Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förhållandet är, alt i Halland äro socknarne mycket små i allmänhet, och i samma förhållande äro 100 r:dr lika mycket för dem, som 500 för en större. Dessutom får jag nämna, alt med de stora socknarna var förhållandet särdeles beklagligt, och kan citera en, nemi. Lunda socken, som hade 1900 innevånare hvaraf 700 voro behöfvande. Här har blifvit af Hr von Troil anfört att Utsk. endast fästat afseende pä sådana allmogens behof som uppkommit genom hagelskador, och ali endast för dem undantag skett. Jag vill dertill blott nämna att man, af den skrifvelse som från Hallands län inkommit, kan se att, bland orsakerna till de behof som för Halland blifvit anmälda, äfven blifvit nämnt betydliga hagelskador. Dessa hafva dock ej blifvit hjelpte genom annat än lån. Frih. Cederström, Rudolf, har yttrat att, om man nu beviljade afskrifning af denna lilla summa, så skulle Regeringen kanske för framtiden blifva försatt i nödvändighet att utdela sådan undsättning lill ringare belopp än tillförene. Jag är öfvertygad om att Regeringen i detta fall noga betänker hvad den har att göra; roen äfven om Regeringen skulle blifva tveksam i beviljandet af sådana lån, så tror jag att det snarare skulle vara en förmån än motsatsen; ty det kan aldrig vara någon förmån för ett Den 5 April. 39 län att få mera än hvad det behöfver. Jag har ock derföre icke begärt på långt när hvad Hallands län behöfde. Då jag här är ensam om att begära återremiss, förutser jag alt den förmodligen ej blir beviljad; men jag har fullgjort min pligt, mera kan jag ej göra. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få instämma med Hr von Troil och äfven åberopa de skäl, som Frih. Cederström, Rudolf, anfört; men jag vill tillika underställa Gr. Lewenhaupt, huruvida, i fall den nu begärda afskrifningen beviljades, icke andra län eller orter då skulle begära detsamma, och hvilka vidräkningar som deraf skulle uppkomma?
Möjligen skulle saken kunna vändas på det sätt Hr Munck af Rosenschöld yttrat, och man vinner då i alla fall hvad man egentligen afser, nemi. elementar lärarnes uptagande i representationen, men man stöter icke på den klippan, på hvilken förslaget i Borgareoch BondeSt:n strandat. Då saken således är riktig, men dels af Utsk:t felaktigt upställd dels alltför vidlyftig, vågar jag anhålla om bifall på den gemensamma tanke, Hr Munck af Eosenschjöld framställt. Hr Munck af Rosenschjöld: Jag är till stor del före kommen af Gr. Lagerbjelke. Vid förra riksdagen afgafs ett förslag, som afsåg att inrymma representationsrätt åt elementar-lärare. Detta förslag föll i Borgareoch BondeSt:n, och då frågan förevar, trodde jag mig tydligen finna att dessa Stånd icke skulle ingå på något förslag, som åsyftade att införa ännu flera valklasser inom PresteSt:t. Af detta skäl och då jag icke eller i allmänhet sjelf är någon vän af många särskilda valklasser inom Stånden, öfvergick jag på den mening, jag yttrat, att man af elementar lärare och kyrkoherdar skulle bilda en valklass. Hr Printzensköld: Det skäl, som Hr Munck af Rosen schjöld här anfört för det förslag han framställt, synes mig jemförelsevis med de skäl, D:r Rundgren åberopat i sin reservation, icke böra vinna afs:de. Derföre att 2:ne Stånd, hvilka älska den allmänna valrätten, vilja nedrifva alla skrankor utaf klasser inom samhället, huru omöjligt detta förfarande än är, skall man väl icke upoffra klassernas valrättighet till representanter inom PresteSt:t. Icke kan det vara med rättvisa öfverensstämmande att, emedan 2:ne
Genom nådig proposition af den 15 November nästlidet år (införd under N:o 9 i första Samlingen af Bihanget till Riksståndens Protokoll), liar Kongl. Maj:t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å angelägenheten att för den kommande tiden bereda erforderliga medel att afvärja och lindra den nöd och förlägenhet, som felslagen eller förstörd sädesskörd kan inom en eller flera orter medföra; i hvilket afseende Kongl. Majit, efter tillkännagifvande, att Rikets flesta landskap under de sednast förflutna åren varit hugnade med tillräckliga skördar, så att de till Kongl. Majlts disposition vid inträffande missväxter ställda medel endast till ringa del behöft anlitas, meddelat åtskilliga upplysningar angående beloppet och beskaffenheten af de tillgångar, hvaraf den för undsättningar bildade fond bestode, samt i nåder föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majlts fortfarande disposition, för behöfvandes undsättande då missväxt inträffade, öfverlemna behållningen af 1830 års undsättningskreditiv, jemte för sådant ändamål förut anvisade och redan influtna eller framdeles, så länge härom nu eller vid nästa års början gällande tullbestämmelser blefve oförändrade, inflytande lullafgifter för utländsk spanmål, äfvensom återbetalda medel å utgifna undsältningslån; hvarförutan Kongl. Majit yttrat Sig vara förvissad, att Rikets Ständer, vid det så kallade mindre kreditivets fastställande, jemväl komme att taga i beräkning möjligheten att bereda utväg för hvad utöfver dessa tillgångar, under tiden intill nästa riksdag, tilläfventyrs kunde för ifrågavarande ändamål erfordras; och har Kongl. Majit, i afseende på sättet för undsättnings-medlens användande, tillika föreslagit: att enahanda grunder, som af Rikets sednast församlade Ständer fastställdes och hittills blifvit Bih. lill R. St.
Banko för hvarje Specie, dock ej mindre parti hvarje gång, än som innehålles uti en påse. § 31. Å de till Kongl. Myntet lemnade förskott uti aflyst kopparmynt R:dr 7,755 : 45 sk. 7 r:st. och för ökade myntningskostnader R:dr 40,000, Berättelse af Banko-Fullmäktige. 31 allt Banko (se 124 §. i Banko-Reglementet), har någon afbetalning icke egt rum; hvadan desamma till oförändradt belopp i Bankens räkenskaper balanceras. § 32. Till följd af stadgandet uti 126 §. af Banko-Reglementet, äro ej mindre för hvarje qvartal utaf Mynt-Verket aflemnade tabellariska öfversigter, fullständigt redovisande för allt det af sistnämnde Verk från Banken eller för densammas räkning emottagne silfver och guld, än äfven vid hvarje års utgång räkning emellan Banken och Kongl. Mynt-Verket upprättad, hvilka öfversigter och räkningar blifvit med Bankens räkenskaper jemförde och riktige befunne. § 33. Fullmäktige hafva, till åtlydnad af föreskriften i 127 §. i BankoReglementet , hvarje år i Januari månad , deltagit i den å Mynt-Verket anställde inventering, hvarvid någon anledning till anmärkning icke förekommit. Några med Bankens sedlar gemenskap egande åtgärder. % 34. Som Bankens Under-Styrelse, likmätigt föreskriften uti 31 §. 2 mom. af Banko-Reglementet, uti dess under åren 1841, 1843 och innevarande år afgifne Berättelser, omständligen redogjort för de olika sedel-valörernes tillverkning, utgifning och inlösning, torde i detta hänseende en hänvisning till berörde berättelser göra tillfyllest. § 35.
Utdrag den 17 December J82g, 71 låtande, N:o 152, innehållande förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens serskilda beslut, i anledning af Utskottets Betänkande, N.ö C2, och Utlåtande N:o 100, öfver åtskilliga motioner om ändringar i Concurs-Lagen af den 1 j Julii 1818, samt Kongl. Förordningen den 22 October samma Sr, otn Edsi’ Formulair i Concursmål, dels beslutit, att an* moda Expeditions-Utfkotlet att, vid uppsättande af Rikets Ständers underdåniga Skrift velse, angående de förändringar, som uti Concurs-Lagen och omförmälde Kongl. Förordning föreslås, uttrycka den mening, att de serskilde paragrafer, hvari förändringarne blifvit fureslagne, till Konungens Nådiga sanction, partielt öfverlemnas, dock, hvad 7 Cap.’ och 6 §. 8 Cap. af Concurs-Lagen angår, i ett sammanhang, dels ock inbjudit de öfriga Riks.Stånden att i detta Beslut med Borgäre-Ståndet sig förena; men Bonde-Ståndet fann icke skäl att antaga inbjudningen. S. D.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Gref ven och 124 Den 27 November. LandtMarskalken förklarade att Ridderskap pet och Adeln beslutat, det räntan å odlingslån borde hädanefter såsom hittills beräknas endast till 2 procent årligen efter den method, som vidare genom det Regler mentariska kommer att bestämmas. Angående lånebiträden till vissa Stei-, der och corporationer för anmälda tillfäl-. liga och locala behof. Litt. A) Att återstoden af det för Cal-, mare DomCapitel vid 18/8 års Riksdag beviljade låne-understöd må med 21,000 R:dr hållas DomCapitlet, enligt dess för totalbeloppet, R:dr 25,000, till Banken afgifna skuldförbindelse, tillhanda. Litt. B) Att Capital-afbetalningarne, som efter hand från och med innevarande år 182g ingått och ingå på Bankens alla ofvan uppräknade låne-biträden till Städer och Corporationer, anses reserverade för de vid denna Riksdag sökta biträden af dylik egenskap, i den mohn de prof vas förtjena bifall, under uttryckligt förbehåll af en för Bankens betryggande fullt nöjaktig säkerhet. Dessa 2.-ne punkter blefvo livar för sig af Ridderskapet och Adeln bifallne. Att i främsta rummet må utgå: 1:0 Lånebiträdet af 16,666 R:dr 32 sk, lill reparation af Cal mare Domkyrka; Den 27 November. och dernäst: 2:0 Länet å 12,000 R:dr till Landscrona Stads kyrka; 3:o Lånet å 8,000 R:dr till S:t Pelri kyrka i Malmö; 4:o Lånet å 3o,ooo högst 33,000 R:dr till Lunds Domkyrka. Bifölls. Att det ifrågavarande Lånet för Calmar e Domkyrkas reparation måtte beviljas mot en ränta af 4 procent, men att 5 procents ränta må för de öfrige bestämmas. Herr Cederschjöld: Då man inom detta Slånd flere gångor hört omtalas, huru rik Lunds
1 sådant afseende har Utskottet redan tillstyrkt och Rikets Ständer bifallit, dels att uti Bankens metalliska kassa får inberäknas ej mindre det silfver eller Hamburger-Banko, som, antingen medelst inköp af depositions-bevis derå eller genom direkta vexel-köp, blifvit hos något eller några kända och säkra handelshus i Hamburg eller London för Bankens räkning nedsatt, än äfven det silfver eller Hamburger-Banko, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken, och dels, att det belopp i silfver, hvilket Banko-Styrelsen kan komma att hafva å utrikes ort nedsatt, tills vidare, icke må öfverstiga 500,000 R:dr SilfverSpecie; hvarigenom Banko-Styrelsen är oförhindrad, alt, på grund al nu gällande stadganden, efter 128 sk. och derunder, inköpa bevis öfver Silfvereller Hamburger-Banko, som blifvit i Hamburg eller London för Bankens räkning nedsatt. Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 59 Utskottet har tillika hos Rikets Ständer, uti Memorial under N:o 22, föreslagit, att Banko-fullmägtige måtte berättigas, alt, för bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa, uppköpa och på den, genom föregånget vexelköp eller annat aftal, på utrikes ort beredda fond algifna vexlar, samt deruti förbehållit sig, alt, i fråga om de orter, med hvilka vexel-rörelsen bör underhållas, framdeles få inkomma med vidare yttrande. Af sådan anledning, har Utskottet nu ånyo tagit denna fråga i öfvervägande, men finnér ieke skäl att tillstyrka vidare utsträckning af den för Banko-fullmägtige föreslagna rättighet, i afseende på vexel-operalionernes utförande
Då något giltigt skäl icke lärer förefinnas hvarför icke dessa medel böra och kunna redovisas på lika sätt, som för andra statsmedel är vordet iakttaget, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det vederbörande måtte förständigas att för framtiden, på sätt lämpligast ske kan, redovisa de för berörda ändamål anslagna medel. § 2. (Rev.-ber. pag. 11. Förfel, pag. 277.) Uti Utlåtandet N:o 21 vid innevarande riksdag, § 6, har Stats-Utskottet meddelat Rikets Ständer, hurusom 1861 års Revisorer t ill kännagifvit sig vara förhindrade att granska en räkning öfver använde 24,985 R:dr 15 öre utaf de 25,000 R;dr, som Kongl. Majit under år 1859 anordnat till dåvarande Statsrådet och Chefen för Ecklesiastik-departementet alt användas för folkskolornas behof, af den anledning att Kongl. Majit, jemlikt nådigt Dref lill Stats-kontoret den 16 Mars 1860, för berörda redogörelse lemnat vederbörande full decharge. Stats—Utskottet, som icke delade Revisorernes mening, uttalade sig ock för den åsigt att Revisorerne lika litet i förevarande fall, som i alla andra, angående statsmedlens användande, egt undandraga sig gransknings-skyldigheten — en åsigt, som ej mindre biträdts af Rikets Ständer genom deras godkännande af Utskottets hemställan, än äfven visat sig hafva varit rådande hos 1862 års Revisorer, hvilka ock beslutat granska omförmälda räkenskap. En sådan granskning hade emellertid icke kunnat ega rum, enär, vid af Revisorerne framställd begäran alt få sig tillställd nämnda räkenskap, lill svar meddelats, att handlingarne, hvilka till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnats och jemlikt dess beslut den 2 Maj 1860 borde i dervarande Kammar-kontor förvaras, icke, oaktadt noggrann undersökning och inventering af bemälda embetsverks arkiv, ännu kunnat återfinnas.
(Stats-Utskottels utlåtande N:o 182 i bihang till Riks-Ståndens protokoller 1844—1845.) Till den utredning af frågan, som innehålles i detta Stats-Utskoltets utlåtande, jemte dervid fogade reservation och flere offentliga handlingar, får Utskottet hänvisa och anser sig endast, med afseende å de skäl, som motionären anfört, för att ådagalägga rättvisan af nuvarande åboers och arrendatorer anspråk på egandeoell dispositionsrätt till kyrkohemmanen, böra meddela följande upplysningar. Motionärens förmenande, att ”kyrkorna aldrig sedan reformationens införande i Danska länderna egt annat än en åt dem anslagen viss ränta, ”alldeles som de i Sverige bruklige löningsränlor”, från hvilken mening han ytterst och hufvudsakligen ledt sig till antagandet deraf, att kyrkorne i de 4 Slalt-Ulskollels V lidi and», N:o 327. lii it i besittning af kyrkohemmanet innefattar ett uppenbart missförstånd, i strid mot ovedersägliga historiska vittnesbörd, den i Danska riket vid Hallands afträdande till Sverige gällande lag och de från äldre tider uppkomna kamei’ala förhållanden, hvilkas orubbade bestånd genom traktater vid provinsens afträdande blefvo bekräftade. Den indragning af kyrkornas egendomar, som Konung Gustaf I verkställde i Sverige, egde icke ruin vid reformationens införande i Danmark. Riksdagsbeslutet eller Christian IlLs så kallade Köpenhamnska recess af år 1536 och samme konungs, af hans egen kansler Arild Hvitfeld författade historia intyga, att inga andra gods, än biskoparnes, indrogos till kronan, men att deremot kyrkor, skolor, hospitaler och presterskapet lemnades i orubbad besittning af alla hemman och jordar, hvilka de under katholska tiden förvärfvat, samt att konungen derjemte med vidare ränta och underhåll försåg de kyrkor, skolor och hospitaler, hvilka icke egde tillräckliga inkomster, så att konungen på sådant sätt till och med förlorade en stor del af det från biskoparne indragna godset.
I sakens så beskaffade skick, finner Utskottet sig böra tillstyrka, att det må ankomma på Consistorii Ledamöter sjelfve, att, i förhållande till de utvägar, som för jnbetalningarnes fullgörande efter hand kunna förete sig, afgöra och bedömma om och till hvad större eller mindre del berörde till 25,000 R:dr fastställde Låne-biträde må i Banquen lyftas; hvartill Utskottet anser rättigheten, jemlikt de vid sista Riksdag gifne stadganden, böra än vidare hållas öppen, sålunda, att Calmar Consistorium, innan något af Låne-summan uppbnres, afgifver, i likhet med hvad Consistorium i Skara, Landskrona Stads Magistrat samt Kyrko-Rådet i Uddevalla före detta fullgjort, en sådan skuldförbindelse, hvarigenom Consistorii Ledamöter, cn för alla och alla för en, förbinda sig, och efter dem blifvande Ledamöter i Consistorium, till ansvar i6 Banco Utskottets Betänkanden - fur furordnat, och i samma skuldförbindelse derjemte pantförskrifva de uppgifne tillgångarne , med särskild förbehållen intecknings - rätt för Banquen i det nya Gymnasiioch Schole-huset, som, då det blifvit uppförd t, äfven bör mot brandskada vet derbörligen försäkras. För öfrigt finnér Utskottet skälig anledning, att, i afseende på alla förenämnde till allmänna Cassör emot enskildes ansvars - förbindelser meddelte Låne-biträden, samma förbehåll får blifva gällande, som Likets Ständer förut rörande de till Städerne Uddevalla och Götheborg utgifne Lån fastställt, nemligen: att i fall betalning icke blef. ve på behörig tid verkställd, ej hela Länet, utan endast det belopp, sorn för året bordt inbetalas, må såsom förfallet anses och indrifvas• Hvilket allt vördsamt underställes Likets. Ständers upplysta bepröfvande. Ankom din 13 Sept. I82J.
Öfriga lliks-Stånden d, i5 — Si'c a Rikes Ständers Bevillning för år ISJS) och de påföljande åren intill slutet af är 1823 så vida ej inom denna tid Urtima Riksdag infaller 3 Gjord och sam - Underdåniga Skrif reiser. 603 tyckt vid Urtima Riksdagen i Stockholm den Juli 1818* Början. Svea Rikes till Allmän Urtima Riksdag sam* mankallade octi här i Stockholm församlade Stan* der gore vetterllgt: Att, sedan Wi, jemlikt Re» gerings-Formens. föreskrifter, granskat' Stats-Ver* ltets tillstånd och brister , anslagit serskilda Sum» mor till behofvens fyllande och sfa c; it Oss en der» emot svarande Bevillning af Två Millioner Ferrt ° Hundra Åttatio Tusen Riksdaler, oberäknade de till Stats-Ivontoret serskildt inflytande Bevill» nings-medel Sjö-TulI-afgiften ,3 Land-Tull-ersätt» ningen, Postmedlen, Stämplade Päppers-afgiften och Husbehofsbränneri-medlen , håfve Wi , med liufvudsakligt bibehållande af de förut gällande grunder men med en tillagd Artikel om Afgift ä Öfverflöd för utgörandet af den Allmänna Be» villningen öfverenskomma om följandeStadganden» Slutet. s. Till yttermera visso håfve Wi velat detta allt med Våra Namns underskrif vande och Vå* ra Insegels undertryckande bestyrka, stadfästa och bekräfta, som skedde i Stockholm den 9 dagen i Juli Månad, Ar efter Christi börd det Ett Tusende Åttahundrade och på det Ader* tonde. Uppläst oell godkänd bos Ridd, och Ad, d. 7 juli l8l2, *■*•
Enär den förändring i kommunikations-väsendet, som genom jern vägs-a nläggningarne åstadkommes, mäsle utöfva etl stort inflytande på rörelsen och den ekonomiska ställningen inom liela landet, utgör frågan om och huru hvarje landskap skall komma i åtnjutande af de fördelar delta ina löitskafTnings-medel medför, naturligtvis en angelägenhet af allmän vigt ej allenast för hela nationen, utan äfven för hvarje särskild landsorts invånare. Dä samma fråga derföre i alla delar af riket, hvarest anspiäk ä Statens medverkan för sagde anläggningars erhållande framkallats, omfattas med det lifligaste intresse, mäste det också vara en lika allmän som rättmätig fordran alt erhålla kännedom om huru och när dessa anläggningar inom de särskilda orterna skola utföras. Men en sådan fullt tillförlitlig kännedom kan endast beredas derigenom, att etl bestämdt system för ifrågavarande förelags verkställande varder antaget och fastsiälldt. De med ett jernvägs-system åsyftade ändamålen kunna alltså icke vinnas med delvis uppgjorda och godkända planer, genom hvilka anspråken i della hänseende visserligen ej heller komme alt tillfredsställas. Sålunda skulle nationen säkerligen icke finna sin förväntan å ett hela landet omfattande jernvägs-system nu uppfylld genom fastställandet af en plan, som t. ex. endast uppioge en jernbana mellan Göteborg och Stockholm. Emedan de stora och kostsamma arbeten, som erfordras för åstadkommande af oftanämude kommunikalious-medel, icke kuling samtidigt verkställas på alla ställen, utan måste lämpas efter penninge-tillgéngarne samt den dertill disponibla arbets-styrka jemte andra förhållanden, ankommer det väl på statsmakterna, ali vid hvarje Riksdag bestämma hvilka delar af jernvägs-systemet företrädesvis skola utföras; men den dä föreslående pröfuingen af de mångfaldiga frågor och anspråk, som härvid förekomma, skulle sannerligen blifva alltför tidsödande, om icke vid dessa frågors och anspråks afgörande ett visst, förut prölVadl och godkändt, system funnes att rådfråga och tillämpa. Vigten och behofvet af ett dylikt system visa sig redan under innevarande
Tärnan svarade såsom hunden lärt henne, att hon var en konunga-dotter, som blifvit öfverfallen af röfvare och rånad på både gods och kläder. Då blef konungen mycket intagen af hennes skönhet, och förde henne till kungs-gården, hvarest hon undficks med stor ära och heders-bevisning. Den gamla drottningen, som var konungens moder, satte sig nu i sinnet att pröfva om den främmande jungfrun verkligen var en konunga-dotter eller icke. Till den ändan lade hon första natten några småstenar under lakanet i torpare-flickans säng, och mente att denna väl skulle märka det, om hon eljest hade blifvit förnämt uppfostrad. När så morgonen kom, gick drottningen in till sin gäst, och sporde, huru hon hade sofvit om natten. Flickan svarade som hunden hade lärt henne, att hon känt liksom hårda berg inunder sig. Andra natten lade drottningen några ärter under lakanet; men det aflopp på samma sätt. Likaledes ock den tredje natten, då drottningen lagt några gryn under bolstren. Hon kunde nu icke tänka annat, än att tärnan verkligen var en konunga-dotter, och undfick henne derföre så väl som det höfdes en förnäm jungfru. En dag sutto konungen och torpare dottern och samtalade med hvarandra. Vid nu tärnan såg sig ut genom vindögat, fick hon se hvarest hennes föräldrar kommo löpande ur skogen, käringen före och gubben efter; men gumman höll ännu fast grytan. Då kunde flickan icke hejda sig, utan log. Konungen sporde efter orsaken till hennes löje, och jungfrun svarade såsom hunden lärt henne: »jag kan icke annat än le, när jag tänker att eder borg är bygd uppå sten, men mitt slott står uppå guld-stolpar.» Häröfver undrade konungen på det aldra högsta, och sade att de skulle fara till hennes slott, så snart lägligt tillfälle yppade sig. Någon tid derefter lagade sig konungen i ordning, att följa torpare-dottern hem till hennes borg. De drogo så å stad med mycken fager utrustning; men hunden Prisse lopp förut att visa vägen. När de nu farit en stund, kom hunden fram till några svenner, som vaktade en hop svarta hästar invid vägen. Han sporde:
Då sedermera H. Ex. framslälde propos. tiH bifall å Ulsk:s utlåt, i 19:de punkten, ropades ja, hvarjemte Hr Printzensköld anmälde sig och yttrade Jag anser, för min del, denna § ingalunda böra hvarken leda till bifall eller afslag, utan anhåller alt den endast må läggas till handlingarne, emedan den ej innehåller annat än ett tillkännagifvande af hvad man hade att göra, i händelse den föreg:de 9:de punkten bifölls eller ogillades. Gr. Lagerbjelke: Icke annat än jag kunnat höra, så har Hr Frih. o. Landtm, förklarat huru, enl. hans upfattning Ståndets svar på den framställda proposm utfallit och delta måste således vara Ståndets beslut, så vida icke genom votering annorlunda beslules. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Jag kan icke finna minsta skäl, hvarföre icke R. o. Ad. skulle kunna bifalla hvad Utsk. har hemställt. Utsk. har blott hemställt och förklarat, att det anser att man bör tillsvidare upskjuta granskningen af 179, 180 och 181:a §§ af reglementet. Ora R. o. Ad. finner att Utsk. dertill haft grundad anledn., så kan R. o. Ad. saklöst bifalla hvad der framslälles, och mig synes det icke vara någon nödvändighet alt blott lägga denna punkt till handlingarne. Hr Printzensköld: I händelse punkten innehåller någon slags framställning, som borde lill åtgärd föranleda, så skulle jag visserligen instämma uti Hr Lagerheims yttrade åsigt; men som punkten icke innefattar annat än en enkel anmälan ad notitiam till R. o. Ad., så vet jag icke hvad annat R. o. Ad. har att tillgöra, än alt låta upläsa punkten, och sedan lägga den till handlingarne, intilldess R. o. Ad, kommer i tillfälle alt framdeles pröfva de ämnen, hvarom Utsk. här säger sig framdeles skola 366 Den 12 April e. m. inkomma med förslag.