Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna inbjudning således icke innefattar något annat än hvad som redan förut fallit i Utsk:t, samt då B. o. Ad. redan diskuterat denna fråga och lemnat sitt bifall till hvad (Jtsk:t föreslagit, får jag anhålla att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt en gång fattade beslut, ville lägga Preste-St:s inbjudning till handlingarne. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt förut i frågan fattade beslut och lade prot.-utdraget till handlingarne. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utsk:ts den 26 och 29 sistl. September på bordet lagde Betänk. N:o 63, i ani. af motion om ändring i 4:de kap. 2:dra §:n Jorda-balken. Efter föredragning af Hr Montgomerys, Robert, den 30 sistl. September på bordet lagde mern., innefattande begäran att få, med bibehållande af riksdagsmannarätten, afsäga sig ledamotskapet i Stats-LItskd, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till denna bpgäran och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr Elektorer att utse en ny ledamot i Stats-Utsk:t efter Hr Montgomery. Föredrogs ett från Gr. Hamilton, Hugo Jakob, inlemnadt mern. af denna lydelse: Undertecknad får härmedelst vördsamt afsäga mig den plats, såsom ledamot af Höglofl. Banko-Utsk:t, som Ståndets Hrr Elektorer behagat tilldela mig, under ödmjuk anhållan att vid min riksdagsmannarätt fortfarande få vara bibehållen. Denna anhållan bifölls och Elektorerne anmodades utse ny ledamot i Banko-Utsk:t efter Gr. Hamilton. Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Utsk:ts Meni. N:o 25, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om införseltullen å ättika. R. o.
Jag vill ej uppehålla mig vid hans fall ur Hertigen-Regentens ynnest genom Reuterholms åtgärd; hans afskedande och höfliga bortförvisande till Landshöfdingsämbetet i Upsala (1792); hans invecklande i Armfeltska rättegången på grund af orimliga misstankar och beskyllningar (1794); hans flyttning från Upsala till Järfva, der den yttersta fattigdom förenade sig med grämelse och sjukdom, att snart (den 30 Augusti 1795) afskära hans lefnadstråd. Till blygd för Gustafs broder förvarar ett outplånligt minne, huru man öfverlemnade honom åt den lott, att (lik Magnus De la Gardie), under den på lasarettet liggande lakejens frånvaro, aftyna utan både uppassning och lifsmedel; äfvenså, huru han fick bredvid landsvägen hugga sin ved, utan att Hertigen och Reuterholm, som just då kommo åkandes, funno för godt att i förbifarten skänka honom ett ögonkast. Med skäl förundrar sig härvid Wieselgren, att han synes blifvit glömd äfven af sin egen broder; som likväl – och det förmedelst honom – satt i Carlstad såsom Biskop och derjemte Kyrkoherde öfver nio församlingar. Den nyssnämnde författaren, sträng i sina domar både öfver Schröderheim och öfver hans loftalare, tillerkänner dock Adlerbeths minnesord förtjensten af verklig ”historia”. Desto hellre låna vi derifrån här denna skildring af Schröderheims karakter: ”I hans mest lysande ställning var det honom en hugnad att återse, omfamna och tjena gamla vänner, öfver hvilkas krets lyckan syntes hafva lyftat honom. Fåfänga och högdragenhet voro så skilda från hans väsende, som de voro nedanom hans förstånd. Det var honom ej möjligt, att bemöta någon med hårdhet; knappt att framföra obehagligheter. Derigenom ådrog han sig den tillvitelse, att vid flera tillfällen alltför lätt hafva gifvit löften eller smickrat med hopp, då det tilläfventyrs varit bättre, att framställa misshagande sanningar.
Naj:t allt8ä kärmecl ak lliket8 8tän5er äakar, att pä Iiik8-8taten8 ^nclra Ilusvucl-ksitel mä uppköra söljanele, ester npp^jorclt korslaA till löne-regterinA kör lk-ancltoell 4,ancitmäteri-8taterna lämpälle ^klonln»3- oell IItAist8-l>elopp kör clen n^a lk>Ln8-8taten, oemliAen kor: lk,ancl8tiösclinL6N kloo Ilclr 4,500: (clerak 800 llär Leo äkallel-penninAar oell 600 llclr Le8epenninAar^. 1 Lanäa-Kamrerare — Oo6 för tr^elininA »5 I^onZl. Naj:t i tillfälle att ined de wedel, BiIi6d8 8tänder torde an8lä för Be8iden8- oelr DanAeDe-lr^AAnader, eller wed andra under I^on^l. Na^:t8 di8^08itiou 8tallda wedel, derow Leralcildt reAlera. XonAl. Ua^:t fördlifver Bil^elx 8tänder ined ali IxonAl. l^äd oelr ^fnN68t vällrevaAen. Datunr ut 8u^ra. tl ^ III. 3 0II^IV. 6eo/'^ l/O/rrrA' n/' Herr Driirerre Herr Brilrerre ^oAe/'/-/e//>s, 6 /iöns/. /V.v 2.
Dii nu ater föredrog* Höglnfl. Stats-Ut-' skottets Eipance-Afdelning* , projectérade Betänkande till Riksens fibglofl, Stander, med uppgift af deri Summa, sorn Sta s och Riksgälds Verkens behof erfordra, att i allman Bevillning utgöras, yttrade sig Riksdags-Fullmägtigen Anders Joachimsson fran Östergöthland, det hart, i anseende till Randel*. utblottade tillstånd, ansåge den uppgifna Bevillnings-3umpian af Två och En Half million större, än att den af Rikets Inbyggare i allmänhet kan utgöras; hvarföre han för sin del önskade, att Eevillningen, med påräknande utaf det öfverskott derå, som de sednare åren uppkommit jemte andra besparingar, matte nedsattas; och kunde Anders Joachimsson icke medgifva, ,a(t den bestätndes, till högre belopp, än Två millioner; uti hvilket Yttrande Riksdags-EuUmägtigen, Anders Rersson från Vestmanland, sig förenade; och skulle dessa särskilta tankar, efter begäran, bifogas Utskottets Betänkande till Riksens Höglofl. Ständer. lipp,. Seri 20 Juni, JJppläst hos HÖglofl/Ridd. och Ad. d. 20 Junti —r Högvörd. Prest-Ståndet d. 22 Vallofl. Borgare-Ståndet d. 20 — Hederv. Bonde-Ståndet d. 20 Vördsamt Memorial!
Mars innevarande år förordnat en särskild person att, såsom Chef för kanslioch kameral-göromålen, biträda Öfversten, Friherre Ericson i styrelsen för Statens jernvägs-byggnader och således Chefen för denna förvaltning, lika med Cheferne för andra Styrelser, fått vid sin sida en person, hvars yttrande han i förvaltningsfrågor lärer böra inhemta. På dessa grunder får Utskottet hemställa, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas. Stockholm den 2 Oktober 1860. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 186. 7 N:o 186. Auk. till Exp.-TJtsk. den 3 Okt. 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Klockare i Halland, som innehafva boställen, att med penningar lösa den från boställena in natura utgående ränta. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Riksdags-fullmägtigen Anders Gudmundsson väckt motion, så lydande: »Klockare i Halland, som innehafva boställen, utgöra för dessa viss ränta in natura till rektorer och lärare vid de Halländska städernes skolor och pedagogien Denna börda blifver ofta ganska tryckande och då de flesta andra natura-preestatio ner i vårt land nu få lösas med penningar, så synes det billigt, att denna fördel äfven beviljas ifrågavarande personer.
Vi veta af erfarenheten, ali ingen förblandning af begrepp, äfven hos de lägsta folkclasserna i de södra delarne af Sverige, uppkommer derigenom att varuvärdena vexelvis uppskattas uti myntenheter, som stå i sä olika förhållande till hvarandra som sex till ett, nemi. riksdaler och daler, och det linnes ej heller någon rationel grund, hvarför myntenbetens storlek skulle hafva ett sådant inflytande. Helt annat blifver förhållandet med den minsta , i handel och vandel förekommande myntunderafdelningen. Denna har eli väsendtligt inflytande pä varuprisen, åtminstone på vissa classer af dem, ty det är naturligt, att på denna underafdelnings storlek beror till hvad grad minutoch partiprisen kunna följa i jemnbredd med hvarandra. Jag anser det icke vara möjligt alt a priori bestämma, huru stor en sådan lägsta myntafdelning bör vara, utan tror det endast vara erfarenheten, som dervid bör tagas till grund. Vårt nuvar. myntsystem upptager icke några andra afdelningar än skillinge och runstycken. Att det förstnämnde af dessa värden är för högt och det sistnämnde för lågt, för att utgöra den lägsta underafdelningen, bevisas tydligen deraf, att de arbetande dussenia sjelfva infört en underafdelning, som ligger emellan dessa båda storheter, nemi. styfvern. Då nu händelsen gör, att denna underafdelning, som folket sjelf tyckes hafva bestämt såsom den för dess behof bäst afpassade, på en obetydlighet när, är lika med hundradelen af en så bekant storhet som en half riksdaler, sä tyckes det mig vara obestridligt, att denna sistnämnda storhet mäste anses såsom den naturligaste grundenheten för decimalsystemet, så mycket mer som det, på sätt Hr Gripenstedt i sin reservation vidare utvecklat, endast genom dess antagande blir möjligt att bestämdt återgifva alla de särskildta myntvärden, som folket vant sig alt begagna. Man bar mycket talat om svårigheterne att införa det nya systemet i den mindre handeln; för min del anser jag, att dessa svårigheter icke allenast äro obetydliga, utan rent af inga.
Nåväl! jag åberopar nu denna erinran. Det är omöjligt, visserligen, å ja! pluraliteten afgör, — men det är omöjligt att afgöra detta på det viset, utan att hela allmänheten, ja! hela Europa skall säga, att det Stånd, sorn dervid voterat ja, förstod icke hvad ett tvakaminar-systeme vill säga, och gick miste om det hufvudsakliga ändamål, hvarpå folkets framtida lugn heror, att nemi. det må finnas i den ena af representationens kamrar en kraft att emotstå passionernes välde i den andra. Det finnes ingen sådan i någondera af dem; också hoppas jag, att R. o. Ad:s ledamöter skola vara för mycket omtänksamma om dess eget anseende, örn Ståndets anseende för deras eget omdöme, för alt någonsin antaga någotdera förslaget, och utgående från denna öfvertygelse, anhåller jag härjemte, att Hr Nordenskölds förslag må komma under öfverläggning. Hr von Troil, Emil: Det är ganska Ivckligt, att vi icke här äro studenter oell Frih. Boye professor, efter han på förhand förklarat sig så färdig att gifva oss betyg, att vi icke begiipa den sak vi afhandla, Frih:n har visserligen rätt deruti, att öfre kammarens syfte är att vara eli återhållande och hejdande element, en aucloritet, som kan hejda nationalrepresentationen och sjelfva nationen, samt derjemte kan skydda Styrelsen i viss mån, samt lenina henne den fasthet, hon kan sakna och måste sakna, om Styrelsen ständigt ar utsatt för att brottas med meningarna uti den på en kammare samlade representationen. Men deremot skulle jag tro, att den välde Frih:n, ehuru bestämdt hans ordalag fallit, likväl alldeles icke gjort sig reda för sättet att lösa detta problem. Genom bildandet af en särskild kammare, som vore helt och hållet utgången från Styrelsen, vinnes ändamålet visserligen icke. Det fordras afen öfre kammare, om den skall kunna motsvara sin bestämmelse, att den skall äga det moraliska anseende, som endast kan vinnas genom öfvertygelsen derom, att den står på en helt och hållet opartisk grund. Den öfre kammaren måste bespara Styrelsen obehaget att ofta nödgas använda sitt veto.
Prot. 1847 & 1848, 4 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 1 2 Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 73 att den besparade sjette fördelnings-generals-lönen finge, i den mån densamma blifver disponibel, användas till bildande af fem pensionsrum a 1200 r:dr b:ko hvartdera, att tilldelas ej mindre General-befälhafvare eller Inspektörer för de serskilda vapnen, än äfven regements-, sekundoch korps-chefer af armen, då de, efter minst fem års tjenstgöring i någon af förenämnde egenskaper och uppnådd sextio års lefnadsålder, erhålla afsked från sina innehafda befattningar, med iakfagande dervid, att General-befälhafvare eller Inspektörer, sorn kommit i åtnjutande af så beskaffad pension, sedermera skulle kunna, mot densammas frånträdande, uppflyttas till erhållande af någon bland de å allmänna indragnings-staten uppförde högre Generals-pensioner, då sådan blefve ledig. Tillika har Kongl. Maj:t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, ehuru i sammanhang härmed Generalitets-staten rätteligen borde med 6ooo r:dr förminskas och ett lika belopp i stället till omförmälda pensioner uppföras å allmänna indragningsstaten, hinder häremot dock uppstått derigenom, att, jemlikt Kongl.
Har legd beväringskarl tagit ytterligare lega, för att bland beväringsmanskapet ingå, vare endast det först träffade legoaftalet giltigt; och skall legokarlen för sädant fall, till den fördelning som nedan stadgas, böta det belopp, som svarar emot den lega och öfriga förmäner för ett ärs tid, hvilka blifvit betingade med den, som först legde. Saknas tillgäng till böternas gäldande, skola de, enligt den i allmänna lagen utsatta grund, till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Derjemte vare legokarl skyldig ersätta skadan och återbära den sist uppburna legan, eller, om han af Sera låtit sig ytterligare legas, hvad han af dem emotlagit. lil Art. Om beväringsmanskapets anteckning och redovisning m. m. § 19. Vederbörande mantalsoch skattskrifningsförrättare åligger att, genast efter det mantals-skrifningarna blifvit afslutade, med ledning af de, likmätigt gällande bevillnings—stadga, utaf presterskapet uppgjorda förteckningar jemte mantalslängderna, i enlighet med bifogade formulär, upprätta fullständiga listor på alla i hvarje stad och socken inom utskrifningsåldern varande ynglingar och dem, som i öfrigt äro beväringspligt underkastade med uppgift på de bevärings-skyldiges hemvist samt dopoch faderseller tillnamn utan förkortning. Mom. 2. Inom årets slut skola dessa listor, för att granskas, öfversändas till vederbörande Pastors-embeten, hvilka genom anteckning å listorna böra upplysa, dels om någon af deruti upptagna bevärings-skyldige allidit eller afflyttat lill annan ort, som, då den känd är, bör uppgifvas; dels äfven om och hvilka bevärings-skyldige, utom de å listorna upptagne, efter mantals-skrifningen inflyttat; i församlingen; hvarefter de sålunda behandlade listorna bekräftas med vederbörande Pastorers underskrift och af dem inom den 15 påföljande Januari till skattskrifningsförrättaren återsändas. Inom samma månads utgång skall skattskrifningsförrättaren till Kongl.
StatsContoret i delta ämne gjordes, fästade K. M:t då R. Strrs uppmärksamhet på den nytta och redighet ett oförändradt medelvärde emellan, hvarje Riksdag å den under penningelönerne inbegripne Spannmål skulle medföra. R. St:r ansågo äfven nödigt, att en reglering borde vidtagas, som kunde förekomma den, genom dittills gällande sätt för Riksmarkegångens uträkning, uppkomne brist i tillgångarne för utbetalningen af xx Stats-Utskottcts CivilStaternes löneförhöjning; roen enär bestämmandet af' ett oföränderligt medelvärde, intill nästa Riksdag, å LöningsSpanumålen, skulle lemna det vid lönernes reglerande, till hälften i Spannmål, afsedde ändamål Olippfylldt: alt nemligen lönebeloppen såmedelst skulle komma att rätta sig efter varuprisen och myntvärdet i allmänhet, funno R. St:r, till beredande af öfverensstämmelse emellan Statens inkomst af dess behållna Spannmål samt utgiften till Penninge-löntagarne, det vara, för den derutaf under deras aflöning uppförde delen, lämpligare och äfven med StatsYerkets fördel öfverensstämmande, att vid uppgörandet af Riksmarkegången, Tunnetalet af Kronans behållna Spannmål inom hvarje Län må först efter Länets markegång förvandlas i penningar och sedermera hela detpenningebelopp, som genom de på sådant sätt för alla Länen blifvande summornes sammanläggning uppkommer, delas med Tunnetalct af Kronans hela intrad af behållen Säd: och borde denna Riksmarkegång tillämpas på både Civileoch gande Embetsoch Tjenstemän, likväl med iakttagande af det för CivilStaterne af R. St:r tillika fastställda minimum af 6 R:dr per T:a LöningsSpannmål, emellan hvilket pris, och det förut beräknade af R:dr å Tunnetalet under hvarje lön, skillnaden anslogs och å Stat uppfördes. Den 26 November i8a3 gillades af K. M:t denna af R. St:r uppgifna ordning för prisets bestämmande å Penninge-löntagares AflöningsSpannmål äfvensom det derå bestämda minimipris.
Em-åns upprensning beviljade lånesumraa måtte varda till honom utbetald; i hvilket afseende han, jemte fullmagt till densammas uppbärande, aflemnade det om utförandet af upprensningsarbetet, hvilket skulle börjas under innevarande år och fullbordas före 1847 års slut, emellan comraitterade samt Styrelsen för Allmänna Yägoch 'Vattenbyggnader afslutade Contract, äfvensom den af Kongl. Majit föreskrifne serskilde löftesskrift, i afseende på lånets återbetalande, tillika med en till Riksgälds-Contoret för samma lån utfärdad och af cornmitterade undertecknad skuldförbindelse, hvarigenom desse, ”i kraft af härtill erhållet uppdrag”, förpligtat 'samtlige interessenter uti ifrågavarande ”'företag att, efter Fem års förlopp från den dag, förenämnde lånesumma ”blifvit från Riksgälds-Contoret ulbetald, årligen till detta Verk erlägga 5 ”procent af den andel utaf samma lån, för hvars återgäldande i föreskrif”ven ordning hvarje interessent, jemlikt de aflemnade samt af Kongl, ”Majit, under den 14 sistlidne Februari, i Nåder godkända säkerhetshand”lingar, åtagit sig ansvara; kommande af dessa 5 procent ränta å det vid ”hvarje liqvid återstående capital att först beräknas samt det öfriga att utgå ”såsom afbetalning, intilldess hela capitalet med ränta och låneomkostnader ”blifvit till fullo betaldt”; och skulle berörde årliga capitaloch ränteinbetalningar så tidigt verkställas, att deras belopp, före hvarje års slut, kunde vara å Riksgälds-Contorets räkning i Rikets Ständers Bank insatt.
Han var myndig; arfvet efter hans far var betydligt nog, och han skulle äfven snart tillträda den ledigblifna postmästar-sysslan. Sylvan var i alla afseenden en välkommen måg hos min fader, och då hans mor intet hade något annat att anföra mot mig, än att jag var handtverkardotter och af finsk härkomst, så firades vårt bröllop med ett från henne kallt bifall, och utan hennes närvaro. Öfver tjugu år hade vi lefvat nöjde tillsammans, utan att likväl mor och son närmade sig hvarandra, ty vi erforo genom ömsesidiga bekanta, att hon ännu allt hyste samma ovilja mot mig som i början. Under tiden förlorade jag min goda far, och mot all förmodan lemnade han en ringa qvarlåtenskap. Detta gjorde ingen ändring i vår husliga lycka, ty kärlek och förtroende voro dess grundval. Af flere barn fingo vi endast behålla tvenne: den yngsta flickan och en gosse, sju år äldre än hon. I dessa barn motsågo vi vår ålderdomsglädje men Försynen beslöt annorledes... Ulrik hade slutat sina studier, och skulle nu välja sitt lefnadsyrke; både hans far och jag hade önskat att han blifvit prest, men hans egen håg lekte allt från barndomen på sjölifvet, och han blef derföre inskrifven som underofficer vid finska flottan. Flere år gingo förbi, utan att han vann befordran, då likväl andra med ringare kunskaper än han blefvo midshipsmän. Den ort der han vistades var för aflägsen härifrån, att vi kunde vaka öfver hans uppförande, och då han någongång kom hem, talade han om kabaler och brist på gynnare, sin så knappt tillmätta lön samt ortens dyrhet, med mera. Saken var emellertid den, att min stackars gosse råkat ut för dåligt sällskap, och derigenom förlorat sina förmäns ynnest och förtroende, och genom sitt svärmande lefnadssätt fördjupat sig i skulder. Min man, som på en tid varit sjuklig, blef sämre genom denna sorgepost, som meddelades honom på ett mindre skonsamt sätt af en fremmande person; han föll i en svår sinnessjukdom, som kom oss att frukta för hans förstånd.
Det är det Ideal, som det lönar mödan att eftersträfva; och jag tror mig ha erfarit, att till dess finnande man ej bör titta i vädret, utan snarare se sig väl för fötterna. Ett har förblifvit från min poetiska ingång i Historien. Jag interesseras blott af det menskliga deri – charakterer, seder, lagar, samhällsförhållanden; – allt, äfven det minsta drag, i bilden af ett menskligt tillstånd är mig naturligen vigtigt, och jag skyr ingen möda att uppspana det. Hvad som ej låter bringa sig i ett sådant sammanhang är mig likgiltigt, tills vidare. Det nakna factum existerar för mig ej. Jag har öfveröst mig med sådant, af plikt. Det är som att slå vatten på gåsen. Det fastnar ej. Det menskliga samhället i alla sina likheter och olikheter, under särskilda odlingsgrader och omständigheter har alltid varit mitt älsklingsämne. Det närvarande, det förflutna, allt är mig i detta hänseende interessant. Jag är derföre äfven en bland de största läsare af Resebeskrifningar och har varit det från min barndom. Med hvilket nöje genomgick jag ej, redan då, Ödmanns Sammandrag af så många resor! Denna och annan sådan läsning kom mig sedermera väl till pass, då jag gjorde personlig bekantskap med deras berömde författare. Jag vågar säga, att jag bestod ej illa i våra samtal. Denne ovanlige man ägde och äger min beundran. Hela den synliga naturen låg för honom klar, som i ett solsken. Blicken för de naturliga tingens egenheter och skillnader var honom medfödd. Hans snille låg i ögat. Det emottog ej blott, det gaf ljus. Derföre var allt hvad han läste för honom lefvande. I den fria naturen hade han endast lefvat i sin ungdom. Han tog bilden med sig innom de fyra väggar, som sedan blefvo hans yttre verld, så frisk, som hade den varit från gårdagen. Med honom slocknade ett ljus. Jag skrifver ingen lefvernesbeskrifning. Ändamålet af denna skrift är att låta pennan löpa, till förströelse efter en nyss slutad afdelning af ett mödosamt arbete. Fortfarom således att skrifva utan method! hvarvid det fägnar mig, att det så kallade Företalet här råkat komma in midt i boken.
Häraf är således uppenbart dels att någon annan tolkning af RiksAkten, eller den med Norrige ingångna traktaten icke är rimlig än den ofvan anförda, som följaktligen, huru illa det må låta förSvenska öron. de facto suspenderar Svenska StalsRådets regeringsrätt enl. 40 § Reg:sF:n samt den derifrån oskiljaktiga 92 § dels att, vid yrkandet af Norska StatsRådet att sednast inom 4 veckor öfverlemna åt Storthinget att besluta om Regeringen och af Svenska StatsRådet att dröja i 48 veckor. — FöreningsAkten med Norrige är bruten. Jag öfvereår nu till det materiella af frågan, eller de stora olägenheterna af en InterimsRegering af 20 personer under nuvarande förhållande, då så många politiska jäsningsämnen sammanrotas i Europa och så många inre lagoch politiska frågor äro af R. Sl:r hanskjutna under regeringsmakten. En interimsstyrelse af så brokig sammansättning hade kunnat gå för sig, då man, såsom 1852—1853, endast haft att afgöra s. k. kuranta mål och inga frågor af mera genomgripande vigt förekom. Under sådana förhållanden kunde man. såsom det omtalades af StalsRådets egna ledamöter, komma öfverens om, att då Svenska ärenden föredrogos, de Norska ledamöterna skulle sitta som ziffror och säga ja till hvad Svenska StatsRådet tillstyrkte, ehuru Sfven då, när skiljaktighet inom Svenska StatsRådet sig företedde, de oansvarige Norrmännen måste blifva de afgörande. Vice versa kunde då de Svenska StatsRåden tiga som barn då Norska ärenden föredrogos o. s. v. Uti de unionella frågorna qvarstod för allt fall det oundgängliga behofvet af en skiljodomare; men icke heller några sådana af inflytande ftfrekommo under nämnde tidpunkt. Nu deremot, då det gäller att sanktionera ändringar både i Svenska och Norska lagar och grundlagar, att vidtaga ingripande organisationer, tillsätta komitéer m. m., är förhållandet helt annorlunda och en inlerimsstyrelse med tio komparser eller figuranter emot kanske respektive fem eller sex heslutande bland de öfriga tio är nu snart sagdt otänkbar.