Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs StatsUtskis d. 3 donnes e. m. på bordet lagda Mern, N;fl 4, med återlemnande af K. M:s af BondeSt. till Utsk, remitterade Nåd. Propos., ang:de vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifningssältet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att K. M:s ifrågavaride Nåd. Propos. af R. o. Ad., likasom af Presteoch BorgareSt:n, blifvit remitterad till LagUtsk. och att, då sålunda ett R. St:rs beslut om ärendets behandling af nämnde Utsk. redan var fattadt, R. o. Ad. torde finna förevaride Mern. ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Ropades Ja Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtskis d. 3 dennes e. m. på bordet lagda Mern. Nio 5, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i RiksgisKont. afgifna Berättelse. Föredrogs och remitterades till Statssamt Allm. Besvisoch Ekon.Utskin Hr Brauns, Carl Adolf, d. 4 dennes f. m. på bordet lagda motion om utfärdande af ett nytt Resereglite. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Hr Brauns, Carl Adolf, d. 4 dennes f. m. på bordet lagda motion om förändringar i nu gäliande Expeditistaxa. Föredrogs och remitterades till Statssamt Allm. Besv. och Ekon.Utskin Gr. Anckarsvärds, Carl Henr., d. 4 dennes f. m. på bordet lagda motion, angide Juridiska Fakultetens, förflyttning från Upsala till Stockholm eller ock inrättande af en profession i StatsEkonomien inom bufvudsladen; hvarjemte denna motion kommunicerades de öfriga RiksStin.
stort, sä mycket mer bör ersättas, som denna winst „utgör förnämsta tillgängen för innewarande ärs för„sta Qwartals-Utgifter, hwilka, genom de Wärfwa„de Regementernes nu pä freds-fot äter försakte af„löning och underhäll, blifwit ansenligen ökad., ,En sädan ersättning blifwer nödwändig äfwen „i anseende dertill akt Srats-L6erket mäste sakna detta Dm Z Zebruatli' L2Z ^,ärs Tull-Inkomst för i:sta Qvartalet emedan den, „säfvm blort bestående af Landt-Tull, icke blifwek „swarande emot den Summa, som Banquen för sam„ma Qvartal bör undfä. Landk-Rantorne äter, som „nu mera utgöra Stats-Wcrkets redbaraste inkomst, „inflyta ej pa dek löpande utan hufwudfakligast, först „det päföljande äret., ,Deste kantor för nastledit ar infordras wäl „wid Upbördssttammorne uri instundande Februarii „och Mars, men hinna ej lefwereras til! Rmue„Kammaren förr än i April och Maji mannder.
Ehuru fullkomligen öfwertpgade, at Riksens Ständer, utur samma synpunkt som WJ, betrakta detza Rikswärdande föremäl, hafwe WJ likwäl, för at njrrta tilfridsstallelsen af en upfyld pligt och för Wär egen rättfärdiggörelse i en owist ost) botande framtid, ansett nödigt, at i samma ämne ännu en gäng med förtroligbetens okonstlade sprak tiltala Sweriges Rikes Ständer. Ännu söka Rikets fiender at lägga erfarenheten af nya företag emot Wär sjelfständighet och ära til minnet af bwad de i samma afsigt försökt eller werkat under förslutna tider. Wära fred - Den 17 Maj. fredliga anbud hafwa bittils warit fruktlöse: högtidliga försäkringar om Wära fogliga tänkesätt hafwa. icke med dylika blifwit besivarade. Et anfall mot Rikets Nordliga landskap beredes; et dylikt emot närmare Hufwudstaden belägna kuster är efter en hög grad af sannolikhet at befara, och fienden synes listvad af det förmätna hopp, at inbördes twedragt imellan Swenjre Märi skal gynna dest förstörande anslag. Uti sädana omständigheter lära Riksens Ständer icke allenast sinna, huru maktpäligggn de det är, at deras östoerläggningar och beslut rörande en ny Statsförfattning i möjligaste mätto fortstpndas; utan äfwcn inse, at jemre detta bustvuoämne och utan afwaktande af detmmmas flutliga handläggning, andra högst wygtiga äligganden ej mindre kräfwa Riksens Ständers upmärksarnhet och werksamma ätgärd Hwilka desta äligganden äro, kan ej undfalla Riksens Ständers uplysning och fosterlandskänsla.
Det är nämligen under närvarande egendomsförhållanden sjelfklart för den fattige, att han blifver fattigare^ ju flere barn han får; och den rike mannen finner i Malthus ’ lära en filosofi, enligt hvilken han Vid sina yppiga fester kan förjaga bilden af den utanför hans dörr med hungerns qval kämpande Lazarus, en filosofi enligt hvilken rikedomen kan med godt samvete knäppa igen sin plånbok när fattigdomen begär en allmosa. Ty fattigdom, brist och svält äro enligt denna teori ett resultat af allmänna lagar, mot hvilka det vore fruktlöst att kämpa. \ Denna teori har funnit ett nytt stöd i våra dagars utveck-lingsfilosofi, denna universella tillämpning af darwinismens lära, hvilken åter, såsom Darwin sjelf erkänt, har sina rötter i Malthus ’ teori. En verldsåskådning har arbetat sig fram, enligt hvilken framåtskridandet är resultatet af krafter, som verka till slägtets höjande långsamt, oaf brutet, obevek-v ligt, utan hänsyn till individerna. Krig, slafveri, tyranni, vidskepelse, hungersnöd och pest, brist och elände äro verkande orsaker som drifva menniskan framåt genom att un-danrödja lägre menniskotyper och utvidga de högre; ärftligheten. är den makt, genom hvilken framstegen bevaras * och de gamla framstegen blifva ett underlag för nya och, högre. Det naturliga urvalet genom kampen för tillvaron och de lifskraftigaste individernas öfverlefvande skall sålunda vara principen för framåtskridandet. De moderna filosofernas påstående, att detta skall vara den starkaste sporre till att arbeta för reformer inom samhället, jemför författaren — enligt vårt förmenande på goda skäl — med de gamla kalvinistiske teologernas påstående, att läran om en del menniskors förutbestämmelse till evig salighet och andras till evig fördömelse skulle vara det starkaste motiv för allas pligt att kämpa för frälsningen. Men klart är att denna moderna filosofi följdriktigt utesluter tanken på hvarje mensk-lig individs oändliga värde och betydelse och på en gudomlig - verldsstyrelse som tager hänsyn till och vårdar sig om individerna, eller med andra ord utesluter idéen om Guds faderskap och alla menniskors broderskap.
Och som tre Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut; så äro punkterna l:o och 2:o af Rikets Ständer afslagna; hvaraf föijer, att 5:dje punkten, angående tiden och sättet för tillämpning af föreskriften i $:dra punkten förfallit. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 87. 7 Tillstyrkandet i Aide punkten att vid Banko-Diskont-verket må fä anställas en Kassör, af Borgare-Ståndet bifallet, är deremot af tre Riks-Stånd af slaget, med förklarande af Preste-Ståndet, att detsamma antoge Diskont-Direktionens af Banko-Fullmäktige tillstyrkta förslag, rörande föreskrifter i afseende på liqvider inom Banko-Diskont-verket. Genom tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut har således Utskottets framställning blifvit förkastad; hvaremot dessa Riks-stånd, att döma, hvad Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet angår, af de i fråga angående löneregleringen för tjenstemärinen vid Banko-Diskont-verket meddelade yttranden, ansett att, i enlighet med Preste-Ståndets bestämdt uttryckta förklarande, vid Diskont-verket bör fortfarande bibehållas den derstädes nu anställda s. k. Kassakreditiv-kassör, hvars hufvudsakligaste göromål omnämnas under motiverna till Utskottets hemställan i 4:de punkten. Den uti G:le punkten af Utskottet gjorda tillstyrkan, att G:te momentet af 80:de § måtte från blifvande Banko-Reglemente uteslutas, är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, återremitterad af Preste-Ståndet och ufslagen af Bonde-Ståndet.
Onskligt hade fördenskull varit, att Utsk:t framlagt dessa motiver och dervid hufvudsakligen fästat sig vid det obestridliga förhållande, som bland annat företrädesvis utgör karakteren af den nuv:de ministéren, eller dess oaflåtliga bemödanden att här i landet införa och stadga ett konstitutionelt styrelsesätt och derigenom städse verka för både det sociala och det politiska framåtskridandet. Efter mitt förmenande har den nuv:de ministéren framför de liesta, om icke alla, sina föregångare endast härigenom förvärfvat de mest rättmätiga anspråk på landets förtroende, utan allt afseende på de mer eller mindre obetydliga anmärkningar som i partiella frågor — derom åsigterna både äro och med fog kunna vara delade — af en eller annan Utsk:s-ledamot efter dess åsigt blifvit framställda, ehuru af Utsk:s majoritet ogillade och följaktligen icke rimligtvis, utur någon synpunkt, berättigade till en plats i Utsk:ts Betänk. Min afsigt är icke nu att föranleda någon debatt rörande den ifrågav:de principen eller att på grund deraf yrka återremiss af Konst.-Utsk:ts Betänk., utan har jag endast velat på detta sätt få denna min särskilda mening till protokollet antecknad. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Den värde talare, som sist hade ordet, yttrade, att, oaktadt Konst.-Utsk:t hvarken funnit skäl att emot någon Stats-Rådefs ledamot tillämpa 106:te §:n R. F. eller ansett ani. förekomma att framställa någon anmärkning på grund af 107:de §:n i samma grundlag, det dock borde hafva uppdragit någon karakteristik öfver styrelsens handlingssätt. Konst.-Utsk:t har endast att ställa sig Grundlagens föreskrift till efterrättelse. 106:te §:n R.
D^ek!igtvi8 äro förlläklsndens 8sdsns, std utomordentligs gn8tr8ngningsr ej äro ovillkorligen nödigs; men 8käl är likväl std, 8s vidt tillgsngsrne medgikvs, begsgns diden för ä8tsdkommsnde sk det, 8om ^rökvs8 erforderligt. 17dom nu vidrörds 86i'8kilds sn8!sg8krsgor, Ilörsnde dill Dsndtoell 8jöför8vsret, llsfvs st8killigs 8sdsne sk 8dörre vigd äfven förekommit inom området sk 6:de, 8:de oell 9:ds Dukvud-d^itlsrne, i utseende lllsnd snnst ä od1ing8- oell sndrs sllmänns srketen, understöd för läroverken oell ksttigväi den, 8sint kör jien8ion8-inräddning-'>r m. m., ät llvilks Longi. Usj:t funnit 8ig ieke kunns undgs std egns 8er8kild ujlj)msrk8smllet, neli för Ilvilks8 ll68kskHuiiiet Lnngl. lVIsj:t lllikver i tillfälle std Ilär nedsn närmsre redogörs. ^ 7:de Dukvud-liteln Ilskvs för8lsg88ummoi ns för lulloell Do8tverken Nls8t klet^dligen öks8, den forrs i följd sk tiilökts utgifter genom 8j)ortel-8V8temet8 sfgkskksnde, i förening med tnllk>evskningen8 fö> 8täi Kning, oell den 8ednsre i oell kör till vägsllringsnde sk körllättisde oell utviclgscle ^o8teommunies tioner.
K* mits håga åtgärd öfverlemnades, att med anvisade medel låta tilldela Militaire Embetsoch Tjenstemännen enahanda Lönförbättring, hvilken jemväl, under den 11 December 1815, i Nåder beviljades, att påföljande året vidtaga; Dock blefvo härvid Lönings-vilkoren hufvudsakligen i penningar bestämde, och den under Liineme i ett mindre förhållande, än för Civile Staterne, uppförde Spannemål beräknad ä 6 U:dr Tunnan, hvarå lika beskaffad förhöjning, sorn för de sistnämnda, var stadgad , nemligen hvad Riksmarkegångs-priset derutöfver kunde utgöra, skulle få åtnjutas; Hvaremot, vid Stats-regleringen senaste Riksdag, Riksens Ständer funno lämpligt, att för den under Civile Staternes Löner inbegripne Spannemål, 47,633 Tunnor 16 k:pr, uppföra motsvarande Tunnetal af Kronans behållne inkomst i Säd, som ansågs utgöra tillgång för den i penningar utgående LöningsSpannemålen; Och för de under Militaire Sta. ternes
Hvad åter den moraliska sidan af saken angår, så må man ej undra, om jag söker att freda mitt namn från delaktighet i en lagstiftning, som statuerar, jemte dödsstraffet, från 2 ända till 10 års fästningsstraff för ett alldeles ograderadt brott. Jag trottsar hvar och en att med noggrannhet kunna bestämma, hvad med lastligt tal rätteligen bör förstås. I skrift är brottet gifvet, meri i tal beror det på en tydning af uttrycket och meningen, som troligen alltid skulle vara till hands för att vända det till det värsta; och jag öfverlemna!1 till hela Svenska folket att bedöma, hvad följder Utsk:s föreslagna lagbestämmelse under sådana förhållanden skulle kunna medföra, helst Utsk., obegripligt nog, icke emellan Konungens enskilda person och Konungen i sin Conseil uppdragit någon skillnad, hvilket likväl, efter Den 20 Decenjber f. m. ruin tanka, varit högst angeläget och i alla händelser bort åtfölja Utslits förslag. Jag medgifver emedlertid, att det lan vara vådligt att för djupt intränga i den moraliska sidan af ämnet, särdeles då man här icke längesedan så mycket hört talas om den moraliska ansvarigheten såsom elen enda rätta och verksamma. Det må likväl tillåtas mig för enskild del att icke alltför mycket tro på denna moraliska ansvarighet och att man äfven å Regeringens sida någon gång låter hänföra sig af ögonblicket; den ifrågavar. K. propostn synes vittna, att jag häri icke misstagit mig. Hvad Utskts förslag i öfrigt vidkommer, anser jag mig skyldig att fästa uppmärksamheten vid sjelfva redactionen, som lyder sålunda: livar, som lasteligen talar eller skrifver något o ra Konungens person eller gerningar, om Drottningen, eller om den, som till efterträdare på thronen förklarad är, varde halshuggen eller straffes med fängelse å fästning fr. 2 t. 10 år, allt efter brottet och omständigheterna dervid.
Betänkande rörande inrättningen af ett HandelslåneContoir i Götheborg. P. ii3o. 383 ProtocollsUldrag, Ridderskapets och Adelns: om Statsoch BancoUtskottens Betänkande, rörande förändringar i Författningarne om ränta vid penningeförsträckningar. P. ii3o. — om StatsBancooch LagUtskottens Betänkande, angående vilkoren för inrättandet af enskildte Banker eller Disconter. P. ii3i. — om BevillningsUtskottets Betänkande rörande de olika beslut, hvaruti Stånden stannat i afseende på grunderne för den blifvande Bevillningen, samt StatsUtskottets Betänkande, angående frågan om inköp af Astronomiska Instrumenter för Observatorium d Stockholm. P. 113 r. — om BancoUtskottets memorial, angående några anordningar af de medel, som under benämning Herrar BancoFullmägtiges dispositions-räkning N:o 2 finnas i Banken för tillfällige behof afsatte. P. 113 r. — om StatsUtskottets Utlåtanden: i} rörande löneförhöjning för Kronofogdarne och Häradsskrifvarne i Götheborgs och Bohus Län; 2) om upplåtelse af den under Gripsholms KungsLadugård lydande lägenheten Tegelhagen kallad; 3) om förhöjning i de så kallade Djekne-penningarne; 4) om löne-anslag för Lärare i Stats-Hushållnings-Yettenskapen samt de fria Stats-FÖrfattningarnes critiska Historia; 5) örn upphörande af nuvarande Ståndsklubbar, och inrättande af en gemensam klubb; 6) angående Kronans Fisken. P. 113 a. 384 ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns i om StatsUtskottets Betänkanden: i) rörande Expectance-lön för Cornetten Friherre Casimir Sparre; 2~) rörande pension för Directeuren Löfving.
Utskottet, vid Betänkandet? ^fgjfyande, val hade beslutit att Rikets fenningeyäsepde Och Myntvärdets upprätthållande borde blifva första ögonmärket tor dess åtgärder, och 1 följd deraf fastställt den prin£ipe, atf inga nya biträden af Banquen borde yneddelas, sorn kunde motverka dessa åtgärder} men ^tt om sättet och medlen ännu ingen ting var afgjordt. Upplysningsvis pcb endast i förbigående torde jag fä nämna, att jag på intet ställe i Petänkandet kan finna, om ejler till hvad belopp Utskottet vill indraga det före Disconternes inftäUda utbetalningar circulerande RörelseCapi. falet. Pett? är dock en vigtig omständighet och af stor inflytelse på Rikets Pennipge-vägende, ont dermed ej blott skall förstås den {lel»n , spm rörer StatsInkQinsterqe och Banquens Pgtsndom , utan ä^v?n den delen, sorn Omfattar fennlngeCircuiationen i Handel och Näringar, från hvilka sednare både Staten och Bgnquen dock skola i naturlig ordning hämta deras styr, kä. §å länge (nan härom saknar något bestämdt från Höglofl, Utskottet, grundadt åP Dm 17 Martti, e. m. 23* minstone på sannolika beräkningar, och i ovisshet, humvii-ia dess påtänkta medel till Mynt' värdets upprätthållande ej skulle kunna blifva menligt för en viss del at Rikets Penningevä6ende , samt då tillika Disconternas affairer o* nekeligen ingå i det sednare; så lärer ali dea ledning man kunde äga af allmänna Grunder får en FiriariceRe.gl«ring i dess vidsträcktaste bemärkelse, hittills saknas tor det här specD elt ifrågavarande ämnet. Det torde således Vara tillåtit, att, likasom det Höglofl. Utskottet, behandla det efter ett slags arbitrage, och utan att binda sig vid några principer blott tillse, hvilka mått och steg till Discont-sakernas iordningställande efter vissa, billighetsgrunder närmast kunna förena stridiga interesgen.
Vägen, som var ganska vacker, framgick längs blomsterrika bäckstränder, bevuxna med yppiga bambusnår och en mängd olika slag af löfträd. Endast kring de gamla, merendels små och oansenliga templen sågos mäktiga urgamla cryptomerior och ginko-träd. Grafplatserna lågo vanligen ej, såsom hos oss, i granskapet af de större templen, utan invid byarna. De voro ej inhägnade, men utmärkta med stenvårdar af 1/3 till ½ meters höjd, å hvilkas ena sida en Budda-bild någon gång fans uthuggen. Yngre grafvar voro ofta blomsterprydda, och vid en del hade man uppfört små fotshöga Sinto-tempel af pinnar. Savavatari är liksom Ikaho uppfördt på sluttningen af ett berg. Gatorna mellan husen bildas af nästan idel trappor eller branta backar. Från de vulkaniska berglagren framvälla äfven här surbrunnar, vid hvilka sjuklingar söka återvinna helsan. Badorten står dock i mindre anseende än Ikaho och Kusatsu. Under det vi om aftonen gingo kring i byn, sågo vi på ett ställe en folkskockning. Denna föranleddes af en på stället försiggående täflingsstrid. Två unga män, som icke buro några andra kläder än en smal, om lifvet och mellan benen gående gördel, brottades inom en på en sandplan uppdragen krets af två till tre meters genomskärning. Den ansågs som segrare, hvilken kastade den andre till marken eller trängde honom ut ur kretsen. En särskild skiljedomare afgjorde utgången i tvifvelaktiga fall. Mest egendomlig var stridens början, då kämparne sutto nedhukade på knäna i midten af kretsen, skarpt ögnande hvarandra Japanska brottare. för att passa på den af skiljedomaren gifna stridssignalen, då ett enda språng med ens kunde göra slut på täflingen. I densamma deltog här ungefär ett dussin unga, alltid välväxta män, som vexelvis med några utmanande rop eller åtbörder stego in i kretsen för att pröfva sina krafter. Åskådarne bestodo af gubbar, gummor, gossar och flickor af alla åldrar. De flesta voro renligt och väl klädda och hade ett ganska tilltalande utseende.
Men du måtte visst narras, fremmande vän, så tokiga kunna väl ej menniskorna vara“. „Men“, sade den fremmande, „hos oss anser man, att qvinnorna ha vigtigare och angelägnare göromål än att läsa“. Nu skrattade åter öboerna, så att det klang bland palmerna. „Kors äro edra karlar så artiga, att de anse qvinnans tid och hennes arbeten dyrbarare och vigtigare än mannens; hos oss anses de just tvärtom, och just derför har ej mannen tid att idka studier. Hos oss anser man statens värf och det allmänna för ändå vigtigare, än att sticka strumpor eller sy; derför hinner hos oss qvinnan studera, men ej mannen. Kan man ens tveka om, hvem som är mera skapad för studiernas stilla verld, mannen eller qvinnan; det säger sig ju sjelf. Icke är det den trotsande, väldiga kraften, mannens stolta, djerfva, präktiga mod, som fordras till tankens stilla värf, ej heller kan det ens stå tillsamman dermed. Den vida verlden är mannens lifsluft, eljest blir han ju en sjuklig vext; men just qvinnans verld är hemmets, den stilla verksamheten, den tysta, den sega uthålligheten att kunna utföra det otaliga i smått, som så ofta just utgör vetenskapens storhet. Men jag märker, att ni har bra roliga funderingar och att er verld är den oppoch nedvända verlden“. Aminas Dröm. På gräsets bädd, under ett tak af löfrika grenar, lutade tvenne unga qvinnor sina hufvuden tillsamman i förtroligt samspråk, och den tillernade slummern glömdes. „Ja“, sade den ena i det hon reste sig upp halft sittande, „kanske har du rätt, kanske är kärlek rätta namnet på hvad jag för honom känner. Hvad mer om så är? Må vara, att han är bunden, hvad vill ett sådant band säga? Kan hon vara hans själs maka, kan hon göra honom lycklig, denna för småsinnets sorger och omsorger lefvande qvinna? Ack, hvad ville jag icke göra för att kunna gifva någon trefnad åt hans ödsliga lif!
Hvar och en tog upp sin börs för att under sin tallrik lägga gåfvan åt den fattige ynglingen och hans mor. Äfven Hallman och Kexél lade dit något. Bellmans läppar logo, då hans ögon fästes på vännerna. Han visste ganska väl, att de endast vid utomordentliga tillfällen voro försedda med mynt. Kanske var denna en af dessa undantagsdagar. Sedan insamlingen försiggått, drack man Trotzigs skål, och därefter skildrade Bellman i en sång, huru en skoflickare behöll i pant de enda brukbara skor, en fattig poet hade, och huru den sistnämnde återfann dem på en krog, pantsatta för brännvin. Han sjöng därefter en särskild sång för hvarje skål och var försatt i denna inspirerade sinnesstämning, som gjorde honom så stor och så beundrad af alla, som åhörde honom. Ändtligen steg man upp från bordet. Bellmans ögon voro nu matta och hans ansiktsmuskler slappa, något som vanligen inträffade sedan han improviserat. Han glömde likväl icke, hvarför han denna gång öfverlämnat sig åt sina poetiska utgjutelser, utan började i gästernas närvaro samla tillhopa penningarna. Det matta ögat lifvades nu åter, och för hvarje penning han tog från bordet, utropade han dess valör och bifogade några pikanta och kvicka anmärkningar öfver huru mycket värde hans sång haft för gifvaren. Trotzig, alltid villig att ägna Bellman sin hyllning, hade lagt femtio riksdaler under sin tallrik, och man kan säga, att de flesta varit ytterst frikostiga. Under grosshandlar Alms tallrik var det tomt. Han var den enda, som icke gifvit något. Kexél hade under sin lagt ett sammanvikt papper, hvarpå stod: “Bellmans sång kan icke uppvägas med guld.“ Bellman uppläste Kexéls lilla skrifvelse och bifogade ett kvickt epigram öfver vännens alltid tomma börs, men ständigt fyndiga hufvud. Hallman hade gifvit en anvisning på tio daler att lyfta hos bokhandlar Holmberg, ifall denne hade försålt något af Hallmans förlag. Äfven denna poetiska brist på mynt blef ett ämne till skämt för Bellman och åstadkom stor munterhet.
Kostnader för Riksdagar och Statsrevisioner samt aflöning och expenser för .Justitieombudsmannen och bans Expedition „ 44,290: 39. 7. 207,154: 7. 3. Då beloppet af hvartdera årets inkomster och utgifter jemföres, befinnes, att under år 1847 inkomsterna understigit utgifterna med R:dr 681,917: — 5. hvadan, till fyllande af denna brist, Riksgälds-kontorets å Banken ägande kreditiv varvid sagde års slut med ett motsvarande belopp anlitadt. För år 1848 visar sig åter ett motsatt förhållande, eller att inkomsterna då ö/verstigit utgifterna med R:dr 322,126: 38. 4. hvilken summa utgjorde Riksgälds-kontorets behållning vid årets slut å dess i Banken ägande inkomstoch utgifts-räkning, utöfver nyssnämnde, å samma räkning till hela sitt belopp innestående, kreditiv. Enligt Fullmäktiges berättelse, hafva Riksgälds-kontorets inkomster under de Sex forsta månaderna af innevarande år 1849 utgjorts af Allmän bevillning R:dr 1,908,311: 29. 8. Särskild bevillning lill gäldande af 1849 års krigsrustnings kostnader „ 293,559: 14. 2. Obsorvationsmedel saint skalte-köpeskillingar och ekeskogslösen " Kapitalafbetalningar å utgifna län samt återbetalning af utbekommet anslag för ett vattenaftappnings-arbete . „ 60,652: 34. 4. En del af Salpeter-londens kapital-behållning „ 200,000: — •— Deponerade undsättningsmedel „ 450,000: Upplånade medel „ 57,986: 44. — Köpeskillingarne för 2:ne försålda uthus, m. rit., , 745: 19. 4. Deremot bar Riksgälds-kontoret under samma tid fått vidkännas nedanstående utgifter, nemligen: