Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äro de åsigter, hvilka af mig blifvit i detta ämne framställda, liemtade från andra författare, så är det ju dessas och ej min auctoritet, som hör jemn föras roed Lagcommi licens. Men sådana motsägelser äro ganska vanliga hos Hr Dalman. Jag får vidare erinra, att jag icke ledsnade någon bestämd definition på laga domstol. Jag sade, att dessa ord innefattade ett techniskt, icke något allmänt juridiskt begrepp. Hr Dalman har äfven mot mig erinrat, att sjelfva bevisningen ligger i skriften. Detta är ganska sannt, då mait endast talar tom tryckfrihetsmål; men jag yttrade mig olli juryinrättningen i allmänhet, och således förfaller denna anmärkning, sävidt den afser utsträckning af juryns domsrätt till andra an förenämnda mål. Hr Dalman har dessutom i afseende på brottets -qualification yttrat, att domaren kunde misstaga sig fika sä väl som åklagaren. Härvid får jag erinra, dels alt åklagaren vanligen icke är så lagkunnig som domaren, hvilken är vart att tillämpa lagen och af hvilken man fordrar större lagkunskap, dels ock att, om underdomaren skulle misstaga sig, rättelse kan erhållas uti en högre instans. Hr Dalman yttrade vidare, att det|[är svårt att förvandla en subjektiv öfvertygelse till objectiv. Jag medgifver det, men Iroltillika, alt det är lättare för domaren än för jurymannen, enär det hörer till dell förres yrke att tillämpa lagen, öch hart således vant sig att för särskilda fall följa gifna principer och, der dessa saknas, construerar sådana enligt lagens allmänna grunder och analogi samt sålunda i hvarje fall följer objectiva grunder, då deremot af jurymannen, sorn ofta för första eller andra gången beträder domarebanan, icke kan fordras att så noga hafva öfvertiinkt sitt kall, och hvilken sednare derföre mera följer sitt hjertås tillfälliga röst, än i5 H, tö Den 17 O c t o ber e. 111. domaren, sorn ledan för sig äger allmängiltiga grunder till sitt rättesnöre.
Jag undgär att upplösa fragcm och ingä t pröfning deraf; men jag beklagar endast i förbigående att icke rättwisans fordringar kunna här möta billighetens önskningar, och jag har framställt denna sräga endast dels för att bestämma hwor jag tror gränsen böra utmärkas emellan Statens kraf och Enskiidtes rättigheter, dels ock att wisa huru, dä Gruiwcns ödeläggande i alla fall genom äterkallander lill Staten as oförsigtigt meddelte uppoffringar, som allena gjort GrufwanS bearbetande möjligt, nu kommer att medföra en inkomst ät Staten cf det som hittills längre utgjort en laglig behällning för Enskildte, det Slören ock Den lo Januarii 499 bör anse för en lycklig tillfridsställelse akt icke ägg skäl eller anledning, att öka denne sina idoge Medborgare tillfälligt lidna förlust med en m>, igenom skattläggning a den Jord som genom Donation bllfwit samma Medborgares Egendom Med Ukssotteks afdelning finner jig: 4:0 Att den Stadsoch Grus-Jorden 3Mjande Skog bör refwas, emellan Inttessenterne proportionaliter delas; men tror att odlinge r bör ankomma pä Jordägarenasegil godlfi mande liksom det otrvrfwelaktigl n»d alla andra Egendomar blir ägarens vgwalda rätt. 5 0 Alt sä länge som Silfwer« G-ufwan af Bergslaget arbetas och Kronan derföre ätnjuter den utsatta Räntan, stola de Bergslaget anst^gne Recognitions Allmänningar med samma rätt och friheter som hittills as Bergslaget begagnas i anseende till den alla ädlare Werk förunke frihet för Recognikions-afgift, men akt derest Grufman helt och hällit nedlägges, stola desse Allmänningar lill Hemmantal indelas och till Skatteköp upplälas.
genom intrycket af ctt i sin fulla kraft afinitet lif ocli gcnoiii den pietet och kärlek till den clö&lt;le, som iittalade sig i hela deii vackm anordningen. E n af vara föniiiniste niSlare, Eilif Peterseii, har byggt sig en vacker atelier, ett rigtigt konstens tempel; - der har han nyligen utstält, till förni81i för konstniirernas understödsfond (hvanned det Iiir iiträttas mycket godt), sitt arbete under vintern, en altartafla till Kristiansands domkyrka, soni föreställer Kristus med Iiirjmiganie i Einaiis. PS allm8nhcten gjorde Kristi gestalt mest intryck; man fann, att milareii hade fStt fram det egendomligt gripande, niistnii öf \ wjordiska hos ilen. som var oppstSnden fran de döda och strax ater skulle bliha osynlig; för konstförstSndige hade den enkla, storslagna totalverkan af konipositionen mesta viirclet. Detta iir, s h i d t man vet, den tredje altartafla Eilif I ' etersen milat; de tväiine första i r o i Kristiania kyrkor, ilen ena. Kristus i krubban, anses af iiiSnga för Petersens biista arIiete; visst iir, att fdrgverkningen iir utomrirdentligt slaende. - Eilif Petersen iir den ende af vara konstnärer, som inliter sig p i sidana rpoetisku iiinneii. Werenskjölil, Krogh och Heyerdahl ha nppriittat en mSlarskola h3r i vinter: med ett ord. konstnärerna böria att bli I~ofasta hRr licniina. Det fins mSnga, som klaga öfver, ' att ej afven diktnrne blifva det; man får ibland höra utbrott af otilighet öfver att Björnsoii och Lie iiro i ' Paris, Ibsen i Rom eller Tyskland.
Panco för dem hwardera faststä ias, äfwen som i lika mätto twä af Stä'dets WaktbttgVnte, Stenberg och l->unc!berg af Ständer förklarats berättigade titt åtnjutande af 8 6. förhöjning för dem hwardera i int förcflagne dag-tractamentet, fä att de komma att hwardera dageligen undfä Z2 si. Banco. I allt öfrigt bsef Stat-»Utskottets förra utlätands med den ändring sokn i det sednare till förmän för de hos Ständet under denna Riksdag tjenstgörande Cxtra-Ordinarie Cantzlister blifwit gjord sä ival i afseende pä arfwödens belopp, som sättet för deras utbetalning, af Bonde-Ständet gilladt och grdkändt; och skulle om detta Beslut de Respective Med-Ständen genom Brotocolls-Utdrag wörds samt och »vänligen underrättas, suxrs. Lx krotoeollo. ^rsll. IVLIikka. Utdrag af Protokollet stället stos Donde-Ständct den 29 Zanuarii rzro. SDBonde-Ständet gillade Allmänna Beswärs-ech Deconomie-Utstotteks i Protocolls-Utdrag den 8 innewarande mänad mcddelte Betänkande öfwer ätstitti e frän Wälost. Borgare-Ständct remitterade Memorialer angäens de dels förökande dels och afffaffande eller instränkn ng i antalet af sä »väl cnffildte sorn de sä kallade Frimarknaderne saint en del Marknaders flottning till andra srter och termier. Härom ffulle de öfrige Respective Stänken genom Protocolls-Utdrag wördsamt och wänligen underrättas. Ilt supis. ^ S. D.
Posse uppgifven anledning till anmärkning emot Hans Excellens StatsMinistern för Utrikes Ärendernn, Herr Grefve L. von Engeström, fann Ridderskapet och Adeln nödigt gifva ConstitutionsUtskottet tillkänna Ridderska - 4^4 Prof, Utdr. d. 11 Julii 1823. pets och Adelns önskan, det Utskottet mätte till Rodderska pet och Adeln inkomma, med närmare upplysning om innehållet af Grefve Fosses till Utskottet ingifne Memorial, hvaruti åfvanberörde anledning till anmärkning innefattas. S. D. f. m Sedan hos Högl. Ridderskapet och Adelns Motion blifvit väckt derom, att Riksens Ständer måtte uti underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj t framställa nedannämnde underd. önskningar. 1:0 Att Kongl. Majit täcktes i Nåder tillsätta Ordinarie Stat.^Secreterarne och JustitiasCanceller, samt låta dem med Fullmagter förses. 2 o Att Kongl. Maj:ts Rådgifvare, enär Omständigheterne pakalla åtgärder emot Utgifvare af Tidningar, i deras tillstyrkanden måtte vara toleranta. 5:0 Att de i deras tillstyrkanden sorgfälligt måtte respectera gränsen, som Lagstiftningen uppdragit emellan Domaremagten och den administrativa. 4 0 Att de i deras tillstyrkanden af utgifter till allmänna behof, måtte iagttaga den nogaste hushållning med Statens medel, Fröt. Utdr. d. 11 Julii 1823.
Utskottet har väl flera gånger upprepat den sats, att, om vestra stambanan droges söder om Mälaren, så kunde de nordligt belägna orterna erhålla ett bättre utbildadt och för deras behof lämpadt kommunikationssystem, men för mig har det varit omöjligt att finna någon bevisning anförd för detta påstående. Ett efter landets - Bil. lill Stats-Ulskollels Utlåtande JW 62, 25 dels natur och befolkningens näringsförhållanden lämpadt jernvägsnät för orterna norr om Mälaren mäste alllid afse en slatnled genom den fruktbara slätten, med ulgreningar åt bergslagerna, och denna anläggningsplan lagger icke det ringaste hinder i vägen för att, om man vill, draga en annan stamled derifrån genom det inre landet mot Dalarne och Gefle-Dala-banan. Att rikets medlersta och öster om Wettern belägna delar mäste hafva sin jernväg, som öppnar för dem en lättad förbindelse å ena sidan med de norra och vestra provinserna, å andra sidan med Småland och Skåne, är, efter min tanke, grundadt så väl i landets naturliga beskaffenhet sora i orternas betydenhet, välmåga och industri. Men hvad jag icke förmår inse, är alt dessa förhållanden skulle höra föranleda alskärandet af en bland de mest gagnande trafikleder i riket, för att i stället föra denna i en onaturlig riktning genom bergstrakter, der den icke möter ett förhandenvarande behof, och der på den sträckning, jernbanan blifvit föreslagen alt följa, på hela mils sträckning knapt någon menniskoboning finnes. Om man framdrager stamleden emellan Slockholm och Göteborg genom Södermanland, så Olifver den 5V> mil kortare, säger Utskottet. Men utom hvad som redan blifvit anförd t om rakaste vägen för jernbanor — hvarföre söker man en kortare väg, om icke för alt vinna besparing i anläggningskostnad oell besparing i lid? Ingendera delen har visats kunna inträffa i närvarande fall. Deri tillökning i anläggningskostnad, som uppkommer genom vägens sträckande söder om Mälaren, beräknas af Jernvägs-kommittén till 1,407,225 R:dr Riksmynt.
De till @tatö*Gomorct infli)tanDc 53croil!nipgémeDcl, nemligen: ^ulbafgiftcn, btoilfcn efter farflfilD Vs or* fattning femmer att utgå, Galu*2lccifen af Dufcté ©taber, ^iofhneDlen, ©tämplaDe ^3apperé*afgiften ed) 53ränroiné*bränningömeDlcn, för utgö* ranDet af Den allmänna 53en>illningen, öfnmenéfemmit om följanDe flaDganDeti: Ut t. i ^erfonhej §. l. Grlägget? af alla inom ©rcerigeö Svife t n antalölängD (fattjfrifne perfoner, utan affeenDe på flonD elier förmögenhet. ?lf Ijmnie manéperfon, från ed; meD fpllta 18 till od) mcD fpliDa 60 ar — 12 jf. 53:co. 21 f f)VDAije qroinna, från od) meD fplIDa 18 till och meD fpllDa 60 år . — 6 I?- // 3 ©enna afgift fortfar att årligen utgå, åfnxn efter fpHöa 60 år, af alla Deni, fotrilfa utaf tjenff eller rördfe, eller genom unPantagsbeting roiD af(;anD* lingar om öfroerlåtdfe af egeuDetn, cga 100 DuféDalerö årlig infom|l, äfroen» font af Dem, fjroilfa efter 2;Dra 21rt. utgöra ©ero:llning för fall cgenDom af öfrocr 200 9e:Drö roärDe. ii. Sffftfft af 2mt, ©getiöom ocf) iK&rclfe, tu. tit.
Låtoni oss derföre icke vilja in« skränka Tryckfriheten, blott för att söka sätta en eller annan enskilt person i mera säkerhet för dess missbruk; likasom man val ej får förbjuda allt begagnande af eld, för alt fö-^ rekoinma eldsvådor, hvarigenom en mängd menniskor årligen kunna förlora ej allenast sin egendom, utan till och med lifvet, Sedan jag nu sökt göra reda , hvarföre jag med min röst icke kan understödja Motionairens förslag, vill jag korrtligen bjuda till att försvara vår nn varande egentliga Tryckfrihets-Lag emot de väsendtligaste anmärkningar, han härvid gjort. 20 Bil. lill Constlt. Utsi. Memorial Sålunda klandrar Motionairen, pag. «^c), först: att Nämnden nyskapas får hvarje tillfälle. — Men just häruti ligger ett slags garanti mot corruption , och dessutom vinnes derigenom den väsendtliga fördelen , att för hvarje tillfälle erhålla en Jury, som är, i afseende på kunskaper, lämpad efter den sak, som skall afdömas. För öfrigt tillfredsstäl* fes derigenom bäst den urganda fordran, att anklagade bora fd domas af sina likar. — Motionairens på samma ställe iuflutna an-* märkning, om Juryns parti-artade samman: sättning, synes förlora egenskapen af klander , när man besinnar: att en skrift endast blir brottslig genom det intryck, den gör på allmänna opinionen; att man genom Juryinrättningen endast sÖkt en möjlighet, att få sllmännna opinionen uttalad; att Jurymännen följaktligen böra vara Representanter af de olika meningar, genom hvilkas inbördes strider opinionen omsider skall stadga sig, och slutligen att Juryn således knappt kunnat på bättre satt organiseras, än just så, som vår Tryckfrihets Förordning föreskrifver. FTvad Motionairen, pag. 40, dernäst säger derom, att Jury icke tillkommer förr, än efter målets fulländade undersökning, kan visserligen i första ögonblicket tyckas vara mera grundadt. Men så länge rättegången hos oss endast består i skriftvexling Biltili Constil. Uisk',$ Memorial N:o 51, al gar, synes Juryns närvaro ifrån början vara mindre nödig.
Ledamöter framställas, hvaremot de Ledamöter i öfrigt, hvilka yttrat sig rörande detta förslag, detsamma underslödt; och får ('(sköttel, som anser sig hafva, uti dess redan afgifne Utlåtande, tillfyllest utvecklat skälen till detta förslag, åberopa nämnde sitt Utlåtande, med blott det föreslagne tillägg, att på samma grunder må tillämpas enahanda föreskrift om nådårs och liggetids-besparingar samt befrielse från fullmagtslösen, i afseende på de Ledamöter af Stats-Rådet, som under loppet af innevarande år r84<> blifvit elier blifva dertill utnämnde, 5:o I afseende på den föreslagna lönen för en ny Ledamot i Högsta Domstolen, har den anmärkning blifvit väckt, att, då, i stället för JusliliaeS|ats-lVJ[inistern, som, i kraft af sitt Embete, varit Ordförande i Högsta Domstolen, en Ordförande blefve af nöden, den nja lönen borde bestämmas högre, än hvad nu finnes för Ledamöterne derstädes uppfördt, eller till Booo R:dr; men, enär, enligt Grundlagen, ingen serskild Ordförande för Högsta Domstolen finnes bestämd, hvaraf foijer, att der, likasom uti Rikets öfrige Embetsverk och Domstolar, den Äldste närvarande Ledamoten, kommer, vid hvarje serskildt tillfälle, att föra ordet, har Utskottet ej kunnat fästa något afseende på förslaget om högre lön för en ny Ledamot i Högsta Domstolen, 6:0
Vid betraktande af allt detta, och enär Kamereraren Wallmo eger en talrik famille att försörja, hafva Herrar Banco-Fullmägtige, ehuru betänkligt de i allmänhet funnit alt, vid frågor sådana som denna, fästa afseende på Individuers mer eller mindre fördelaktiga oeconom iska ställning, dock ansett sig böra, såsom en billig gärd åt den mera utmärkta personliga förtjensten, till Utskottet hemställa, 0111 icke Kamereraren Wallmo personett, från och med innevarande år 1829, och så lunge han vid Befattningen, såsom Banco-Ombud med dfen år i8a3 bestämde Lön, bibehålles, kunde få åtnjuta en extra Löne-förhöjning eller Gratification af 187 R;dr 24 sk, B :co, eller samma belopp, sorn Baneo-Oinbudet i Malmö eger, till följe af högre Tjenstegrad inom Banken, att, mera än han, i årlig Löne-inkomst påräkna; samt huruvida icke, efter enahanda grund , ersättning äfven för den förflutna tiden med tillhopa R:dr 919: 27 B:co, jemlikt en vidfogad jemförelse-uppgift, finge blifva Kamereraren Wallmo af Götheborgs Låne-Contoirs Expence-Räkning tillagd. Banco-Utskottets Memorial N.o 38. 9 Pröfningen af den fråga, huruvida någon Löne-förhöjning för kommande tiden må tillstyrkas för Bankens Ombud vid LåneContoiret i Götheborg, har Banco-Utskottet funnit lämpligast uppskjuta till dess, genom Rikets Ständers förordnanden om Låne-Contoirens rörelse och befattning, göromålens mängd och beskaffenhet blifvit bestämda.
Det vore derföre icke orättvist, att endast ena hälften af pensionen utginge till den ännu tjenande, under det att den andra delen besparades kassan och användes för deras bergning, hvilkas försvagade krafter icke medgåfve dem att längre tjena det allmänna. Likaledes skulle en fördel kunna beredas kassan derigenom, att minskning skedde i de högst aflönade och i sammanhang dermed högst pensionerade tjensternas antal, i afseende hvarpå motionären anmärkt, att Sverige vid 1855 års slut egde 5 å stat i tjenst varande och 5 pensionerade Amiraler. Motionären, som derjemte till Utskottet aflemnat åtskilliga beräkningar i afseende på behofvet af anslag för den Amiralitets-krigsmans-kassan åliggande pensionering, har, på grund af hvad han sålunda antydt och upplyst, hemställt, det Rikets Ständer måtte anvisa ett förslags-anslag af högst 40,000 Ridr R:mt, för att i mån af behof användas till förbättring af pensionerna för gemenskapen vid Kongl. Maj:ts Flotta, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ofvananförda grunder, och att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdandet af de reglementariska föreskrifter, som med afseende härå kunna vara af hehofvet påkallade. Ehuru denna motion, genom den utredning af förhållandena med pensioneringen vid Kongl. Majits Flotta, densamma innehåller, lemnar åtskilliga upplysningar till ledning för frågans bedömande, torde dock i detta ärende något hufvudsakligt beslut icke böra af Rikets Ständer fattas, eller anslag för ändamålet beviljas, innan en i vederbörlig ordning verkställd reglering af pensioneringen föregått.
Jag tror också, alt man ej misstager sig, då man säger, att det är just för de delar, hvaruti den K. Föitattmn utsträckt näringsfriheten, som denna Förfaltn. vunnit bifall hos nationen, hvilket jag anser och tror de flesta med mig skola anse den hafva gjort. I fråga om sjelfva mästerskapet, så nekar jag ingalunda, alt de gamla skråförfattningarne kunnat vara af stort värde för sin tid, och jag behöfver icke genomgå de historiska skälen derför; men de förhållanden, under hvilka dessa skråförfattningar upstått, hafva så småningom gått bort och gifvit rum åt helt andra. För närvar:de anser jag således, att mästerskap tjenar till ingenting. Det är efter min lanke eli fullkomligt oriktigt antagande, om man tror, att numera någon bland allmänheten, vid sitt förtroende till handtverkaren, rättar sig efter om denne aflagt mäslarprof eller icke, och hvad den af en vård talare omnämnde skylten beträffar, tror jag icke att någon, minst en puckelryggig person, som behöfver en skicklig arbetare för att få sina kläder tillskurna, går blott efter en skylt, för att få arbetet verkstäldt. Han underrättar sig säkert förut, huruvida den eller den Skräddaren, sora han ämnar anmoda, förmår att så föra saxen, att han kan klippa rocken efter hans puckel, och icke går han blott efter en skylt, som han ser på gatan. Skulle han det göra, måste del erkännas, att han är en oförståndig man, ty då det ingalunda kan blifva svårt att af sina bekanta få veta 376 Len 27 September e. m. hvem sorn med skäl har deras förtroende, vore det mera än enfaldigt, alt rätta sig blott efter en skyll. De anraärkmr, sorn Frih. Rehbinder framställt, äro af samma slag, sora de lösliga skäl, hvilka mången gång blifvit åberopade lill förmån för restriktioner; men ingen har fästat upmärksamhet på de skriflvexlingar, som föregått i detta ärende, innan del inkommit till R. St.
Ryska flottans styrka i Englands ministeriella tidning, Glohe, till 29 skepp, hvaraf 19 tjenstbara, 18 fregatter, hvaraf 4 tjenstbara, 8 tjenstbara korvetter och briggar, 15 smärre fartyg och 21 hjulångfartyg. Tre skepp och två Den 28 Januari e. m. 215 fregatler voro under byggnad, till hvilka maschiner voro beställda i England, ehuru de, till följd af kriget blefvo konfiskerade. Bemanningen var delad i irenne divisioner, hvarje division bestående af 8,400 matroser och 4,000 mariner. Hr Grin upgifver vidare kostnaden för Ryska flottan år 1848 till 57,750,000 R:dr Rint, samt den i och för samma flotta sysselsatta personal till 69,348 personer. När man känner bedrägerierna och försnillningarne vid Ryska förvaltningen, vanvärden om Ryska materielen, äfvensom att Ryssland har sitt folk hela året om i ständig sold, så kan man med skäl förundra sig öfver, alt Ryssland för 57,750,000 R:dr kan hålla 36 skepp och motsvarande antal mindre fartyg, samt omkring 70,000 man. Den ena eller andra upgiften måste vara falsk. Gr. Anckarsvärd säger om 1789 års flotta i Sverige, att den till en stor del var en produkt af Engelska subsidier, och att med denna betydliga flotta dock ingenting uträttades, Det är en sanning, att Gustaf lilis flotta var till en del en produkt af dels Engelska, dels Fransyska subsidier; men denna flotta var bemannad med otillräckliga och vid sjön ovana besättningar. På densamma voro nemi. kommenderade Konungens Eget värfvade regemente, Sprengtportens, Calmare, Smålands och Östgöta regementen. Den var ej så försedd med till sjukvård, munnoch krigsförråd, som vederborde; den uträttade också visserligen ej hvad man hade kunnat vänta af densamma: men den höll dock stånd emot Ryska flottan, på hvars dåliga beskaffenhet det s. k. Wiborgska gatloppet, genom hvilket Svenska flottan helt och hållet hade bordt ne dergöras utgör ett talande bevis.
Jag förnyar mitt ylt - Bea 2a Augusti f. m. a53 rande, att jas i allo instämmer med Hr von Troils framställning, deri han, efter mitt förmenande, vidrört hufvudmomenterna och dragit upp rätta gränslinie!! emellan Statens pligt att inträda i denna lagstiftning, och rättigheten för individer alt såsom näringsidkare sölja för inrättningens bestånd, sedan Stalsmakterne, enl. hvad lagstiftningen bjuder, tagit under sin skyldighet alt tillse, det lagen fullgöres hvad angår så val halten som vår den af de documentcr, som ligga till grund för den enskildes säkerhet och trygghet mot förlust på dessa creditanstalter. Äfven jag hegar återremiss, synneriigast på de skäl Hr von Troil anfört. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag anhåller att få instämma med Hr von Troil och Hr Lefren. Likväl är det en omständighet, hvaruti jag icke instämmer med den sednare, nemi. den, att föreskriften uti 12 §:n ang:de längsta utlåningstiden icke skulle behöfva stå uti allm. banklagen. Om dessa utlåningar ställas på så lång lid, att det blir ett slags uträkning att begagna dessa lån för egendomshandel, särdeles bland allmogen och att begagna dem genom omsättningar såsom stående lån; så komma de att göra mycken skada. Under den korta tid jag var tillförordnad landshöfding, bade jag tillfälle att se, huru lån från Smålands privatbank på summor under 3oo rtdr, allt mer och mer blefvo föremål för lagsökningar hos allmogen. Vådan deraf för allmogens sjelfständighet är lätt att inse, enär hon nästan aldrig är försedd med penningar för liqvid på utsatt dag. I io:de §:n heter det: ”Berest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållandet emellan bankens tillgångar samt beloppet af dess creditsedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligger det banken att inskränka sin utlåningsrörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet.” Men om banken underlåter det, hvem vakar öfver skyldighetens fullgörande i detta fall?
Ständer måga kunna erfara huru beskaffade dispositioner sorn skedt i främmande myntsort, för året, inom hvarje Hufvudtitel , och verkan deraf till effectivt ökad kostnad i Svenska Bancosedlar, bör det belopp som Räntekammarens Hamburger Banco räkning påförer hvarje HufvudTitel, såsöm dess utgift i Hamburger Banco, under loppet af året, uti Titelns Memorialbok, efter denties afskaf, serskildt införas, förvandlas både i Debet och Credit, efter årets medelcours, på samma sätt som Tullverkets Hufvudbok beräknar gin veXel-intrad för året: och enär nu ut giften för den dag den ägt rum, blott finnes gr?verad al pari eller med 48 sk., så kommer skillnaden efter, för hela årets dispositioner, så att exempelvis: om på extra utgifterne äro disponerade fulla beloppet 100,000 R;dr; raen deraf utgjorts 30,000 R;dr i vex-; ben 4 April f tili 47 Ur al parl, och medelcoursen för året vore 112 siw, så graveras Titeln inom columu med en efteriöring af 64 skilling på hvarje af desse 30,000 R;dr eller 40,000 R:dr utöfver sjelfva anslaget* ”Enär hvarje Titel sålunda får sin graVatioa, vexelförsäljningsmedlen, råsom ofvan i underdånighet anföres, redovisas under Titel, Tulluppbörd, och vexelbehållningen vid årets slut står till dispotiton, för att dermed, efter enahanda ordning det följande året förfarasj så rubbas på intet sätt den nu gällande enkla och rediga uppbördsmanna redovisningen för véxlar; men Riksens Ständers afsigt vinnes dock, dels att rätta Tullintraden blir känd, dels att hvarje Titels verkliga gravation i Svenskt mynt blifver i Räkenskapen synlig. Och om Edet Kongl. Maj:t i Nåder täekes gilla hvad Comittérade nu härutinnan i underdånighet tillstyrkt, torde sådant äfven få StatsContoiret till efterrättelse meddelas.