Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle farhågan för Professorns möjliga misstag i tolkningen, kunna rättfärdiga ynglingens okunnighet om de Grundlagars beskaffenhet som han mäste lofva att med lif och blod försvara, så borde ej heller husfadern eller matmodern få läsa Bibeln för sina barn och sitt husfolk. 1809 års Lagstiftare och 1809 års Folk. ville ej att Constitutionen skulle framställa Sveriges Konung såsom en Collegii President, som kan öfverröstas af sina bisittare; man ansåg Konungen icke böra presidiskt bindas till sina styrelsebeslut, på sätt som han blef det i följd af 1720 års Regeringsform. Men man ansåg honom icke heller böra vilja utöfva den godtyckliga magt som 1789 års säkerhetsact medgaf. Midt emellan ligger detta moraliska band, hvars behof, hvilken dödlig som helst frivilligt erkänner; detta band som icke binder viljan eller den moraliska friheten, men som genom iagttagande af föreskrifne former, och genom den åt sjelfvalda rådgifvare tillerkända rättigheten och skyldigheten, att också verka såsom moraliska krafter, mot irringar skyddar den allena styrande, den allena beslutande. Lagstiftarne förklara icke de ord, som de nyttja; de förutsätta hos efterkommande den tolkningsförmåga som deras tid ägde. Jögo 6> Den 5 Haji e. rn. års Ständer ansågo sig icke behöfva säga atfc de med en enväldigt regerande Konung icke förstodo en sjelfnetrskande Konungj 1720 års, Lagstiftare icke att Sveriges Konung genom deras RegeringsForm skulle juridiskt bindas, och de af 1809 års Lagstiftare, hvilka ännu, lefva, anse sig visserligen icke genom tillägget af allena styrande och beslutande Konung hafva uttryckt någon annan tanka än den af en moraliskt frihandlande Konung, sora tillåter sina sjelfvald! Rådgifvare att såsom moralisk» krafter verka uppå hans beslut, och som tillåter det så mycket helldre, som det kommer på hans moraliska ansvar inför Gud och historien att de äga den kunnighet, den redlighet, den erfarenhet och de grundade anspråk på allmän aktning som Grundlagen förutsätter.
Åtskilliga andra utgifter och omkostnader, såsom för handtverksarbeten, ved, olja och ljus, möblers underhåll m. m 1.600: Sutnmma H:dr Ji:ko 50,000: och har härvid Öfver-Ståthållaren hemställt, att, derest den lägre polisbetjeuingen erhöll den föreslagna löneförhöjningen, uppgående till 13,900 Rdr, den andel, denna betjening hittills i egenskap af åklagare erhållit i vitesoch ensaks-böter, som ådömts i poliskammaren, och hvilken andel för de fem sednast förflutna åren i medeltal utgjort 6096 Rdr 44 sk., för framtiden må , utom i de fall. då böterna ådömas på grund af allmänna lagen eller dithörande författningar, icke vijj^ro tillfalla samma betjening, utan i stället ingå till allmänna barnhus-inrättningen i Stockholm, som, till följe af Kongl. Brefvet den 7 Juli 1791, jemförd! med Kongl. Brefvet den 21 November 1829, tillgodonjuter alla vid poliskammaren fallande böter, hvilka icke tillhöra angifvaren eller målsegaren; dock att af ofvannämnde bötes-andel afsättes en summa af 1,500 Rdr ärligen, så framt andelen dertill uppgått, för att bilda en fond för pensionering af polisbetjenter, som under mångårig tjenstgöring sig väl förhållit, eiler i tjensten erhållit kroppsskador, som göra dem otjenstbara, äfvensom, i 31,500: 7.200: 19 den mån, tiligångarne medgifva, för understödjandet af förtjente polisbetjenters efterlemnade enkor och barn.
Jag bar endast den anmärkmn att göra mot vo ter:s-propos:n, att deruti icke finnes uttryckt hvad Hr Gripenstedts förslag afser, hvarigenom skulle kunna hända att de, som icke öfvervara diskussionen, men möjligen komma upp för ali votera, icke vela hvarom frågan är. Härefter uplästes och godkändes följande förändrade förslag till voler :s-propos.: Den som bifaller lista punkten af de i StalsUlskis Betänk. JM 272 föreslagne stadgandet), med förbehåll att serskildt få pröfva det af Hr Gripenstedt framstäldla förslag ått, efter orden ”sorn af R, St. blifvit eller blifva beslutade”, må införas: ”och vunnit K. M:s Nåd. stadfästelse”, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås nämnde punkt, med förklarande att R. o. Ad., sedan beslut blifvit fattat om anslag för jernvägars anläggande, vill taga i öfvervägande frågan om anskaffande af medel dertill. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 35. Nej — 33. Hr Gr. o. Landtnäs härefter först lill bifall och sedermera till afslag å Hr Gripenstedts förslag till tillägg i den nu godkända punkten af Utsk:s förslag framställda propos. besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förnyad propos. lil! bifall å detta förslag framstäldes och, sedan svaren dervid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva öfverrösta! Nej. Pröfningen af återstående delen af förevaride Betänk, upskjöts till eftermiddagens plenum. Anmäldes och lades på bordet: Const.Utskis Mern. JM 50, i anledn. af tre Stånds åtcrremiss af Mern.
Landtm:s åsigt i denna formfråga, så och då Hr Gr. o. Landtm, nu behagat afgifva en sådan, har jag ingenting vidare att tillägga. FIr Printzenskjöld: Efter den förklaring H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täcktes afgifva, är det i sanning obehagligt för mig att uppträda till bestridande af de åsigter, som här söka göra sig gällande. Min uppfattning af frågan är likväl sådan, att jag nödgas fortfara i uttalandet af den mening jag hyser, äfven om densamma skulle hafva den olyckan att slå i strid med den, hvilken Hr Gr. o. Landtm, nedlagt till prot. Jag grundar denna uppfattning på den tydligaste, den renaste Svenska; men ingalunda på någon advocatorisk bevisning, såsom en värd talare förmenat. Denna beskyllning torde återfalla på den värde ledamoten sjelf. Uti voter.propos. står tydligen, att den, som vill till Const.Utsk. såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka hänvisa den anmärkn., att det af Ulsk. framställda förslag är hvarken nyttigt, nödigt eller antagligt voterar ja, och nu har ett öfvervägande antal ja förklarat, att pluraliteten velat till Const.Utsk. såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka hänvisa denna anmärkning. Jag frågar då, huru det vill blifva niöjligt att inlägga någonting annat i denna gemensamma tanka? Det vore ju att rent af upprifva ett en gång fattadt beslut. Gr. Horn: Sedan FI. Ex. FIr Gr. o. Landtm, förklarat sig kunna göra propos. på ett tillägg till den gemensamma tankan, så 566 Den 18 April e. m. liar jag deremot ingenting att anföra, då jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, väl betänkt huru det skall slå tillsammans med ordalydelsen i grundlagen. Hr Cederschjöld: Sedan R. o. Ad. nu genom votering förklarat såsom sin gemensamma tanka, att Const.Utsk:s betänk, vore onödigt, onyttigt och oanlagligt, är det icke utan förvåning, som jag nu finnér, att fråga väckes om antagande af en annan gemensam tanka.
Hvarjemte Herr HofCnnzleren aflemnade Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 29 sistlidne October, angående yrkad befrielse från Rotering för Tynderö Socken i WesterNorrlands Län. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCanzleren, att lill Kongl. Maj:t framföra Ridde 1 — skåpets och Adelns underdåniga vördnad, Den ?.o No ve 111 b e r. 2 35 jemte försäkran , att Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelse skulle med första varda tili handläggning företagne. Sedan HerrHofCanzleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, fortfor Grefve Frölich sålunda: I fortsättning af ett argument, hvars föresatts jag enoncerat, får jag blott med få ord säga, att då Ridderskapets och Adelns närvarande Herrar Ledamöter antagas till omkring 800 Personer, är det lätt fattligt, att, om det blott berodde på en enda Ledamot, att förmå alla Åbörarne att gå ut, vore nyttan af den föreslagne Lagen ingen. Det kunde väl alltid finnas någon, som af en blott ide’ att roa sig, ville se Åbörarne som oftast ramla ut för trapporna. Det argument, som Friherre Boije med en så segrande ton och med så mycken värma använd t emot mig, under förmodan, att jag vore ledd af democratiska principer, förljenar ej vederläggning. Kanske missförstods mitt uttryck, då jag sade, att Engelska Parlamentet ej gifvit främmande personer tillåtelse att inträda, under deras öfverläggningar. Jag bör då förklara, att Engelska Parlamentet tvärtom förbudit all publicitet vid deras sammanträden, men att delta förbud, af aktning för Folkets rätt, aldrig af Parlamentet blifvit satt i verkställighet. Den 20 November. Hvarföre skulle ej äfven vi medgifva denna rätt, så obetydlig i sin tillämpning» alt blott ioo Personer få tillgång till våra sammankomster, dådet sker i enlighet med Lag?
För oss spelade hon ofta » finnopp » - saker, d. v. s. hon satte en lärobok på notställaren och sjöng ofta igenom, med karaktäristiskt ackompanjemang, hela läxor. Så som hon nu låter de små » sångfåglarna vid Djursholms skola » under sång lära sig vokalerna (se: Sjung med oss, mamma! III N:r 1), så sjöng hon i sina seminariekamrater många knaggliga namn, data och fakta. Med omsorg och plikttrohet skötte Alice sina stitdier; på sitt diplom har hon nio laudatur och intet betyg lägre än cum laude. Det var klart, att arbetet vid seminariet ej lämnade henne mycken tid öfrig för musiken. Hon tog dock några lektioner för Ludvig Norman. Från hösten 1883 till på- följande sommar vistades hon i Finland, på Järvikylä egendom i Savolaks. Denna tid anser hon själf ha varit för henne i hög grad väckande och utvecklande både på det musikaliska och flere andra områden. Är 1885 ingick Alice Sandström äktenskap med nuvarande protokollssekreteraren Jalcob Tegnér, en sonson till den store skalden. I fem år ha Tegnérs nu varit bosatta på Djursholm, där de åt sig inredt ett eget hem, Tegnabo. I detta vackra hem, som bär en genomgående prägel af glädje, lycka, harmoni och intelligens, ha de små förtjusande barnvisorna sett dagen. Hur det kom sig, att fru Tegnér började syssla med dem? Jo, hon har två små piltar, nu åtta och sju år gamla, som, när de voro ännu mindre och läste » Barnkammarens bok » och » Ängsblommor », tvingade sin mamma att sjunga de däri befintliga små visorna för dem och själfva alltid ville sjunga med. När då fru T. märkte, att en melodi riktigt väl senierades af gossarna, så skref hon upp den. Rätt som det var, hade hon en hel liten samling färdig. Hon gaf då vika för vänners enträgna uppmaningar att låta de små visorna försöka sin lycka hos en större allmänhet. Till julen 1892 utkom första samlingen af » Sjung med oss, mamma! » beledsagad af ett varmt förord af allas vår vän Lea. Hur den blef mottagen? Jo, med jubel af både föräldrar och barn.
Då luften är uppfylld af baciller, s o m lätt kunna komma i mjölken under o c b efter afkylningen, sker hela förloppet, äfvensom tappningen på kärlen, hvilka levereras förseglade till förbrakarne, med minsta möjliga lufttillträde. Bolaget låter hvarannan dag undersöka den levererade mjölken på teknisk-kemiska byrån för att vara förvissadt om, att mjölken innehåller fö- reskrifven fetthalt. Sålunda hoppas jag, att herrskapet finner, att saken är god o c h förtjänar framgång, det tyckte åtminstone jag, när jag härom dagen var inne på lokalen, o c h därför har j a g velat tala o m den. Teater och musik. Kungl. operan. Sista föreställningen i det gamla operahuset egde rum i måndags. Hela salongen var naturligtvis till sista plats fylld med den elegantaste publik, herrarne mestadels i frack o c h hvit halsduk, damerna likaledes i festdräkt. På hvarje plats å parkett o c h första raden var fästad en törnros med vidhängande band med inskription — en present från den alltid påpasslige blomsterhandlaren Karl Sachs — och notställaren framför direktör Conrad Nordquist, s o m denna afton själf skötte taktpinnen, var omvirad med blommor och lager. På slaget halfåtta anlände konungen, kronprinsen samt prinsarne Carl o c h Eugen med talrik svit. Vid deras inträde reste sig hela publiken och förblef stående, medan folksången spelades. Härefter framträdde premieraktören Emil Hillberg och framsade med klangfull stämma en synnerligen anslående prolog, författad af prof. C. E. Nyblom. Så vidtog den egentliga föreställningen, vid hvilken uppfördes de 4 första akterna af prof. loar Hallströms » Den Bergtagna », i hvilken titelrollen på ett glänsande sätt återgafs af grefvinnan Mathilda Taube, f. Grabow. Den ärade gästen för aftonen hyllades med oräkneliga inropningar samt blommor o c h lager i mängd. En annan gäst, som också fick sin välförtjänta del af hyllningen, var fru Charlotte Strandberg, hvilken för aftonen återtagit sin gamla roll s o m fru Ragnhild.
Jag har haft tillfälle under flera riksdagar erfara, att göromålen kunna afUtskms tjenstemän skötas både skickligt och mindre skickligt och med mindre flit, och jag har varit nödsakad se, att den mindre flitige och oskicklige erhållit lika arfvode med den skicklige och oförtrutne. Jag vill icke understödja detta oskick, och jag anser cancellibetjeningen kunna vara säker att den vederfares rättvisa, då det är öfverlemnadt till Landtm, och Talmännen att jemte StatsUtsk. bestämma den summa, som vid riksdagens slut bör såsom vedergällning dem tillkomma. De af StatsUtsk. föreslagna förskotten anser jag fullkomligt tillräckliga att ligga till grund, tills denna vedergällning vid riksdagens slut kan dem tilldelas; och jag är öfvertygad, att om Utsk:ns tjenstemän med skicklighet och drift, så att intet uppehåll genom deras förvållande uppkommer, fullgöra sina åligganden, skall det blifva en kär omsorg för Landtm, och Talmännen äfvensom för StatsUtsk. att förskaffa dem den vedergällning, hvaraf de göra sig förtjenta. Jag anhåller om proposition till bifall å StatsUtsk:s betänk. Frih. Boye, Ludv.: Då jag erinrar mig, att vid alla de riksdagar, som följt efter regementsförändringen, d. ä. under all den tid, som dessa former varit gällande, ett annat förhållande, så vidt mig veterligt är, ägt rum med cancelliaflöningen än det, som vid denna riksdag föreslås; och då jag härtill lägger, att Heder v. BondeSt. redan yttrat sig på annat sätt, anser jag grundlagens helgd icke vara öfverträdd derigenom, att jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om proposition till bifall å BondeSt:s inbjudning, så mycket hellre, som den distinction, hvilken den siste värde talaren gjort i afseende på skicklighet och oskicklighet, lärer, då den återstående tredjedelen skall utdelas, få allt det afseende, den förtjenar. Det är icke att förmoda, att något Utsk:s ordförande skall föreslå samma belöning för den icke skicklige som för den skicklige, och jag har fullt förtroende till StatsUtsk., att det skall hafva samma omsorg.
Stir att de godkänna förslaget om dessa stambanor, så blifver deraf en naturlig följd att medel till deras utförande skola beviljas. I fortsättningen af ingressen heter det: »hvilka (nemi. stambanorna) således böra genom Statens försorg och på allmän bekostnad anläggas och fullbordas.» Ja, såvida E. Stir antaga förslaget om stambanorna, så skola dessa på allmän bekostnad anläggas, men om E. Stir icke antaga detta förslag, hvilket sker om 2 Stånd besluta att de icke vilja hafva dessa stambanor, så har frågan derom, enl. min oförgripliga mening, förfallit. Jag förnyar derföre min anhållan till Hr Gr. o. Landtm, om propos. Den 12 Juni e. m. 217 å afslag till alla momme, utom det Ode, i afseende hvarå särskild propos. sedermera torde böra framställas. Frih. Sprengtporten: Jag måste hafva blifvit missförstådd af Gr. Frölich, enär jag icke yttrat något annat, än att jag instämde med Frih. Haab deri, att denna punkt borde läggas till handlingarne, enär K. o. Ad. redan beslutat till hvilka bansträckningar Ståndet ville lemna anslag. Sedermera tilläde jag blott, att jag icke ansåg mig böra inleda någon discussion öfver Hr Cederschiölds framställning, eniir den fråga han deri afhandlat icke, i min tanke, nu borde blifva föremål för öfverläggning, utan först sedan StatsUtsk. inkommit med sitt sammanjemkningsförslag. Frih. Alströmer: Det kan väl icke vara Gr. Sparres mening att framtvinga ett beslut ang:de denna punkt, sedan Ii. o. Ad. nyss beslutat att icke antaga något system för Statens jernvägsbvggnader samt Hr Gr. sjelf afgifvit det förslag till beslut, genom hvars antagande frågan ang:de vestra stambanans dragande söder eller norr om Mälaren lemnades oafgjord. Jag känner ganska väl ordalydelsen af R. o. Adrns på Gr. Sparres förslag grundade beslut, men då R. o. Ad. onekligen beslutat, att vestra stambanan skulle fortsättas till Orebro i den riktning K.
Län belägne sä kallade Frisocknars, Kihls, Hofstads och Axbergs wägnar, yrkas befrielse fran de utssylder och onera til Dylta Swafwelbruk, jenne det twäug och den instränkning uti en fri ägande och clispoznions-rätt öfwer sina Hemmans-Skogar, som de nu stola wara underkastade, emot erläggande af en witz afgift til Kongl. Mastt och Kronan. Hwarom de öfrige resxeLivs Standen stulle genom Utdrag af 1'rvcocollet wälinge» underrättas, dir su^ra. Utdrag af krotocollet, hället i Högloft. Ridderstapets och Adelns plenum den 22 Mars iZio. S. DFöretogs a nyo Lag-Utstottets den 8:de dennes pä bordet lagda Betänkande, angäende föreslaget stadgande af nägon Författning eller Lag, som förestrefwe, huru Jnnewänare i ett af fiende anfallit Land i allmänhet borde förhälla sig m. m.; och blef delta Betänkande, i anledning af gjorde Anmärkningar, til Lag-Utstottel ätrrförwisadk. 8UP7L. Ut - 940 Den 2Z Mars. Utdrag af krotocollet, hållet i Högloft. Ridderffapets och Adelns plenum den 22 Mars iZio. S. D. Ester gjord erinran, at widdén ?ro. jeQeracls och de öfrige re5peÄive Stånden genom krotocollZ-Utdrag af den 14 dennes meddeldte nya reäaLlion afAnswarighets-Lagen för Lanco-Fullmägtige, uti 8:de §. kommit ar af förseende inflyta orden: genom fluten votering, hwilken händelse, nemligen af fluten votering icke får, emot det tydliga stadgandet i 66 §.
Landskrona stad vore myek. t betungad af dervarande Gar nizons-församIings fatt i y e s midei ball, helst, utom den personal, som tillhör den egentliga Garnizonen, del, som ännu återstod efter 6 Compagnier af Konungens f. d. Eget värf vade Regemente, hvilka i Landskrona varit förlagde, i betydlig mO'i ökade det behof uti ifrågavarande afseende, som under amira omständigheter kunnat beräknas, samt alt, änskönt till understöd för Garnizonsförsa ml ingens fattige blifvit af Kongl. Majit i Nåder anordnade 4°° R:dr, att under loppet af 5 år utgå med tillsammans 2,000 R:dr B:co, detta årliga bidrag likväl, i sig sjelft otillräckligt, blefve det ännu mera, om, efter nämnde lids förlopp, detsamma skulle alldeles upphöra, på grund hvaraf motionären äskat, att, intilldess Staten kan öfvertaga vården i sin helhet öfver Gurnizonernes fattige, ett fortfarande årligt anslag af /joo R:dr B:co mätte af Rikets Ständer beviljas till understöd för de fattige inom Landskrona .Garnizrons-föi samling , dem hvarken församlingen kan eller staden har laglig förbindelse att underhålla. Utskottet bar till en början, i anledning af desse motioner, ansett sig böra lästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, sedan Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, uti Utlåtande N:o 31, afgifvit förslag lill Stadga om Fattigvården i Riket, enligt hvilket förslag, uti a3dje §.
Skulle UtrikesMinistern för hvarje not, som innehåller äfven den mest obetydliga föreskrift, låta föra prot., blefve det ganska, om ej alldeles omöjligt och onödigt, betungande för såväl Konungen 390 Den IS Juli. sorn de andre. I detta fall, — i en fråga, der Konungens åtgärder särskildt föranledt uttrycken af R. St:rs tacksamhet och der Const.Utsk. med loford utmärkt de fattade besluten är att iakttaga, att sommaren 1853 utvecklingen af den Orientaliska frågan väl emellan Ryssland och de bägge stora Vestmakterna vackt misshälligheter, som kunde gifva anledn. till fiendtligheter, misshälligheter, som, på hösten alltmera utvecklade, medförde sannolikheten, nästan vissheten af fredsbrott dem emellan, men att dock sådant ej under loppet af år 1853 inträffade. De underhandlingar, som derunder med Danmark egde rum om sättet att bibehålla den ställning de Skandinaviska Rikena redan innehade, derigenom att den Orientaliska frågan ej direkte rörde dem, samt hvilka åtgärder eller förklaranden i anledn. deraf vore lämpliga att fatta och samtidigt uttrycka, innefattade visserligen förslag härom och notvexlingar, så väl som muntliga meddelanden, men de föranledde ej, innan d. 14 Dec. 1853, då prot. inför Konungen hölls, något formligt beslut, hvarken i hufvudfrågan med dess åtskilliga detaljer, ej eller i fråga om tiden för beslutets delgifvande åt Europas öfrige makter, hvarmed ej borde dröjas länge efter det beslutet blifvit fattadt. An märka. i denna del synes med allt skäl kunnat uteblifva. Af anledmr, redan förut antydde, anser jag mig ej böra ingå i en mera speciel granskning af öfrige anmärkte punkter. Det må dock slutligen tillåtas mig yttra, att jag ej kan finna ordalydelsen eller andemeningen af 107:de §:n Reg:sF:n hafva bordt gifva nuv:de Const.Utsk., lika litet som Utskotten under många föreg:de Riksdagar, anledn. att för användandet af denna g åberopa särskilda fall och ärender, som varit af StatsRådet handlagde.
Vid kavalleriet: 1 afseende å löneförmåner har chefen för värfvadt kavalleri-regemente, hvilket lill styrkan öfverstiger indeld kavalleri-corps, men understiger indelt kavalleri-regemente, enligt kommitterades organi - 80 sationsförslag för kavalleriet blifvit, i öfverensstämmelse härmed, ställd emellan Chefen för indelt kavalleri-regemente och corps; och beträffande andre Löjtnanter och Underlöjtnanter, hvilkas rationsersättningsoch stallhyremedel nu utgöra 740 Rdr, har ”kavalleri-tillägg, hästoch furagemedél” uppförts till det jemna beloppet af 800 Rdr, eller något mer än tor deras vederlikar af indelda kavalleriet blifvit föreslaget. Emedan aflöningen för de nuvarande begge Pistolsmederne vid Husarregementet Konung Carl XV, af hvilka den ene är föreslagen att utbytas mot Sadelmakare, finnes särskildt anvisad å statsanslaget för försvarsverket i allmänhet, eller arméens materiel, men densamma lämpligen bör utgå från regementets löneanslag, hemställa kommitterade att berörda aflöning måtte från det förra till det senare anslaget öfverföras; och har, under förutsättning häraf, ifrågavarande löntagare blifvit uppförde i det för regementet nu afgifna löneförslag. Vid artilleriet. 1 betraktande af de särkilda tjenstebefattningarnes vigt föreslås att, med indragning af nu utgående arvoden, Fälttygmästaren uppföres såsom öfverste på den för hela artilleriet afsedda nya stat, ehuru med något mindre lön än den för öfverste, regementschef, bestämda, samt att Chefen för artilleristaben likaledes upptages å artilleriets stat såsom öfverstelöjtnant med de uti öfverstelöjtnantsgraden afsedda förmåner. Att kommitterade, i olikhet med hvad som skett vid öfriga regementen, uppfört i staten särskilda, redan nu anvisade arvoden, åt gymnastikoffieerarne, grundar sig på den upplysning, kommitterade inhemtat om svårigheten att utan särskild aflöning erhålla personer, fullt lämplige till dessa befattningar vid artilleriet, i följd af detta vapens egenartade organisation.