Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dec. t. o. m. den 21 dennes. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/« 1 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 28 Januari 1860. Plenum kl. 10 f. m. Just. 3 prot.-utdr. för den 25 dennes. Uplästes och godkändes Exp:sUtsk:s nedannämnde lörslag till E. 5t:rs underd. Skrivelser lill K. N:o 20, angide verkstäld omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter; N:o 21, med öfverlemnande af ny Instruktion för E. Stms Bevisorer öfver RiksgäldsVerket, jemte Bilaga med rubrik: »Instruktion för It. St:rs Revisorer vid granskningen af RiksgäldsKontorets tillstånd och förvaltning;» N:o 22, i anledn. af väckta förslag om nya byggnadslagar m. m.; samt N:o 23, angide rättighet för tjensteman, att utan särskild Kongl, tillåtelse vistas A utrikes ort under den tid han är lagligen permitterad. Företogs val af de 12 Elektorer och 4 Suppleanter, hvilka skola ega att, tillika med Elektorer af de öfriga RiksStånden, utse R. St:rs Justitieombudsman samt hans Suppleant; och befunnos, vid valförrättningens slut, följande Hrr hafva blifvit utsedde till Elektorer: N:o 120. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik, med 61 röster; N:o 133. Gr. Snoilsky, Nils, med 59 röster; N:o 139. Gr. Wirsén, Axel Emil. med 59 röster; N:o 210. Frih. Ehrencrona, fullm. Gr. Sparre, Eric, med 61 rester; Den 28 Jun neri, 211 N:o 213. Frih. Armfelt, Magnus, med 56 röster; N:o 236. Frill. Stjerneld, Nils Algernon, med 61 röster; N:o 354. Frih. Fock, fullm.
Man har sett, att Den 5 Juni f. m. 409 den för höga tallen nästan hade uppkommit till den gräns, der skyddet var förbi, derföre att smugglingen har varit stor, och all införsel emot lull upphörd. Det är således nödvändigt att man rättar sig efter förhållandet i detta fall, såsom i allt annat, och icke tager några theoretiska principer och bygger på dem de verkligt praktiska förhållandena. Jag vidblifver således den nedsättning jag yrkade då jag förra gången hade ordet. Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke har trott sig kunna vederlägga det exempel jag anfört eller den jemförelse jag gjort emellan criminal-lagstiftningen i allmänhet och tullagstiftningen, så vidt denna afser höga tullar och straffbestämmelser för tullagarnes öfvertrådande dermed, att brotten som criminallagarne afhandla egentligen äro moraliska, hvaremot brotten emot tulltaxan blott skulle vara relativt inmoraliska, enär, i fall tulltaxans bestämmelser icke funnos, dessa brott icke heller skulle ega rum. Gr:n torde likväl icke vara okunnig derom, att vår criroinallagstiftning omhandlar icke blott brott af moralisk beskaffenhet, utan äfven sådane som angå den allmänna ordningen och som derföre kallas polisförbrytelser. Jag tror icke det Gr:n vill taga bort de lagar, som röra dessa förbrytelser, ty det skulle må hända blifva temligen vådligt för samhället. Således om man ändlligen vill endast till polislagarne inskränka jemförelsen, så står denna i allt fall qvar såsom rigtig ocb konseqvent. Gr:n har velat försvara tullens nedsättning dermed, att om landtmannen får något mera för sin vara af stadsboen, hvilken producerar åtskilliga artiklar, som landtmannen behöfver, så får denna sednare äter betala dem så mycket dyrare. Men om det nu skulle hända sig så, att landtmannen icke får, för den utläudska konkurrensens skull, sälja sin vara, så frågar jag Gr:n om landlmannen har något att köpa för hos stadsboen. Det torde väl då vara bättre så ställa till att landtmannen får sälja sina produkter till stads hoen mot skälig betalning, äfven om den vara han sedan måste köpa af stadsboen blefve något dyrare. Gr.
Med stadgad öfvertygelse derom, att General-Assistance-Contoiret, oansedt allt hvad det samma kan förås till last, är en för HufvudStaden oumbärlig Inrättning, skulle Utskottet Stats Utskottens Betänka riden. 174 3 likväl icke .kunna erkänna någon Staten å i ig. gande skyldighet, att denna Inrättning, af hvil. ken endast Hufvudstadens Innevånare äro uti. tillfälle att sig begagna, med. Statens skada och förlust underhålla. Imedlertid är saken nu uti sådant skick, att en hastig indragning af General-AssistanceContoiret skulle för Staten åstadkomma en myc. ket större årlig förlust, än den, Staten hvarje af de nästförflutne 2tne åren fått vidkännas, enär Stats - Utskottet anser det icke böra kunna komma i fråga, att, vid Inrättningens upphörande, Lönerne skulle fråntagas deri ordinarie Betjen ingen. Efter det för nästledit år 1817 fastställdte pris på Spannemål, besteg sig ordinarie aflöningen, utom Pensioner, till R:dr 33,392: 24 sk. Erno, hvilken utgift kunnat till en stor del bestridas med vinsten af Låne-rörelsen. Således, och om, vid en skeende reduetion af Inrättningen, Ordinarie Eönerne skulle komma att uppbäras på Expectance • Stat, så lange och intill dess deras innehafvare antingen kunna flyttas eller befordras till andre Tjenster med motsvarande Eoner, eller ock med döden afgåf* skulle allt hvad som till Expectänter utbetalas blifva en ren årlig förlust.
Räkning å varor, utborgade till köpman utan aftal om öppen kredit, skall, vid den påföljd § 25 utsätter, gäldenären bevisligen tillställas sednast inom tre månader efter utgången af det år, hvarunder det utborgade i handelsboken inskrefs, der ej annorlunda uttryckligen aftaladt är». I afseende å detta lagförslag, deröfver Stats-Rådet och Högste Domstolen sig yttrat, hafva flera anmärkningar förekommit såsom: att lagförändringen sannolikt skulle medföra osäkerhet i lagskipningen och deraf fölande ej ringa olägenheter för affärslifvet och för mångas rätt, enär dels tvekan kunde 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse
Hemmansklyfningar och afsöndringar af jord från hemmanen hafva väl i öfverensstämmelse med de derföre uti Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den i<):de December 182.7 stadgade grunder blifvit verkställde, men hvarken till det antal eller den betydenhet att nämnde nådiga förordnings inflytande på Länet i ekonomiskt hänseende, deraf kan eller bör bedömmas; men då den förut medgift)0 rättigheten, att på viss tid få från hemmanen afsöndra jord, åstadkommit betydliga odlingar å från åbyggnaderna vid hemmanen aflägsen mark, så är det att förmoda, att, genom den nu gifne tillåtelsen att under full ägande rätt fä upplåta jord från hemmanen, sådane odlingar skola ännu mera befordras. Statsbidrag. Beskattningen inom detta Län är icke blott ganska hög, utan äfven ganska ojemn, hvartill, utom det kända förhållandet att jordar, sedan den blifvit med skatt belagd, genom odlingar undergått förändring, bidragit de flere särskilta skattläggningar, som uti den år 1828 i underdånighet afgifne Femårs-Berättelsen omtalas, och af hvilka de äldste vörö de lindrigaste; hvarförutan olikhet vid skattebördornas utgörande uppkommer deraf, att ätskillige hemman blifvit i afseende ä de derifrån utgående räntor indelte till'aflöning åt visse Tjenstemän, åt hvilka de måste utgöra* antingen in natura eller efter ett högre lösningspris än markegångspriset, efter hvilket räntorna frän de Kronan behällne hemman utgöras. Förändring uti dessa förhållanden vore framför allt önskvärd, och torde äfven vara att hoppas, då Skattejemknings-Kommit' tens arbeten hunnit fullbordas och pröfvas. Vid jemförelsen af deH nu i underdånighet bifogade tabellen och den år 1828 aflemnade* beftnnes att summan af Statsbidragen ökat sig med nära 20,000 R:df Banko, hvilken tillökning härleder sig från ökad folkmängd, nya skatt' anläggningar, och högre markegångs-pris än förut.
I uppfattningen närmande sig honom stå vår flocks bådadamer Toivo och Anna A. De äro hvarandra ganska lika i grundstämningen, ljusa och blida, hjertans välmenande men hjer-tans opraktiska, vattenklar a idealister båda tv&amp;. Med deras ideelt optimistiska verlds&amp;skådning sympatiserar jag af hjertat i det väsentliga, men den är ej i allt glad och frisk i sina yttringar, den är i stället pjunkig, och det är ett fel. Den är mig för öfversvinlig. Frän hvarandra skilja de sig deri att den ena, Toivo, är mera lyriskt-didaktisk, den andra, Anna A., mera re-ligiöst-didaktisk. Den förra gör iotrycket af en ung, svärmisk guvernant, som ännu söker sitt ideal bland jordens män, ehuru visserligen blott bland dem af dem som utan att rodna eller skratta kunna läsa Björnsons » En Handske », den andra af en äldre yrkessyster, också svärmisk nog, men. som redan flyttat sioa drömmar och begär bort till den verld, der allt är ande, icke förandligad lekamen en gång. Det är, synes det mig, bristen i deras idealism, att den är för andlig, för mycket blodlös. Men det är nu en gång felet hos den diktarskola i England, mrs Hemans och hennes själafränkors, efter hvilken de tydligen bildat sig, att deras varma och ädla hjerta drog dem för mycket från denna verldens känslor och begär. Många af deras dikter kunna dock af alla läsas med nöje. Riktiga små perlor äro t. ex. Toivos » En klyfta » och » Ditt väsens hemlighet ». Och ännu flere af dem skulle det vara fallet med, om der ej så ofta hängde den der lilla didaktiska klumpen i slutet på dem, som nästan ser ut att vara ett lika nödvändigt bihang för damernas sånggudinna som turnyren för dem sjelfva. I formen ha de båda sina små svagheter som dock ej äro farliga. Anna A: s stötesten är rimmet, historia rimmar t. ex. ej med Himalaya. Toivos är den strängare metern. Att alex-andrinen har caesur kommer hon ej alltid i hog.
Men vidare betalning af denna Fatnilles enskildta, uti Sverige qvarstående förmögenhet, har hittills icke kunnat ske och beror nu af Preussiske Eiqui dationens utgång. Utom desse medel har genom liquidation följande Summor blifvit Regeringen erkände. Francs. Cent. Af Kejserliga Ryska Regeringen 777,900; 80.—- Af Kejserliga Österrikiska Dio 547,500:84.— Af Kongl. Preussiska D:o 1,193,389:11.—• Tillsammans Francs. 2,518,794; 17 Ehurn denna Summa, såsom icke influten i följe af någre med ofvannämnde Magter afslutade Tractater, endast var en följd af tillfallige under Krigets lopp af de Allierade Magteroe infordrade och pålagde Contributioner ecb således hade under tiden kunnat af Kongl. Maj;t för Arméens behof användas, har Kongl. Majit likväl velat i Nåder låta densamma Stats-Ver ket till godo komma. Utaf den förstnämnde af desse Fordringar hafva de 100,000 R:dr H:br B;co utgått, som här ofvan tillkännagifves vara till Högst Salig Hennes Majit Enke-Drottningens arfvingar utbetald. Fordran af Österrike är ännu ej liquiderad ; men Kongl. Majit äger anledning hoppas, alt äfven i denne del kunna snart komma till något slut. 1*>74 StatsUtskottets Betånkanden. Beträffande åter Preussiska Regeringens skuld, så ingår den i generella slutliquiden med denna Magt, och, bland annat betäcker den genfordran å Preussens sida, för försträckningar till Arméen under sista Kriget, som, genom Negoc:ationer, nedsattes från forst fordrade 703,000 R:dr till 386,000, hvarå under loppet af Kriget var afliquideradt 134,000, och sålunda nu återstod 252,000 Rldr Preussiskt Courant.
Nu veta vi allia alt öfverskotter, som finnas vid Riksdagarnes början, komma väl till pass och det finues vanligen ingenting qvar af dem odisponeradt vid Riksdagens slut. Men det är icke nog med att inga öfverskott upkomma, brister i inkomsttitlarne kunna lätt upsla. Hvarmed skola de betäckas? Man (röstar sig dermed att om det blir någon brist i Statsinkomsterna, så får Riksg:s-Kont. fylla den; detta kan vara godt och väl, men hvarifrån skall Riksg:s-Kont. få ersättning? Jo! genom de skatter, som under en eller annan titel skola till Riksg:s-Kont. ingå för' att fylla bristen. Man anticiperar således på framtiden och i st. f. att man borde vara tacksam emot våra förfäder derföre, alt de så arrangerat, alt man vid hvarje Riksdag har en summa besparad, så vill man säga: vi böra nu taga för oss allt Bankens öfverskott m. m. och beräkna inkomsterna, så att man får stora behållningar och kan göra skättenedsättn ingar. Om man vill taga bort alla utgifter på extra Statsregleringen, om man, såsom Hr von Hartmansdorff sade, vill taga bort alla anslag till hamnbyggnader, lill kommunikationernas förbättrande genom jernvä - 476 Den 23 Mars e. m. gar o. s. v., då kan raan göra på det sättet, men detta tror jag icke att J Mine Hrr skullen vilja göra. En annan talare, som yrkat upsätttning af priset 6 R:dr 32 sk. b:ko T:n, har sagt, att spanmålen i allmänhet stiger i pris och deruti har han rätt, men han har medgifvit att den möjligen äter kan komma att falla under de närmaste tvenne åren. Ja, det är just derföre att jag tror den möjligen kommer att falla, som jag anser vådligt att upsätta priset till 6 R:dr 32 sk. b:ko T:n.
En gång som jag påminner mig r.u, då e» ko, en tunna korn och en tunna sill voro i samma pris, ansåg jag ling böra afråda de mindre hemmansbrukarne i Wermland alt föra sina kol från det feta skogsbete^ till utbyte på Höstmarknaderne mot desse icke dyra artiklar, hvilka mindre skulle förslå i hushållet, hvarigenom möjligtvis också kreaturspriset skulle kunna upprätthållas. Delta, som jag tyckte, var en husliållsangelägenliet, insågs väl af de flesta, som hägart eger.teligen angick, men klandrades i annan ort, der hushållsbestyr sä egenteligen icke behofvas och portionsspisningen för dagen ger föga upplysning örn stugans ekonomi för den långa vintern. Jag hade doc glömt, ehuru jag uti denna klandrade uppmaning, tidigare än någon annan antydde, livad inträffa kunde efter en väl frodig men under långvarigt regn till kärnan skadad gröda, alt derjemte råda till samland^ af bark och andra nödbrödsämnen, hvilket från annat håll ansågs soln brist på omtanka och förutseende af mig, roen som, gifvet, skulle dr3 git öfver mig från förra stället, der man icke kände att hark från ålder, ett ständigt begagnadt nödhrödsämne, de skarpaste anma1" »ingar. Hvart välviljan att blanda sig uti andras hushållning Jeder» visar denna händelse. Det sätt, hvaruppå det omförmälte klandret oc några flera gäckerier af lika art upptogos inom orten, blir mig a ‘ ett tillfredsställande minne, fullkomligt ersättande det öfvergående 0 * haget att vara misskänd af kanske mången, som förut hyst till mjg 0 ' — 9 ~ troende. De som på afstånd opåkallad t bedömde mina sedermera vid tagne anstalter, i anledning af missvexten, tillämpade förut och lyckade, fattade dem likväl icke. Af öfverdrifna berättelser om nöden, i åtskilliga delar af Provinsen, togo Publicisterne deremot sig anledning alt förebrå mig bristande omtanka och tala om de nödlidandes anspråk på allmänna understöd genom Regeringens och Läns-Styrelsens försorg.
Jag tror derföre, att förbudet emot nedhuggning utan återplantering med stort skäl äfven kunde utsträckas till hagmarken. För en sådan åsigt faller det sig ännu orimligare, att den, som hugger ned ståndskogen och gör skogsmarken till hagmark, icke skall vid bötesansvar åläggas draga försorg om återväxt af skogen. Just på delta sätt blifva de flesta skogar utödda, och deremot har Utskm icke lagt något hinder. Måhända någon föreskrift i nu antydda syftning icke år behöflig för de norra orterna, men man bör taga i betraktande, alt den skog, som finnes i södra Sverige, helst utmed kusterna, har ett mångfaldigt större värde, än den, som ligger i norra Sverige, icke allenast derföre, att den är lättare afsättlig, utan äfven derföre, att den har en hastigare återväxt. Af delta skäl tror jag, att man vid lagstiftningen i detta ämne bör fästa hnfvudsakligt afseende på skogarne i de södra orterne. Härtill bör läggas hvad Frill. Palmstjerna nyss yttrat, eller att 5 tunnland är en obetydlig het på en skogsmark af flera tusen tunnlands areal, men något ganska betydligt på en inskränktare skogsvidd, såsom förhållandet merändels är i södra Sverige, och derjemte tagas i betraktande, att stadgandet är så obestämdt, att det mycket väl kan eluderas. Ty hvad är att helt och hållet nedhugga ? Om endast några få små träd qvarlemnas, kan man påstå, att skogen icke är helt och hållet nedhuggen, och sålunda advocera sig ifrån ansvaret. Då det nu icke är fråga om annat än att begära nådig Propos. i ämnet till nästa Riksdag, så hemställer jag till R. o. Ad., huruvida det icke skulle vara tillfyllest, alt öfverenskomma om följande förslag: ”att der skog, äfven på enskild mark, å större areal afverkas, utan att marken till åker eller äng användes, skogsplantering till återväxt, så vidt det utan serdeles upoffring kan ske, vid ansvar påbjndes.” Då har man icke för myckel ingått i detaljer, men utgått från samma åsigt, som ligger till grund för Utsk:ns förslag.
Dock besinna, att de nötta och slipade stenar tjena blott till små ändamål, och att snygga våra gator; då de stora, mera vilda, grundlägga fästen och minnesvårdar. – Då jag i M. N. Herres bref läste dessa orden: ”det är tills vidare bättre att vara stor i smått, än liten i stort”, och intet ord mer än denna lakonismen; så utropade jag: excellenta menniska! och glömde, att jag icke vann på denna stora ideen. Jag har icke studerat Träden. Jag kan knappt åtskilja de allmännaste. Likafullt anser jag dem för heliga (i Norden böra de särdeles vara det); och älskar M. N. Herres patriarkaliska nöjen. Hvilken gudomlig förrättning, att frambringa ur jorden, – lik en annan Skapare! Store landtbrukare borde dyrkas på sköna skogshöjder, som Gudar. Jag har längesedan utkastat ett poem: ”Skogarne”. – Men en annan eld har jag att vårda: Sanningens och Dygdernas! Elden af den ära, att skapa Lagar – för att freda M. N. Herres lundar: att de icke måtte ödas till Kongliga Brännerier och galna gästabud; att gode, vise och lycklige efterkommande må hvila uti dem. Låtom oss förakta ingenting! Låtom oss hedra allt, som är godt: Ni, Nådige Herre, min ärelystnad; och jag edra ekar! – Men ändock är ett arbete af snille, sådant som M. N. Herres, öfver dessa skogarne. En sanning är mer, än den skönaste amerikanska tall. M. N. Herre har sjelf sagt de ädlaste; och väckt dem, som säga. – Memorialet till Kungen har han aldrig sett119. – De, som först ingifva honom vanvettiga lagar, de utesluta sedan sorgfälligt tanken af visare. P. S. M. N. Herre är rik. M. N. Herre är ädelmodig. Låna mig 50 Riksdaler – till årets slut120! Mina arbeten ligga; ty jag har intet förlag. Jag ville gifva en élite af min tanke och känsla till H. M.
Fåhraus, hvilkens rätt, i följd af den sålunda beslutade förändringen, blifvit beroende på utgången af omförmälde skatteköpsfråga, för så vidt den angår grundräntornes bestämmande för framtiden, uti en, till Kongl. Majit den 7 Januari detta år ingifven skrift, med yttrad öfvertygelse om de för orten gagneliga följder, som af skatteköpets verkställighet kunna emotses, underdånigst förklarat, att någon erinran från hans sida icke skulle möta vid antagande af det ena eller andra af Kammar-kollegii alternativa förslag till grundräntans bestämmande, ej heller vid hvad Kollegium för öfrigt, i afseende å skatteköpets verkställighet, så vidt det på räntegälden kunde inverka, i underdånighet hemställt, ehvad i en eller andra delen Kongl. Majit kunde linna någon jemkning af förslaget erforderlig eller icke. Då Kongl. Majit, efter det ärendet sålunda blifvit erforderligen beredt, till Rikets Ständer öfverlemnar, att, för deras del, om ifrågavarande skatteköp och vilkoren derför besluta, vill Kongl. Majit, på grund af hvad genom Dess Nådiga Bref den 25 Februari 1848 är vordet i ämnet förklaradt och i hufvudsaklig öfverenstämmele med hvad Kammar-kollegium uti sitt härom sednast afgifna underdåniga utlåtande hemställt, härmed föreslå, att de till Elfsborgs kungsladugård hörande jordlotter, som i Kongl. Majits Befallningshafvande*, den 12 Januari sistlidet år insända, förteckning äro upptagne och ej redan blifvit skatteförsålde eller donerade, må, med undantag af de under kungsladugården lydande stattorp och de till allmänna platser upplåtna tomter, af vederbörande innehafvare få skatteköpas, — de nu utan upplåtelse begagnade eller (ide varande, i den mån de varda behörigen upplåtne, under följande vilkor nemligen: ltih. till It. St. rrot. I8S3 A t »Si.
Ständer ett statsbidrag af en million R:dr att utgå med 200,000 R:dr såsom anslag utan äterbetalningsskyldighet och 800,000 R:dr såsom lån för en segelleds öppnande frän Hattefura vid Wenern till sjön Stora Lee; hvartill, enligt godkändt förslag, kostnaden beräknades till 1.208,367 R:dr. Ständerne medgåfvo, att halfva anslagssumman, 100,000 R:dr, och 450,000 R:dr af länet finge under då nästföljande statsregleringsperiod utbetalas till det bolag, som åtoge sig kommunikationsledens fullbordan och underhåll, men fästade vid statsbidraget det särdeles hårda vilkor, att till säkerhet för lånets återbetalning aktieteckningen skulle höjas från 208,367 R:dr till 400,000 R:dr. Uppfyllandet af detta hårda vilkor hade för det redan bildade bolaget utan tvifvel varit omöjligt och det för kringliggande orter så vigtiga och magtpäliggande arbetet således uteblifvit, om det icke lyckats bolagets direktion att skaffa tillförlitlig garanti derför, att arbetskostnaden för kommunikationsleden icke skulle öfverstiga kostnadsförslaget. Genom Motioner i Presle-Ståndel 1865. N:o 41. 97 Genom kontrakt om arbetets fullbordande för det i förslaget upptagna belopp, som bolaget ingått med Löjtnant W. Ericson, och för hvilket Öfversten Baron N. Ericson iklädt sig borgen och ansvar, har lyckligtvis denna garanti till fullo blifvit vunnen. Men såsom oeftergifliga vilkor för sin medverkan hafva Öfverste Ericson och hans son fordrat bolagets begifvande dertill, att arbetet finge i hela sin utsträckning på en gäng företagas och bedrifvas, samt att nödiga medel till dess bedrifvande under de för kommunikationsledens fullbordande beräknade åren 1865, 1866 och 1867, i mån af arbetets fortskridande dem tillhandahållas. Då således det redan började arbetet icke kan fullbordas, om icke bolaget sättes i tillfälle att till entreprenören utbetala de af honom för hvarje arbetsår betingade belopp, och då alltsedan 1850—1851 årens riksdag Rikets
Jag disputerar ingalunda den mening, som här blifvit yttrad af Hr Silfverstolpe, nemi. att de båda kamrarne skola sammansättas med så bestämda olikheter, som erfordras för att gifva hvardera af dem sin för det allmännas väl erforderliga skiljaktighet i karakteren och derigenom betrygga samhällets framåtskridande; men sorn detta uttryck innefattar en temligen lätt uttänjelig allmän sats, sä uppfattar jag denna sats eller idé så, att andam; ilet bäst vinnes genom del förslag till gemensam tanka, som jag i dag tagit mig friheten framlägga, helst deri äfven kan upptäckas en viss bestämd classkillnad. Såsom ett ytterligare bevis derpå hvad skillnad i idéer betyder, kan anföras, att idéer uppfattas olika både utom och inom samma dass, äfvensom idéer och infall, som blifvit framlagda för att skralta åt, en tiri efteråt, af några upptagas såsom numina eller orakelspråk, på hvilka man baserar en tro, gående snart sagdt genom ett helt sekel. Så Den 13 Mars f. m. ungefärligen, tyckte jag mig finna, upprepades af Hr von Hohenhausen det yttrande, som blifvit fäldt utaf Fredrik den Store. Historien förmäler väl, alt Fredrik den Store haft del yttrande, ”att Sverige i 50 år arbetat på sin undergång, utan att deruti hafva lyckats;” men historien förmäler icke, hvad som dock är sannolikast, att han sade detta såsom ett skämt för att gyckla. Kan väl någon på fullt allvar och utan öfverdrift påslå, att Sverige verkligen skulle kunna sekel från sekel arbeta på sin undergång och ändock beslå? Denna idé innehåller ingenting, om jag sä må säga, oriktigt, ty man kan vara säker derpå, alt Sverige icke försvinner bland Stater, (det kan införlifvas, men icke försvinna) oin vi än arbeta aldrig så mycket på vår undergång. Men nu arbeta vi icke på vår undergång, utan vi arbeta på att blifva qvar, fastställande på samma politiska utveckling, och det är derföre, som Hr v. Hohenhausen förmenar, att vi kunna stå qvar med våra fyra Stånd, emedan vi ändock alltid förblifva det gamla Sverige.