Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman, som förutsatte, att det provisoriska bestämmande, hvarom här är fråga, borde, i brist af åsämjande, ske genom dispacheur eller domstol, ansågo redaktionen påkalla någon jemkning; hvadan Justitieråden hemställde, att första momentet må lyda sålunda: 43 Har försäkradt föremål gått förloradt, eller lidit så stor skada, att till dess fullständiga utredande längre tid erfordras, och kan emellertid bestämmas, till hvad belopp försäkringsgifvarens skuld kommer att minst uppgå; vare försäkringsgifvaren skyldig att, inom en månad från emottagande af sådan utredning, gälda nämnda belopp. § 285. Justitieråd en Alexanderson, Qviding och Cramér yttrade, att, så vidt förmånsrättsordningen inverkar på andra fordringar än de i Sjölagen omförmalda, tillhörde det rätteligen icke Sjölagen, utan allmänna Lagen, att derom förordna. Del instämde för öfrigt hvarken med nu gällande lagstiftning eller med Lagberedningens förslag, att sjöfolks hyror, haveribidrag, bodmerilån, andra fordringar, för hvilka rederiet häftar endast med fartyg och frakt, eller redarnes inbördes förskott, skola utgå ur fartyget framför ali annan gäld. Fordran t. ex. för bergning af fartyget eller för reparation derå, måste väl, så länge fordringsegaren kan sägas hafva fartyget i handom (17 Kap. 3 § Handels-Balken), ega företräde framför här nämnda fordringar, och bodmerilån, hvilka Förslaget sätter i jemnbredd med andra lån, som befälhafvaren enligt § 43 får upptaga, egde nu och syntes fortfarande böra ega förmånsrätt framför de andra nyssnämnda lånen. Ämnet vore ytterst grannlaga samt tillika mycket inveckladt; och Justitieråden trodde försigtigheten bjuda att i möjligaste måtto undvika bestämmelser, som rubba allmänna Lagen eller kunna komma att blifva binderliga för densammas bearbetning.
Reucecskiöld hafwa Wi tillåtit akt med bibehållande innehafwande as Lönings,wilkor fä tills widare förblifwa utan placering; afwen som Wi icke eller funnit godt, att pä något Regemente placera de pä f. d. Hwensta Gardets Extra Stat warande Officerare, Oswerste-Lieutenant Rehausen, Capitain Testrup, Lieutenant af Hockberg och Fendrick von Wehrs. 12:0. rozr Den z 'Julik. 12:0. Slutligen och till rättelse ej mindre ivid Exrra Gracernas upprättande, än för Löntagarne wid de nu mera indragne GardeS-Rcgementerne, hafwa Wi följande welat i Näder förestrifwa, rörande de Tractamenter som Wi under den 6 Junii »8o6 till ersättning för permltterings-rarciIheren tillagdt CompagnieLheferne dels uri Contant, dels uti Spannemäl och hwilka Wi under den z ststl. Iunri förklarar deras Läner tillhörande, samt pä sadan grund tillåtit, uppbärandet deraf, afwen efter det patzcvolancen wid nämde Regemente upphört. Deka Traktamenten anse Wi, lika med Wart och Rikets Stats»Conloir bära dä det Eder i Näder anförtrodde och Fleetwoodste Negementerna, framdeles skulle komma i åtnjutande af den wid wärfwade Regemcnter wanliga Permitering och öfrige Patzcvolance-förmäner till Stats-Werket indragas och besparas; dock stola innehafwarne deraf, som genom Compagniernas minffade styrka till 80 emot loa Ä !2a Nummer sädane de före 1806 moro, annars fkulle komma art förlora dä, till inträffande afgäng eller befordran personell behälla en femtedel af nämde Traktamente:
Serafimer-lasarettet — har klinisk undervisning vid Upsala universitet blifvit åt medicina; studiosi lemnad, och minst borde detta förhållande förnekas, då i år Vetenskaps-Akademien låtit slå medalj öfver den såsom lärare i praktisk medicin så frejdade Archiater v. Afzelius, och då bekant är. att i början af 1830:talet Upsala akademiska sjukhus genom Professoren Hvassers nitfulla omsorg och egna uppoffringar erhöll en mycket betydlig utvidgning, Samt att genom Läns-lasarettets nu förestående förening med akademiska sjukhuset en mångdubbelt större utvidgning förestår. Den omständigheten, att ett jemförelsevis mindre antal medicina; studiosi — icke blott från Upsala, utan ock från Lunds universitet — i Stockholm genomgå kursen i anatomiska dissektioner och chemiska laborationer, torde ej behöfva särskildt bemötas, då i detta, såsom i alla dylika fall, valfrihet är nyttig och valet af Stockholm för genomgående af dessa kurser för mången beror på individuela skäl. Den stjufmoderlighet, med hvilken Riksens Ständer alltjemt behandlat Upsala medicinska fakultet genom oafbrutet förnekande af alla för ökande af dess lärarepersonal begärda anslag, under det att Riksdag efter Riksdag dylika anslag blifvit med stor frikostighet åt Carolinska institutet beviljade, har framkallat den olikhet i lärare-personal, som nu, utan ringaste erkännande af de ansträngda bemödanden, med hvilka universitetets medicinske Professorer sökt ersätta denna brist, blifvit anfördt till skäl för indragning af den medicinska fakulteten i Upsala, och detta med lika orättvisa, som man åberopat, att en eller annan speciel del af den medicinska vetenskapen ej under sednare åren behandlats i föreläsningar. Sistnämnda förhållande lärer, efter trovärdiga uppgifter, äfven hafva egt rum vid Carolinska institutet och måste numera inträffa vid alla dylika läroverk. Icke torde en Professor i historien kunna klandras, om han under en viss följd af år icke medhinner att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JU 97.
General-assistens-kontoret: B. VII. 267, 280, A. 280. — N:o 232, med förslag till ett stadgande uti det blifvande nya reglementet för Riksgälds-kontoret: B. VII. 264, 266, A. 266. — N:o 233, angående särskilda gratifikationer till åtskilliga af Slats-lltskottets tjenstemän: B. VII. 267, 281, 283, A. 286. — N:o 234, angående dpn upprättade nva Riks-Slaten: B. VII. — N:o 237, i anledning af väckt motion om anslag till en remonterings-fond för Smålands husar-regemente: B. VII. 329, 330, A. 330. •— N:o 238, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Memorial N:o 234, angående den upprättade Riks-Slaten: B. VII. 329, 330, A. 330, B. 366, 385, A. 385, E. 389. — N:o 239, i anledning af Kongl.
Momenten litt. bt C, cl och e upplästes. Hr Gr. o. Ordföranden hemställde, om icke, sedan , })å sätt Hr v. Hartmansdorff begärt, alla mom:n blifvit uppästa, < R. o. Ad. behagade tillåta, att mom:n litt. a och b finge i ett sammanhang till afgörande företagas. Bifölls. Hr von Hartmansdorff: FÖrhåiiandet är nu, såsom R. o. Ad. vet, att markegångssättningen sker i början af Nov. månad. I mom. lit. b har man föreslagit den förändring, att markegångssättningen skulle ske en månad senare, eller innan d. 4 Nov. Denna förändring gor förslaget overkställbart, såvida vederbörande skola få erforderlig tid till besvärs anförande, till beslut deröfver och till sådana kungörelser om hvad som slutligen blifvit det bestämda markegångspriset, som uti ett sednare mom. omtalas. Skola alla dessa formaliteter iakttagas, så blifver följden, att hvarken räntetagare eller räntegifvare kunna före Thomae dag veta, hvad markegången blifver, och således icke heller med någon säkerhet begagna sig af rättigheten till uppsägning. Jag anmärker detta, öfvertygad, att om också R. o. Ad., af förtroende till tJtsk., skulle bifalla dess förslag, detsamma likväl icke kan verkställas och således kommer att af sig sjelf i3 H. i4 Den iij Januari e. m. förfalla; men jog skulle önska, att detta Stand icke måtte vidtaga något o verks tål Ibart beslut, hvarföre jag anhåller om afslag å IJtsk:s tillstyrkande afven i denna del. Hr af Billbergh: Nu är rätta tiden inne att besvara Hr v. Hattmansdorffs förnyade anmärkn., rör:de verkställbarheten af Utsk:s förevar, förslag.
— Jag medgifVer ock, att åtskilliga af dessa Anmärkningar äro vigtiga, och jag vill, för min del, destomindre bestrida den Åteyremiss af Betänkandet, hvartill de otvifvelaktigt föranleda, sorn jag under öfverläggningarne i Utskotten uti några hufvudsak* liga delar till Frotocollet yttrat mina, ifrån fjuraliteten, skiljaktige tankar. -? Jag tror likväl icke, att det Förslag till Pisconteynes öfvertagande , som Betänkandet innefattar, är till alla delar så förkastelig!, sorn åtskilliga yärda Talare påstått. De många olika omdömen och förslag, gom i detta afseende i dag blifvit afgifne, be* visa säkrast, huru svårt, om icke omöjligt, det är, att uppgöra ett Förslag i detta ämne, som skulle förena alla tankar och tillfredsställa de stridiga Intressen, hvilka deruti ingå. Vid jemförelse af samma Yttranden torde plan finna, att åtskiliige af de värda Ledamö* ter, hvilka talat emot Betänkandet, äfven ve-i derjagt hvarandra. Man torde äfven, vid när^ m§re granskning af de förslag, hvilka i dag Den 17 Martil, e. m. 201 blifvit uppgifna af de Herrar , hvilka på det mätrt peremforiska sätt ögtl lat Utskottens åtgärd, upptäcka, att sa viktige er.n (ringar äga rum, ä ven vid de^sa förslag, att deras antaglighet med skäl kan bestridas. Uti Financiella Operationer, hvilkas följ* der omöjligen kunna bestämdt förutses och be* räknas , derföre att utvecklingen deraf måste på iramtiden bero, fordrar försigtigheten att varsamt gå tillväga, och den, som uti dylika frå* gor tror ofelbarheten i förslag vara pä dess sida , är ofta mera aflägsnad ifrån det rätta, än den, sorn tvekande framställer sin tanka.
Skrifvelse, N.-o 162. e) att, i sammanhang med hemmanens indelande i rotar, den blifvande indelnings-kommissionen jemväl borde, efter vederbörande hemmansegares hörande, föreslå de rotar, som lämpligast kunde till rusthåll sammanläggas, för att gemensamt hålla karl och häst, hvarvid utbyte af nuvarande rusthåll emot andra hemman kunde få ega rum; /') att hvarje soldat eller ryttare borde af roten eller rusthållet förses helst med torp eller, om det ej kunde ske, med deremot svarande tillökning i andra löneförmåner; och skulle, i förra fallet, när roten bestode af flera hemmansdelar, den, som ej tillsläppte egor lill torpet, i stället erlägga planpenningar; g-) att föreskrifterna rörande ordinarie roleringen äfven skulle gälla vid indelningen till extra rotering, sa vidt de härå kunde ega tillämpning, och med iakttagande att något serskildt bidrag icke för extra rotar vore att påräkna, hvadan alltså en extra rote i medeltal komme att utgöras af de egor, förmåner och herrligheter, som motsvarade l|:dels manta! eller 10 tunnlands skatt; h) alt fullständiga roleringslängder borde upprättas, utvisande ej mindre indelningens beskaffenhet, sedan den i alla delar kommit till verkställighet och fullbordan, än ock förhållandet under öfvergångstiden, samt i) att i afseende på de Gustafs och Carlbergs Kopparverk anslagna hemman borde närmare undersökas, huruvida deras arbetsskyldighet motsvarade roleringsbördan, med åliggande för dessa hemman att, för hvad de deruti kunde brista, tills vidare endast rotevakans-afgift erlägga, men att i händelse arbetsskyldigheten skulle i en framtid komma att upphöra, utgöra rotering enligt de grunder, som då kunde varda stadgade; Och blcf uppå dessa hufvudgrunder nådig instruktion utfärdad för vederbörande indelnings-kommission, åt hvilken för öfrigt äfven i nåder uppdrogs att, efter inhemtade nödiga upplysningar, jemte rustoch rotehållarnes yttranden, uppgöra förslag ej mindre till knekle-kontrakt med bestämmelser, i alla utaf E. K.
Nämliga: Hvad efter gräsmatken blifver qvart, det uppäter gräshoppan; och hvad gräshoppan igenblifva låter, det äter flogmatken; och hvad flogmatken blifva låter, det fräter lusen. Vaker upp, I druckne, och gråter, och jämrer eder, alle vindrinkare, efter must; ty han är eder ifrån edar mun borttagen. Ty ett mägtigt folk och otaligt drager hitupp uti mitt land; det hafver tänder lika som ett lejon, och oxlatänder lika som en lejinna. Det samma föröder min vingård, afbryter min fikonaträ, barkar dem, och förkastar dem, så att deras qvistar äro hvite vordne. Jämra dig, lika som en jungfru, den en säck uppådrager för sin brudgummes skull; Ty spisoffer och drickoffer är borto ifrå Herrans hus; Presterna, Herrans tjenare, sörja. Marken är förödd, och åkren står ömkeliga; kornet är förderfvadt, vinet står jämmerliga, och oljan klageliga. Åkermännerna se skröpliga ut, och vingårdsmännerna gråta, för hvetes och korns skull, att utaf markene intet inbergas kan. Så stå ock vinträn jämmerliga, och fikonaträn klageliga; dertill granatträ, palmträ, äpleträ, och all trä på markene äro förtorkad; ty menniskornas fröjd är till sorg vorden. Omgjorder eder, och gråter, I Prester; jämrer eder, I altarens tjenare; går in, och ligger i säcker, I mins Guds tjenare; ty både spisoffer och drickoffer är borto af edars Guds hus. Helger ena fasto, kaller tillhopa menigheten; församler de äldsta, och alla landsens inbyggare, till Herrans edars Guds hus, och roper till Herran: Ack, ve den dagen! Ty Herrans dag är hardt när, och kommer såsom ett förderf ifrå dem Allsmägtiga. Så skall maten för vår ögon borttagen varda, och ifrå vår Guds hus fröjd och glädje.
Då härtill kommer, att de nu gällande räkenskapsformulären, i flera fall, dels i sina hufvudgrunder sakna erforderlig säkerhet och dels befinnas mindre ändamålsenliga, tro Revisorerne det vara på tiden, att man, så vidt möjligt är, genom införandet af ett i sin helhet väl ordnadt räkenskapssystem, söker bereda full conformite, i afseende å så väl tid som sätt för redovisningen vid alla förvaltningar af Statens medel, från dess lägsta till dess högsta detaljer; hvadan, i Revisorernes tanka, erfordras, att nya formulärer, innefattande alla detaljer, varda utarbetade och till efterlefnad påbjudna vid uppgörandet af ej mindre Krono-Uppbördsverkens än öfriga förvaltande Verks och Inrättningars räkenskaper; hvarvid tillika torde böra iakttagas, att de lägre räkenskaperna varda så upprättade, att de delar deraf, som uti en högre räkenskap skola intagas, kunna, så vidt sig göra låter, utan föregående omslutning, dertill användas, äfvensom att all redovisning — 240 — och räkenskap verkställes på tryckt eller lithograferadt blankett-papper, derå titlar, rubriker och kolumner äro utmärkta, och hvarest räkenskapsföraren endast har att införa namn och ziffror samt hvad i öfrigt för hvarje särskild redogörelse ej kunnat förutses. På det någon partiel afvikelse från det här nu antydda allmänna räkenskaps-systemet icke må kunna äga rum, torde äfven blifva nödvändigt, att för hvarje ny räkenskap, som, till följd af nya anslag eller särskilda föreskrifter, kan uppkomma, redovisningssätt och formulärer varda föreskrifna. Genom ett dylikt förfogande, skulle räkenskaperna kunna tidigare, än nu är fallet, afslutas, till båtnad både för skattskyldige, redogörare och granskare, samt en lika vigtig som önskvärd total-öfversigt af Stats-verkets finansiella ställning vinnas inom betydligt kortare Ltid, än omkring två år, som nu dertill åtgå.
Sill Sftäfenffapernaå förenflanbe Bafroa Sfcoiforernc, meb affeenbe å be förs ©iwer(-e tofter' Bållanben, forn upplpfaå af veban åBeropabe löitaga Litt. B., anfett följanbe berffä Böra till afföring föreflåS, nemligen: ’3en'e llf'ör£lg* a) Utetöpanbe 2Bepet.-SSanco;2tttcfter 9fbr 704: 12.10. b) infatta mebel för 2 förnpabe Slfignationer på 23anfcn „ 22: 38. 8. c) Unber Sepofttion ftåenbe mebel från SBafa ^Ränteri, infänba utan 9teoerfal „ 402: d) ^nfänba Slllmänna SSranbförfäfringö * 2Berfetå. mebel, Broarå SläntesqnittenS icfe Blifroit företebt , 385: 12. 9. e) @fatte Sifafå Bafroa Steoiforerne funnit afffrifning
Det är sannt att svårigheter existera i och för transporten på denna gamla canal, dels under sommartiden genom torka, dels under vårarne, till följd af stark strömsättning; men deremot vill jag framställa det argumentet, att det, oaktadt dessa svårigheter, gått bra för sig, på sätt vi sett, att begagna canalen , oell att den uppfyllt sitt ändamål i så målto, att ellecter på densamma blifvit förde och att ingen betjent sig af landttransporter för sina varor. Jag kan således ej finna annat, ari att det vore en Sländernes skyldighet att först underrätta sig om huruvida ej halfva den kostnad, sorn nu är i fråga, kunde besparas genom att ombygga canalen, icke endast göra en provisorisk reparation å densamma, utan, säger jag, ombygga den i den gamla canal leden. Jag medgifver, att jag framkommer nog sent med denna sak, men till min ursagt får jag anföra, alt min uppmärksamhet först för några dagar derpå blifvit fästad af personer, hvilka bo helt nära intill Strömsholms canal, hvilka sagt sig hafva hört försäkras, att denna canal på delta sätt kunde ombyggas för halfva kostnaden. Detta tyckes alltså vara en sak, som kunde tåla att tagas i betraktande för alt ej gilva stöd åt den beskyllning, som ofta nog framställes, alt Ständerne äro D c n 24 M i rs f. m. 313 äro mycket njugga när fråga ur att anslå småsummor, hvilka för de dermed afsedda ändamål kunna vara ganska behöfliga, men deremot icke så nogräknade, när fråga är om summor, som hafva några nollor efter sig. Med anledn. af hvad jag sålunda, så väl förra gången jag hade ordet, som nu, anfört, vågar jag föreslå: att R. St., erkännande vigten af Strömsholms canalarbete för en stor del af Rikets bergslager, likväl anse, alt, innan något statsbidrag till denna canal kan medgifvas, undersökning bör föregå, huruvida icke canalens ombyggnad kan ske med vida mindre kostnad, ifall den gamla canalieden följes, hvilken redan i många år varit begagnad, och att R.
Bland de i ofvannämnde lagrum upräknade brott af underställuings-egenskap förekomma jemväl ”hugg och slag å stjufoch ”svärföräldrar, så ock oqvädingsord emot dem”; men då dessa brott i lag endast blifvit med penninge-böter belagda, och verkställighet i dylika frågor af under-rätts beslut, der det ej öfverklagas, torde vara af vida mindre betänklig natur, än i åtskilliga urbota mål, der underställning icke blifvit i lag påbjuden, får jag vördsamt än ytterligare föreslå, att mål ang:de slag och oqvädingsord mot stjufeller föräldrar hädanefter icke skola Hof-rälts pröfning underställas. 2:0 Bland ofta öfverklagade olägenheter i lagskipningen, torde upmärksamheten väsendtligen böra fästas vid svårigheten för domaren, att med tillbörlig noggrannhet bestämma ersättningen för en äfven till verkligheten ostridig skada, då någon viss grund ej är för handen, hvarefter beloppet kan mätas. Då föreskrifter i lag för domarens förfarande i detta hänseende saknas, har praxis härutinnan utvecklat ett bruk, som nu blifvit nära nog såsom lag antaget, att nemi. åt gode män, hvilka parterne sjelfve må tillkalla, öfverlemna skadeståndets bestämmande. Men då parterne härigenom icke kunnat tvingas att åtnöjas med gode männens beslut, och dem följaktligen icke kunnat förvägras att klagan deröfver hos domaren föra, Den 30 December f. m. 253 har denna dymedelst blifvit återförsatt i samma brydsamma ställning, som han genom frågans förvisning till gode män sökt att afhjelpa. Nödvändigheten af fullständiga bestämmelser i detta afseende har icke allenast mer och mer visat sig i lagskipningen, utan äfven tid efter annan föranledt yrkanden derom vid serskilda riksdagar. I ett eller annat fall har man ock härigenom kommit till något resultat, såsom i fråga om ersättning för uplåtelse af jord till allmänt behof, och den princip, hvarpå den härom utfärdade författning hvilar, har ock fått en vidsträcktare tillämpning i det af Lag-beredningen utarbetade och af motiver åtföljda förslag i 28 kap. af R. B:ns första del.
I afseende på kronotionden egor för alla Stift, utom Calmar, någon olikhet rum mellan det belopp, som återfinnes i Stats-liggaren, och det, som af vederbörande enligt deras egna uppgifter, i flera fall bestyrkta genom intyg från häradsskrifvare-kontoret i orten, verkligen åtnjutes. I allmänhet är skiljaktigheten högst obetydlig, uppgående till omkring en tunna och derunder, hvaremot densamma för BIL till R. St. Proposition N:o 63. Erke-stiftet, der 30 tunnor äro af rättegång beroende, samt Linköpings och Lunds stift, kan anses vara af någon vigt. Huruvida en förändring i det belopp, hvartill tionden från ett eller annat hemman förut utgått, egt rum, utan att blifva i Liggaren iakttagen, eller om de anmärkta skiljaktigheterna på annat sätt uppkommit, har icke kunnat utredas, och i alla händelser är skilnaden mellan slutsummorna enligt Stats-liggaren och vederbörandes uppgifter så ringa, att den icke på ett förslag till lönernas reglering kan utöfva något inflytande. Uti Stats-liggaren linnas äfven upptagna åt de fleste Biskopar anslagna indelta räntor, som antingen alldeles icke eller ock endast till mindre belopp förekomma uti de insända löneuppgifterna, och om hvilkas tillvaro åtskillige bland indelningshafvarne yttrat sig sakna all kännedom. De flesta hafva sökt förklara förhållandet sålunda, att nämnde indelta räntor måste vara sådana, Biskoparnes boställseller annexoch mensal-hemman af ålder åsätta' kronoräntor, som blifvit genom tid efter annan meddelade Kongliga beslut från Kronan efterskänkte till förmån för Biskoparne såsom indelningshafvare af samma hemman. Eftergiften af dessa räntor, de der eljest skolat till Kronan utgöras från hemmanen, skulle i sådan händelse numera antingen tillgodokomma arrendatorerna å samma hemman, der sådan är antagen, och följaktligen bereda indelningshafvaren ett högre arrende, eller ock, då denna sjelf är brukare, åstadkomma en högre behållen inkomst, varande i begge fallen räntornas belopp inbegripet i den uppgifna inkomsten, så att det icke skäligen lärer kunna till vidare förhöjning deruti föranleda.
I mm tanka, bidrager del till ben allmänna Ccedikens bered Me och förkofran 06) sälebes ti! en ärligt länkande Ga denärs bästa, om Lagstiftaren idker att genom mmsta omwägar och ulan tidö utdrägt bereda en Längiswares säkerhet samt stadgar sadane Författningar att ej intrigen 06) en läg egennytta sär tillfälle ot! befordra egne fördelar uppä äldre Fordringsägares bekostnad samt inga Understes möjliga. T ll winnande häraf tär jag ödmjukligen hemställa H06 Rldderstapet ocv Ädcln och i synnerhet de Lagkunnige, om ej det t fräga warande ZuteckningSsökandet och rätten till densamma kunde säkrast winnås derigenom att en Längifware eller Läntagare nar som hälst bleswe lillaut att hos Domarena vä Landet uii rwenne ojä rouge mäns närwaro uppwlsa Skuldebrefwet hwakiör Intechmng lökes, dä Domaren mrddelar Längitwaren eller Läntagaren härom genast ett fullständigt bewts, lom ock bewiltnos af fö^utnämde ojäfwuge män, (hwarjemre Domaren bör pä Skuldebrefwet teckna hwich boch de! blifwit för honom uppwtst) men hwarefter nytz omförmäfts bewis, dör sedermera owedersagelisen inom kort och witz förelagd tid uti ben Kyrka uoolastS frän Predikstolen, hwarest egendomen är belägen hwar Niddoch Ad. prot. 5 B. Ulf 46 4IO Den 9 Januarii. uti den begärdre Inteckningen sökcs, samt bor Presterfkapel äfwen »ned sin xäjkcift siyrka uppläsandet af det berris Domaren i detta afseende har medLelodt.
Linde, G. O. Stenbock, M. G. De la Gardiej G. Bätter. J. P. Olivekrantz. Rätteligen afskrifvet intyga. Slockholm den 22 Jan. 1845. C. G. Stjffe. fVil/t. Tham. E. O. Aman. i Riks-Archiyet. Hist. Docens. Transsumt. Litt. F. KONGL. MAIJ:TZ Instruction hvar effter thess och thess Rijkes högtbetrodde Män och Rådh ellie Wälborne Herr Johan Gyllenstierna., Frijherre till Lundholmen, Herre till Fråssåker och Sverkilbo, Praesident uti Svea Hof-Rätt; och Herr Claes Bttlamb, Herre lill Bystadh och Lenna, Cammar-Rådh, uthi then Commis - hili. titt R. St. Prot. 1844. 4 Sami. 1 Afä. 2 Rand. 4 Haft. 8 58 Stats-Utskotteiu Utlåtande, N:o 182. sion som them vid Skånska General-Gouveraementet i nåder uppdragen ähr, sigh hafwa att rätta och regulera, dat. Stockholm den 21 Aug. 1669. Riks Registr. 1669.