Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har classificerat de stadganden, ifrågavarande förslag in - D e n 8 Mars f. m. nehålier, och sökt visa, att endast Bankens rättigheter och skyldigheter mot enskilda personer och dessas rättigheter och skyldigheter sins emellan kunde tillhöra Högsta Domstolens granskning; hvaremot jag ansåg de §§., som grundade sig på suppositioner om en ny §. i vår grundlag, icke vara bland dem, hvaröfver K. M. ville höra Högsta Domstolen, emedan Högsta Domstolen aldrig tillkommit att afgifva utlåtande i grundlagsfrågor. Jag kan således icke för min del finna, att det kan anses hafva varit Högsta Domstolens mening att tillstyrka de §§., som bero af grundlagen, och tror jemväl, att om man läser Högsta Domstolens protoeoll, skall det i afseende på dessa §§. finnas innehålla hvarken utlåtande elier tillstyrkande. Frih. Rantzou, Joli. A Ib.: Jag reserverar min rätt att i nästa plenum utveckla mina anmärkningar emot förslaget; men då jag i hufvudsaken instämmer med dem, som talat deremot, förenar jag mig med Ilr Cederschjöld i den åsigt, att saken bör hvila, intilldess frågan om 72 §. Iteg.F. blifvit afgjord. Skulle deremot R. o. Ad. anse, att remiss till Utsk. ovillkorligen bör ske, så är min tanke, att detta lagförslag lika ovilkorligt bör hänvisas till Constit.Utskottet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag skall äfven hålla mig inom formfrågan, och får då först hembära min tacksamhet till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, som, i egenskap af Konungens Rådgifvare, tillkännagifvit, att det icke är Konungens afsigt, att på det sätt, Hr Rosenblad antydt, komma till den åsyftade förändringen i lagstiftningen för Banken. Jag anser denna förklaring vara i full öfverensstämmelse med den åsigt, som blifvit yttrad af Hr Cederschjöld, med hvilken jag till alla delar förenar mig. Jag erkänner dock, att jag hade önskat, att denna Nåd.
Utnämnd 1773 till Ordinarie Kanslist, och samma år till tjenstgörande ProtokollsSekreterare för Konungens Konselj, blef barndomsvännen 1774 Härold vid alla de kungliga Ordnarne, och 1775 förste Expeditions-Sekreterare vid Inrikes Civil-Expeditionen, – men med en befattningskrets, som hädanefter, i sjelfva verket, gjorde honom till Minister för Inrikes Ärenderna. I hufvudstaden delade han nu göromålen med Stats-Sekreterarn; under Konungens resor och vistelser på lustslotten skötte han Stats-Sekreterare-ämbetet merendels ensam. 1780 blef han Riddare af Nordstjerne-Orden (i den tiden en stor utmärkelse), och Riks-Härold, med Seraphimer-ordensstjernan fästad på en gullmedaljong att bäras i ett bredt blått band omkring halsen; på frånsidan stod: ”detta ordenstecken gifves af Konung Gustaf III till dess förste ExpeditionsSekreterare Elis Schröderheim den 28 April 1780”. Egentligen mottog han titeln och lönen af en syssla, hvars verklige innehafvare han redan varit i sju år, då han omsider 1782 formligen till Stats-Sekreterare för Inrikes CivilExpeditionen utnämndes i de ärofulla ordalag, att det skedde med anledning ”ej mindre af bepröfvad trohet och oförfalskadt nit för Kongl. Maj:ts och Rikets tjenst, än af den utaf honom till Konungens höga nöje och välbehag vid flera tillfällen och på längre tid berömligen bestridda förvaltningen af Statssekreterare-ämbetet, samt städse ådagalagda skicklighet, drift och erfarenhet vid förekomna ärenders varsamma vård och skötsel, hvarmedelst han således fullkomligen uppfyllt det nådiga förtroende, med hvilket Kongl. Maj:t honom redan hedrat och omfattat”. – Lätteligen förmodas, att det höga förtroendet sträckte sig vidt utom kretsen af hans enkannerliga ämbetsverksamhet; och så förhöll det sig: det försatte honom i beröring med så många och till stor del så olikartade ämnen, att han, en tid framåt, nästan var Konungens allt i allo.
Utskottens hemställan må afslås och frågan till Utskottet återförvisas* Som åtskilige Herrar Ledamöter instämdö uti Herr Munck af Rosenschölds ofvannämnda anhållan, att ifrågavarande Betänkande måttd intill nasta Plenum få hvila på bordet, fanrt Kidderskapet och Adeln för godt, att dertill lemna bifall* *4 Veu i$ April. Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna BeJ svärsoch Oeconomiae-Utskottens under N:o 148 afgifne, samt den 11 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående sökt underrättelse om hvad vid de af Riksens Ständer vid sista Riksdag anmälte Önsknings-måi blifvit tillgjordt. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: I anseende till den korta tid som af Riksdagen återstår, vill jag icke yrka återremiss af Utskottens ifrågavarande Utlåtande, utan endast hafva i Protocollet anmärkt, att icke alla vid sista Riksdag till Kongl. Maj:t framställde Önsktiings-mål äro uti Justitiae-Ombudsmannens Berättelse upptagne. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt. 'Marskalken framställd Proposition, blef Stats, och Oeconomiae-Utskottens ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladt. Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att Ordföranden i Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottet anmält, det trenne Ledamöter i samma Utskott från Riksdagen afrest, nemligen: N:o 29y Friherre Ramel, Fullmägtig Grefve Lefvenhaupt, Claés Casimir. —- N:0 642 Herr von Becker , Fullmägtig Herr Flach, fhilip, och N:o 1543 Herr Hederstjerna, Erland. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt, fflarsty&m anmodade Herrar Electorer att io - I Den 18 April. 8? nan nästa Plenum utvälja trenne Ledamöter I Oeconomiac-Utskottet. / - •/ l , - , ' '
E11 riktig Bancostyrelse kunde således blifva vald, och att dess ledamöter kallades fullmägtige skulle ingenting betyda; men jag klandrar, att Utsk. icke vid detta tillfälle fastat mera uppmärksamhet på ordalagen i 66 och 70 §tj Riksd.- Ordn., ty der tydes meningen med 72 § Reg.F. bestämdt så, att Bancofullmägtige ovilkorligen skola vara 3 af hvarje Stånd. Man må nu antaga eller förkasta den föreslagna redactionen af sistnämnde §, så återstår dock en utväg att komma till en bättre förvaltning af Banken, medelst förändring af förenämnda §§ i Riksd.Ordn. För att komma till ett slut i frågan, är jag höjd att in» stämma i BondeSt:s mening. Man har visserligen sagt, att det Hederv. Ståndets förslag vore vådligt och skulle åsyfta, att flera slags sedlar må erkännas såsom mynt; men jag finner icke, att detta förslag på något ställe säger, att några sedlar skola utgöra Rikets mynt. Snarare skulle man deraf kunna draga den slutsats, att icke en gång Bankens sedlar borde anses såsom mynt; ty BondeSt. har endast sagt, att b:cooch riksg.sedlarna skola i Kronans uppbörd och betalningar till staten emottagas lika med Rikets metalliska mynt. I olikhet med Gr. Posse skulle jag tro, att man jemväl kunde, på sätt BondeSt. önskat, i § intaga, att riksg.sedlarna skola emottagas i uppbörden, emedan jag tror, att, ehuru grundlagen icke bör innehålla tillfälliga bestämmelser, ifrågavar. § ej blir så urgammal, att man, så länge den äger bestånd, skall förgäta, hvad med riksg.sedlar förstås, utan att den förmodligen kommer att förändras, under det riksg.» 17 H. 54 4^6 Den 22 December f, m. sedlar ännu äro i gång.
Såsom stöd för sitt uttalade påstående der om att bark-affall ej sjunker till botten och förstör lekplatserna, såsom jag f örut anfört, meddela nu Herrar James Dickson &amp; C: ni samt v. konsul L. Glas att de genom kaptenen och landt-mätaren J. A. Linder låtit undersöka bottnen i Umeå-elf-vens vattensystem utan att denne kunnat finna derstädes något barkaffall. Granskar man emellertid förbemälda kapten Linders intyg, så finner man, att han säger sig hafva vid lågt vattenstånd besigtigat bottnens beskaffenhet uti en del af Umans och Vindalens vattendrag samt i Umeåelf äfvensom i Baggböle sågdam och dervid funnit att från det timmer, som flottats i dessa elfvar under en lång följd af år, har ingen bark stannat på flodbotten, utan af aggvatten och vind drifvits mot stränderna o. s. v. Till belysning af hvad värde detta intyg f örtjenar, tillåter jag mig endast framhålla: att det för utrönande af bottnens beskaffenhet i ett vattensystem icke är nog att besigtiga vid lågt vatten den-samma på. en del ställen, utan att derför fordras en fortgående undersökning med draggningar och sådana s. k. bottenskrapor, som vid fiskeri-undersökningar och zoologiska forskningar användas; att derest kapten Linder användt dylika redskap på sådana elfplatser, der bark vanligen samlas, och icke i såg•• dammar, hvar ifrån den naturligen måste bortskaffas för att icke förorsaka uppgrundning m. m., han otvifvelaktigt kommit till samma resultat, som jag flerfaldiga gånger funnit vid vattendrag, der flottning af obarkadt timmer brukas, att nämligen icke sällan äfven laxens bästa lekplatser blifvit belamrade med massor af sjunken bark, läkten, sågspån m. m. dylikt *, som gör dessa lekplatser olämpliga och mindre användbara; * Bevisningsskäl, som ej höra till saken — eftersom här blott ät fråga om bark — äro här af fiskeriintendenten använda. Red.
Jag liar väckt motion i detta ämne, men bekänner, att jag icke hade väntat, att R. o. Ad. skulle i dag hinna ända till delta mål på bordslistan, hvarföre jag också ej hunnit taga kännedom af betänkandet. Jag anhåller derföre, att det ytterligare malte få hvila på bordet. Frill, Cederström, Thure, förenade sig med Hr Hjerin. Föredrogos ånyo1 och biföllos Allm. Besvärs-_och Ekon.- XJtskts den 7 dennes e. m. på bordet lagda utlåttn: N:o 19, i anledn. af väckt fråga om medel och utvägar till Svenska jernhandelns befrämjande i Amerika; JNT:o 20, i anledn. af väckt motion, angrde beviljande af vissa slapelstads-rättigheter för staden Laholm; N:o 21, i anledn. af vackt motion om Askim och Frölunda församlingars skiljande från Fässbergs pastorat. Remitterades till LagUlsk. R. St:s Just.ombudsmans den 7 dennes e. m. på bordet lagda mern. med anmälan, alt tvähne mål, hvilka, enligt hans förut afgifna embetsberättelse, blifvit hos K. M. i Dess Högsta Domstol omedelbarligen anhängiga, nu äro slutligen afgjorda. Ånyo föredrogs StalsUtsk:s den 9 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. ]\:o 81, i anledn. af S. F. Lannges ansökning om prolongation af arrendet ä Lunda kronohemman, eller skatteköp derå. Frih. Cederström, Jacob: Det sätt StatsUtsk. här företagit sig alt utdela nådebevisningar åt arrendatorer, på sidau om den författning, som Ständerne sjelfve beslutat, och blifvit af Konungen genom kungörelse år 1810 promulgerad, lär väl ej få sä alldeles vinna burskap, emedan det icke allenast är oformligt utan också ett ingrepp i kommande Ständers rätt, innan den rätta epoken är inne, som i detta fall icke inträffar, förrän iS/jA.
Utsk. förra gången gjorde denna ränta fix, var derföre att Utskis majoritet föreställde sig möjligheten alt få penningar utan kapitalrabatt, och ville då komma den nu varande räntefoten så nära som möjligt, hvarigenom det för Fullmrge i RiksgisKont. skulle blifva så mycket lättare att få penningar. Men sedan roan nu medgifvit att kapitalrabatt bör ega rom, har det varit nödvändigt att äfven lossa banden på räntan, på det alt Fullmrge icke mätte vara alltför mycket begränsade af lagstiftningen. Med afseende på hvad Gr. Lagerbjelke föreslagit, eller att mellanmeningen ”inom de gränsor, nedanstående moni. i fråga om lånets amortering föreskrifter”, borde uteslutas, instämmer jag så mycket hellre i den värde talarens mening, som, i fall R. o. Ad. skulle bifalla ifrågavarrde morn., sådant som det nu är, Ståndet då på förband hade godkänt förslaget i örte morn., utan att detsamma ännu kunnat pröfvas. Det är ju äfven klart, all Fullmrge, vid tillämpningen af dessa stadganden, mäste fästa sig så väl vid hvad 4:de som örte mom. föreskrifva, i synnerhet som R. o. Ad. godkänt Irsta inom., i hvilket står att Fullmrge ega att, på sätt i nedanstående §§ stadgadt är, uplaga lån, och Fullmrge måste således fästa afseende vid alla. Det är således endast en tvetydighet, som måste undanrödjas, och del är derföre som Gr. Lagerbjelkes förslag är ganska riktigt. Redaktionen upgjordes i ötskrs plenum och tillkom der genom den förseglade sedeln vid en votering, utan att roan hade haft tillfälle att göra sig så noga reda för hvad en sådan mellanmening betydde. Jag anhåller fördenskull att R. o. Ad. behagade gilla Gr. Lagerbjelkes förslag. Hr von Hartmansdorff, Au g. r
Ingendera händelsen är dock rimligen alt befara, ehuru det visserligen med båda möjligen skulle kunna inträffa. Om nu såsom jag föreslagit de ifrågavar. 300,000 r:dr anvisas att utgå af tullmedlen, skola säkerligen alla långifvare finna sig fullt försäkrade derom, att tillgäng till gäldens betalande skall finnas. Det har dessutom här förut i Sverige och i alla länder samt i alla tider varit brukligt att såsom säkerhet för återbetalning af upptagne Statslån (äfven för sådana som till krigsrustningar erfordrats) gifva anvisning på tullmedlen. Jag tror mig således äga fullgiltiga skäl till det påstående att det vore mycket mera tjenligt att använda denna utväg nu, isynnerhet som Statsverket utan all minskning i beräknad tullintrad skulle kunna utaf tullmedlen anslå den ifrägavar. summan. I fråga åter huru detta belopp genom tullen utan nedsättning af den, utaf densamma, beräknade inkomst, skulle kunna åstadkommas får jag fästa uppmärksamheten derpå, att, de hufvudsakligaste och till högsta värde beloppet stigande importartiklarna äro öfverflödsvaror, nemi. de s. k. kolonialvarorna, och att dessa äro belagde i Sverige med vida lägre tull än i de flesta andra länder och hvartill de upptagas i tyska tullförbundets tariff. Jag tror således att något hinder icke kan föiefinnas för en ökad tull derå, hvilken dock kunde inskränkas till en förhöjning af 4 r:st. på ff:det utaf råsocker samt för raffinadoch meliseller toppsocker, sä att tullen derå blefve 6 sk. samt för caffe 5 sk. per É. Det är visserligen sannt att frågan om tullen å den sistnämnde artikeln ännu icke är afgjord emedan PresteSt. beslutat ett högre belopp än de öfriga Stånden, men då dessa sednare äro ense om ett beslut torde man kunna taga för afgjordt att PresteSt:s åsigt kommer att förfalla. Detta innefattar emellertid en tillräcklig anledn. för 188 Den 21 Juni f. m.
Efter Louise Michaelis död torde fru Edling vara att betrakta som Nordens förnämsta oratoriesångerska, i hvilken egenskap den värderade sångerskan under årens lopp oaf-brutet gått framåt. Sjelfva rösten klingar aldrig så skön som under ett tempels höga hvalf, dess metalliska välklang och säregna friskhet understödjas förträffligt af ett stilenligt föredrag i gedigen Händels-anda, förepadt med stor uttrycks-rikedom och en mild hjertevarm känslighet, som aldrig slår öfver i sentimentalitet eller andlig förhäfvelse, utan just genom sin klassiska måtta ypperligt passar in på den musik, som här skall tolkas. De öfriga sångerskorna, som biträdde vid dessa konserter — resp. damer Nordgren, Wolff, Jungstedt — voro noviser i oratoriesång, förmådde ej besegra akustikens olämplighet, men gjorde utan tvifvel hvad de kunde. Hr Smith utförde sina begge arior med mycken käckhet, men forcerade stundom vissa toner på klangskönhetens bekostnad. Recitativen behandlade han med verkligt mästerskap, med de tekniska krafven redde han sig högst obesväradt. Så ock hr Strandberg, hvars ljufva stämma höll bättre stånd än man vågat hoppas. Hans parti var dock det minst tack-samma. Skada att man för tidens skull måst utesluta hans vackra duett med alten: » Du död, hvar är din udd! » De öfriga uteslutningarne voro med ett undantag välbetänkta, konserterna slutade i alla fall ej förrän närmare elfva. Att konsertarrangementen icke efter aftonsångens slut hinna verkställas i Hedvig Eleonora, har blifvit oss upp-gifvet som skäl för förskjutandet af detta ypperliga musikrum vid Musikföreningens konserter. Yi beklaga detta, men undra om det skulle vara omöjligt att deijna aftonsång för en gång skull började en timma tidigare. En gudstjenst i toner sådan som ett Händelskt oratorium bör väl ej kunna anses som en profan orsak till denna lilla förändring, hvars betydelse synes oss försvinnande liten mot det obehag, som nu tillskyndas såväl de utförande som de åhörande genom oratoriers uppförande i en musiklokal, så i alla hänseenden olämplig och ofördelaktig som Sanct Nikolaus.
Jag instämmer till alla delar med Friherre Björnstjerna, men jag kan likväl icke finna annat, ån att ett ProtocollsUtdrag i detta ämne blir af nöden, D< M 25 Martil-, Jag tviflar visserligen icke. att ju Utskotten flitigt arbeta, men Hå de bestå af Ledamöter äfven från de öfrige RiksStånden, torde det icke Vara skadeljgt att jemväl för dem framstålles, huru mycket uppmärksamheten år tåstad på detta åmne. Allmänna omdömet i denna sak tyckes vara temmeligen enigt, likväl afviker jag ifrån Herr Cirefve MÖrners mening, att Utskotten ändock under tiden kunde inkomma med utlåtanden uti andra ämnen. Jag tror det vara. nyttigast att uppskjuta med afgörandet af alla papn tiolia frågor, intilldess säkra grunder blifvit bestämde. Detta tror jag blifva mest tillfreds* ställande både. för oss och för våra principaler. Jag anhåller således om proposition å expedierande af det begärde ProtocollsUtdraget. Friherre Boije; Långt ifrån att afstå från min begäran om ProtocoJlsytdjcaget, förnyar jag den, i likstämmighet med Herr Grefve MÖrners framställning. Jag-döljer icke heller ett skål, som på mig verkar starkt. Jag tror mig känna, att Allmänheten i Landsorterne år af underrättelsen om realisationen, tili hög grad orolig. Man darrar för ett steg som skulle förvärra det tillstånd som redan är bekymmerfpjlt; och mig synes, att ju förr sinnena kunde lugnas, ju båttre vöre det: och det år åtminstpnp billigt att Allmänheten må kånna det Riksdagsmän finnas, som i frågan om financerne, afse annat, ån blott penninge-egennyttan. Friherre Cederström, Jacob: Jemte det jag instämmer Den 25 Martil» vensom med Friherre Björnstjerna, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att hans Memorial genast kan och bör remitteras till Utskotten, i enlighet med 4p §. Riksdagsordningen, sorn säger:
Jag ernar ej tala hvarken för eller emot Götha Cana 1; ick e af skuggrädsla * utan för det min opinion om saken ej kan förenas med de båda stridande menmgarne; Och emedan jag, oviss om min opinion är bättre, ej vili besvära med framställningen deraf. Icke eller skall jag tala om hvad allmänna opinionen i detta fall varit eller är; jag har redan förut förklarat, att jag icke bryr mig om den. Innan jag första gången uppträdde såsom Representant på detta rum, hade jag med mig sjelf afgjort, om jag var mägtig att fatta en egen opinion, för att icke nödsakas blindt följa andras. Nu vill jag endast fästa uppmärksamheten derpå* att en värd Ledamot i sitt förslag till contra-proposition framställt 2:ne altertiativer för bestridande af den i förskott begärda summan till Götha Canal i et ena att begagna Creditif i Banken; det Den i3 April. 207 andra att upptaga ett lån mot 3 procent. Men detta sednare bör ej inflyta i contrapropositionen; ty det är ett nytt ämne rörande LåneSystcmets införande hos oss. Vill man anse och behandla det såsom en ny och serskild motion* så bär jag ej något deremot; meli mot dess införande i ContraPropositionen i förevarande fiåga om anslag till Canalbyggnaden protesterar jag på det hogsta. Det är ett försök att pär surprice leda oss in på låne-systemet* hvars förderfliga följder ej kunna beräknas. Må livar och en, sorn vill föreslå Statslåns upptagande, äfven uppgifva fonderne till dess betalning; men icke söka inleda Ridderskapet och Adeln i beslut om upptagande af Statslån, hvars gransor man ej kan bestämma. Jag anhåller* att det sednare alternativet Herr Hjerta framställt, icke måtte inflyta i contra-propositionen. Herr Lagerhjelm., Pehr: Jag skulle vid detta tillfälle icke våga upptaga Ridderskap pets och Adelns tid, om jag ej ansåg det vara min pligt och rättighet att, då jag deltagit i öfverläggningarne inom de Utskott, som utlåtit sig öfver förevarande ämne, till besvarande upptaga, hvad man anmärkt mot Utskottens sätt att behandla saken.
I den samma finnas uppräknade alla de sorter, som äro värda att odla. Utvälj sedan som ni önskar — vinter-, hösteller sommarfrukt, allt efter behof. Vill ni plantera ännu mera, så sätt några bärbuskar, rosor m. m. Ä r ni sedan nöjd med eder lilla anläggning, så är ändamålet vunnet med denna lilla uppsats. W — n. Teater och musik. Kungl. operan. Atta operarepriser inom loppet af e,n månad, alla väl inöfvade och ypperligt utförda, somliga med väsentligen ny rollbesättning och flere synnerligen lyckade debuter, föreställningarna samtligen väl eller fulltaligt besökta — hvad bevisar väl allt detta annat än att k. operan, trots alla anlopp mot den samma, trots riksdagens anslagsvägran, trots vederbörande stadsmyndigheters gynnande af den s. k. hästoperan, det oaktadt är stadd i uppblomstring och detta på ett sätt, som vittnar om, att ledningen af den samma nu kommit i goda händer! Carmen-föreställningen i lördags afton var alltigenom lycklig. Fru Edlings fina och väl genomtänkta utförande af titelrollen är väl bekant och förnekade sig ej heller denna gång. Hr Brun har i don Josés roll en af sina allra bästa. Det varma dramatiska lif, han här inlägger, och som i enlighet med rollens karaktär stegras från första akten till den sista, förtjenar det högsta erkännande. Många detaljer af utsökt finhet skulle kunna I I rt U I I U M IN användas och marginal lemnas. framdragas, men det knappa utrymmet nekar oss detta. Som toreadoren uppträdde för första gången på k. operans scen hr Oskar Lejdström, välkänd från konsertsalen. Så väl torde detta parti näppeligen förut hafva sjungits, o m man frånser ett par små missöden. Men äfven spelet vittnade om goda bemödanden. Dock vilja vi bedja hr L. komma i håg, att han under afsjungandet af toreadorvisan tankes hafva en fyld bägare i handen. Det går sålunda ej an att, innan han tömt den, svänga med den på alla möjliga sätt och hålla den på sned; det vore bestämdt mindre behagligt för de kringstående, om det funnes något i bägaren. Detta kan tyckas vara en småsak, men det ser fult ut och kan undvikas.
Hvad nu serskildt angår 230 Den 2 April. den politiska delen af frågan, så har Regeringen beräknat de anslag, som den af R. St. äskat, efter grundlagens bokstaf, d. v. s. för 3 år, eller till och med 1853. Äfven den extra Statsregleringen är sålunda beräknad. Skulle nu riksdagen upskjutas ett år längre, så skulle R. St. få åtaga sig en ökad bevillning, ty Bankovinslen räcker, såsom bekant är, troligen icke lill mer, än hvad Regeringen begärt för 3 år. Jag anser det icke troligt, att R. St. skulle vilja åtaga sig en sådan ny bevillning. Då återstår icke något annat än alt på homöopatiskt sätt utminutera de penningar, som finnas, och då det, som är beräknadt för 3, skall utminuteras på 4 år, så kan man föreställa sig hvad det skall hafva för inverkan på försvarsverket. Fästningsbyggnader, gevärstillverkning, kanongjutning, öfningar för arme'en, allting skall antingen komma att afstanna, eller fortsättas med så ringa anslag, att det vore nästan detsamma som ett afstannande. Detta vore en så stor förlust, att man ur iugen synpunkt bör bifalla det. Jag anhåller således att R. o. Ad. ville neka remiss på Frih. Cederströms motion. Frih. Cederström: Gr. Björnstjerna har betraktat före var. fråga dels ur konstitutionell, dels ur politisk synpunkt. Tordehända hade likväl den sednare synpunkten kunnat upskjutas tills fråga förekomme om definitiva bestämmandet af dag för nästa riksmötes begynnelse; hvaremot vägrad remiss å min motion icke bör ifrågakomma i annan händelse än så vidt motionen innehåller något grundlagsvidrigt; hvilket åter mäste, om det vore grundad!, kunna ur den förstbemäkle synpunkten bevisas, eller, i motsatt fall, vederläggas. Det är således den första delen af den värde talarens yttrande, vid hvilken jag ämnar hufvudsakligen fästa mig. Gr. Björnstjerna har frågat hvad det af grundlagarne begagnade ordet ”sammankomma” betyder; om det icke måste afse just den dagen, då R. St. först samlas vid början af riksdagen.