Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid föredragning af Grefve Spens’s, Carl Gustaf, den 23 dennes på bordet lagda Motion, innefattande hemställan, att Bevillningsutskott tets Betänkande med förslag till Bevillningsstadga måtte förblifva hvilande, intilldess, i sammanhang med FinanceRegleringen, blefve afgjordt, om några utvägar till undvikande ai en ökad Bevillningssumma kunde linnas, tilikännagaf Hans Exctllence, Herr Grefven och LandtMarskalken, att BevillningsUtskottets förslag till Bevillnings-stadga, som nu första gången inkommit, troligen, i anledning af åtskilliga deremot redan inlemnade anmärkningar, blefve återremitteradt, men att Statsoch BancoUtskottens äfven pa bordet liggande Betänkan-’ de om Allmänna FinanceRegleringen, som för andra gången förekomme, borde slutligen afi göras, hvadan Hans Excellence hemställde, om icke, enär Grefve Spens’s önskan, att FinanceRe?leringens slutliga pröfning måtte föregå Revillninps stadgans fastställande, fullkomligt kunde vinnas, derest BevillningsUtskottets förslag till EevillningsFörordning finge, så fort omständigheterna medgåfvo, till granskning och cWpå följande återremiss företagas, Grefve Sp^ns behagade ifrån sin ofvanberörde Motion afstå, samt tillåta, att BevillningsUtskottets Betänkande - Den 25 Maij. 209 tänkande måtte med allraförsta och före FM nanceRegleringen, som erfordrade en vidlyftigare discussion och pröfning, få företagas. Gref ve Spens, Carl Gustaf:
Majus Collegier fastställas pä alla afgifter, så väl till Kronan som Städerna, lämpade efter Victualievigten , så att ingen ovisshet härutinnan mera då ägde rum; hvarförutan Comiterade underdånigst gjort följande förslag, nemligen: attpå det vederbörande måtte kunna undvika kostnad till nya iiödjors anskaffande, tillåtas måtte, det Ijödjor, af hvad form och skapnad de vara må, kunde till bruk och nyttjande medgifvas, allenast de till Victualie-vigt justerades, men att den skillnad i formen, som 1739 års Förordning om Mått, Mål och Vigt utsätter, af runda Xiödjor för Victualie-vigten och G kantiga för de öfriga, måtte förfalla, sä vida, sedan ingen annan Vigt än Victualie vigten blir tillåtlig, den förut befarade blandningen då mera ej ägde rum: att, om denna Vigt-forändring antoges, anbefallas måtte att, efter 1791 ärs början, ingen annan Vigt finge på något ställe i Riket gälla och nyttjas än victualie-vigten, och alla Räkenskaper, så hos enskilta som vid Kronans Verk, derefter rättas, Mynt och Medicinal-vigterna likväl oförändrade; samt att en förbättrad och efter de nya grunderna lämpad Förordning om Mått, Mål och Vigt i Nåder matte utfärdas, hvilken framför allt borde hafva för ändamål att utestänga underslef och i det stället bibehålla redlighet och noggrannhet Säljare och Köpare imellan. Det a Herrar Comiterades Betänkande har , vid föredragning uti Rikets Arenders Allmänna Beredning, den 9 September 1789, blifvit tillstyrkt , Den 30 Juli. *851 styrkt, men den 34 Februari 1790 af Kongl. Majit i
Att åtminstone hälften af inom Södra Möre varande båtsmans-nummer må ställas på vakans, samt rustoch rotehållarne för de lediga numren i stället erlägga en vakans-afgift, skäligen bestämd i någorlunda förhållande till den kostnad, som rustoch rotehållarne för rustningens utgörande hittills fått vidkännas. 6:o. Af Riksdags-fullmäktigen Johan Johansson från Östergöthlands län, med hvilken Riksdags-fullmäktigen Magnus Månsson från samma län sig förenat, hvilka, jemte förmälan, hurusom båtsmännen, Under kommenderingar i Kronans tjenst, endast bestodes till uppehälle 2 SJ bröd och 6 sk. banko dagligen, som vore otillräckligt i en tid, då priserne på Iefnads-förnödenheter voro låga och ännu otillräckligare då lefnadskostnaderne voro betydligt stegrade, hvilket förhållande betydligt inverkade på ej mindre den tjenstgörande båtsmannens framtida bestånd, att kunna uthärda och fortfara med tjenstgöringen, för en så ytterst knapp dag-aflöning till sin bergning, än äfven på rotehållarne, som, för att afhjelpa det bristande, ofta måste under båtsmannens tjenstgöring understödja honom med medel för dess nödtorftiga bergning, föreslagit, att, derest båtsmännen ej kunde erhålla natura-proviantering lika väl under arbetssom sjö-kommenderingar, de ändock måtte erhålla tillökning uti dag-aflöningen, så att den, utom brö det, komme att utgöra minst åtta skillingar Banko eller 25 öre Riksmynt. 7:o Slutligen har Herr Hesselgren, uti en inom Vällofliga Borgare-ståndet väckt motion, omförmält, hurusom genom Kongl. Brefvet den 2\ September i839 fördelningen af städernes båtsmanshåll blifvit fastställd Under de 18 år, som sedan dess förflutit, hade sådane förändringar i proportionen emellan städernes bevillnings-belopp inträffat, att fördelningen numera icke öfverensstämde med de derför fastställda grunder.
Afven har uti merabernälte Riks Ständ Riksdagsmannen Gustaf Gustafsson från Södermanland den 17 April isynnerhet anmält svårigheterna vid den Kronoskjuts, sorn årligen sker för Båtsmannens transporterande till och ifrån Carlskrona , i anseende dertill, att detta manskap, som vanligen utan all styrsel eller afseende på tågordningen, framfar, ofta handterar illa både Skjuts-bönder och hästar, och deras resor inträffa vid det svåraste väglag, i anledning hvaraf han önskar, att det samma matte antingen transporteras sjöledes , eller marchera, anmälandes derjemte sin åstundan orri entreprenad af den öfriga skjutsen, i likhet ined hvad af så inånga tillförene anfördt blifvit; och sluteligen hafva Riksdagsmännen Fars Carlsson och Anders Carlsson från Skaraborgs T.än, uti ett dea 16 Maj ingifvet Memorial, val frångått pretention på högre skjutslega, men dock på det alfvaxligaste yrkat, att nu varande.skjuts* •v inrätt - Den 16 Juli. 1385 inrättningen mätte förändras, likväl utan att uppgifva sältet huru denna förändring borde ske. 1 samma ämne äro äfven hos Högl. Ridd. och Adeln Memorial ingifne af Herr Hofjunkare n Gustaf af Malmerfeldt, sorn,' jemte anförande af de olägenheter, hvilka skjutsnings-skyldighetenfor Jordbruket ine dfor er, anser obilligt, att skjmslegau är högre för Städerna än för Jandet, samt att Städernas innevånare icke deltaga uti Kronoskjuts, och föreslår, att, i anseende till Foders och Spannmåls årligen olika pris, skjutslegan derefter måtte, vid årliga Markegårigs sättningarna , bestämmas; oell af Stats Comxnissarien Herr C. R.
Jag anser visserligen billigt, att tiden för de ifrägaställde skuldernes tillkomst må utsträckas till Riksdagens slut, om så behagas. Herr von Hohenhausen har talat om, att man ej bör uppmuntra till skuldsättning genom bifall till hvad jag föreslagit, men just detta skall inträffa, om icke företräde lemnäs åt de förut skuldsatte , ty i fall lånen äro så förmånliga , som man velat påstå , uppmuntrar man ju dem , som förut icke hafva skulder, att komma åt dessa lån. Jag kan således icke finna annat, än att äfven denna princip talar för det beslut, att Fastighetslån må företrädesvis meddelas åt dem, som varit skuldsatte före afgörandet af denna fråga. Herr Ribbing , Arvid: Jag tror, att man går nog långt i specialiteter, för att gynna de skuldsatte. Om Herr Munck af Rosenskjölds förslag antages, hunde ju ofta hända, att en skuldsatt person, som hade sin egendom intecknad, sålde den till en rik man. Hvilkendera skulle då få lånet, säljaren, eller den rike köparen,? Herr Munck aj Rosenskjöld: Vid den siste värde Talarens yttrande får jag erinra , att sådana försäljningar sällan ske, och, om de n go : gr-ng inträffa, är det ett undantag, som icke kan förekom mas. Om en rik man vill komina åt ett län pä 2000 R:dr, i fall en sådan dertill skulle nedlåta tig, så är detta något , som i alla fall icke bevisar olämpligheten af mitt förslag. Men om sådant händer någo Den 12 December f, nt» 56 5 gang, mäste deremot, enligt Utskottets förslag den rike och icke skuldsatte bemägtiga sig ett» lån, lika så snart som den fattige. Herr Gref ven och Landt*Marskalken gjorde proposition till bifall af 4;de punkten uti Banco-Urskottets Utlåtande) hvilken proposition med Ja besvarades.
Balsalongerna, teatrarne och de lysande familjefesterna hade varit den »lifvets skola», hon gått i. Läroämnena i pensionen hade utbytts mot Hainsdorffsofficerarnes äckliga, betydelselösa smicker. Rik och bortskämd från sin tidigaste barndom skulle hon som hustru blifva en fin och dyrbar prydnad för en luxuös våning, en dekoration af oändligt behag för Societetens fester; men hon skulle ej heller blifva något annat. – Åh, om hon ändå egt Noras hufvud! utropade Brauner, sedan han dragit sig till minnes allt hvad han kände om Adèle von Elmenfeld. Dock, hon vore ett godt parti! Kanske vore hon ännu ogift. Hon vore nu omkring tjugofyra år gammal, och det hände ju ibland – om än mycket sällan – att rika och vackra flickor vid den åldern ännu voro lediga. Hainsdorffsofficerarne voro ej synnerligt farliga rivaler; men det kunde hafva inträffat, att hennes fader blifvit befordrad och i så fall redan lemnat garnisonen i Hainsdorff. – Om jag skulle gifta mig! Lyckades han återeröfra Adèle, så vore han räddad och kunde med ny glans återvända till Stockholm. Den sköna Adèle Brauner, dotter till – sannolikt nu – öfverste von Elmenfeld, rik och af börd skulle blifva en ny värdefull acqvisition för Stockholmssalongerna. Och misslyckades han ... så hade han ju redan satt sin rymning i verket! Brauner reste. Han hade fattat sitt beslut så hastigt, och satt det så omedelbart i verket, att han under ifvern och med sina giftermålsplaner i hufvudet ej kommit att tänka på Nora. Först då han landstigit på tysk mark erinrade han sig sin försumlighet. Yttringarna hos denna egendomliga natur voro så plötsliga, nyckfulla och häftiga. Nyss hade han fullständigt glömt henne för ett praktiskt, nyktert giftermålsprojekt, som stod alldeles i strid mot hans njutningslystnad och raffinerade smak. Nu åter glömde han sina planer för den hastigt uppflammande längtan efter Nora. Han kände ånger, och hade nästan återvändt till henne med första lägenhet. Det fordrades verkligen hela medvetenheten om, att han vore ohjelpligt förlorad i samma stund han kom tillbaka till Sverige, för att förmå honom att fortsätta resan.
Direktion således icke, förr än sådan fördelning egt rum, kunde hålla sig till strandegarne, Direktionen skulle nödgas under tiden sjelf anskaffa de för lånens återbetalning crfordciliga summor; — att, ehuru sista delen af det fö»st beviljade lånet icke fått lyftas förrän 1857, återbetalningstiden blifvit bestämd till 5 år från 1855, då första låneandelcn lyftades; — att, ehuru strandegarne i förlitande derpå, att arbetet skulle kunna för den först beräknade kostnadssumman fullbordas, ansett sig kunna ingå uppå att bestrida äfven kostnaden för båtleden, det syntes dem kårdt att, sedan kostnadssumman blifvit så betydligt öfverskriden, att vinsten för sjelfva sjösänkningen för deni blefve ringa, icke blott bekosta den, med hänsigt till båtleden, erforderliga slussanläggningen, utan ock genast förränta och amortera hela det sednast erhållna lånet; — att den sednast erhållna lånesumman, såsom ock i den vid sistlidne riksdag i ämnet väckta motionen uppgifvits, icke blefve för arbetets fullbordande tillräcklig, utan att en brist af minst 60.000 R:dr derutöfver uppstode; — samt att, då sjösänkningsföretag vanligen plägade hinna fullbordas inom så kort tid, att strandegarne kunde inom fem år från arbetets början icke blott hafva betalnings-skyldigheten sig emellan fördelad, utan ock jorden odlad, så att densamma kunde utgöra den årliga ränteoch amorteringsutgiften, förevarande arbete åter vöre af den vidsträckta omfattning, att de beviljade frihetsåren icke vore tillräckliga. På dessa skäl har motionären anhållit: att strandegarne, som enligt de till Riksgälds-kontoret afgifne förbindelserna borde vid slutet af nu innevarande år 1860 erlägga första inbetalningen å det först erhållna lånet, och redan den 2 Juli sistlidet år inbetalt 6,000 R:dr B:ko å det sednare lånet, måtte för båda de ifrågavarande lånen njuta befrielse från all Bill. till U. St.
Dä vid marknad, auktion eller annan sammankomst bränvinsminutering med serskildt tillstånd eger rum, skall alltid den utminuterande med af Konungens Befallningshafvande utfärdadt tillståndsbref i original vara försedd, vid äfventyr, att minuteringen eljest såsom oloflig anses. § '49. Beträdes någon, under den tid, han är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall han för hvarje gång, lian derför lagföres, plikta det belopp, som för den olofliga bränvinsförsäljningen, efter dess serskilda art oell beskaffenhet, blifvit bestämdt. § *r>o. Den, som bevisligen försäljer bränvin till en person, hvilken redan är synbarligen öfverlastad, bote 10 R:dr första resan, oell sedermera 20 R:dr för hvarje gång, sådan förbrytelse förnyas. § 51. o A näringsställen i städerna skall, då minutering af bränvin der är tillåten, dörren icke vara läst; och må, vid ansvar, sorn för oloflig bränvinsförsäljning, utminuteringen icke annorstädes än i krogrummet företagas. På gästgifvaregårdar och andra tillåtna bränvinsminuteringsställen å landet ma, då bränvinsminutering utöfvas, dörren tili skänkrummet icke heller vara läst. § 52. Ej må någon, som utminuterar bränvin, ega rätt till utbekommande af fordringar för det bränvin, han sålunda utlemnat på räkning eller kredit. § 53. För oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondes vetskap verkställes af hans hustru, husfolk eller i bans arbete antagne personer, skall han ansvara, såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. § 54. Hvad till förekommande af oloflig bränvinsförsäljning är förordnadt, må icke tillämpas å den, som under påstående tåg, med vederbörande befalhafvares eller Beril hi-. Lagsamt Allm.
N:o 22, med hemställan, att BancoFullm. mätte berättigas att uppköpa och försälja vexlar. Gr. Frölich, David: Det synes tydligen af detta betänk., alt BancoUtsk. har hemställt detsamma till R. St. såsom en supplementaråtgärd lill det beslut, som redan är fattadt, nemi. att förstärka Baukens metalliska fond med 2,000,000 r:dr, men olyckligtvis hafva, efter allt hvad som synes, i sjelfva förslaget inkommit äfven andra åsigter och andra behof än det egentliga, som nemi. borde vara att på lämpligaste sätt draga in till Riket det silfver, hvarmed Banken skall förstärkas. Det är i allmänhet svårt att bedömma endast en del af en financeoperation. Det har likväl för Utsk. måhända varit nödvändigt, att till R. St. öfverlemna delvis vissa punkter af hvad som utgör dess förslag, att sätta Bankens fiuancer i ordning; men det torde dock vara Den 13 November f. m. 193 Vara nödvändigt att söka leda sig lill att förstå hvad som kan vara meningen i det hela, ty alt endast besluta öfver och bifalla hvad som Utsk. sålunda delvis vacker fram, skulle kunna föranleda derhän, att R. St. slutligen voro missnöjde med hela financeplanen. Det synes klart af detta Utsk:s mern., att åsigterua inom Utsk. i allmänhet äro ganska skiljaktiga; men man torde få taga för afgjort, att det är Hr Skogmans förslag, som blir lagdt till basis för de nya fiuanceförslagen.
Den lille gossen hade vuxit till sig betydligt, hans hållning var säker och lätt, håret hade mörknat, hans sätt var allvarligt, hans blick tankediger, näsan påminde om bestämdheten i hans karakter, munnen log angenämt. Han räckte mig sin hand och sade: ”Tack för den tuktan jag fick som pojke, den qväste både mitt högmod och min kitslighet. Tack äfven för det att min älskade mor aldrig underrättades om mina pojkstreck. Nu är jag student.” ”Huru trifs du i Upsala?” ”Illa ... jag önskade akademien vore i Stockholm.” ”Naturligtvis, ty din mor är der.” ”Ja, men äfven af andra skäl. En student, som hela dagen arbetar med sina böcker, behöfver vederqvickelse om aftonen. Upsala kan omöjligt gifva sådan. Jag för min del söker icke umgängeslif i familjer, ty det förvekligar, icke heller synnerligt gerna skådespel, ty sådana öfverreta, utan rörelse, än i större folksamlingar, än i en stor natur. Upsala är en platt, tråkig småstad; de menniskor, man der möter, äro långsamma, ledsamma att skåda. En trött tröttas mera af deras åsyn. Tvärtom i Stockholm, der har man glada utsigter, rörligt folklif, en brusande ström, dån af vagnar, regements-musik, kanonskott, vackra flickor att åskåda, allt uppfriskande föremål. Upsalas omgifning är en flack enformig slätt, som gör en vandrare dum. Stockholms omgifning är omvexlande. Den lysande Djurgården, det dystra Haga, det gammalfranska Carlberg, det romantiska Nacka, Mälarens täcka holmar, Saltsjöns vilda skär, ack, hvilka ljufva förlustelseställen!” Jag hade det största nöje af umgänget med den unge mannen. Af andra har jag hört många roliga infall af honom. Redan i Lyceum gjorde han sig känd för sådana. Der brukades talöfningar; gossarne berättade anekdoter på tyska och franska. Under en sådan talöfning tuggade Edvard på en karamell, läraren frågade: ”Hvad har Flygare i munnen?” Han svarade qvickt: ”En anekdot, magister!” och derpå berättade han genast helt ledigt någonting ganska löjligt.
Sitt förefotttmattbe af uttptag odj på bet ©tatcnS tufomft itta nteb fäferfjet funna påräfttaS, ffatt Inoarje SDtbtttatte ©inbeta o cl) Sjcnftentait, utan affcettbc å fi to a b bef; ittebf)je(pare ettet ntcarte må ut njuta, oaffottabt erlägga 33emtttntng för atta tjenfien åtföljattbe lönefötmoitet; fjtoaretnot ntebf)jetpareuö ettet Martens Ibne Söutagarc påräfttar att unbet loftet af året genom tjenfien fbrtuätftoa. S3eloppet betaf ffatt på bet fatt upps gtfmaS, att ftmab efter Stat utgår, bertfrått tele itnbaiitague lottet, penftoner od) atfmobeti å 9Jitntfters@taten etter af (ioitOot^CSafait, cfmab bttljörattbe duiBetSmäit lutfiaS tits etter utrtfcö, äfmettfottt 2 i i tgogä ft it t it gSspe it 111 it ga r etter crfättitiug bers för, uppföreS fåfottt orbtttarte tufomft, inett (juSljpror odj toärbet af fria (mörum i fiäbertte, tiiqmarterittgSspcttntngar, ftottorarter för ^uffmägtige i ©anlett ocf) StifögälbåsGoutoret famt SDircftörerue uti SDtffontsSånesféonforeit, ttteb flere, c.rtra arfmobett, ringöorter), compagntesreoemtcr, procenter, remiflagc, erpcbtttoit34öfeit, pernitts tertngä 5- fröt atla ©ccleftaftife Cr'mbetö
M:ts föreskrift, dertill apteras. Då jag emedlertid icke har någon utsigt att min motion skall af R. St:r antagas, men jag anser det vara af största vigt, att frågan om kasernbyggnad lör Kongl. Svea artilleri-regemente icke undanskjutes till en oviss framtid, så får jag vördsamt föreslå: att R. St:r måtte ingå till K. M:t med underd. anhållan om att det af mig framlagda förslag till kasern för Kongl. Svea artilleri-regemente måtte underkastas K. M:s pröfning lör att, om det i väsendtligare delar vunne K. Mits godkännande, med vederbörliga förändringar föreläggas nästkommande riksdag; eller ock att, i händelse K. M:t ej funne nämnde förslag lämpligt, K. M:t då måtte till nästkommande riksdag afgifva ritningar och kostnadsförslag till ett fullständigt kasern-etablisement för Kongl. Svea artilleri-regemente, förlagdt på höjdsträckan mellan Fredrikshof och Lifgardets till häst kaserner eller någon annan lämplig och nära intill exercisfältet belägen plats. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag får belt och hållet in stämma i de åsigter, som den siste värde talaren uttalat. Jag har vid föregående riksdagar på detta rum framhållit vigten af ifrågavarande kasern-etablissement för Svea artilleriregemente, och kan icke annat än på det högsta beklaga, att regeringen funnit detta ärende af så ringa betydenhet, att under den långa tid detsamma utgjort föremål lör regeringens bedömande, en fullständig utredning deraf icke blifvit åvägabragd. Den tid och möda, som man egnat åt denna angelägenhet, hade, enligt min tanke, varit väl använd. Här är fråga om att åt en trupp, tillhörande det vapen som är det vigtigaste för vårt försvar, bereda lämplig lokal, och jag skulle tro, att man genom anskaffande af en sådan hade uträttat mera verkligt nyttigt, än genom alt till skarpskyttekårerna bortplottra 217,000 rdr under ett enda år. Man behöfver icke vara militär, för att finna att frågan åtminstone icke vunnit något på den behandling, den sednast undergått, ty vid jemnförelse mellan de vid föregående och innevarande riksdag al K.
På grund af Kongl. Resolutionen å Presterskapets besvär af den io Mars 1719, anser jag detta mål böra erhålla en annan behandling. Herr Prosten Hallbäck reserverade sig äfvenledes emot Utskottets beslut. Ankom till Exp.-Utsk. cl. 37 Mars kl. 10 f. m. Betänkande, angående Herr Erik Hefflers motion om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att bränvins bränningen vid instundande Maji eller Junii månads början mätte varda inställd. Uti ett lill Utskottet ifrån Wällöf!. Borgare-Ståndet under den 3 4 BevillningsUtskottets Betänkande N:o /[. dennes remilteradt memorial, har Herr Leffler, med framställning af den tidsutdrägt , som kom att ega rum, innan en ny förordning om bränvinsbvänning hann blifva färdig och kunde tillämpas, hvarigenom den inskränkning uti bränvinstillgången och det förhöjda pris å bränvin, sein allmänna rösten högt påkallat, skulle för längre tid förfelas, helst det vore att förmoda, det serdeles de större fabrikerne, under loppet af innevarande år, tillverkade så mycket bränvin, som de möjligen kunde, och derigenom samlade lager för flere år, föreslagit, det Rikets Högloft. Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om bränvinsbränningens inställande vid instundande Maji eller Junii månads början. Wid öfvervägande häraf, har Utskottet väl funnit de af Motionairen åberopade skäl för bränvinsbränningens inställande vid föreslagen tid förtjena den uppmärksamhet, att, om det af Motionairen förmodade förhållande komme att inträffa, tillräcklig anledning dei’af bör kunna hemtas för ett bränvinsbränningsförbud, men då Utskottet hyser den öfvertygelse, att, i händelse behof af inskränkning i tiden för brån vinsbränningen skulle sig förete, Kongl.
Jag anhåller om remiss häraf till Höglofliga Bevillnings-Utskottet. Stockholm den 26 November 1862. J. A. Säve. Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 78. 151 Ho ?$. Af Doktor Th. Wensioe: Om Jörhöjdt löneanslag för Rektorerna vid de fyra femklassiga elementar-läroverken i hufvudstaden. Vid den allmänna regleringen ai rikets elementar-läroverk under riksdagen 1857 och 1858 ordnades hufvudstadens skolor så, att de förutvarande fyrklassiga s. k. högre lärdomsskolor i Clara och Maria samt de treklassiga högre apologistskolorna i Jakob och Catharina församlingar utvidgades alla till femklassiga lägre elementar-läroverk, hvardera med 1 Rektor och 5 Kolleger, uppförde å ordinarie stat. Lärjungarnes antal ökades härefter så betydligt, att Rikets sednast församlade Ständer funno nödvändigt att för nämnda skolors behof bevilja anslag för ytterligare tvänne lärare vid hvardera af Clara, Maria och Catharina, samt en vid Jakobs lägre elementar-läroverk, hvartill Kongl. Maj:t uti Skrifvelse den 22 sistlidne Juli lemnat nådigt bifall. Dessa 4 läroverk hafva således flera lärare än något annat femklassigt elementar-läroverk, nemligen de 3 förstnämnda 1 Rektor och 7 Kolleger, och det 4:de utom Rektor 6 Kolleger. Äfvenledes hafva de ett vida större antal lärjungar än öfriga femklassiga skolor, och kunna i detta hänseende snarare hänföras till de fullständiga läroverken. Enligt härhos bifogade uppgifter, liemtade ur förra läsårets programmer från elementar-läroverken, befinnes, att bland Rikets öfriga femklassiga läroverk endast tvänne hafva hälften så mångå lärjungar, de öfriga omkring en tredjedel; att bland de 5 fullständiga läroverken på reallinien (från Nyköping saknas uppgift) ett enda eger ungefärligen samma antal, de öfriga ett vida mindre, samt att af de fullständiga läroverken på båda linierna ganska många eller 9 af 22 icke räkna flera, utan de fleste färre lärjungar än meranämnda 4 kufvudsstadens skolor.