Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den föreslagna redovisningen inför Kongl. Kammar-Rätten skulle således öka så väl redogörares sorn Kongl. Kammar-Rättens besvär, utan att medföra någon nytta, hvilket icke torde få anses vara med god ordning öfverensstämmande. Icke heller skulle det vara billigt, att, utan motsvarande ersättning, öka redovisningsbesväret fö r Kons is tori e-Notarierne, hvilka för det bestyr, de hittills haft med sådana medel, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 17 Mars 1768, fått innehålla 6 piocent. Att åter belasta medlen med en ännu större provision, då något väsendtligt dermed icke vinnes, kan Domkapitlet i underdånighet icke heller anse för rätt. Lämpligast är det således, i Domkapitlets underdåniga tanka, att med dessa medels redovisning får förfaras härefter, som hittills. Hernosands Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande. Konsistorium, anbefaldt att afgifva underdånigt Utlåtande öfver Rikets Ständers sistlidet år församlade Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper, får i underdånighet anföra, det Konsistorium anser dessa anmärkningar, så vidt dermed åsyftas bestämmande vid samtliga Domkapitlen af en lika uppbördsod» redovisnings-procent för om händer hafvande medel, samt befordrande af enhet uti redovisningssättet, vara väl grundade, och vågar alltså härtill i underdånighet tillstyrka Eders Kongl. Majrts nådiga bifall. Wisby Stifts Konsistorii underdåniga Utlåtande. Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts, genom Chefen för Ecklesiastik-Departementet, under den 6 Februari detta år, gifna nådiga — 205 — befallning att inkomma med underdånigt Utlåtande, rörande en del af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, som i Utdrag blifvit
Summa 214,108 204,237 181,835 186,616 229,644 21 Den årligen ökade tackjernstillverkningen har gifvit anledning till ökad och forcerad grufdrift; dock torde orsaken till den högre siffra, tablåen utvisar för jernmalmsuppfordringen sistlidne år, härleda sig lika mycket från mera noggranna uppgifter, som från en i sjelfva verket ökad malmqvantitet. I Nora, Lindes, Ramsbergs och Nya Kopparbergs bergslager äro malmtillgångarne särdeles rika, uti öfriga delar af Länet något mindre, och, hvad särskildt beträffar Lekebergs och Lerbäcks bergslager, så anses jernmalmsbrytningen inom dessa trakter icke kunna bringas till någon större utveckling i framtiden, i anseende 'till der förekommande malmers fattigdom och ringa utsträckning, som hindrar dem att bära en af högre arbetslöner och tilltagande djup förökad arbetskostnad. Silfver-, Blyoch Silfver glitt-tillverkningen under nu ifrågavarande qvinqvennium visar inom femte bergmästaredistriktet följande resultat: CD <s pr cn > O* CD Silfvertillverkning. Blytillverkning. Bergsvigt. Silfverglitt försåldt. Bergsvigt. OCD p CD Lödiga marker. Lod. SkS. Guldsmedshytte-verket framgent drifves med samma kraft, som hittills. Anledningen till det lödiga silfrets minskade belopp sistlidne år är att söka uti det ofvanomförmälda förhållandet, att den i Guldsmedshytte grufvor brutna malm då befanns äga mindre metallhalt, än fordom. Vid Helleforss har någon silfversmältning icke ägt rum; och Bornshytta har veterligen icke tagit del i silfvertillverkningen. Någon ifver att upptäcka ädlare malmfyndigheter har icke försports. Koppartillverkningen har inom femte bergmästaredistriktet hufvudsakligen bedrifvits vid 2:ne verk, Nya Kopparbergs och Flögforss, af hvilka det förra, enligt E. 22 K. M. nådiga resolution den 26 Juli 1855, åtnjuter frihetsår.
Han var naturligtvis åter inne i dessa tankar, som han inte hade någon anledning att dela med henne. Och hon? Ja, lät oss tro, att hon kände sig en smula nedslagen, kanske utan att hon egentligen visste hvarför, och att ban blef ännu mer förstämd i känsla af, att hon var ledsen, och att han inte kunde lifva upp henne. Nej, det hade jag inte. Men hon hade träffat honom och det, innan tuppen fått tofflorna pä sig. Gissa hvad klockan var? Tre på morgonen. Ett rendez-vous under småtimmarna! Hon hade glömt sig kvar i hängmattan, tagit sig en lur där, hade vaknat, när det blef kylslaget på morgonsidan, och hade gått fram till grinden. Solen hade ännu inte orkat upp. Då hade hon sett Asp komma gående. » Ä r ni också så här tidig af e r? » hade han frågat. Sedan talade han om, att han inte kunnat sofva. Och nu skulle han gå ut och se sig omkring. Men han ville inte ha sällskap, det sade han ifrån — » inte ens mitt angenäma sällskap ville han ha. » Jag är säker på, att han nu gick och inbillade sig känna en viss motvilja för Aja, därför att han fann henne äga just den käckhet, som han själf saknade. Det måste ju reta honom, att hon af dem båda var den säkra och att hon hade rätt att se ner på hans ansatser, hans famlande. Han kunde naturligtvis inte undgå att lägga märke till det ytliga i hennes konst, men ändå satte han sig att skärskåda hennes arbeten, då han själf ej kunde måla som han ville. På ett par veckor syntes han sedan inte till. Men han hade fått ut en stor duk med ångbåten, och vi visste, att han steg upp och gick ut klockan tre hvar morgon, och att han var munter och glad, när han kom hem igen vid frukostdags. Men vårt sällskap sökte han inte upp. Så kom fruntimmersveckan. Det var omöjligt att stå ute och måla i ösregnet, och då fick jag en dag se på hans stora tafla, som han hade ställt upp i mjölnarens sal. (Forts.) Kanske afundades han henne den obesvärade lätthet, hvarmed hon behandlade allt, som för honom var så krossande svårt. Eller var det endast därför att hon var kvinna, som han sökte uppmuntran hos henne?
Äldre medeltida traditioner och reminiscenser om kärleken som en konst från Ovidii kurtisanbok Ars Amatoria, hvilkens sensualism af skolastiska utläggare omtolkats till chevaleresk andlighet, hafva här stämt möte med åskådningar, naturliga för alla aristokratiska civilisationer, älskande att sätta känslans ideal öfver de plikter, det sociala lifvet stadfäster. I uppfattningen af äktenskapet som en konventionell institution hvilken måste utesluta hjärtats tycke, stämde så det mystiska och allvarliga chevaleriet samman med den ystraste och lättfärdigaste af tidsåldrar, rococon. Äfven den ansåg ju kärleken mellan makar som en borgerlig smaklöshet. En allbekant komedi från 1700-talet, som ville satirisera denna mening, låter en ung fru, som till sin bestörtning finner sig vara förälskad i sin man utbrista: »O, hvilket öde, det är min make, som jag älskar.» Men chevaleriets idealitet betecknade i alla andra punkter motsatsen till rococons fjärilslynne. Troheten i dess sublimaste form var denna uppfattnings hörnsten. Kärleken blef basen för alla sociala och personliga dygder. Ingen möda vore för svår och ingen pröfvotid för lång för att vinna den tillbedda – sjunger en trubadur – liksom ingen dagsmarsch är för mödosam, när det gäller att nå ett ljuft härberge. Ett otal af allegoriserande dikter om älskandes pilgrimsfärder till kärleksträdgårdens brunnar och rosenhäckar förde uppfattningen vidare, tills den med skolastisk spetsfundighet kristalliserades i Guillaume de Loris stora erotiska allegori Rosenromanen: Ci est le Roman de la Rose Où l’art d’amour est toute enclose. Genom provençalska mellanhänder öfverfördes dessa läror till Italien och då de i Frankrike stelnade i en kylig allegorivärld, fingo de här en ny spirkraft men med förändrad karakter. Chevaleriet hade aldrig vunnit något nämnvärdt inträde i Italien, och i stället för den höfviska riddarandan med dess så att säga praktiska idealisering, omsatt i seder och handling, trädde här en filosofisk och teologisk riktning utgående från det universitet, där den nya diktningen fick sin stamhärd – Bologna.
Detta torde väl kunna benämnas ett »aftal», och jag kan icke finna, att deri skulle ligga något det allra ringaste förnärmande för Fullm. Hr Åkerman: Då jag delar den af Frih. Tersmeden utta lade åsigt, kan jag icke annat ån med största förundran och nästan förskräckelse höra Hr Printzenskölds yttrande, att BankoUtsk. velat nära nog taga heder och ära af Fullm. Jag hoppas dock, att han efter de nu gifna förklaringarna något lugnar sig, och jag skall söka dertill i min mån bidraga. Jag tager nemi. för aldeles gifvet, att den, som har guld att leverera, icke handlar så oförståndigt, att han underlåter lörskaffa sig löfte att, under den tid, som guldet ligger på Myntet för att pröfvas, Fullm. icke taga sig för att förändra invexlingspriset, hvarigenom hela operationen blefve om intet. Jag ber Hrr Fullm. också vara öfvertygade derom, att vi funnit deras sätt att härvid gå tillväga vara fullkomligt rigtigt och i sin ordning, ehuru det icke varit fullt öfverensstämmande med de vanliga formerna. Det synes mig alltså, att det icke tjenar mycket till att vidare orda i denna fråga, då alla synas vara ense i ett gillande omdöme. Hr Sparre, Sigge: Sedan Frih. Tersmeden och Hr Åkerman nu yttrat sig, återstår för mig endast att med dessa talare instämma. Jag protesterar helt o. hållet mot Hr Printzenskölds uppfattning af frågan, och begagnar tillfället att påpeka, huruledes Hr Printzensköld, som nyss ansåg mig obefogad att yttra mig i förekommande Bunkofrågor, derföre att jag varit Bankens tjensteman, nu såsom BankoFulIm. anser sig tillständigt att förlänga diskussionen öfver en motivering, uti hvilken ingen annan än han sjelf finner något stötande. beil 11 Januari f. In, HiPrintzensköld: För personer, som stå utom frågan, är det visserl. ganska lätt att säga, att den är af ingen vigt.
Då likväl obestridligen delaf fullmiigtige i Irågan lättade beslut boredt landet en fördel, — då samma beslut blifvit af regeringen sanktionerad!, — ty en sanktion är det dock väl onekligen, då K. ål. uttryckligen förklarat att berörde förändring i låneaftab t icke föranledde till rubbning af den förut meddelade garantien, — så synes mig, att Ståndet, i betraktande utaf fullmägtiges utaf mig påpekade ställning, skäligen kan och billigtvis bör helt enkelt vid hvad af fullmäglige förklarad! blifvit låta bero. Derigenom har man icke godkänt åtgärden, men derjemte icke heller uttalat ett bestämdt ogillande, något, hvaraf tullmägtige, efter mitt förmenande, icke gjort sig förljenta. Den 10 Januari f'. m« CO Frill. Raab, Adam Christian: Äfven ja? tillhör deras antal, som anse fullitiägliges ställning hafva varit så heskalläd, alt de halt mycket svårt alt afstå delta anbud, som likväl tillskyndade Statsverket en icke ringa vinst, den må nu beräknas hur som helst; men jag måste jemväl instämma uti den åsigt, som förfäktar, att man icke för framtiden biir uppmuntra dylika låneoperationer. Äfven do talare, som skarpast ogillat dona åtgärd, hafva yttrat alt de icke vilja klandra fullmägtigo, utan blott, om ock i så milda ordalag som möjligt, häntyda deruppå, att dylika operationer icke i en framtid böra ega rum. Mig synes leniligon Klart och tydligt, att om II. o. Ad., för sin del, biträder dit af Gr. Mörner framstiilda förslag att vid hvad utaf fullmägtigo förklarad! blifvit låta bero, så ligger deruti icke något klander, utan endast att man, efter ordalydelsen, låter vid saken hero. På dessa grunder och då jag, i likhet med de flesta talare, sorn hafva yttrat sig, anser att dylika operationer icke böra förnyas, hemställer jag att 11. o. Ad. måtte vid den förklaring, sorn fultmägtige afgifvit, låta bero. Fril), af Ugglas:
Utlåtande > öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 165j i anledning af så väl Kongl. Hfaj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer3 angående ändring i 5 Cap. 1 $. Missgernings-Balkenj som ock de i sammanhang dermed väckta motioner. Emot detta Betänkande, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Ilögv. Presle-Slåndet bifallit, Vullofl. Borgare-Ståndet afslagit, och Hederv. Bonde-Ståndet till Utskottets ytterligare behandling återförvist, är, under åberopande af hvad vid första remissen i ämnet blifvit anfördt, inom sistnämnde Stånd påmindt: 1:0 af Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att han ansåg Utskottet hafva bort stanna vid ett öppet afslag å det. till Rikets Ständer öfverlemnade lagförslaget, som icke stod val tillsamman med våra öfriga brottmålslagar, vår i vissa fall egna conslitutionela Statsförfattning och våra nalionela begrepp om Konung, Regering och politisk yttranderätt, hvaremot Utskottet nu framträdt, så att säga, sjelf Motionair, oaktadt Grundlagen dertill icke berättigade detsamma. — Man behöfde dessutom icke mera än fästa uppmärksamheten uppå den för vår tid opassande hårdhet af dödsstraff för yttranden. Afskaffandet af delta straff, om vår brottmålslagstiftning nu kunde, som den borde, på ett lämpligt sätt förändras, blefve säkert, ett det första föremålet för öfverläggniugarne i afseende jemväl å de fall, då, efter gammalt bruk, lif bort gälla för lif; och desto mera orimligt vore det då, att nu bestämma sådant straff för en handling, som våra samhällsinrättningar göra lill en fåfäng, och oftast med föraktet eller medlidandet åskådad öfverdrift och oförsigtighet, men sora hvarken för det allmänna, eller för den höga personligheten sjelf, kunde medföra någon fara eller ens ega någon verklig betydelse.
Jag delar hans mening, men befarar oss vara så underlägsna, att det icke lönar mödan rösta om saken. Frih. Klinckowström: Det kan icke vara min mening att onödigtvis vilja uptaga R. o. Ad:s tid, men jag begär votering derföre att jag trodde att R. o. Ad. skulle inse det riktiga i min åsigt, men då jag likväl, lika med Hr von Hartmansdorff, befarar motsatsen, så får jag finna mig dervid och afstår från min begäran om votering. Föredrogs ånyo StatsUtsbs d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt. M 64, Litt. G, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändring uti den utaf Utsockne-Frälse-hemmanen i jHalland utgående Rote-vakans-afgiften. Frih. Klinckowström, Rud. Mauritz: Med anledn. af den hemställan StatsUtsk. gjort uti det föredragna Utlåt. Litt. G, så kan jag icke underlåta att tacka StatsUtsk. derföre att Utsk. ekänt riktigheten af den åsigt, som vid de tvenne sista Riksdagarne gjort sig gällande ronde de Hallänska utsockne frälsehemmanens skyldighet att undergå ordinarie rotering; men jag kan likväl icke dela den tanka, ronde billigheteten af lindring deruti; hvarpå StatsUtsk. har byggt sittgtillstyrkande till R. St:rs*beslut i frågan. Om man närmare betraktar den serdeles invecklade frågan om de utskockne frälsehemmanen i Halland och deras rotering, så skall man finna att genom de påståenden de utsockne frälsehemmanens egare tid efter annan gjort, hafva de under olika tidsperioder tillvunnit sig åtskilliga förmåner, utöfver hvad dem skäligen bordt tillkomma, till stor mehn för andra hemmansegare inom landet och till stor tunga för den öfriga skattdragande jorden. Om man ser hvad förmåner de utsockne frälsehemmanen i Halland fått genom sitt, att jag så må säga, tredskande att underkasta sig de beslut K. M. och R.
Hr Björnstjerna säger vidare: ”att jag icke känner hvad man i andra länder gör i befästningsväg,” då jag yrkar nedsättning i anslaget till Carlsborgs fästning, och han anför såsom skäl för sin åsigt befäslningarne af Paris, Cöln, Ulm, Comorn, Verona och Ingolstadt. Huru man kan jemföra förenämnde befästningar med befästandet af en midt i vårt land befintlig sandig, förut obebygd (läck, bevisar en liflig inbillning. Paris är rikets hufvudstad och utgör medelpunkten för Frankrikes rikedom och välstånd, och att man då befäster detsamma sedan det visat sig, alt fiendtliga härar inom dess murar 2:ne gånger, ej längesedan, slagit läger, är helt naturligt och lika omtänksamt, som om vi hade fortsatt de afbrutna befästningarue af Slockholm. Hvad åter de öfriga fästningarne angå, så ligga de på de stora militär-stråkvägarne och tjena som operationsbaser för armé-rörelserna under krig. Kan detsamma sägas om Carlsborg? Jag beklagar i sådant fall hela landet, som skulle tillspillogifvas, innan Carlsborg, såsom Den 1 Februari f. m. 230 fästning, skulle kunna medverka uti försvaret. Som liufvud-dcpöt har jag gillat anläggningen af Carlsborg; men härtill behöfves, enl. min tanke, icke de storartade befästningsverk som der göras. Hr Björnstjerna säger: ”att jag kanske ensam bland män af facket, anser de af mig utarbetade förslag till Landlförsvarets organisation för verkslällbara.” Häremot har jag icke annat alt invända, än att jag hyser vissa tvifvelsmål huruvida män af facket gilla llr Björnstjernas sjelftagna myndighet att uttrycka deras åsigter. Hr Björnstjerna har, med tydlig afsigt att klandra, påstått: att det enda anslag jag honom veterligen vid denna riksdag tillstyrkt — ja till och med föreslagit å 4:de hufvudtiteln, har varit till ett fortsatt ingifvande af militär-förfaltnings-samlingen.” Först och främst är detta påstående icke med sanningen öfverensstämmande.
(297) TYNGRE VÄRDINNOR, LÄRARINNOR X och bildade Hushållsbiträden, erhålla goda platser, om skyndsam a n m ä l a n sker a N y a inackorderingsbyrån Brunkebergsgatan 3 B. Sthlm. erhåller god plats Fotografi och löneanspråk etc. sändes till Fru A. A Erikstad. (295) A E N U N G, B I L D A D F L I C K A med jämt, gladt lynne, som genomgått 8-klassigt läroverk, önskar plats som sällskap och hjälp åt ensam fru eller i familj. Kunnig i musik, sång, handarbete och någon matlagning Svar emotses tacksamt sf » E v a 1899 » Norrköping p. r. N S P R Å K S L Ö S F L I C K A, kunnig i matlagning, bak och för öfrigt van att sköta Utlåtande om Mellins Food. mindre landthushåll får plats 24 april. HÄRLIG NATUR, VACKERT BELÄGNA, BEKVÄMA KOMMUNIKATIONER. H r A x e l Lennstrand, Gefle. " ; f ö r s p ä d a " barn och specielt för sådana, som genom olämplig föda äro mer eller mindre dåligt nutrierade. För att användas i min egen familj vill jag bedja Eder med omgående och mot efterkraf tillsända mig ett par lådor Biscuits samt cirka sex burkar F o o d å 250 gram. Högaktningsfullt j ä m t e fotografi, betygsafskrift och språk till » Duglig », Skara p. r. lönean(298) E o snäll UTSIGT ÅT MARIEBERG OCH KUNGSHOLMEN. Gröndals T o m t - &amp; Byggnads franco m A P P I S S E R I A F F A R, i större stad, god _L kundkrets, vacker lokal, kan i vår, eller senare, få öfvertagas. Modeaffär bör med framgång kunna tilläggas. Litet kapital fordras. Snart svar till » Altar 1899 » aflämnas Stockholms Dagblads Hufvudkontor, Stockholm. r Köksuppsättningar, ENDAST 1 MA VAROR.
N:o 2 på listan uptagas. Sådant kan vara likgiltigt. Min mening är endast, att vid nästa föredragning af nämnde betänk. Frih. Tersmedens motion, såsom väckt förr än Coust.Ftsk:s mern. N:o 2 blifvit andru gången föredraget, måste enär den just innefattar en invändning, mot en sådan definitiv föredragning, dessförinnan förkomma, såsom en preliminär fråga, som bör afgöras före hufvudsaken, ty, om Const.Utsk:s betänk. N:o 2 först förekomme till föredragning och blefve, vare sig, bifallet eller afslaget så skulle ju Frih. Tersmedens motion icke vidare kunna erhålla någon behandling, utan följaktligen varda förqväfd. För öfrigt torde det blifva svårt att godkänna den nya lära, som Hr von Hartmansdorff vill införa, att nemi. Hr Frih. o. Landtnäs framställning om hvad i Talmanskonklaverr förefallit, skulle utgöra något rättesnöre för Ståndets handlingssätt. Att Hr Frih. o. Landtm, meddelat Ståndet underrättelse om Talmanskonklavens förhandlingar, är, efter mitt omdöme, icke att betrakta annorlunda än som en artighet mot Ståndet. Sådant sker i de andra Stånden snart sagdt efter hvarje konklav utan att jag hört något exempel derpå, att en sådan anmälan ansetts såsom en motion eller ett ämne, som erfordrade något Ståndets beslut. Frih. Palmstjerna har föreslagit, att Ståndet skulle besluta, att utsätta tiden till föredragning af Const.Utsk:s betänk. N:o 2 till någon dag efter nästa Lördag: detta är något helt annat och innefattar utan tvifvel en Den 11 December. 127 framställning, som kan blifva föremål för Ståndets beslut. Jag uprepar att, efter min tanke, det skulle innefatta en kränkning af grundlagen att göra Frill. Tersmedens motion beroende af föredragningen utaf Const.Usk:s betänk. Nro 2 eller ställa den i omedelbart sammanhang med detta. I Hr Ribbing, Bengt: Om diskussionen skall fortgå på detta sätt, så tviflar jag på att den kommer att tillvägabringa något önsk fligt resultat, och det var troligen derföre som Frih.
Utskottet motser det inkast, att den oskyldige skulle komma att lida med den skyldige, men, utom det att den förstnämnde, löst från en olyck lig förbindelse, sällan så hastigt lärer besluta sig att äfventyra en annan, har Utskottet sökt ett correctiv mot Lagens stränghet i detta och andra serskilda fall, i anvisning att hos Kongl. Maj:t söka eftergift af det vilkor för nytt ägtenskaps ingående, som Utskottet anser lämpligt föreslå. Utskottet tillägger det förslag: att oen i ge makar, som blifvit åtskiljde 4 T.ag-UIslottets Utlåtande JY:o i34• icke må, utan Kongl. Maj:ts tillåtelse, ingå nytt giftermål, förrän två år förflutit, sedan skilnadshref af Dom-Capitlet blifvit utfärdadt. I öfverensstämmelse härmed och med åberopande af de i förra Betänkandet angifne grunder, tillstyrker Utskottet utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom, med ändring af 16 Cap. 11 ff. Kjrko-Lagen och 14 Cap. 1 ff. Giftermåls-Balken, förklaras, att, dä oenighet makar emellan varder rådande, det skall åligga Kyrkoherden i Församlingen att söka förmå dem till sämja, genom tjenliga föreställningar och förmaningar, hvilka han meddelar först enskildt, och, om det ej hjelper, sedermera i närvaro aj makarnes föräldrar eller andra fränder , eller, om sädane icke i orten furnäs, i närvaro af någre allmänt aktade personer, och att, derest, sedan så beskaffade varningar föregått, oenigheten ändock fortfar. Domstol må, uppå derom skeende ansökning, döma till skilnad till säng och säte på viss tid frän sex månader till ett år, hvarefter, i händelse makarne ej heller häraf låta sig rätta, utan endera eller bägge önska ägtenskapets upplösning, frågan bör ankomma på Kongl. Maj:ts Nådiga afgörande, i den ordning Kongl.
Då nu äfven Norges beväpning saknade systematisk enhet och gemensamhet, såväl i och för sig sjelf betraktad som särdeles i förhållande till Svenska vapnen, skulle omförmälda förhållanden, i händelse af krig, ovilkorligen förorsaka mångfaldiga olägenheter och svårigheter, isynnerhet som jemväl ammunitionen för samma slags vapen vöre mer eller mindre olika samt den Norska af annan beskaffenhet än den Svenska, så att ifall Svenska arméen skulle komma att operera gemensamt med den Norska, dessa icke skulle kunna vid inträffande behof bispringa hvarandra ens med ammunition, än mindre med annan krigsmateriel. Orsakerna, som föranledt denna skadliga mångfald i konstruktionen af skjutvapen, vore att finna i den omständigheten, att de förenade rikena hitintills låtit konstruera sina vapen på minst fem särskilda ställen, nemligen: Norge för dess landt-artilleri i Christiania, och för flottan i Horten, samt Sverige för landt-artillcriet i Stockholm och för flottan vid dess stationer i sistnämnde stad och Carlskrona, utan att de, som haft konstruktionen å ettdera af nämnde ställen sig anförtrodd, varit beroende af den konstruktion eller modell, som på något af de öfriga ställena antagits, eller haft något bestämdt, på förhand gifvet, system att följa.