Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jorden är der delad i 2:ne delar ; den ena skötes såsom privat egendom och den andra delen såsom experimentalfält. Detta är icke fallet vid Degeberg, hvarest, såsom jag nyss haft äran nämna, all jorden begagnas såsom experimentalfält; men om Hr Nonnen i stället, enl. nyssnämnda metod, indelade jorden vid Dea 15 M a j f; to. Degeberg uti i:ne delar, och skötte den eua såsom sin egendom, under det han begagnade den andra till experimentalfält, så tror jag, att ett vida förmånligare resultat vöre att förvänta. Jag säger icke detta för att på något sätt klandra Hr Nonnen , utan har dermed blott velat uttrycka min mening, huru det borde vara. Jag saknar här Landshöfdingen i Nyköpings län, Gr. Frölich, som väckt en motion i samma anda. Såsom boende i Södermanland , får jng hembära Utsk. min tacksamhet för det lilla anslag, som för länet blifvit tillstyrkt. Jag yrkar icke något större, ty jag är öfvertygad, att Utsk. gifvit hvad det bar råd alt lemna. Frih. Ridderstolpe: Utom hvad jag anfört till förmån för Hr Nonnen, har den siste värde talaren anfört ett skäl till, som jag förbigått, nemi. det, att Hr Nonnen icke delat sin jord i a:ne delar, för att sköta den ena delen till sin egen vinning. Åtminstone söka vi undvika att ari endera ut Kronans jord till den, som har hemmanet bredvid; ty annars vore man säker, alt det blir arrendatorns eget hemman, som finge vinsten, och att Kronans bredvid liggande jord derpå blefve så lidande, att den skulle komma i ödesmål. I anseende härtill har jag mycken aktning för Hr Nonnen, för det han ej på förenämnda sätt fördelat sin jordrymd , och yrkar, att hvad StatsUtsk. i detta fall kan göra måtte för Hr Nonnen blifva gjordt. Hr Westfelt: Om det är en ny lära uti statshushållningen, så har jag intet att anmärka mot hvad Frih.
A11 k em till Exp.-tilak. d, 12 Maro. Utlåtande, i anledning af de inom3:ne Hiks-Stånd gjorde och till Utskottet, remitterade anmärkningar emot Utskottets i Memorialet N:o 88 afgifne för slag till åtskilliga förändringar i 1 Art. af 1830 års Banco-Reglemente. Af de under den il nästl. Februarii från llögvördige Preste-Ståndet samt den 18 i samma månad från Höglofl. Ridderskapet och Adeln och Vallöf!. Borgare-Ståndet till Utskottet ankomne återremiss-handlingar, angående - BancoUtskottets Utlåtande N'.o t to. 9 gående Utskottets i förenämnde Memorial N:o 88 främlågde förslag, hvilket, enligt meddelad underrättelse, blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, bär Utskottet inhemtat, att åtskillige Ledamöter inom förstnämnde 3:ne Riks-Stånd , under åberopande af de utaf dem emot §. 3. mom. c. i Utskottets Memorial Nro 84, med förslag till Instruction för Rikets Ständers Ravisorer öfver Banco-Verket, gjorde anmärkningar, yrkat, att, i enlighet med de deruti framställda åsigter, det i Memorialet
Det andra: att genom en tillökning af de konsultativa StatsRådens antal kunna erhålla en tillräckligt talrik och mångsidig afdelning af StatsRådet för att dymedelst befria Depart:sCheferne från mindre angelägna ärendens beredning, och lemna dem tillfälle att kunna egna sin tid åf de mera maktpåliggande frågornas utarbetande, och slutligen det tredje: att besvärsmålen, som man förgäfves på flera sätt sökt afskilja från StatsRådet, skulle kunna handläggas af de konsultativa StatsRåden för att sedermera i korthet inför K. M. föredragas. Alla dessa skäl har Const.Utsk. icke ansett tillfyllestgörande, utan förklarat, att förslaget vore obehöfligt och skulle uplösa det samband emellan de olika lörvaltningsgrenarne som med införandet af Depart:sStyrelsen afsågs, och att den antydda utvägen för besvärsmålens afgörande vore stridande emot andan och föreskrifterne i Grundlagarne. Jag anhåller att få granska dessa skäl och hoppas kunna visa att de icke äro giltige. Obehöfligheten af ett större antal konsultativa StatsRåd har Utsk. sökt styrka dermed, att då man icke kunde öka antalet derhän att hvarje DepartrsChef kunde erhålla sin ständiga suppleant, hvilka med mera speciel upmärksamhet följde detta Depart:s ärenden, ansåg Utsk. de konsultativa StatsRådens nuv:de antal vara tillräckligt. Först och främst anhåller jag, att R. o. Ad. måtte noga öfverväga, huruvida icke Depart:sCheferne då och då måste anses vara i behof af någon ledighet. Jag tror åtminstone för min del, att dessa befattningar äro så arbetssumma att hvarken fysiska eller intellektuella krafter öro tillräcklige för någon att under en längre tid innehafva ett dylikt embete. Det är visserligen sannt, att politiska skäl understundom kunna göra ett ombyte af personal önskligt, men ser man frågan från embetsverksamhetens synpunkt, torde det ingalunda vara nyttigt att sådana ombyten alltför ofta inträffa; ty det lärer icke kunna nekas, att i detta likasom i alla andra fall det är af stor vigt att under en längre tid hafva samlat insigter och erfarenhet i de ämnen hvarmed man är sysselsatt.
Ett så ringa mynt förlorar inom ganska kort tid icke obetydligt i värde genom slitning, hvilken förlust, enl. hvad man sagt, skulle drabba icke den enskilde utan Banken. Jag påstår, alt denna slitning är betydlig, och härförutan är myntet blottställdt för efterrapuing eller förfalskning, och derföre ser man i länder, som hafva ett serdeles finhaltigt mynt, detsamma ganska ofta förfalskadt. Jag har här i mina händer icke allenast utländska, utan äfven Svenska mynt, hvilka alla äro falska och tillverkade af en person med en hammare på ett städ. Kopparmyntet deremot förfalskas deremot icke lika lätt, ty till dess prägling erfordras kostbarare maschiner, dem förfalskareu icke kan åstadkomma. En annan olägenhet af ett så finl mynt sorn det föreslagna, består deruti, att det kommer att i stora qvantiteter utföras genom den dagliga handeln till grannstaterne Norrige och Danmark, der ett sådant silfvermynt finnes, men af vida ringare värde, och detta finhaitiga mynt kommer således att utbytas emot grannslaternes underhaltiga. Så har varit förhållandet inom Tyskland, och derföre har man der nödgats göra mycket underhaltigt och i många länder innehåller myntet icke silfver till | flf dess värde. Såvidt jag har mig bekant, finnes intet land, som har ett så litet men godt silfvermynt, som det af Etsk. föreslagna. I England finnas visserligen silfvermynt af 1, 2 a 3 pence valör, men desse äro icke gångbara i allmänna rörelsen, utan förekomma endast i mynlkabinetter. Jag har likväl hört sägas, alt man någon gång får se 3 pence-stycken, ehuru jag under mitt 7-åriga vistande i England aldrig sett det annorstädes än i myntkabinetter. 4 pence-stycket, motsvarande ungefärligen 14 sk. Svensk r:gs, är det minsta myntet, som är gångbart. Det minsta Fransyska silfvermyntet är 25 centime-stycket, värdi omkring 6 sk. b:co. I Holland har ingen rättighet att från Banken utvexla mindre silfvermyut än | gulden, motsvarande 24 sk.
Bethnkandcn, 1367 Författningarne skall blifva för allmänheten mera lätt och tillgänglig, än den nu är, i synnerhet iör enskilde personer i landsorterne: enär det kan förutsättas, att prenume* rationsafgiften för dessa häften, och kostnaden för deras afsändande frän hufvudstaden till reqvirenten, icke böra blifva betydliga, om afsändandet kommer att ske i van* lig postväg, hvilket i sakens nu varande skick, svårligen låter sig göra. Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, har Utskottet i öfvervägande tagit, och funnit det förtjent af mycken uppmärksamhet. Den verkliga nyttan och förmånen deraf, att Regeringens och derunder lydande myndigheters vidtagna beslut och utfärdade författningar, då de genom trycket allmängöras, ej blott meddelas vederbörande ämbetsmän till efterrättelse utan äfven, på ett beqvämt sätt, äro för allmänheten att tillgå, lärer hvarken behöfva utvecklas eller bevisas. Det synes vara en naturlig följd, att då den enskilde medborgaren utan svårighet vinner kunskap om de Regeringsåtgärder, som vidtagas, och hvilka åtgärder i fjermare eller närmare afseenden, röra och verka på hans egna farhållanden, skall hans insigt rörande statens angelägenheter, äfvensom hans interesse dervid, ofelbart tilltaga och en allmännare statistisk upplysning utbreda sig hos nationen. Hvar och en, med kännedom 1368 Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkandeft. sf ämnet, lärer äfven tued Herr Grefva Wachtmeister instämma deri, att desse fördelar icke gerna kunna påräknas, i det skick saken nu befinner sig, då de författningar, som genom trycket allmängöras, äro nästan otillgänglige för alla utom hufvudstaden boende, med undantag af vederbörande ämbetsmän.
Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: För min del kan jag icke annat än instämma med Hr Brakel i att man borde ingå till K. M. med anhållan, att kanonjollarne icke mer må bibehållas såsom ett rörligt sjöförsvarsvapen, utan endast användas till positionsbatterier. Jag anser äfven att det vore bättre att använda de penningar, som nu bortkastas på kanonjollarne, till att utrusta ett lärtyg, som skulle kryssa öfverallt kring kusterna, på det att befäl och manskap derigenom skulle lära sig att känna farvattnena. Således lår jag anhålla om bifall till Hr Brakels förslag. Hr Hjerta, Carl Johan, anförde skriftligen: Jag tillåter mig yttra den förmening, att, oaktadt ångans begagnande på de små fartagen har den stora obestridliga törmönen att befordra deras hastighet, en fördel så stor att mindre bevarade ångfartyg äro oumbärliga, så bör likväl ihogkommas att denna hastighet är isynnerhet ovärderlig för att framkomma till sjelfva stridsfältet, men att under sjelfva striden minskas denna fördel betydligt genom kanonångbåtars, iföljd af siri stora längd (öfver 100 fot) långsamma vändningsrörelse. Dessutom hafva de olägenhet af en stor höjd, som erbjuder ett stort skottmål samt medför en hög och derigenom osäker eld; äro för djupgående (7 till 8 fot), för att öfverallt kunna framkomma mellan små klippor och skär; måste också derföre nödvändigt hafva lots; kunna genom sitt buller om dagen och sina gnistor om natten ej begagnas till spejande företag eller rekognosceringar; kunna iföljd af sina höga skorstenar icke skylas invid stränderna. Härtill kommer att under krig koltillgången icke kan vara aldeles säker att påräkna. Slutligen kosta de 10 gånger mera än en kanonjoll (150,000 mot 15,000), utan att dock kun - 526 Den 18 April f. m. na föra mera än 2 kanoner, hvilka väl kunna på en gång begagnas, men då vända de bredsidan till, med erbjudande af en stor träfTyta.
Departements-chefen i underdånighet, att i anslaget för Finans-Departementets expedition, nu utgörande 15,024 r:dr 32 sk. banko, måtte i Nåder föreslås en tillökning af ett emot ljuspenningarne svarande belopp, eller 623 riksdaler 16 sk. 2:o. Uppå af Kongl. Maj:t derom gjord framställning, hade, vid sednaste statsreglering, fyllnadsanslag till de för Kammar-kollegium och Kammarrätten år 1841 fastställde interims-stater fortfarande blifvit af Rikets Ständer anvisade med 7,532 r.dr 31 sk. 11 rst. för det förra och 15,075 Rdr 28 sk. 9 rst. för det sednare embetsverket, hvilka fyllnadsanslag likväl, med hänsigt lill embetsverkens möjligen skeende reorganisation, beviljats endast för så lång tid som nämnde statsreglering blefve gällande, och att utgå såsom arfvoden. Då emellertid förslag till förändrad reglering med omförmälde embetsverk och deras aflöningsstater ännu icke kunnat uppgöras såsom, bland annat, beroende af de beslut som kunde komma alt fattas vid slutlig pröfning af frågan angående skatteväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling, hemställde Departements-chefen i underdånighet, det Kongl. Maj:t nu endast måtte täckas föreslå Rikets Ständer, att ofvanomförmälde, till fyll - Kongl. Slaj.is Prop. om Statsverk. 1839. 29 nåd i Kammar-kollegii och Kammarrättens interims-stater erforderlige anslag, måtte till fortsatt utbetalning under förut bestämda vilkor anvisas; äfvensom Departementschefen underdånigst föreslog, att Stats-anslagen för dessa embetsverk måtte tillökas med hvad som motsvarade ljuspenningarne derstädes, eller för Kammar-kollegium 2,255 r:dr 16 sk. och för Kammar-rätten 2,130 r:dr. 3:o.
Den 12 Dceeinber f. m. köpande; ty om det skall verkställas af Låntagarne sjeifve, när coursen är hög, skall den ännu ytterligare stegras genom ökad efterfrågan på silfver. Det är nu mera beslutadt. att Maximi-beioppet icke får stiga öfver 2000 R:dr Banco, och dä Fastighets Läne-summan således bl i f ver delad på flere händer, måste desse transactioner om skrot och korn blifva svårare för Lånragarne, enär de äro flere, och många bland dem mindre vane vid att ha att göra med silfver. I följe häraf vågar jag vördsamt föreslå, att det ina vara Låntagare tillåtet, att erlägga räntan i Banco-sedUr, efter den cours, 6om Fullmäktige vissa tider af året utsätta. Man kan häremot invända, att coursen kunde stiga under tiden; men jag får erinra, att den lika väl kan falla, och då inträffar deraf en ren vinst för hanken. Den hazard, om Banken kan vinna eller förlora något litet, bör icke så mycket tagas i beräkning, som den olägenhet, att Silfver-uppköpen annars ske på ett mindre klokt sätt. Jag är derföre af den öfvertygelse, att det är en vinst icke blott för LåntJgarne, utan äfven för Banken och för det Allmänna, att räntan får erläggas efter den cours , som Banco-Fullmäktige utsätta. Herr von Hohenhausen: Sedan Riksens Ständer fattat det beslut, att hvarken mer eller mindre än 2 procents afbetalning i Silfver skall erläggas , ser jag icke någon möjlighet, att antaga det förslag Herr Munck af Rosenskjöld nu framställt. Jag tror det icke eller vara lämpligt, att göra Banco-Fuilmäktige till Den 12 December J. m. Commissionairer för enskildte, helst när ingen säkerhet kan gifvas, att Fullmäktige skola vara i stånd att för en viss summa verkställa uppköpet, i enlighet med hvad Ständerne beslutat. På denna grund kan jag icke annat, än yrka bifall af denna punkt i Betänkandet, Herr Munck af Rosenskjöld: Det åbero pade Riksens Ständers beslut innefattar endast, att räntan skall till Banken ingå i silfver.
Berättelse af Ernst Lundquist. (Forts.) VlL^liästa ökstockspassagerare blef fröken Malm. Men kan man tänka sig en sådan listig gammal kokett! Då farkosten kommit några årtag från land, säg man henne ta upp någonting ur piratens mystiska djup, och hvad var det, om inte ett gädd-drag! Så förtänksam hade ingen af de andra varit. Nu fick hon ju vara pä tu man hand med den medgörlige Karsten i tre kvarts timme, medan de andra endast fått knappa tio minuter hvar. Han hade dä verkligen en engels tålamod, där han satt och kafvade af och an på sjön, från den ena ändan till den andra, och sedan draget väl kommit i vattnet, säg hon inte åt det eu enda gäng, den otäckanl De talade oupphörligt, men man kunde inte urskilja hvad de sade, och det fastän det var så tyst på stranden, att man hörde sin egen andedräkt. Men det strecket hade Domsbasunen inte gjort för intet 1 När hon kom i land, möttes hon genast af en skärande ironisk fråga från Hortense: » Nå, han ville inte nappa, tror j a g? » » Han — hvilken han? » frågade fröken Malm djupt förolämpad. » Fisken, naturligtvis! » Men hade Karsten nyss blifvit öfverlistad af guvernanten, så tog han nu sin skada igen. De öfriga flickorna expedierade han i en handvändning — ett par ire raska årtag och så tillbaka igen genom vassen fram till bryggan. De tjocka länsmaosdöttrarna afstodo frivilligt, de voro rädda att gå i båt. Och nu var det endast lilla pyret kvar. Fanny såg, att han hjälpte henne i ökstocken sä varsamt och ömt, som om hon varit bans gamla mor — de andra flickorna hade fått hjälpa sig själfva, de —, och så sköt ökstocken som en pil öfver den lilla sjön, ända bort till det branta berget, och där gled den långsamt af och an med ljudlö^a årslag i den * Sedan ofvanstående skrefs, har författaren af denna uppsats utarbetat en bok rörande detta ämne, och torde den väl snart nog blifva tillgänglig i bokhandeln. IDUN 166 svala sköna skuggan, och långa stunder stod den alldeles stilla.
Utdrag af Protocollet, hället i Högwördige Preste-Ständer den 27 Julii 1M9. S. D. Föredrogs Hederwärda Bonde-Ständets Protocolls Utdrag af den 26 dennes, innehällande Ständets owilkorliga bifall til de förbehåll, hwilka de öfrige Respective Ständen rvid deras eftergifter af fri - och rättigheter fä stadt. Den F Augusti. 679 stadt, tillika rmd Hederwärda Ständets friwilliga upoffring af de enda uteflutando rättigheter detsamma innehar: Efter för sig gängen öfwerläggning härom förklarade Ständet, at det nred nöje emottagit Hederwärda Bvnde-Ständets dymedelst widtagna beflut, samt funnit skäligt för desi de! at detsamma bifalla; hvilket genom utdrag af Protocollet skulle de öfrige Respe tive Eländen wördsamt och wänligev communiceras. Ut supra. Lx krotocolly I. 17. ^lingvist;' Utdrag af Protocollet hältet r Högwördige Preste Ständet den 27 Iulii isog. S D Efter upläsande af Hederwärda Bonde-Ständets Protocolls Utdrag af den 8 dennes, biföll Prefte-Ständet Högloft. Ridderjkapets och Adelns samt Hederwärda BondeStändets widtag. -a och meddelade beftut, at hos Kongl Maj:L i underdänighet anhälla om en sädan författning, at hemman af hwad natur som hälst, hwilka kunna anses wara päsatt et större hemmantal, än de af jord innehafwa, enligt den refning och skattläggning, som i behörig ordning bör ske, kunna efter föregängen ansökan hos Kongl.
Då nu angeläget vore, att dessa förbättrings anstalter fortfore och äfven desto hell2 re sträckte sig till intagande af ett större antal vansinnige, än utrymmet och tillgångarne hittills tnedgifvit, som flere, i denna olyckliga belägenhet stadde, ej sällan måst afhida blifvande lediga rum, samt ovisst Vore, huru spannmålsprisen framdeles komme att sig förhålla, och i hvad mon Hospifals-inkomsterne derigenom kunde blifva tillokte, funne Kongl. Majit , att Lazaretten, med undanlag af nedannärnnde, får hvilka serskilda omständigheter forekornme, icke kunde påräkna något understöd af Hospitals-medlen, åtminstone icke sd länge Hospitalens Statso. Bevilln. Utsk. Betänkande 13 inkomster är o nödiga för deras tillbörliga underhållande och bättre organisation; Varande ny-snämnde årliga bidrag följande , nemligen : 1 :o Till Lazarettet och Curhuset i Stockholm tgooj R:dr, att godtgöra den kostnad, dessa inrättningar inåste vidkännas för intagande af en mängd personer, sprn icke tillhöra Staden, ulan från Landsorterna hitkornina och insjukna ; 2:0 Till Loka BrunnsLazarett 200 R:d, hvilka i längre tid dertill varit anslagne; 3:0 Till Linköpings Lazarett i5o R:dr, af orsak, att Hospitals-fonden i Östergöthland har någon, ehuru mindre betydlig inkomst af Donationer, som blifvit gjorda ej mindre för sjuke än för vansinnige , samt 4:o Till Wisby Lazarett 400 R:dr uppå förekomna serskilda omständigheter. I anledning hvaraf Kongl. Maj;t gjort Rikets Ständer den Nådiga framställning, att Curhus-ajgiften, sådan den dr 1825 af Rikets Ständer beviljades, matte fortfara att utgå intill nästa riksdag, att för Curhusen och Lazaretten gemensamt användas i deu mon behof vet fordrar, samt med iakttagande af de vilkor och föreskrifter för Öfrigt, som uti Kongl. Majds, på Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, grunda - 14 Siatsa. Beilin.
Sluteligéri och hvad angår DisconterneS på Banquen till inlösen ställda Assignatiöner hvilka jag anser vara i ett annat förhållande, än äf Disconterna utgifna Treprocerits Obligationer, och i anseende till hvilka, jag Önskat för^aRmanna Grediten , att Inlösen aldrig blifvit afbruten , hellst deras Credit med mindre betydligt understöd ofelbart blifvit' underhållen , och hvarigenom det blifvit förekommit4 som nu inträffat, att de mindre bemedlade med Rabatt dem sig afhändt så ehuru de nu icke äro i samma händer, sörn vid Discönferries inträffade obestånd, anser jag dem likväl böra af Staten eller Banquen genast inlösas till deras fulla belopp, i afseende derpå atf de ärö1 stäilda på Banquen till inlösen, icke lamhat Irinehafvarne någon Ränta , samt i synnerhet derföre att de innehafvas af den ringare Allmänheten , och detta omdöme om Ässignatiönerne är enahanda, antingen Utskottens Bétäri» kande godkänries , eller örn Disconterna blifvit försatta i Concours tillstånd , då i sednare fallet j3g skulle ansett Staten eller Banquen, t)er,i 17 Martn, /. m. Söm Assignationerne inlöst, berättigad till li; ka andel i tillgångarne efter Assignationernes belopp , men hvaremot Banquens företrädesrätt till betalning för sina i Disconterne ägande Fordringar, icke bordt medgifvas. Jag anhåller vördsammeligen , att detta Anförande må Betänkandet till Utskotten få åt. följa. Hett af Dar eilif Isaac , uppläste följande:
Direktion att, så snart årets räkenskaper hunnit afslutas, hos fullmäktige i Riksgälds-kontoret behörigen ådagalägga, om hela anslaget eller huru stor del deraf varit för ändamålet behöfligt, samt att, i händelse det lyftade beloppet icke åtgått, öfverskottet återlemna; äfvensom att, i afseende å den anmälda bristen för åren 1861, 1862 och 1865, utgörande 20,925 rdr 24 öre jemte den mindre brist, som ytterligare kan uppstå för år 1864, Rikets Ständer måtte, på sätt Direktionen alternativt begärt, medgifva, att samma brister finge af möjligen blifvande öfverskott under påföljande åren kassan ersättas; att, beträffande beloppet af det årliga kreditiv, som erfordras för fortfarande tillämpning af nu gällande pensionsstater af den 9 Februari 1858 och den 6 November 1860, detta kreditiv måtte, på grund af Direktionens gjorda beräkning, bestämmas till 180,000 rdr för år 1867, att användas till betäckande af den skillnad, som för Arméens pensionskassa under detta år kan uppstå genom den ifrågavarande pensioneringens tillämpning, samt att utbetalas sålunda, att hälften deraf utgifves den 1 April och den andra hälften den 1 Oktober, med förbindelse för Direktionen att, vid reqvirerande af första halfårets belopp, med afslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift; hvarjemte det på Direktionen borde få ankomma att, derest för berörda år kreditivet funnes vara för det dermed afsedda ändamål otillräckligt, före påföljande riksmöte till Kongl. Maj:t afgifva den underdåniga framställning, som kunde af omständigheterna påkallas samt möjligen föranleda till anmälan hos Rikets Ständer; och att, till betäckande af den möjliga bristen i det vid förra riksdagen beviljade kreditiv 150,000 rdr för år 1866, hvilken brist icke torde komma att öfverstiga det af Direktionen härtill förslagsvis beräknade belopp 15,000 rdr, ett fyllnadskreditiv till detta belopp jemväl måtte af Rikets Ständer anvisas.
Men ju wigtigare de af Utstot et föreflagne förfwars-anstalter äro, desto angelägnare synes mig ock att alt bwad, som skulle göra dem misikäNda och min re antageliga mätte Undanrödjas» Och tror jag, att i synnerhet Högloft. RidLcrskapet och Adeln sä mycket mindre, utan föregängen sorgfällig pröfning bör antaga Beswärs - och Leconomie Utstot - Den 26 April. 973 Utskottets förewarande Forsing, som den hufwudsakeligaste delen deraf, nemligen Conscriptionen kunde synas fordra minska upoffringcn af ett Ständ, hwars Söner manligen blifwa Officerare, men fallan eller aldrig stadna i siemenikapen. Och wi Medes, oagtadt wär högtideliga försäkran, att wilja wäga alt för Fäderneslandet, skulle afen allmänhet kunna ädraga öst det oblidare omdömet: Att wi i sjelfwa werket härwid wägat mer af andras än af wärk egit. Halst ett förhastadt beflUt i en sak, som ej mindre rörer alla medborgares enskildta heligaste rättigheter, an Fäderneslandets förswar mot utlandfft mäld, alldrig lärer kunna förswaras hwarken inför samtida eller en efterwcrld Och är det pä sadan grund jag äfwen anser mig skyldigatt nu upgifwa följande walmenta ärindringar och anmärkningar wid Höglofl-. Äeswärsoch Oecos nomic-Utstottets Förflag. r:o Z ingresten deraf antages d»n allmänt sanna prins cipen: att en hwar i mon af sin förmögenhet och inkomst bör bidraga till Rikets förswar. Men sädänt oagtadt, har Utskottet föreslagit: Att endast Landtbrukaren, Säteri-och Boställs - Znnehafwaren mätte bidraga till den wäpnade styrkans nödigg utwidgande genom Extra Rotering.