Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IVIaj:d8 Lesallnin»8kiasvande borde anl)esalla8 std dill8e, ded 6ä8l»isveri-8>ijud8- inräddnin^en8 ändamäl iobe söiselade8; bvarsörutan ded dorde 6nna8 billizd, udd lier, pä edd eller annad 8dälle, 8lijul8iiin^en, i anseende dill 8ei8lijlda omLländi^beder, voie mera bedunrrandl-, le^an, esler 8e,8liild under8ölininZ oell prölninz;. näxod lö>I>öjde8, 8ä8om ded lid ädbliilliZe dilllälleu e^d rnm i »leende pä vi88a 8täder." !Vled biläll lill livad t. f. 8dal8-8ecre>ei arén oeli 8d:id8-lläl1el8 lle8de I^edamöder i »nderdäni^lied dill8l^rlil, belallte XoiiFl. IVI,«j:d add lXädi^ 8s>isvel8k dill klilieds 8däii'Ier, i enli^liet med osvannämnde 5ör8la^, 8liulle under denna d:>A expediera8. Lx pruloeollo, 6. </// /i. /'rod. AottAZ. Zkirc/rA-r Lro^o^ktco/r ^/o 2§. 1 ^s:o 28.
Noak Elisej blef derför, oaktadt han sålunda framstält sina anspråk, mottagen allmogen likt, hvaröfver han syntes litet stött. Men vårt beteende ändrade sig snart, då Notti eller någon annan af våra dagliga gäster, som blifvit väl förtroliga med våra tycken, böjelser och svagheter, upplyste oss, att Noak Elisej hade med sig ett stort, ett mycket stort bref. Gubben Noak medförde således post, kanske europeisk post. Med ens blef han i våra ögon en vigtig man. Sedan han Stegocephalus Kessleri Stuxb. naturlig storlek. Sabinea septemcarinata Sabine. naturlig storlek. Evertebrater från hafvet vid Vegas vinterqvarter. Acanthostephia Malmgreni (Goës.) 2 ggr förstorad. Ophioglypha nodosa (Lütken). 2 ggr förstorad. Evertebrater från hafvet vid Vegas vinterqvarter. en tid blifvit bestormad med frågor, framtog han från en om halsen hängande påse de vanliga hopsurrade brädlapparne, hvilka här tjena som postväska. De befunnos dock innehålla endast ett bref på ett par rader från en rysk embetsman i Nischni Kolymsk, utan några underrättelser från Europa, men med tillkännagifvande, att furst Noak Elisej Noak Elisej. Efter en fotografi af L. Palander. vore sänd till oss för att bistå oss, om så erfordrades. Till en början skakade Noak på sin mage för att tillkännagifva, att han var hungrig och äskade mat, samt harklade och pekade med fingret på strupen för att ange, att en »ram» skulle smaka bra. Derpå berättade han något som vi ej så noga begrepo, men som vi numera hafva skäl att tolka såsom ett tillkännagifvande, att Noak ledde en af de sibiriska myndigheterna för vår undsättning utsänd expedition, och att han derför vore villig att mot lämplig ersättning till oss lemna några renar. Jag begagnade mig äfven af anbudet och tillhandlade mig tre djur för socker, te och litet tobak.
29 som det förra stadgandet om visst hemmantal derigenom blifvit upphäfdt; men enligt hvad öfriga kommittéers yttranden dels bestämdt innehålla, dels ock synas antyda, hafva hemmansklyfningarne, äfven efter 1827. fortgått ulan allt afseende på före skrifterna i samma års författning, hvilken således dervid varit utan allt inflytande; hvaremot de egentliga orsakerna till ökade klvfningar borde sökas i en tilltagande befolknings behof af bosättning, jemte ett allmännare sträfvande efter oberoende. Inom 11 län, eller Westmanlands, Södermanlands, Örebro, Wermlands, Gottlands, Skaraborgs, Elfsborgs, Calmar, Jönköpings, Götheborgs och Bohus samt We ster-Norrlands, ansågo kommittéerna hemmansklyfning, verkställd enligt de i författningen stadgade grunder, vara nödig, i följd af folktillökningen, och nyttig, såsom verkande till landets uppodling. Deremot förmenade kommittéerna i öfriga 12 län, att ile nu stadgade lördringarne för besutenhet voro allt för ringa och hemställde derför om deras ökande; hvaraf skulle följa alt klyfning af hemman till så ringa delar, som författningen medgålvé, der ansågs skadlig; men denna åsigt är bestämdt uttalad endast från Malmöhus, Blekinge, Westerbottens och Jemtlands län. De Hesta kommittéerna hemställde alt nödiga kontroller å författningens efterlefnad måtte stadgas, i hvilket afseende i allmänhet föreslogs, att innan hemman klyfdes lill mindre del, än ett visst uppgifvet mantal, undersökning om besutenhet borde föregå, antingen genom utsedde socken-fullmäktige, eller genom redan befintliga auktoriteter.
H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus, förenade sig med Hr v. Troil. StatsUtskrs utlåt. N:o 84 återremitterades. Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. 21 dennes på bordet lagda utlåt. Nro 85, ang:de Riksstatens y:de luifvudtitel, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. a t dennes på bordet lagda utlåt. Nro 86 i fråga om utgifternas reglering under Riksstatens 8:de hufvudtitel. Frih. Hjerta, Gust. Adolph, uppläste följande: Af StatsUtskrs utlåt, i fråga om utgifternas reglering under riksstatens 8:de hufvudtitel finner jag med ledsnad, att Utsk. afstyrkt den af mig väckta motion om anslag för stohållningar i Riket, och då anledningen till denna Utskrsåsigt måste härleda sig derifrån, att jag icke nog tydligt framställt det verkliga behofvet af denna nyttiga inrättning, tror jag mig böra ytterligare detaillera detta ämne. Att Sveriges hästafvel under sednare tider gått framåt, är en obestridd sanning. Lika tydligt visar sig äfven statens fördel af ett sådant förhållande vid jemnförelsen emellan de summor, hvilka nu och för ett tiotal år sedan blifvit an 7 H. 44 Den 28 M a j f. m. vända till inköp af utländska hästar, och som hos mig stadgat den öfvertygelse, att en välbetänkt uppoffring å statens sida för detta ändamål säkert skall återbära god frukt. Enligt Ilr General Björnstjernas uppgifter i dess afhandling: System för Sveriges hästcultur, utgingo utur landet för icke längesedan årligen 4°°,ooo r:dr till inköp af utländska hästar. Genom den af mig gjorda ofvanberörde motion kan lätt beräknas, huru betydligt kostnaden för denna importartikel vedan minskats; men den kan och bör alldeles upphöra. Behofvet af större vagnsoch lux-hästar fortfar ännu och forblifver fortfarande, så framt staten icke lemnär biträde till deras producerande. Eastän beskälarnes antal i landet ännu är långt ifrån tillräckligt, hafva likväl
Sjelf har han under försvars-debatten i första kammaren vid detta års riksdag högtidligen försäkrat, att detta icke varit förhållandet, och hans ord må väl i detta afseende få gälla vid sidan af hans motståndares. Emellertid må man icke förundra sig öfver om vid alla dessa omgångar så väl hos landtmannapartiet som hos grefve Posse personligen tanken på att sjelf taga ärendenas ledning om hand skulle börjat att allt mera göra sig gällande. Hr Key hade under debatten försäkrat landtmannapartiet vara villigt att ingå på en utsträckning till 90 dagar i det värnpligtiga manskapets öfningstid och sagt partiet till och med vara så ifrigt att få denna sak afgjord, att det gerna skulle underkasta sig obehaget af en urtima riksdag fram på hösten. Någon sådan kom dock icke till. stånd, men i stället sammanträdde partiets förtroendemän som bekant under loppet af sommaren i hufvudstaden och utarbetade genomgående förslag till så väl försvarssom skattefrågornas lösning på grundvalen af 1873 års öfverens-kommelse. Grefve Posse deltog icke personligen i dessa förhandlingar, hvilka leddes af hrr Key och Mankell. Kom så 1878 års riksdag och med den äfven landt-mannapartiets med spänd väntan motsedda förslag. I politiskt afseende var denna riksdag kanske den märkligaste,som dittills förekommit efter 1865. I vår svenska riksdags-historia får den sin betydelse genom de många märkliga uttalanden, söm då med en dittills aldrig hörd öppenhet från båda sidor faldes om hela den nyare politiska ställningen, och i landtmannapartiets historia står den särskildt utmärkt som den korta glansperiod, under hvilken partiet verkligen positivt bjöd till att använda sin maktställning för en lycklig lösning af landets allt för länge och till intet gagn debatterade stora lifsfrågor. Bekant är huru regeringen höll före, att “ ytterligare meningsbrytningar syntes oundvikliga “, innan det stora målet kunde vinnas, och att hon endast med stor tvekan såg ett försök härutinnan redan nu göras, och det dertill från riksdagens egen sida. Kanske skulle hon dock kunnat förmås att låta denna sin tvekan fara, då hennes förste man ju vid de slutliga debatternas början endast förbehöll henne fria händer att sedermera handla efter sig företeende omständigheter.
Jag talade blott om läserier i allmänhet då det nätt höjden af sitt andliga högmod, att det trampar lagarne under sina fötter, då det icke efterlefver Conventikelplakatet, ty jag är nog barnslig och nog enfaldig att verkligen anse detta för en lagöfverträdelse. Jag har äfven blifvit antastad för ett bibelspråk som jag begagnat: ”Gifver Gudi hvad Gudi tillhörer och kejsaren hvad kejsaren tillhörer”. Jag tror icke att jag begagnade detta uttryck i deh mening som Baronen framstält. Jag är van vid att både så lära, och med Guds hjelp skall jag äfven bjuda till att så lefva, att allt härflyter från en lefvande tro; ty är tron icke lefvande, så äro kärlek, dygd och goda gerningar blott ett sken, hvilket jag hoppas aldrig måtte finnas eller blifva sedt hos mig. Hvad åter beträffar det andra af Baronen anförda bibelspråket, sä anser jag mig icke behöfva svara något derpå, ty äfven för detta språk lade jag tron till grundval. I min tanka bör ingen annan grund för en menniskas handlingssätt linnas, än tron på Gud och den Han sändt häfver, och jag hoppas att Baronen medgifver, att hvarest denna tro finnes, der finnes ock ödmjukhet. Jag medgifver att jag beskylt Baronen för andligt högmod, men min mening var icke att med detta ord antasta Baronens heder och ära på något sätt; jag menade icke något annat än att motionen snarare syntes härleda sig från andligt högmod än från Evangelisk kärlek. Baron Creutz har redan en gång af en värd och aktad ledamot af detta Stånd blifvit anmodad att återtaga sin motion, och, ehuru det kan synas förmätet af mig, beder jag dock ännu en gång ur hjertats djup, Baronen att återtaga densamma för alltid. Jag beder icke derom, derföre att jag tror att den sak Baronen förfäktar kan i den drägt den är framstäld, genomdrifvas, utan jag beder derom för Baronens egen skuld, ty jag är öfvertygad derom att Baronens hjerta är helt annorlunda än det genom motionen visar sig.
Ett klädesplagg nötes snart ut och är vanligtvis ej ständigt i bruk, likaså kan det förändras, i fall ej rätta trefnåden genast vinnes; så är dock ej med hvad vi köpa för att ha i rummen eller för att nyttja vid ätande och drickande. Under vanligaste omständigheter är det priset, som fäller utslaget, då man » står i valet och kvalet ?. Finge smaken ensam råda, köptes nog sällan något billigt. Vare därmed ej sagdt, att det ej finns billiga och tillika vackra artiklar i handeln, men inte hör det till regeln. Som regel bör likväl gälla, att vid köp af koppar — och glas (» det hör till könets kvicka anda, att nere ämnen sammanblanda ») välja det dyraste, man kan tillåta sig, förutsatt att detta i sig förenar äfven det smaken mest tilltalande. Sålunda ha vi kommit så långt, att koppars inköp är ett tillfälle, då man kan ge sig lof att vara mera extravagant än sparsam, ty att då &gt;köpa dyrt är att köpa billigt », icke slöseri eller bortkastade penningar. Godsets finhet spelar ingen ringa roll ifråga om en kopps behag. En af äkta porslin är alltid angenäm att dricka ur, då åter en, om ock vacker, men oäkta kopp kommer kaffet eller teet, som bjudes i densamma, att förefalla mindre välsmakande än ur dess broder af den finare kvaliteten. Detta är visst en af de svagheter litet hvar nödgas medgifva, utan att därför vilja vidgå, att fordringarna på lyx äro särskildt högt drifna. De svenska porslinsbrukens tillverkningar tillfredsställa alla kraf på ett godt gods, likaså är porslinet från Norge vackert, och af välkända kvaliteter ha vi danskt och engelskt att välja ibland. Idealformen för en kopp finna vi hos de gamla ostindiska, som således äro rara ej allenast för » liebhabern », utan också därför att deras fason är den lämpligaste. De runda, » skopformiga: kopparne äro i hög grad beroende af huru » örat », grepen, placerats på koppen; om ej väl afvägdt, har man med en sådan fylld kopp i handen en känsla af, att stor varsamhet måste iakttagas eller kommer i annat fall koppens innehåll att spillas ut. De engelska kopparne hafva ej denna olägenhet.
Jag bar visst ej emot, att det ifrågavarande profvet aflägges inför RiddarbusUtskottet; men då Sökanderne äro anställde vid Ståndets Canzli, och uti Plena härstädes, med tillämpning af snabbskrifnings-methoden, föra Memorial io 9 i 48 Den 3q Junii f. m. protocoll, synes mig, att profvet lämpligast kunde inför Höglofl. Ståndet verkställas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å hvad RiddarhusUtskottet uti 17 §. af förevarande Memorial tillstyrkt. Ropades Nej. Hvarefter Hans ExcellencehemsVdMåe, om Ridderskapet och Adeln behagade förordna, att Ryttmästaren F. O. Silfverstolpe och Notarien L. J. Hjerta ägde, att inför Riddarhus-Ulskottet aflägga prof i snällskrif» nings-methoden, hvarefter Utskottet borde med utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkomma, Bifölls. §. 18. Att Ridderskapet och Adeln mätte förklara RiddarhusDirectionen dess tillfredsställelse öfver det sättj hvarpå RiddarhusÅrendcrna sedan sista Riksdag blifvit af Directionen handhafde och förvaltade. Bifölls. Upplästes BancoUtskottets den 27 dennes under N:o 54 aflåtne Memorial, med anmälan om den vid Bankens Pappersbruk Tumba, den 23 i denna månad, timade eldsvåda. Lades på bordet. Den 3o Jun i i f. m. *4g Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 5 dennes under N:o 36 afgifne, och den 12 derpåföljde e. m. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående hästars presterande i stället för manskap af Extra Roteringsskyldige. Herr Rosenqvist s Fredrik Leonhard:
Med spöken menar folktron aflidnas själar, hvilka af en eller annan orsak icke få någon ro i sin graf och derför, i ett skugglikt omhölje, irra omkring bland de efterlefvande samt förorsaka dem mycken ängslan och vedermöda genom att tillställa allehanda oväsen. Spökerier förekomma dock äfven, som sägas vara tillställda af onda andar, hvilka erhållit tillåtelse att till någon tid grassera på en ort. Tron på spökelser är mångenstädes ännu ganska allmän; isynnerhet förmenas de uppenbara sig nattetid, och klockan mellan 12 och 1 på natten anses för den egentliga spöktimman. Deremot anses de sky dagsljuset och tros vara tvungna att genast, då första hanegället höres vid dagens gryning, flykta från menniskors grannskap tillbaka till andeverlden. I kyrkor, vissa gamla byggnader och på kyrkogårdar anses spöken hafva ett beständigt tillhåll, och kring gamla tingsställen och galgbackar tros de ofelbart skola husera, hvarför ock otaliga sägner om deras uppenbarande derstädes äro gängse. Den bekante, år 1690 såsom biskop i Åbo aflidne Johan Gezelius, som, oaktadt sin lärdom och fromhet, var något vidskeplig, indelade andeverlden i vissa klasser. Så t. ex. indelas spöken i nymfer, vattuqvinnor, tritoner, nereider, bergsrån o. s. v. Andesyner äro ej själarnes uppenbarelser, men härröra af demoner, som antaga aflidnas skepnader. Såsom exempel ur den demoniska magien anföres trollkarlars förmåga att sätta horn på menniskor, uppsluka hästar och åkdon, skada årsväxten; men författaren nekar deras förmåga att kunna förvandla sig till kattor eller vargar. Tron på spöken sammanhänger onekligen nära med tron på själens odödlighet och det hos menniskan nedlagda evighetsbegäret. Ty man kunde ej tänka sig själen odödlig utan att gifva den någon form för sin tillvaro, och så tilldelade man den en skuggkropp. I denna kropp kunde nu den aflidne uppenbara sig, men han kunde ock på många andra sätt gifva sig tillkänna.
Men frågan i hela sin af mig nu framställda omfattning, frågan om penninge-understöd åt fattiga församlingar, som sjelfve tillbörligen bestrida Skolmästarens aflöning, men sakna medel till inköpande tj enlig skol-tomt med dit hörandé lämplig jordland; denna fråga har a 11- drig denna Riksdag varit föremål för samtlige Riks-Ståndens pröfning och beslut, samt skulle, om den bifalles, icke upphäfva, utan utvidga och befremja redan antagne stadganden.” ■Stats-Utskottets Memorial, N;o 53». 3 N;o 532. Ank, till Exp, Ulsk. den 19 Maj, 11. 13 mield. Memorial, angående verkstäld förnyad omröstning öfver den uti i5g punkten af Bevillnings-Utskottets Memorial, JY.-o Jt, in~ tagne Voterings-Proposition. Sedan., vid föredragning af Förstärkta Stats-Utskottets Memoria], N:o 4q9, angående votering i anledning af Bevillnings-Utskotlets Memorial, N:o 4i, rörande luli-bevillningen, Borgareoch Bonde-Stånden förklarat den, enligt 15g punkten uti sistnämnde Memorial, verkställde 22:dra voteringen, uti hvilken endast 119 Ledamöter deltagit, ogiltig, samt Preste-Slåndet, jemte återremiss af Memorialet N:o 4,99» i hvad det angår nämnde votering, medgifvit, att samma votering må förnyas; så har, lill följd häraf. Förstärkta Stals-Utskotlet denna dag, i berörde fråga, anställt förnyad omröstning öfver följande proposition: Den, som gillar Utskottets förslag, alt vid utförsel af Jern: smidt eller valsadt. Plåtar', of örtente, under | tum tjocka: öfver 6 Lispunds vigt stycket, bör erlägga 16 sk. per Skeppund stapelstads vigt; voterar Ja; Den, det ej vill, yöterar Nej; Vinnner Nej, kommer denna artikel alt afgiftsfritt kunna utföras.
Om man skulle ensamt afse bekantskapen med grufdriften hos den som valdes, om detta ovilkorligen skall fordras hos representanten så skulle den af Utsk. föreslagna redaction vara riglig, men man måste tänka sig möjligheten att personer, boende utom länet, och sorn blott icke hafva dessas bekantskap utan derutöfver andra egenskaper, som göra dem företrädesvis skickliga till riksdagsmän. Genom ett sådant tillägg, som här är gjort skulle man utestänga möjligheten för en sådan person alt blifva vald. Dessutom finner jag sjelfva orden vara illa valda. Det står nemi. här ”och är inom länet bosatt” men något län är icke omtaladt, hvarken i samma mom. eller i liela §. Skulle tillägget stå der så borde det väl stå ”inom St. Kopparbergs län boende”. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. belia - 108 Den 15 Juni e. m. gade såsom dess gemensamma tanke förklara, att de vid slutet af 5 mom. i 14 § Riksd.-Ordn. intagne orden: ”och är inom länet bosatt” böra ur förslaget uteslutas, ropades starka ja, blandade med nej; hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att liärvid ja varit öfvervägande, samt att den sålunda godkända anmärknm komme att till Const.Utsk. hänvisas. Föredrogs och bifölls Bevilln.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 16, i anledn. af gjord anmärkn. mot betänk. N:o 10, angtde stämpling af spelkort och afgiften derför. Vid föredragning af Bevilln.Ulsk. i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 17, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, ang:de grundeme för den blifvande allmänna bevillningen och föreskrifterne för deras tillämpning, blef detta mern. ånyo bordlagdt, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Gr. Lagerbjelke, Gustaf. Föredrogs och bifölls Bevilln.Utsk:s i gårdagens plenum pä bordet lagda mern.
Endast själfva Aurvangalandet var ännu beboeligt; där byggde nu svearne och med dem var en skara alfer. Då det uppenbart visat sig, att asagudarne icke voro i stånd att häjda fimbulvintern, lät Urd Mimer veta, att nu hade han rätt och plikt att gripa in. Mimer och hans sju älste söner, Sindre bland dem, stego välbeväpnade till häst. Mimers drottning och döttrar, som äro nattens diser, tolf till antalet, satte sig äfven i sadel och följde dem. Nattdisernas hjälp var behöflig vid denna färd. Så redo de öfver Nidafjällens branta, fuktiga bärgstigar, förbi världskvarnen och Hvergelmerkällan ned i det töckniga Nifelheim, och därifrån upp genom den hålväg, som leder från underjorden till Ulfdalarne. Komna dit, ordnade de sig så, att nattdiserna bildade en ring kring männen. Därigenom kom hela truppen att för en utanför varandes ögon likna ett mörkt töcken, som dref utefter dalgången. Deras afsigt var att öfverrumpla Valand, hvars hämdesvärd gjorde honom oöfvervinnelig. Månens skära stod på himmelen och lekte med sitt bleka sken på ryttarnes hjälmar, brynjor och vapen; men det var blott som om månen lekt med en dimma. De kommo sent om kvällen till Valands smedja och stannade vid dess gafvel. Töcknet lägrade sig där. Dörren stod öppen, och i smedjan sågs ingen. Mimer och hans söner stego ur sadeln och gingo in. Med kännares ögon betraktade de Valands smidesredskap. Så gingo de till lindbastrepet och besågo detta trollredskap och undersökte de hundratals guld-armringar, som hängde där. Det blef dem klart, att Valand gjort en guldring, liknande Sindres Draupner, och att från den hade de andra droppat. Mimer och Sindre undersökte alla ringarne och funno den, som var de andras moder. Mimer tog den och bar den ut och gaf den till sin dotter Baduhild, en af nattdiserna. Därefter lämnades smedjan, och männen gingo in i töcknet vid hennes gafvel. Ändtligen kom Valand.
Ridderskapet och Adeln väckt och af Hans Excellence, Herr Grefve Björnstjerna, Magnus, såsom motion, upptaget förslag, i tråga om bevillningen för de embetsoch tjenstemän, hvilka af Sverige och Norrige samfäldt åtnjuta aflöning och tractamente: bifölls; och N;o 20, angående minskning i Utskottets canzli-personål och vaktbeljening dervid lät Ståndet bero. S. D. Föredrogos å nyo Lag-Ulskollets utlåtanden och memorial: N:o 65, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande, N:o 14, öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 1 § i 23 Cap. Ärfda-Balken, och tillägg Lill 7 § i 20 Gap. samma Balk, dels ock väckt motion örn inrättande af förmyndarekamrar: utlåtandet, N:o 65, gillades, och i öfrigt lades betänkandet, N;o 14, till handlingarne; N:o 66, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande, N;o 15, öfver Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående ändring Prot.-Utdrag, den i Februari 1S40. 613 af 8, 9 och 10 §§ i 17 Cap. Handels-Balken samt förklaring af 2 § i samma Cap. och Balk: Ståndet gillade Lag-Utskottets i betänkandet, N-o 15, afgifna och i utlåtandet, N:o 66, vidhållna tillstyrkande af bifall till Kongl. Maj:ls omförmälda Nådiga Proposition; och N:o 67, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande, N:o 3y, öfver väckt motion derom, alt Kongl. Förordningen den 1 Maj 1810, sorn innefattar förbud att, vid försäljning af fast egendom, göra förbehåll 0111 rätt till densammas återlösande, matte tilläggas retroactiv verkan: lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-UIskottets utlåtanden:
19 och vidare till Sala samt derifrån utgrenas dels i nordlig rigtning mot någon punkt på Gefle—Dala-jernvägen och dels öster om Linde till Frövi på Köping—Hulthanau; yttrade Kongl. Majit i Sin år 1856 till Rikets Ständer i ämnet aflåtna nådiga Proposition, det Kongl. Majit ansåge den norra stambanan så mycket heldre böra läggas öster i stället för vester om Sigtuna-fjärden, som densamma i denna rigtning blefve mil kortare och anlagd på den bästa lokalen samt äfven mera tillgänglig för de delar af Stockholms och Upsala län, som i en böjning åt öster utskjuta mot hafvet, samt vore i stort behof af en dylik kommunikationslinie, hvaremot landet på vestra sidan om samma fjärd vore genomskuret af ingående vikar, hvilka underlättade dess förbindelse med Mälaren och hufvudstaden. Att från Upsala, på sätt af komitéen föreslagits, fortsätta linien rakt på Gefle, ansåg Kongl. Majit, ehuru banan visserligen derigenom blefve kortast, vara mindre lämpligt; ty dels kunde den landväga förbindelsen mellan Stockholm och Gefle, mellan hvilka städer sjöled finnes, icke vara af den jemförelsevis stora vigt, som dessa städers förbindelse med de inre dclarne af landet, och dels skulle banan, särdeles den norra delen deraf, i en sådan rigtning komma alltför nära Östersjön, med uppoffrande af det inre landets intressen, äfvensom de tvänne städernas, hvilkas välstånd och förkofran till viss grad vore beroende af det angränsande landets; och, ehuru Kongl.