Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts pröfning ett särskildt underdånigt betänkande i detta ämne; Och ehuru Kongl. Majt vid pröfningen deraf, för den särdeles grannlagenhet , som fordrades vid bestämmandet af gränsorne emellan desse myndigheters befattningar , förklarade Sig icke vilja i afseende derpå taga något afgörande beslut, innan Kongl. Maj:t-egt tillfälle att derom inhemta Riksens Ständers tanka, tillät Kongl. Majt likväl Committerade att, utan afbidan derpå, vid utarbetande af sitt Förslag till ny reglering af Rikets Ämbeten och Tjenster, antaga och tillämpa de grunder och de derefter emellan administrativa och Domare-myndigbeterne föreslagne gränsor, sorn förenämnde underdåniga betänkande innefattade; hvarjemte Kongl. Majit i öfrigt, för att så mycket mera bereda tillfälle för de indragningar af Ämbeten och Tjenster, hvilka möjligen kunde blifva en följd af de förändringar i nuvarande Styrelse-Verk, som kunde komma att framdeles beslutas, utan att be. Proposition om Rikets Styrelse-Verk. 489 lasta Stats-Verket med fortfarande I.öne-anslag till personer, som under tiden, till erhållande af slike tjenster komme i fråga, beslöt att intill detta Riksmöte icke återbesätta de Ämb.eten och Tjenster, hvilka Kongl. Majit ansåge kunna blifva föremål för framdeles indragningar och att endast till sådane, som Kongl. Majit funne för Ärendernes jemna gång oundvikligen böra bestridas, provisionelt förordna skicklige personer att, emot tillgodonjutande af de Tjensterne anslagne Röner, såsom arfvoden, desamma under ledigheterne förrätta.
Och uti andra momentet: ”att i stället för ordet tjugu insattes tio, och i stället lör fyratio, ordet: tjugu, samt emellan orden: håfve icke, följande tillägg: ”om han tredje resan dermed beträdes.” Hederv. Bonde-Ståndet har förändrat i:sta mom. sålunda, alt sisla perioden: ”Och vare dessutom Borgare sitt burskap och Apothekare sitt privilegium förlustige,” skall utgå; deruti Vällofl. Borgare-Ståndet efteii, inbjudning sig förenat, men derjemte för slutmeningen i j:sta mom. antagit den redaction, som HöglofJ. Ridderskapet och Adelil deråt gifvit. Högv. Preste-Ståndet har bifallit Utskottens förslag. Och som Irenne Stånd antagit Utskottens förslag i i:sta momentet till och med ordet: ”stadgas;” aliså anse Utskotten Ridderskapets och Adelns serskilda mening i denna del af i:sta momentet böra förfalla; hvaremot och då, i sista perioden, angående strängare ansvar för Borgare och Apothekare, som sig förbryta , Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet stannat i ett sådant beslut, som kommer Utskottens förslag närmast, Utskotten hemställa, om icke Preste-Ståndet skulle finna för godt att, med frånträdande af sitt beslut, Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets mening biträda, samt alt Utskottens förslag i likhet dermed må rättas. Emot tre Stånds sammanstämmande beslut, rörande 2:dra momentet, finna Utskotten Ridderskapets och Adelns serskilda mening härutinnan böra förfalla. 48 §. Höglofl.
Såsom skäl för sin begäran anför hr N., såsom ofvan angifves, att sådana uppgifter måste anses såsom vederbörande tidnings privata egendom (! ), hvilken om den fölle i händerna på en ogrannlaga konkurrent eller annan utom stående person, hvars afsigt ginge ut på att skada, af honom kunde blifva i fråga om sifferuppgifter så vanstäld, att det kunde verka menligt för nämda tidning, den må i ekonomiskt och socialt (! ) hänseende vara grundad på de sundaste principer (Figaro? ), hvarjemte såsom ytterligare skäl andrages, att dessa uppgifter i intet afseende hemfalla under Kongl. Generalpoststyrelsens handläggning (? ) och således icke heller i något afseende kunna tillmätas officiel karaktär (? * I Stockholm.Hr N: s begäran torde ännu länge få tillhöra de fromma önskningames antal; den lär svårligen grundlagsenligt kunna bifallas. Tidningsprenumeration å postanstalt kontrolleras af Generalpoststyrelsen på följande sätt: öfver alla de tidningar och tidskrifter, som vid en postanstalt utdelas, skall (enl. p. 18 i Gen. Poststyr. cirk. n: r XX VIII, 80, af d. 1872) uppsättas en kontrabok, hvilken inom viss tid skall till Generalpoststyrelsens kammarkontor insändas, och skall såsom verifikationer till denna kontrabok bifogas såväl en öfver tidningsreqvisition (enl. p. 4) förd journal som sjelfva de af abonnenterna gjorda reqvisitionerna, således så fullständiga och upplysande uppgifter om prenumerationen som möjligt. Men när alla dessa meddelanden kommit i kammarkontoreté arkiv, äro de naturligtvis i och med detsamma allmänheten tillgängliga. Och om man nu också med hr N. ville antaga, att de af Postverkets Tidningsexpedition vederbörande redaktioner tillstälda uppgifter å prenumerationen icke vore offentliga handlingar, utan förutsätta den orimligheten, att någon som helst handling eller tillkännagifvande, som ett embetsverk utfärdar, vore ett privat meddelande eller att en offentlig anstalt ibland handlade officielt, ibland icke, så kan naturligtvis i alla händelser aldrig någon skrifvelse, någon handling, som införlifvats med ofvannämda kammarkontors arkiv, betagas sin karaktär af ett embetsverk tillhörande handling.
Ehuru icke tillhörande Inspecterande Fullmägligens redovisningsskyldighet, anser jag mig böra uplysa, att orsaken till det anmärkta besöket år 1841 vid Tu mba al Banco-Commissarierne Brakel och Bergman samt Notarien Ryberg hvilket föranledt en kostnad af 55 R:dr B:co för kosthåll, varit deras åliggande att öfvervara formning af sedlar å större valeurer, hvilket, enligt gällande föreskrifter, alltid måste verkställas i närvaro af en C.ommis - 117 sane och en annan tjensteman i Sedel-Contoret, hvilket också i den af sednaste Revisorer granskade räkning öfver kosthållet för 1842 finnes uttryckligen anförd t. BERNHARD ROSENBLAD. I anledning af Herrar Revisorers anmärkningar i de delar, som beträffa undertecknad von Hartmansdorff, får han meddela följande uplysningar: l:o Rörande arbetsplanens uteblifvande för år 1842: Rikets Ständer hade vid den 1841 slutade Riksdagen hos Kongl. Maj:t föreslagit, att Chartte Sigilla tas papper måtte för framtiden tillverkas vid Tumba, och Banco-Fullmägtige, som deröfver blifvit hörde, hade i underdånighet upgifvit, under hvilka vilkor och på hvad sätt en sådan tillverkning skulle, till ernående af de ändamål, Rikets Ständer åsyftat, kunna af Banken öfvertagas. I fall nådigt bifall till det gjorda förslaget följt, hade en högst betydd lig del af Tumba arbetskraft under år 1842 måst egnas åt denna tillverkning, men först den 16 December 1841, d. v. s. mer än 2 månader efter den lid, då arbetsplanen bordt uprättas, eihöllö Fullmägtige del af Kongl. Maj:ts i ämnet fattade Nådiga beslut. 2:o Angående olikheten i påskrifterne å ulgifts-räkningarne för Tumba Bruk: Då jag, under Herr Kammarherren Rosenblads frånvaro år 1841, emottog inseendet öfver Tumba Bruk, skedde det endast på obestämd tid ocb under förväntan från den ena månaden till den andra, att blifva derifrån befriad.
Ehuru jag redan från början i allo reserverat mig, måste jag dock bär å nyo erindra derom, att det ofta förefaller mig såsom om man mera täfikte på, huru landet må producera mycket varor, än huru det må äga många odalmän. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottens yttrande, att det vid 7 Capitlet 1 §. föreslagne ifrågavarande tillägg må anses mindre behöfligt. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Herr von Hartmansdorff begärde votering. Herr Danckwardt: Då, efter hvad jag tror, tre Stånd redan bifallit Utskottens Utlåtande i denna omständighet, ser jag ej något ändamål, att Ridderskapet och Adela derom voterar. Grefve Posse: Som jag trodde mig kunna förutse, att votering i denna fråga skulle blifva begärd, bar jag genomgått de till Ridderskapet och Adeln ankomne ProtocollsUtdrag från de andra Stånden, och är således i tillfälle, att upplysa, det två Stånd bifallit Utskottens Utlåtande. Jag får derföre hemställa, om icke de värde Ledamöter, som begärt votering, skulle vilja derifrån afstå, samt i stället begagna sin reservations-rätt. Den 17 Auguiti f. m. i5g Herr von Hartmansdorff': Jag har icke rätt fattat, örn Utskottens hela. Utlåtande blifvit af tre Stånd bifallit; skulle det så vara, torde Grefve Posse af samma skäl, som lian nyss ville, att jag skulle afstå från votering, äfven nu böra föreslå, att vi alls icke befatta oss med hela detta Utlåtande. Skulle åter trenne Stånd icke hafva bifallit Utlåtandet , så torde vi böra votera om denna punkt. Grefve Posse: Heldre än vi skola ändamålslöst votera, vill jag för min del iakttaga tystnad, om proposition framställes å hvad Grefve Spens föreslagit. För öfrigt får jag lemna den upplysning, att Presteoch BorgareStånden bifallit Utskottens yttrande i denna omständighet. Grefve Spens: Jag har ej begärt votering, och skall icke eller yrka densamma.
När jag sist hade ordet, glömde jag att tillägga en omständighet, som bör inverka på R. o. Ad:s samt StatsUtsk:s beslut i detta hänseende. Yi hafva nemi. inhemtat, att Norrska StorThinget beviljat ett dyrtids-anslag äfven åt redan pensionerade tjenstemän. Jag tror, att Svenska Arméen i fullgörandet af sina pligter kan fullt ut sättas i parabel med den Norrska, och jag är förvissad att R. St:r skola af detta handlingssätt hos våra grannar finna sig upmanade att icke stå dem efter. Hr Bildt: Afven jag har begärt ordet med anledn. af Frih. af Ugglas’ anförande. Pensionernas förhållande emellan de militära och civila tjenstemännen kunna, enl. min öfvertygelse, icke fullt jemföras. Af den militära tjenstemännen fordras vida mera kroppskrafter, vida mera rörlighet, vida mera fysisk förmåga vid en framskriden ålder, än af en civil. Derföre bör också rättigheten för honom att få åtnjuta pension börja förr, än för den sednare. Men just till följd deraf, att den militära tjenstemännens pensionsålder inträffar tidigare, och då han således icke kan tjena Staten så länge som den civile, har man ansett, att beloppet af hans pension bör vara något mindre. I detta förhållande ligger också något rättvist, ty ju längre man väl kan tjena Staten, desto större anspråk har 152 Den 7 Jull e. m. man ock att erhålla pension. Men derföre att så är, bör man dock icke låta skillnaden emellan de militära och civila pensionerna vara så betydlig, som f. n. är händelsen. E. n. har t. ex. en Reg:tsChef en pension af 800 Rdr Bko; och ser man efter bland de civila tjenstemännen, så är en Notarie i HofRätterna fgreslagen till en pension af 1,200 Rdr. Min jemförelse tager jag ur den K. Proposm om Statsverkets tillstånd och behof. Jemför man dessa båda tjenster med hvarandra, så kan väl icke nekas, att en Reg:tsChef bekläder en meia ansvarsfull och högre plats i samhället, än Notarie i en IIofRätt.
Med ogillande af Utskottets hemställan jemte de till stöd för densamma anförde grunder beslöt Ståndet, under förklarande af sitt bifall till motionen lugga detta Utlåtande till handiingarnei samt Memorial N:o 336, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående bildandet af en fond till understöd för afskedade Folkskolelärare. Voterings-propositionerne blefvo af Ståndet godkända. S. D. Efter skedd föredragning godkändes Expeditions-Utskottets Memorial Nto 10, angående medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utskottets Kansli; hvaremot samma Utskotts Memorial N:o 11, angående förhöjdt arfvode åt föreståndaren för tryckeriafdelningen af Utskottets Kansli; af slogs. 526 Prat.-Utdrag den 21 Augusti 1851. Den 2i Augusti. Frun Högloft.
Gripenstedt, som så tidigt egnat sig åt rikets angelägenheter och skött dem så väl, haft tid att taga fullständig kännedom af detta ämne. Jag undrar likaledes icke heller på att Hr Dalman, som troligen aldrig sett småskog, skulle blifva förskräckt, om han fick se några tusental nedhuggna småträd, som han trodde skulle blifvit mastspiror allesammans, om de fått stå qvar. Jag lemnar derhän, om den pitprops, som är utförd, kunnat växa på 40 tunnland, men om dertill också åtgått 400, så se vi huru liten del det är, då vi hafva 26 millioner tunnland. Då finnes det många andra saker, som kunna uppväcka större oro. Jag föreställer mig således hvad desse Hrr skulle blifva förskräckte, om de finge se skurviskorna, som säljas vid Kornhamnstorg. Veten 1 hvad skurviskor är, Mine Hrr? Jo! det är topparne af de små träden. Lägger man ihop dessa, får man flera tunnland hvar dag. Hvarför sätter man då icke förbud på sådant, eller åtminstone lägger någon accis på gummorna? Och om man reser genom södra Sverige, ser man en mängd små staket; till dessa åtgår mycket mer än till pitprops. Frih. Gripenstedt har sagt att, huru frågan än vändes, är det skadligt att nedhugga den unga skogen. Men hvad gör man icke då man måste hafva penningar, svarar jag. Om nu en egendoms-egare vore tvungen att hugga, så är det ju klart att man måste hugga så mycket mera, om exporttull pålägges, ty utlänningen betalar icke mer, om vi hafva exporttull eller icke. Om jag icke irrar mig, fattades för någon tid sedan ett beslut att förbjuda svedjande, men jag har icke sett någon författning derom. Låtom oss försöka denna utväg, men icke den att hindra hvar och en att fritt exportera sina produkter. Jag kan icke heller underlåta att ytterligare fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet vid den omständighet, som Hr von Kraemer framhöll.
»Nå väl, på så sätt är det blott ett tomt ord ni fäster er vid», invände Melcher, »ni tycker icke om ordet pligt, men saken blir i alla fall den samma för er.» »Icke alldeles. Det finnes menniskor, som göra det rätta ’för det rättas skull’ – som det heter – det skulle aldrig jag kunna göra. För mig måste det alltid finnas kärlek bakom ...» »Ni virar blommor omkring de der tunga jernkettingarne, ni nyss talade om», sade Melcher småleende, »men kettingarne finnas i alla fall qvar.» »Nej, nej», svarade hon ifrigt, »jag förvandlar dem till blomsterkedjor. Det tomma, abstrakta pligtbegreppet finnes ej till för mig. Om jag tänker mig en synd, genom hvilken jag icke på minsta sätt förorättade någon mensklig varelse, skulle jag ej känna samvetsagg, om jag beginge den.» Berta kastade ifrån sig arbetet och reste sig häftigt upp, så häftigt, att stolen med en bullrande skräll föll omkull bakom henne. »Förlåt mig», sade hon med sträf och kall röst, »men jag kan ej längre vara med om detta samtal. Jag uthärdar ej att höra åsigter, som håna hvad jag anser högt och heligt – och jag orkar tyvärr icke försvara mig ...» Hon gjorde en lätt böjning på hufvudet och lemnade derefter verandan. Melcher reste sig upp, liksom för att följa sin hustru, men så satte han sig ned igen. Mathilde satt alldeles orörlig, med ögonen nedslagna och ansigtet lugnt och blekt. Det enda tecken till sinnesrörelse var, att hon andades djupare och hastigare än vanligt. Slutligen såg hon upp, ryckte med ett litet satiriskt småleende på axlarne och reste sig från stolen. »Jag skall ej uppehålla er längre», sade hon, i det hon tog sina handskar och gick fram mot trappan, »gå för all del in och lugna er hustru – hon är kanske rädd, att jag skadar er med min dåliga moral ...» Melcher svarade ej. Han gjorde blott en bugning och lät henne gå. Men då hon gått ett par steg utför trappan, kom han framspringande och nästan stälde sig i vägen för henne.
Der en del af åkren, såsom berörd! är, trädes, besås det öfriga eller hälften, högst två tredjedelar af åker-vidden med ungefär en sjettedel råg emot fem sjettedelar korn; hvarjemte trädes-jorden, i allseende bil åk rens ringhet, begagnas för något mindre utsäde af ärter, såsom' ett i landet osäkert sädesslag, utan att trädets välgörande verkan deraf skall förförminskas. Å så kallade nyristor eller upplöjde mindre växande ängesskiften, är utsädet hafre, blandsäd och korn. Svedjelanden, der sådane äro att tillgå, gifva någon mindre afkastning i råg. För hvete-sådd, som sällan fösökes, äro ortens somrar för korta. Odlingen af potatis är i Länet allmän och förskaffar allmogen ett hufvudsakligt födoämne. Den planteras med ahl eller plog, mest på trädes-åker, som alltid året derpå besås med korn. Till husbehof odlas, kål, kålrötter och rofvor temligen allmänt, men Öfrige trädgårds-växter nästan blott af ståndspersoner. Lin-afkastningen är i allmänhet tillräcklig för Länets behof och medgifver i Norra Ångermanland jemväl någon afsättning hvaremot odlingen af hampa allenast här och der idkas, äfvensom tjenlig jord för humla, på sina ställen, skall saknas. Då missväxt ej inträffar, svarar, i medelmåttiga år, sädes-produktionen mot landets behof och hunnar, i goda, öfverskott till afsalu och till besparing för kommande svaga år, hvarmed Norrland, i följd, som synas vill, af förändrade klimatteriska förhållanden, oftare än förr, botas. Åkerbruks-redskapen är till beskaffenheten oförändrad. Boskaps-skötselrij ehuru jemte jordbruket utvidgad, kan dock ej sägas hafva vunnit någon förbättring. Utom det att bästa lägenheterna af betesmarken, med odal-ängens vårdslösande, intagas till änges-land, användes det sämsta och svagaste fodret i ladugården; och då knapphet vid utfodringen tillika räder, ofta förorsakad af allmogens böjelse att, med ökade foder-tillgångar, till det yttersta öka kreaturens antal, utan beräkning, örn de blifva
Öfver allt möter man branta backar, der ögat vid första blick ser, att nästan jemn väg kunnat vinnas, om man besvärat sig med att vända den något åt silian. Jag påstår bestämdt att ganska få ställen finnas, der en väglinea går fram, som icke äro så belägna, att man skulle kunna komma fram på en sakta sluttande plan. Den namnkunnige Telford bar sagt, att han icke i Sverige sett något ställe, der han icke skulle leda fram vägen med en ganska liten lutning af 2 på 100, om jag ej missminner mig, eller mindre än hvad man beqvämt kör uppför med ångvagn. Mången gång, då man reser och kommer fram ur en bergseller skogstrakt, ser man framför sig en slätt, på hvars andra sida man urskiljer en punkt, dit man ämnar sig, men som man måste nalkas med de mest förargliga omvägar. Ginge vägen rakt öfver fältet, kunde den vara hälften genare och fullkomligt plan; nu har det deremot fordom af en händelse blifvit vanan att vandra i backarna bredvid slätten, och då går också vägen der. Med slätten bredvid sig reser man öfver de kullar, hvaraf han begränsas, oupphörligt nedför och uppför, till höger och venster i tusentals bugter. På ett verkligt slättland ser man landsvä - D c 11 i Mars e. m. gen äfven slingra sig sora en orm oell utgöra dubbelt längre sträcka, än den skulle utgöra, om den vore anlagd i rak linea. Med elt ord: öfver allt nästan är landsvägen sä anlagd, alt den icke kan vara det sämre, om man ock med flit skulle hafva sökt att göra den sä lång som möjligt och så backig sorn möjligt. Jag yrkar visst icke, att den bör i bast omläggas, som den kunde och borde vara; men något borde man dock vänta att se gjordt af en Nation, som kunnat anlägga Götha Canal och andra dylika storverk. I England ser man dagligen väg, som är krokig eller backig, omläggas och göras beqväm. En och annan gång har man äfven sett enskilda personer i Sverige göra något i denna väg; men dels äro de enskildas bemödanden icke tillräckliga att uträtta något i stort, dels uppstår icke derigenom något combineradt och helt system.
Rikets Ständer hafva alltså, för sin del, beslutat utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, sorn följer: Har någon, vid köp eller skifte om jord och fastighet, förr än Kongl, förordningen den 1 Maj 1810 blef till efterrättelse kungjord, gjort förbehåll för sig eller andre, att emot bestämd penningesumma eller andra vilkor få framdeles vinna egendomen åter; varén den eller de, som förmena sig berättigade alt ett sådant förbehåll tillgodonjuta, skyldige att innan 1850 års slut vid vederbörlig domstol söka inteckning uti den försålda elier bortskiftade e - 452 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse3 IV:o 211. gendomen, och att sedermera låta inteckningen i laga ordning förnya. Försummas det, vare förbehållet utan kraft och verkan. Skulle detta förslag vinna E. Iv. M:s nådiga bifall, få, i sammanhang härmed, Rikets Ständer underdånigst anhålla, det behagade E. K. M. i nåder påbjuda, att omförmälda förordning skall två gånger årligen, under 184-9 och 1850, behörigen i kyrkorna kungöras. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 September 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Sept. 1848. Preste-ståndet den 25 Borgare-ståndet den 25 Bonde-ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörande af skyldighet för den med Underrätts utslag missnöjde att lösa flera än ett diarii-bevis. (Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-utsk. Bet., N:o 28 och Mern., N:0 50.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fästat uppmärksamhet deruppå, hurusom genom Kammar-koilegii cirkulär-bref den 18 Juni 1779 föreskrift blifvit E. K.
älskade Morgonen » Ja, därpå for han — o c h det jag du. men klarerades skulderna; jag efter h a n s » Jaså, » sade Nils hörde, att de död. » ju hvarför gjorde en hel du det? Det var förmögenhet. » » Hvarför. » upprepade han långsamt med blicken riktad på de falnande kolen i brasan. från den Det var en enda jag haft. förstår inte det där, d u A x e l. att aldrig forstode du Gud Du henne jag J a g tror att omedvetet i hela mitt lif, aldrig talade gamla funnit Stafva lydde gifve, lilla henne. om min minsta Nisse skulle blifvit na för Och m i g, att så vink, ja, h v a d var Stafva trodde, att bli. Och nu har Nisse slut o c h Stafva är d ö d. det k o m kvar. » sig, m e n j a g nimmelse af, att det fick Gud vet hur en underlig förvar sista g å n g e n jag såg min trogne, melankoliske b a r n d o m s v ä n. sett insatt därinne i halfdunklet och de ett ärligt s v ä r d s h u g g utdelas, v i s o m predika dörrarna tillslutits, k a s t a d e p r ä s t e n in n y c - det moraliska keln g e n o m det fysiska modets det öfverlägsenhet enkla skälet, öfver att det någon O c h när kistan blifvit rostiga ett hål på v ä g g e n, så att aldrig kunde komma dit in m e r. Ty nu s e n a r e är så r y s l i g t s ä l l s y n t, v i s o m i h e m - skulle de g a m l a Branglarna sofva i ostörd ro lighet svärta våra fienders till d o m e n s rykte, men som goda namn skratta ö f v e r m o d i g t såsom ej något och åt en hederlig tvekamp barbariskt och som smickra oss m e d, att vi lefva i det bör kunna tämligen tvifvelaktigt tar på finna för dag. Många voro den vår I Jå kära hare, som kastade. Jag mig.
Norling på samma gång innehaft föreståndare-befatlningarne, vid läro-anstalten i Skara på ordinarie stat och vid den i Stockholm såsom tillförordnad, borde hvardera hafva en särskild Föreståndare, i följd hvaraf det förordnande Ofver-direktören Norling innehade såsom Föreståndare och Förste Professor vid Veterinär-inrättningen i Stockholm, förklarades böra med utgången af Juni månad 1856 upphöra, med rättighet för Norling att, då hans tjenstegöromål sådant medgåfve, i Direktionens för sistnämnda Inrättning öfverläggningar deltaga, har Kong! Majit, med fästadt afseende å Öfverdirektören Norlings mångåriga och utmärkta förtjenster så väl om Veterinär-inrättningen i Stockholm alltifrån dess första grundläggning, som om djurläkare-yrkets ordnande i riket, föreslagit Norlings uppförande å allmänna indragmngs-staten med ett mot hans innehafda arfvode såsom Föreståndare för Veterinär-inrättningen i Stockholmn svarande belopp af 3,000 R:dr Runt årligen, att af Norling åtnjutas under hans återstående lifstid; hvaremellertid Kongl. Majit, intilldess Rikets Ständer sig i ämnet yttrat, förordnat, att nämnde belopp borde qvartaliter utgå från och med den I Juli sistlidet år, af dertill disponibla medel å 8:de hufvud-titeln. Med afseende ej mindre på den höga ålder af 71 år Ofver-direktör Norling uppnått, och den långa tid af 35 år han varit tillförordnad föreståndare för Veterinär-inrättningen i hufvudstaden, än äfven å hans förtjenst om veterinär-undervisningen, anser Utskottet billigt, att han betryggas mot ekonomisk förlust genom den reglering, som blifvit en följd af Veterinär-inrättningarnes förnyade organisation; och Utskottet får derföre tillstyrka, att bemälde Öfver-direktör må å allmänna indragnings-staten uppföras til! åtnjutande af 3,000 R:dr Riksmynt årligen under sin återstående lifstid. 33:0.