Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medger visserligen att konseqvensen fordrar att R. o. Ad. fattar ett lika beslut med hvad R. o. Ad. i samma afseende förenat sig om vid 4:de IiufvudTiteln, men förhållandet är likväl det, att sedan detta beslut afgafs, hafva de 3:ne öfriga Stånden bifallit Utsk:s förslag i detta hänseende, hvilket således är R. St:rs beslut. Jag skulle fördenskull tro att det kunde försvaras, om It. o. Ad. nu vidblefve Utsk:s förslag, enär förhållandet i detta afseende troligen blifver enahanda med det nyssomför inälda, att nemi. de 3:ne öfriga Stånden afgöra denna fråga i likhet med Utsk:s förslag. Hr v. Schantz: Med auledn. af hvad Frih. Tersmeden anfört, bifaller jag Utsk:s förslag. Förev:de mom. blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallet. Då nu förekom Utsk:s tillstyrkande rör:de hela den erforderliga anslagsförhöjningen för ifrågav:de Expedition, erinrade Hr Gr. o. Landm., att sedan It. o. Ad. med 500 Itdr Itmt förhöjt den af Utsk. föreslagna aflöningen för Exped.Sekret., sfi borde också slutsumman af anslagstillökningen förändras till 0,842 Edr 50 öre, i st. f. 6,342 Edr 50 öre Ernt; hvarefter Utskus ifrågav:de tillstyrkande med dessa förändringar af It. o. Ad. bifölls. 3:dje punkten, ang-.de tillökning i anslagssumman för SjöförSvarsDcparl:s KommandoExped. Härvid förekom först Utsk:s tillstyrkande ronde arfvodet för Expeditionens Chef, och yttrade sig derom Gr. Puke, Folke Magnus:
För att nu föräldrarna må kunna skydda sina barn för den antydda faran af en plötslig och öfverliangande nöd, måste de i främsta rummet bereda dem nödig arbetsduglighet i ett visst yrke eller för ett visst lefnadska !l der d e kunna forvärfva en oberoende utkomst. Dagnjl. Denna föräldrarnas uppgift ar dock ojämförligt mycket svå- rare med afseende på döttrarna än på sönerna. För de senare ar ju nämligen all undervisning så godt som kostnadsfri, hvarjämte stipendiefonder, uppgående till millioner, finnas donerade till studerande ynglingars förmån. Så, för att anföra blott ett exempel, utdelas för närvarande vid Upsala universitet stipendier till ett belopp af 175,000 kr. årligen. De lyckliga stipendiaternas systrar måste betala all sin elementarundervisning och för dem finnas, med några f; undantag, ingn stipendier, vare sig för yrkesbildning eller studier. Den gamla trösten, att flickan gifter sig och blir försörjd, gäller icke längre. Man vet, att hon ofta dessförinnan måste i många år arbeta för sitt bröd, samt ej sällan äfven hjelpa anhöriga. Man vet, att qvinnor, nied känsla af sitt varde, icke betrakta äktenskapet såsom en försörjningsanstalt, att tvärt on1 afven hustruns arbete stundom päraknas som cn inkomstkälla för det unga liushållet; och slutligen visar man på det ofantliga antal enkor med barn (se Dagny sid. So) hvilka stii utan alla andra tillgångar än dem, moderns arbete kan inbringa - om hon nämligen lart något sådant. Mycket annat kunde vara att erinra rörande det vigtiga ämnet: så i nationalekonomiskt afseende, vigten af att antalet tarande ' samhällsmedlemmar minskas, och antalet narande ökas; så i smitart hänseende, fördelen af att förekomma öfverarbete med åtföljande sjuklighet i följd af skuldsättning och nöd; så P sedligt afseende, betydelsen af ett arbete, son: stadgar karaktaren: motverkar lusten för oädla tidsfördrif och afvarjer frestelser. Det har sagda torde dock vara nog för att visa, att q \ maan ' måste beredas att i kraft af eget arbete kunna intaga den aktade stallning, som ett ädelt oberoende gifver.
Jag kan icke af redactionen finna, hvad dermed menas. Om dermed menas, att K. M:s Bef;h:de skall specielt granska hvarje särskildt document, så blefve det en alltför vidlyftig och småaktig befattning för honom; och är åter meningen, att han skall bestämma, hvilka slag af säkerhetshandkr böra vara af beskaffenhet att kunna tili grundfond begagnas, så anser jag denna pröfning vara af sådan vigt, att allm. säkerheten fordrar, att den verkställes af en högre auctoritet än K. Jag anser, att denna pröfning ej kan öfverlemnas åt någon annan, än K. Af sådan anledn. får jag föreslå, att i stället för 6§ i reservationen må införas en så lydande: ”Såsom grundfond för sedelbank må begagnas ej allenast reda penningar samt controlleradt guld och silfver, utan äfven sådana fastighetsinteckningar, actier eller allm. verks och inrättningars räntebärande obligationer, som för sådant ändamål äro uti boiagsreglorna godkända. Bankens egna och andra bankers nctiebref få aldrig såsom grundfond användas." Derigenom Dc n 16 Mars e. ra. vöre det andamål vunnet, att uti de af K. M. sanctionerade bolagsreglorna skulle finnas bestämdt, hvilka säkerhetshandhr finge användas. Der skulle stadgas, att så och så beskaffade fastighetsinteckningar finge begagnas, alt den och den hypotheksföreningens obligationer, det och det verkets actier o. s. v. äro antagliga. Hvar och en torde finna, att om något nytt sing af publika papper skulle uppstå, som bankbolaget funné fördelaktigt att såsom grundfond begagna, så funnes intet hinder att för sådant ändamål få ett tillägg till bolagsreglorna sanctioneradt af K. M., om han funne för godt alt dertill samtycka. Hr Stråle: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren.
Hon fordrade alltid för mycket af dem, som höllo af henne och som hon själf höll af, och hon hade ett sätt att liksom vilja taga med våld det som man så gärna skulle gifvit henne frivilligt, om hon ej så lidelsefullt utkräft det. Hon hade alltid ett oändligt behof af ömhet och förtrolighet, hon hade behof af någon som var ständigt vid hennes sida, som delade allt med henne, men hon gjorde dock alltid lifvet omöjligt för den, som på detta sätt lefde med henne. Hon var själf alltför orolig och oharmonisk till sin natur för att länge kunna nöja sig med det ömma samlif, som hon dock alltid åstundade. Och hon var allt för personlig för att taga tillräcklig hänsyn till den andres individualitet. Kovalevsky var å sin sida äfven han en ytterst orolig natur, alltid full af nya planer och idéer; Gud vet, om dessa två människor, båda så sällsynt begåfvade, någonsin under hvilka förhållanden som helst skulle kunnat lefva verkligt lyckligt tillsammans för längre tid.» Sonja stannade två terminer i Heidelberg till hösten 1870, då hon begaf sig till Berlin för att fortsätta sina studier under professor Weierstrass’ ledning. Hennes man hade under tiden förvärfvat sig doktoratet i Jena med en afhandling, som ådrog honom stor uppmärksamhet och redan skaffade honom ett namn som en själfständig och betydande forskare. Studieår hos Weierstrass. Besök i Paris under kommunen. Professor Weierstrass såg en dag med en viss förvåning en något förlägen studentska stå framför sig, bedjande att blifva antagen som hans elev i matematik. Universitetet i Berlin var stängdt för kvinnor och är det ännu i denna dag, men Sonjas ifriga önskan att få vid sina studier åtnjuta handledning af den, som allmänt betecknades som den moderna matematiska analysens fader, förmådde henne att vända sig till denne med bön om enskild undervisning. Prof. Weierstrass betraktade den okända studentskan med ett visst misstroende. Han lofvade att pröfva henne och gaf henne att lösa några af de uppgifter, som han uppställt för det matematiska seminariet, där öfningarna voro afsedda för de mera försigkomna eleverna.
Felling beviljade förlagslån å 2,000 R:dr B:co, till utvidgande af bans här i staden anlagda verkstad för fabriksredskaps ooh machiners förfärdigande, borde af först till Fonden inflytande medel till Felling utbetalas, genom hvilken förmån Revisorerne ansett de fabriksidkares rätt, hvilka då ännu icke, i anseende till bristande tillgång, utbekommit förut beviljade förlagslån, hafva blifvit eftersatt, så innehåller Revisorernes berättelse upplysning om de särskilda omständigheter, hvilka föranledt Eder Kongl. Mäj:ts högstberörde Nådiga beslut; och då, i Collegii tanka, idkare, som genom Nådiga Resolutioner blifvit försäkrade om förlagslån utur ManufacturDiscontfonden, icke kunna åberopa ovilkorlig rättighet att deraf i någon viss ordning komma i åtnjutande, synas frågor om en så beskaffad förmån, som den Felling i Nåder beviljade, med lika mycket skäl utgöra föremål för Eder Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och bedömande som den, huruvida och till hvad belopp ett förlagslån lämpligen må en sökande medgifvas. Revisorerne hafva framställt angelägenheten deraf, att i gamla UllDiscontfondens räkenskap funnes en redovisning för Kronans får, som i debet utvisar, huru många får blifvit för Kronans räkning upphandlade, jemte inköpsoch transportkostnad för desamma och hvad afveln under tiden utgjort, samt i credit, huru många får blifvit försålda och huru stort antal derefter vid hvarje Schäferi finnes, äfvensom att redovisningen för Kronans får sedermera borde i vanlig rakenskapsform årligen fortsättas.
Från Högvördige Preste-Ståndet S, D. Föredrogs! och lades till; Handlingarne Constitutions-Utskoltets Memorial N:o 82, rörande f»i Prtt. Otdr. d. 15 Decsmb. 1S23, sättet för slutliga behandlingen afj frågan om Ali» manna Brandförsäkrings - Verkets Låne-rätt i Banken, S. D. Då nu ånyo föredrogs Statssamt Allmän* na Besvärsoch Ekonomi-Utskottens förnyade Utlåtande, N:o 655, i fråga om en Statistisk Baréau» och Sjckne-Sällskaps inrättande, fann Preste-Ståndet, som redan bifallit Utskottens i ämnet först af. gifne Betänkande, för godt att lägga ofvanberörde Utlåtande till Handlingarne. S, D, f. m. Biföllos vid förnyad föredragning: Banco-Utskottets Utlåtande. N:o g8, angående Reglementariska föreskrifter för Fffecters beläning vid det i Götheborg blifvande Låne.Contoir: fröt. Vt är, d. 13 Dtitnib. lias. 3*3 Bancooch Lag-Utskottens Memorhl: N:o 99 med förslag till ansvarighets-kg f*jr D’.- recteurerrie vid DiscontrContoiren i Gutiieboig och Malmo. Banco-Utskottcts Memorial: H:o joo, angående rättighet att i B?nco-D scontVerket, såsom hypothek för Lån, använda de Statens Skuldförbindelser, hvilka enligt Rike;* Ständers fattade bes'ut Itömma att utfärdas till e sättning för enskildes lidne förluster genom uppi.ringnin* gar af Svenska Fartyg, N:o 101, rörande redactionen af den föreskrift som kommer att meddelas Banco-Discont-Verkets Direction, angående räntans och öfverräntans ned. sättning.
Han hade nedgräft skjortan, som han haft på sig, och som han blodat ner tillika med hustruns kläder och lakanen, och han hade två gånger varit ute på morgonen för att se efter, om ingen hade hittat stället och kastat undan torfvorna för att se, hvad där fans. Hela vägen hade han tyckt, att alla människor sågo på honom, och när han talade om, att hustrun var död, tyckte han, att folk veko undan för honom. När nu detta oväntade förslag gjordes honom, kände han sig öfvertygad, att kyrkoherden visste altsammans. – Å, inte ska prosten göra sig besvär med det, sade han som på försök. – Det är intet besvär, svarade kyrkoherden. Det gör jag gärna. Jag har ju redan sagt, att jag i alla fall tänker gå den vägen i ett annat ärende. Det gick ej an att säga emot längre. Under vägen ville ej något samtal komma i gång, hvar och en gick på, sysselsatt med sina egna tankar; endast när de mötte någon, betraktade Karlson kyrkoherden från sidan. Han ville se, om han utbytte något tecken af hemligt förstånd med de förbigående. När de veko af på skogstigen, som ledde upp till torpet, där Karlson bodde, kunde kyrkoherden ej afhålla sig ifrån att gifva akt på sin följeslagare. Det var ingen säkerhet, att ej den, som mördat en, kunde träffa flere, tyckte han. Han visste ej, hur ofarlig mannen i detta ögonblick var. Under vägen hade Karlson tänkt sig in i altsammans. Det var klart, att kyrkoherden visste alting. Länsman kanske redan var där hemma, när alt kom omkring. Eller om han inte var där, skulle presten gå fram till bädden, där den döda låg, lyfta på linnet och få se hålet, som han själf såg det för sig hvar stund, djupt, svart och väl ombundet. Han kände sig matt i benen, och det gick oupphörligen iskalla rysningar öfver hans rygg. När de gingo uppför de tre trappstegen för att komma in i förstugan, trodde han, att han ej skulle kunna gå in med. Kyrkoherden öppnade själf dörren och steg först in. Karlson stannade vid tröskeln och stödde ena handen mot dörrposten. Kyrkoherden såg sig omkring. På sängen låg den döda redan insvept i hvita lakan.
Att välja någon annan än Thyra hade aldrig fallit honom in, ty han blef förälskad första gången han såg henne, medan han ännu var löjtnant och hon okonfirmerad. Det var långt nog att vänta, tills hon blef så gammal, att han kunde framföra sitt frieri. Han var flere år äldre än hon och hade inom sig gjort det löftet att vara göd och öfvereeende som en fader, om det beböfdes, ty mer än en hade afrådt honom från giftermålet. Efter fyra års förlopp var han emellertid lika lycklig och förälskad som den afton han förde henne in i det egna hemmet som en blyg, rodnande brud, och de, som beklagat honom, hade kommit på skam, ty var någon hustru omtalad såsom klok och förträfflig, så var det hans. I kamraternas lag syntes han aldrig, och mer än en af dem gjorde sig lustig öfver hans brådska att komma hem, hans sätt att storma uppför trappan och in i tamburen, där hon mötte, eller hans synbara stolthet öfver hennes vackra utseende och husligbet. Han hade varit den förste, som skänkt henne sin hyllning, och när hon gaf sitt ja, skedde det utan tvekan, men mindre af kärlek än tillfredsställd fåfänga, ty ingen af hennes jämnåriga hade förlofvat sig så tidigt eller med en så ansedd och framstående man. Kärlek föder kärlek, och det dröjde ej länge, innan hon gaf honom sitt hela hjärta. De fyra åren hade förflutit som en lycklig dröm, afbruten endast af tvänne nämnvärda tilldragelser. Thyra födde en son ett år efter bröllopet, och Hugo mistade sin far några månader senare. Var nu den första händelsen en outtömlig glädjekälla, så var den andra orsaken till rätt många bekymmer samt till de första meningsskiljaktigheterna makarna emellan. Hugo kände ingen djupare personlig sorg vid faderns bortgång, ty denne hade så länge varit sjuklig, att döden kom som en befrielse, men den pension han innehaft indrogs med hans död och lämnade änkan fullkomligt medellös. Hugo älskade sin mor och hade skäl att göra det, ty utan henne hade han ej blifvit den man han var, och så trofast hade hon sträfvat för att hålla honom uppe, att hon väl förtjänade en lycklig ålderdom.
Att sparsamhet och noggranhet vid användandet af denna Cassas medel, i Revisorernes tanka, icke alltid äger rum, i den mohn som vöre önskvärdt; och anse sig Revisorerne höra, såsom olikartade exempel härpå, anföra: aj att ehuru Algier är en Fransysk tillhörighet och Consulsbefattningen derstädes synes kunna blifva bestridd utan särdeles kostnad, uppbär t. f. vice Consuln J. F. Schultze lön och extra Consulat-anslag till en sammanräknad summa af 2,600 R:dr Hamb, Banko. b) att uti de af Consulerne afgifne räkningar, och hvilkas granskning samt controllering torde möta stora svårigheter, upptagas åtskillige utgifter, som synas vara särdeles dryga, såsom kostnaderne för Consulens i Tunis resor till Beyens nära invid staden belägne lustslott, hvilka kostat: År 1833 — 1000 Tunesiska Piaster Samt underhållet af flaggstången och flaggan derstädes, hvarför kostnaden uppgått: År 1833 till 150 Tunesiska Piaster » 1835 — 180 Dito a I öfrigt få Revisorerne anmäla: A) att den af nästi, Riksdags Stats-Utskott till 3,237 R:dr 21 sk. 2 rist. calculerade förlust för Convoy-Cassan, uppkommen derigenom att presenter, som uppköpts i ändamål att afgå till Algier med Skeppet Or (8) - phé, blifvit, i anseende till Franska occupationen 1830, försålde i Marseille och Tunis, uppgår, enligt 1835 års Hufvud-Bok, hvari slutlig redovisning förekommer, till endast 2058 R:dr l sk. 7 r:sL B) att afl. General-Consuln i Tunis G. Tulins hos Cassan ägande fdrdran blifvit, enligt 1834 års Hufvud-Bok, liqviderad till hans Son, v. Gonsuln Ad. Tulin. C) att Convoy-Cassans hos Handelshuset i Christiania C. W. Rösners & Comp.
Enär Utskottet anser, att något upptagande af dessa vidlyftiga anmärkningar och Memorialer, hvilka hufvudsakligen icke innehålla något annat, än hvad förut är an - ngo Eesv. och Ekon. Ucsk Betcinkanden* föråt och besvaradt, skulle medföra lika liten tillfredsställelse för det Hedervärda BondeStåndet, som ytterligare upplysning uti ett ämne, hvarom öfverläggningarne, i det skick saken rm förefinnes, må handa redan varit sträckta öfver behofvet; så får Utskottet allt svaromål inskränka ti! 1 det vördsamma tillkänn c, gifvande, att ifrågavarande Betänkande blifvit efter ordalydelsen bifallet af de gne öfriga Stånden, nämligen af Höglofi. Ridderskapet och Adeln den 4de, och af Högvördige PrestStåndet den 3<lje innevarande månad, samt a£ Vällofl. BorgareStåndet den 25 nästlidne Aprill, hvadan ämnet enligt RegeringsFormens 6pde §. är afgjordt och således ej kan blifva föremål för någon ytterligare handläggning. Slutligen, och då Hedervärda BondeStåndet anmodat Utskottet, att med sitt svar inkomma inom 14 dagar; så bör Utskottet uppgifva, att det härtill icke blifvit satt i vederbörlig författning förr, än det undfått del af alla de öfriga Respectiva RiksStåndens Beslut i samma ämne, hvaribland det senaste ankom den 13 dennes och således blott 2 dagar förr, än Utskottets Utlåtande nu afgif» ves. Stockholm den 15 Maj 1818. Besv. och Ekon. Ut sk. Retänkanden. 731 N:r 116. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts förnyade Utlåtande, om rättigheten för Städernas Magistrater att förrätta Dy keriauc tioner. Efter åtskilliga, hos Vällofl.
Att widare utsträcka denna rättighet, anser Utskottet sa mycket mindre lämpligt, som det ofta händt, att Städerne as 3:dje och 4:de Classerne, om hwilka här är fråga, dels icke sjelfwe sandt nägon fullmägtig, utan sig med andre Städer förenat, såsom »vid denna Riksdag Carlstad, Lund, Marstrand, Askersund och Philipstad, dels ock, såsom Wimmerby, icke ens ställt någon. Att den ena Riksdagen kunna skicka twä och den andra ingen Riksdagsman synes ej blott wara besynnerligt, utan ock StänLct skadligt, dä derigenom wid möjligen uppstäende cabaler tillfälle lemnades att, genom ett stort antal Niksdags-fullmägtige frän mindre betydliga samhällen, tillskapa en pluralite, som ej wore den rätta. Att för att kunna wäl Ett sädant stadgande jas till Riksdagsman bör skulle mähända ofta befordras att hafwa warit taga Borgare - Ständet minst Sex ärs Borgare, walet af en skicklig man. 250 Expeditioner till Riks-Stäuden. De öfrige wid denna Z i särskilda Riks-Stand gjorde erindringar: ombestänunandet af ordet r i n - gare Städer; att ingen inä för annan Stad blifwa Riksdagsman, som icke är fullmägtig för den Stad, der han sjelf bor; attalia wal böra ske inför Magistraten, med slutne Sedlar, och acclamations-kallelse ej äga rum; att ändtligen det i hwarje Stad brukliga »valsätt äftven hädanefter mätte bibe hallaS ; 8 15. De flere anmärkningar rörande representanters utgörande af BondeStandct 8 16. Ridderskapet och Adeln och PresteSta ridet: att termen ställa fullmägtig borde förändras till »välja eller förrätta »val till fullmägtig. Med lika anspråk i öfrigt skall walet troligen alltid utfalla till den mera erfarnes fördel. äro af Utskottet iakttagne och Z i deha delar förtydligad eller med tilläggningar försedd. 8 15- hafwa föranlatit Utskottet att förestå den förändrade redactionen. 8 16.
Jag tror således att man för bådadera drager ungefär samma vinst, och hyr man icke ut sitt hus, utan begagnar det sjelf, så blir ju äfven förhållandet på båda ställena alldeles detsamma. Jag gillar icke stadgandet, att brandförsäkrings-värdet skall i afseende på hus i städerna utgöra en bestämd värdemätare, af den orsak att jag vet, att här i Stockholm t. ex. kunna icke husen i allmänhet försäljas till brandförsäkringsvärdet, och jag vet dessutom, att man i åtskilliga städer icke vågar brandförsäkra husen, emedan deras värdering vid taxeringen derigenom blir så högt upsal!, att deras onera stiga till allt för mycket. Jag tror derföre alt orden ”till hufvudsaklig ledning'’’' borde qvarstå, och kunde jag lita på, att de komme att införas tili 108:de §:n, så skall jag icke hafva något emot alt de uti den 71:sta §:n bibehållas; men jag är derom icke säker och har derföre önskat först erhålla visshet om hvad som kommer att i den 108:de §:n bestämmas. Hr Hjärne: För min del kan jag icke inse, att 71:sta §:n står uti något omedelbart sammanhang med den 108:de, enär den ena handlar om hus, som äro belägna på landet, och den andra om hus, som ligga i stad eller på städernas grund. Om dessa sednare har jag nu icke rättighet att yttra mig, utan förnyar derföre mitt yrkande om afslag å den förändring Utsk. föreslagit i afseende på lustställen på landet. Vill man, då man kommer till den 108:de §:n, besluta detsamma i afseende på byggnader, som ligga på städernas grund, så är man dertill oförhindrad, ehuru jag icke kan inse att samma skäl äro för dem gällande. 376 Den 27 Maj f. m. Den härefter till bifall å Gr. af Ugglas’s förslag, att pröfningen af förevaride punkt måtte upskjutas tills R. o. Ad. i fråga om I08:de §:s lista mom. fattat sitt beslut, framställda propos. besvarades med starka Nej, jemta några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Nej öfvervägande.
För hvar och en, som eger närmare kännedom om Hofrättsledamotens trägna och ansvarsfulla embetsäligganden, är det icke obekant, att dessa sä uteslutande taga hans tid och arbete i anspråk, att endast undantagsvis någon med mera sällsynt förmåga, kan i sambredd dermed utöfva något annat sysslande; och i samma män Slaten således gör sin rätt gällande till ledamotens odelade arbetskraft, har Staten också pligt att, utan någon hans egen verksamhet till utkomst, sörja för hans nödvändiga lefnads-behof. För hvar och en som varit nödsakad att under någon längre tid vistas i städer, hvarest lefnadskostnaden särdeles under de senare åren, stegrats till femtio proc. och derutöfver, torde det vara ostridigt alt en årlig inkomst af 1,600 r:dr för en embetsman i sådan samhällsställning som en Hofrätts-ledamot, icke är tillfyllestgörande för anständig försörjning till honom och hans familj. Finl. K. M:s nåd. propos., skulle väl den yngre Assessorn, då han inträdde i senare hälften af graden erhålla 2,000 r:dr; men då efter all sannolikhets beräkning, uti ett embetsverk af 24 ledamöter, endast en vakans inträffar hvart annat år, skulle den yngste ledamoten på åtta vakanser få vänta i sexton är och den ytterst behöfliga löneförbättringen så länge fördröjas att tillökningen komme att till större delen upslukas af ränlorne på den skuld, han under liden måst åsamka sig. Den yngste ledamoten delar ock i alla hän - Den 28 December f. m. 225 händelser med den äldste samma ansvarighet för besluten, och hans tjenstgöring i detaljerna är, åtminstone efter nu gällande arbetsordning, vida mera ansträngande. Skäligen mä likväl antagas, att, i samina mån en ledamot genom längre lids tjenstgöring vunnit högre insigter och mera domare-erfarenhet, i samma mån liar det allmänna af honom mera gagn och nytta; och på grond häraf torde rättvisa och billighet påkalla, hvad jag ock nu till (l. St:s behjertande vågar hemställa, att
Följden visade sig korrt efter vid 1772 års Revo.' lution. Man hade sedan under 39 år ej mer ån Fern Riksdagar; och slutligen förkortade SäkerhetsActen ansenligt debatter vid Riks - Dm 17 Martti, f. mi 125 dagarne. Vid 1809 års Regements-förändring, väntade Nationen sig blifva lycklig , och icke att det då ökade Sedelmynt , i förening med ytterligare tillgångar af penningar genom CaJ nalDisconten , skulle blifva en snara att stry. pa den; sorn verkligen sker, om Penningestocken indrages jemte Disconterne, sedan man fikat Skatter och Utlagor, och narrat människor, enligt då varande Egendoms-värde, utlösa Syskon i arfskifte, ingå köp, m. m. Mig synes derföre så mycket oklokare, att nu vilja upplifva ett StrypSysteme, hvars verkningar äro i så friskt minne; och vågar jag försäkra, att den dagligt ökade mängd Oskyldiga offer för detta Systeme äga redan så mycken kännedom af ärendernas gång denna Riks-: dag, att all kommande olycka får sitt rigtiga bedömmande; och skulle jag råda hvar man, hvars samvete tillåter honom att vara bekym* merslös skapare af Nationens olyckor, samt tilltror sig att förblifva bekymmerslös åskådare afsina likars nöd och elände, att han förser sig med Säkerhetskort , så vida han annars vill vara obekymrad för sin Person.