Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mitt förslag härrör från den fasta öfvertygelse alt sjelfskrifvenheten inom en rådslående församling är af så stort värde, att endast högst vigtiga skäl borde kunna förmå ett folk, som bland sina representanter eger sjelfskrifne medlemmar, alt upoffra denna fördel. Några egentliga skäl för den upoffriug, som af Ståndet nu äskas, har jag icke hört anföras. Hvad man egentligen framhållit är, att framgången af Coust.Utslcs förslag icke kunde på annat sätt beredas. Hr Fähraeus har isynnerhet lågt vigt deruppå, och sagt, att sjelfskrifvenhelens afskaffande vore den grundsten, på hvilken Coust.Utsk:s förslag hvilade. Om så vore; skulle jag visst icke med min röst biträda detta förslag i någon dess del. Men jag tror icke att så är. Jag inser ej, hvad oskiljaktigt sammanhang denna fråga eger med hela den öfriga delen af Utsk:s förslag. Skulle R. o. Ad. finnas villig, att mot priset af sin sjelfskrifvenhet köpa framgången af ett grundlagsändrings-förslag, vid hvars första egentligen nya § vi nu uppehälle oss och hvars slutliga beskaffenhet man således ännu icke kan ana: då beklagar jag R. o. Ad., beklagar fäderneslandet. Den 28 Maj e. m. Hr Printzensköld: Hr Fåhraeus har rätt deruti al R. o. A:s sjelfskrifvenhet utgör den verkliga stötestenen i den allmänna opinionen vid frågan om representationens förändring. När denna stötesten har hunnit undanrödjas, sä kommer nog ordningen till den andra, som tillägger R. o. Ad. rättighet all utgöra en valkorporation. Men denna sednare stötesten är så mycket lättare undanröjd, som en representationsrätt för Adeln, grundad på val alls icke eger något slags stöd för sig i begreppen om de egenskaper hos individen, som göra honom berättigad, att genom val inträda i representationen. Jag tror således det första steget vara tagit för öfvergången lili demokrati, när man just vill taga bort den stötesten, som demokralerne anse vara den hvilken utgör det egentliga hindret för dem alt vinna det mål hvartill de syfta. Frih. Cederström:
Förmyndare skall för hvarje år författa riktig räkning öfver det han under händer häfver, att deraf skönjas må,huru han den omyndiges egendom förvaltat. Jf den räkning gifve han den omyndiges nästa fränder del, om sä fordras; vare ock skyldig att hvart tredje år tillställa dem en sluten räkning, deri jemväl visas bör, huru och emot hvad säkerhet den omyndiges penningar förräntade äro, och hålle desslikes fränderne tillhanda de bevis, som till räkningen höra. Äro ej f ränder, eller vägra de att räkningen granska, då skall förmyndare, hvart tredje år, sin räkning aflemna till Socken-Nämnd eller Gode Män, som dertill af stad eller socken förordnade äro, att de räkningen öfverse måga Socken-Nämnd eller sädane Gode Män haj ven, der f ränder ej finnas eller äro fjerran boende, tillsyn huru förmyndare sitt kdllföreslår, och egen öfver hans räkning samma granskningsrätt, som fränder tillagd dr. Finna fränder, eller de, som sålunda i deras ställe satte äro, att omyndigs säkerhet sådant kräfver, söken de, för hvad af omyndigs medel hos förmyndaren innestår, inteckning i dennes fasta gods, och pröfve Domaren, efter förmyndarens hörande, om skäl är att den inteckning bevilja. Fränder, eller de, som i deras ställe satte äro, hafven dock ej magt omyndigs hos jörmyndaren innestående fordran att utsöka Tarfvar det, eller finnes förmyndare icke haf va den omyndiges egendoms rätteligen förvaltat, varde sådant anmäldt hos Rätten, som då annan förmyndare förordrar.
Stad af t r e d j e Glasse n nr å jemväl kunna tillika em o t ta g a Fu Ilma g t för enannan Stad aflägre Class. morn Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, som ej minst Tre år varit Magistrats-person eller Borgare i Staden, ej eller någon för Tahlu Bergslag, som icke lika tid varit derstädes Ingen må för Städerna lill Riksdagsman utses, som icke minst Tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i Staden , ej hel - Bil. till Constitutions Vtsk. Betänk. N:o 3. 63 brukande Bergsman. Riksdagsman för Stockholm och Götheborg samt Städerna af Första och Andra Classerna vare ej berättigade att taga Fullmagt från annan Stad. ler förFahluBergslag någon, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman; och beräknes denna tid, för Magistrats-per so n och Borgare, från Tjensteeller Borgare -Eden sa fläggande, samt för Bergsman, från den dag, då han, genomGrufv e-R ättens beslut, blifvit till Bergsbruks idkande berättigad. Se Bihang, 3 Sami. sid, *99'. Ridd. och Adelns Protocoll d. 29 Julii e, m. p. ja36; d. 5 Augusti e, m. p. i5g och 202. Preste-Ståndets D:o 5 B. p. 8. Borgare-Ståndets Bonde Slåndets D;o 4 B. p. 419. 64 Bil. till Constitulions Utsi;, Betänk. N:o 3. 21 Riksdagsman af alla Stånd skola dagen efter den , hvartill Riksdagen pålyst blifvit, sine Fullmagter uppvisa; Ridderskapets och Adelns Ledamöter legitimera sig på det sätt, Riddarhus Ordningen föreskritver. P'- ste-, Borgareoch Bonde-Ståndens Ledamöter angifve sig och styrke sin behörighet inför Justitias Stats - Ministern §•
Sprengtporten förslag är til! sin början, såsom öfverensstuin - Den i5 Mars f. m. 533 mande med rättvisa och billighet, enligt min tanke riktigt, nemi. derutinnan att fattigvården skall förskjutas af den församling, der den fatlige sig befinner; men deremot anser jag slutet, eller att detta skall ske mot ersättning af K. M. och Kronan, vara fullkomligt oriktigt och yrkar derföre afslag å denna punkt. Iir von Prosén: När denna fråga förevar inom Utsk:n, uppstod äfven der en ganska liflig discnssion ; men då Utskm utgiugo från den enkla grundsats, att få i denna författning så mycket som möjligt bestämdt, hvem som skulle försörja den fattige, togo Utskm äfven i beräkning livsm som skulle försörja det tili ingen församling hörande fattighjonet. Någre ledamöter inom Utskm ville öfverlemna till Konungens Bef:h:des skön att sjelf bestämma det och ålägga hvilken församling som helst att underhålla fattighjon, Detta fann likväl majoriteten, till hvilken jag då hörde, vara oriktigt, men någonstädes skulle man göra af en sådan person, och då funno Utskm icke någon annan utväg än att Staten finge bekosta underhållet tilldess afgjordt bie f ve lill hvilken församling personen hörde. Jag insåg visserligen vådorna af denna föreskrift och afstyrkte den inom Utskm af det skäl, alt jag, lika med Frih. Cederström och Ur von Hohenhausen, ansåg att det skulle utgöra ett hinder för mantalsskrifningen och föranleda socknarna att söka kasta de fattige ifrån sig på K. M. och Kronan. Jag tror denna våda vara mycket större, än den man genom denna författning velat förebygga; ty min erfarenhet har sagt mig, att man i allmänhet icke är noga med att skjuta ett fattighjon ifrån sig på K. M. och Kronan. Skulle delta stadgande antagas, så finge man anskaffa inom hvarje län ett fattighus så stort att jag icke vet hvar det skulle uppföras.
Jag anhåller alt få förena mig med Hrr Cederschiöld och von Hartmansdorff. Jag anser det vara ett vida svårare .brott, om tjenaren med flit förstör något af sin husbondes egendom, än om han tillegnar sig några kappar säd för att hjelpa sin fattiga moder. Detta är visserligen äfven brottsligt; men det förra är värre. Jag har emellertid begärt ordet med anledning af Gr. Sparres sista yttrande om den, som far ovärdigt med husbondens hästar. Men bär kommer naturligtvis allt an på sjelfva uppsåtet; ty om tjenaren uppsåtligen knäcker ryggen pä hästen, sä är ett sådant brott låpgt värre, än om han tillgriper några kappar säd för att t. ex. bispringa en aflägsen slägtinge. Jag anser det fördenskull desto angelägnare, att det af Hr Cederschiöld föreslagna ordet införes, som man eljest icke bar någon lag, som stadgar huruledes en person skall straffas, som förfar sin husbondes egendom. Hr von Hartmansdorff: Om det strider mot allmän lag att, såsom ljuf bestraffa den, hvilken förfar sin husbondes häst, men deremot icke alt såsom sådan bestraffa den tjenare, hvilken förskingrar sin husbondes spanmål, hvilket likväl Utsk. föreslagit, så mäste, i fall detta är rikligt, det jemväl, i förra händelsen, vara billigt att en så beskaffad förbrytelse straffas såsom stöld. Eljest borde Disk. utstryka hvad som blifvit stadgadt om förskingring. Jag tror emellertid, för min del, att uttrycket ”förfar” är lika rikligt som det Utsk. föreslagit, och anser följaktligen alt i morn. bör göras det tillägg Hr Cederschiöld föreslagit. Gr. Sparre: Med ordet ”förskingra” förstår jag i allmänhet om jag tillegnar mig en annans tillhörighet utan att sjelf vilja behålla den. Men om jag tillgriper hvad mig icke tillhör, antingen för att behålla det sjelf eller för att skänka bort det, så är den brottsliga handlingen af enahanda beskaffenhet. Det är af denna orsak, som Utsk. begagnat ordet ”förskingrar”, hvilket för öfrigt är en lagterm, som gällt i alla lider.
Utskottet, som öfvervägat detta mål, har med kännedom och vitsordanda af det förhållande som blifvit uppgifvet, eller att vid åtskilliga regem en ter hjelprotarne stundom äro ända till 4^5 mil från sina stamrotar aflägse, icke kunnat undgå att billiga den i ofvannämnda måtto förde klagan. Det är nemligen gifvet, att å de or - Besv. och Ekon» (Jtsk. Betänkanden. 1277 ter, (ler berörde Förhållande inträffar, betydliga svårigheter stola mota För alla öf~ verläggningar Rote-interessenterna emellan till gemensamma utgifter och gemensamma biträden. Det är lika klart, att egarna a£ hjelprotarne, då de kallas att vid sådana öEverläggningar å Stamroten, eller utgörandet af arbete vid Kneckteoch Båtsmans» torpet sig inställa, skola besväras med långväga resor till förlust af en ofta dyrbar tid och känbar tunga, då de nödgas medföra creatur, fordon och redskap; och det är slutligen påtagligt, att vid de tillfällen, dä Soldaten eller Båtsmannen hastigt behöfver understödjas, eller smärre brister å torpet fordra afhjelpande, Innehafvaren af Stamroten skulle i anseende till omvägarne, att vinna sina medinteressenters deltagande deruti, komma att ensamt dermed tillhandagå, utan att kunna påräkna någon eller ock endast ringa ersättning derföre. Då roteringssfeyldigheten är i och för sig sjelf en ganska tryckande börda, fordrar omsorgen om jordbrukarens bästa, att de tillfälliga orsaker, så vidt möjligt är, undanrödjas eller mildras. Att söka befordra detta till den del, som nu är i fråga, lärer dessutom vara så mycket mera angeläget, som de ofvantill anmärkte olägenheterne, följder icke af sjelfva roteringsbesväret, utan af rotarnas sammansättning, ej äro ga« isyö Besv, och Ekon, Disk.
JordaBalken Och Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, angående hembud, då FrälseSkattejord utan börd försäljes; af Nils Pehrssons från Kronobergs, Johannes Anderssons frän Skaraborgs, Pehr Anderssons med Heres fråa Södermanlands, Carl Fredric BergS från Bohus, Anders Påhlssons från Jon k " Jacob Ericssons från Örebro Län, Eric Pehrssons från Norra Helsingland, Anders Joachimssons med Heres från Östergöthland, och Carl Svenssons från Jönköpings Län, särskildte Memorial, angående skärpning i straffet för stöld 5 jemte de yttranden åtskilige Ledamöter i anledning deraf afgifvit; af Nils Nilssons och Jon Håkanssons från Calmare Län Memorial, rörande Konungens BefallniDgshafvandes pröfflingsrätt uti mål som röra fylleri Och Bränvinsminutering ; af vice Talemannen Jon Jons** Sofis, angående olämpligheten af Vad i erkände Skuldfordringsmål ; och Om ändring i Rattegångssättet uti mål rörande hetnmanekiyfningar Och besutenhet; af Anders Danielssons, om inskränkning i Executiva magten i afseende å Författningars utlärdande uti Oeconomieoch Policemål l angående Konungens BefallningshafVandes pröfningsrätt i mål, rörande fylleri och BränvinsminUtering ; Och om upphäfvande af Lagmansrätterne ; af Olof Månssons från Blekinge, om lindring i straff för Håkanssons och Nils Nilssons T)rn i4 Ju ni i f. nu Dryckenskap; af Nils Nilssons och Jonas Håkanssons från Calmare Län, rörande Gäldenärers skyldighet att med arbete godtgöra deras skulder; af Eric Cederborgs, om ändring af Författningarne rörande inteckning; äf Carl Hindricsson Bergmans från Gefleborgs Län, angående ändring i straffet för tjufvar; af Nils Pehrssons från Malmöhus Län , rörande ändring i Kongl. Förordningen angående Skogarne i Riket; af Nils Håkanssons från Christianstads Län, otn ett minskadt antal Nämnd vid Urtimma Ting; af Eric Brobergs från Södermanlands
"att skolläraren väl äger, när det så nödigt finnes, utdela aga, men att han dervid skall iakttaga den yttersta varsamhet och låta sig angeläget vara att genom ordning och allvar göra agan så umbärlig, som möjligt är; hörandes dock oärlighet och lögn lämpligt bestraffas.” Månne inga andra oarter än oärlighet och lögn höra lämpligen straffas? Jag tror det, och anser för alldeles orätt, att i förtäckta ordalag gifva förhud mot karbasens användande. När man vet, huru förderfvade de barn ofta äro, hvilka i skolorna intagas, särdeles i städerna, der det finnes en förderfvnd pöbel, så kan man ej genast öfvergifva det behandlingssätt, hvarvid de äro vana inom hus. Jag torde få uppgifva ett exempel, på det man ej måtte tro mig vara en alltför stor nitälskare för favian. Det händer nemi., att då fattiga barn intagas på försörjningshus bär i staden, äro de så vana vid brännvin, att deras magar icke fördraga födan, utan att tillika få brännvin; det är då ingenting annat att göra, än alt i början blanda ut brännvinet med vatten och på delta sätt småningom afvänja dem derifrån. Lika som deras magar, torde äfven deras sinnen böra behandlas. 3:dje morn, innehåller: ’’att läraren aldrig må tillåta sig någon misshandling å barnen, och alt, i händelse sådant inträffar, läraren bör, derest barnets helsa ej lidit mehn, af skoldirectionen allvarligt tilltalas,” men, örn barnet blifvit skadadt till helsan, ansvara inför allmän domstol; jag tror, att allmän domstol bör dömma öfver skollärare, om han misshandlar barnen, fastän sådant icke står i skolordningen. Hon är ingen strafflag. De reglementen, som kunna behofvas för skoltukten, tillhöra det verkets styrelse att utfärda, men icke en lagstiftning, hvari Jkonung oqh Ständer gemensamt deltaga.
Låt oss inte ännu fara tillbaka, sade Agnes och såg ömt på Antti. Men Lisi mår illa Han sade detta med tveksam, låg, halft frågande röst. Låt Lisi fara med ångbåten, efter hon själf vill det. Hon smålog och nickade åt mig. Icke sant, Lisi? Fortsätt ni bara. Jag återvänder hälst med ångbåten. Antti tyktes ännu ej riktigt veta hvad han skulle taga sig till. Han såg ömsom på mig, ömsom åt stranden. Men jag märkte tydligt att hans innersta önskan var att få stanna kvar med Agnes; han var blott generad för att enkelt och öppet fullfölja sin önskan och låtsade därför motsätta sig förslaget. Åh, jag förstod honom blott altför väl. Men tänk om du blir ordentligt sjuk? Nej, nog går det om ... bara jag slipper hem. Nog går det om, upprepade Agnes. Antti opponerade sig ej vidare, utan styrde till stranden och följde mig upp till båten. Kan jag vara alldeles lugn? frågade han, så fort han skaffat mig en bekväm plats. Ja. Jag undvek att se på honom och besvarade hvarken hans handtryckning eller hans farväl. Inte dröja vi länge, försäkrade han mig till sist. Jag smålog ironiskt. Det rör mig ofantligt litet om du dröjer eller ej. Jag tänkte så i mitt sinne, fastän jag viste, att det ingalunda var mig likgiltigt. Antti stod ännu vid sidan af båten. Jag märkte med hemlig tillfredsställelse att han i alla fall var orolig. Men Agnes ropade att han skulle skynda sig tillbaka, och när ångbåten satte sig i rörelse, gjorde de sig också i ordning att fortsätta färden. Den glada stämningen återvände... Jag brydde mig inte om dem. Jag öfvertygade mig själf att jag icke brydde mig om dem och att jag blott ville hem till barnen. Ändtligen var jag hemma. Jag fick Lyyli i famnen och de båda andra omkring mig. Huru glada de voro och huru mycket de hade att tala om för sin mamma! Redogörelserna ville aldrig taga slut, det var alldeles som om jag varit borta i veckotal. De voro glada och obekymrade. Om lifvets sorger viste de ännu ingenting. Det sved i mitt hjärta. Jag kväfde mina snyftningar och smekte barnen under tystnad. På samma gång klagade mina tankar: Er far har öfvergifvit oss er och mig.
4:o $)en, font imber påjiåenbe frig eller t ocb för frigéförtjenft erhåller en fjögre caracter utan åtföljanbe lön på ©tat, erlägger för ^uKmaften berå ingen SSewiUttiitg. S:o Uitbfår någon Slfffeb utan ljögre caracter ätt, font åtföljt förut inne Joib SSJlantalds odi SFottffrtfi itutgar, ^ajcringds famt ^rofm*ugd:(£ommtttéer bor tuft SÄantalé* od ©fattffvifning förrättad inom l)toarje ©tab eiler ©oden, meb rättighet lifioäl för flera ©odnar att förena ftg om gentenfam 2Jtantatd 33taub ^refterffapet må titt bplift ontbub enbaft funna förorb* nåd orbinarie etter tjenftförrättanbe tfJafiorer, fjroitfa befiutom atttib fjelftoe böra benoib mara tiöftäbed, etter od i fitt ftätle fiaftoa utfett någon af gorfantlingettd tprefter; men är haftor enfam ^Srefl i ^örfantlittgeit od taga förfall fuitbrar jottom ifrån inftätlelfe, må l)ait foga ben anflalt, att annan perfott tittftäbed SÖleb Sftantald* od ©fattffrifningen i ©todfjotm od ©ätteborg fört)ålled efter fwab färffitbt beront flabgad. §. 41. Äonungend SSefaKmngdtjafroanbe ffatl otti 2ftantald
Stark kolning i brukstrakterna, behofvet af ved till den allmänna bränvinsbrännin°ent mindre noggranhet vid förefallande hyggen, samt framför allt Länets betydliga export af trädvirke, äro de väsendtliga orsakerna till denna skoganäs ansenliga förminskning. Dessutom saknar allmogen kännedom eller °vilja att tillbörligt vårda skogen, och på ålerplantering efter verkställd fällning gifves nästan intet exempel; tvertom hindras till och med, i sednare afseendet, naturens egen nyfödande kraft, genom kreaturs insläppning på det afhuggna skogsfältet, hvarigenom de små uppskjutande trädplantorna antingen afbetas eller förtrampas. Visserligen finnas många bruksägare och ståndspersoner, som med sina skogar vidtagit ett klokare hushållningssätt, mea allmogen, begärlig efter ögonblickets vinst, och sällan bekymrad om den mera aflägsna, använder ofta skogen, utan beräkning på framtida bestånd. Flere af de trakter, som tillförne försett städernes köpman med trädvaror, hafva nu blifvit mer och mer blottade på skog, hvadan det trädvirke, som nu föres till städer och köpingar, årligen hämtaS från allt mera aflägsne socknar. Detta galler hufvudsakiigast om furuskogen; granskogen är mindre allmänt användbar och denna är derföre mera sparad. Tillgången på björkskog är betydlig; detta trädslag, som lätt sprider sig och hastigt uppväxer, begagnas dels till förfärdigande af vagnar och åker-redskap samt åtskillige slöjdevaror, dels ock hufvudsakligen till ved, hvaraf en be - — i4 — tydlig del årligen försäljes utom Länet, mest till Blekinge. Med ekskogen, förekommer på flera ställen här i Länet temligen betydlig, fastän i allmänhet icke af särdeles god beskaffenhet. På dess vårdande i uppväxten, hvaraf trädets godhet hufvudsakligen beror, har skattebonden, innan lösningsrätten blef medgifven, ej användt någon uppmärksamhet. Han ansåg i allmänhet densamma såsom én främmande egendom, som på hans bästa ägor stod honom till hinder; men, under nu förändrade omständigheter, har man bär och der blifvit varse mera omtanka för detta trädslag, fastän i början fällningen deraf varit betydlig.
4 Sami. 2 Afd. i.-sta Häftet. 6 42 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, JV.o 3. att Rikets Ständer, måtte hos Kongl. Maj:t förnya deras vid sista Riksdagen gjorda, här ofvan omförmälda hemställan i detta afseende, och derjemte, på det hinder ej må mota för Nådigt bifall, för ifrågavarande ändamål anslå nödiga medel, öfverlemnande dock Utskotten åt Stats-Utskottet ensamt att behandla frågan om detta anslag, i sammanhang med besvarandet af återremisserne, i anledning af Utskottets afgifna utlåtande om regleringen af Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel. Stockholm den 18 Juni 1840. * er isilif», TRYCKT HOS J. A. WALLDEN, 18 40. Bil. till Statssamt Allm. Be sv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, N:o i. Rättelse. Sid. 14, rad. io nedifrån, står: åtnjutande af ränte-och capital-afbetalning läs: åtnjutande af befrielse från ränteoch ca pital-aj betalning Bill. till K. St. 4 Sami. 2 A/d. i.sta Häftet. Statsoch Banco-Utsholtens Utlåtande, N:o 4. 1 N:o 4. Ant. till Exp. Utst. den 27 Juni, kl. [ ; e. n. Statsoch BancoUtskottens utlåtande, i anledning af Kongl. May.ts Proposition till Rikets Ständer, angående ökade tillgångar af Manufaclur-Discontens utlåningar.
Men nu ansåg Kongl. Maj:t icke lämpligt och rätt, att af Landsoch Härads-alimänningar tillskapa Socken-allmänningar, utan förklarade, att delningen skulle ske emellan elem, sorn deri anses äga del, under förutsättning, att sådant på särskild pröfning i hvarje fall, hvilka och huru många de voro, borde äga rum. 6:0 Utskotten anföra vidare orättvisan deraf, att hemman, sorn i en framtid af hvarjehanda orsaker kunna bli i mistning af nödig skog, skulle mista den rätt, de nu ha att fä understöd af Allmänningen. Af de uppgifne skälen kan jag ej godkänna andra än eld och storm; jorden är dock qvar, och det är oftast den do skoglösa sakna, att till skogväxt använda. Deremot äger det visserligen grund, som Utskotten anföra, att SkogsOrdningen på ett ställe säger att hemmansägare för aflägsenheten kunde anses berättigade till utsyning för Den io September e. m. r37 livad som åtgår till allmänna broar eller byggnader. Der sådant ägt rum, bör det ock ersättas, och de af KammarCollegium uppgifne grunder strida icke deremot; ty de berättiga alla dem, som fått utsyning, till lott vid delningen, 7:0 Utskotten yttra vidare: ”Om der"emot Utskottens förslag antages, uppkom”rner ingen obillighet. Deraf kan, på sin ”höjd, det förhållande inträffa, att, der delning bestrides af de skoglösa hemmansegarne, der uteblifver den, och det urgamla förhållandet fortfar, men Utskotten ”kunna ingalunda medgifva, att, med antagande af deras förslag, ingen delning ”kommer alt äga rum. Förutsatt, att All”männingarne under enskild äganderätt blif”va bättre vårdade, än de hittills varit un”der Statens, böra de ock komma att gifva ”en långt högre afkastning, och denna på”räknade högre afkomst bör ej allenast trygga ”de skoglösa hemmansägarne mot ali minsk”ning i deras beräknade utsyningsbelopp, ”utan äfven förmå dem att medgifva delningen.
På denna stat få ej uppföras andra än orkeslösa och odugliga Timmermän och Handtverkare, hvilka tjent länge, troI ! 5 31 93 75 468 ' 75 3 15 Transport 109 448 _ 109,55225 - 2,205 Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:Is Nåd. Prog. N:o I, om Statsverket 4856. 25 Den ^underdånighet föreslagna Stat. 1 n , 1 Personal. Aflöning i kontant. Spanmål i Råg;. i .f . 1 äg o: 2jo il _ 3 a c; För månad eller dag per man. För alper man. Summa. -a 3 ? s y ultuna B: dr. ö.' Dito (lito Dito dito . Dito för träd-arbeten Repslagaremästare UnderDito, med arbetsskyldighet Blockoch Pumpmakaremästare med dito Tunnbindaremästare med dito Segelsömmare-mästare Blockmakaregesäll Dito Dito Tunnbindaregesäll Pii denna stat få ej öfverflytta.? andra än orkeslösa och mindre arbetsföra Timmermän och Handtverkare, hvilka tjent i 1 Transport \ 99! 456 "l -j -| 168,960l,40| - -| 2,183 Bih. till Ii. St. Mnj:ts Nåd. Prop. N:o 7. om Statsverket 'IHöij. Nuvarande Stat. Personal. Aflöning: i kontant. Spanmål i Råjt. • ' C/- a ti CT3 T — För månad elter dag per man. För år per man.