Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta leder till bristande vård om dessa sednare i både religiöst, moraliskt och fysiskt hänseende; stigande sedeslöshet borttager all ömhet och eftertanka på skyldigheter, och förer ungdomen på villovägar, och i förening med nöden, på brottens. Jag har nu antydt de, såsom mig synts, mest talande skälen till fångnumerärens tillvext i stort. Många andra kunna finnas, men de äro dels mindre ingripande, dels mindre allmänt erkända, och jag vill ej uppehålla med deras analyserande. Frågan att afhjelpa detta återstår. Att gå till roten med de förbättringar, som skola förminska tilloppet af fångar, omfattar en mängd speciella förhållanden, som dels redan ledt till verkställighetsåtgärder, dels under denna riksdag förekomma; men hvad soin är hufvudsakliga frågan, måste vara brottmålslagstiftningen, dess samband med fångvårdens, och constructionen af våra fängelseinrättningar i sådan form, att de, som deri insättas, må kunna behandlas på ett systematiskt sätt, och att Den 15 Februari f. m. 3i en måhända förbättrad fånggeneration, om jag så får uttrycka mig, må kunna befordras, och, i mån af strafflagarnas medgifvande, återgå till friheten. Till den ändan har också i den K. propostn rörtde statsverkets tillstånd och behof, en framställning skett om beviljande af ett creditiv å 270,000 r:dr, för att användas under loppet af de blifvande åren till förbättring af länshäktena. Redan år 1826 förrättades en ganska vidsträckt inspection öfver länshäktena, och 1827 ingick Fångstyrelsen med en und. berättelse om de förbättringar, nyoch tillbyggnader, som i detta afseende voro nödvändiga, samt yttrade dervid den allmänna åsigt, att celler eller enskildta rum för gröfre brottslingar boide vid hvarje länshäkte construeras. Det är således icke först nu, och under närvar. Fångvårdsstyrelse, som fråga härom uppkommit. Undersökningar skedde årligen under de g år, jag hade omedelbar befattning med fångvården; årliga berättelser deröfver ingingo jemväl, och på upplysningar i detta afseende var ingen brist.
Och om han icke är inom distriktet bosatt, så kan jag för min del icke finna annat, än att han kan säga nej, och om han klagar hos vederbörande myndighet, är jag öfvertygad att han får rätt. Gr. Lagerbjelke: Just på det att kronofogden icke skall kunna svara på det sätt, som Gr. Hamilton trott, är §:n delad i 2 morn., och jag tror således fortfarande att den är tydlig. Jag skulle emellertid icke hafva uppträdt ånyo, så framt ej Hr Adelborg framställt sitt förslag. Detta förslag är precist detsamma, som Utsk:s, utom det att i hans står kronofogden sist och här står detta ord först. Det är för mig alldeles likgiltigt hvar ordet står, blott §:s innehåll icke rubbas. Jag fortfar att yrka bifall. Gr. Mörner: Af hvad som här blifvit yttradt, vill det synas som om den omständigheten att en kronofogde eller magistratsperson icke är bosatt inom distriktet skulle utgöra skäl för honom att afsäga sig ordförandeskap. Jag får då fråga de Hrr, som närmare känna meningen härmed, om den är att en magistrats-person skall kunna skickas ut på landet för att resa omkring och vara ordförande i beredningarne på landsbygden, och om samma förhållande eger rum med kronofogden? Jag ser visserligen icke något ondt deruti; tvertom tror jag att det skulle vara ganska bra, om så skedde. Ty meningen är ju att få dessa beredningar utförda efter samma princip, och det låter sig bäst göra, om samma person dermed eger befattning, ehuru oangenäm denna må vara. Hr Adelborg: Jag ber Gr. Lagerbjelke gå tillbaka med mig till 32:dra §:n, och jag är då förvissad att han, med sin vanliga redighet, skall inse skälet, hvarför jag önskar, att kronofogden skall sättas sist och icke först, I nämnde § är han satt främst såsom den lämpligaste person till ordförande. Kan man icke få honom, så får man se sig om efter någon annan. Vi hafva nu förändrat detta stadgande och uteslutit kronofog - Don 16 Maj e m. 195 den, och vid sådant förhållande bör väl 40:de §:n ändras i öfverensstämmelse dermed. Hr Reutersvärd:
Djurgården var för många år sedan en utvald samling utbjuden. Våren hade räckt handen åt sommaren till afsked. De späda löfven nickade farväl åt den förre och välkommen åt den senare, och gräsmattan myste så inbjudande åt den ankomne gästen. Allt i naturen hade vaknat till lif, poesi och sång. På herr H–s villa var också idel glädje och munterhet. De bjudna gästerna hade samlats under träden på den täcka gården, dit en väldig bål och ett helt regemente med glas hade blifvit utburna. Bland dessa män, hvilka alla hade intelligenta ansikten, utmärkte sig i synnerhet en genom den glans af snille, som hans blick ägde. När han talade, lyssnade alla. Ordets makt var hans; ty han tog alltid sina åhörare med sig, vare sig att han afhandlade ett allvarligt ämne, eller att han med osökt kvickhet och humor berättade en anekdot. Under det allmänna pratet kom någon i sällskapet att nämna Karl den tolftes namn. Mannen med de snillrika ögonen blef helt plötsligt tyst; skämtet dog bort på hans läppar. Den tolfte Karl tycktes erinra honom om något, som förjagade löjet. Han stod med handen hvilande på bordet, där bålen tronade bland sina vasaller, glasen. Efter en kort stund fattade han ett af glasen, knackade i bordet och begärde ordet. Han ämnade föreslå skålen för ett företag, som svenska folket förgätit, och hvilket likväl var en helig, ehuru ännu ouppfylld plikt. Skrattet, sorlet och pratet förstummades; med ögonen fästa på talaren, lyssnade en hvar med odeladt intresse. Må ingen vänta, att vi skola återgifva detta tal, då ingen såsom han ägt ordets makt. Han uppfordrade de närvarande att ställa sig i spetsen för att en insamling af folket måtte åstadkommas till uppresandet af en minnesstod åt – Karl den tolfte. Den idé, han nu framställde, erhöll just genom hans ord sin rätta värme och färg. Han tog med storm hvarje hjärta, som åhörde honom, därför att han förstod att uppelda känslan för det fosterländska i företaget. Då han slutat sitt tal, utbrast en bifallsstorm och utbragtes ett: “Lefve August Blanche! Lefve Karl den tolftes minne!“
Men härtill kommer att dessa provinser, Upland och Westmanland äro hårdast af alla Sveriges landskap beskattade. Jag har gjort en beräkning mellan folkmängden och de direkta statsbidragen i ailä län inom riket, och den tabell, sorn jag har i handen, visar, att Uplands och Westmanlands län bära den absolut högsta beskattningen, med undantag af Malmöhus, Skaraborgs, Götheborgs och Stockholms län; de äro till den oerhörda grad beskattade, attnär i öfriga län af Riket beskattningen upgår till 3, 4 ä 5 R:dr på personen, med ett undantag i Stockholms län, der den upgår till 6 R:dr, så upgår den i Westmanlands och Uplands län till 9 R;dr på hvarje person. Dessa provinser äro således beskattade i ojemförligt högre grad än någon annan. Skola nu dessa provinser, belägna i hufvudstadens närhet, alldeles åsidosättas under yttrande: de hafva kommunikations-anstalter, de behöfva icke något mera. Slutligen må det tillåtas mig att göra en jemförelse mellan Upsala och Nyköpings län, i fråga öm beskattningen och den andel de skola erhålla af jernvägen. Det visar sig då, att Upsala län, som med en befolkning af 90,000 invånare i direkta statsbidrag bidrager med 763,000 ll:dr, således med nära eller 6 proc. af de direkta statsbidragen, utgörande omkr. 13 mill. för hela riket, då deremot Södermanland, med 112,000 invånare, endast bidrager med 550,000 och således med något öfver 4 proc. Nu blir förhållandet mellan dessa provinser, om jag tager i betraktande den andel bägge få i jernvägarna, att Upland, som drager 6 proc. af Den 6 December f. m. de direkta stats bidragen, skulle få 2 proc. af de jernvägar, som i riket anläggas, det skulle af 140 mil knappt få 4, då deremot Södermanland, som drager 4 proc. af statsbidragen, skulle få omkring 16 mils jernväg, och således skulle denna provins få nära 12 proc. af jernvägarne. Då R.
Om, sorn 168 Den 22 December e. m. jag vågar hoppas, Motionen remitteras till Stats-, Bevillnings-, Banco-, Lag-samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten, skall deras utlåtande troligen blifva, att ämnet är af så omfattande natur, att intet resultat vid denna Riksdag kan af Utskotten tili vägabringas , utan lära de i stället tillstyrka, att det stora project, Friherre ederström enfanterat, må lämnas till granskning äfen Comité, tillsatt emellan Riksdagarne. Herr Friherren hargifvit mig anledning till denna tanka, då han yttrat, att han icke väntat, att det nu genast skulle kunna sättas i verkställighet. En längre tid, såsom t. ex. till nästa Riksdag, tror jag således blifva nödvändig, för detta projectets begrundande, för att stämma den allmänna öfvertygelsen för eller mot saken, och anser jag af dessa skäl något Särskildt Utskott icke behöfva tillsättas; hvadan jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhåller om proposition på remiss af Friherre Cederströms Motion till de föreslagne Utskotten samfält. Grefve Posse_, Arvid: Då jag var den förste, som väckte frågan om nedsättande af ett Särskildt Utskott, anser jag mig äfven skyldig gifva Högloft. Ridderskapet och Adeln tillkänna, att hufvudsakliga orsaken, hvarföre jag väckte denna fråga, var, att jag trodde de ingifna Molionerne kumm Den 22 December e. m. lättare behandlas af 12 personer, än af 174. Som jag likväl sedermera hört, att tankarne härom äro delade, får jag förklara, alt jag afstår från yrkandet om ett Särskildt Utskott. Herr RibbingArvid: En värd Ledamot, Friherre Ehrenborgh, har ansett, att man icke ägde på det sättet afslå Friherre Cederströms Motion, att man vägrade nedsältande af ett Särskildt Utskott. För min del tror jag icke något afslag innefattas deruti, att man remitterar ämnet till de vanliga Utskotten.
På Landtbyggden finnas~nu alltså, några få ställen undantagna, nästan så många legitimerade och skicklige Läkare som bunna behöfvas. Lsziretter och sjukhus äro äfven, efter hvarje orts behof, inrättade och utvidgade. Hvar och en, som hsr aldrig så liten erfarenhet af helsovården på landet vet huru svår och nästan overkställbar den dock vore, om ej Presterskapet skulle följa denna så väl som andra sina åhörares angelägenheter med sin ömma uppmärksamhet, besörja angifvande! Den 3 Martil. af de sjuke i tid och befordra verkställigheten af Läkarens föreskrifter. Visserligen kan en Prest, som inhemtat en så grundelig kännedom uti Läkarevettenskapen som vanligen fordras af ChirurgimMagistrar eller MedicinaeDoctorer, ännu mera och vidsträcktare g3gns; men så är ock en sådan kännedom för den nu mera mindre allmänt nödig, sedan antalet af kunniga Läkare blifvit til Jr äckel igare och i synnerhet när de af Kongl. Majit i Nåder anbefalla helsovårdsanstallter inom hvarje Socken hinna blifva organiserade, då, enligt min tanka, Församlingens Pastor kan af det förut inrättade kyrkorådet, som med nya Ledamöter kan förstärkas efter omständigheterna, utan att några nya inrättningar eller utgifter behöfva föreslås, påräkna ett verksamt biträde vid verkställandet af redan påbudna Författningar och vid efterkommandet af underrättel. ser angående farsoters och smittosamma sjukdomars hämmande, samt med tillfredsställelse medverka, att i förening med de redan vidtagna eller vidtagande anstallter till befordran* de af ordning och sedlighet, Barnens och Ungdomens fysiska och moraliska uppforsttan, m. tn., äfven förekomma sjukdomar och, åtminstone lör det uppväxande slägtet, bereda en större både fysisk och moralisk trefnad Hvarje yngling, som af någon invärtes kallelse ämnar blifva Frest af rent alfvar väljer detta dyrbara kall att upplysa och gagna sina likar, lärer under den Presterliga bildningen icke underlåta att förskaffa sig, i före - 474 Den y Martti, nämnde afseende, nödig kunskap om
Hälften betia är af dertill bcwiljade >,971,042 R:dr -4 skill. 2 nst.l eller , 985,522: 17, i Den i 6; §. Regeringsformen genom Eredstive pä Banken bewiljade mindre Summan lystad enligt Kongl. Brefwet af den förbindelse till Återbetalning af den Juli! >811 522,222: Tull-Arrcn529, 511: ;6, 9 z 9,942. 5, Z 21,158: 40, li 1,437,349 Riksens Ständers Riksgälds. Contoir. Lill Ranta och afbetalning pä Statswerkets skulder till Banken af Bewillning och Krigsgärden 722,222: § afräkning ä bristande 422,022 R:dr ! den till Förswarswerket nödige erkände i Million Riksdaler, komma enligt Kongl. Brcfwen den ri och 25 Sept. i8li, 149.64a R:dr 35 b5 r:st. ärligen i stod af Riksens Ständers beslut att af Bewlllninaon i Liquid päföras Riksgäldsaoniviret, samt att! denne Stat beräknas som följerFör är 1810 — 199,64a: 35, 5. ib» - 194.640: 35,^5- ^9,281: 22, 12 Lösen för den delen af Saltpetterstatten som är 1810 ej blifwlt ln natura lcfwercrad och hwarföre Saltpetter kommer att upphandlas Summa 569,126 Indelta Räntor efter Krono, wärdre. ;18,909 14 IL 15 II Spannemäls wärde Eft. Krono, wärdie st z6 sfi. Kongl.
Så vidt jag minns, och träffar blicken grannens stängda fönster, var det två sådana skogsfärdjr; en för de då är hon strax tillreds att dela med äldre och en för de yngre i skolan. På ett af egen glädje öfver bokens mönster. visst klockslag om morgonen skulle vi alla mötas vid skolan, och där väntade då två eller tre stora, så kallade Holsteinsvagnar, — Når lifvet känns mig särskildt tungt och som bestodo af flere säten efter hvarandra, hvari det på hvart och ett fanns plats till armt, tre eller fyra barn. V i voro hvar gång omdå väljer jag min plats vid fönsterbågen, kring en trettio barn, som begåfvo oss i väg. och då blir hjärtat mig så sällsamt varmt, Förut hade det varit stor spänning och föroch hopp ocli tro sig smyga in i hågen. Arvid Åkerberg. Det förefaller mig, som hade Gud i kvinnans natur förvarat en skatt af sparda krafter för att korrigera många af de brott, som i våra dagar utgöra kristenhetens vanheder. Th. Parker. väntan om hvart vi skulle åka; den saken afgjorde Susette, och hon valde då gärna ett ställe ett par mil från staden, alltid i Dyrehaven nära hafvet. V i makade oss tillsammans så tätt vi kunde, och rullade ut ur Kjöbenhavns gator. Strandvejen, den långa landsvägen, som flere mil följer hafvet norrut från Kjöbenhavn, var den tiden icke så tätt bebygd med villor som nu. Inga spårvagnar och ångspårvagnar foro fram där och hindrade vagnarne, utan de flesta, som ville ut i skogen, togo Holsteinsvagnar, som alltid höllo vid stads porten. En sådan vagn, som kunde rymma en 1 2 — 1 5 personer, fylldes vanligen af ganska olika personer; och när vagnen blef full, körde kusken, Kjöbenhavnarne gåfvo dessa vagnar det sentimentala namnet » längtansvagnar », för att skämta med den omständigheten, att man ofta i det oändliga kunde sitta och vänta i en sådan vagn, innan kusken tyckte det var nog passagerare för att köra.
Men om nu en sådan embetseller tjensteman bar en arrendator på någon sin egendom, och denne arrendator betalar ett högre arrende derför, att han får tillverka bränvin, än han annars skulle hafva betalt, så kan ju egaren icke längre vara ointresserad, utan måste åtminstone känna sig frestad att gynna och skydda sin arrendator i bränvinsbränningens utöfning, emedan hans egen fördel är dermed förbunden. Också låter det tänka sig, att en förvaltare kunde figurera såsom arrendator och att således embetsmannen sjelf, tvärtemot lagens stadgande, vore den egentliga bränvinsbrännaren. Det synes mig alltså klart, att samma förbud, som här gäller för egare, äfven bör gälla för arrendator och brukare, så vida det af lagstiftaren afsedda ändamålet skall Bih. till R. St. N:o 30. uppnås. Då emellertid ett sådant förbud, ehuru fullt enligt med den åberopade författningens anda och syfte, icke finnes tydligt och fullständigt uttryckt och det omnämnda stadgandet således af egennyttan kan kringgås och eluderas, så vågar jag föreslå, att i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning ai den 26 Oktober 1860, angående vilkoren för tillverkning af bränvin, Art. 1 § 1, följande tillägg må göras: Lag samma vare för arrendator och brukare af egendom, som desse embetsoch tjenstemän tillhörer. Stockholm den 19 November 1862. P. J. Emanuelsson. Af Doktor J. Bernh. Runsten: Om den förklaring af 26 Kap. 1 § Byggninga-Bafken, att kyrkoby ggnadskostnad efter hemmantalet icke är för prestbol tillämplig på deras innehafvare, utan för desse efter matlag och ombehöflig ändring i samma afseende af 27 § Militie-Boställs-ordningen. För prestbolen hafva deras innehafvare numera börjat få sig ålagda nya eller betydligen förhöjda utskyldcr till både Kronan och kommunen, samt ock till kyrkan, medelst den delaktighet i kyrkobyggnad, som under sednaste decennium blifvit en och annan prestbolsinnehafvare ådömd att fullgöras efter prestbolets hemmantal.
På de af Högsta domstolens flesta ledamöter anförda skäl borde ett serskildt kapitel om vexelköp med de bestämmelser nämnde ledamöter föreslagit, i lagen intagas och samma kapitel blifva i ordningen det andra, äfvensom i sammanhang härmed 96 § i förslaget borde utgå. 2:o. För att fjortonde § jemförd med den 33:dje, skulle kunna anses upp fylla sitt ändamål, att betrygga svenska vexelgäldenärer mot äfventyret af en alltför länge fortfarande ansvarighet för så kallade sigtvexlar, vore väl, på sätt Högsta domstolens flesta ledamöter anmärkt, angeläget, att den i 14 § bestämda preskriptionstid för så beskaffade vexlars förevisande hos trassaten finge tillämpning jemväl på utrikes ifrån dragne vexlar, som här i landet blifvit indosserade; men då, enligt vexelrättens natur, hvarje vexelgäldenär är pligtig att ansvara för sin ingångna förbindelse, oberoende af den ansvarighet, som af öfriga vexelgäldenärerua kan utkräfvas, och en öfverlåtares ansvarsskyldighet således i alla händelser syntes böra mötas efter lagen i det land, der öfverlåtelsen skett, fann Hans Excellens sig icke kunna instämma med Högsta domstolens flesta ledamöter om behofvet af serskildt stadgande för det fall, att öfverlåtelse i Sverige skett af vexel, som blifvit dragen från ett land, der lagen tillläfveniyrs kunde bestämma en kortare preskriptionstid för vexelns förevisande, helst der svenska öfverlåtaren ändock hade tillfälle att skydda sig mot allt äfventyr af ett dylikt förhållande genom begagnande af den honom medgifna rättigheten att i sin öfverlåtelse sjelf förordna om annan förevisningstid, än den af svenska lagen i allmänhet betämda. På grund häraf skulle 14 § 1 mom. lämpligast kunna erhålla följande lydelse:
Den, som antager 61 § 1 och 2 momenten, sådana de lyda uti det vid Särskilda Utskottets Memorial N:o 11 fogade författnings-förslag, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. 8 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 22. Vinner Nej> komma, enligt Preste-Slåndels beslut, uti 61 § 1 morn., orden: ”i stad af borgerskapets äldste och på landet af sokne-nämnd,” att utbytas mot: ”af Konungens Befallningshafvande,” och 2 momentet i samma § att utgå. 65 § 1 morn. och 85 § hade i Utskottets ifrågavarande författningsförslag följande lydelse: 65 1 mom. Konungens Befallningshafvande förordne behöfligt ”antal personer att hafva tillsyn vid destillering, som enligt 20 § utöfvas, ”och bestå mine, hvilka destillerings-verk under hvarderas tillsyn ställas må." ”§ 85. Bränvins-tillverkare eller destillerings-idkare, som åt den ”vid, hans bränneri anställde kontrollör eller tillsyningsman såsom gåfva ”något gifver eller erbjuder, bote från och med 13 R:dr 16 sk. till och ”med 133 R:dr 16 sk. Kontrollör eller tillsyningsman, som gåfvan emot”tager, vare lika ansvar underkastad och miste derjemte befallningen.” Ridderskapet och Adeln har beslutit, att 65 § 1 mom. skall från förslaget utgå och, i öfverensstämmelse dermed, att de på två ställen i 85 § förekommande orden: ”ejler tillsyningsman” skola uteslutas. Presteoch Borgare-Stånden hafva deremot, bibehållit 1 mom. i 65 §, med tillägg af orden: ”mot lämpligt arfvode,” näst efter ”behöfligt antal personer att,” och oförändrad antagit 85 §.
Den, som till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen antager Riddersliapets och Adelns samt Preste-ståndets beslut, att för stäfver, laggoch botten-, bibehålla nu gällande indelning och bestämmelser, nemligen: af till och med 34 verktums längd å de förra och 22 verktums längd å de sednare: af ek 120 stycken — 24 sk. inf.tull. 3 sk. — utf.tull. af bok, furu eller gran 120 » — 6 » dito. 1 » — dito. deröfver till och med 42 verktums längd å de förra och 27 verktums längd å de sednare: af ek 120 » — 40 » dito. 18 » — dito. af bok, furu eller gran 120 » — 8 » dito. 1 » 6 rst. dito. derutöfver: af ek 120 » 2 r:dr 24 » dito. 24 » — dito. af bok, furu eller gran 120 » 1 r:dr 12 » dito. 12 » — dito. röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut, att för ifrågavarande artikel bestämma följande indelning och tullsatser: Stäfver, laggoch botten-: af till och med 42 verktums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de sednare: af ek 120 stycken — 40 sk. inf.tull 4 sk. — utf.tull af bok, furu eller gran 120 » — 8 derutöfver: af ek 120 » 2 r:dr 24 sk. af bok, furu eller gran 120 » 1 » 12 » b) i hufvudsaken: Be/i. till B. St.
Blott ett uppskof på några månader; jag anser det nemi. vara Regeringens pligt, att med det första sammankalla en urtima Riksdag för att få slut på dessa strider, som inverka menligt på landet. Af nu anförda skäl anser jag såsom en pligt att rösta för förslaget. Jag skiljer mig här från många af mina gamla politiska vänner, med hvilka jag länge delat ljuft och ledt och kämpat mången hård kamp för fäderneslandets väl. Den politiska skiljsmessan är alltid svår, men jag underkastar mig den i den öfvertygelse, att det länder till det allmänna bästa; man bör 256 Den 5 December. dock aldrig handla annorlunda, än att man kan svara derför inför samtid och efterverld. Vi komma hädanefter att sluta oss till det Svenska folket mer an hittills, — detta folk, som vi böra gifva rätt att sjelft och på närmare håll sköta sina angelägenheter. Men skulle det missbruka sin rätt och ingå på en oriktig politisk bana, må vi då åter framträda för att hämma det onda! På detta sätt gagna vi bäst Konung och Fädernesland. Detta yttrande framkallade åtskilliga bifallsrop och talrika yttringar af missnöje. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag ämnar icke uppehålla R. o. Ad. med någon vidlyftig deduktion af det hvilande representationsförslagets förtjenster eller upptagande af de deremot framställda anmärkningar. Härom är redan tillräckligt ordadt. Förslaget blir i allt fall sådant det är, hvarken bättre eller sämre. Det är med ett ord en fait accompli, hvaröfver vi ha att rösta med ja eller nej. Frågan står således nu på afgörandets punkt. Det är ur denna synpunkt jag vill taga mig friheten framställa några frågor. Men dessförinnan kan jag likväl icke afhålla mig från att ricochettera några yttranden i gårdagens plenum. En talare, grefve Gösta Posse; har bland annat sagt, att Svenska folket vore »genomträngdt af öfvertygelsen om representationsreformens nödvändighet»; men på samma gång har han djerft förnekat, att samma folk vore genomträngdt af öfvertygelsen om nödvändigheten att antaga det nu hvilande förslaget.