Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eliuru fordringarne på trollet i äktenskapet icke äro desainina för iilaiiiien som för kvinnan raknas det afven den förre till största heder att visa tillgifvenliet och iiiidseende för sin liust.rii, ocli hon a r för lionom icke den till iinderdånigliet pliktiga tjänarinnan., utan fastmera den likställda följeslagarinnan geiioin lifvet, fiillt si aktad inom den åt henne genoin naturen anvisade verlriiingskretsen som han är inom sin. Såsom de egenskaper, hvilka företrädesvis göra hust rnn kar för mannen, framliållas - iitoin skönhet - godt förstlind och skicklighet i handarbeten. I de skiiraste färger har skalden tecknat förhållandet emellan Hektor och hans maka Androniaclie; den nyss så.blodtörstiga kämpen visar sig, då han för en stiind återvänder från slagfältet till staden och dar saminanträffar med sin hustru och sitt barn, såsom den ömmaste make och fader. I Penelope har skalden tecknat en oförgätlig bild af den trogna och iilskande hustrun, hvilken vårdar Iniset ht inannep ' under hans tjiigiiåriga bortvsro ocli stindaktigt vagr a r att ingå ett nytt gifte, så länge det svagaste hopp ännu finnes a t t lian ä r i lifvet; Den tafla af .civiliseradty i fredligs förhållanden lefvande folk, soili skalden upprullar ' i teckningen af pliaiakerna, visar ' oss kvinnan i åtnjutande af aktning ocli frihet. Drottningen sitter nnder samkvämet i konungapalatset v. sin makes sida, ocli, nar hon deltager i samtalet, lyssna de församlade aktningsfullt till hennes ord. Haein minnes ej Homeros ' älskligaste kvinnogestalt, den phaiakiska konungadattern Nausikaa? Det finnes ej minsta antydan om att hoii lefver iinder trycket af ofrihet och afsplirring. Hon beger sig utan annat följe an några t.jiinariiiiior iitoin staden for att besörja linseta tvätt.
M:t i Nåder funnit, att i detta afseende icke andra räntepersedlar borde antagas än sådane, sorn dels till sitt värde årligen bestämdes genom markegångstaxa och sålunda antingen utginge i penningar efter förvandling eller levererades in natura, dels voro af beskaffenhet, att kunna tjena till grund för en skatteberäkning, dels ock i räntorna ingingo till så betydlig qvantitet, att de icke utan allt för stor rubbning i dessa räntors totalbelopp kunde utelemnas, samt att, i öfverensstämmelse härmed, det väl ville synas, som berörde hufvudräntor för hela riket lämpligen skulle kunna efter olika förhållanden inom särskilda orter bestämmas endast till spannmål, dagsverken, smör, hö, kol, ved, kött, fläsk, tackjern samt strömming och lax, i hvilket fall förhållandet emellan de persedlar, som skulle förvandlas, och dem, hvilka borde såsom hufvudräntor bibehållas, komme att blifva såsom icke fullt 5 till 100; men att, då emedlertid, innan ett så beskaffadt slutligt bestämmande af hufvudpersedlarne lämpligen kunde ega rum, åtskilliga spe'cie!a utredningar och undersökningar voro af nöden, hvarvid det torde böra lemnäs hemmans-innehafvarne tillfälle att i ämnet sig yttra, samt vederbörande embetsverks underdåniga utlåtanden derefter jemväl måste inhemtas, ansåge E. K. M:t alt, för det dåvarande, med hufvudräntornas fastställande borde anstå, och endast grunderna för skalte-förenklingens verkställande bestämmas; och hade, på grund häraf, E. K. M:t i Nåder föreslagit, att, jemte det i ordinarie räntan, så väl hvad beträffade den indeida, som den kronan behållna andelen deraf, ingående hufvudpersedlar hibehöllos, de mindre betydliga eller de så kallade småpersedlarne, hvilka voro beroende af markegång, måtte, efter ett på grund af de nästföregående tjugu årens markegångar fastställdl medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp, i sammanhang hvarmed E. K.
M. täcktes låta undersöka, enl. hvilka grunder, och på hvad sätt bruksoch bergverks-anläggningar, skattlagde mjöloch såg-qvarnar, och andra fabriks-inrättningar på landet må åläggas, att till vägarnes byggande och underhållande bidraga. Jag anhåller vördsamt om bifall till betänk. Hr Flach: Jag är väsendtligen förekommen af Frih. Alströ mer, och vill blott med några ord bemöta tvenne framställda anmärkrnr. Den första framkastad af Hr von Printzensköld, omnämnde - Den 28 Juni. 481 nämnde de förmenta svårigheter, hvilka, i afseende på väg-delningen skulle derigenom upkomma, att bruk och qvarnar nedlades. Den andra anmärkn:n, framställd af Frih. Cederström, innehöll, alt Ulsk:ns nu föredragna Betänk, så till vida vore ofullständigare, än det vid föreg:de Riksdag afgifna, som uti det sednare, framställning gjordes om det sätt, hvarpå dessa inrättningar skulle i väg-underhållningen deltaga. Hvad första frågan beträffar, så är den besvarad af Hr von Troil, då han omnämnde de allmänna grunder, efter hvilka bruks och qvarnars skyldighet, att underhålla vägar, skola regleras. Jag vill blott tillägga, att det torde icke blifva svårare, all omreglera väg-delningen i händelse de bruk och sågar, som i väg-underhållet deltaga, nedläggas, än om ett hemman faller i ödes-mål, hvilket så mycket lättare skulle kunna hända, om alla ouera endast läggas på hemman, och icke äfven fördelas på nyssnämnde inrättningar. Hvad den sednare anmärkmn angår, så tror jag, alt det icke kan läggas Utsk:n lill last, utan tvertom är en förtjenst, att Ctsk:n icke ingått i speciella bestämmelser, dä Utskm föreslagit, att man skulle öfverlemna hela detalj-bestyret åt K. M:s godtfinnande. Jag fortfar i min vördsamma anhållan om bifall på denna punkt. Hr Printzensköld:
Och de academiska constitutionerna, uppmana från enväldets strängaste tidehvarf, författade på latinska språket och i en stil, sorn måhända få af de laglydige förmå tolka; huru afvika de ej ifrån allmänna lagen, och hvilka curiosa innehålla ej de, granskade af närvar, tidsanda! — Såsom mörka skuggor qvarstå dessa bilder från despotismens natt, af nationen aldrig sanctionerade, äfvensom föga kände. Och under dess skydd öfverlemnar Svea blomman af sin ungdom, vid dess första utsteg i verlden ; åt dem anförtror Staten den moraliska vården för bildandet af sina förnämsta medborgare! Vacker är väl i sanning ide'en af dessa patres, sorn emottaga ynglingens första ledning på verldserfarenhetens och vettenskapernas bana. Men om denna faderliga myndighet lemnar det stöd, som i juridiskt afseende tarfvas för den oerfarne, torde följande framställning förklara. Okunnig om all juridisk procedur och advocatoriska vändningar kommer ynglingen till universitetet. Förledd af en tillfällig obetänksamhet, råkar han begå ett fel, för hvilket ej en gång allmänna lagen äger något straff — och ej en gång det — tillfälligheten låter honom endast vara närvar. vid ett dylikt tillfälle. Ledd af sin oerfarenhet i juridiska mål och i medvetandet af sin oskuld, blir hans egen uppriktiga berättelse en snara till hans fällande. Partiskhet, denna hydra, som så ofta visar sig i de lärdes samfund, finner honom vara en skyddling utaf någon af minoritetens hufvuden. Consistorium utgår från den barbariska principen att vilja statuera ett exempel; stafven brytes öfver hans hufvud, och utan vittneris intygande, utan anförande af någon lagens bokstaf mot hans förseelse: Senatus decrevit — och han dömmes till relegation.— Ännu okunnig om Puitteg.- b:ns innehåll, begär han besvärshänvisning. Consistorium, lika okunnigt som han, hänskjuter ett disciplinärt mål under Hofrätten. Månader förflyta, innan Hofrätten hinner resolvera obehörigheten af ett dylikt underställnings-mål. Slägtingar och vänner fly honom som en missdådare, ädelmodet och välgörenheten draga sin hand ifrån honom.
Anskaffningen af det till bestridande af kostnaderna för Statens jernvägsbyggnader erforderliga lån. — 54 — lopp må, utaf den s. k. statslåne-fondens behållningar och inbetalningarne a samma fonds fordringar, anvisas såsom tillgång för bedrifvande af Statens jernvägsarbeten; att räntevinsten å statslånefonden, sedan fondens utländska skuld blifvit betald, komme att tillfalla Riksgälds-kontoret, hvaremot möjligen uppkommande förluster skulle af nämnde verk ersättas, så att någon minskning i det belopp, som för jernvägsarbetena derifrån påräknas, icke eger rum; att Fullmäktige egde upptaga lånet på det sätt, Fullmägtige funne lämpligast och ändamålsenligast, för beredande af de för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor; att upplåningen skulle ske emot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara, räntebärande obligationer, hvilka å Rikets Ständers vägnar af Fullmäktige utfärdas; att åt Fullmäktige öfverlemnades, att vid lånets afslutande bestämma det utländska språk och mynt, derå obligationerna komme att utfärdas, den ränta, som i obligationerna skulle förskrifvas och den kapitalrabatt, som, då sådan ansåges böra medgifvas, må antagas och fastställas; att till lånets förräntande och amortering komme att anvisas ett särskildt ärligt anslag, hvars belopp skulle motsvara ej allenast den för lånet, enligt derför utgifna obligationer, årligen belöpande ränta, utan äfven minst en procent af det i samma obligationer förskrifna kapital, hvilket anslag skulle utgå från och med det år, hvarunder obligationerna blifvit till långifvarne utlemnade, samt med oförminskadt belopp fortfara tilldess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt; att ränteoch amorterings-anslaget borde ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortisations-fond, hvars behållning skulle för sitt ändamål oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränteliqviderna och återbetalningen varda i föreskrifven ordning fullgjorda och att de till denna fond hörande medel städse, sä vidt ske kan, på ändamålsenligt sätt göras fruktbärande; att Fullmäktige egde bestämma sättet och ordningen för lånets årliga amortering; att de beslut och stadganden, som i afseende å detta lån blifvit af Rikets Ständer meddelade, komme att underställas Kongl.
Enkelheten och lättfattligheten af denna grundsats, gör bevisningen om dess riglighet öfverflödig, men tillämpningen deraf lemnar emedlertid det vigtiga resultatet af en oinskränkt arbetsoch näringsfrihet, och jag erkänner öppet, att jag icke kan inse någon annan utväg, att en gång vinna reda och ordning inom näringarne, än beviljande af en sådan frihet. Att anse en sådan frihet skadlig för Staten, vore att betrakta frågan från en alltför inskränkt synpunkt; ty med Statens fördel måste det vara öfverensstämmande, att alla dess medlemmar frambringa eller tillverka så mycket deras förmåga medgifver. Deraf skulle tvärtom följa, attsamhällef icke skulle lida brist på sådane förnödenhetsvaror, som kunna tillverkas inom Riket, och att varupriset skulle komma att bestämmas efter varans rätta värde, i mon af den tid, flit och konstskicklighet, som dess tillverkning fordrade. Att städernas, åtminstone de mindres, undergång skulle genom näringstvångets upphörande förorsakas, är ett påstående, som ofta blifvit framställdt, men om hvars rigtighet jag icke kan öfvertyga mig. Tvärtom synes det tilltagande, eller föregifna, armodet hos åtskillige handtverkare i de mindre städerne böra till en stor del tillskrifvas detta tvång. Men monopolisten vill ej inse, att den vinst, han tror sig draga af andras utestängande från sitt näringsfång, försvinner ur hans händer genom ökade utlagor lill Staten, hvars behof ej tåla afdrag, men af färre skattdragande måste fyllas. Han vill ej erkänna, att den allmänt stigande dyrheten nödvändigt måste minska hans egen arbetsförtjenst och inskränka varuconsumtionen. Han vågar icke inrymma någon plats åt en medtäflare i yrket, som möjligen kunde tvinga honom att vika från de urgamla bruken och rigta sin uppmärksamhet på nyare uppfinningar och förbättrade methoder i handtverket, och vill icke besinna, att, då täflan upphör, all näringsproduct slutligen skall aftaga i värde och duglighet, ty det är endast under oinskränkt täflan, det kan lyckas att uppdrifva arbetsskickligheten till den högsta möjliga fullkomlighetsgrad.
N:o 46, i anledn. af väckte motioner, rörande rustoch rotehållares befriande från deras befattning med rekrytering och remontering samt underhåll af beklädnad, mundering ro. m., emot det att de åtaga sig en gång för alla bestämda, mot omkostnaderne vid berörde åliggande svarande årliga utskylder, samt dermed gemenskap egande ämnen. D en 30 Januari. 135 Vid föredragning af LagUtsbs d. 27 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 61, i anledn. af gjorde anmärkningar emot vissa delar af Utsk:s Betänk. N:o 46, öfver ej mindre K. M:s Nåd. Propos. ang:de utvidgad religionsfrihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än äfven särskilda inom RiksStånden viickte motioner, biet' detta Utlåt., på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt; hvarjemte yttrades af Gr. Sparre, Erik: Detta Betänk., af temligen betydlig omfattning och vigt, utdelades först sistl. Onsdag bland RiksStm. Det är således icke troligt, att R. o. Ad:ns ledamöter under tiden tills i morgon hunnit egna det den eftertanke det förtjenar. Jag hemställer derföre, om icke Betänk, bär upföras först på föredragningslistan till förstkommande plenum i nästa vecka. Uppå i anledn. häraf framstäld propos. beslöts att LagUtsk:s nu ånyo bordlagda Utlåt. N:o 61 skulle upföras främst å föredragningslistan för första plenum i nästa vecka. Eöredrogs och remitterades till BankoUtsk. Frih. von Schwerins, Carl Julius, d. 27 dennes på bordet lagda motion, äng:det beviljande af kreditiv-rätt i K. St:rs Bank för HypotheksFöreningarne. ' Slutligen anmäldes och lades på bordet ett från StatsUtsk. inkommet Utlåt. N:o 236, i anledn. af väckte motioner om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande på landssidorne. H. R. o. Ad:n åtskiljdes kl. J på 8 om aftonen.
Sålänge dessa och dylika författningar finnas, måste de efterlefvas, eller ock rent af återkallas, under förklarande att de ej längre äga någon förbindande kraft; men sådant torde likväl böra ske af den högre Auctoritet, som dem ut - Den 19 Februarii f. m. 145 utfärdat, icke af dem, som skola åtlyda desamma. Sådane reglementariska föreskrifter inskränka sig dessutom icke endast till Tack jerns-blåsn ingen. De gälla äfven för Grufvebrytning och Stångjernssmidet, utom flere andra Näringsgrenar i vårt Land, der rörelsen ock hvilar på en vetenskaplig behandling. Detta kan icke anses såsom intrång i äganderätten, det utgör sjelfva grundvalen för rörelsens framtida bestånd och förkofran. Af hvad jag nu baft äran anföra, finnes klart, att hushållningen vid Hyttorne ingalunda beror på Bergsmännens egna godtfinnande, eller deras frivillige öfverenskommelse!’, samt att de inför lagen äro ansvarige , om vederbörande tjenstemän® meddeldte föreskrifter icke efterlefvas. Någon ordning vore annars icke möjlig; allt skulle eljest snart uplösa sig uti en fullkomlig villervalla, utan möjlighet för den lidande Hytte-egaren att finna någon ersättning af sin medinleressent, sorn, med el* ler utan afsigt, tillfogat honom skada. Saken är af största vigt både för närvarande och kommande tider; den bör med alfvar behandlas; och jag hemställer derföre vördsamt, om Utskottets förslag kan eller bör antagas. Följden deraf skulle blifva, att Kongl. Maj:t i förenämde afseenden, och uppå fö13 II. 1 o 146 Den 19 Februarii f. m. regångne noggranna undersökningar fattade beslut, endast skulle komma att gälla vid de Hyttor, der desse föreskrifter redan äro införde, ehuru icke, såsom Utskottet sig yttrar, enligt vederbörandes betydeliga medgifvanden, utan tvärtom på grund af tydeliga lagbud.
På dessa grunder får jag vördsamt föreslå att prestens såväl theoretiska som praktiska embetsexamen må anses afslutad med examen inför akademiska fakulteten; att prestexamen och pastoralexamen med dithörande disputationsspecimen inför Konsistorium må såsom obligatorisk afskaffas; men att det må stå tjenstgörande prest och andra, som räkna prestår, fritt att inför akademisk fakultet eller Stifts-konsistorium aflägga de lärdomsprof, som de kunna önska, och deröfver erhålla betyg, utan att vara bundne vid andra än af dem sjelfve uppgifne vetenskapsämnen, samt att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af nådig Författning härom. Stockholm den 26 November 1862. J. Otterström. Af Doktor J. B. Runsten: Om ändring af 2 och 6 §§ i nu gäl lande Bevillnings-förordning, m. m. Hvarje fri Svensk man bör skatta till både kommunen och Kronan, — embetsmannen ej mindre än privatmannen, och prestmannen väl mer, än någon annan. Men sättet är dock icke enahanda, fastän gemenligen blott det för verkligt skattebidrag anses, som med prestationer in natura utgöres eller löses med penningetributer. Sådant är ock för Staten högeligen af nöden, enär dessförutan, andra allmänna behof oberäknade, icke heller de embetsoch tjenstemän kunde aflönas, som för både allmän samhällsordning och enskild familjefrid äro behöflige. Men äfven den verksamhet, som för sådant ändamål Statens tjenare åligger, och de arbeten och mödor, dem de låtit sig i det allmännas tjenst underkastas — äfven sådant borde väl få gälla såsom skattemannabidrag för allmänt väl, fast det icke utgår i form af penningemedel. För allmänt väl verkar väl äfven den enskilde Bih. till B. St. N:o 11. medborgsmannen, der han arbetar i verkstaden eller i handelsboden eller på åkern.
Prot. 1859 & 1860. i Sami. 1 Afd. 3 Band. 33 Hafi. 2 lö Stats-Utskollels Memorial N:o 209 och Pupill-kassa den 26 Mars 1841 utfärdade och ännu gällande reglementes 10 §, enligt hvilken, för den händelse Riksgälds-kontorets och f. d. GeneralAssistanskontorets dåmera förenade Enkeoch Pupillkassors gemensamma tillgångar skulle framdeles medgifva någon tillökning i de efter förut gällande grunder derifrån utgående pensioner, dåvarande pensionsberättigade enkor och barn efter delegare i sistnämnda kassa böra komma i åtnjutande af en sådan tillökning i samina mån, som enkorna och barnen efter öfriga delegare i den sammanslagna pensionskassan, och de förra således alltid varda bibehållne vid deras i förhållande till öfriga delegares löneoch afgifts-belopp egande högre pensionsrätt. Jemte det Utskottet alltså tillstyrker Rikets Ständer bifall till Fullmägtiges i Riksgäldskontoret ofvan anförda framställning, får Utskottet, under förutsättning af sådant bifall, hemställa : att den § i Riksgälds-kontorets reglemente, som kommer att motsvara nu gällande reglementes 281 §, måtte erhålla följande lydelse: Derest Enkeoch Pupill-kassans vid Riksgälds-kontoret afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för instundande eller derpå följande år intill slutet af nästa riksdag skulle visa, att Kassans inkomster under året understigit de utbetalningar, som derunder Kassan åiegat, må den sålunda uppkomna bristen, inom ett belopp af högst Tvåtusen Tvåhundrafemtio
I allt fall skulle för kontrollen öfver efterlefnaden af ett sådant stadgande, som det föreslagna, möta ganska betydande praktiska svårigheter, enär ingenstädes i lag finnes stadgad viss tid, inom hvilken arfskiften skola hållas, och de stundom till och med alldeles uteblifva, hvilket städse inträffar, då arfvingar besluta lefva samman i bo oskifto. Förklarade nu arfvingar, som til 1- höllos att förete arfskifte, det de icke upprättat något sådant, så synes det som åklagare eller domstol icke skulle kunna något dervid åtgöra, — och lagbudet klefve då utan betydelse Hvad särskilt angår frågan om lättade utvägar att vinna visshet om rätt egare till fastighet, så äro derför andra, mer genomgripande förändringar föreslagna i en af Rikets sednast församlade Ständer tili Kongl. Majit ailåten och på regeringens pröfning ännu beroende underdånig skrifvelse, hvilken ingalunda kan antagas blifva lemnad utan afseende. Och anser sig Utskottet derföre ega så mycket större skäl, att afstyrka bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 29 December 1862. Herrar Doktorer Schram och Forssell samt Herrar Henschen och Staaff hafva begärt få antecknadt, det de ej i ornförmälda ärende deltagit. Lag-Vtskirileh Uttänkande A:o IS. 5 ) M-o IS. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Jun. 1SG3 kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning m. m. I 9 Kaj». 1 § Arfda-Balken är stadgadt, att om afliden persons bo lyder under stadsdomstol eller egendomen är fastighet i stad, skola, när ej annorlunda särskildt är stadgadt, Borgmästare och Råd nämna tvä elier flere redlige män, som egendomen uppteckna och värdera, men att, om boet lyder under annan domstol eller egendomen är fastighet å landet, sterbhusdelegarne ega kalla Gode
Man har sagt, att det skulle vara en dålig hushållning att icke påskynda arbetena vid Carlsborg, men man bör besinna å andra sidan att Stats-Utskit beräknat utgifterna ur den synpunkt att om möjligt undvika upptagandet af utländska lån, och att man derföre af statsekonomiska skäl icke bör rubba det system, Utsk-.t uppgjort. Utslct har med frikostighet beviljat anslag till sådan materiel och sådana behof, som icke kunna hastigt uppfyllas, såsom till ridskolor o. d., men i fråga om fästningsbyggnader har det ansett sig kunna spara något, för att ej öfverskrida statens så mycket anlitade tillgångar. Jag hemställer således, att Stats-Utsk:ts efter moget betänkande och noggrann pröfning beslutade hemställan i denna punkt måtte vinna R. o. Adins bifall. Gr. Posse: J)å erfarenheten visat, att det icke är någon misshushållning att låta arbetet med Carlsborgs fästningsbyggnad fortgå på samma sätt, som hittills, torde Stats-Utskit hafva handlat välbetänkt, då det för kommande statsregleringsperiod anvisat samma summa, 100,000 rdr, som under nuvarande period utgår. Ue skäl, Utskit i öfrigt åberopat för bestämmande af denna summa, torde ega full giltighet, helst då några omständigheter icke förekommit, som visa att nämnde fästnings H. II. 44 690 Den 28 Februari e. m. byggande behöfver påskyndas. Jag anhåller om bifall till Utsk:t.s hemställan i denna punkt. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan, och dels af Hr Reuterskiöld, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bifalla K. M:ts nåd. framställning i ämnet, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Mom. b. Hr Reuterskiöld: Sedan R. o. Ad., med afslag å hvad K.
Med dem, hvilka ville beläna äldre inteckningar; samt inom Ridd. och Adeln att mera tydlighet borde gifvas åt sista mom. emedan man deraf eljest lätteligen kunde draga den slutsats, att de deri omnämnde Jånsökande voro befriade ifrån skyldigheten i afseende på Ränteoch Capitalafbetalningen. I anledning af den yrkade nedsättningen i mini - Betänkanden. N:o 41^> 53g mibeloppet af länen, hvilken Utskottet medgifver till någon del kunna äga rum, har, såsom en medelväg emellan de förut tillstyrkta 3oo Pitdr och det belopp nf i5o R:dr, som hos BondeStåndet ansetts böra utgöra minimum, Utskottet antagit, att under 200 R:dr, hvilken summa äfven inom BondeStåndet blifvit föreslagen', län af denna fond icke böra utlemnas. Uti maximibeloppet har Utskottet icke funnit skäl, alt göra någon ändring. Då det blifvit stadgadt, att icke för annat ändamål, än låneunderstöds meddelande emot pant af jordegendom, ifrågavarande fond bör användas, har en föreskrift om visse näringsidkares uteslutande från delaktighet deraf synts Utskottet icke vara lämpelig. Utskottet är äfven af den tanka, att granskningen och pröfningen af lånehandlingar ske i RiksgäldsContoiret, samt att mindre lån beviljas företrädesvis framför större; Dock som endast i det fall, att tillräckligt antal sökande icke anmäla sig, att på föreskrifne vilkor undfå lån, rättigheten är Fullmäktige lemnad, att, utan inskränkning till beloppet, mot fullgod inteekuingssäkerhet beläna jordegendom; så lärer deremot destomindre någon giltig anledning till anmärkning förekomma, sorn fondens ständiga förräntande, emot den beräknade procenten är ett oeftergifligt vilkor för Statens betryggande från förluster på det upptagne Silfver lå net.