Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke under något vilkor frånkänna mig den rättvisa, att detta allt icke är eller varit, för att som verktyg för Ministeriel! inlluence 474 Den 28 November f. m. ännu befinna mig i Fäderneslandets tjenst, och på den låga lycksökarens lumpna bana tvista med den råa inbillningen om egne förtjenster, samt nyttja alla bivägar, för att uttränga den sanna; nej mitt samvete säger mig, att under en tillryggalägd snart 3o-årig tjenstebana står jag der ännu qvar, för att emottaga alla de tillfällen mig erbjudas att äfven sorn Folk-representant få gagna det samma. Om äran af denna grund-ide vore falsk eller den kunde så förklaras, som Friherre Anckarswärd med åtskilligt uti sina yttranden synes vilja utmärka, med befarande af Ministerielt förtryck; så skulle jag aldrig bär uppträda. Men d enne är i min tro ingen osanning, som döljer hemliga personliga intressen, den innebär en helig rätt till sitt eget försvar, hvilken jag aldrig skall afsäga mig, den är icke eller servil, ty den later aldrig förvilla sig. Det är icke ett element, som bör eller kan utgå från Sveriges Lagstiftning, utan bibebålles såsom ett starkt band för garantien emellan laglydnad och Statsförfattning: för Konungens och Folkets ensak, eller sanna förhållande till hvarannan. Jag kan således icke inse hvarifrån grnnderne till den orogifvande skildring af saken hämtats. Lyckliga sorn vi äro, under utöfningen af en dyrbar frihet, skulle vi val vilja inom oss sjelfva upplösa den förening deruti, som befäster vår styrka; skulle vi väl så kunna förspil - Den 28 November f. m. 47^ la Folkets lycka, att vi med en Lag-enlig företrädesrätt, icke vilja bibehålla den såsom föresyn af Lag-lydnad och alla Medborgerliga dygder. Jag tror åtminstone, alt vi aldrig kunna handla i större öfverensstämmelse till Landets nytta och fördel, än uti den ärofulla moderation, som bör ingifvas oss, då vi hänvisa hvarandra icke på Tidens tecken _, utan Lagen blott, och den urgamla historiska prägel, som uti våra Sköldar här visar sann Religion, Ära och Mandom.
Bolagets actier icke här uttryckeligen nämnes ibland de documsnter, som vid omsättningarna Den z Jnlii. kunna anses säkra, är annullerandef af dessa actier, hvartill flera andra beslut vid denna Riksdag bidragit, fulländad!, och sannerligen blir det icke då mera att önska , än att hoppas, att P.iksgäldsContoirets förlust på annullerade hypotheker, hvarföre man, om omsättning på dem tillåtits , kunnat utprässa valuta, ej må blifva större än hela den summa af contant inbetalning i Götha Canal Bolag, sorn, sedan all användbarhet af actierne försvunnit, skall skräma actie-ägarne från vidare inbetalningar. Jag förenar mig med Friherre Cederström i hvad blifvit sagdt angående Utskottens förslag, att räntan och öfverräntan vid UtredningsContoiren skall blifva den samma, som för BancoDisconten kommer att utsättas lik det är sagdt, att i den visserligen oförmodade händelsen, att något öfverskott i endera massan skulle uppstå, skall detta till Bolagets actieägare öfverlemnas j synes det mig vara ett förnärmande af deras rätt, att nedsätta den ränta och öfverränta, som i de af Konungen utfärdade och ännu oupphäfna privilegierna är stadgad, och hvarpå egentligen deras hopp om något blifvande öfverskott beror. Jag in. ser visserligen den berömliga afsigten, att genom öfverräntans nedsättande bereda gäldenärerna en lättnad, men jag tror Riksens Ständers rättighet härtill vara inskränkt ensamt till BancoDisconten, för hvilket Verk vi äro de enda principalerna. Den 5 Julii. I 3 §. 6. moment står att capital-afbetalningar kunna få ske med RiksgäldsContoU rets obligationer. Hvarföre icke hela betalandet'af capital-af betalning, öfverrånta och ny ränta, hvilket på en gång vid omsättningen göres. Den lättnad , som utan principens rubbande kan ske, synes böra göras. Jag saknar dessutom i detta moment det vigtiga stadgandet, att äfven 3-procents sedlar, som icke till Riksgälds Contoirets obligationer blifvit förvandlade, må få emottagas i Discontliquider.
Och minnet af den drömmande, gåtfulla blicken, han sett på morgonen, flög åter som ett strålande stjärnskott förbi hans inre syn. Den kvällen fick han ej se Ingeborg, huru mycket han längtade därefter. Och vid frukosten dagen därpå icke heller; men då de kommo in till middagen, stod hon s o m vanligt sysselsatt vid spisen, utan att ge akt på deras inträde. Maten satte hon fram, ulan att se upp, och med ett strängt, kallt uttryck i sitt ansikte. Det led fram mot jul, och göromålen inom hus blefvo allt talrikare. Det skulle slaktas och bryggas, bakas och tvättas. Sent och tidigt var Ingeborg i arbete, tystlåten, sluten och tungsint. Hon hade visserligen pigan och statgumman lill hjälp, men det förundrade dock Nils, att hon icke begärde mer hjälp af Sofi, som oftast endast bara satt och såg på, huru systern arbetade. Det hade kommit därhän med Nils, att han icke längre betraktade den yngsta såsom den bästa af dem; att han icke mer tänkte på henne såsom den, hvilken skulle passa till hans hustru. Hennes säkra, oftast näbbiga ton misshagade honom, och hvad han förut tagit för undergifvenhet från hennes och förtryck från Ingeborgs sida, såg han nu med helt andra ögon. Hon var lättjefull och slarfvig, sällan såg han henne befatta sig med något annat än en smutsig virkning, hvilken aldrig tycktes blifva färdig. Begärde Ingeborg någon gång hennes hjälp, fick hon ofta till s v a r: » Det kan du väl göra själf. » En annan gång tänkte han dock, då någon blick ur Ingeborgs kalla ögon eller något högdraget ord af henne sårat honom • » Det är nog Ingeborgs eget fel från början. Hon har nog alltid varit för stursk att be om hjälp, emedan hon vill ha hedern för alltihop ensam. Detta har Sofi sett, och därför är hon sådan hon är. » » Kan du slakta, Nils? » frågade husbonden en dag, då de åto middag, » jag menar stora kreatur, förstås. » Nils svarade ett långsamt » Ah j a.
Undervisning meddelas i Träslöjd (Nääsmetoden), Bastarbeten, Träsnideri, Glödritning, Imitation af träinläggning, Konstsömnader, Rundskrift m. m. lektionstid: Tisdagar och Fredagar V26 — 7 e. m. — och anses, efter flere gånger företagna utvidgningar, numera äfven vara den största i hela norden. Med en maskinkraft af 1,000 hkr., 40 par valsar {hvaraf flera om 1,25 meters längd) samt 13 par stenar och 100 arbetare har denna kvarn, inberäknadt riskvarnen, en produktionsförmåga af 250,000 kg. i dygnet, motsvarande cirka 60 millioner kg. om året. Af det nya Mariestad har fotografen hr L. Ericson sändt oss en karaktäristisk bild. Som bekant, ödelades en stor del af Mariestad af en eldsvåda i dec. A de afbrända tomterna resa sig nu, för en mindre stads förhållanden, ståtliga byggnader, hvaribland märkas Skaraborgs läns ränteanstalt samt Skaraborgs läns sparbank. Till vänster på vår bild synes ränteanstaltens, till höger sparbankens hus. Bortom den breda esplanaden flyter i bakgrunden Tidaån. * TjVRlTZ THAULOW, den framstående norske landskapsmålaren, har för närvarande en utställning anordnad i Theodor Blanch ' s konstsalong härstädes. Samlingen omfattar ej mer än 16 nummer, hvaribland emellertid förekomma några för konstnärens skaplynne mycket representativa alster, af hvilka » Fabrik i Norge » med sina snöhöljda flodstränder på ömse sidor om den framglidande ån med sitt isgröna vatten, det hela insvept i en frostskarp vinterdags höga, rena luft, kanske torde vara den bästa. Thaulow är född i Kristiania 1847, började 1870 sina konststudier vid akademien i Köpenhamn, fortsatte dem i Karlsruhe under Gudes ledning och afslutade dem i Paris. T. anses vara den främste vägbrytaren i Norge för den moderna riktning inom målarekonsten, som blifvit kallad » friluftsmåleri ». 1890 blef Thaulow hedersledamot af konstakademien i Miinchen. Allm.
Tjugu års ynglingar försmådde ej att taga sig en ridt på trädhästen, och damer, gentila som till en bal, täflade om att få en plats i svänggungorna, under det kavaljererne vanligen visade sitt kurage med att stå bakom den sköna och genom att gifva gungan fart afpressade henne ett nödrop, då naturligtvis artigheten bjöd dem att slå sin arm kring henne, för att lugna hennes förskräckelse. Om dervid det upprörda hjertat verkligen slog lugnare, det veta endast de tu. Man gungar verkligen djerft, så att den stora vagnskorgens ena ända stiger öfver fästet för de linor, uti hvilka den svänger. Dessa slå dervid bugter och meddela korgen ryckningar, som man fruktar skola utskaka hela lasten. Men man hör blott ett skrik, halft af räddhoga, halft af nöje, och ser – ja för hvad man ser är bäst att «blunda eller springa». En Wienerskas drägt sitter alltid lågt ner på axlarna, ty hon har dessa vanligen vackra, skön hals, skönt rundad nacke och fyllig barm. Modet och koketteriet har dertill uppfunnit en snitt för lifvet, som gör detta framtill fullkomligt likt männernes öppna västar. Slagen ligga öfver hvarandra, och, utom det öppna mellanrum de ega, lemna de vid hvarje den skönas böjning framåt en ny terräng till pris åt det lystna ögat. Den trögaste fantasi har lätt att föreställa sig hvilken effekt allt detta har under gungningen, då damen sväfvar deruppe framböjd och med hufvudet mot jorden. Den vilda farten skulle göra alla försigtighetsmått onyttiga, men man tänker ej ens derpå. Man ser derföre alltid en mängd ungkarlar kring gungorna, och den bakom damen stående kavaljeren har sällan fröjden att ensam tjusas af sin skönas behag. Men sådant skrämmer icke en äkta Wienerska, henne, som ej rädes för ett bad, der karlar betala entree för att åskåda de sköna badandes lekar. Kring hela fältet voro musikkorpser spridda, som manade till dans. De gjorde det ej förgäfves.
Het har här blifvit sagdt, att K. M. icke till R. St:r gjort någon framställning i den syftning, sorn utgör löremål för nu under öfverläggning varande motioner. Med anledning deraf anhåller jag att få uppläsa de första raderna af K. M:s i ämnet aflåtna Nåd. Propos. Att densamma är en sådan officiel handling, på hvilken man kan bygga, måste väl medgifva*. Dessa rader äro af följ:de lydelse: »Ehuru det årliga anslag till K. M:s hofhållning, som afR. St:r vid 1823 års riksdag bestämdes, icke vidare kan efter en tidrymd af 40 år, hvarunder nästan alla utgifter anseidigen stegrats, vara tillräckligt att fylla de behof, för hvilka samma anslag vid förstnämnde tid varit beräknadt, har K. M. likväl, af grannlagenhet, hittills ej velat ifrågasätta förhöjning häruti; och ännu vid innev:de riksdags början var det K. M:s afsigt att låta frågan derom till nästa riksmöte anslå.» Har icke K. M. uti dessa ord tydligen till R. St:r uttalat sin åsigt, att detta anslag nu, efter 40 års förlopp, icke vidare är tillräckligt till fyllande af de behof, för hvilka det är afsedt? Kan det väl vara R. Shr värdigt, att sedan K. M. meddelat en sällan underrättelse, låta vid saken bero och tillåta att nya brister å holhållnings-anslaget skola uppstå, för att vid en kommande riksdag afbida en förnyad framställning till afhjelpande af dessa brister och möjligen deras förebyggande för den sedermera kommande framliden? Jag, för min del, tror det icke; och jag liigger R. o. Ad. på hjertat, att icke återkalla de tider och förhållanden, som i detta fall för ungefärligen 100 år sedan egde rum, — då nemi. anslagen till det K. Huset och hofhållningssumman utgjorde en nästan vid hvarje riksdag återkommande fråga. Jag tror icke att man bör sätta K. M. i nödvändighet att framställa förnyad anhållan i delta ämne, utan att, sedan förhållandet blifvit anmäldt, det är öfverensstämmande med R.
Filéenska testaments-fondcn 36 B 14, — 282 — Revisions-berättelsen. flottans räkenskaper sid, 93—99. Flyinge och Dahlby kungsgårdar och stuteri-inrättning » 136—138. Formulär till räkenskaper för de förvaltande verken x 4—5. Bilagan litt. I. vid » 67. Fria konsternas Akademi » 161. Fyring s-verket » 93—95. Fängelserna och arbets-inrättningarne i riket » 119—130. Förenade mötes-passevolans-fonderna Förslags-anslagen, brister och besparingar å » 8—9. Försvarsverket till lands, anslag för » 57—79, 80—81. Bilagorna litt. G, H, I, K, L och M vid » 58, 67, 79. Försvarsverket till sjös, extra anslagen för » 81—82. ordinarie dito Förvaltningens af sjöärendena räkenskaper » 93—99 Garnisonssjukhuset, allmänna » 84—86. Gefle Navigationsskola » 100—101. Bilagan litt. N. vid » 100. Gefleborgs lån, afvittrin gar i » 141. Bilagan litt. R. vid » 143. General-krigs-komrnissariatet » 79—82. Bilagan litt. R. vid x 143. General-poststyrelsen » 34—42. General-tullstyrelsen » 42—45. Gerning s-ören, ersättning åt städerna derför « 12. Gevärs tillverkning » 64, 68. Gripsholms slotts räkenskaper » 151—152. Grundfond, stats-verkets » 5. Bilagan litt. B. vid ,. » 5. Göta Hofrätts pensions-fond, Bilagan litt. O. vid » 101. Göteborgs Depot af Flottan » 93—96. — Karantäns-kommission » 52. — Navigationsskola » 100—101. Bilagan litt. N. vid » 100.
Revisorerna hafva således icke kunnat ingå i någon granskning angående Riksgälds-Conlorets utgifter för omförmälda Riksdag , hvilka, enligt Herrar Fullmäktiges Berättelse, vid sisth Augusti månads slut, uppgingo till ett belopp af 302,285 R:dr 7 sk. 11 rst. Enligt de öfver Riksgälds-Contorels Credilsedlar förda särskilda Riksgäldträkenskaper, voro, vid i83q års slut, sådana, eller så kallade Riksgäldsp^Koppar sedlar, utelöpande till ett belopp af .. R:dr 1,352,904: 38. — skiijemynt.- Häraf äro sedermera inlösta: polletterna. under år 1839 . R:dr 353,086: 4^. — och under år 1840 „ 242,580: 19. — eller tillsammans under bägge åren 595,667: 16. —■ hvadan beloppet af de vid sistlidet års slut, jemlikt räkenskaperna, utelöpande dylika Sedlar utgjorde R:dr 767,237: 22. — motsvarande i Bancomynt R:dr 504,824." 4^* 8. Kopparskiljeroynls-polletter hafva blifvit invexlade: — 20 — Inventeringar. Ombuds mannens Berättelse. Indragning af Cassörstjensten - år 1839, till ett belopp af R:dr 363: 2p. — och år i84o, till dito „ 26o: 33. — Genom de, under dessa år, invexlade Polletterna, utgörande således tillsammans R:dr Rgs 6^4: »4- * bar den i räkenskaperna balanserade summan af utelöpande Skiijemyntspolletter blifvit minskad lill 113,841 R;dr 36 sk. 3 rst., svarande emot 76,894 R:dr 24 sk. 2 rst. Banco.
En återremiss anser jag böra undvikas så ofta det sig göra låter, emedan den medför olägenheten af mycken tidsspillan först i Utsk. och sedermera uti .Stånden vid frågans slutliga behandling; men det beror naturligtvis på R. o. Ad:s majoritet att härutinnan efter godtfinnande besluta. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Hr Lefre'ns yttrande, deruti talaren sade, att jag skulle haft rätt, om frågan allena angått Sveriges grundlag; meri då 18 H. 12 D e 11 a December c. rii. (leii angar Riksaclen, vore den af annan beskaffenhet, så att man kunde ingå till K. M. nied lind. anhållan, att Konungen ville framställa propos. till begge Rikena. Nu förhåller det sig så, att Riksacten är alt anse såsom grundlag för begge Rikena; att förslag till ändring deruti kail i begge Rikena väckas, men icke antagas annorlunda än ömsesidigt. Om Coust.Utsk. finner rättelse behöllig, så inkommer Ulsk. med förslag tili de ändringar, som i anleda, deraf erfordras i Sveriges grundlag så väl som i Riksacten; och örn detta förslag gillas af Konungen, så foijer af sig sjelf, alt Konungen, innan flan gifver sitt svar på skrifvelse!!, deröfver hör Norriges Storling, och om det instämmer med Sveriges Ständer, så,aflemna!' Konungen derefter sitt bifall eller afslag på förslaget. Denna form för ärendets behandling måste vara den enda rälta efter grundlagen. All annan är på sidan derom. Att ingå till K. M. med anhållan om nåd. propos. i ämnet, sådant gifver våra grundlagar ingen anledning till. Det är en nyhet, som denna riksdags ConstiUtsk. velat ina föra. Gr. Spens, Carl Gust.:
M:s dispositionsrätt öfver delta anslag, som hittills varit, obegränsad, nu hor blifvit begränsad. Således bär någon fullständigare utredning i delta afseende ieke behöfts, blott StaUDtsk. gjort sig föryissadt, att en sådan reglering icke skulle möta n/fgot hillder. Hr Dalman: Den siste värde talaren bär anmärkt, att K. M;s r'ätt hittills Värit öbegränsad, i afseende på anvisningar å reservfonden. Detta är något för riifg alldeles nytt. Det är visserligen eli factum, att Ilegeringen gjort dispositioner lill’ högre belopp än det, hvartill besparingarne uppgått; men detta förfarande-här också af SlälSUtsk. blifvit underkaätadt constitutiorielt ansvar; och jag bestrider alldeles, att K. M. skulle liafva någon rätt ätt görn en enda anvisning på den s. k.* reservfonden, utan It. St:s tillåtelse. Har K. M. en sådan rätt, så lärer den väl finnas bestämd i grundlagarna och då icke kunna inskränkas af något It. Sirs beslut; meri laar Regeringen icke en sådan rättighet, sä erfordrades hvad StalsUtsk. nu g uns then åge t bar gjort, nemi. att söka förskaffar henne en sådan. Frill. Sprengtporten: Det liar så mycket mindre varit min mening alt säga, att K. M. liar någon rättighet alt göra anvisningar på reservfonden, sorn af detta betänk, synes, huru StatsUtsk. har betraktat just denna fråga, då dess ledamöter i denna punkt stannat uti det beslut, att man icke kan tillstyrka de ifrågavar, afskrifningarna på denna fond; men det torde icke undfallit talaren, alt de besparingar, sorn ingått till statsverket, hvarpå anvisningar göras , äfven utgöra en del af reservfonden. Då jag nämnt, att denna K. M:s rätt varit obegränsad, så är det ej min mening, alt den, enligt vår grundlag, varit obegränsad, utan blott att den varit obestämd lill siffran. Intet beslut af 11. St. har be-, stämt den gräns, inom hvilken K. M. skall äga rättighet alt, görn anvisningar på besparingarna.
Ad. torde tillåta att detsamma förfölle; hvilket bifölls. Såsom föremål för pröfning framställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, sedermera det af H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus, i gårdagens eftermiddagsplenum afgifna förslag till gemensam tanke, att andra kammaren må formeras classvis, såsom medelväg emellan stundsval och allmänna val. D u n 14 Mars. 315 H. E.v. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Dä jag i gär föreslog, såsom amendement till Gr. Lagerbjelkes förslag, att den nedre, eller, för alt nyttja hans uttryck, yngre kammaren skulle sammansättas medelst classval, är jag skyldig att något närmare explicera hvad jag dermed menar. Jag hade trott, alt hvar och en skulle förstå betydelsen af classval; men jag scr, altman fattat detta uttryck olika mot hvad jag hade föreställt mig. Då 3 Ständ vid sistlidne riksdag fattade det beslut, att valen skulle ske ståndseller classvis, förstod jag derunder, att classen måste vara någoting mera utsträckt än ståndet, eller alt ståndet vore inbegripet under classen. Om jag fördelar BorgareSt. i classer, kallatjag det skrän. Jag kan icke förstå annat, än att classen måste vara någonting mera omfattande än ståndet, och jag föreslår derföre följande. Gr. Björnstjerna uppläste härefter följande: Såsom amendement till Gr. Lagerbjelkes motion, hvilken endast rörer den öfre kammarens sammansättning, vågar jag till B. o. Ad. vördsamt föreslå: Atl den nedre eller yngre hammaren väljes genom classval. Classerna inbegripa Stånden, hvilka utgöra en underafdelning af classerne. Classerna äro fyra, nemi.: t:o. Den jordoch bergsbrukandc classen af alla stund. Den röstar efter hemmantal, eller efter ett mot delta svarande taxeringsvärde för bruk, qvarn m. m. På det alt det Hederv.
Uti 9 § af berörde kapitel är det nemligen förbudet att bygga så nära intill någon kyrka, att hon deraf kan sättas i fara och äfventyr för eldsvåda; med föreskrift derjemte, att tillsynen öfver efterlefnaden häraf tillkommer kyrkoherden och församlingen, hvilka i fall af behof må erhålla handräckning af Konungens Befallningshafvande. Men enär denna bestämmelse syntes vara allt för obestämd och lemna rum för godtycket, hafva Herr Kontrakts-prosten Tegnér och Riksdags-fullmäktigen Erik Hansson från Gefleborgs län uti särskilda af Högvördiga Preste-ståndet och Hedervärda Bonde-ståndet till Lag-Utskottets utlåtande öfverlemnade memorial yrkat, att i lagen måtte uttryckligen bestämmas på huru långt afstånd från kyrka får byggas. I afseende på afståndets längd hafva deremot motionärerne ej varit ense. Då den förre ansett den böra utsättas till 200 alnar, har den sednare åter förmenat ett afstånd af 75 alnar vara tillräckligt för det ändamål, som i omförmälda lagbud afses; och för dessa olika åsigter har man å ömse sidor sökt hemta bevis från erfarenheten. Utskottet är likväl ej i tillfälle alt bedöma det mer eller mindre allmäntgiltiga af dessa bevis; men deremot synes, efter Utskottets omdöme, säkrare vittnesbörd om den klokhet och försigtighet, hvarmed lagstiftaren i denna del tillBih. till R. St. Prot. 1856 $ i857. 7 Sami. i Afd. 3i Hdft. 2 10 Lag-JJtskottets Betänkande N:o 56. vägagått, ej förefinnas, än den olikhet i åsigter, som uti ifrågaställa hänseende emellan motionärerne eger rum. Denna olikhet ådagalägger nemligen, att någon så beskaffad allmän regel härutinnan, som den ifrågaställda, svårligen lärer kunna uppställas.
Sedan Landshöfdinge-Embetet och Chefs-Einbetet af berörde memorial fått del och med utlåtande deröfver inkommit, har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag den 29 sistlidne April, sig utlåtit: att, ehuru det, på sätt Landshöfdinge-Embetet anmärkt, enligt Kongl. Brefvet af den 17 Februarii 177-5, tillkomme Konungens Befallningshafvande att, gemensamt med vederbörande Regements-Chefer, hafva tillsyn å Kronans till militiaeboställen anslagne hemman, fann Kongl. Hof-Rätten likväl berörde stadgande icke kunna sträckas derhän, som skulle Konungens Befallningshafvande vara behörig att emot skogs-åverkan å slike hemmansegor utfärda vites-förbud, hvilket, jemlikt 10 Cap. 5 §. Byggninga-Balken, bör sökas hos Domaren; i följd hvaraf Kongl. Hof-Rätten ogillade och upphäfde det beslut, hvarigenom Landshöfdinge-Embetet stadgat ifrågavarande vite emot skogs-åverkan å boställena Högbytorp, Bjershult, Wirsta och Näfversjö egor, vederbörande dock obetaget att, om så nödigt finnes, vid behörig Domstol göra framställning om slikt vites bestämmande, i enlighet med Lag; och skulle kungörelse om förberörde vites återkallande af Konungens Befallningshafvande blifva utfärdad. Sedan Kämners-Rätten i Calmar, genom Utslag den 18 October 1801, förklarat, att Drängen Johan Magnus Rosengren från Tomteby, genom frivilligt erkännande, vore förvunnen att Onsdagen den i2:te i samma månad från Enke-Prostinnan A. Lindbäck hafva stulit ett saltkar af silfver, värderadt till 7 R:dr, och Kämners-Rätten derföre, jemlikt 4° Cap. 1 §, Missgernings-Ralken och Kongl. Förklaringen af den 23 Mars 1807, dömt