Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr jemte observationsmedlen, hemmansräntorna och tionden uppgått i medeltal till 14,984 Rdr 10 sk. 5 rst., hvarifrån dock borde afdragas provisioner, remisslage och restitutioner, utgörande per medium 96 Rdr 36 sk. 7 rst., ansåge Kongl. Maj:t, att, för närvarande borde, till godtgörande af den ersättning, som, efter förutnämnde grunder, kan för nämnde kassa belöpa, anvisas ett förslags-anslag af 14,900 Rdr; hvaremot Kongh Majtt funne någon förändring med kassans öfrige inkomster icke böra vidtagas. Enligt hvad Utskottet af handlingarne inhemtat rörande tillkomsten och uppbör - Stats-Uukottcts Utlåtande, N:o SI, Litt. A. ii den af de Militie-Boställs-kassan anslagna inkomster, hvilka nu äro i fråga att utbyta* emot kontanta anslag, utgå desamma under följande titlar: a) Räntor af de till Officers-boställens förseende med karaktershus och källare vid indelningsverkets upprättande, anslagne s. k. reserv-hemman till ett visst bestämdt antal vid hvarje regemente; b) Säterifrihets-afgifter af åtskillige till boställen vid 8 serskilda regementen anslagna frälsehemman; samt c) Kronotionde, bestående af vissa tunnor af den för indelda Arméen anvisade tionde-spanmål, utgående i Ostergötlands och Jönköpings Län; skolande dessa räntor och medel af Uppbördsmännen till Landtränterierna levereras och, från hvarandra afskiljde i specialräkningarne, serskildt redovisas, samt medlen från Landtränierierne till Kongl. Räntekammaren öfversändas, för att derefter af Kongl. Stats-kontoret Kongl. Krigs-Kollegium tillhandahållas.
Prot. 1840. 9 Sami. 1 Band. 85 6;4 Prot. Utdr. d. 7 Oct. 1840. tocoll den 30 sistlidne September, hvaraf inhemtades, att Preste-Ståndet, vid behandling af Lag-Utskottets memorial, N:o 120, med förslag till sammanjemnkning af de inom Riks-Stånden faltade skil jagtiga beslut vid förehafvande af Utskottets, genom Betänkandet N:o 26 och Utlåtandet N:o 70 framställda förslag, rörande den uppenbara kyrkopliktens afskaffande, inbjudit Borgareoch Bonde-Stånden att förena sig med Preste-Ståndet deri, att, då enskildt skriftermål eger rum, i stället för den uppenbara kyrk oplikten, underrättelse ifrån Predikostolen icke bör lemnäs om namnet på den felande och beskaffenheten af hans brott; men Borgare-Ståndet fann icke skäl att denna inbjudning antaga. S. D. Föredrogos ånyo följande Lag-Utskottets bordlagda Betänkanden och Utlåtande: N:o 122, i anledning af väckta motioner, om upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad iagttagas bör vid bandel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. Bifölls. N:o 123, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till Förordning emot olofliga folksamlingar, som ock serskilda i detta ämne väckta motioner. Återremitteras. N:o 124, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af Kongl. Maj:ts Nådiga Förbud af den 10 December 1812, emot all gemenskap med f. d. Konung Gustaf Adolf, f. d. Drottningen och deras Barn. Bifölls. N:o 125, i anledning af väckta motioner om ändring i 5 Gap. Missgernings-Balken. Bifölls.
Utsk. Betänkande, N.-o 41- att på de ställen, der sådant sig göra låter, det hittills varande bruket, att Gästgifveri-skyldigheten flyttas emellan serskilda åboer å de olika delarne af det eller de till Gästgifvaregård bestämda hemman måtte upphöra. Stockholm den i October 1844- Emot beslutet anmäldes följande reservationer. 1:0 Af Herr Friherre Hamilton, //.: ”Emot detta af Höglofl. Utskottet fattade beslut får jag anmäla min reservation på den grund, dels att äldre Författning redan lemnar Konungens Befallningshafvande all behöflig magt att anbefalla hvad motionären i denna del åsyftar, dels att den nya Skjutsstadgan, der den kan tillämpas, leder just till samma mål, hvarföre någon ny föreskrift efter min förmening ej är af behofvet påkallad. På de ställen, der gästgifveri-skyldigheten ännu flyttas emellan de serskilda åboerne af det till gästgifveri bestämda hemman, torde i de flesta fall orsaken härtill böra sökas deruti, alt de ligga vid någon aå litet befaren landsväg, att ingen af åboerne velat eller kunnat åtaga sig de kostnader, som medfölja inrättandet af ett ordentligt gästgifveri. Att då an befalla en sak, som skulle leda till dens undergång, som blefve tvungen att åtaga sig ett sådant onus utan motsvarande fördelar, torde hädanefter som hittills af vederbörande anses betänkligt, hvarföre en ovilkorlig! bindande författning äfven af denna orsak synes mindre lämplig, ehuru det ej kan nekas att densamma vore för de resande nyttig och angenäm”.
Bonde-Ståndet har godkänt den af Utskottet antagna grundsatsen om samfälda valj men såsom sin gemensamma tanka förklarat följande vid förtlaget gjorda anmärkningar, nemligen : att bland de af Utskottet föreslagna vilkoren för valrätten, tiden af fem år för Svensk mans vistande inom riket bör ändras till tre år; att val - 4 Conslitulions-Utskotlets Memorial, iV.-o 6~J. rätten utsträckes lill all äganderätt i hemmantal af Kronoskatte-, Frälse<eller Frälseskalle-, Säterieller Rå- oell Rörs-natur, så ock till innehafvande åborätt i Kronohemman, utan inskränkning till minimibelopp af taxeringsvärde, och att, under 5oo Riksdalers sådant värde, röstetalet må blifva 1/4 röst; men för stads-fastighet under sistnämnde värde, röstetalet blifver 1 /S röst; att högsta röstetalet, som någon valberättigad eger beräkna, må blifva Sex (&) röster, utan afseende derå, att han 1 flera valdistrict eger faslighet, af ett sammanlagdi högre taxeringsvärde, eller sammanlagd inkomst af högre uppskattnings-belopp , än som , efter de af Ståndet godkända beräkningsgrunder, motsvarar detta röstetal; att valrätten må ulöfvas endast i det district, der den valberättigade för sin person är skattskrifven, samt att riksdagsmans-val skall ske öppet, och ej med slutna sedlar. Slutligen har af Riddersk^pet och Adeln samt Bonde-Ståndet valbarhet till Riksdagsman blifvit inskränkt till Evangeliska och Reformerta lärornas bekännare; äfvensom Preste-Ständet förklarat Protestantisk trosbekännelse fordras såsom vilkor för dylik valbarhet.
Då jag icke kunnat helt biträda Revisorernes beslut, anhåller jag att min serskilte, om än i hufvudsaken föga afvikande mening må få åtfölja Revisorernes Berättelse till Rikets Högloft. Ständer. Herrar Fullmägtiges förslag, uti 3:dje och 5:te punkterne af deras framställning, om ytterligare afdrag på summan af Depositioner i VexelBanken, utöfver det belopp af 2,400,000 R:dr Rikets Ständer antagit, är stridande mot ordalydelsen uti 6 §., 4 Art. 1 Afd. uti Banco-Reglementet. Det synes mig äfven, utom i ett enda fall, vara stridande emot grunderne för och andan af Rikets Ständers beslut. Men då jag icke kunnat komma till stadgad visshet, huruvida detta enda fall antingen inträffat, eller möj ligen kan inträffa, har jag icke eller genom ett enkelt och ovilkorligt ogillande velat afskära möjligheten för Herrar Fullmägtige, att derom ingå uti ytterligare sorgfällig pröfning, utan önskat att Revisorerne, med framställning af aila mötande betänkligheter, lemnat något utrymme åt den omtanka, nit och rådighet, Rikets Ständer af sine Fullmägtige påräknat och de sjelfve så ofta både åberopat och vitsordat, och det äfven ur det skäl, att Herrar Fullmägtige bestämdt förklarat, det uppnåendet af proportionen af Bankens Reela Fond till Sedelstocken, och således äfven den af Konung och Rikets Ständer beslutade Realisationens verkställande, vore af denna beräkning hufvudsakeligen beroende. Till grund för den afdrags-summa, af Depositioner i Vexel - Banken, Rikets Ständer antagit, låg utan tvifvel beräkningen af det medium på denna räkning, hvilket under en längre tid visat sig permanent hafva ägt rum. Om således detta medium visat sig större eller mindre är jag fullt öfvertygad, att Rikets Ständer rättat ziffran efter det olika förhållandet.
Det vore högst önskligt, att alla nuvar. dylika prohibitiva och restrictiva författningar upphörde inom hela Riket; men dä stridiga enskilda interessen och privilegier icke medgifva sådant, synes det önskvärdt, alt åtminstone de norra provinserna mätte få åtnjuta en fullkomlig frihet i idkandet af sina näringar. Af dessa grunder, och på det R. St. må komma i tillfälle tillerkänna ifrågavar. delar af Riket de förmåner, motionen åsyftar, tillstyrker jag återremiss af betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag är förekommen af de sista taiarne och vill endas* tillägga, att ett ytterligare skäl för åtnjutande af tullfri utförsel af norra provinsernas producter är det, att kostnaden för transporten till lastageplatserna och vidare, Sundska tullen (kc. är vida betydligare än från Rikets vestra landskap. Det är af vigt att sporra invånarne till undanrödjande af de hinder, som Iocala förhållanden och gamla vanor lägga i vägen för industriens utveckling i dessa provinser. Uti andra länder anse lagstiftarne sig böra, långt ifrån att genom dryga lullafgif20 H. 27 310 Den 12 Mart c. m. ter försvara afsättning af ortens production, uppmuntra en sådan genom premier; och då motionären icke sträckt sitt yrkande längre än till upphäfvande af de band, som tvinga industrien, synes han dertill hafva haft allt skäl. Jag förenar mig altså om återremiss. Gr. Frölich, Da v.: Äfven jag instämmer i begä'ran om återremiss med afseende å de delar, Hr Stuart omnämnt, undantagande trävaror; men jag anser det betänkligt, att nedsättning i tullafgifterna för denna vara, hvad nemi. plankor och bjelkar beträffar, nu äger rum. Jag tror mig nemi. känna, att de höga införseltaxorna å denna vara i England innan kort komma att undergå nedsättning. Medgåfves nedsättning i utförseltullen hos oss, så skulle det leda dertill, att stora hyggen ägde rum, utan vinst eller nytta för landet i det hela.
Den genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 för skuldfordran i allmänhet bestämda preskriptionstid af tio år ege ej rum i fråga om bank-sedlar, utgifna af bank-bolag, ej heller skall bevakning af dem enligt Konkurslagen erfordras, i händelse bank-bolag råkar i konkurs-tillstånd, eller i anledning af år s-stämning, som, vid bolagets upplösande, må utfärdas å dess öfriga borgenärer. § 18. l:o. Enskild banks räntebärande förbindelse, stäld till innehafvaren, eller till viss man eller ordres, må ej lyda å mindre belopp, än 500 Riksdaler Riksmynt, eller, derest betalningstiden ej efter uppsägning räknas, å längre förfallotid, än högst tolf månader. 2:o. Insättnings-bevis med eller utan utfäst ränta, stäldt lill viss man, skall innehålla, att öfverlåtelse deraf skall till nye egarens säkerhet i banken anmälas. Bankooch Lag-Vlskoltets Ullålande N:o 6, § 19. S tyr elsen åligger: att nur som helst hälla hankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för Honungens Befallningshafvande. eller dess ombud, samt för den serskilda undersökning, Konungen möjligen kan finna för godt att låta anställa; att genast efter hvarje qvar tols slut. i närvaro af Konungens Befallningshafvande eller dess ombud upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Majit insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning ; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder, samt de af Konungen fastställda bolagsreglor föreskrifva. Sker afvikelse härutinnan och varder ej det anmärkta förhållandet inom en månad rätladt, ankomme pä Konungen a/t i svårare fall förklara Bolaget hafva förverkat rättigheten att bank-rörelse drifva. § 20.
Beträffande afloningen för den öfriga Uppbörds Betjeningen; så emedan löner af Kronan för dem aldrig blifvit af Riksens Ständer beviljade eller någon annan njutit understöd på Stat, än Uppbörds Kamrm reraren, som, genom Kongl. Brefvet den 7 Juli 1800, tillädes 100 R:dr, hvilka af Riksens Ständer vid 180g och I8IO års Riksdag flyttades på Indragnings Stat , att vid då varande innehafvarens afgång upphöra och försvinna, som ock redan gått i verkställighet; så kan Srats-Beredningen icke eller i underdånighet tillstyrka att Bevillningen, och än mindre Stats Verket, med någon utgift till denna Betjening betungas. Karnmereraren vid Uppbörds-Verket, på hvars driftiga och verksamma åtgärd samt tillsyn på Uppbördsoch Mantals-Commissarierna * såsom deras närmaste förman, bevakandet utaf utskyldernas rätta beräknande och ordentliga indrifvande så hufvudsakeligen beror, bör dock efter Stats-Beredningens (anka vara lönad på ett sätt, att han, utan tryckande närings-bekymmer, kan fullgöra sin magtpåliggande tjenst och hans löne-vilkor af Stadens enskildta medel förbättras, åtmindstone med de ioö R:dr som företrä* 5,-fe Bandet. 13g. 140. daren r 1106 Den 11 Juli. daren af Kronan innehaft, saint det med 33^ proCents tillökning.
Kostnader för l8t>I års fonderade statslån 718: — Till Kongl. Stats-kontoret återlemnade öfverskottsmedel för år 1860..- 25,871: 61. Tillsvidare förräntade medel 6,215,455: 56. Kostnader för riksdagar och statsrevisioner samt aflöning och expenser för Rikets Ständers Justitie-ombudsman och hans Expedition m. m 156,986: 14. Förvaltningsoch uppbördskostnader samt pensioner 118,165: 19. Fromma stiftelsers andelar af kortstämpelafgiften 35,136: 5. Utbetalda brudgåfvovinster 100: — Förskott till inlösen af förfallna räntekuponer, tillhörande Riksgälds kontorets åren 1854, 1855 och 1861 utfärdade obligationer 3,172: — Skilnaden mellan liqvidationsoch amortissementsfondernas för 1855 och 1861 års fonderade statslån sammanräknade behållningar vid slutet af år 1862 och de på dessa fonder då öfverlåtna obligationer, med derå upplupna räntor, 5,247: 82. Summa R:dr 12,025,995: 16- Enär således sistlidet års utgifter öfverstego inkomsterna med 216,770: 89. var alltså den å ofvannämnde Banko-räkning innestående kontanta behållning, som vid årets början utgjorde 419,531: 28, vid dess slut minskad till 202,760: 39. För att i denna berättelse, i likhet med hvad som skett i flera föregående revisionsberättelser, utsträcka uppgiften å Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter till och med förra hälften af det år, hvarunder revisionen verkställts, hafva Revisorerne ansett sig äfven böra här meddela den, med bibehållande af samma uppställning, som uti ofvanstående sammandrag iakttagits, uppgjorda och uti Fullmäktiges till Revisorerne afgifna berättelse intagna beräkning öfver Riksgälds-kontorets inkomster under Januari—Juni 1863:
Hvad Frankrike beträffar, så är det sant, ali regeringen der förgäfves försökt, alt under de 2 sednare Kamrarues sammanvaro få någon nedsättning på victualier äfvensom pä vissa andra artiklar såsom stångjern hvarå tullen blifvit oförändrad. Dock har importen å åtskilliga andra varor, t. ex. trädvaror, blifvit lättad, så att de afvikelscr, som sket! från stabiliteten äfven i Frankrike, hafva icke skett i prohibitiv, ilian illiberal anda, åtminstone kan jag icke påminna mig något fall, som strider deremot. Vill man nu taga i närmare betraktande frågan om importens verkan på den inhemska fabrikationen, så skall man finna såsom ett ostridig! factum, att af hvad som egentligen utgör föremål för de allmännaste och vigtigastc haudlverkerierna, blifver ganska obetydligt infördt. Hvad som deribland egentligen hörer lill våra färdiggjorda beklädnadsoch husgeråds-arliklar, tynger ganska litet på handelsvågen; likaså i afseende på de förnämsta fabrikcrne. Vi veta, alt de förnämsta fabrikerne äro i åtnjutande af fullkomligt tull-förbud; således kan icke dervidlag frågan om högre eljer lägre skyddstull komma alls i betraktande. Mea del finues en mängd andra fabrikationer, sorn röra egentligen s. k. galanteri-varor, och desse äro lill större delen af sådan ari, att de mera svårligen kunna, äfven genom hvad skyddstull som helst, uppkomma här i landet, emedan de utgöra en sammansättning af flere handtverkares arbeten, för hvilka arbeten erfordras så stora förlager i modeller och stämplar för ali lemna den stora sortering, som modernas omvexling kräfva, alt det blifver alldeles omöjligt, alt någonsin kunna införa en sådan fabrikation, utan alt kunna beräkna en sä stor afsättning, som verldsmarknaden erbjuder. Då mäste den frågan uppstå: är det då alldeles oumbärligt att genom konstlade medel söka göra fabrikationen af sådane varor inhemsk, hvilkas idkare i anseende lill sjelfva modets omvexling i alla fall här uppe i norden skulle vara underkastade de svåraste conjuncturer?
rapporterar härefter N å g r a bittra erfarenheter men är det tid att k l ä d a sig ej spår kommen och sig öfver anländer Nu " De rysliga telefonisterna ". förta det h e l a instucket i en hållare silfver — band. visst an! A c k, o m det v o r e en konfirmationsflicka o c h ej en e fiKl r s a a y S telefonisterna! » Min fru, min frö-) M§f} ken, känner ni någon telefonist? — Inte * ^s^&gt; det! Nå, så mycket bättre för er. — En telefonist är en häxa, ett troll, ett spöke, ett odjur, vidare en sölkorf, ett trögdjur och allt annat vackert, ni kan hitta på. Om telefonistens pappa och mamma vid barnets födelse haft någon, som kunnat ställa dess horoskop — de skulle ej behöft bry sina hjärnor med att finna på en hel rad namn åt sin lilla dotter, ett skulle varit mer än tillräckligt. Låt vara att » de rysliga telefonisterna » på en ort ha långt älskvärdare abonnenter än » de rysliga » på en annan ort, såsom ett faktum kvarstår dock alltid, att telefonen och telefonisterna mera än en gång få tjäna s o m afledare för abonnenternas dåliga lynne. Och hvarför skulle det ej så vara? Hvarför skulle ej telefonisterna, » abonnenternas tjänarinnor », vara mera lämpliga » subjekt » än hustru och barn eller med dem likställda? — När björnarne brumma, när kursen faller, när vännen eller hjärtevännen sviker — » usch, de rysliga telefonisterna! » När » gikten sätter till som värst », när » skon klämmer », när man tappar hufvudboken på den allra värsta liktornen — » usch, de rysliga telefonisterna! » — alltid tillfinnandes och i alla lifvets vedervärdigheter goda att ha att tillgå. y Fruarna, de få också dra ' s med telefonisterna — stackars små fruar! Fru L. har » pigbekymmer », fru E — s minsta har » ondt för tänder », fru D. är olyckligt kär — i en hatt — » ack, de rysliga telefonisterna! » » Telefonfröken har varit så näsvis mot mig, så.
Denna kassa, sorn förvaltas af en vid ordinarie bolagsstämma med kassans delägare hvart fjerde år utsedd Direktion, bestående af 1 ordförande och 6 ledamöter, hade vid 1860 års slut, enligt revisionsberättelsen öfver kassans räkenskaper, en behållning af 77,979 R:dr 22 öre Runt, deraf 75,550 R:dr utgjorde grundfond, hvilken fond, bestående af mot säkerhet utlånte medel, enligt reglementet icke får rubbas eller förminskas, samt 2,429 R:dr 22 öre reservfond, hvilken sistnämnda fond, som användes till ersättningar för insatte remonter och bestridande af förvaltningskostnader, i mån af behof förstärkes genom årligt tillskott till lika belopp af hvarje i kassan delägande helt rusthåll; och utgjorde detta tillskott år 1860 7 R:dr Runt; — äfvensom Upsala läns Rotehållares Enöreskassa, för hvilken kassa Kongl. Majit första gången år 1831 fastställt och senast den 2 Augusti 1856 utfärdat förnyadt reglemente, deruti sedermera åtskillige förändringar och tillägg blifvit fastställde genom Kongl. Brefvet den 28 Februari 1860. Enöreskassan har en kapitalfond af 90,000 llidr Runt, hvilken fond aldrig får till kapitalet anlitas, tillgripas eller förskingras, men väl, efter Direktionens bepröfvande, kan årligen ökas med enöresafgiften, som fortfarande, enligt 1725 års knektekontrakt, utgår med 1 öre silfvermynt af hvarje öresland och tillsammans för hela länet nu utgör 384 Ridr 51 öre Runt. Kassans öfriga kapitaltillgång redovisas i räkenskaperna under benämning af kassans reservfond. Af denna kassa, som förvaltas af en Direktion, bestående af Landshöfdingen i länet, såsom ständig ordförande, och Chefen för Uplands Regemente, såsom vice ordförande, samt sex vid ordinarie bolagsstämma hvart fjerde år med rotehållarne bland dem utsedde ledamöter, tre ståndspersoner och tre bönder, utbetalas vid hvarje rekryteringsmöte, då antaglig karl för en rote vid Uplands Regemente insättes, till rotehållaren i legohjelp 25 Ridr samt 40
På desto flera personer en stor börda kan fördelas, desto lättare blir den att bära; så förhåller det sig äfven med Statsutlagornes utgörande. Med Höglofl. Utskottet kan jag ej dela den öfvertygelsen, att det är orättvist, att en Fabriks idkare erlägger Bevillning för oförsålda förädlade varor, eller ännu oberedda rudimaterie!-. — Ar Bevillnings-Utskottets Betänkanden. 75 ■varulagret försålt, så skall han ju äfven betala skyddsafgift, för det derföre erhållna belopp, som blifvit förstoradt genom den derå erhållne vinsten, och då blir afgiften så mycket större. — Således blir beskattningen för egaren enahanda om varorne äro försålde eller ej, emedan den blir större i förra och mindre i det sednare fallet, och således i den sistnämnde minskade afgiften ligger vederlag för det varorne aro oförsålde eller oförädlade, och detta beskaftningssätt synes vara rättvisare, än det nu gällande, hvarefter Handlande, Fabrikörer och Näringsidkare äro underkastade en godtycklig, oproportionerlig Beskattning, ehvad deras rörelse lemnat dem under loppet af året vinst eller förlust. Sedan jag på detta sätt besvarat och vederlagt de hufvudsakliga anmärkningar, sorn blifvit uppstälde emot mitt Bevillnings-Förslags antagami de, anser jag mig skyldig att i vissa delar något närmare utveckla innehållet af mitt Förslag. Då jag i mitt Förslag framställ, att all verk. lig förmögenhet i fast och lös egendom skulle till Staten erlägga en ciss årlig afgift, har ej min afsigt varit, att afgiften skulle utgå lika, utan min mening är, att den fruktbara egendom skulle erlägga en större, och den ofruktbara en mindre Bevillningsafgifr, hvilket på den sednare torde komma att utgöra 24 sk. af 1000 R:dr värde, så att 12,000 R:dr värde i ofruktbar lös egendom ej kom att erlägga högre Bevillning än 6 R:dr, som efter nu gällande
Men derutaf följer icke, att jag skulle anse för nyttigt, ännu mindre för nödvändigt, att Konungens Conselj uteslutande, eller ens hufvudsakligen befolkades med oppositionsmän; ty så länge desse anse sig företrädesvis böra representera de industriella intressena, så återstå andra orepresenterade intressen för Statens anseende, trefnad och bestånd, minst lika vigtiga att inom Conseijen understödja och befrämja, såsom t. ex. den yttre och inre sjelfständighetens, hyfsningens, upplysningens, sedlighetens m. fl., och för dylika ändamål fordras sådana kunskaper, sådan verldskännedom och affärsvana, hvilka, ej mindre hos oss än öfverallt annorstädes, oftare och lättare igenfinnas hos embetseller de s. k. tärande folkclasserna, än hos de mera egentligt närande. Jag tror således, att om, emot min förmodan och önskan, någon und. skrifvelse i ämnet kommer att till K. M. ifrån R. St. afgå, så bör deruti hvarken diteet eller indirect påpekas de egenskaper roan hos de blifvande rådgifvarne önskar finna. Reg.- F:ns 4 § stadgar bestämdt qvalificationen på Konungens rådgifvare och hvem som, vid deras tillsättning, äger rätt att qvalificationen på individerna tillämpa. Om misstag i sådana fall äga rum på högre ort, så stadga 106 och 107 §§:na samma grundlag, sättet huru dessa misstag af nationens ombud kunna och böra rättas; men dertill hörer, att den jury, åt hvilken pröfningen af Statsråds-protocollerna är öfverlemnad, ledes af en anda, nog upplyst för att inse hvad Rikets sannskyldiga nytta och väl kräfva, nog högsint att kunna glömma alla personliga considerationer af vänskap, hat eller egennytta, och nog fosterländsk att, när ropen korsfäst! korsfäst! lioja sig, veta uppoffra ögonblickets popularitet för den redbarare äran alt hafva sparat sin nation de outplånliga fläckarna efter orättfärdiga domar.