Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes sidor särskildt i hans arbeten från de sista åren, i hvilka hans ursprungligen så sunda och älskvärda skepticism, hans rädsla för ensidighet, hans olust för pedantiska begreppsbestämningar blifvit en tämligen tom lek med att gifva och taga tillbaka – ett sätt att skrifva, som låter en tänka på spelare, hvilka, då de icke hafva någon motpart, roa sig med att spela whist med sig själfva och leende sköta korten äfven för den tänkte motspelaren. Men denna mer roande än imponerande gestalt är dock långt snarare en skapelse af det unga Frankrikes journalister och kritici än af Renan själf. Det är den begåfvade romanförfattaren Maurice Barrès, som framställt den store vetenskapsmannen och tänkaren såsom en subtil dekadens-filosofis ironiska läromästare, en Sokrates fin du globe, eller Jules Lemaître, hvilken af hans många motsägelser gjort en själfsvåldig karrikatyr utan att taga hänsyn till det innersta och djupaste i den store tänkarens och forskarens lifsgärning. Betraktar man Bonnats berömda porträtt af Renan, gifver det ingalunda bilden af en raffinerad modefilosof, som njuter af att mystifiera världen. Det framställer snarare en energisk, illparig, gammal man, tröttad af ett långt lif, uteslutande ägnadt åt intellektuell ansträngning och andlig kamp, men ännu med alla märken af en ursprunglig, folklig styrka öfver den groflemmade gestalten och det osköna ansiktet. Läser man hans viktigaste arbeten, särskildt från tidigare år, träder äfven ur dem oss till mötes en kraftig personlighet, alltid med en komplicerad intelligens, svår att fånga i en formel, men med den starka och djupa enhet i sitt väsen, som gifves af en aldrig svikande tro på tankens suveränitet.
I den mon den allmänna miljan arbetade pä deras uteslutande, i samma mon twnngos dcste Possesstonater till motständ, och deras inflytelse wid Riksdagsmannawalen skulle,dä werka en skadelig öswerwigt i röster, till dest de nödgades wika för mängden, hwaraf ett inbrott i äganderät - 623 Expeditioner till Riks-Ständen. ten, än mera skadligt för Samhället, blefwe att befara. Utom den fördel, som ofelbart skulle härflyta af en mer concentrerad nationalanda, kunde med jordjemnandet äfwen förbindas en annan, härledd frän de grunder, hwarpä detta femnande uppgjordes. Ett nödwändigt wilker för Samhällets lugn är, att äganderätten, sädan den en gäng kommit till stadga, blir utan minsta rubbning bibehällcn. Ur denna s grund kan hos oh den privilegierade jorden icke belastas med de onera, font utgöras af all annan ^ jord, sä framt icke en compensation utfinnes, hwil ken bäcker den sä kallade Frälsejorden gwar uti deh j en gäng tillkomna warde. Om således de onererade ^ egendomarne nägonsin skulle winna deltagande i ! bördor af de frälsta, mäste de förre tillköpa sig en ^ sädan förmon af de sednare, ända till det belopp, att en ful! ersättning är af deha wunnen. Men dä det blefwe alltför betungande att hastigt afsticka detta köp, bör detsamma göraS smäningom och efter en uträkning som gör utgiften mindre kännbar och icke hinderlig för Landtbrukarens Industrie. Wid denna operation, som härwid komme i fräga, borde ett för alla Medborgare gemensamt och lika allmänt interehe fästas, och detta interesse torde kunna utfinnas i den utrikes Statsskuldens öfwerflyttning pä den nu privilegierade Jorden. Mitt förslag i sädant afseende är följande: 1:o.
Att en annan Clafs af kring frykare, hittills lemnad oanmärkt, är intet mindre märkvärdig, nemligén Qvinnor och Barn, hvilket färdeles ifrån getnenjkapen vid de värfvade Regementerne af vederbörande Äuctoriteter Jörpasfas, till landsbyggdens härjning och plåga, held de i fkydd af fm förpafning, forn ofta är fälld, icke på korrt tid, utan pä år, icke till be dämd ort, utan till fl-, re Län, j amman [kocka fg och utöfva fine illbr agder. Qvinnor och Barni Inom Stockholms Garnizon permitteras åtminstone aldrig qvinnor och birn. Anhållan om permitterade soldater till arbeten, komma ofta från Landsorterne, på större antal än man kan lemna. För öfrigt torde uppläsandet af detta enda yttrande vara tillräckligt, för att stadga omdömet i frågan, huruvida alla motionerne i detta ämne, i allt kunna vara af erfarenheten så besannade, att intet tvifvelsmål därvid får äga rum. Herr Grefven och LandtMar[kalken förklara? de, att då flere Ledamöter begärt, att Lag-och \ Den 18 Juni i /. m, » EconomieUtskottens ifrågavarande Betänkande, måtte ytterligare hvila1 på bordet, koinme detsamma, att jemlikt 49 §. Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande till nästa Plenum. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan ett qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O./J. Lagerheim, Onsdagen den Ig Junii. Plenum klockan half till 6 eftermiddagem Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EconomieUtskottets den 31 sistledne Maji under N:o 101 afgifne, samt den 11 dennes ef-i termiddagen på bordet lagde Betänkande, öf-, ver föreslagne ändringar uti författningarne rörande husbehof bränvinsbränningen, och dermed gemenskap ägande ämnen. Den i J Junii e. m. Herr Ehrenborg, Casper, hade inlemnat ett eå lydaode Memorial:
Riddskapet och Adeln ankommet Prefocolis-Urdrag för 'den iy:de i denna månad, hvaraf inhämtades, det Ridderskapet och Adeln för sin del ansett tjenligt, att ett Särskildt Utskott, af Sex .Ledamöter från. hva je Riks-Stånd, förordnades, hvilket, skulle åligga, att till Rik sens Ständer inkomma, för att sedermera till Kongl, Majus Nådiga afgörande öfverlemna?, med öfversigt af orsakerna till den i alla orter af Riket öfverklagnde förlägenhet i allmän! a rörelsen samt förslag att densamma afhjelpa på ett med Uandtbrukets och Näringarnes vidmagthållande samt Sedelmyntets bibehållna anseende svarande sätt, hvarjemte Utskottet, efter en noggrann undersökning, huruvida flera eller färre af nu tillåtna Utländska vaior må kunna i Riket umbäras, borde uppgifva förslag, till .en inskränkning af deras införsel och förbrukning, äfve:- sorn 38o lien 34 April. som i allmänhet till hämmande af den tilltagande skadliga Yppigheten;likväl då till Allmänna BesvärsochOeconomie Utskottet redan blifvit remitterade flera Memorial, som vidröra ämnen, hvilka ingå i den enskildta Utskottet uppdragna befattning , borde, till förekommande af ali collision, genom ett sammanträde emellan bägge Utskotten, ett gemensamt utlåtande af dem. till Riksens Ständer öfver dessa sålunda redan remitterade Memorial afgifyas. X sammanhang härmed föredrogos nu ater Högvördiga Presterskapets den 4 de och Vällofl. Borgare-Ståndets den jy:de i denna månad meddelte, på hordet hvilande Beslut, angående ett 'Särskildt Utskotts organiserande; och fann Hedervärda Bodeståndet, efter öfverläggning härom, för godt bifalla hvad Höglofl. Ridderskapet och Adeln i förrberörde måtto belutit, med tillägg, att den i' Vällofl.
N:o 1, i anledn. af väckta förslag till ändringar, tillägg och förklaringar af de om skiften i Riket gällande författningar. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Då detta betänk, innehåller flera punkter, så anhåller jag alt få vela, om detsamma skall föredragas i sin helhet eller punktvis. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då delta mål första gången vore till pröfning hos R. o. Ad., Ståndet torde finna lämpligast att, på sätt vanligen med sådana betänkta ägt rum, låta det bero på hvarje ledamot, om han vill yttra sig öfver någon viss punkt i betänk., eller öfver målet i sin helhet. Hr Munck af Rosenschöld uppläste följande: Det är i afseende på en af mig vackt motion: att vid de skiften, som härefter verkställas, borde för hvarje by uttagas en allmän bygata, hvarest de, som sjelfve ingen jord äga, hade rättighet att mot afgift till Kronan eller byen uppföra s. k. kronogatuhus, hvilken Ulsktn behandlat under 9 cap. 1 §:n skiftesstadgan, som jag nu begärt ordet. I afseende på en af mig väckt motion 01» allmän bygatas uttagande vid blifvande skiften yttra de H. XJtsktn, alt ''tanken att af backstugor tillskapa byar, synes Utskrn temmeligen egen” etc. Jag vill medgifva Utsktns påstående, att tanken alt skapa byar af backstuga!' är egen, men icke min, utan TJtskms egen.
Ilen och hård snö närmast marken, hvarigenom renarne hindras från att åtkomma renmossen, som utgör deras hufvudsakiigaste födoämne. Visserligen äro vargar och filfrasen älven Lapparnes plågoris — och de år, då dessa i mängd hemsöka Lapparnes hjordar, betraktas såsom oår — men om snö fallit till någon myckenhet, mäkta Lapparne genom skidlöpning förfölja, uttrötta och fånga dessa rofdjur och dymedelst hindra deras härjningar bland hjordarne. I öfrigt är anledning förmoda, att denna näring bedrifves nu på samma sätt som för 100-taIs år sedan. Åkerbruk och boskapsskötsel idkas af alla nybyggare, såsom hufvudnäringar, men med skäl egnas boskapsskötseln större uppmärksamhet, emedan åkerbruket sällan gifver idkaren så tillräcklig afkomst, att icke uppköp af korn från kustlandet blifver nödigt. Uti de trakter, som närmast gränsa till kustlandet samt i Juckasjärvi Lappmark vid Torneå eif äfvensom i Arvidsjaur, är dock åkerbruket merendels lönande, i anseende till jordmånens för sådant bruk mera tjenliga beskaffenhet, än uti öfriga trakter af Lappmarken. Något annat sädesslag än korn är dock icke brukligt, men potates börjar numera allt mer och mer sprida sig jemväl i Lappmarkerne och odlas der icke utan framgång. Till boskapsskötselns betryggande brukas endast naturliga ängar, som derföre ända till flera mils afstånd från hemvistet uppsökas. Bo skapsracen är liten, men gifver ändock i anseende till goda sommarbeten och den vårdade skötsel man egnar densamma ganska god afkastning. Af ladugårdens alster föryttras smör till ganska betydlig qvantitet, dock mest från de vid Torneå och Muonio elfvar belägna Lappmarkerne. Skogar, närmast kustlandet i synnerhet, finnas i Lappmarkerne, ehuru växtligheten är långsam, temligen storväxta, så att innebyggarne derifrån de sednare åren kunnat efter de flottbara tloderne nedföra och föryttra åtskilliga produkter.
Det torde väl icke vara för mycket begärdt, alt lärjungar af förmögnare föräldrar skola för undervisning betala 10 r:dr för hvarje lästermin, då de, hvars föräldrar äro fattige, begagna skolan utan afgift. Afgiftens större eller mindre belopp bestämmes efter hvars och ens förmåga att den bära, så att de, hvilka anses icke kunna utgöra mera än hälften af densamma, erlägga endast detta belopp. Utan denna afgift blefve för läroverken en ökad statsutgift nödvändig, såvida man icke vill inskränka läroverken, sorn jemväl blifvit föreslaget. Jag anhåller om bifall lill betänk. Den (i Maj f. m. 387 Hr Tersmeden: Jag instämmer uti hvad Frih. Cederström anfört ronde principen af den föreslagna afgiften. Den är verkligen en af nutidens uppfinningar och tryckande som den för mången än är skall man säkert underkasta sig den med motvilja Då för regleringen af skolverket penningar likväl behöfvas, har jag velat gå den medelvägen, att en afgift af 5 r:dr b:co i terminen må beviljas, och anhåller på grund deraf om ålerremiss af denna punkt. Derjemte anhåller jag, att då R. o. Ad. som mig synes något förhastadt beslutat, att detta betänk, skall punktvis föredragas, mig måtte meddelas upplysning derom huruvida delta beslut så skall förstås, att ej en gång punkterne a) b), som hafva oskiljaktigt sammanhang, i deras helhet föredragas. Af sådan anledn. utbeder jag mig, att Hr Gr. o. Landtm, ville till Ståndet hemställa, alt sist berörde punkter måtte i ett få föredragas, i synnerhet som jag har flera anmärkmr att göra mot alla vilkoren i deras sammanhang. Hr Silfverstolpe: Jag mäste öppet förklara, att jag i detta ämne är af motsatt tanka med Frih. Cederström. Jag är nemi. öfvertygad om riktigheten i den princip, alt afgifter erläggas af deni, hvilka njuta undervisning vid skolorna, och att sådana afgifler böra åläggas, äfven om de icke behöfvas i och för läroverkens organisation.
Ducat kommer att väga åttatiotvå tiotusendels (yö%\ö) skålpund v. v.; äfvensom Kongl. Majit föreslår: Remedium i Halten till tre ett tusendedels (xö3öö) skålpund v. v. fint guld öfver den lagliga halten på hvarje skålpund Ducater, samt Remedium i Vigten till tre ett tusendedelar CtöW) öfver eller under den, som egentligen följer af utmyntningsgrunden och den bestämda finheten. Sedan en afgift numera erlägges för silfvers för myntning, anser Kongl. Majit guld så mycket mindre i framtiden böra kostnadsfritt för egaren präglas lill Ducater, som dessa i Sverige icke utgöra något lagligt belalnings-medel, utan snarare äro att anse som en handelsvara, och synes myntskatten för Guld utan olägenhet kunna bestämmas till -j?- procent af det som myntas, utom skedarlön, i fall det till förmyntning aflemnade guldet är af lägre halt än Ducaten, hvilket ej kan anses för högt beräknadt, enär afgifien till myntet utgör i Frankrike 10 Francs på ett värde af 3,4495 Francs, i Preussen 1 sk. på 378 Thiir och i Österrike nära 2 Gulden på ett Värde af 367 Gulden. Den sålunda erhållna inkomsten skulle väl icke helt och hållet betacka myntningskostnaden, men likväl i någon mon minska de jemförelsevis betydliga utgifter, hvilka präglingen af de här förekommande små guldqvanlileter, just i anseende till deras ringa belopp, måste för Staten medföra. 24 Kongl. Maj.-u Nådiga Proposition N.-o 2 3. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Fin ance-Ar enden, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Februarii 18Z4. Närvarande:
S. vid Statens jernvägsbyggnader Bilagan litt. Q, vid Stationerna, Flottans — post— telegrafStatistiska tabellkornmissionen Statistiskt sammandrag öfver de af Krigskollegium under år 1861 bestridda utgifter Bilagorna litt. K. L och M. vid Stat s-kontorets ernbetsförvalta ing och redovisning Statsregleringsfonden, extra, Bilag.litt. E. — ordinarie, » « C. Statsverket, egentliga Statsverkets grundfond Bilagan litt. B. vid Revisions-berätteisen. D. vid sid. 5. afkortningar å Bi lagan litt. C vid » 5. ■reserverade behållningar » 8. — spanmål in natura » 25—26. utgifter. Bilagorna litt. C. och É. vid » 5. öfverskott, besparingar och brister » 7, 8. Bilagan litt. D. vid » 5. Stipendiefonden, Kongl, och Hvitfeldtska » 255 —256. Stockholms allmänna Hartilius » 201—205. — byggnader, anslag till underhåll af » 59 60. (rar nison s-sjukhus » 85—86. — befästande, Palmqvistska fon den till » 71. — Elementarskola. » 254—255. — Hospital för sinnessjuke » 61, 194. Navigationsskola » 100—101. Bilagan litt. N. vid » 100. Normalskola för vexelunder visningen » 253 —254. — Slotts brandväsende och yttre lyshållning » 176. byggnadsmedel » 175. stads Konsistorii räkenskaper » 249 —250. kronoräkenskaper » 170—171. — undervisningsverks rä kenskaper » 250 -253. Station af Flottan » 96 —97. Veterinärinrättning Storskiftes-verkets fortgång .. Bilagan litt. T. vid » 168. Stora Kopparbergs län. skiften och af vittringar i » 165 — 166. Bilagan litt. T. vid » 168. Bilagan litt.
I samina mån som allmogen blir förmögen, bibehåller den oafsöndrad den jord, som den en gång fått i sina händer. Det är endast fattigdomen, som kan göra att bonden säljer undan bitar af sin jord. Det finnes således intet annat correetiv mot en alltför långt drifven hemmansklyfning, än att allmogen får återvinna sin förlorade förmögenhet, och att de lägenheter, som blifvit så ulklufna, att de ej vidare kunna berga sina åboer, ånyo sammanköpas. I alla läll, om ej dessa olägenheter kunna afhjelpas genom författningar, så är det, såsom Frih. Cederström afven anfört, alldeles öfverflödigt att stifta någon lag derom; hvarför jag ber alt få förena mig med honom derutinnan, att ingen lagstiftning i detta afseende bör äga rum. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Gö rande all rättvisa åt Hr von Rosens förslag, hemställer jag dock till Utsk:ns bepröfvande, om icke partiskhet kan vara att befara, då de män, som skola pröfva huruvida en hemmansägare kan vara besutten eller ej, tagas af den socken, inom hvilken samma hemmansägare är bosatt. Lika med Frih. Cederström anser jag alt besultenheten bör bestämmas olika inom de särskildta länen, men icke efter hemmantal. Jag hemställer lill Ulsk:n , om man ej kunde bestämma en viss jordrymd för besultenheten. Så t. ex. skulle jag tro, alt i den del af Skåne, som jag känner, 10 uppskattade tunnland jord kunde vara tillräckliga för besutenhet. Hr von Rosen: Att besuttenhet och obesuttenhet k unna finnas må väl ingen kunna bestrida, då jag menar med besuttenhet alt med husbondes rätt och faders pligt kunna D e ii 5 September e. m. försörja de sina. Någon gräns måste derföre i min tanke finnas för hemmansklyfningen, och jag kan derföre ej med Frill. Cederström instämma deruti, att någon sådan gräns ej ur behöflig; jag anser den nödvändig och vill att besuttenheten skall pröfvas nf den, som kan pröfva densamma.
Större öfningsläger, dervid trupper af alla vapen lemnäs tillfälle att under samfälda vapenöfningar lära sig använda och tillämpa den serskilda kunskap, hvarje vapen tillhör, äro icke ett nyare tiders påfund, eller tillfälliga huggskott, utan en urgammal godkänd militärisk inrättning, som i alla tider och hos alla folk, som förstått att vårda sin krigsmakt och derigenom trygga sin sjelfständighet, ansetts som ett hufvudvilkor för krigsmaktens behöriga daning, och historien intygar, att nederlag och olyckor blifvit det folks sorgliga lott, som af okunnighet förbisett, eller af likgiltighet försummat denna angelägna del af sin krigsbildning; och beklagligen äro fäderneslandets egna tideböcker i detta fall icke de minst varnande. Redan 1735 den 11 Februari yttrades af Riksens Ständer, i anledning af Secreta-Commissionens föreställning, ”det vara mycket godt och nyttigt att på ett ställe låta sammandraga och mönstra flere regementen, nemligen ett af kavalleriet och ett eller tvänne af infanteriet, hvarest det låter sig göra, att öfva sig uti de stycken, som i fält vid kamperingar böra iakttagas, samt att officerare af de närmast gränsande regementer måga få befallning vid sådana mönstringar och regementsmöten vara tillstädes, såvida utan deras alltför stora olägenhet kan ske, emedan vederbörande mycket lära uppmuntras, att med större åhåga och flit förrätta sina sysslor, när de veta sig hafva många sådane åskådare, som förstå sig derpå och derom kunna döma”. 21 Af Krigs-kollegii riksdagsberättelse den 12 Juni 1756 inhemtas, att 14,000 D:lr S:mt årligen voro beräknade för att bestrida kostnaderne för ”några Regementers sammandragande årligen”.
Segel. den åsyftade verkan af minskadt pris å ifrågavarande artiklar, men deremot beröfvade staten en tillgång, hvarmed flere uppgifna behof skulle kunna fyllas. Den åsigten, att nedsatta tull-afgifter skulle sakna inflytande på försäljnings-priset, kan Utskottet icke dela. Då handeln icke är inskränkt till några få personer, sorn kunna godtyckligt sätta priset, utan deremot utgör föremål för en stor, till hela riket spridd, verksamhet, hvars framgång, likasom andra industrigrenars, betingas af möjligen lägsta priser, i förhållande till varornas godhet, så vore det att förneka handelns natur, att betvifla täflan om hufvudvilkoret för dess utveckling — billigt pris; och som det derjemte låter väl bevisa sig, att en tull-afgift, icke blott med sitt nominella belopp, ulan ock ganska betydligt derutöfver, mäste fördyra varu-priset, i samma män mera, som varan före utminuteringen genomgått flera händer, så följer ock häraf, att hvarje nedsättning i en tull-afgift måste bereda konsumenten en lindring, större än sjelfva tull-nedsättningen. Den inverkan på varu-prisens stegring eller fall, som otaliga andra orsaker utöfva, såsom exempelvis hvad artikeln salt angår, fraktkostnaden m. m., kan af tull-lagstiftningen icke regleras; men derföre må väl icke denna lagstiftning kunna eller böra undandraga sig att, der skäl i öfrigt sådant påkallar, lindra den tunga, som tull-afgiften innebär. Frågan är således om salt är en sådan artikel, att den med afseende ej mindre å varans värde och beskaffenhet, än å deras ställning, som företrädesvis deraf äro konsumenter, förtjenar att beredas billigare pris; och på denna fråga behöfves visserligen icke något svar.
Piiksdagen är så långt framskriden, och det är af vigt att förkorta ärendernas afgörande, vill jag» afstå från den del af mitt förslag till proposition, som angår vedskutorna, hälst ändamålet torde vinnas äfven utan en af Rikets Ständer framställd anhållan. Jag åtnöjef mig derföre nu med en förnyad framställning af första delen af mitt förslag till proposition, nemligen, att det ifrågavarande anslaget, i enlighet med BorgareStåndets redan fattade beslut, må, intill nästa Statsreglering, bestämmas till 100,000 R:dr årligen, och att be - 2l8 Den 26 Februarii f. m. loppet, om annan tillgång saknas, må af RiksgäldsContoret genom upplåning anskaffas. Herr Rosenquist, Fredric Leonhard: Det :'ir beklagligt att Utskotten icke gjort afseende på de anmärkningar, som åsyftat, att någon viss del af det tillstyrkta anslaget borde afsättas för de norra otterne, och det är bedröfligt att nu höra project af anslagets ökande till dubbelt belopp, utan att man vill medgifva en billig reparation. Jag erkänner, att det förefallit mig surprenant, att fråga om förhöjning blifvit väckt, och ännu mer att den blifvit understödd af personer, som just icke förut gjort sig kände för att tillhöra Minisléren, eller som talat för ökade anslag. Vid betraktande deraf, alt medlen skulle anskaffas genom upplåning, finner man i förslaget ett system, sora jag åtminstone för min del och en af de värde talarne jemte mig, alltid bestridt; och då Grefve von Schwerins reservation mot Utskottens första Betänkande, utvisar, att medlen skulle komma att lemnäs till CanalByggnadsContoret, under Chefskap af Ordföranden i Cötha CanalBolags Direclion, erkänner jag mig af sådana utsigter, föga uppmuntrad alt bevilja något anslag lill hvad belopp som hälst, då norra orterna hädanefter som hittills, ej torde få draga någon fördel deraf.
» Caramba, Pelle Janzon » låg han och mumlade för sig sjelf, och de vidt utspärrade ögonen talade om själsfrånvaro. Jag lutade mig ned öfver honom och frågade om han kände igen mig. Han nickade litet med hufvudet, till tecken att han förstått mig, men något redigt svar kom icke öfver hans läppar. Jag skyndade ut ur rummet. Af läkaren sporde jag att hans tillstånd var mycket allvarsamt. Några dagar derefter kom det numera ingalunda oförberedda dödsbudet. » Blott vänskap rättvis är, och ensam hon Förmår att skatta rätt ditt hela värde » säger Goethe. Och många voro de vänskapsbevis som kommo Pelle till del under hans sista sjukdom. Dagen om gjorde sig minnesgoda vänner underrättade om hans tillstånd. Man sände honom rödvin och andra förfriskningar. En dag öfverräcktes honom en praktfull blomsterbukett från en ung fru, i hvars hem han åtnjutit många prof på gästvänlighet. Buketten framlemnades af hennes man. Pelle blef så förtjust af den vackra gåfvan, att han, glömsk af sitt tillstånd, hasade sig ner från sitt läger, stälde sig midt på golfvet och började i siratliga ordalag framföra sitt tack för presenten. Precis de ord han nu sade skulle framföras till den unga damen. Och det löftet infriades också till punkt och pricka. Pelle Janzons konstnärsbana var, kan man tryggt säga, så godt som oafbrutet höljd af rosor. Och hans sista jordiska vandring blef, äfven den, blomsterhöljd. Kistan som inneslöt hans stofthydda var formligen höljd af blomster och kransar, en sista gärd af tillgifvenhet och tack från de Ur Dagens Krönika. 59många som lärt känna och uppskatta hans originella, vinfasta personlighet. Jag talade nyss om Pelles artistiska bana. Få sceniska artister ha begynt sin karrier under mera lysande auspieier — hans debut som Plumkett i » Martha » d. 12 juni 1870 lär ha varit en af de mest lyckade man bevittnat å vår opera; få hafva ock i så fulla drag njutit af popularitetens sötma som Pelle Janzon.