Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att det icke är lämpligt att i detta fall yttra sig om hvad som bör ske eller icke; ty troligen inser Hr Frih. o. Landtm, sjelf hvad han bör göra eller icke göra; men jag tror äfven, att om man skulle antaga den ordning, som Hr von Hartmansdorff föreslår, så skulle ett betydligt ingrepp i våra grundlagar komma 8tt ske, derigenom att den åsyftade enstämmigheten i föredragningen Stånden emellan skulle ryckas ur sitt sammanhang, om nemi. det ena Ståndet ansåg financefrågoroa och ett annat Stånd lagstiftningsfrågorna böra äga företräde. Jag röstar för afslag på Kr von HartmansdorfFs motion. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag visserligen icke vill påstå, att Hr von Hartmansdorff» nu föredragna motion bestämdt strider mot ordalydelsen uti 47 och 49 §§;ua Riksd.Ordn., tror jag likväl, att den strider mot syftningen i dessa grtvndlagsbud. I alla fall tror jag icke ett det elaf Hr von Hartmansdorff åsyftade ändamålet kan vinoas genom motionen. Ändamålet skulle naturligtvis vara att hastigare få slut på riksdagen. Flera gånger hafva mål blifvit flyttade fram och tillbaka på listan, utan att jag funnit att någon tid derigenom vuanils. Det föijer af aig sjalft, att Den 6 I/I ars f. ta. om R. o. Ad. skulle företrädesvis afgöra åtskilliga esål, men tle öfriga Stånden icke följde samma maxim, så vunnes derigenom ingenting annat, än att, då de Särskildta Stånden på samma tid hade afgjort olika mål, Uts&tn mäste vänta på Ståndens beslut i de olika målen, innan Sammcnjerakningarne kunde företagas; hvilket följaktligen skulle leda till tidsförlust och riksdagens förlängning i stället för dess förkortande. Kr Ribbing, Bengt: Uti det nf Frih. Cederström, Jacob, afgifnS yttrande anhåller jag att få förena mig. Hr Frih:n har deruti så fullständigt och klart u^redt förhållande?, ett jag icke det ringaste tvekar aU .inse haus åsigt för riktig. Deremot kan jag icke biträda
Derföre har ock Lagberedningen uti 4 § 33 kap. af dess förslag till Rättegångsbalk föreskrifvit, att hvad Under-rätt dömt i tvist om hyresgästs flyttning i eller ur hus skall genast verkställas, ändock mot domen vädjas; och under åberopande häraf har herr Ek föreslagit, att enahanda stadgande måtte varda antaget antingen såsom tillägg till 5 kap. 3 § Utsöknings-balken i gällande lag eller såsom serskild föreskrift. Lag-VIsko Hels Betänkande, !S:o 7. 5 Utskottet medgifver visserligen, ått behof vore af föreslagne stadgandet, derest det i 2 § af Rättegångs-balkens 26 kap. förekommande förbud emot verkställighet af Under-rätts beslut, deremot vädjadt är, i händelse vadet genom verkställigheten blefve onyttigt, verkligen hade afseende och borde tillämpas på tvister af förenämnde beskaffenhet; men en sådan vidsträckt tillämpning af omförmälta förbud är, enligt Utskottets uppfattning, oförenlig med lagstiftarens mening. Verkställighet å Under-rätts beslut, deremot är vordet vädjadt, kan nemligen icke anses göra vadet onyttigt i det fall, att den vädjande är i tillfälle att, i händelse han vinner, antingen återfå omtvistade saken, eller bekomma full ersättning, för det han deraf gått miste under påräknad tid. Derom försäkras han likväl genom 3 kap. 5 § Utsöknings-balken, hvartill hänvisas uti nyss åberopade lagrum, som således förenat rättigheten att erhålla verkställighet å Under-rätts beslut, med skyldigheten att ställa borgen för den skada, verkställigheten kan medföra. Denna Utskottets åsigt oin rätta tillämpningen af ifrågavarande lagbud, så vidt hyresoch utflyttiiings-mål rörer, delas jemväl, efter hvad Utskottet inhemtat, i allmänhet af domare och exekutorer. Att emedlertid i denna fråga, likasom i de fleste andra, olika förfaringssätt och olika beslut förekommit, kan väl icke motsägas; men dessa olikheter torde icke alltid kunna antagas såsom bevis om otydlighet eller brist i lagen, än mindre utgöra giltig grund för ytterligare lagstiftning.
På måfå grep han ur rocksäcken dukater, Albrektsdaler och konfektbitar. Han strödde dem om hvartannat åt alla sidor, och när han pekade inåt lägret, sken öfver kungshuset en tredubbel regnbåge, och framför dörren satt konungen lugn och stolt på sin rykande häst. – Nej, nej! – sorlade janitsjarerna och svingade sablarna mot sitt eget befäl samt tågade tillbaka inåt staden. – Vi anfalla inte det järnhufvudet. Vi äro hans vänner. Låt honom få betänketid till morgondagen. Det blef söndag, och i kungshuset uppstämde svenskarna högmässans första psalm som hade ingenting varit på färde. Jordsäckarna och de frusna vattentunnorna stängde fönstren, så att salen liknade en skum fästningsgång. Två vaxljus brunno på det med en hvit duk betäckta bordet, och predikanten böjde sig djupt ned öfver bibeln för att kunna läsa dagens text. – Och då han steg i skeppet, följde hans lärjungar honom. Och si, en stor storm uppkom på hafvet, så att skeppet öfversköljdes af vågorna; men han sof. Konungen stod närmast framför bordet med pälsmössan i handen. Hans beslut var fattadt, lugnt och gladt utan strider, endast med längtan. Vid Poltava hade olyckan fallit öfver honom midt under feberyrseln som ett skrede, och innan han förmådde resa sig från sjukbåren låg allt förhärjadt. Nu var han åter sin egen öfverman. År för år, dag för dag hade han sett maskorna brista i det nät, som han försökt att knyta, men som endast kunde bindas med guldtråd. Han brann af ifver att ändtligen bli detta lumpna ränkspel kvitt och i dagens fulla ljus få vädja till huggvärjan. Riga, Pernau, Reval, Wiborg, Keksholm ... Hvart namn, som drog genom hans minne, pekade på förlorade städer och provinser. Hvad mer om han föll! Jordelifvet var kort, men kämpabragdens ära evinnerlig! Predikanten lutade sig åter öfver bibeln. – Och hans lärjungar gingo fram och väckte honom sägande: Herre hjälp oss, vi förgås!
Utskottet, som icke anser tjenligt, att åt de för närvarande befintlige så kallade Skallfogdar öfverlemna rättigheten, att, efter deras eget godtfinnande, besluta om Allmogens uppbådande för ifrågavarande tillfällen, och som på sådan grund icke eller kan understödja Motionairens förslag pm förändring af de i ämnet nu gällande Författningar, tror derjemte, att ändamålet med Skallgångarne i allmänhet ganska sällan vinnes till den grad, alt faran för Rofdjuren derigenom skulle betydligen minskas; i anledning hvaraf och då, genom exemplet inom Skaraborgs Län, den erfarenhet är vunnen, att det verksammaste medlet till Skadedjurs utrotande torde bestå uti tillräckliga praemier för den, som, på ptt eller annat sätt, med begagnande af de a6 Besv. och Oecon. Utsk. Betsele. JF.-o lefj l5. för hvarje ort och tillfälle Lämpligaste medel, till Rofdjurens fångande och dödande medverka, Utskottet vördsamt hemställer, att hos Kongl. Maj:t måtte anmälas underdånig önskanom sådan förändring, uti stadgandet rörande så kallade skottpenningar, i Nådiga Förordningen den i3 April 1808, att det dervid åsyftade ändamålet kunde, genom förhöjda prsemier, säkrare vinnas. Stockholm den 3 Jan. 1829. Betänkande angående väckt motion, det Beväringsynglingarne icke måtte samlas till vapenöfning förr än de uppfordras till Rikets försvar. Hedervärda Bonde-Ståndet har, genom Protocolls-Utdrag den 4 sisth December, till detta Utskotts yttrande öfverlemnat Riksdagsfullmägtigen Olof Mathiassons från Götheborgsoch Bohus Län derom i Ståndet gjorda framställning, att, Beväringsynglingarne hädanefter väl måtte, såsom Besv. och Oecon. Utsk. B et.'de.
Beräknar man allt delta, och hvad det vill säga att hafva goda och trogna arbetare, som äro intresserade af detsamma som husbonden sjelf, emot att upföda sådane som hafva motsatta eller inga intressen, så tror jag att man deraf skall finna att staltorpar-systemet, der det icke är oundgängligen nödvändigt, bör förkastas. Man har också talat om att husbondeväldet skulle lida genom det förslag jag väckte; men månne den åliggande omvårdnaden icke mera befäster delta välde än om den skulle flyttas på socknen. IIr Adelborg: Man har talat om att den landtbondes framtid borde på något sätt betryggas, som längre tid tjenat sin husbonde, och att således man borde söka förhindra all åkerbrukssystemet fortgår i den riktning det har tagit. Jag frågar huru man kan göra det på det vis det här är nämndt, utan att ingripa i eganderätten? Jag tror det icke vara möjligt, ty oaktadt man inser vådan af ett förändradt system, sä griper det ändå omkring sig, emedan vinsten deraf är stor; vore den det ej, så skulle man väl gå tillbaka lill det gamla brukningssältet? Detta är en beklaglig följd af jordbrukets utveckling i vårt land, men det skall väl hafva en öfvergång och kan icke hindras i sin utveckling, det fortgår säkerligen ännu länge. Man kan visst till en del förhindra det onda, som under tiden häraf upkommer; men det bör ej ske på ett sätt, som det föreslagna, hvarigenom ett värre ondt skulle komma i stället, på den väg det nu tagit, genom antagande af statfolk i stället för landtbönder; men denna förändring kan ej nu mera hämmas i sin utveckling och skall en gång, enligt min tro, hafva en öfvergång, som i sina följder blir betydligt bidragande till landets upodling. — Jag glömde, då jag sist hade ordet, tillägga, att de garantier som man kan fordra för att en husbonde icke lättsinnigt skall öfverhopa kommunen med fattiga genom upsägandet af bönder och torpare, samt antagandet af statdrängar i deras ställe, redan finnas tillräckligt i den nya Den 8 Januari. 83 fattigvårdsstadgan, som, åtminstone i den trakt der jag bor, liar visat sig vara af god verkan.
Brefvet den 14 December 1841, redovisas under ofvanstående benämning och uti särskilda hufvudböcker det årliga anslag, som af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer, från och med sistnämnde års början, beviljades såsom vederlag för de med Ar 1840 upphörda möfres-passevolansafgifterna. Fondens förvaltning ombesörjes, dels enligt föreskrifterna uti Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente om Indelta Armeens underhåll vid möten och marcher af den 20 Januari 1832, jemte öfriga dithörande författningar, dels jemlikt Kongl. Maj:ts för Provianterings-Direktionerna vid de Indelta Kavallerioch Infanteri-Regementerna, den 14 December 1841, i nåder utfärdade Instruktion. At denna fonds, i Kongl. Kammar-Rätten för båda revisions-åren utan anmärkning granskade, räkenskaper inhemtas: år 184*. år 1843. Balans från föregående året: Behållningar och fordringar. Uppbörd: Stats-anslag 186,669: 186,669: Transport: 186,669: 186,669: lil — Transport: 186,669: - 186,669: Värdet af in natura levereradt passevolans-fourage 1,017: 1,635: 32. 8. Ersättning för förhöjda march-portioner 4,080: 11. 7. Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregående året: Utgift: Mötes-passevolans-ersättning för vakanta nummer 13,846: 13,405: Balans till påföljande äret: Från denna fond hafva, under loppet af båda revisions-åren, till Kongl. Krigs-Kollegii embetsoch tjenstemän samt vaktbetjente blifvit utbetalda: år 1842.
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Roos, C. U., föreslagit, att, då det förhållande inträffat, att åtskillige Lönoch Arfvodes-lagare, Expectanter och Pensionärer, dels å anslaget för Minister-Statens aflöning, dels äfven å Convoymed fl. fonder till taxering sig uppgifvit, men andre åter sådant underlåtit, och derigenom undgått att bevillning erlägga, borde, uti den blifvande Bevillnings-Förordningen, bestämdt och ordagrant utsättas, att äfven för aflöningar utaf dessa fonder skall bevillning efter bestämmande tariffer erläggas, och sådant, ehvad Pensions-Arfvodeseller Löntagaren åtnjuter sitt underhåll ineller utrikes, och att tillika borde stadgas, att den, som, utan något uppdrag från Statens sida, uppbär sin pension eller underhåll med annan benämning, utrikes, må erlägga till viss grad ökad bevillning; inom Borgare-Ståndet har Herr Halling ansett denna §. böra förändras till en sådan början: ”Hila Embetsoch Tjenstemän samt Betjente af Hof-, Minister-, Civil-, Milit aireoch Ecclesiastique-Staternesamt inom Bonde-Ståndet hafva åtskillige Ledamöter anmärkt, att Svenska Ministrar och Agenter vid främmande Hof, somlige med anslag af ända till 16,000 R:dr Hamburger Banco, sakna allt rum i Bevillnings-Förordningen, samt att, enär 5 å 600,000 R:dr af Statens medel utgå till deras apointement, borde, efter vanliga förhållanden, 15 a 18,000 Riksdaler i bevillning deraf utgöras.
149» körner nyst anförde och jag tvid första gran syningen af denia instruction yrkade, osördröjeligen gjswa hwarandra wid handen, hwilka förbrytelser de ärna aklaga eller aklaga laka. Till folie häraf skulle 2 och z § 5 af den projecrerade instruction utgå och den 1 K antagas sadan den är, såsom innefattande alt hwav enligt Regeringsformen Justitia: Ombudsman äligger i frågor om actioncr ä Domare och Embetsmän, dock med det tillagg, att Han bör lämna Juftmsc:- Cancelleren underrättelse om de nial, som genom honom'Lro, pä ställen som wederbör, anhängige. Om Ridderskavet oZz Adeli» icke behagade bifalla hwad Herr I^LAerileim tillstyrkt, anser >ag detta wara den enda urwäg att någorlunda sörrkomina en skadlig och tilt oredor ledande collision emellan deste Embetsmän. Herr I^AerKeim. Dä jag fullkomligt sören e mig »ned Herr Grefwe förner deruti, all en Åklagare eller sä kallad Actor bor »ui hwarje »nät utföra eller utföra lata den talan, hwartiil han kan finna sig befogad, får jag blott anmärka, ali Justitia Ombudsmannens befattning, såsom Allmän Åklagare, icke kan enligt min ranka, »vidtaga eller borjao förr, än Justitia Eancelleren efter skedd anmälan underlåtit, att foga den pa honor»» ankommande EmbelS åtgärd.
Herr Friherre lstamiifcm - Sedan )ag fätt denna uvpkpsniiig, sä erkänner jag wisterligen rlgtighelen af Herr Auditeurens projcct härutinnan, men för min del tror jag, att bestämmandet af ett sädant medelpris cj bör förcfläs, förr än Utskottet. kommer ! tillfälle, att aflemna ctt Förslag till Författning t detta ämne, —. — . k?x ?rc>toco!!c> tl. Rosbeck, Transumk af Prokocollet, hället uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Bcswärs och Cconomic - UtskottS Beredning den s Augusti 1809. Riksdagsmannen Bryngel kric^sor, frän Elfsborgs Län begärde ordck, och uppläste följande: Till Protocollet. Innan Högloft. Utskottet täger nägok Beslut i ben nu roäcktc fräga om en widsträcktare Bränwins brän - Den 14 September. 42Z bränning, än efter hittills gällande Lagar warit tilläten , i sammanhang hwarmcd de wilkor eller den afgift äfwcn torde komma att bestämmas , hwaremot en födan rättighet mä begagnas, anser jag mig böra fullgöra det uppdrag ätfkillige af mitt Ständs Medlemmar mig anförtrott, eller att till Högloft. Utskottets uplysta bcdömmande öfwerlcmna, om icke en del af Bohus Län , nemligen Tunge, Sotenäs, Sörbyggdens, Qville, Tanums, Wädtle, Bullarens och Stängenäs > Härader samt Ryr och Bäfwe Socknar af Lane Härad. mä fä, undantagas frän det öfriga af Riket, hwarS Jnnewänare öslunda ofroannämnde tillwerkningsfrihet. Wid flere föregångne Riksdagar har denna trakt af Bohus Län yrkat befrielse frän afgift för Bränwins-Lränningen emot det Hemmansägarne afsagt sig sll rätt att denna tillwcrkning utbfwa.
Län, innehållande Förslag, att, till förekommande af Lumpsamlares kringstrykande uti Landsorterna, ägarne till alla Pappersbruk måtte blifva ålagdt, att, inom hvarje församling, i den ort de åstundade samla lumpor, hafva en i hvarje socken boende Commissionnaire, som öfverenskomme med dess Patron om priset till upphandling af denna vara; och det andra, af Riksdagsmannen Johan Magnus Wessing från Westmanland, i hvilket Memorial klagan föres öfver Kronobetjeningens åtgärd, att, med anledning af 1738 års~Förordning, om skyldigheten att leverera Lumpor tj.ll 443 Den t 2 Juni. till Pappersbruken, utlysa stämmor till Lumpors aflemnande; hvaruti Riksdagsmannen Wessing, under åberopande af Kongl. Commerce - Collega Kungörelse, den 11 Februari 1757, äskat ändring och rättelse; och har Bonde - Ståndets-■ allmänna' röst instämt uti Wessing? yrkande, hvarförutan Riksdagsmannen Nils Håkansson från Christianstads Län föreslagit, det Pappersbruken matte förbjudas att, vid ansvar, icke antaga landstrykare till insamling; af lumpor, samt Riksdagsmannen Nils Marisson från Malmöhus Län förklarat sig anse lämpligast, att en välfräjdad man antoges inom hvarje Domsaga till Lumpors insamlande, och 2:0 Ett till Hogvördiga Prest-Ståndét den ig April ingifvet, samt till Bancooch OeconomieTTtslcotterr remitterade anförande, af Herr Kongl. Öfver-Hof-Predikanten m. rn. Doctor C. C.
Bland männen utanför konseljen var Armfelt en af dem, som utbytte de flesta meddelanden med engelska diplomater; om honom påpekas, att han ännu vid slutet af 1809 mottog pension af ryska regeringen. Från Gustaf IV Adolfs afsättning stod England i ett långt ifrån förtroligt förhållande till den svenska styrelsen. Georg III vägrade länge och envist att erkänna Karl XIII som rättmätig konung; väl afbrötos derför ej förbindelserna, men de engelska sändebuden måste uttrycka sig i ett tvunget och skrufvadt språk. I tronföljarefrågan uttalades, mer eller mindre förtäckt, å Englands vägnar sympatier för prins Gustaf, hvilket icke heller var särdeles angenämt för de styrande i Sverige. Missbelåtenheten med Sveriges anslutning till kontinentalsystemet mildrades väl, då mr Foster (redan före afslutandet af freden i Paris) funnit, att » regeringen icke hade för afsigt att allt för strängt hålla på föreskriften i den utfärdade förordningen om engelska fartygs utstängande från svenska hamnar ». Men i stället ökades den engelska oviljan till en början så mycket mer genom ut * fallet af det andra tronföljarevalet. Redan den 31 okt. 1809 (således före Karl Augusts hitkomst) skref mr Foster: » Den enda utväg, Sverige kan hafva att göra sig oberoende af de ryska intrigerna, blir att kasta sig i armarne på Frankrike, och åtskilliga personer hafva icke blygis (! ) för att säga, att den klokaste politik, Sverige kunnat följa, varit, om man till tronföljare valt den franske generalen Ur Dagens Krönika. 9Bernadotte, förutsatt att han skulle vilja mottaga ett sådant anbud. » Man ville hafva denna kandidatur stäld i sammanhang med de aldra första planerna till Gustaf IV Adolfs afsått-ning. Mr Foster trodde sig veta, att » en svensk grefve talat derom före slaget vid Jena ». Det framhålles äfven, att Bernadotte i Hamburg mycket gynnade svenskarne, » vare sig af någon hög tanke om nationens värde eller af andra orsaker »; ån mer förtydligande tillägges, att dennä ynnest, » om den än icke skulle sakna vissa biafsigter, ändock åtminstone skulle tyckas så göra. »
Herr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har nu, likasom då Särskildta Utskot tet .afgaf sitt lörsta Betänkande N:o 8, rörande bränvins tillverkning, tvekat om en derifrån skild rättighet till varans destination skulle, i anseende till svårigheten att förekomma missbruk, kunna medgifvas. Men jag har dock, när frågan derom, vid återremissens besvarande, i Utskottet å nyo förekom, röstat med dem, hvilka velat tillåta destillationens bedrifvande, såsom fristående näring. Jag har gjort det, dels derföre, att den skadliga varan måtte, genom hennes förädling, blifva mindre menlig till förtäring, och mera användbar, vare sig till techniska behof inom Riket, eller till utförsel, dels derföre att destillationen hittills varit en särskild näring i våra städer. Om hon der skulle få fortsättas, borde det destomindre vara någon, förmenadt att idka henne å landet, sorn det der torde kunna ske med mindre kostnad samt större vinst, och som det jemväl kunde utgöra någon ersättning åt landtbrukaren för den redan gjorda, efter min tanke allt för stora, inskränkningen i tiden för bränvins tillverkning. Enär jag således röstat för ,bränvins-destillationens bibehållande, såsom fristående näring, både på landet och i stad, har jag ansett billigheten kräfva, att hon icke betungades mera på det förra, än på det sednare ställeL, samt att afgifterna, ehuru de borde, för en råvaras förädling, blifva ringa, dock icke måtte drabba den ene närings-idkaren, med afseende på hans boningsort, tyngre, än den andre, eller till högre belopp, än motsvarande det, hvartill redskapens afverknings-förmåga skäligen kan beräknas.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Då nu föredrogs Expeditions-Utskottets memorial N:o 7, till Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Iiögvördiga Preste-Ståndet, angående en af de båda öfriga Riks-Stånden yrkad anmälan uti en afgående underdånig Skrifvelse om Riksdagens förlängande en månad, fann Ridderskapet och Adeln för godt att instämma med Wälloflige Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden uti deras beslutade tillägg derom, att äfven den äskade förlängda tiden för Riksdagens hållande blifver otillräcklig för Riksdags-ärendenas afgörande. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet ett denna dag afgifvet anförande utaf Friherre Boije, Ludvig, i anledning af den till Utskottet förut öfverlemnade discussion vid remissen af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående förslagen till ny Civiloch Criminal-lag. S. D. e. m. Biföll Ridderskapet och Adeln Bevillningssamt AllmännaBesvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N;o 1, angående Herr CedercronaSj Johan Ulric, motion om årlig Bevillning af en hvar, som vill utöfva jagt och djurfångst, för beredande af medel till premier för rofdjurs dödande. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets den 22 och 25 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 45 i anledning af Rikets Ständers åren 1835, 1837 och 1839 församlade Revisorers Berättelser om granskningen af RiksgäldsVerket och den åt Riksgälds-Contoirets styrelse uppdragna utredning af Götha Canal-Bolags och Malmö f. d. Discont-Inrättningar. S. D. Remitterades till StatsUt skott et: Herr von Hartmansdorffs, August, denne dag afgifne motion, angående förändring i fördelningen af Riks-statens Hufvud-Titlar; tillika med de, i anledning deraf, denne dag afgifne yttranden. Bih. till R. St.
Också följer omedelbart på den §. i RegeringsFormen den 67, som förbehållet Svenska Folket denna urgamla rått, den §. som stadgar, att ”Konungen vid hvarje Riksdag må låta uppvisa StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, till inhornjter och utgifter, fordringar och skulder, för det Stats-Utskott, som Riksens Ständer utvälja.” 30 Riksdagsordningen bestämmer Utskottets befattning i detta afseende vid Riksdagarne. Men sorn det skulle för Utskottet vara ogörligt, att under de för Riksdagarnes hållande bestämda 3 månader, jemte löpande förrättningar, granska de, sedan ett föregående Riksmöte förflutna 5 års StatsRåkenskaper: så stadgades i 68 §. Riksdagsordningen, att Revisorer af Stånderne skulle, emellan Riksdagarne, hvart annat år sammanträda, för att, enligt Riksens Ständers Instruction, öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl hvad detsamma angår (till skillnad från Banken och Riksgäldskontoret), utan rättighet att meddela föreskrif - *54 Den 3 Martil. ter, eller förändringar besluta.” Meningen med Stats-Revisprerne synes således vara, att de skulle utgöra ett emellan de aflägsna Riksdagarne blott granskande Utskott, som med Ständernas rått och på deras vägnar, undangör granskningsarbetet för dem, till hvilka deras af. gilvande berättelser också ställas. Innan jag går vidare, och till förekommande af missförstånd, bör jag anmärka, att redovisningen för allmänna medel år tvåfaldig; dels en högre, som beträffar medlens disposition, eller Styrelsen af penninge-våsendet, och angår Konungens rådgifvare och föredragande, som vid RiksRätt dragas till ansvar, dels en lägre, som beträffar medlens råtta vård och förvaltnings sedan disposition är gjord; och hvilken egentiigen angår Regeringens underordnade embetsman, sorn inför Kammar-Rätten tilltalas.