Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nordstjerne-orden Carl Printzensköld underdånigst anhallit alt, dä han vid numera uppnådd nära 67 års ålder kände sin helsa bruten och sina själsförmögenheter försvagade, Kongl. Maj:t, i betraktande af den långa tid af iner än 46 är sökanden tillbragt i Statens tjenst samt de trägna och maktpåliggande befattningar han derunder innehaft, täcktes hos Rikets Ständer utverka deras medgifvande för sökanden, hvilken nu vore i åtnjutande af endast den lägre Kammar-Rätts-rådslönen eller 4,500 R:dr med pensionsrätt till 3,600 R:dr att, vid afskedstagandet, undfå å rikets allmänna indragnings-stat ett årligt pensionsbelopp, motsvarande det, som, i händelse han innehaft en af de högre Kammar-Rätls-rådslönerne, 5,000 R:dr, skolat, enligt nu gällande pensionsgrunder, honom tillkomma med fyra femtedelar af nämnda belopp eller 4,000 R:dr Ii:nit; Och har Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt, hvars underdåniga utlåtande häröfver blifvit infordradt, för sin del, med afseende å det förtjenstfulla sätt, hvarpå Kammar-Rätts-rådet Printzensköld städse fullgjort sina åligganden, förevarande underdåniga ansökning med sitt förord understödt.
Jag vill ej rycka från den biltoge den staf, på hvilken han fortsläpar sig under sin vandring bland obarmhertiga främlingar, jag vill ej stenlägga den åker, i hvilken ensamt mina fäders säd kan uppspira och fortlefva. Min konst skall dö med mig” ... Och nu leka polyperna i hafvets djup med den hufvudskål, inom hvilken det stora problemet löstes. Vår uppgift är att genom en kedja af experimenter utröna, hvarutaf rabbinens tinktur består. Det är för detta ändamål jag med nöje tager edra kunskaper och er tid i anspråk. Min egen tid är upptagen af mångahanda sysselsättningar; jag hinner blott utkasta planen för edra undersökningar och ställa dem under den kontroll, som jag för min egen räkning anser nödig. Jag ämnar blifva en ofta sedd gäst i ert hus, men ej er daglige medarbetare inom dessa väggar. Ni förstår mig nu. – Ja, svarade Drake; – Och omkostnaderna för dessa rön ... – Bestrida vi gemensamt ... hälften hvar! – De torde uppgå till stora summor ... – Det är sannolikt. Vi skola närmare kunna beräkna dem, sedan vi gjort vår första undersökning. Ni är ju nöjd med denna öfverenskommelse? – Ja, sade Drake betänksamt, och han tillade för sig sjelf: – Om min förmögenhet spränges på försöket, så skall statsstrecket inbringa mig en ny. Och om statsstrecket misslyckas, nåväl, då antingen faller mitt hufvud under bilan eller jag räddar mig undan på hafvet ... Vanloo afkastade nu alkemistkappan, sade sin värd farväl och beledsagades af denne utför vindeltrappan till en bakport, genom hvilken han nu, i nattens mörker, aflägsnade sig. Hans häst väntade honom i ett torp, beläget ett stycke från herregården. Men Drake återvände till tornkammaren, satte sig på sin vanliga plats i den gamla soffan, der han så ofta förnött nattens timmar med studium af alkemistiska skrifter, samt framtog några bref från riksrådet Bengt och andra sammansvurna. Han hade läst dessa bref förut, men genomögnade dem åter, likasom för att genom denna läsning invagga sig i de drömmar, åt hvilka han älskade att öfverlemna sig.
Det synes emellertid, att, oaktadt denna försigtighet, jag gått längre än presterskapet önskat, då det afslagit denna punkt. Jag tror dock att detta grundat sig på något missförstånd om sjelfva punktens mening och bestämmelse. Det är klart, såsom förut är sagdt, att enligt första punkten skulle icke ett bostads-bosiälle upphöra i denna sin egenskap derföre, att en viss del af detsamma kunde utarrenderas. Omöjligheten att flytta inkomsten af ett pastorat från en församling till en annan förefinnes dessutom, då i aldra flesta fall bostads-bostiillena uppkommit på det sätt, att församlingarne inköpt dem eller de donerats af enskilde personer. Således utgöra de församlingens egendom och det är följaktligen icke möjligt att vid en reglering af lönen flytta inkomsterna deraf från den ena församlingen till en annan. Den farhåga, som förmodligen föranledt Preste-Ståndets afslag, är således efter min mening ogrundad.» Det torde för flertalet af Riks-Ståndens ledamöter vara bekant, att ibland de grunder för Presterskapets aflöning, hvilka vid sistlidne riksdag af Kongl. Maj:t underställdes Rikets Ständers pröfning, äfven var inrymd en bestämmelse derom, att — förutom sådan till Presterskapet anslagen jord, som icke utan ©lägenhet kunde i förening med det boställe, som vore ämnadt till innehafvarens bostad, brukas — äfven sjelfva bostads-boställets jord skulle, derest detta vore Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vtskottels Betänkande N.o 31. 3 af den storlek, att derifrån kunde skiftas eller författningsenligt afsöndras en lägenhet, som vöre tillräcklig, att förse löntagaren med hans behof af jordbruksaktör, kunna till återstående del utarrenderas, såvida församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill samtyckte och åtoge sig bestridandet af de med åtgärden förenade kostnader. Detta förslag förordades äfven af det Utskottet, som behandlade ärendet och blef af tre Stånd antaget Men Högvördiga Preste-Ståndet motsatte sig detsamma; och häri måste då anledningen sökas dertill att den omförmälda bestämmelsen ej influtit i den numera i ämnet utfärdade Kongl. För ordningen.
Beträffande slutligen det boställe, som jag för närvarande innehafver och Revisorerne äfven behaga andraga, så är det ett misstag af dem att föra denna förmon på Chefsskapets i Förvaltningen räkning, ty denne Chef, såsom sådan, hvarken har eller har haft boställe. Denna förmon tillkommer härstädes endast Chefen för Flottan, GeneralAdjutanten och StationsChefen af Hrr Amiraler. Det ifrågavarande är anslaget för Chefen för Flottan och är under den tid som Hans Kongl. Höghet, i egenskap af StorAmiral, förestår Chefskapet vid Flottan af mig efter Eder Kongl. Majlis speciella Nådiga tillstånd begagnad t. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar Stormägtigste Aller nå d i gs t e Konung Eder Kongl. Majrts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte CLAÉS CRONSTEDT. B ( 10 ) K. Convoy-Commissariatets und. utlåtande. Sto rmägtigste Aller nådig ste Konung! Genom remiss af den 3o sistlidne December har Eder Kongl. Maj:t i Nåder behagat infordra ConvoyCommissariatets underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers aflåtne underdåniga Berättelse, angående deras granskning af ConvoyCassans förvaltning och räkenskaper för år i833. I anledning häraf får ConvoyCommissariatet underdånigst anföra: Sedan Berättelserne för nästföregående Revisionsförrättningar upptaga de bidrag, som bilda ConvoyCassans tillgångar, och de föremål, hvartill dessa blifvit använda, hafva Revisorerne desto hälldre ansett sig kunna underlåta att derom göra förnyad framställning, som Rikets sednast församlade Ständer väckt fråga om ConvoyCommissariatets indragning, och öfvergå derföre, efter inberättande af det förhållande, som i833 års afslutade räkenskaper ådagalägga, till följande framställningar. 1:0 Att de i 1833 års
Hr Gr:n o. Ordf:n lät härefter upläsa del af BorgareSt. vid föredragningen af StatsUtsk:s utlåt. N:o 340, fattade beslut, innehållande att utlåt, blifvit bifallet med antagande, i afseende pä 9 H. 35 546 Den ?8 A ugusti e. m. vilkoren af följande förändrade redaktion af 7:de punkten mora. litt. a) nemi. ”alt utan kostnad eller årlig ersättning erhålla uplåtelse af sådan för jernvägsanläggning erforderlig, Kronan tillhörig jord, sorn är under Ii. M. och Kronans omedelbara disposition, dock att, då fråga är om boställsjord eller annan ål enskild person, med åborätt eller annorledes, uplåten kronojord, ersättning derför bör af bolaget lemnäs, i enlighet med hvad gällande expropriationslag af d. 20 Nov. 1845, derom stadgar”. Hr Prytz, Lars Adolf: Jag är af Gr. Mörner förekommen i min afsigt att begära upläsning af BorgareSt:s beslut i den förevar:de punkten litt. a). Sedan delta nu har skett och jag har tyckt mig finna att deruti är alla deras rätt bevarad, som Gr. Lagerbjelke vill bevara genom sitt förslag, så anhåller jag om antagande af BorgareSbs beslut i denna fråga. Gr. Lagerbjelke: I BorgareSt:s beslut har insmugit sig ett så betydligt redaktionsfel ali jag tror detsamma göra förslagets antagande omöjligt. Det heter nemi. ”att ulan kostnad eller årlig ersättning erhålla uplätelse af sådan för jernvägsanläggningen erforderlig, Kronan tillhörig jord, som år under K. M. och Kronans omedelbara disposition; dock att, då frågan är om boställsjord, eller annan åt enskild person med åborätt eller annorledes uplåten kronojord”. Genom denna ordställning framställes med åborätt uplåten jord såsom kunde den subsumeras under naturen af jord som slår under K. M. och Kronans omedelbara disposition.
Ni förvånar mig genom er förmåga att kunna dissekera upp er sjelf, ni gör det med en så ovanlig säkerhet, att om ni använde samma skarpsinne i att analysera andras själstillstånd – jag menar om ni vore mera utåtvänd och hade mera lust att komma folk in på lifvet – då skulle ni kunna ha en utomordentlig nytta i er literära produktion af denna fina uppfattning. Ni tycks mig likna en kirurg, hvars fina känsel kunnat vara honom till stort gagn, men som låtit den öfvergå till en så stor ömtålighet, att han icke kan förmå sig att röra vid någonting, och således ej drar gagn af sina förutsättningar. Ja, ni har alldeles rätt: ni tynges ned af edra fordringar på er sjelf. Om jag icke med all makt sträfvade efter att vara måttlig, mycket måttlig, i mina anspråk på min egen förmåga, skulle det gå mig på samma sätt. Men jag skall söka att förebygga det. Jag säger till mig sjelf: ”du är en medelmåtta, men du kan bli en ganska aktningsvärd sådan, blott du går steg för steg och inte ser längre framåt än för dina fötter. Det arbete du kan göra i dag, skall du tänka på; icke mer.” – Ser jag upp från detta arbete, då är det som stode jag på en smal bjelke öfver ett djupt svalg, och det vill gå rundt för mina ögon; så lifligt känner jag min oförmåga att gå framåt på den der bjelken, der det inte får och inte kan finnas någon hvila. Antingen framåt eller pladask! Tänk, att ni spelar schack! Det fans en tid då jag spelade det så gerna. Men det är länge sen. — Nej, det går inte att skrifva bref till er! Jag har en den allra odrägligaste förnimmelse af att ni skall ha funnit mig ”babblig”. – Kors hvad det kan pina mig! Det är dumt, men jag kan inte hjelpa’t. Jag skulle så gerna velat läsa hvad ni skrifvit om Madeleine Bunge, men jag har tyvärr icke råd att köpa böcker och hålla tidskrifter.284 Min modlöshetsperiod varar ännu. Men den måste gå öfver, den skall göra det, om jag ännu har någon viljekraft i behåll. Jag önskar er en hel skörd af rika intryck och en allt igenom angenäm resa.
Den olikhet i åsigter, som visat sig emellan Hr Gr. och andra ullproducenter på detta rum, torde rättfärdiga det beslut, hvaruti Utsk. stadnat; ty då åsigterna, rör:de sättet att bidraga till näringens fortkomst, kunna vara så delade emellan dem, som sjelfva draga fördel af näringen, som det här visat sig, har Utsk. icke kunnat anses handla orätt, då det gått en medelväg och föreslagit bibehållandet af det creditiv, som näringen hittills begagnat, men icke velat utsträcka detsamma till ett belopp, som icke blott kunde medföra olägenheter för ullproductionen, utan äfven störa statens credit. Man måste besinna, huru förhållandet är med detta creditiv Det är visserligen sannt, att någon direct förlust genom detsamma icke kan tillskyndas staten, då fråga blott är om lån mot bepröfvad säkerhet. Men om en illimiterad ullbelåning skrdle medgifvas, eller creditivet ökas till million r:dr, och Riksgcont. genom någon tillfällig händelse icke skulle kunna försträcka detta belopp, tror jag, att ullproducenterna, som påräknat att kunna erhålla lån, derigenom skulle mera skadas, än om lånetillgången till så stort belopp icke blifvit medgifven. Man har fästat sig vid siffrorna io,ooo och 3g,ooo. Man har kommit till samma slutsats som reservanten. Man Dea i A u g u s t i c. m. 63 liar sagt: första året uttogos blott 10,000 r:dr, andra året 39,000; ergo har nara fyra gånger så mycket blifvit uttaget sednare året sorn året förut. Men inan får ihågkomma, att första året uttogos ieke blott dessa 10,000 r:dr, utan äfven ulldiscontens andra tillgångar till belopp af 5,000 r:dr, och man kan således icke säga, att sednare året behöft fyra gånger så mycket som det föregående. Jag tror visserligen, att det är nyttigt att uppmuntra näringarna. Jag tror äfven, att ullproductionen numera hunnit till större höjd och förtjenar ett rättvist beröm.
Häradsrättens åtgärder iråkade lidande äskat godtgörelse efter förteckning med 24 R:dr 45 sk. banco, utom ränta å derunder inbegripne botesoch vitesbeloppen 14 R:dr, deni han den 6 Maj 1848 betalt; och har Advokatfiskalsembetet dels yrkat, att vice Häradshöfdingen Stedt, för hvad jag räknat honom till last, måtte efter 1 kap. 12 § Rättegångsbalken lill böter fållås, dels ock yttrat sig öfver Erik Anderssons ersättningsanspråk sålunda, att emedan denne under skriftvexlingen hos mig erkänt, det han blifvit i förberörde mål stämd till Gudhems härads sommarting 1847, fastän dagen för tingets början varit i stämningsresolutionen af den 9 April felaktigt utsatt till den 10 i stället för den 4 Maj samma år, samt Erik Andersson alltså, ehuru honom icke bordt ådömas böter för uppropsförsummelse å en dag före den i stämningen utsatta, likväl jemlikt 41 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1S07 ålegat att, sedan han en gång fått till godo njuta laga stämning, uti allt hvad sedan i saken förelupit utan vidare kallelse iakttaga, hvad lag stadgar samt han eljest kunnat till bevakande af sin rätt finna vara för sig nödigt, hvaraf följde, att Erik Anderssons uteblifvande från de paföljde hösteoch vinterlingen icke kom me Häradsrätten till last; ty och som dels Erik Anderssons resekostnader vore obestyrkte, dels någon kostnad ej syntes hafva drabbat honom för skriftvexlingen hos mig, enär han derunder i allt fall såsom Riksdagsfullmäktig vistats i hufvudstaden, och dels Kongl. Hofrätlens utslag i åtalet förmodades blifva honom tillstäldt utan annan kostnad, än sjelfva lösen derför; så ansåge Advokatfiskalsembetet sig sakna fog alt understödja Erik Anderssons ersättningsanspråk i vidare mån, än så vidt det rörde bö - 167 terna för uteblifvande under första " tinget 32 sk., lösen för Häradsrättens protokollsutdrag för den 8 Maj 1847 med postporto En R:dr 10 sk. och lösen för Kongl. Hofrätlens utslag.
Tre dagar gick jag och vred mig i andaiioin, men p %, fjerde dagen beslöt jag mig för a t t öppna mitt hjiirta för tant Beate. Det var minsann inte så lätt det heller. Hade jag bara kunnat saga: Sigrid Petterson stod bredvid och sade: sinte gör det nhgonting om du l h a r litet af den gamla Almqvist, som ingen människa läser, eller annu bättre, om jag kunnat säga:, Alma Pansarhjiirta har lånat af Edvard Btickström och ingen vet det, alla tycka att hon skrifrer sk förf&amp;ligt sött ... n eller aldra bäst om jag kunnat säga: s mamma liar gjort precis detsamma i sin ung do in^. J a, liade så rasande varit, hade jag nog. aldrig bekännt, Gud vet om jag inte sagt til1: mig sjiilf: .det ligger i blodet, min stackare, det måste viil g&amp; s %,. Ja, Gud vet ... Men nn hade jag inte s&amp; mycket soiii en katt att skylla på en gång, och därför fick jag stå dar med skaminen och bekiinna allt bkde om Almqvist och krian. (Sch tant laxade opp mig med bHde ' mildhet och Jörstbnd, hon hade ju varit oerliördt tanklös, som &amp; jint att Almqvist funnes i bokskapet, Törnrosens eldiga skald, som var s&amp; farligt ansedd i hennes ungdom. Hvad krian .beträffade, tyckte hon nog det varit rattast on1 jag bekannt för min likare, inen eftersoni det nu bjöd s % hP~rdt eniot, slapp, jag undan nied inoralkakan. Skulle du bli författarinna, min gulliingel,l,r sade tant Beate, nginge det minsann inte a.n att gå så dar ocli plocka rosor, i andras hagar! s frggade j ' ag nyfiket., ovett^, svarade tant, skam till tack, ocli det vore inte niera .an rätt., %Aldrig, aldrig i lifvet skulle jag våga bli författarinna », sade.
Naturligtvis ha vi emellertid ej velat rygga vårt gifna löfte att illustrera romanbiblioteket, så länge vi kunde antaga, att flertalet af våra läsarinnor helst såge illustrationernas bibehållande. Skulle däremot motsatsen vara fallet, då blir ju saken omvänd, och vi gå lika beredvilligt tillmötes med att utesluta illustrationerna och ersätta dem med text. V i tro oss numera nästan ha funnit, att opinionen pekar åt detta senare hållet. Ett starkt stöd för vår uppfattning ha vi just i dagarne erhållit genom ett bref från vår värderade medarbetarinna fru Vilma Lindhé, af hvilken vi för våra läsarinnors räkning inköpt en synnerligen intressant svensk nutidsroman » Skattepenningen », af sedd att efter » Fru Holmfrids » afslutande ingå i romanbiblioteket. Vi tillåta oSs citera följande rader ur fru Lindbés bref: » Är det alldeles nödvändigt, att min roman illustreras? Illustrationerna i Idun äro ju mycket väl gjorda och rättfärdiga därför sin tillvaro, och en del läsare anser dem kanske for en vinst, men för den finare, mera literärt anlagda publiken verka de frånstötande. Del blir ovillkorligen något af godlköp öfver illustrerade romaner. Så taga illustrationerna äfven bort eller förvränga de bilder man under läsningen själf målar eller skapar, och de bli dock både vackrare och individuellare — i eget tycke åtminstone — än de på papperet framställda. I en medeltidsroman som » Fru Holmfrid » äro illustrationerna mindre till skada — kanske till nytta genom ökad tidsfärg. Men i nutidsromaner skada de blott. » J a, så långt fru Lindbé, och helt visst delas hennes mening af många. Om vår läsekrets så önskar, äro vi därför betänkta på att från och med nästa romans början utesluta illustrationerna och ersätta dem med text. Ty naturligtvis illustreras den redan påbörjade » Fru Holmfrid » till slut. Vi bedja därför våra ärade läsarinnor så allmänt som möjligt uttala sig i frågan: illustrationer Iduns eller ieke illustrationer romanbibliotek? — i på det vi må hafva den bästa ledning, som kan åstadkommas, för fattande af vårt beslut i denna sak, hvilket helt och hållet — som all vår sträfvan för öfrigt — endast afser våra läsarinnors egen fördel och behag. Stockholm i mars 1895. Red. af Idun.
Cederströms anmärkning, får jag nämna, att jag visserligen i min reservation föreslagit begagnandet af ultrycket »de närvarande ledamöterna», emedan vid tillfället för reservationens afgifvande detta uttryck bäst kunde ersätta ordet »Stånd»; men att, sedan R. o. Ad. antagit en särskild benämning för sina sammankomster, nemi. »Adelsmöte», det synes mig ganska lämpligt, att ordet »Stånd» utbytes mot ordet »mötet». Jag vidblifver dock fortfarande mitt yrkande om återremiss. Gr. Oxenstjerna: Det händer ofta att man mest (äster sig vid småsaker. Den öfverläggning, som inom Utsk:t egde rum derom, huruvida ordet »Stånd» borde användas eller icke, var kanske en af de mest långvariga, och när den var slut, befanns, att åsigterna voro så delade, att 6 ledamöter vore för detta ords användande och 6 emot. Man var derföre nödsakad att skrida till votering och låta den förseglade sedeln afgöra utgången Resultatet biel, att »Stånd» skulle qvarstå. Jag röstade emot, men har icke reserverat mig, emedan jag icke gillade de skäl, som af öfriga reservanter anförts. För min del röstade jag emot på den grund, att Riddarh.-Direktin ansåg detta ord böra utgå, samt emedan jag tänkte, att det lätt kunde stöta allmänna opinionen, ehuru det icke kan förnekas, att begreppet alltid måste qvarstå. Då jag inom Utsk:t förordat borttagandet af detta ord, förenar jag mig med dem, som i detta afseende yrka återremiss. Hvad angår Gr. af Ugglas’ förslag, synes det mig sorn om detsamma innefattade ett misstroende emot den som valdes tilt ordförande, och jag kan derföre icke biträda nämnde förslag. Frih. Klinckowström: På det icke Utsk:t, om återremiss beslutas och mom:t sål. kommer att omarbetas, dervid måtte af diskussionsprotokollet draga den slutsats, att R. o. Ad. ansett ordet »Stånd» icke böra användas, vill jag mot en sådan uppfattning nedlägga min protest. Då det i H4:de §:n R.-F:n, sådan denna § lyder enligt R.
Det första är statsekonomiskl: sam hit Hets fördel fordrar, att jordens afkastning i möjligaste män uppbringas, och detta kan ej ske sorn sig bör, utan alt innehafvaren af jorden äger säker besittningsrätt af densamma. Atagandet af eli visst arrende derföre hindrar ingalunda, hvad man än derom ina säga, jordens förbättrande, genom nedläggande deruti af förökadt capital och förökadl arbete; men ularrenderingen pä kortare tider, antingen med ärlig uppsägning, eller efter förloppet af ett visst antal är, hindrar alltid i väsendtlig män sä väl nyodlingar som förbättring af den redan odlade jorden. En hvar som baft någon befattning med sådana hemman, som af åtskilliga directioner utarrenderas pä längre eller kortare tider, bar sig detta nogsamt bekant. Men Staten bär i denna fråga ett annat intresse, jemförelsevis större än alla andra, och det är rättvisans. Dä en tvist parter emellan skall slitas, finnas tvenne utvägar: den ena är att gå till domaren och underkasta sig hans utslag, — den andra är förlikning. Ilär står ett antal kyrkor pä ena sidan och jordbrukare å den andra. Då tvister om äganderätt i allmänhet, enligt vår statsförfattning, tillhöra domstolarne, så vore vis - Den 14 Augusti, e. m. 195 scrligen enklaste ulvägen al t dit hänvisa parlernc, och jag skulle tillstyrka denna utväg, om icke denna sak tore al' den särskilda beskaffenhet, att hvad som utgör dea verkliga rättvisan, icke kan med tillförlitlighet utrönas; emedan denna är beroende pä granskning af gamla jordeböeker oell hvarjehanda andra handlingar, allt ifrån den tid, sorn Halland lydde under Danska Kronan.
Majit behagade åt de föreståndare för folkskolelarare-si minarieine, seni kunde finnas villige att vid institutet för döfstumma och blinda, söka vinna kännedom om de derstädes begagnade undervisnings-methoder, såsom understöd till kursens genomgående vid institutet, låta utdela stipendier af de för folkundervisningens befrämjande anslagne medel, äfvensom i öfrigt vidtaga de åtgärder, som för det ifrågavarande ändamålets vinnande kunna påkallas. Stockholm den 8 Augusti 1851. Arik. till Exp.-Utsk. d. 9 Augusti 1851, kl. 12 m. Utlåtande, i anledning af erhållen ålerremiss å Betänkandet N:o 9, rörande anslag af allmänna medel till ersättning för under smittosamma sjukdomar nedslagtade kreatur. Sedan Utskotten, uti nämnde Betänkande, på anförde sköl, föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit behagade försäkra de 12 Statasaint Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk.
Directionen eger att af hvarje låne-documenls inlemnare fordra ersättning för hvad som kan utgifvas å ett document, hvilket sedermera stjrkes vara falskt, bör likväl icke Directionen, af förtroende till inlemnaren, ehvem han än må vara, underlåta alt sorgfälligt iakttaga den egna granskning af ingifne lånehandlingar, hvarigenom både förlust för Verket och andre personers oförskylda lidande säkrast förekonrmes. h~). Det uti §. 17 af i8a3 års Reglemente för Låne-Contoren intagne stadgande med följande redaclion: Anmäla sig flere (Ansökande till erhållande af större summa än hvartdera Discont-Verkets tillgångar för tillfället kunna medgifva, beviljas lånen i den ordning, anmälan derom inkommit; oehj får icke något lån utgå till annan eller mindre summa, än den, hvarå reversalet lyder. Sådane, i öfrigt goda reversal, som, i anseende lill brist på tillgång, icke kunna genast belänas, komma att, efter sökandens eget godtfinnande, antingen återlemnäs eller ock 8 Banco-Utskott et s Memorial N:o iq6. vid Discont-Verket förvaras, inlills det Verket blifver i tillfälle att, i nyssnämnde ordning, lån derå meddela. t). Föreskrifterne i §. ig af i8a3 års Reglemente för Låne-Contoi en oell §. 9 af i8i6års Kongl. Reglemente, sammanförde till följande stadgande: Till upplysning för Directionen vid nya låns beviljande föres vid Discont-Verken en med alphabetiskt register försedd Matrikel öfver alla utgifne Lån, jemte ett lika beskaffadt register å de personer. som å belånte låne-documenter iklädt sig ansvarighet för betalningen. k'). Stadgandet i 20 af 1828 års Reglemente för Lån-Contoren, med följande redaction: