Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Privatbanken i Örebro har årligen ökat sitt rörelsekapital, så att då detta år 1847, enligt då afgifven underdånig femårsberättelse för Länet, uppgick till 14,674,803 R:dr 16 sk. Banko, så har rörelsekapitalet för sistlidne år utgjort en summa af 30,450,610 R:dr Banko, sålunda fördelade; å uppoch afskrifningsräkning insatte R:dr 5,620,150. uttagne » 5,494,240. 11,114570 å kreditivräkning insatte R:dr 7,152,310. uttagne » 7,271,570. 14423,880. å diskonträkning insatte » 2,343,190. uttagne Summa Bauko R:dr 50,450,510. Lagsökningarnc under nämnde år 1855 hafva varit endast 27, och uppgående till det jemförelsevis ringa beloppet af 30,543 R:dr 25 sk. 4 r:st., såväl vid hufvud - 37 som filialkontoren, af hvilket belopp redan inom November månads slut influtit 27,993 R:dr 23 sk. 4 r:st., så att endast 2,330 R:dr Banko berodde på handräckning. Bankens vinst har sistlidne år varit den största sedan år 1852, och uppgått till 59,517 R:dr 32 sk. 8 r:st. Banko, deruti icke inberäknade upplupne, men under året icke förfallne, räntor. Riksmyntskassan ägde år 1855 så rik tillgång, att behållningen deruti förhöll sig till beloppet af de utelöpande kreditsedlarne som 1 til! 175, en proportion som förut icke kunnat uppvisas. Räntan på uppoch afskrifning är under år 1855 nedsatt till 2 proc. Ny oktroj för banken har blifvit i nåder beviljad på 10 år från den' 1 De cember 1857.
Tilläggandes Herrar Fullmäktige, ätt då, oaktadt den på Nådig Befallning, af Stats-Vtshottets Bettinhanden. 12 57 Herr Lagmannen Boheman verkställde undersökning om förhållandet med Uppbörds-Verket i Götheborgs och Bohus Län, Herrar Fullmäklige icke dess mindre anse lika nödvändigt, som förut, att erhålla de bestämda svar, som af Fullmäktige blifvit äskade på oftaberörde uti Commissariernes Memorial af den 16 November 1815 uppgifne frågor, Herrar Fullmäktige voro föranlåtne ytterligare begära, att desse svar måtte Lands-Contoiret affordra» och Fullmäktige meddelas. Till svar härå ankom Landshöfdinge-Embetets Memorial af den 3 näst påföljande Februari, innefattande Lands-Contoirets utlåtande öfver sjelfva anmärkningarne, men i anseende till svaren, som andra gången blifvit äskade å de uti Commissariernes Memorial af den 16 November 18x5 serskilt uppgifne frågor förmäl tes, att dessa svar skulle aflemnas så fort de från Redogörare i Länet infordrade upplysningar inkommit. Sedan Herrar Fullmäktige länge, men förgäfves införväntat nyssnämnde svar, funno Heer rar Fullmäktige sig föranlåtne, att uti skrifvelse den 6:ie Junii härom ytterligare påminna; men då någon verkställighet häraf icke heller följde, afgick från Herrar Fullmäktige till Ko* pungens Befallningshafvande förnyad Skrifvelse under den utte Julii, med tillkännagifvande, att, derest de äskade svaren icke kommo Herrar Fullmäktige till handa senast till samma månads slut, Herrar Fullmäktige då skulle nödgas härom göra anmälan å ort och ställe, sorn vederbör; Och att Herrar Fullmäktige i alla 3*5&
I afseende på befolkningens allmänna sedlighetstillstånd, får Landshöfdinge-Embetet underdånigst åberopa hvad derom blifvit i sednaste underdåniga berättelsen anförd t. Af de inkomue fögderiberättelserne torde dock böra tilläggas följande: Frän Norra och Södra Tjusts härader: ”De timade gröfre brotten synas hafva blifvit begångne af öfverilning och ögonblickliga ingifvelse!' samt böra icke kasta någon skugga på folkets sedlighet i allmänhet, som är tillfredsställande och god. Benägenheten för starka drycker är, ehuru den ymniga tillgången på bränvin gör frestelserna till missbruk deraf många, säkerligen i aflagande. I delta hänseende återstår dock ännu för menniskovännen mycket att både önska och hoppas. Pauperismen har utan tvifvel ur denna källa erhållit och erhåller ännu sin förnämsta näring. För öfrigt uppenbarar sig bland folket vördnad för Guds ord samt deraf följande kärlek och omtanka för christelig ordning. Det så öfver - klagade rättegångsbegäret hos allmogen tror jag vara i aftagande och rättegångarne skulle ovilkorligen i betydlig mån minskas, derest icke hvarje nämndeman hade rättighet att utgifva stämningar. Lättheten alt erhålla stämningar gör att mången småsak, hvarom förlikning annars träffades, nu drages under HäradsRätlens pröfning. Konkurser synas nu vara mindre allmänna, än under förra qvinqvenniet, ehuru de dock äro flera, än hvad förr i tiden var brukligt.” ”Folkets bildning är otvifvelaktigt i stigande. Det visar sig i dess större benägenhet för snygghet; dess färdighet i åtskilliga husslöjder och dess företagsamhet i odlingar m. m., i inredande af sina boningshus till mera heqvämlighet, i allmännare kännedom af skrifkonsten m. m.” Från Tunaluns, Sefvedes och Aspelands fögderi: ”Sedligheten har, under de förflutna tre åren, hvarken förbättrats eller försämrats, ty, så vidt utrönas kunnat af de från Härads-Rälterne ankomne brottmålsförteckningar samt
St. genom befrämjande af hypotlieksföreningar och privatbanker söka befordra mera liflighet i allm. rörelsen och näringarnas deraf beroende förkofran. För sådant ändamål afgaf äfven K. M. sin nåd. propos. om de tysta förmånsrätternas afskaffande, hvilken likväl af R. St. icke blifvit bifallen. Ett annat förslag att komma till målet är det, hvarpå Utsktn nu nedlagt mycken möda, och att opröfvadt öfverlemna detsamma till K. M. anser jag orätt, icke derföre att jag fruktar den högre ansvarighet, som derigenom vid förslagets granskning skulle drabba Konungens rådgifvare, utan derföre alt, sedan Utsktns arbete blifvit gjordt, det är PiiksSttns både rättighet och pligt att pröfva detsamma ; Konungens höga rätt dock oförkränkt alt sedermera antaga eller förkasta. Af aktning såväl för Utsktns ledamöter och deras nedlagda arbete, som för RiksSttns rätt att yttra sig öfver hvarje väckt fråga, tillstyrker jag således, att de uppgjorda lagförslagen här måtte undergå speciel granskning och sålunda blifva ett uttryck af R. Stts opinion i detta vigtiga ämne. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag förenar mig med Hr Stuart och får blott, i anledn. af den propos. Frih. Boye begärt, tillägga, att jag anser den alldeles olämplig, i cap. såväl i Utsktns förslag, som i det af Gr. Frölich uppgjorda, handlar om de allm. grunderna för alla privatbank-inrättningar, och dessa böra väl först afgöras, innan man kommer till de särskilda slagen af sådana inrättningar, som afhandlas i 2 och 3 captru Jag tillstyrker således afslag å Frih. Boyes project. Hr Stråle: Mitt förslag härrör från verkligt nit för privatbankers uppkomst; ty jag befarar, att 0111 R. St. ingå till K. M. med ett fullständigt uppgjordt lagförslag, skall det befinnas behaftadt med åtskilliga felaktigheter, som hindra dess antagande.
Aktie-egares egen insättning 100,000 Riks-bajiken lemnar: såsom lån . 150,000 d;o d:o såsom kreditiv 150,000 Kalkyl öfver clt års rörelse 200.000 på Diskontering å 5 proc 500.000 beviljade kreditiv å ^ proc 450.000 lyftade kreditiv å 5 proc 100.000 utlånte på år i diskontväg med en omsättning ä 6 proc Afgår: 3 proc. ränta å 750,000 förvaltning och förluster 10,000 ^ 500. Behållen vinst 8,500. Vinsten blifver då på hvarje kontrahent 4,250 denna summa gör då, beräknad såsom ränta å det, af aklie-egare insatte kapital 4£ proc., och då redan förut i förestående kalkyl är dem tillgodoräknade 3 proc. skulle aktie-egare å det insatta kapitalet njuta 7£ proc. Reduceras åter Riks-bankens andel af vinsten eller 4,250 r:dr till ränta på det af densamma förskjutne kapital 650,000 r:dr, så gör delta § proc. men som Riks-bauken äfven uti förestående kalkyl är godtgjord 3 proc. så visar det sig att Riks-banken njutit 3| proc. i det hela på sitt rörelse-kapital, hvilket är mera än hvad Banken nu har, då den icke har 3 proc. på det, i hela lånerörelsen lemnade kapital, och på kreditiv-rörelsen ej mera än omkring 2£ promt. Då vidare i denna kalkyl ingen vinst är beräknad på de medel hvilka på upoch afskrifning blifva insatte med en lägre ränta, och utlånte mot en högre, och icke heller i kalkylen ingår någon vinst af den räntebesparing, som upkommer, genom assignationsblanketternas utelöpande, innan de till Banken presenteras till inlösen, ser man tydligen att Bankens, såväl som enskildte aktie-egares fördel skulle blifva vida större än den här kalkylerade. Efter upläsningen häraf tilläde Hr Nordenfelt:
St, Prof. 1834 och 1835. 5:te Sami, 2-dra 'Afd. 4 8-de Håftet. 26 B ev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl'.s Utlåtande N:o 8. hvarje församling i förut utfärdade Kungörelser, likväl så, att försegling af inmurade pannor med bröst och dithörande redskap alltid för sig går på hvarje ställe, der de äro uppgifna alt finnas. I städerne, hvarest nyssnämnde redskap, med undantag af inmurade pannor, böra i allmänt förvaringsrum insättas, vare detta allt Magistratens åliggande. Förseglingen skall ske med messingstråd, på det sätt, att densamma trädes uti borrade eller stampade fina hål, och sedan hopknytes genom en linneeller blårgarns-lapp, samt förseglas på båda ändarne med deras sigill, hvilka det blifvit anbefalldt att denna förrättning verkställa. Den till förseglingen åtgående kostnad kommer att al Kronans medel från Landt-Ränterien förskjutas, och ersättning derför att i vanlig ordning af Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Contor meddelas emot behörig redo och räkning i Landsboken; dock må vid dessa tillfällen reseoch tractamenlspenningar af Kronobetjeningen icke beräknas. 27 §• De personer, som, enligt 6 Art. 58 §., ega att, i afseende på bränvinsbränning, visitationer och beslag göra, vare berättigade, enär de, för Kongl. Maj:ts och Kronans rätt och till control emot underslef, anse sådant nödigt, att i stad eller på landet låta ånyo uppmäta förut uppmätt och stämplad bränvinspanna. Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betyg utmärka, ansvare Justeraren, såsom ofvan i i5 och 21 §§. sagdt är, och vare egaren saklös, så framt han icke i underslefvet bevisligen deltagit. Tredje Artikeln. Om Bevillnings-afgifterne. 28 §.
Oaktadt en vis General-Tullstyrelses stora och patriotiska bemödanden för det allmänna bästa, och den erkänsla hvarje rättsinnig medborgare är den samma skyl. dig, vågar jag likväl påstå, att dess öfverseende förmåga är otillräcklig att inse eller föreställa sig alla de brister Rikets Tullverk äger; de tullförsnillningar och andra brott, sorn dervid föröfvas; den skada Staten tillfogas, och den stora hop omoraliska varelser härigenom tilldanas. 3?» Dm 11 Maj, e.m. .r Om det är en sanning, fatt en ÖfverBetjent eller Styresman vid Tullverket i landsorten, med några hundrade R.drs lagliga inkomster, och hvilken hvarken kan eller bör sköta något enskildt yrke, ej heller med sådant sig sysselsatt, likväl årligen depenserar flera tusende R:dr; om det äfven är en sanning, att tull-tjenstemän, fastän tiggare i början af sin tjenstemannabana, ofta på nog kort tid tillika samlat stor förmögenhet i sysslan; om det också är en sanning, att nöden tvingat många till brott, för att berga sig och de sina, och att de få, som bibehållit sin moralitet, åro i fattigdom och behof; lära ej klarare bevis tarfvas för ofullkomligheten af vårt 'tullsystem och tullförfattningarnes handhafvande i allmänhet. Den sorn med uppmärksamhet läst utkomna skrifter, rörande Tullverkets stora brister, såsom den Oväldige Granskaren, ett dagblad, som utgafs åren lgti och 1012; — N:o S3 af Journal för Litteraturen den 10 April I8i5 om medlen till Sveriges förkofran i handel och national-förmögenhet, troligen författadt af en viss hög embetsman, allmänt högaktad för sin redlighet och sin upplysning i finans-ämnen; Förslag till förekommande af tullförsnillning och lurendrägeri, äf Herr Kongl. Förste ExpeditionsSecreteraren C. M. Schoerbing; ■—• Utkast till reglemente för Ofveroch Under-Officianter vid Kongl. Sjö- och Gränse-Tullverket i Riket, med anmärkningar af Den X1 Maj e. m. Herr Assessoren E. E.
Derjemte har Eder Kongl. Maj:t, i följe af Sala Bergslags ansökning den i4 Maj i83a i Nåder bifallit, alt Bergslaget må, jemte frånträdandet af rättigheter att i vissa fall för Mantalspenningarne uti sex socknar af Salbergs fögderi utfordra Ved, befrias från all befattning med uppbörden och redovisningen af dessa socknars Mantalspenningar, sorn deremot med 1833 års uppbörd af Kronans Uppbördsman skola debiteras, uppbäras och redovisas. Tillverkningen vid Silfververket har åren 1828, 1829 och i83o varit hindrad af vattenbrist vid vasknings-anstalterna och deraf utfallit lägre än i sednare åren varit vanligt, inen arbetena till Bergsdriftens utvidgande, efter den år 1816 stadgade arbetsplan hafva det oaktadt med all drift blifvit fortsatta, så att inan slutligen efter fullbordan af nödiga förberedelser kunnat begynna med afsänkningen af Konung Carl XI:s och Gustaf lilis Schachtélgenom hvilka de malmstackar skola åtkommas som under Grufvornes nuvarande djup af i5o famnar äro belägne. För att lätta transporten af Malm och andra efFecter, som till ett belopp af omkring 16,000 foror nuförtiden drifves på axel emellan Grufvorne och Sala Hyttor, nära i mils väg och hvilken transport med en stigande tillverkning kommer att betydligt ökas, har Bergslaget under de förflutne fem åren anlagt en Canal för lastpråmar, hvilken, tillika med en af gråsten murad rymlig Sluss om 16 fots djup varit begagnad år i833 till f af vägens längd och uppgår kostnaden för denna anstalt till fulla 18,000 R:dr Banco. Sala Silfververk har således på sisla qvinqvennium fortfarit att förkofras under ledning af dess nitiske och skicklige Bergshauptman och genom den nya regleringen vunnit en säker grund för dess framtida bestånd i förening med Stats-Verkets båtnad, Messingsbruken här i Länet äro 2:ne, nemligen Bjurfors och Skultuna.
Detta kan allena ske genom en föreskrift i Grundlagen, som gör till Verkställandeoch Domare-rnagternes pligt, att skydda hvarje B.mquens Fordringsegare i dess rätt, likasom hvarje annan Medborgare i sin, Mig synes att ändamålet kunde vinnas, genom tillökning i 72 §. Regeringsformen af följande ord: — —, ”dock ”att de” (Sedlarne nemligen) ”enligt ordalydelsen, 5 inlösasmen om derigenom å ena sidan missbruk af Ständernas magt äro upphäfde, återstår likväl behofvet af att trygga Medborgarne för framtida lidanden af våldsamma förändringar i Rikets myntväsende. Hvarje sådan förändring är djupt ingripande i den lefvande Generationens trefnad och seder samt kommande Slägters framsteg i samhällig - BaneoVtskötteti Bttdnkanden. 199 häftig utbildning. Grundlagen bur således,' när en gång ett ordnadt myntväsende finnes, garantera dess bestånd. Och jag tror, att detta skulle vinnas om 79 §. omstäldes såluda: "'ingen för» ''ändring i Rikets mynt till skrot och kom, det ”vare sig till förhöjning eller afslag, må ega ''rum, utan att Rikets Ständer, pä sätt för Grun’’lags förändrande är föreskrifvet, dertill bifalla; "'Konungens rättighet att låta slå mynt dock ”oförkränkt. Bil Lit. E. Läne-Banquen måste för att Vara nyttig för Simhället förvaltas i den anda: att ett allmänt Credit -System, för att ej förrycka den enskilda Crediten, hvilken allena förmår att gifva Naringarna deras naturliga lifskraft, mäste vara grundadt pä samma räntefot och sömma 0msättningtbruk, som i landet äro vanlige. För att Rane - Banquen nu må kunna medverka till vinnande af närvarande Rikets Ständer* syftemål: ordnings och förtroendes återställande i Rikets penninge-väsende: tror jag att dess Credit - Systeme borde på följande sätt organiseras. j:o De nu Contracterade Dånen böra dels underhållas, dels utredas.
Då jag hört så mycken klagan deröfver, att icke nog kraftiga anstalter vidtagas till hämmande af utländska varors införande och kringspridande i Landetj och då vid 1815 års Riksdag serskildta Utskottet yrkade på prohibitiva Författningars vidtagande till förekommande deraf; så bör man ej genom det »48 Den 4 April. man å ena sidan gynnar Lurendrägerier och å den andra förbjuder varors införande och bsuk arbeta mot bvartannat. Man måste bibehålla conseqvence i Lagstiftningen, så nödvändig i alla mänskliga lifvets förhållanden och ej för hastigt fördömma en Messure, sorn har sin grund uti en genom gammal häfd befästad författning. Jag upprepar likväl hvad jag i början yttrade, att min mening icke är att bestrida bifall till Betänkandet, men jag tror endast att saken fordrar en närmare pröfning innan nå. gon ändring beslutes, och jag förmodar äfven att Riksens Ständers vid förra Riksdagen i detta ämne framburne önskan, kommer att af Kongl Maj.-t granskas, innan Riksens Ständer hinna åtskiljas. Herr af Brinckman , Gustaf: Jag hade föreställt mig, att Hogloll Lagsamt Allmänna Besvärs och OeconomicC-Utskotten,då dem tillhörde att utreda Lågan, om en oinskränkt utförsel af ved ifrån Blekingen, tillika skulle upptaga och granska de betänkligheter, som dervid kun. de förekomma Om Utskotten med kännedom att enahanda fråga, vid sista Riksdagen yppad, ännu hos Kongl. Majit hvilar oafgjoid, närmare inhämtat dess egenteliga beskaffenhet; så skulle Utskotten erfarit att tillstånd till veds utförsel för Skånes behof, ifrån den b»mn Sorn ligger Skåne närmast, och ifrån den kust, eom isynnerhet kan anses äga tillgång af Skog Den 4 April. 249 till afsalu, redan för flere år tillbaka efter Innevånarnes hörande, i närmast angränsande, Blekinge och - Christianstads Läner, cch efter begge Landsböfdingarnas öfverläggning och underdåniga Förslag af Kongl. Maut blifvit i Nåder beviljat:
Alla de enskilta Personer, som hos Ständerna begärt ersättning för lidna förluster, Restitution af Löner och Pensioner m m. vittna tills äckligen att 90. §. icke förbjuder Ständerna att upptaga och pröfva sådana Ärender. Hvad således i 107. § Regeringsformen och 29 § Riksdagsordningen är stadgadt, att enskilta Personers rättigheter och angelägenheter icke ens kunna nämnas, mindre Ständernas pröfning underkastas, angår blott enskilta Personers Rättegångar, som icke äro af någon aliilian egenskap. Det nu anförda tror jag tillräckligen bevisar origtigheten af det begrepp Grefve Mör ner fattat om Grundlagens esprit , samt dess egna Supposition, aftinga Namn eller Facta må få nämnas, då Motioner göras i RiksStånden. Om Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle finna detta Anförande för vidlyftigt, i anseende till den angelägna tiden 3 så anhåller jag det måtte ursäktas, då det kommer i betraktande, att man för frihetens och rättigheters förvarande aldrig kan göra för mycket 3 dessa stå likväl i våda att gå förlorade, då Konungen, utaf Embefsmännens oriktiga tolkning af Lagen, får annat begrepp om Folkets rätt, an det verkligen äger; derigenom blir den redelige Undersåten misskänd och ansedd sorn ett oroligt hufvud och brottslig Medlem i Staten, enär han likväl endast söker försvara de rättigheter, honom lagligen tillhöra, och hvilka 224 Den 7 Martii, Konungen vid flera tillfällen högtidligen förklarat vilja gifva sitt hägn och beskydd, hvarföre jag också af det märKeliga Tal Konung gen höll till KrigsRefälet den 14 Martii toriIdet år, vill här anföra ett Utdrag af några rader, så lydande : Det är eder Frihet, eder Ära , 3,eder Välgång , som jag eftersträfvar , och i ”trotts af alla försök, som man kunde vilja gö* ”ra, skall jag förskaffa eder dessa, den rede”lige Mannens kostbaraste ägodelar 5 j veten, ”mine Herrar ! att jag ej går och ej vill gå ”annorlunda än stödd på Lagen.
O Gud, låt hennes moders rena och milda ande dofta ifrån grafven och tränga in i detta barn. Hans ord voro icke flera, men ännu dröjde han länge med handen på hennes hufvud i signande tankar. Slutligen lyfte han med sina svaga krafters sakta våld henne upp, såg på hennes anletes förklaring och kysste henne varmt men lent på pannan. Derpå gingo de stillatigande ut ifrån kyrkogården, togo en annan väg, än de kommit, samt försvunno småningom ur sigte. Månen hade uppgått och belyste nu grafvarna och förgängelsen. De många svarta korsen stodo liksom en hop små syskon stå och samtala med hvarannan. Ifrån ett håll motsatt det, hvartåt fadren och flickan gått, styrde nu en främling sin väg, äfven han till den gamla kyrkogården. Hans steg voro hastiga och i ett nu var han öfver staketet; hans ögon tycktes leta och när han varsnade kullarna, var han genast der. Belyst af månens bleka, skära ljus, läste han inskriften på den ena stenen: Så ser jag då ändtligen din graf sade han hvad jag är glad! All olycka, all sorg försvinner i detta nu. 1829! redan sexton år har du liggat här, men säkert ha dessa år för dig lupit fort, du himmelens engel, Melia Saida. För mig ha de långsamt skridit, men all olycka, all sorg försvinner i detta nu. Han knäböjde med pannan emot grafstenen; en liten tid bortåt sade han intet, han knappast tänkte. Han blott gret. Åter sade han: kan det göra dig någon fröjd, då jag säger, att du är den enda jag älskat, då säger jag det, o min Melia. Det förflutna ryckte honom helt och hållet i sin trollkrets. Han omfamnade vildt den kalla stenen, han betäckte grafkullen med kyssar. Kap. II. Gammalt nytt. Öfver den ena af de sjöar, hvilka äro synliga från Toiwola kulle, vilja vi glida till en annan ort, till prestgården i församlingen. Afståndet öfver insjön är blott en knapp halfmil. Kyrkoherdebostället låg ganska täckt vid en vik. Granar voro planterade framför byggningen, dock icke så tätt, att ju icke utsigten åt sjön snarare vann, än förlorade på dem.
Hr Fåhraius, Olof Immanuel* Andamålet med en flir tull på spanmål är, såsom hvar och en lärer inse, alt försäkra de handlande mot de fluctuationer i spaiimålsprisen, som kunna vara en följd af föränderlighet i tullen. Man har tili denna oförändrade lull velat äga, om icke det enda, åtminstone det Verksammaste medel att, vid inträffande ymnigare skördar, afvärja spanmålens nedskjunkande i vanpris och att genom upplag bereda tillgångar vid mindre gynnsamma skördar. Jag belärar, att denna säkerhet skulle gå alldeles förlorad, om, såsom 2:ne talare hafva hemställt, prescriptionstiden för tullens fortfarande skulle rätta sig efter blifvande riksdags-år otili icke efter calender-år. Det ligger nemi. inom möjlighetens gräns, att, en eller annan månad efter denna riksdags Upplösande, en urtima riksdag inträffar; ovissheten derom skall naturligtvis afhålla hvarje handlande att ingå i några speeulationer. Jag anser det således ganska vigtigl, att prescriptionstiden för spanmålstullen varder bestämd efter calender-år och anhåller derför, att hvad K. M. i detta afseende hemställt, måtte af R. St. biträdas. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna har alternativt ifrågasatt, att tullen å spanmål skulle blifva sådan, att den lämpades efter priserne, hvarigenom ett ständigt medelpris skulle kunna här likasom i England tillvägabringas, eller ock att, enligt en nyare stalsekonomisk åsigt, trafiken med spanmål kunde vara alldeles tullfri. Jag befarar, att detta sednare icke skulle tillfredsställa den Svenska jordbrukarens anspråk, och hvad det förra angår, sii, ehuru jag medgifver, att ett sådant tillämpningssätt under vissa förhållanden kan hafva sina företräden, anser jag det likväl för Sverige mindre lämpligt, der communicationerne göra det omöjligt att hastigt komma till kunskap om prisen i aflägsnare orter och der, i följd af eommunicationernas tröghet, prisen kunna variera ända lill 50 proc. Frih. Cederström har yttrat en för mig oväntad åsigt, att tullen å spanmål, likasom ä andra varor, icke grundlagsenlig! kunde af K. M. nedsättas.