Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
139, angående de särskilda anslagen för landtförsvaret tillhörande föremål, grundar sig på Rikets Ständers, i enlighet med Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51, fattade beslut, nemligen: „ mom. 1, angående anslag för anställande af skjutförsök, enligt Utlåtandet N:o 51, 25 punkten; „ mom. 2, angående anskaffning af refflade kanoner och spetsprojektiler, am munitiousvagnars inredning, riktinstrumenter m. m. för fältartilleriet, enligt 26:te punkten; „ mom. 3, angående anskaffning af ammunitionsvagnar åt fältartilleriet, en ligt 27:de punkten; „ mom. 4, angående anskaffning af 4 stycken fältsmedjor, sjukoch medi cinal vagnar, reserv-lavetter, trossoch expeditions-vagnar samt fouragevagnar, enligt 28:de punkten; „ mom. 5, angående anskaffning af ridoch anspanns-persedlar för fält-ar tilleriet, enligt 29:de punkten; „ mom 6, angående anskaffande af ett positionsoch belägrings-artilleri om 15 refflade tackjernskauoner med tillbehör, lavetter, föreställare och spetsprojektiler, enligt 30:de punkten; „ mom. 7, angående anskaffande af 7,000 stycken infanterigevär, enligt 31:a punkten; „ mom. 8, angående anskaffning af en tjenlig modell för såväl infanteriets som kavalleriets skjutvapen med tändnålsinrättning samt till nödiga försöks anställande med sådana vapen, enligt 32:a punkten; „ mom. 9, angående fortsättning af Carlsborgs fästningsbyggnad, enligt 35:te punkten; „ mom.
Seglationsordning, om ändringar i; bev. Lag. och Ekonom i biskottens betänkande, bif. af Presteståndet, IIT. s. 346. af bondeståndet, III. s. 385. af Adeln, III. s. 413. « om jemnkning i, till förmån för Rikets mindre Sjöstäder. Lagoch Ekonomi Z7tskottens betänkande, bif. af Presteståndet, s. 310. af Adeln, III, s. 317. af borgareståndet, III. s. 4q7. Selets bruk, angående det af MagazinsDirectioneo beviljade Spannemåls utbyte för. StatsZTtskottetg betänkande, bif. af Presteståndet, s, 342, af borgareståndet, s. 348, af Adeln, s. 360. Senatens bref den 23 JSov. 2708, om upplifvande af Kongl.; LagZ/tskottets betänkande, bif. af Adeln, s. a4o. af Presteståndet, s, 262. Sigtuna, om uppförande af en Bro öfver Färjesundet vid; StatsZ/tskotsets betänkande, bif. af Preste. 15° ståndet, s. 90. återrern, af borgareståndet, s. 93. bif. af bondeståndet, s. 95. af Adeln, s. 97. Förnyadt Utlåtande, bif. af borgareståndet, s. i4o. Silfver, om förlängning i tiden för inlösen af i banken pantsatt; bancoUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 198. af Presteståndet, s. 201. af Borgareståndet, s. 2o4. återrem.af bondeståndet, s. 200. Ytterligare Utlåtande, bif. af Adeln, s. 64i. af Presteståndet, s. 603. af borgareståndet, s. 606. af bondeståndet, s. 613.
V i n, vatten, konfekt, stekta E. äpplen, kaffe, som d e själfva få koka på fotogenkök, samt b r ö d utgöra deras förråd för natten. När sömnen tyckes vilja öfverrumpla dem, sättes kaffepannan på, o c h få d e då rättighet att purra Mångfaldiga sätt gifvas förvisso att s m y c k a d e öfriga familjemedlemmarna, som ej deltaga i julens träd, men jag vill här särskildt framhålla Lusse-firandet, o c h bjuda dem p å kaffe midt i ett par, som äro särdeles vackra o c h tilltalande natten, står munterheten högt i tak. Kanske Det ena är snögranen. Grenarna beläggas m e d det ej blir så m y c k e t arbete af, m e n roligt hafva fin kardad bomull, öfverströs m e d diamantpulver. Det är Små kottar, öfverstrukna m e d gummilösning o c h doppade i samma pulver, upphängas. Därefter j u bara jul e n gång o m året. tager m a n s. k. » englahår », e n slags glänsande metalltrådar, s o m finnas i handeln, klipper e n Gamla Greta. binder d e m uppe i granen under stjärnan o c h låter d e m sedan falla fritt ned öfver grenarna. Kär man bakar till jul, g l ö m d å ej att låta de Till denna beklädnad användas endast hvita ljus. unga h a sitt eget, riktigt sitt eget lilla julbak för gran o c h julbord. Huru glädja d e sig ej häråt! Den andra kallar j a g: blomstergranen. Idéen Många dagar förut ritas modeller till julbockar, till densamma uppstod vid e n vandring i e n af tuppar, grisar, hundar, hästar, lejon, j a t. o. m. norra Italiens tjusande trädgårdar: » Giardino elefanter, för att ej tala om * julgubbar m e d graGiusti » i Verona. slingerrosor blandade nämligen där sin färglek Och hvilken glädje sedan att h a sin egen deg, m e d cypressens allvarliga grönska på ett tjusande sin egen kafvel o c h sitt eget b a k b o r d! Se hela sätt.
Minns du, jag bad dig därom, så att jag redan på långt håll skulle kunna se, om jag hade bref med eller ej. Jag kunde ändå knappt härda ut, medan det gamla postbudet gick i och ur hus, innan han kom till oss. Ja, det låter löjligt af en gammal människa att tala därom och du får gärna skratta ett tag åt den gamla tokan. » » J a g skrattar inte, jag minns också en ung tok. » » P å hvilken skalet har blifvit gråare, men som invändigt är sig lik. Tack, nu har jag dig i rätt strömfåra. Jag kom att städa i en låda och fann brefbundten längst inne bland kära minnen. Jag måste sätta mig ned och läsa igenom den ännu engång. Jag grät litet här och hvar, jag var rörd, men på samma gång häpen. Allt var då så nytt och skärt för oss, den minsta lilla misstämning kändes så bitter, spåret af en förebrå- else skar så djupt, medan samhörighetskänslan å andra sidan gaf hela lifvet ett ljusare skimmer och hjälpte oss öfver mycket, som annars kunnat kännas tungt — och nu, det är som om år och vana likt spindelnät och damm lagt sig öfver våra hjärtan och gjort oss känslolösa och slöa. Jag tänker med sorg på alla häftiga och ovänliga ord jag sagt, och som jag så gärna ville hafva osagda. » » Kära vän, vi äro j u människor allesammans och icke felfria änglar. » » Där sade du något, som du icke menar af hjärtat. O, det är så lätt att svepa in sig i den bekväma pälsen; » vi fela alla », » vi är alla människor » och dylikt. Hur olika mot förr, då kände vi oss båda så ovärdiga den stora lyckan att äga hvarandra och bådo och lofvade att hjälpa hvarandra att andligen växa. Mycken split och många onda ord, som sedan halkat öfver våra läppar, stodo i dag åter framför mig, jag kom att tänka på, hur vi väl lekamligen hjälpt hvarandra i lust och nöd, så som vi engång lofvat, då vårt enkla hem, dit vi stolta som kungar i öfversvallande lycka drogo, nu vuxit ut till ett tryggt bo, — men haft ringa omtanke för den andliga nöden.
Hedervärda Bonde-Ståndet deremot, sorn redan under d. 3o Junii lemna t dess bifall å Oeconomie-Utskottets Betänkande, N:o i43, och, såsom en följd af detta beslut, funnit sig böra öfverlemna till Banco-TJtskottet att, i afseende på grunderne och vilkoret för Spannmåls belåning uti Rikets Ständers Bank och Låne-Contoir, samt de för sådant ändamål nödiga reglementariska föreskrifter, med förslag till Ständerne inkomma, har sedermera, enligt ProtocollsUtdrag af den i5 förlidne December, vid skedd föredragning af Betänkandet, N:o 68, beslutat återremiss deraf, i anledning af de Banco-tJlskoltets Utlåtande No 102. 3 anmärkningar, som inom Ståndet Blifvit gjorda, vid Stats-, Bancooch OeconomieUtskottens öfver Herr Rothliebs motion afgifna Betänkande N:o 66; hvilka nyssnämnda anmärkningar, i Protocoll af den 11 föregångne December, åtföljt. Ibland de hos Riks-Stånden framställda erinringar vid Betänkandet N:o 68, har, i afseende på formen för sakens behandling, i första rummet förekommit BancoUtskottels vägrande, att, på begäran af Höglofl. Oeconomie-Utskottet, sammanträda med sistnämnde Utskott, till bestämmande af grunderna och vilkoren för Låns beviljande på Spannmål, samt de för sådant ändamål nödiga reglementariska föreskrifter. Och har häröfver blifvit yttradt: att, enär 43 §. Riksdags-Ordningen tillåter sådana sammanträden, och blott lemnar till Utskottens öfverenskommelse sins emellan, om det må ske in Plenis eller genom Deputerade, samt för Banco-Utskottet endast reserverar det serskilda förhållande, som kunde påkalla Tyslhels-ed, så syntes denna vägran afBancö-Utskottet alldeles stridande emot Grundlagens föreskrift.
Hwad detaillerne af utförandet beträffar tror fag sä Mytket mera det samma böra Kongl. Maj-t i underdånig, het öfwerlemngs, sory lag ej tror att Riksens Ständer äga hwarlen sid eller tillräcklig kännedom för,att med nödig noggranhet kunna fastställa desamma, och lag destutom ej tror att detaillerne utan endast principen tillhör Lagstiftarens omsorger, Ehuru ofullkomligt jag kunnat uttrycka mina tankar, wägar jag hoppaff sitt Högloft-, kttstottct n ärdes med öswerseende omfatta mine brister, och endast stänka nägoN ripmärksamhet ät det warma nit som styrt mitt företag, Stockholm den Z April itzio. kl»r'> lllövenbjelm. Sedan underrättelse ankommit att de öfrige Refpeetive Standen redan till Riks - Salen upträdt, aftägade HöZloff. Riddcrffapct och Adeln, under Herr Grefwens och Landr-Marffalkens anförande, till plenum plenonim, hwarest Hans Ercellence En af Rikets Herrar StatsMinistern för Utrikes Ärenderne Herr vc>n HnZLströM, ä Hans Kongl. Majus wägnar tillkännagaf Kongl. MajttS Rädiga bifall ä följande af Riksens Ständer gjorde un derdä - Den 3 April. 1Z7 derdäniga Förslag och hemställanden. r.oOm Lagens rätta förstånd i anseende titt efterlefwande Makas giftorätt ut^ Jord ä Landet, som under fästetiden eller före wigseln .gemensamt eller titt lika stor del blifwit inköpt, ehwad det skcdt inom eller utom den andra Makans börd. 2:0 Om Sterbhus delägares rätt wid dens dödsfall som under Fidci-Cymnusi willkor innehafwa fast Egendom. z:o Om uphäfwande af Kongl. Förordningen af den szZuliii7§A och ändring Uti 1,0 §.-Z Eap. Giftermåls - Balken rörande Qwinna, sorn under Ägtenssaps löfte blifwit lagrad. 4:0
Med anledning der af att jag i mina föregående utlåtanden framhållit att flottning af obarkadt timmer skadar fiskena derigenom att terpentinhaltiga ämnen upplösas i och skämma vatten, som sålunda blifver mindre lämpligt foryngel-utkläckning och fiske m. m., anföra nu sammanstämmande Lycksele och Deger fors socknemän samt delvis äfven Klabböle, Norfors och Sörfors byamän, Skellefteå socknemän m. fl. att ifrågavarande ämnen i mindre grad tillföras vattendragen genom flottning af obarkadt, än barkadt timmer, i ty att desamma urlakas ur barken, som sedan flyter upp till stränderna; att det s. k. bastet eller saftrådarner som lossna från timret, långt mera skada fisket, än sjelfva barken, emedan bastet ej flyler, utan lägrar sig på botten äfvensom på fiskverken. Förutom hvad jag förut till belysning af dessa frågor har anfört, får jag nu äran meddela, hvad jag under förliden sommars förrättning sresor funnit ytterligare be-kräftadt: a) att nämligen, enär kåda och dylika ämnen lika väl finnas i sjelfva barken som i bastet, naturligen större portion af dylika ämnen ovilkorligen måste tillföras vattendraget, när obarkade stockar flottas i detsamma, än när endast barkadt virke, som blifvit frånhugget åtminstone en del kåd-artade och terpentinhaltiga ämnen, framfor sias; b) att af det framkastade påståendet att kådhaltiga ämnen uurlakas “ ur barken, framgår hela klagandenas bevis-ningsfÖrings oriktighet; c) att då vid barkens afhuggning från eft träd i skogen en stor del bast dervid medföljer och sålunda aldrig hamnar • i flottning sleden, och då bastet lika väl löser sig från bark, som affaller från stockar i ett vattendrag, som från sjelfva stockar ne, här af måste följa att genom flottning af endast barkadt timmer vattendraget blifver långt mindre bemängdt med bastaffall, än om träden obarkade nedsläppas i elfvarne.
DA i öfrigt, för den händelse att Rikets Ständer skulle bifalla Utskottens betänkande och Kongl. Majit ville åt den underdåniga skrifvelsen lemna nådigt afseende, sådant endast skulle föranleda lindring i de hemmansegares skyldighet, som hafva sina vägstycken i orter, der bruk och bergverk, sågar och qvarnar finnas, men icke för dem, som äro bosatta i andra orter, ehuru väghållningsbesväret der, till följd af en lifiigare rörelse, kan vara lika, om ej i än högre grad betungande, anser jag ifrågavarande motioner icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.” Af Herr Grefve Liljencrants, Herr Grefve Lewenhaupt, C. M., Herr Carleson E.H., Herr Rosensvärd, Herr Kontraktsprosten Söderberg, Herr Engzell, Herr Collen och Herr Sundström, med tillkännagifvande, att de instämma uti den af Herr Friherre Åkerhjelm yttrade mening, N:o 12. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 April 1851, kl. 5 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om Komministrars befriande frän skyldighet alt för sine boställen deltaga i byggnad af kyrka, sockenstuga och skolhus. Uti ett hos Högvördige Preste-Ståndet ingifvet memorial, som blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt, har Herr Prosten Melander förmält, att, ehuru Komministrarnes lönevilkor, t händelse Kongl. Majit biträdde Rikets Ständers vid sisthållne riksdag i afseende derå fattade beslut, i någon mån vunne förbättring, desse tjenstemäns 6 Laiioch Ekon omilits kolt ens Betänkande, N:o 13. stallning dock fordrade ytterligare behjertande. Vid deras i allmänhet svaga boställen häftade nemligen åtskilliga onera, hvilka de svårligen förmådde bära.
St:r inhämtat, att det i Stockholm, anlagda Ortopediska Institut, äfven oaktadt betydliga enskilda uppoffringar å Grundläggarens sida, icke kunnat, ulan de af Actietagarne meddelade förskott, till närvarande tid upprätthållas, men denna Inrättning, såsom afseende ett ibland de mäst välgörande ändamål, livars befordrande må anses lika mycket tillhöra Staten, som den enskilde, synts R. Sttr böra åtnjuta något allmänt Understöd, intill dess den hunnit blifva nrerä. känd och begagnad samt vunnit det vidsträckta förtroende, att af egne inkomster den kan vidmakthållas och utvidgas; hafva R. St:r, för att sätta Inrättningen i tillfälle, att emottaga och vårda någre fattige kostnadsfritt eller någre mindre bemedlade, emot 6n emot deras förmåga lämpad lägre afgift, beslutat; att hos K. M:t i underd. anhålla, det K. M:t af uppkommande Besparingar på denna HufvudTitel, hvarå af R. jSttr blifvit på Stat upptagne flere af K. Mit förut från Besparingarne bestridda utgifter, vill i JNå— der, för samma Instituts vidmagthållande och utvidgande, anvisa årligen intill nästa Riksdag i5öd R:dr B:co, till redovisning af Institutets föreståndare inför K. SundhetsCollegium, som i sådant afseende torde undfå Nådig föreskrift, att derefter om berörde medels användande till K. M:t underd. Berättelse årligen afgifva. 5 B. 5 66 Stats-Utskottets Tredje. HufvudTiteln upptagande Anslagen för Mili Jairoch FörsvarsVerket till Lands (Se Bil. 6. men minskad med 328,255: 5. 7. samt således på det hela tillökad med 68,822: t 7. r r. utgör Summa R:dr 3,274,486: 11. 7. R. St:r, som, i anledning af K.
Då, uti åtskillige af Rikets Städer blifvit inrättade så kallade Commissions-Cöntor, hvilkas föreståndare deraf ega icke obetydlig inkomst, och i sådant afseende närmast kunna jemföras med Handels-Expediter och Commissionärer, får Utskottet föreslå, att, näst efter ordet "Handels-Expediter”, må införas orden : "Föreståndare för Commissions-Contor"på sätt förslaget i 14 § utvisar. Af enahanda skäl, som i afseende på fruntimmer, hvilka idka klädessöm, här ofvan blifvit anförda, hemställer Utskottet, att afgiften för Syjungfrur må bestämmas, på sätt förslaget i 14 § innehåller. Under Bevillning-Utskottets Bt tankande, IV-o 11.
Det står nemi. i betänk.: ”en talare hos R. o. Ad. har anmärkt, att, ehuruväl någon rättsgrund för bestämmande af preskription icke funnes, vore det dock stridande mot billighet att, på sätt Ulsk. föreslagit, beröfva Staten icke mindre än 7 är och således T7a:delar af den tid Staten hittills egt att kunua ställa sine uppbördsman till ansvar för de räkenskapsfel, som af dem blifvit begångna”. ”Från den skattskyldiges förhållande till Staten kunde någon jemförelse, till förmån för redogöraren, icke härledas. Den förre hade i förevar:de fall ingen annan förbindelse, än att till Slaten erlägga de afgifter, som, enligt gällande författningar, blifvit honom påförda, den sednare åter eller tjenstemannen vore tillsatt att bevaka och iakttaga Statens rätt. Hans värf vore icke tillfälligt eller till någon viss tid begränsadt, det fortginge oafbrutet, så länge han innehade tjensten. De redogörelser han årligen aflemnade, voro egentligen ingenting annat än delar af den allmänna räkning, som han, då han upphörde med sitt värf såsom Statens ombud eller organ, skulle, lika med den enskildes ombudsman eller förvaltare, vara förbunden alt afgifva”. Om nu den enskildte personens ombud årligen aflägger räkenskap för sina uppdrag, men ej tager sin hufvudmans erkännande derpå, så är han ingalunda ett år derefter fri från klander; hvilket tvärtom, i fall hans ombudsmanskap fortfar i 20 år och ännu längre, kan ega rum emot hans förvaltning under hela denna tiderymd ända till ett år efter det han aftrddt frän sysslan. Således, då tjenstemannen fortfar att vara i Statens tjenst och årligen atlemnar sina räkningar, finnes ingalunda någon rättsgrund 312 Den 11 September e. m. för att inskränka hans ansvarighet till den korta tid af 3 år, som Utsk. föreslagit. Också har kammarrätten, som i detta ämne blifvit hörd, ej tillstyrkt en så vidsträckt förändring uti nuvande ansvarslagar, utan inskränkt sitt förslag i detta hänseende lill hälften utaf nu gällande preskriptionstid — eller lill 5 år.
Jag tycker mig äfven finna, att omdömet allmänneligen stadgat sig vid bedömmandet af detta ämne; synuerligast hafva Utskottets redan anförda begifvanden styrkt min förmodan i denna del, och anser jag i följd deraf det största hindret vara häfvit för en öfvergång från ett samhällsondt, då det erkännes som sådant, ty sällan eller snarare sagdt aldrig har väl medel saknats i ett fall, som detta, när viljan varit god att framtvinga en förbättring. Detta vigtiga ämne har äfven nästan alltid vid Svenska lagstiftningens sammanträden varit ett föremål för mer eller mindre lifliga öfverläggningar, dock visar den historia, sorn Utskottet meddelar öfver alla allmänna åtgärder, hvilka vidtagits sedan 1810 i och för skjutsväsendets reglerande, huru litet det onda genom halfva mesurer blifvit afhulpit, enär, enligt Utskottets eget yttrande, skjutsningsbesvär^ qvarstår ännu med föga märkbar skilnadj åtminstone i de flesta orter, lika tryckande och lika skadeligt som förr; man torde derföre med vägledning af de många misslyckade försöken, att tillvägabringa entreprenader för skjutsen, och möjeligheten för forvagnars Den 3o April e. ni.
om afskrifnings-proceuterna vid magasinen förhöjdes till likhet med hvad om skeppsbord beslås, men deremot innebära en, efter Krigs-kollegii åsigt, ej på billighet och rättvisa grundad inskränkning i magasins-uppbördsmännens rättigheter och fördelar, i händelse den lägre procenten bibehölles, ehuru godlgörclsen för alla befintliga öfverskott koinme att inskränkas. Deremot har Styrelsen olver Fängelser och Arbels-inräilningar i Riket i underdånighet anfört, alt Styrelsen härutinnan hyste enahanda åsigt, sorn Rikets Ständers Revisorer; hvadan Styrelsen ock i underdånig skrifvelse den 21 Februari sistlidet år, hos Bilt. till II. St. Skrifvelse N:o 61. E. K. M:l. hemställt, alt nyssnämnde § uti 1841 Ars reglemente mätte i afseende å fångvård ens förråder få tillämpas. Beträffande den af beinälde Styrelse sålunda, i enahanda syftning, som Revisorernes förevarande framställning, väckta Iråga, hafva Rikets Ständer inhemta!, alt, vid afgifvande af sitt utlåtande i anledning af flere vid granskning i Rammar-rätten af Styrelsens hufvudbok förekomne anmärkningar beträffande lagligheten af sådane öfverskott, som vederbörande redogörare, utöfver den fastställda afskrifnings-procenten, sig tillgodoberäknat, Styrelsen, i saknad af någon uttrycklig föreskrift, som inskränkte redogörarnes ifrågavarande förmån inom den bestämda alskrifnings-procenten, och då den motsatta åsigten hemlade stöd af ett mångårigt, utan klander lemnadt förfaringssätt vid redovisningen, funnit sig föranlåten yttra den mening, att de gjorda anmärkningarne borde förfalla, men att Styrelsen, i betraktande deraf, alt högstberörde Nådiga Reglemente, angående afskrifnings-procenten, icke torde afse att i någon väsentlig mån bereda redogöraren inkomst, utan blott ersättning för den minskning af uppbörden, som genom mätning m. m. kunde uppkomma, ansett sig böra hos E. K.
Således är det en otjenlig anmärkning. Hvad åter angår orsaken, hvarföre jag föreslagit att Morgongåfva icke alldeles skall upphäfvas, utan inskränkas till det fall, då mannen lemnar hustrun barnlös efter sig, så är den grundsats, hvarifrån jag utgår, densamma, som vår gamla Lag erkände, när man i den gifvit hustrun rätt till Morgongåfva af boet. Den ligger nemligen deruti, att mannen äger, att genom disposition af sin förmögenhet gifva Morgongåfva. Lagen bör endast hindra det, när harn finnas, hvilkas rätt skulle förnärmas, och då hustrun inträder i sin rätt, såsom den der med mannen aflat. Det synes mig ingen oformlighet deruti, att för del enda fallet bibehålla Morgongåfvo-rätten, då hustrun ej har barn och således ingen arfsrätt. Hvad sluteligen angår hufvudfrågan om bifall eller återremiss, så får jag förklara, att jag ej bestrider bifall till Betänkandet, utan önskar det, och skulle tro att de två redactions-förändringar jag föreslagit kunde nästa plenum afsändas, såsom nya Motioner. Derigenom kan saken nu bifallas, och Utskottet likväl få tillfälle att närmare granska frågan om Morgongåfva, samt uppgifva, om det varit af glömska eller af bestämda skäl Utskottet ej upptagit detta ämne. Jag anser samma förhållande kunna äga rum med frågan om lösnings-rätten, och tror, att denna rätt, hvilken BondeStåndet begärt, har stora fördelar, emedan örn det finnes en måg, som är mera passande att emottaga egendomen, än sonen, han kan gifva honom något i afträde. Det är förmån för hela famil - 1 Den a a J u n i i f. m. 81 familjen. Jag anhåller således om proposition till bifall å Betänkandet. Men skulle det ej lemnäs, utan återremiss beslutas, då anhåller jag att mina anmärkningar måtte till tidens vinnande få åtfölja Betänkandet, hvarigenom en ny discussion öfver ämnet undvikes. Herr von Hartmansdorff\ August:
Lagrum icke voro till honom såsom BataillonsLäkare lämpligt, desto mindre förtjenade afseende, sorn dels 12 §. uti åberopade 2 Cap. af KrigsArtiklarne t^mt 8 §. 5 Mom. uti 2 .Cap. Första delen af TjenstgöringsReelementet för Arméen den 1 Martii 1819» tydligen visa,det MedicinalStatens Embetsman och Betjente inom hvarje Bih. till Riks. St, Pr«t, 1818-1529. » Sami. 2 a 8 KSt. Just, Omb. Emb. Ber. d. 4 Nov. 1828.' Regemente och Corps , likasom egentlige jVlilitaire personer, äro skyldige Befälhafvaren och vederbörande sina förmän vördnad ocii lydnad, hvarmed 1 Art. 2 §. af Reglementet för FältLäkareCorpsen af den 9 Junii 1812 jemväl instämde, dels af stadgandet uti 14 Cap. 67 §. KrigsArtiklarne, det alla förbrytelser, hvarå KrigsArtiklarne utsätta degradation för Officer eller Underofficer, böra hos andre till KrigsStaten hörande Embetsoch Tjenstemän beläggas med annan der omnämnd bestraffning, måste följa, att, ined nyssnämnde undantag, förbrytelser i allmänhet, der ej olika påföljd finnes serskildt bestämd, böra lika bestraffas i hvad de föröfvas af egentlige Militaire personer, eller under till KrigsStaten hörande Embetsoch Tjenstemän ; ty och då Bataillons - Läkaren Ramström vid ifrågavarande till Rikets Ständers Justitise Ombudsman ställde Klagoskrift , emot nu mera Landshöfdingen Peijron, för det han, i egenskap af Chef vid GeneralAdjutantsExpeditionen för Arméen, skall vålla t Ra nist röms betungande med strängare tjenstgöring än, efter hans förmenande, honom tillhört, gått förbi Befälhafvaien för Helsinge Regemente, vid hvilket Ramström tjenar; pröfvade Högste