Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men enär i denna kungörelse blott talas om 21 § i Rättegångsbalkens 10 kap., hafva, på sätt motionären uppgifvit, olika åsigter gjort sig gällande derom, huruwida samma kungörelse jemväl eger tillämpning i det fall alt någon, jemte det han begått förbrytelse hörande till allmän domstol, blifvit ställd under tilltal för brott, som bör af Krigsdomstol upptagas. Uti ett särskildt mål har likväl Kongl. M*j:t, medelst nådigt bref till Kongl. Krigshofrättea den 16 Juni 1846 förkUrat, alt som 1823 års Kongl, kungörelse icke innehåller, att ändring derigenom blifvit gjord uti hvad genom 14 kap. 16 § Krigsarliklarna och Kongl, brefvet den 19 December 1798 är vordet påbjudet i afseende på behandlingen af brottmål, hvilka tillhöra dels allmän dels oek Krigsdomstols handläggning, följde deraf att någon tillämpning i sådant hänseende af omförmäld* kungörelse ej borde ega rum, ulan dervid förhållas på 6ält Krigsarliklarna och beiörde Kongl, bref förordna. Bih. till R. St.
Bcvillnings-TJtskattcts Betixnkanden. 673 Fruntimmer, som idka klädsöm, med en eller fle* re medhjelperskor, jemnföras med Handtverkare , och deras medhjelperskor med Hmdtverks-Gesäller; dock inå ej på. sådan verkstad, som endast består af personer af qvinnokönet, någon anses lika med Verkgesäll. Försäljer skor , så kallade Bröd Jungfrur, samt al* la öfrige personer af qvinnokönet, som förestå försäljning i Bodar eller på. Näringsställen, för andras räkning, i Fyra Glassér. R:dr Sk. Första Classen . 10'. — Andra d:o 8: —• Tredje d:o . 5: Fjerde d:o S: Gesäller, Verkgesäll, eller den förste på Verkstad, der minst fyra finnas . 3: der minst tre finnas . a: 16. alla öfrige Handtverks . i* 32. På Enkas verkstad, om der äfven blott finnes en Gesäll, eller i fall af flere, anses den första sorn Verkgesäll med . • > st 16. Men då de äro fyra . 3; —* Gouvernanter och Informations Fruntimmer i Private hus . • is 34. Fruntimmer, sorn hemma hos sig hålla Pensions-inrättningar eller Scholor, be» tala i sådan egenskap ingen afgift efter denna artikel. Bihang till Riks. St, Fröt. 1823 5.-fe Sami. Gästgifvare, likasom på lande». Handels-Expediter och Commisionairer, som icke äro Bokgare, Casseurer, Bokhallare och Betjente, saint Inspectorer och Factorer m. fl vid Slädernas Bruk, Manufacturier och Boktryckerier, jemte Apothekares och Fältskärs Gesäller i Stockholm och Götheborg , samt Första Classens Städer, i åtta Classer: Frdr Sk. Första Classen 5 o: — Andra d.o 2 5: — Tredje d:o Fjerde d:o • Femte d:o . 16: 32. 12: — 8: — Sjette d:o .
Ständer kunde korhma att för honom anslå särskild lön på Stat, hvarefter E. K. M., under den 11 December samma år, i Nåder förklarat, att denna lön skulle såsom arfvode uppbäras af Fält-Tygmästaren - börandes, enligt Stats-Contoirets förslag, en ny lön för en Fält-Tygmästare vid Artilleriet å Stat uppföras. Då, i Riksens Ständers tanka, ifrågavarande Fält-Tygmästare-tjenst är mera tillfällig, än beständig , och vid förändrade förhållanden kan komma att indragas, hafva Riksens Ständer, med afseende jemväl på otillräckligheten af för händen varande tillgångar, ansett sig icke kunna för samma tjenst bevilja någon Lön. på Stati 9* Underdåniga Skrifvelser. och förmoda Riksens Ständer, det E. K. M. lärer täckas i Nåder tillåta den tillförordnade FältTygmästaren, att, så länge han i denna befattning fortfar, få bibehålla den af honom hittills åtnjutna Öfverste-Lieutnants-lönen vid Götha Artilleri-Regemente. 5:0 Likaledes har Stats-Contoiret uti dess underdåniga Berättelse upplyst, att E. K. M., af förekomne anledningar, genom Nådigt Bref af den 8 Maji 1821, förordnat, det Dess LifDrabants-Corps skulle organiseras till Befäl vid ett Bevärings-Regemente, som, bestående af Bevärings-Manskapet i Stockholms Stad och Län , lomme att innehålla 2 Batailloner , hvardera af 4 Compagnier, med 1 Capitaine, 1 Lieutnant, 1 Fänrik och 3 Under-Officerare vid hvarje Compagnie, så att hela Befälet skulle utgöras af a Regements-Chef, 2 Bataillons-Chefer, 2 Adjutanter, 24 Compagnie-Officerare och ett lika antal Under-Officerare, för hvilka E. K. M. i Nåder låtit utfärda en Interims-Stat, uppgående till 15,005 R:dr i penningar med derunder beräknade 1,038 Tunnor Spannemål, samt 1725 R:dr 44 sk.
Ve torde nu kunna utföras till det delopp, som närmar siZ medium däraf eller jemnt 323,000: — 13:o oe/r påräk nades vid sista 8tats-keAlerinA till 83,000 d:dr. N»j:d »nkorrle, lrvsrekder 8d»t8- 6ondoirsd8 unclerclunlA» Ildludsncle är l krä^un lnkorclruät oelr 3en 16 Uä medium Ilärak utgör allena8t 426 H:dr, 80irr lril8-8taten ^ärälnar, ined kliliet? 8tänder8 le^ilvande lranr»ent, 8ä8onr elter 1830 ar8 8tat8-ll6^1erinA eAt runa, la an vanda? lör llalioelr I^ot8-InrättninAen, lärer lörra lerälninAen lura olör ändrad lilelalla? L:dr, i an8eende dertill att indom8ten deraf ärligen min8dat8. Oä derädningen ak denna InIiOM8t-d?ite1 är 08äder 8amt medium ak de88 dedällna delo^^» för derörde 5 är u^gär till allena8t 12,346 VtzM°r. Diriktor 450,000: - 3?r»ii8^orl: 7,458,850: (W. till ki. »I.
Då emedlertid Utskottets förslag blifvit af Bondeståndet bifallet och någon anmärkning emot den af Utskottet i omförmälda afseende antagna grundsats icke Banko-Utskottets Utlåtande, M 63. 5 hos Borgareståndet förekommit, hvadan densamma torde få anses vara af 2:ne Riksstånd godkänd; så och i betraktande tillika deraf, att Riksbankens omedelbara deltagande i de föreslagna Filialbankerne skalle för dessas förvaltning icke allenast påkalla ett vidlyftigt reglementerande, hvarigenom det med berörde inrättningar afsedda ändamål, att åt allmänna rörelsen gifva lif och utveckling, snarare torde komma att motverkas än befrämjas, utan äfven föranleda vida drygare kostnader, än hvarmed en enskildt låneanstalt kan organiseras, har Utskottet ansett sig icke ega skäl att frånträda den princip, hvarå Utskottets förslag till dylika bankers bildande sig grundar. Utskottet öfvergår nu till besvarande af de hufvudsakligaste anmärkningar, som emot de föreslagna detalj-föreskrifterne blifvit inom Riksstånden framställda, och anser sig dervid till en början, i anledning af gjorda erinringar, att Filialbanker borde ifrågakomma endast för att ersätta den eiler de privatbanker, som tilläfventyrs före nästa riksdag kunde komma att upphöra, eller i betydligare mån minska deras rörelse, böra hänvisa till de skäl, Utskottet i det återremitterade Betänkandet fullständigt utvecklat Lill stöd för en motsvarande åsigt, hvilken Utskottet destomindre finner sig, i följd af berörde erinringar, kunna frångå, som densamma blifvit af ett Riksstånd gillad och inom ett annat någon invändning ej förekommit deremot, att Filialbanker må, oberoende af privatbankers upphörande, kunna bildas. Uti den hos Ridderskapet och Adeln yttrade mening, att Filialbanker borde få anläggas endast i länens residens-städer, kan Utskottet icke instämma, enär åtskilliga andra städer inom riket finnas, sorn drifva vida större rörelse och, i följd deraf, kunna vara i större behof af dylika låne-anstalfer, än vissa af förstnämnde städer.
Kopparbergs d:o, Per Östman från Wester-Norrlands d:o, Gustaf Bjerkander från Skaraborgs d:o, Prot.-Utdrag den 28 Oktober 1859. Lars Guslaf Andersson från Elfsborgs län, Vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus d:o, Nils Svensson från Christianstads d:o, Anders Gudmunson från Hallands d:o. Suppleanter: Olof Olsson i Olebyn från Wermlands län, Olof Nilsson från Westerbottens d:o, Robert Fredrik Gross från Calmar d:o, Lars Ersson från Södermanlands d:o, Bengt Johan Holmlin från Göteborgs och Bobus d:o, Nils Fredrih Andersson från Östergötlands d:o, Ola Lasson från Christianstads d:o, Lars Larsson från St. Kopparbergs d:o, Johan Johansson från Calmar d:o. Bevillnings-Utskotlel. Ledamöter: Josef Holm från Stockholms län, Johan Bergström från St. Kopparbergs d:o, Erik Christensson från Göteborgs och Bohus d:o, Anders Johan Sandstedt från Jönköpings d:o, Per Erik Andersson från Westmanlands d:o, Erik Magnus Falk från Skaraborgs d:o, Per Byström från Jemtlands d:o, Olof Lagergren från Gottlands d:o, Carl Gustaf Cederskog från Östergötlands d:o, Olof Olsson i Gärsheden från Wermlands d:o, Olof Lindström från Westerbottens: d:o, Niis Olsson från Malmöhus d:o. Suppleanter: Johannes Andersson från Elfsborgs lärn, Anders Jonsson från Skaraborgs d:o, Anders Söderholtz från Södermanlands dm, Prot.-Utdrag den 28 Oktober 1859. Petter Anton Nyström från Westerbottens län, Anders August Åndersson från Ostergötlands d:o, Johan Öström från Westmanlands d:o, Carl Ifvarsson från Hallands d:o, Thorkel Nilsson från Christianstads d:o, Per Eriksson från Gefleborgs d:o, Olof Larsson från Nerikes d:o, Johan Pettersson från Kronobergs d:o, Olof Andersson från Calmar d:o. Lag-Utskottet. Ledamöter: Matts Pehrsson från Stockholms län. Johan Lekberg från Nerikes d:o, Olof Persson från Gefleborgs d:o, Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus d;o. Suppleanter:
Jag får först med några ord besvara Hr Rosenblads högst kosteliga yttrande om att icke markegångstaxor funnos på den tid, då fogdarne räknade grödan på åkern och proftröskning skedde. Det tror jag han ensam var i behof af att lemna den underrättelsen. Någon annan tror jag icke var i behof af att påminnas om, att på den tiden inga markegångstaxor funnos, emedan inga dä behöfdes. I afseende pä sjelfva saken förekommer här först, att det är en oriktig uppgift af komiterade då de säga att alla räntorna i Jemtland utgå i kontant. Jag har här till hands komilerades tabeller, upprättade af en pålitlig man, som heter Sandberg, och som är Kamererare uti archivkonloret i kammarcolhm. I denna tabell upptages för Jemtland smör 102 \Jjh 23 U och för Herjeådalen 156 \M ost och 10 U renost. Det är alltsammans bestämdt uppgifna persedlar, som efter markegångspriset upptagas, och det är för osten bestämdt till 2 r:dr b:co Jag säger ännu en gång, mine Hrr, att det går då absolut icke an att blott säga alt sä är, utan man måste väl titta i handlingarne för att se hvad de innehålla. Då nu räntepersedlar åro i raarkegångstaxan upptagna, så måste de väl finnas, och då mäste de väl äfven vara i statsregleringen upptagna. Det går icke an att deducera bort sådant. Jag begär propos. till afslag å denna punkt. Hr Sandströmer: Jag skulle visserligen ej förlänga diskussionen om en sådan obetydlig sak, så framt jag ej vore skyldig ett svar på den anmärkn. af Frih. Cederström, att komiterades uppgift här, om att räntorne utgå kontant, vore oriktig. Det är visserligen sant, att ibland skatterne förekommer smör in na - Den 8 September e. m. 157 tura, men förhållandet är att det erlägges såsom ett slags arrende för vissa öfverloppsraarker. Frih. Cederström: Statsrådet
Man måste väl vid remiss af en motion, se på dennas egen, ej blott beskaffenhet, meu omfattning, och äfven gifva någon akt deruppå, huru motionären betraktar densamma. Han har vid detta ärende sjelf velat sätta i ett, snart sagdt, oskiljaktigt samband den förra och den sednare af sina begge motioner. Såväl i den förstnämnda, som i den nu förevarande motionen, tagande den förra till utgångspunkt för den sednare, har Gr. Adlersparre uttryckligen förklarat, att han på intet sätt vill betunga Statsverket med någon utgift för detta ändamål, och icke heller fråntaga Svenska presterskapet någon del af deras inkomster, utan endast öfverflytta på andra händer inom det Högvörd. Ståndet vissa af dess tillgångar. A sådana grunder tror jag, att denna motion bör, likasom den föreg:de, remitteras till Ekon.Utsk., och icke till StatsUtsk. Sådan var ock II. Exc. Gr. o. Landtm:s mening, och syntes för några ögonblick sedan utgöra det Höglofl. Ståndets nästan enhälliga åsigt, hvaruti jag hemställer, att vi må framhärda. Härefter förnyades den förra proposm och besvarades med Ja; hvarjemte R. o. Ad., uppå H. Exc. Hr Gr. o. Landtnäs framställning, biföll Gr. Adlersparres, i de nu föredragna motionerna gjorda anhållan om desammas kommunicerande med de öfriga R.St:n. Den 19 November f. m. 197 Föredrogs Frih. v. Schwerins, Carl Julius, d. 16 denne3 på bordet lagda motion rörande penningeväsendet. Frih. Bonde, Knut: Jag hoppas, att den af Frih. C. J. v. Schwerin afgilna motion rörande penningeväsendet, icke måtte dela samma öde, som mängden af motioner, om hvilka en utmärkt ledamot af detta hus nyss yttrade, att de likna mängden af menniskor, vid hvilkas födelse det yttras några ord, för att de sedermera i all tysthet framvandra sin väg och slutligen öfverlemnas åt glömskan. Den motionen förtjenar åtminstone en vida bättre lott; ty sällan torde en mera innehållsrik motion hvilat på Ståndets bord.
N:o 31. 73 ingen Åtgärd att rädda fäderneslandets ojemförligt dyrbaraste handlingar undan den förstöring, som sannolikt blefve en följd ifall Hiksarkiv-byggnaden äfven blott partielt skulle hastigt dela Norrbrokajens öde, om, säger jag, äfven vid denna riksdag ingenting häremot vidtages, utan den olycka som bevisligen är att alltjemt frukta, beklagligen inträffade innan man gjort Åtminstone något att förebygga den, så kan nu mera, såsom ursäkt till framtiden för den oersättliga skadan, ej ens okunnighet om att faran var öfverhängande förebäras. Att någon åtgärd häremot suart måste vidtagas, synes mig derföre ovedersägligt. Rörande det andra af Rikets båda värdefullaste historiska och litterära institutioner: det Kongl, eller Riks-bibliotheket, så tror jag ej att detta, hvad beträffar lokalen, varit föremål för Rikets Ständers uppmärksamhet sedan riksdagen år 1844. Det hade då i 76 år varit inhyst i dess nuvarande förvaringsrum, en trappa upp i ena Logårdsflygeln af Kongl. Slottet. Nämnde år utgjorde det vid pass 60,000 band och 3,000 manuskripter. Utrymmet derför var redan då blifvet så trångt och under tillvexten hvarje möjlig utväg till utvidgning inom lokalen så till det yttersta begagnadt, att enhvar erkände det rikets första bibliothek ej längre borde eller kunde der qvarblifva, utan allmänt inseende dess betydenhet och värde för hela landet, beslöt man att en våning i det nya Riks-muséet skulle afses derför; denna lokal, som uppgafs kunna rymma 200,000 volymer, hoppades man skulle i långliga tider blifva tillräcklig. Nu hafva emellertid resultaten af Rikets Ständers vid 1840 års riksdag frikostigt ökade års-anslag för inköp af utländsk litteratur, af den mångdubblade tryckproduktionen inom landet samt af flere enskilde högst betydande gåfvor under de sistförflutna 18 åren, visat sig deri, att boksamlingen vext till proportioner, dem ingen vid förenämnda tidpunkt anade.
Herr Lieutenant ?ZK1mnn deremot ansäg detta tillfälle böra omfattas, för arr wisa der Na» tionen wec arr wärdera upcffemgar af ben oegen»ytti« ga, förtjenstsulla och allmänt gagnande egenstap som Friherre b^ermLlins, och lör hwilke han, derest de marit egnake ät ett annat Rike, vilbart kunde wäna belöning. Dä Friherre ttermeiin tvid de stora kostnader han anwänbt, endast och allenast brräknat allmän nytta, sä wida det warit för honom läkt att sörmse, M hans företag aldrig stuke bl,iwa lönande för ho, nom stels, och således sräga nu icke more om ersättning derföre. Man endast denna, att ät Riket bibehålla ett för detsamma högst nyttig! arbete, som är lrukrm af hans mödor och kostnader, och dä nikka beror betraktas den för hans wiktor gnista kännbara stada och förlust han genom Fienden li' it pä si re egendomar i Westerbotten, faun Herr Lieurenanten desto större stät att tillstyrka inlösandet för Statens räkning ef bcmäls dr Friherres Charl».samling, som Statö-Werket derigenom icke kommer att förlora något, utan erhåller sin fulla ersättning genom försäljningen af de bertil hörande Chartor. Herr Afwersten Baron .äoZelsvZrä yttra - 862 Den 14 December. yttrade, att om den iirägawarande köpeskillin -en komme e-t öka Bewilli,inge-summan rille H-rr Baron iva» ra den förste, som afstyrkre samma köpeffllmioL utgif» wande, men dä den ej bliö annat än ett sörsaon som fulleligen ersältes, och ssm ej kommer att trycka Riket eller någon Medborgare, kunde H rr Baron icke annat än tillstyrka den åtgärd som UtsiottelS afdelning i förenämnde hänseende föreslagit. Herr Baron erindrade decjämte att oansedt
— Skulle man likväl vilja medgifva, att ett eller annat godt förslag af oppositionen primitift blifvit uppgjordt, (hvarpå jag nu icke kan erindra mig något exempel,) så följer dock deraf ingalunda, att oppositionen handlar efter något systeme, för hvars framgång den ifrar, ty om man företager sig det otacksamma göromålet, att sammanföra dess serskildta förslager till ett helt, skall man finna, att de sakna allt sammanhang, att de lill och med motsäga hvarandra, och att, om man ville gifva dem alla kraft af Lag, skulle verkställigheten blifva lika omöjlig, som löjlig. Anmärkningssjrstcmet har oppositionen i så måtto consequent följt, att mängden af anmärkningar mot Konungens Rådgifvare är större, än man någonsin förr hört omtalas; men icke en enda har varit grundad på förslag till bättre ordning, och i allmänhet hafva de angått så obetydliga saker, och stundom varit så stridande mot rätt och billigt, att dessa anmärkningar i stället för att ådagalägga duglighet bos oppositionen, och oduglighet hos Ministéren, ådagalagt motsatsen i förra fallet, och bevisat alls intet i det sednare. — Om man trott, att med anmärkningarnes mängd ersätta bristen i deras värde •— alt med dem förvåna — samt att å ena sidan modfälla Styrelsen, och å den andra gifva allmän - T 02 Den 21 J u I i i f. ra. beten ofördelaktiga begrepp om Konungens Rådgifvare, så har man troligen misstagit sig, ty följden af dessa anmärkningars otålighet och obetydlighet har icke kunnat blifva annan, än att allmänheten bibringats liknöjdhet för anmärkningsrätten, sorn likväl är af ganska stor vigt, men som aldrig kan hållas i helgd, då den, som nu sker, dageligen missbrukas. Det var en tid, då anmärkningar mot Konungens Rådgifvare väckte mycket uppseende, och då, (den juridiska påföljden målLe blifva hvilken som helst) anmärkningen likväl hade en moralisk kraft, som medförde god verkan; men denna tid är förbi. Nu afhöras anmärkningarne med liknöjdhet af Representationen —- och säkerligen äfven af Konungens Rådgifvare; och hvem är väl orsaken härtill?
Af allt att döma h a r tillfredsställelsen med denna utvidgning af programmet varit allmän. Tidningens redan förut stora upplaga h a r ock under året ökats med mer än en tredjedel och visar allt fortfarande tendens till stigning. Häraf känner sig redaktionen naturligtvis ytterligare manad att sporra sina ansträngningar för att motsvara de fordringar, som ställas på densamma. Jämte illustrationerna till dagskrönikan kommer redaktionen gifvetvis att fullfölja det gamla välkända Idunsprogrammet. Den kvinnliga förtjänsten skall allt fortfarande ägnas tillbörlig uppmärksamhet i biografisk form med åtföljande porträtt, likasom vi ock hädanefter som hittills i sakkunniga artiklar skola behandla allt, som på något sätt berör kvinnan och hennes verksamhet i och utom hemmet. Med biträde af framstående litterära krafter skola vi ock — vår mångåriga förbindelse med landets yppersta pennor skall sätta oss i stånd härtill — förse tidningen med en omväxlande och rikhaltig förströelseläsning i form af goda romaner, noveller, berättelser och poem m. m. Iduns Romanbibliotek, hvilket fortfarande kommer prenumeranterna till hända med ungefär sju å åtta hundra sidor pr år, öppnar den nya Den vanliga gratispresenten,; bestående af Iduns charmanta julnummer, större och rikare illustreradt än någon annan svensk jultidning, tillfaller som vanligt alla prenumeranter. Andra få betala delsamma med 1 krona. Detta nummer, en äf bokmarknadeus allra vackraste julpublikationer, h a r ock de senare åren rönt en sådan efterfrågan, att detsamma vanligen slutsålts långt före jul. Hvad tidningens Utgifning beträffar, hafva vi, på grund af från otaliga håll framställd önskan och efter moget öfvervägande, beslutit sammanslå veckans båda nummer till ett enda slort och gediget nummer med fredagen till utgifningsdag, så att prenumeranterna på de flesta orler i hela landet kunna få sin Idun till söndagen. Från många håll h a r nämligen den klagan försports, att med den nuvarande utgifningen onsdagsnumret, som kommit midt i veckan, ej hunnit läsas förrän på söndagen, och att lördagsnumret oftast kommit prenumeranten, åtminstone i landsorten, tillhanda först efter söndagen. En annan till nyssnämnda beslut medverkande orsak h a r varit svårigheten, ja omöjligheten att i hufvudstaden få en ordnad och regelbunden distribution.
Kronobeljeningen vakar öfver ordningen vid Gästgifverierne hvarom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 27 Oktober 1835 utfärdat särskild kungörelse, som finnes att tillgå vid hvarje Gästgifvaregård. Till åtlydnad af Eders Kongl. Myj:ls Nådiga Circulaire-Bref af den 4 December 1830 och 13 Seplemper 1834 har reglering af kronobrefbäringsskyldigheten blifvit företagen; och hafva dervid öfverenskommelse!- blifvit träffade, enligt hvilka uti Länets fleste socknar vissa personer, emot bestämd årlig afgift, åtagit sig att fortskaffa angelägna krouobref; och uti de öfrige socknarne brefven skola genom gästgifvarskjuts på socknemännens bekostnad afsändas; hvilka beslut blifvit af Landshöfdinge-Embetet fastställde och genom kungörelse af den 27 November 1840 uti Länet kungjorde. Politi. Länet är i afseende å rättvisans skipande samt allmänna ordningens bibehållande indeladt uti fyra Domsagor, tre Fögderier, två LandsFiskalsoch trettiotvå Länsmans-distrikter, hvarförutan Fjerdingsman ärouti Länets alla socknar antagne. Enligt gällande författningar är åt församlingarnes Pastorer och Kyrkoråd sedlighetens vård anförtrodd. Barna-undervisningen å landet besörjes på sätt uti föregående berättelse blifvit omförmäldt, för det mesta af Lärare, som för ändamålet besöka hvarje by, och för närvarande finnas allenast åtta ordentliga vexelundervisnings-skolor, utom de som äro uti städerne inrättade. För hälsovården äro tvenne ordinarie Provincial-läkare stationerade uti Gefle och Söderhamn, en extra Provincialläkare i Ljusdal, och jemnlikt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 2:dra Februari 1842 en extra Provincial-läkare äfven i Hudiksvall.
Ranko om dagen, men att beslut deremot icke blifvit fattadt på hvad sätt dessa arfvoden skola utgå. Då emellertid ett stadgande i berörda hänseende syntes nödigt, pä det ingen tvekan om Rikets Ständers afsigt härutinnan skulle kunna uppstå och Kongl. Maj:t, i fall beslutet om kontrollörers antagande vunne Nådig stadfästelse, kunna undvika att anbefalla iR jcalningen af dessa arfvoden utaf en så osäker tillgång, som öfverskotten å san! verkets inkomster, har motionären framställt det förslag, att Rikets Ständer besluta, »att de, bränneri-kontrollörerne lillagde, arfvoden matte, inom hvarje *in, utanordnas af der inflytande afgift för bränvinstillverkningen, på sätt Kongl. Maj:t i öfrigt härom täckes förordna.» Enligt motionärens åsigt skulle visserligen medel för sagde ändamål kunna på annat sätt beredas dymedelst att Rikets Ständer för bestridande af ifrågavarande utgift anvisade ett förslagsanslag å Riks-Statens 7:de Hufvudtitel; men då erfarenheten ännu icke visat ungefärliga beloppet, hvartill denna, säkerligen ganska betydliga, utgift kunde komma att uppgå, har han ansett den nu föreslagna utvägen för närvarande ega företräde. Derjemte har, vid motionens remitterande, Friherre Raab, A. C., under erinran derom att äfven andra än de af motionären omförmälda utgifter torde förekomma, begärt att få fullständiga förslaget med det yrkande, att medel måtte beviljas icke allenast till aflöning åt kontrollörer jemte ersättning åt de vittnen, som dem åtfölja, utan äfven till den ökade polisuppsigt, som blir af nöden för att vaka öfver den nya Författningens efterlefnad; hvilken framställning motionären jemväl anhållit måtte af Utskottet tagas i betraktande. Bih. till R. St.