Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KammarCollegium kunde utan ringaste skäl höja markegångs-prisen, beröfva den skattdragande nämnde rättighet, utan föreslog, att vid de tillfällen, då löpande årets markegångs-pris öfverstiga det flir fem år bestämda lösningspriset inom Länet, lösen efter sistnämnde pris ovillkorligen skall till StatsVerket erläggas, men att deremot, då löpande årets pris understiga eller gå Bihrjill R. St. Prot. 1845J 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 3l Haft. I 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 287. jemnt upp med det för fem år bestämda medel-priset, ränte-gifvare må vara tillåtet att, på sätt hittills skett, hos krono-logden uppsäga Lill leverering in natura, med skyldighet att betala skillnaden emellan löpande årets lägre pris och det bestämde medel-priset. Häruti hafva Oloj Larsson från Gefleborgs Län och P. Matsson från Wester-Norrlands Län instämt; hvaremot samtelige Riksdags-fullmägtige från Stora Kopparbergs Län yrkat Dal-allmogens bibehållande vid sin rätt att in natura leverera kronotionde-spanmålen; Anders Ericsson från Elfsborgs Län erinrat att, om staten skulle emottaga alla na tura-persedlar och dem föryttra, flere nya magasiner erfordrades samt Anders Johan Sandstedt m. fl. från Jönköpings Län förbehållit hemmans-egare rätt till hästvacance-spanmålens och tiondens levererande in natura. 3:o af Jöns Jönsson från Christianstads Län, hvilken yrkat upphörande af skyldigheten att forsla lönings-spanmålen och föreslagit, det alla tionde-gifvare måtte ega rättighet att lösa sin tionde antingen efter årets markegångs-pris, eller efter medium af de sista fem eller tio årens pris, på sätt 15 §. 1 mom. i 1835 års Riksdags-beslut innehåller. Häruti hafva flere
Utsk, Utlåtande , IV.o t. hvilken blifvit af Herr Lagerstråle utvecklad; till följd hvaraf Utskotten hemställa, att Herr Dalmans förslag måtte lemnäs utan afseende. Beträffande slutligen de af Herr Grefve Kalling och Herr Lagerstråle , i sammanhang med sistnämnde motion, framställde förslag, så anse Utskotten det förra, eller att någon annan kunnig person än ordinarie Domhafvande!! skulle stundom förordnas till Ordförande i Egodelnings-rätten, icke vara, sådant Grefven synes hafva tänkt sig detsamma, i någon mon lämpligt; och det senare visserligen ändamålsenligt, men egentligare tillhörande Landtmäteri-instruetionen, än Skiftes-stadgan. 5 Cap. 3 §. Af Bengt Gudmundsson: att, på sätt stadgadt är i skiftesmål, utlåtande af Landtmätaren och Gode Männen bör, äfven i fiå°;a om rå så nes •i O O tvist, meddelas, till upplysning för den domstol, som har alt densamma pröfva. Bestämmande af praescriptionstid, inom hvilken tvisten bör fullföljas, vore äfven nödigt, emedan ett längre uppehåll alltid har menligt inflytande på skiftet, och exempel icke saknades, alt delegare, i afsigt att hindra skiftet, gjort rågångsfråga stridig och derigenom satt skiftes-sökanden i nödvändighet att, fastän en sådan fråga varit honom likgiltig, för att få slut i saken uppträda som kärande palt, och således oskyldigt åbringas de med rättegången förenade kostnader. Utskotten anse hvad, motionären i hänseende till åliggande för Landtmätaren och Gode Männen att äfven vid rågångstvist utlåtande afgifva, här föreslagit, vara, så vidt det rörer Landtmätaren, ändamålsenligt och lämpligt; hvaremot det icke synes med Gode Männens befattning öfverensstämmande att föreskrifva deras utlåtande i en ren rättsfråga.
St. hafva att pröfva; och hvilka angå rikets allmänna behofver. Här är det en annan fråga. Här är nu fråga om en allmän byggnad och dess underhållande. Som K. M. icke pröfvat denna fråga, har K. M. också icke varit i tillfälle att bedöma huruvida icke ett lån för Linköpings domkyrka vore mera angeläget än ett åt Wexiö domkyrka. 1 annan händelse är jag öfvertygad, att K. M. gifvit den förra domkyrkan företräde framför den i Wexiö, hvilken sistnämnde icke är i samma svåra belägenhet som den nu ifrågavar. Jag har icke framställt min an6 H. 3 34 Den 9 Juni. hållan örn återremiss ur annat skäl, än det att en reparation å domkyrkan i Linköping icke kan äga rum med den ordning och den hushållning som vederbör såvida icke R. St. bevilja ett lån af ett större kapital, att på en gång användas. Gr. Gyldenstolpe synes förutsätta möjligheten att af en enskild kunna få lån till mindre än 5 procent. Hvar och en som tagit någon kännedom af penningeslällningen under den närvar, tidpunkten och isynnerhet under de sednasle veckorne och bemärkt den rigtning affärerne tagit, torde inse omöjligheten deraf. Att anskaffandet af 20,000 r:dr mer eller mindre skulle kunna sätta riksg:s-kont. i någon förlägenhet, kan jag alldeles icke inse; utan lärer det bero endast på R. St:s beredvillighet, huruvida detta lån blifver beviljadt eller icke. Såsom ett medel att göra denna vilja litet medgörligare har jag ansett mig böra nämna, att inom en icke så aflägsen tid en större kostnad förestår, nemi. då en del af domkyrkan fallit i grus. Det är redan anmärkt, att Linköpings stad icke i detta afseende har någon underhållsskyldighet; utan är det blott vissa andra skyldigheter staden måste fullgöra i afseende på denna kyrka. Någon annan tillgång finnes således icke, än de omnämnde 197 tunnorne spanmål hvaraf en mindre del, enl. författningarne, måste användas till underhåll af andra hus. Deraf är klart, att icke mycket mer än 1,000 r:dr b:co kan till ifrågavar., ändamål vara att disponera.
– Min Rosa! om du kunde fatta hvilken sällhet, hvilken namnlös fröjd för mig ligger i upprepandet af dessa båda ord! Jag har nu så vant mig vid lycka och glädje, att ej en tanke på möjlig förändring får insmyga sig i det lefvande paradis, som friskt blomstrar i mitt hjerta. Nej, jag är lugn; ty på ditt ord tror jag, som på Guds ord. Ditt hjerta är mitt tempel, och dit kan icke en tanke insmyga, som jag ej vågar läsa, som jag ej läser klar och ren. Du är mitt lif, min frid, min goda engel, hälften af mitt jag! Att förlora dig – endast tanken på en sådan möjlighet öppnar en afgrund i min själ, dit jag rädes att blicka ned, emedan det omätliga djupet låter mig ana, att en kamp skulle förestå dernere, den min kraft icke vore vuxen. Men dessa oroande tankar skola icke få makt öfver mitt hjerta; ty då vore det förbi med mig. Nej! ljus, klar och ren strålar vår kärleks stjerna. Låt oss bedja, min Rosa, att den icke nedgår, och med jättekraft vill jag arbeta, för att hinna målet, det stora, det sköna! Lef väl, lef lugn, min enda, min tillbedda, och skicka snart ett par vänliga, fridfulla rader till din Mannerstedt. Professorn betraktade med ett vänligt leende Rosas af den skönaste sällhetsrodnad öfvergjutna drag. Hvarje skymt af smärta, oro och strid var försvunnen under läsningen af detta bref. Kärlekens allmakt uppenbarade sig så tydligt i hela uttrycket af hennes väsende. ”Nå,” sade professorn, ”står der något, som förklarar dig hvad han skulle tycka om att höra dig vara förlofvad med Garben?” Rosa ryste tillsamman; hon tryckte brefvet stum till sina läppar; men med Garbens namn vaknade åter den qväfda stormen i hennes inre. – ”Ack, bästa, goda farbror Ling!” sade hon med vek, darrande röst, och tryckte innerligt den gamle vännens hand mellan sina egna, ”jag dör om de slita mig ifrån honom; men huru kan jag lefva och dagligen i pappas aftärda drag läsa hans sorg och tysta förebråelser!”
Der-imot besöker han flitigt sophinken vid köksdörren, hvarifrån han vänder tillbaka med hummerskal, ärtskidor och kycklinghalsar, som han förtär i all sköns ensamhet. Han strider äfven med änder och sparfvar om de brödsmulor som gästerna kasta ut. Bägge två äro tjugu gånger om dagen i fullständig lifsfara, endera vid vattnet, mellan vagnarne eller pä trappan upp till utsigten. Detta kungöres medelst de omtalade skriken från deras olycksaliga mödrar, som sitta och virka under kastanjeträden och på grund af omständigheterna inte kunna springa efter dem med någon större hastighet, under det de vakthafvande barnjungfrurna regelbundet äro försvunna i vissa skuggiga lusthus i trädgårdens bakgrund; der de af hotellets två uppassare undervisas i att hvissla, smälla med lindblad och andra sådana herdelika sällskapsnöjen. Kyparen Friis är köpenhamnare, har bena i nacken och frack; han serverar hotellets inackorderingar på deras rum och vid de gemensamma måltiderna inne i matsalen. Hans kollega Jeppesen är en bondpojke, stubbklippt som en fästningsfånge och betjenar i tröja och förkläde gästerna i källarsalen och trädgår-den. För tillfallet utan sysselsättning, eftersom barnflickorna ka gått in för att söfVa Acke och Jens till deras vanliga middags-sömn, stå de båda drömmande vid ingången. Två äldre damer, som just nu ankommit med en vurst, skaka först den ena och så den andra ut sina skrynklade kläder medan de ännu &amp; ro pi vägen och styra sedan kurs emot ingångsporten. Den galante Friis skyndar sig att öppna. De äro bägge två mycket små, mycket närsynta och något skrangliga, likadant klädda i stålgrå kild-ningar, fina svarta kragar med spetsar och mörka hattar. Det är endast den skilnaden, att den ena har gröna vindrufvor på sin hatt, den andra spanska körsbär. Förmodligen är det p&amp; detta som deras små nevöer och niecer kunna skilja dem från hvarandra. De ha nu kommit ut på en liten tur till landet.
Skrifvelse, N.-o 35r vannämnde tack jernbergslag; men icke inom ett afstånd af 2 mil från förut privilegieradt Stångjernsbruk. 2:o Under de derpå följande fem åren, ifrån den 1 November 1846 till och med den 1 November 1851, a) erhåller hvarje Svensk man rättighet att, utom ofvannämnde taekjernsbergslag, fritt och utan andra vilkor, än styrkt eganderätt till byggnadsplats, iagttagande af lagarne om vattendämning samt uppgift till vederbörande embetsmyndigheter, anlägga, förändra eller utvidga jernbruk, äfvensom derifrån vågföra allt det stångeller manufactur-jern, som möjligen kan af honom tillverkas ; b) inom ofvannämnde bergslag beviljas oinskränkt smidesrält för alla befintliga verkstäder, äfven då de äro förenade med tackjernshyttor, så vida hylte-egarne afsäga sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från rotering och vissa andra hemmansbesvär. 3:o Efter den 1 November 1851 medgifves äfven inom de ofvannämnde bergslagen fri rättighet till anläggning af Jernbruk, på enahanda sätt, som under de föregående fem åren blifvit för Landslagen bestämdt; dock att, då sådan anläggning förenas med tackjernshytta, hyttelaget afstår från Bergsmansfriheterne. Det vilkor, Rikets Ständer sålunda i underdånighet föreslagit att fästas vid beviljandet af den oinskränklare smidesfriheten, äfven för hytle-egare, nemligen att de då skola afsäga sig den för tackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från rotering och vissa andra hemmansbesvär, anse Rikets Ständer vara lika billigt, som enligt med hvad hittills blifvit iagtlaget, i de fall, då Bergslag önskat alt blifva befriad t från sin uteslutande blåsningsskyldighet, eller sjelfva grunden för privilegierne. Rikets Ständer hysa ingen farhåga, att tackjerns-tillgången skall minskas, om det medgifves tackjerns-tilIverkaren att sjelf förädla sin vara.
Sedermera har man knappt bjudit till att sälja R. o. Ad:s protocoll, hvilka i stället blifvit utdelade till Ståndets Ledamöter. Det torde vara osäkert, om alla uttagit sina exemplar; åtminstone lära ganska få hafva läst dem. Vid 18a i års Riksdag fann derföre Constit.-Utsk. sig föranlåtet att afgifva ett förslag till ändring i 5g §. Riksd.-Ordn. om rättighet att trycka i sammandrag, dock med uttryckt villkor att endast gälla för de Stånd, som öppnade sina dörrar för allmänheten. Detta förslag blef vid sisth Riksdag förkastadt; men då förhållandet med protocollens vidlyftighet och deraf följande olägenheter, hvilkas afhjelpande det ogillade grundlags-förslaget afsett, oförändradt fortfor, fann Utsk. sig böra förnya förslaget, blott med uteslutande af villko - Den io Februarii f. nt. ret för dess tillämpning, eftersom möjligheten af publicitet vid RiksStåndens öfverlaggningar redan var medgifven. Min afsigt med motionen om detta förslags snara företagande till afgörande var mindre att ifrigt söka vinna bifall till förslaget, än att i tid få afgjordt, i livad skick, protocolls-tryckningen borde ske, på det icke en dubbel protocolls-tryck ning tilläfventyrs måtte äga rum. Hvad sjelfva saken beträffar, så anser jag flera af de skäl, som blifvit anförda till försvar för protocolls-tryckningen in extenso, af beskaffenhet att förtjena föga afseende. Man har såväl i ett föregående som i detta plenum påstått, att tryckning i sammandrag vore vådlig, så länge Landtm, eller tre Ståndsledamöter ägde rätt att genom åhörarnes utvisning förvandla Plenum till slutet. Men häruti ser jag ingen våda, emedan man ju till tryckning kunde utbegära protocollen för de öfverlaggningar, hvilka allmänheten icke fått afhöra. Man har likaledes ansett protocolls-tryckningen in extenso vara behöflig äfven derföre, att Tidningar ne äro mindre tillförlitliga.
Såsom at förestående tabell synes, upptages uti sammandraget af hufvudredogörel serna ingående balansen till r.,},. ^03 174- 61 hvaremot nästlidet års revisionsberättelse utbalanserar » 202,57-': 6s’ och motsvaras skillnaden, ~ Rjdr 601^93 utål en vid 1859 års redogörelse för Nyköpings elementarläroverk i Kongl. Kammar - rätten anmärkt post, hvilken under året blifvit nämnde läroverk på det sätt godtgjord, att ^ densamma, som rätteligen bort bokföras såsom inkomst, i stället blifvit tillagd den ingående balansen. Konsistorium i Westerås. Uti Kongl. Kammar-rätten granskad med anmärkningar, upptager denna räkenskap inkomster och utgifter sålunda: Debet. Hålane från år 1860: Tillgångar: Uppbörd. Hederns från år 1860: Skulder: Westerås elementarläroverk 464: 63. Utgifter: Westerås elementarläroverk 33,299: Balans till år 1862: Kontant Utl&nta behållning. medel. Fordringar. Tillgångar: Konsistorium: Fordringar. Summa. Fahlu elementarläroverk: Summa. Sala eleinentarlä roverk: Arboga elementarläroverk: Summa Från Hevisorernes sida har icke förekommit något att erinra. Konsistorium i Wexiö. I afseende på inkomster och utgifter visar denna räkenskap, som i mar-rätten blifvit granskad med anmärkningar, följande förhållande: Debet. Balanx från år 1860: Tillgångar: Kongl. Balans till år 1862'. Skuld: Wexiö elementarläroverk: Nilsson-Aschanska stipendiefonden Kredit. Balans från år 1860: 9: Skuld: Wexiö elementarläroverk 42: 8. Utgifter: Balans till år 1862: Kontant behållning. Tillgångar: Konsistorium: Premieoch fattig-dito 213: 71. Wexiö elementarläroverk: Premieoch fattigkassan 20: 54. Stipendieoch donationsfonden 456: 72.
Majit, som derefter förehaft detta ärende till nådig pröfning, har, i afseende på frågan om den större tunga, som numera är med postföriugen förenad, jemförelsevis med hvad sorn varit förhållandet vid den tid, då posthemmannen till detta ändamål anslogos, af Gcneral-post-styrelsens ofvanberörde, den 28 December 1849 afgifna, underdåniga utlåtande inhemtat: att under de förstföregångna femton åren antalet af befordrade bref vid samtlige postkontoren i riket ökat sig frän 2,673,003 till 3,699,353 stycken, hvartill de år 1849 uppgått; att tyngden af befordrade fribref endast vid Stockholms postkontor för en månad bestigit sig till 259,693 lod; att för närvarande från samma postkontor befordras tidningar och tryckta skrifter till en vigt, för hvarje vecka, af mer än 7 skeppund, eller för året af omkring 375 skeppund, hvarförutan dylika försändningar från landsorterne dit ankomma till en vigt för hvarje vecka, af 19 lispund eller af omkring 49 skeppund för året; samt att, såsom följd häraf, de med ordinarie posterne eller med posthemmanskjuts befordrade postväskor äro af den tyngd, att de endast med biträde af 5 å 6 starka karlar kunna från postkontoret uttransporteras; och då folkmängdens årliga tillvext, i förening med en ständigt tilltagande industri, göra behofvet af tätare postkommunikationer med hvarje år allt mer kännbart, kan, på sätt General-post-slyrelsen äfven yttrat, med full visshet antagas, att posternes tyngd för framtiden måste, i följd al dessa förhållanden, än vidare ökas, hvartill för öfrigt ej mindre den genom Kongl. {6 Kongl. Majlis Nåd. Proposition, Nio 72.
Man säger t. ex. att en uppbördsman stjäl, om han tillgriper allmänna medel, att en förmyndare stjäl, om han tillognar sig sin myndlings medel genom felaktig redogörelse, att en syssloman stjäl, om han undansticker penningar, som rätteligen tillkomma hans iiufvadmau, o. s. v. Dessa försnillningar kunna i visst utseende betraktas som tjufnader; men de höra ej till förevarande kapitel, hvarföre man ock, då man här i 4 och 5 §§ intagit ett par fall af sådan art, förklarat, att do skola straffas såsom stöld. Den egentliga stölden bör i lagen bestämdt karakteriseras, lika med hvad som skett för alla andra brott; och jag anser den karakteristik, som blifvit gifven i lagförslaget, kunna antagas. En dylik förekommer jemväl i Norska lagen, ehuru
Sitt arbete kunde han j u dock egna honom, ty han kände med stolthet, att han blifvit oumbärlig. Han skulle tala med Käthe, han ville skiljas i godo, snart, genast i dag; svårt var det icke, hela hans egendom rymdes i en liten koffert. Ett afsked med Sigfrid tilltrodde han sig ej. Vännen skulle ej släppa honom. Om ock Käthe sedan ensam egde honom, skulle hon dock ej kunna uttränga honom ur detta trogna hjerta, från denna enda lilla fläck paradis. Han kunde lugnt gå. Då han steg in i den dunkla trädgårdsbort, om man fyller fogeln med rensade morötter, hvilka dock sedermera ej kunna ätas. Stenia. Kalflefver stekes vanligen hel; men rätt smaklig blir den, och kan lagas på mycket kortare tid, om man skär den i skifvor, hvilka man torkar, vänder i salt och grofl mjöl och steker biff. För alt profva, om den är färdig, sticker man med en gaffel uti den. Så länge en rödaktig saft sprutar fram, är den ej riktigt stekt. Stenia. Efterrätter. &lt; Goda plättar. Ett | H! sötmandel tillika med 8 å 10 bittermandlar rifves fint. Detta blandas med 3 — 5 ägghvitor och ett \ v&gt; siktadt socker efterhand i ett stenfat, tills det blir väl blandadt, och sedan de i en varm ugn blifvit gräddade, lofordas de af alla. Antoinine. God kaka. 4 ägg vispas och blandas med | liter mjölk. Dertill tages J liter stötta skorpor, 3 skedar skiradt smör samt socker och mandel efter smak. Gräddas. Uppstjelpes på fat och serveras varm. Elsa Bakning. Berlinerbröd. 5 ägg, \ &amp; socker vispas. \ S klufven sötmandel, 3 ort hjorthornsalt, \ t? mjöl och cedroessens efter smak. Detta sammanblandas och bredes på smord plåt. Ofverstrykes med vispad äggula och beströs med socker. Skares i aflånga bitar. Elsa. Strutar. 4 ägg, lika vigt socker och hälften d:o mjöl hopröres.
Fem år, borde vara nedkommen till den nedra kolflötsen; att Bolaget* Vid uttagandet af hvarje års andel å understödet, vöre skyldigt visa, det arbetet under föregående året behörigen framskridit, samt att, i händelse, vid slutligt skeende undersökning, Bolaget skulle finnas hafva eftersatt sin skylldighet i af - StatsUtskottets Betänkanclen* 1667 Seende pä arbetets behöriga fulländning, Bolaget dä skulle anses förbundet att till Stats-Verket återbära, hvad det af understödet kunde hafva lyftat, i hvilket ändamål Bolaget borde, när första årets belopp emottoges, afgifva skriftlig förbindelse för villkorens fullgörande. O Efter hvad åfvan införde Nådiga skrifvelse innehåller, hade Kongl. Majit uppå derom gjord underdånig ansökning, i Nåder funnit för qodt tillåta deleqarne O O att, till arbetets fortskyndande, förskottsvis inom kortare tid, än de utsatte Fem åren, uppbära det bestämde årliga Statsbidraget, emot fullgörande af de föreskrifne vilkoren; i följd hvaraf dertill och blifvit utbetaldte 51,000 K:dr, då, i Martii månad år 1820, på sätt Herr General Lieutenanten Grefve de la Gardie, å Bolagets vägnar, nu anfört, arbetet med den nya Schacktsänkningen måst alldeles öfvergifvas för inträlfadt hinder, af en i Schacktet uppkommen Vatten-åder, som varit så häftig och stark, att, oaktadt all använd omsorg och möda, Grufvan ej kunnat hållas läns ; deröfver blifvit åberopad och företedd en, efter Kongl. Bergs-Collegii förordnande, utaf Herr Bergs-Rådet m. m. Broling och Herr Dtrecteuren C. D. af, Uhr, i påföljande 1GG8 Stats-Vtskottets Betänkatiden. Junii månad verkstäld undersökning; Och enär Bolaget, vid sådant förhållande, sett sig utur stånd, att, med de af Statsbidraget återstående 24,000
P. DanielSvenséns offentliga bana var densamma, som ning i hvarje fall. sons allvarliga eller Nils Petersons i Runtorp flertalet före och efter honom vandrat. Den Outtröttlig i striden för sina idéer återkom torroliga yttranden om grundskatter och indelbörjade med en allt lifligare verksamhet i komSvensén redan riksdagen 1865 med ett förslag ningsverk, tullar och värneplikt, vägunderhållmunens tjänst, och efter kommunens förtroende till utvidgande af kvinnans medborgerliga rätning oeh rösträtt. Den gången — det var följde snart valkretsens. tigheter. Han ville med detta förslag bereda 1867 års riksdag — sutto på denna bänk, som Vid 1859 års riksdag intog Svensén första kvinnan rätt till akademiska examina samt rätt alltid haft att framvisa en eller annan märklig gången en plats i svenska riksdagen. Han var till anställning vid statens järnvägstrafik och representant, Emil Key, den skriftlärde bland då medlem af det hedervärda bondeståndet. till passande befattningar på den civila tjänstelandtmannapartiet, Jonas Jonasson i Gullaboås, Hans kamrater i ståndet behöfde ej länge vara mannabanan. Inom riksdagen tyckes denna den store fredsvännen, och rektor Dahm, den bei okunnighet om, hvars andas barn han var. fråga hafva framkallat åtskillig oro. Bland de kante pedagogen och läroboksförfattaren. Platsen Redan samma riksdag väckte Svensén förslag, många yttranden och reservationer, till hvilka F ö r I d u n s re a on Carl Johan Svensén. Svenséns uppträdande eller kanske snarare hans sätt att uttrycka sig var icke en bondes. Det väckte därför uppseende, och det var så mycket mera ägnadt att framkalla förvåning, som Svensén aldrig fått någon omfattande boklig bildning. En fattig bondson från Ålems socken (Kalmar län) hade han fått nöja sig med de kunskaper, som kunde meddelas i Ålems folkskola. Lyckligtvis intog denna skola en särskildt gynnad ställning. Den var grundlagd af riksrådet Johan Skytte och ägde ända sedan den tiden vissa privilegier. Det kunskapsmått, den meddelade, sträckte sig också utöfver hvad som bestods i de allmänna folkskolorna.
De skulle då, liksom arbetare hvilka utflyttat till Norra America, och nödgats för omkostnaderna under resan försälja sin arbetskraft för flere år, finna träldom i stället för frihet. Jag tror derföre, att liksom Tjenstehjonsstadgan gäller såsom allmänt Contract emellan Husbönder och Tjenare, der något serskildt dem emellan ej upprättas, så bör SkråOrdningen gälla emellan Mästare och hans Arbetare, så vida icke serskildta förord deri göra någon inskränkning. Friherre Åkerhjelm > Gustaf Fredrik: Med den motion jag gjort och Utskotten till en del upptagit och godkänt, nemligen att ställa arbetarne vid handlverkerierna och fabrikerna under Tjenstehjonsstadgan, åsyftade jag arne hufvudsakliga ändamål; det ena att bevara arbetarne åt Näringarna, och 23o Den 7 September e. m. det andra, att förminska tilloppet af dessa till ej obetydlig del lättjefulla, lättsinniga och äfven vårdslösade folkklasser, till Correctionshusen. Genom den erfarenhet jag under styrelsen af Fängelser och Correctionsinrältningar i Riket inhemtat, hade jag funnit hvad jag har nämnt, alt en betydlig del af der varande brottslingar och lösdrifvare, utgjordes af personer, som varit arbetare vid handtverkerierna och fabrikerna. Detta, tillika med min önskan, att bos dessa klasser väcka mera sedlighet, och att ingifva dem den tankan, att genom arbetsamhet förvärfva utkomst och oberoende, föranledde således min motion. Utskotten hafva väl upptagit hvad jag yttrat om handtverkeriernes arbetsfolk, samt föreslagit ändamålsenliga Stadganden i afseende på Gesäller och Lärlingar, ehuru jag, hvad Gesäller beträffar, skiljer mig deruti från Utskotten, att jag önskade, det liden för Gesällers städslande måtte ifrån tre månader, såsom Utskotten föreslagit, förlängas till halft år, på det Gesällerna måtte komma i samma ställning, som hvart och ett annat tjenstehjon i Städerna. Men deremot hafva Utskotten icke yttrat sig öfver min motion, så vidt den rörer Fabriksarbetare.