?» »Räck mig den, skall jag visa dig det. — Der! — på mitt nattduksbord. — Ser du nu! — Hon pekade häftigt med sitt hvita finger på bibelspråket. »Der ser du, att jag hade rätt!» »Nåja, då är det sant i alla fall», sade Maria.
Skandinaviens slutliga komplettering lill bristande Inventarier enligt (Bilagan X) Samma skepps förseende med ångmachin om 250 a 500 hästkrafter, samt ny inredning Linieskeppet Guslaf den Stores förseende med ångmachin om 250 å 500 h. kr. samt ny inredning rn. m Linieskeppet Försigtighetcns aptering lill Ångskepp och förseende med ångmachin om 500 å 550 h. kr. samt ny inredning ' i Fregatten Norrköpings aptering lill Skruf-fregatt och förseende med ångmachin om cirka 150 h. kr . j Fregatten Götheborgs reparation och aptering till Skruf-fregatt samt förj seende med ångmachin om 200 ä 250 h. kr Fregatten Dcsirées reparation och aptering till Skruf-fregatt samt förscen do med ångmaehin om 200 ä 250 h. kr Ångkorvetten Thors reparation och förseende med nya pannor . Ångkorvetten Gefles reparation och förseende med nya pannor . Nybyggnaden och fulla kompletterandet af 3 Ång-linieskepp för machin om cirka 400 h. kr., å 1,501,167 RallR:ml 13:o. Nybyggnaden och fulla kompletterandet af en Angfregatt för machin om 500 å 350 h. kr 14:o. Nybyggnaden och fulla kompletterandet af 22 st. Ång-kanonslupar för 60 b. kr. machin, å 125,000 R:dr R:mt 15:o. Nybyggnaden och fulla kompletterandet af 2 st. snabbgående Chefs ångfartyg för machin om 60 h. kr., å 150,000 R:dr R:mt Summa kostnad förslagsvis R:dr R:mt som, delade på 15 år, utgöra årligen 4,505,501 1,265,7 39 2,750,000 500,000 14,719,567 781,504 Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Det råkade så till, att dalkarlen kom att se ut. Det körde en lång rad af vagnar och kärror uppåt allén och in på gården. Jaså, jaså, då ville han ej stanna här. Det där tyckte han alls ej om. Ingrid kröp ihop på botten af säcken, frågade ej mer efter något, utan bara snyftade. Klaffar och lock blefvo stängda om henne, och hon blef åter upplyftad på ryggen och bortburen. De, som kommo till grafölet, skrattade godt åt Getabocken, som skyndade bort och neg och neg för hvarje häst, som han mötte. Mor Anna Stina var en gammal kvinna, som bodde långt inne i skogen. Hon brukade komma som hjälp till prästgården, kom ned utför backarna liksom själfkallad, då det skulle bakas eller tvättas. Det var en snäll och klok gammal en, och de voro goda vänner, hon och Ingrid. Så snart flickan kunde tänka en tanke, beslöt hon att söka hjälp hos henne. – Hör – sade hon till dalkarlen – då du kommer upp till landsvägen, skall du vika af inåt skogen. Gå så framåt, tills du kommer till ett led, där skall du taga af till vänster. Så går du återigen framåt, tills du kommer till den stora sandgropen. Därifrån kan du se en stuga, och dit skall du bära mig, och där skall jag spela för dig. Den skar henne i öronen, den korta och kärfva ton, hon tog, då hon befallde honom. Hon måste ju tala så för att bli lydd, det gick ej an på annat sätt. Men hon var just den rätta till att befalla öfver en annan människa, hon, som inte en gång hade rätt att lefva! Hon kunde aldrig känna sig ha rätt att lefva efter detta. Det var häri det förskräckliga låg i det, som händt henne. Där hade hon gått i prästgården i sex år och inte kunnat göra sig så pass omtyckt, att de önskade henne kvar i lifvet. Och den, som ingen älskar, har ej rätt att lefva. Hon skulle ej kunna säga, hur hon visste, att det förhöll sig så, men det var väl själfklart. Hon visste det därpå, att allt sedan hon hört, att de ej tyckte om henne, hade det kommit en järnhand, som fattade om hjärtat och tryckte ihop det för att tvinga det att stanna.
De för Städernas taxering nödiga upplysningar böra i synnerhet hämtas af föregångne skattskrifningar, samt de uppgifter, som hvarje Skattskyldig dervid åligga; blifvande i detta afseende, oeh så vidt det kan tillämpas, hvad för landet är stadgadt, äfven för Städerna gällande. Till följe hv-araf Konungens Befallningshafvande böra, pä enahanda sätt, som angående taxering å landet är föreskrifvet, genom allmänna Kungörelser underrätta de Skattskyldiga, hvad dem, i afseende på uppgifter, så vid skattskrifning som vid taxering, åligger iakttaga; kommande på enahanda grund, den för underlåten eller origtig uppgift , å landet stadgade bot och påföljd, äfven för Städerna att gälla, och skola 3*4 Den Z Juli. skola böterna på lika sätt fastställas , uttagas ock användas. 13 Mom. I de Städar, der Hof-Ratter, Collegier, Publika Verk , Akademier och Gymnasier finnas, skola, till upplysning för Taxerings-Committéerna , från sådana Publika Verk förtekningar öfver Embetsoch Tjensternäns lönevilkor till Öfver - Ståthållaren och Konungens Befallningshafvande tidigt insändas; kommande dessa Verk att för förtekningarnas både rigtighet och tidiga meddelande ansvara. 14 Mom.
Kanhända för att uppgöra en affär med lottsedlar till det vinstgifvande och märkvärdiga penningelotteriet. Ja, så skulle hvar och en annan menniska uppfattat saken, men — den der lottförsäljaren har en gång drunknat och sedan lefvat upp igen, han har röda ögon och blå naglar, och deri ligger det besynnerliga, det hemlighetsfulla. Alf måste småle åt sig sjelf. Var han icke smittad af Malkolms inbillningar, och lät han icke hänföra sig af lockelsen i det mystiska, af det berusande hoppet att likväl till slut finna något underbart? Om han haft mera erfarenhet och mindre öfvermod, så skulle han kanhända icke ansett detta hopp så barnsligt. I erkännandet af vår okunnighet ligger första steget till vår upplysning, och om den unge läkaren icke fann det ”spöke”, hvarpå han i detta ögonblick tänkte, så skulle han kanhända finna ett annat, en gåta, som hvarken hans vetenskap eller hans framtida erfarenhet skulle kunna fullkomligt lösa. Den hvita pierrot’n fanns ju imellertid, och det dyrbara schatullet var försvunnet. Detta var nu imellertid faktiskt och måste ega sammanhang med hvartannat, derom var Alf öfvertygad. Men om så var, skulle juden väl då stanna qvar och sälja lottsedlar? Hans tankar förvillades, han försjönk under några minuter i en villervalla af motsägelser, som lemnade honom helt och hållet rådlös, ty det inträffar stundom, att händelserna omkring oss likna ljusets strålar, som äro både färgade och ofärgade, och hvaraf vi se endast den ena sorten. På samma sätt uppfatta vi endast en del af hvad som föregår omkring oss, då vi äro intagna af något lifligt och ensidigt intryck, och blifva derigenom helt och hållet oförmögna att döma om rätta betydelsen af hvad vi erfara. Då han ändtligen gick in för att uppsöka sin vän, hade han likväl kommit till till tvenne beslut. Det ena var att i alla händelser dagen derpå gå till skifferbrottet i skogen och det andra att icke ännu nämna någonting åt Malkolm om sitt sammanträffande med den tyska juden och sina misstankar, att Hawerfield kunde hafva någon del i hans besynnerliga spökerier, förrän han fått dessa misstankar antingen upphäfda eller bekräftade.
I den förenämnde motionen hade jag föreslagit, att Arméens ordinarie läkarebeställningar skulle i aflöningsväg sättas i jemnbredd med de officers-platser vid indelta Arméen, som äro med dem af lika värdighet, samt att ett särskildt dagtraktamente skulle, i och för den trägnare tjenstgöringen, tilldelas de läkare, som äro anställde vid ständigt garnisonerande trupp, der de icke, såsom fallet är med militärbefälet, ens ega rätt till semestre. Vidare hade jag föreslagit, att Arméens läkare skulle i resereglementet upföras till lika traktamente med sina vederlikar i tjenstegrad, samt i inqvarteringsordniugarue upföras till enahanda kontanta ersättning med dessa. Slutligen hade jag hemställt, att indelta Arméens bataljons-läkare skulle, i likhet med hvad som eger rum för Arméens officerare, underofficerare och öfrige tjenstemän, komma i åtnjutande af de öfverskottsmedel, som årligen bland regementets tjenstemanna-personal utdelas, men från hvilken utdelning balaljons-läkarne ensamme äro uteslutne. R. St:r, som, jemlikt hvad redan antydt är, funno den väckta frågan vara af stor vigt för Arméens bestånd och förtjent af representationens hela upmärksamhet, ansågo likväl densamma icke tillräckligt utredd, för att man vid den Riksdagen borde derom fatta ett definitivt beslut. De inskränkte sig således till att, såsom gällande tor den narmaste statsreglerings-perioden, dels höja alla på Den 1 December e. m. 119 stat varande militärläkare-löner, dels förbättra pensionsförhållandena; och beslöto i öfrigt, att hos K. M. anhålla om nedsättande af en Komité för frågans utedning i hela dess omfattning, så att de vid en kommande Riksdag måtte komma i tillfälle att med full sakkännedom kunna derom definitivt besluta. K. M. biföll hvad R. St:r sålunda hemställt; en Komité nedsattes och det utlåtande, densamma till K. M. afgifvif, har blifvit genom trycket allmängjordt, och, jemte K.
Hvad sedermera angår det uti en del af Membrialema gjorda yrkande, att Extra Roterings-besväret matte utgöras antingen endast uti Spannmål, eller ock alltid och Ovilkorligen blott uti Manskap ; - si anserUtsköttet för sin del med Riksens Ständers Beslut öfvesensstämma, att Extra-Roteringen vid inträffahdé Krig alltid bör uti Manskap utgå; och beträffande sluteligea Herr Friherre Wrangels yrkande, att de i Skåne utfärdade Kungörelser, Öm Extra* Kolerin* gens permanence, med förständigande, att de, sorti ej infinna sig Vid sammankomstérna derom, tnåtte anses såsom hade de bifallit förslaget 4 icke måtte lägga hinder i vägen för dem, som. ännu icke gifvit yttrande Öfver det framställd* förslaget, att, efter förekommande omständigheter, fritt sig deröfver Utlåta; så, enär nya Roteringen i Skåne är af annan egenskap och har annan grund, än den uti det öfriga Riket, läret för nyssnämnde Provins böra förblifva vid hvad Kongl. Majit med Eandet derom öfverenskommit, och i likhet hvarmed denna nya Rotering nu är under verkställighet; men i händelse någon Jordägare derstädes skulle finna sig föranlåten , att föra klagan öfver de utan hans hörande tillkomne åtgärder, i hvad hans enskilta rätt angar, torde sådant böra å vederbörlig ort anmälas, men icke kunna komma under någon granskning hos Riksens Ständer. §.-e Bandet* 229. 230. 1B2Ö Den 20 Julli Blifvande detta allt, jemte några Ledamöters vid målets afförande i Urskotfpf anfrirrl» tanae ciena ant, jemte nagra JLedamoters vid målets afgörande i Utskottet anförde skiljaktiga meningar , till Riksens Höglofl. Stan» ders Eget ompröfvande vördsamligen hemstäldt. Stockholm den 17 Juli 1815» På Höglofl. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar A. Lantingshausen, På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar And, Fredin. På Högv.
Ropades ja. öde punkten, ang:de 1 mom. af 12 § i författningsf'årslaget. Utslcus härom afgifna yttrande godkändes. 7:de punkten, ang:dt 3 och 4 mom. af samma §. Lades till handlingarne. 8:de punkten, ang:de sista mom:t af samma §. Sedan underl. Ridd.Secreterare på förfrågan af Hr von Hartmansdorff upplyst att PresteSt. antagit Utsk:ns i afseende på detta mom. gjorda inbjudning lill instämmande i Borgareoch BondeSt:ns beslut, blef denna inbjudning äfven af R. o. Ad. antagen. !):de punkten, ang:de 1 mom. af 15 § i författningsförslaget; 10:de punkten, ang:de 2 mom, samma §; ll:te punkten, ang:de 16 § af författningsförslaget och 12:te punkten, ang:de 2: dr a morn. af 25 § i samma förslag. R. o. Ad. godkände hvad Utskm i dessa punkter yttrat och hemställt. 13:de punkten, ang:de det i Frih. Raabs vid Utsk:s utlät. N:o 2 fogade reservation föreslagna tillägg af ett serskildt morn. till 27 § af förfatlningsför slaget. Utsk:ns i denna fråga gjorda inbjudning lill Borgareoch BondeStm lades till handlingarne, hvarjemte R. o. Ad. godkände i ämnet föreslagna voter:s-propos:n N:o 1. 14:de punkten, ang:de 27 § af förf allningsfårslaget med deruti införda tariff på pannrymds-afgiften. Sedan lindert. Ridd.Secreterare, på förfrågan af Hr Printzensköld upplyst att PresteSt. i denna fråga vidblifvit sitt beslut samt godkänt den af Utsk:n föreslagna voter:s-propos:n yttrade Hr Printzensköld: Enligt den upplysning, som nu blifvit Ståndet meddelad, lärer det gagna till föga, alt R. o. Ad. fränträder sitt beslut, hvarföre jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte vidblifva detsamma.