Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom har Utsk. velat, genom bibehållande af den hittills gällande bevillnm, söka förekomma, det personer, som i allmänhet icke sysselsätta sig med bränvinsminutering, lockas att inkasta sig på denna rörelse och derigenom vid alla möjliga tillfällen framkalla bränvinssupande. Utsk. bar således ansett det vara ett godt syftemål att, genom en hög afgift på dem som idka näringsrörelsen, söka förekomma ett allt för öfverflödigt utminuterande af bränvin. Hr Tham: Utsk:s förvillelse härleder sig derifrån, att i bränvins-förordn:n dessa personer, eller de som vid auktioner, marknader m. m. hålla bränvins-minutering, sammanblandas med krögare och andra näringsidkare under en och samma rubrik. Meningen med min motion var att få dessa skilda i 2:ne klasser, eller under olika rubriker, till förekommande af den orättvisa, som för det närvar, drabbar dem som en eller annan gång under årets lopp vid förstberörde tillfälle hålla näringsrörelse, i jemförelse med dem som idka rörelsen hela året om. Inom flere län har förevar. § blifvit så tillämpad, och detta har väckt mycken förargelse. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville åtlerremillera betänk, för rättelses vinnande härutinnan. Gr. Mörner, Carl: Förhållandet kan visserligen vara olika för olika län och orter, men för min del har jag den erfarenhet, att det alltid är stort tillopp af sådane personer, som önska få utminutera bränvin så väl vid auktioner, som vid marknader och andra tillfällen. Jag har icke hört någon klaga öfver för hög afgift derföre. På de skäl Gr. Hamilton anfört, anser jag att det vore särdeles lämpligt om det nu gällande stadgandet i denna § finge qvarstå, likasom den nu bestämda afgiflen. Vid auktioner och andra tillfällen fortfar bränvinsminuteringen vanligen långt in på nälterne, hvarigenom en ej ringa inkomst uppkommer för idkaren. Jag tror således, att om de blott få rättighet att försälja bränvin, så betala de gerna afgiften. Jag anser mig således böra yrka på bifall till Ulsk:s betänk, i denna del.
Af Herr Biskopen Doctor Hedren: ”Jag har alltifrån början af SlatsUtskottets arbete vid denna Riksdag reserverat mig emot sammanbiand - Ståts-Utskottets Utlåtande, N.-o 34'S. 15 ningen af ekonomiska och Stals-anslags-frågor, hvaraf den nu inträffade slitningen blifvit en slutlig följd; och jag får ännu åberopa och fortsätta samma reservation. Att en ekonomisk fråga, vid enstaka behandling bifallen af 2:ne Stånd och afslagen af 2:ne, måste förfalla för den Riksdag då den blifvit väckt, är obestridligt, enligt Riksdags-ordningens 34 och ^5 §§. Att åter en Stats-anslags-fråga på lika sätt af 2:ne Stånd bifallen och af a;ne afslagen, nödvändigt måste i nämd genom votering afgöras, är lika obestridligt, enligt Regerings-formens 6g §., samt Riksdags-ordningens 3o och ^5 §§. Och att ingen fråga, af hvad slag som helst, kan förändra sin natur, al hvilket Utskott den ock må vara behandlad, är lika tydligt af Riksdags-ordningens 34 §. 2 mom. Så tydliga föreskrifter kunna ej förändras derigenom att 2.'ne frågor sammanslås till en. Ville man påslå, att den ekonomiska delen skulle derigenom blifva statistisk, och sålunda icke få förfalla, utan böra i sällskap med ilen andra delen ovilkorligen genom votering afgöras; så kunde man å andra sidan med lika godt skäl påstå, att den statistiska hade genom föreningen iklädt sig ekonomisk egenskap, och borde sålunda i förutnämnda fall utan votering förfalla. Grundlagen gifvet ingeti anledning till sådan tillämpning på någondera sidan. Hvar och en fråga måste sålunda behålla sin natur oförändrad; och då de begge icke kunna gemensamt behandlas, måste de väl åtskiljas, en operation, som i första början verkställd, hade förekommit allt besvär. Detta åtskiljande är nu i flera frågor gjordt af 2:ne Stånd mot 2tne, hvarigenom den ekonomiska delen är efter grundlagen förfallen, så att i alla sådana fall det mäste förblifva vid det gamla. Deremot mäste den återstående anslags-frågan genom votering afgöras, så framt icke 3:ne Stånd förena sig lill beslut.
Jag har visserligen talat om den ursprungliga rätt, kyrkan kan hafva egt på hemmanen; detta har jag likväl ej gjort för att upge någon grund för att denna fråga skulle afgöras som en rättsfråga, men för att motivera det här ifrågavide förslaget i afside på åbo - 248 Den 15 Oi t ober. ernas rätt till deras hemman, förutsatt att de äro kyrkans, så att Hr Cederschiölds sista anmärkning kan i intet afs:de förändra min öfvertygelse ang:de Utsk:ts förslag, utan anhåller jag fortfarande att detsamma måtte bifallas. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, att derunder yrkats dels bifall till Betänkrt, dels alslag derå, och dels slutligen af Hr Cederschiöld, att K. o. Ad., med afslag å Betänk:t, måtte för sin del besluta, det E. St:r skulle hos K. M:t i underd. anhålla, att K. M:t, såvidt frågan,: rörde de hemman, som förmenades vara af krononatur, måtte vidtaga de åtgärder, sorn erfordrades, på det att såväl kronan som hemmanens åboer komine i åtnjutande af deras lagliga rättigheter. Härefter framställde H. Exc. propos. på bifall till Betänk:t och, då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan votering blifvit begärd af Hr Printzensköld, samt Hr Cederschiöld derefter yrkat att hans förslag måtte anlagas till kontrapropos. vid den blifvande voteringen, uti hvilket yrkande Hr Printzensköld jemväl sig förenade; uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Betänk. N:o 34, i ani. af väekt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. kyrkoheromanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman, röstar
Ytterligare, slutar rapporten, må jag det icke förhålla, att en rättare på Esbo gård säger sig vid samma tid hafva skjutsat två slädar till Helsingfors. Främst åkte en karl med två tunga koffertar i släden och efter honom en kvinna, märk: icke två kvinnor. Rättaren kommer detta så visst ihåg för att karlen haft mäkta brådt, kört hästen fördärfvad och för skadan betalat rättaren sex daler silfvermynt ... Detta har Lilliehöök uppdagat. Det är för litet ljus för att trefva sig fram i nattens mörker, men för mycket att kunna sorglöst somna. Mig kommer det för, som om tråden spinner sig ut till ett svart förräderi. Hans nåd presidenten vet törhända ett råd, genmälde Hagar skyggt. Jag har tänkt därpå. Hvarför ha vi inte studerat lagfarenhet? Hvad hjälpa oss alla våra auktorer, om vi ej med dem kunna fånga en enda röfvare? O, det är skändligt ... En sjuk kvinna i denna belägenhet, utkastad en vinternatt på en öde landsväg Men det finns en, som vet mer än din gudfader, presidenten Kurck. Jag vill låta hitkalla den vandrande juden. Vill han inte bekänna, skall han tvingas därtill, om han ock sju resor vandrat kring jorden och bjuder som lösepenning Sveriges rike i guld. Tillåter nådig fröken, att jag genast uppsöker hans nåd presidenten? I morgon törhända. I dag är ett värdskap hos gamle marsken; hans son har återvändt från Upsala. Jag vill studera finska, tilldess man kommer att kläda mig. Således, Hagarille ... uttyd för mig andra kapitlet af Genesis! Och de fortforo att trampa en smal gångstig genom de gåtlika, slingrande labyrinterna af ett nyssfödt, för världen okändt språk. Kristina hade en underbar förmåga att kasta sig in med hela sin tankekraft på det ämne hon förelagt sig, därpå göra ett sidosprång åt motsatt håll och så åter ögonblickligen vara där, hvarifrån hon gått ut. Ett halft intresse, en delad uppmärksamhet voro mot hennes natur. Med om allt eller med om intet, detta var grunddraget. Det var ej stadgadt ännu, men det skulle hårdna.
Skål för våra gamla minnen, sade fru Wenschen till Gabriel Mortimer och höjde icke utan rörelse sitt sherryglas. Skall ni aldrig bättra er, Helga? frågade Mortimer bekymrad, medan han lät kanten av sitt glas sakta, nästan kittlande beröra hennes. Jag vet inte, svarade hon fatalistiskt. Och hennes ögon vilade under tiden med ett drömmande uttryck på baron Grothusen, som just i en tillfällig glömska av konvenansens lagar satt och stoppade tre eller fyra druvor i munnen på en gång. Jag är för resten inte så fördärvad som ni tror, tillade hon milt, nästan svårmodigt. Det händer en och annan gång, att jag får ett litet anfall av bondånger och syr i en knapp i Petters byxor. Hon betraktade ånyo länge och svärmiskt baron Grothusen, så länge, att deras blickar slutligen möttes och under några sekunder förblevo vilande i varandra. Han intresserade henne. Han var ju icke vacker, men han gjorde likväl ett mycket distingerat intryck. Manligt och distingerat... Plötsligt fick fru Wenschen ett litet hostanfall, så att hon måste sticka solfjädern i munnen för att hålla sig ordentlig. Hon hade åter kommit att tänka på Gabels byxor. Och hon viskade till Mortimer, att det roligaste måste ha varit att se Gabel på hemvägen... med två överrockar... Damerna drucko kaffe i salongen, herrarna i rökrummet. Balkongdörrarna stodo öppna. Humlegården bredde sig tyst och grön i majaftonens skymning. Hall stod lutad över balkongräcket och rökte. Han hade funnit Greta oemotståndlig och fru Wenschen pikant. Det oaktat hade han haft tämligen tråkigt. Det var hans sjukdom, detta att han aldrig kunde låta sig ryckas med. Den var vacker, och den var begåvad, och den älskvärd, och ingen av dem angick honom. Han var en rotlös man. Det hade alltid varit så, men han hade icke känt det som en plåga förrän efter den dag, då han fann sig stå som sörjande och böjd över liket av en främmande kvinna, som testamenterat honom sin förmögenhet. På den tid, då han om morgonen icke visste var han skulle sova på natten, hade livet likväl någon eggelse och någon spänning... Och han gick åter in.
Den 3 augusti sträfvade kanonsluparne, uppehållna af den starka strömmen, utmed Krageröns östra strand, från hvilken de oupphörligt helsades af norrmännens jägarkulor, som, så ofta det kunde ske med verkan, besvarades med ett drufhagelskott. Slutligen lade man till vid ett ställe, der stranden var mindre hög. Den trupp, som här landsattes, råkade ut för ett särdeles äfventyr, nemligen att blifva beskjuten af sina egna landsmän. Lyckligtvis skedde anfallet på för långt afstånd att skada, och då det upptäcktes att flottans volontärer, som från annat håll blifvit sända att vara behjelpliga vid öns intagande, tagit sina svenska bröder halländningarne för fiender, blef det i all hast lyckönskningar att ingen olycka skett. Marschen fortgick nu mot öns norra ända. Flera infanteribataljoner stötte till, man ordnade sig i brigader och – hur illa att ej ha mer att säga – innan kort var ön öfvergifven af fienden samt kanonaden i full gång mot Fredrikstad. Rörande Krageröns intagande har generaladjutanten Sejersted, under ett svaromål i den sedan anhängiggjorda processen mot general Staffeldt, yttrat att detta svenskarnes anfall säkerligen endast varit en demonstration för att locka den norska hären ned mot kusten och således lätta hufvudanfallet och passagen genom Rakkestad, men att ”då demonstrationen lyckades öfver förväntan, förvandlades den i ett verkligt anfall.” Naturligtvis föll en mörk skugga på öfverstlöjtnant Hjertman, som, efter en strid snart sagdt i flykten, rymde fältet och lät svenskarne erhålla en seger, som, ifall Kragerön varit hederligt och värdigt försvarad, kunnat för dem göra segern af större värde. Men här kan man säga om svenska eskadern att den kom, visade sig och segrade. Öfverstlöjtnant Hjertman, hvilken af sina landsmän högt anklagades för brist på mod, flydde till Onsön, och norrmännen tröstade sig med att, då saken en gång skett, denna flykt åtminstone räddade en skara krigare, som på annat ställe väl behöfdes. Med Krageröns fall föll en ännu tyngre sky ned öfver norske konungens nedgående sol.
Lindö hemman då blefve derifrån fritt, iirnade hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan huru dermed borde förhållas , och huruvida det kunde få gå i mät, för underdåniga skatterätts-fordringar, och skulle-tillika vid handen gifvas, att de af Bruks-Patron Wahrendorff och Controlleuren Bråvik uppgifna Statterättsfordringar, hvarföre de sökt ersättning i Lindön, härröra från Tullgarns-Godset, samt att om sådana fordringar för detta blifvit af Kongl. Maj:t förordnat, att för dem finge sökas ersättning i Kungsgårds • lägenheter , då Kongl. Maj:t, uppå derom skeende underdånig anmälan, ville sig derom utlåta. Men Den 7 Juli, Men om Lindön skulle pröfvas ännu böra anses såsom en från Kronan oskiljaktig Kungsgårds-lägenhet, och följskteligen ej för hvad slags skatterätts-fordringar som helst kunna lemnäs i ersättning, sä vore efter Kongl. Collegii tanka, för Kronan bäst och förmönligast, att Lindö hemman på lika sätt som Kungsgårdar blefve å öp. pen auction till den mestbjudande på 30 år bortarrenderadt. Ar och dag som förut skrifves står. På befallning Jochim Dahlström. År 18II den 6 Augusti blef af undertecknad Borgmästare och enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Håglöf t Svea Hof Rätts Constitutorial, den 2,6 sistl.
Vid en fördubblad skjutslega skulle då tillökningen blifva t-JB:dr på detta ringa afstånd, och man kan häraf sluta till de betydliga svårigheter, som skulle mota Regeringens hulda omsorger, då den, vid infallande tnissväxt-år, finnér sig föranlåten, att, till hungersnöds afhjelpande ibland Allmogen, afsända betydliga spannmåls-transporter till långt ifrån hafvet belägna orter, såsom Dalarna, Jemtland, med flera. Den olägenhet sorn Bergshand* teringen, vid dess tunga producters forslande, härigenom - 3393 Den i (j Juli, Igenom mäste vidkännas, och de odrägliga kostnader, som skulle drabba vissa Etnbetsoch Tjenstemän , som i och för sina sysslor nödsakas förrätta betydliga resor, för hvilka de njuta antingen alldeles ingen särskilt ersättning, eller ock endast pa gamla Taxor grundade obetydliga, respenningar i ett för allt, afven i. de händelser, då resorna blifvit mycket emot förra tider ökade> mäste ock härvid komma i beräkning. Enär, i jemförelse härmed, närvarande skjutsinrättnings inflytelse pä allmänna hushållningen tages i betraktande, kan väl icke nekas, att åtskilliga besvärligheter och olägenheter för de skjutsandes jordbruk förorsakas genom den dem ålagda skyldighet att fortskaffa resande. Alt dessa uti de flesta remitterade Memorial äro nog öfverdrifna , finner Utskottet sig likväl föranlåtet anmärka.
Jag begärde ordet, då den upplys ning gafs, att StatsUtsk. här endast haft afseende på att den ifrågavar. summan endast skulle afse hästars anskaffande. Jag har likväl genom den upplysning, som Gr. Anckarsvärd lemont, blifvit förekommen uti hvad jag ämnat säga och har således föga alt tillägga. Jag vili blott nämna, att då man ur så frikostig med utdelning af förebråelser emot Utskrn, alt de gått lösligen till väga, så går man sjelf så lösligen till väga, alt man ej tager kännedom om hvad Ulsk:ns betänk. innehåller; ty hade man det gjort, så hade man ej kunnat framkasta sådana anmärkntr, som den, att augmentsruntorne ej varit beräknade. Hvad man behagat säga, att meningen varit alt jaga efter popularitet, så tror jag att, åtminstone livad mig beträffar, denna framställning skall förblifva utan ali verkan, och jag önskar, att hvar och en, som gör sådana framställningar, sjelf må kunna freda sig derifrån. Frih. Stjerncrona: Jag har begärt ordet, för att med några ord göra rättvisa åt en anmärkn., som blifvit framställd emot mig. Jag har gjort en brutto calcul, att Statens uppoffring' skulle blifva 2000 t:r säd. Jag var icke okunnig om, att augmentsräntan borde afdragas; men, mine herrar! detta förtjena!* icke, tror jag, att lägga särdeles mycken vigt på, då man känner hurudan! förhållandet är. Indelningen för cavalleriet är beräknad efter 60 dalers ränta; då till cavalleriet blifvit utsedda de bästa hemmanen, är sällan till rusthåll indelt något hemman under 4o daler, men väl sådana som haft 45 dalers ränta och deröfver. Då utgör augmenlet icke mera än omkring i5 daler, som, då de utgå utan förvandling, blifva en obetydenhet.
Han hade likväl ännu knappt vexlat några ord med föremålet för sin beundran, men Arabellas ögon hade flera gånger träffat hans med ett uttryck, som gjorde alla ord onödiga och torftiga; han hade ingen lust att blanda sig ibland svärmen af dessa förtjusta unga karlar, som omgåfvo henne, han visste sig vara älskad och hans hjerta slog af glädje och stolthet. För Astley var detta ett af de få och korta ögonblick i det menskliga lifvet, då vi tro oss hafva hunnit spetsen af lyckan, då ernåendet af alla våra önskningar förskräcka oss, och vi skulle vilja liksom Polykrates göra ödet något offer för varaktigheten af vår sällhet, på samma gång vi berusas af hänryckning och segerfröjd, för att kanske i det nästa med förödmjukelse finna att alltsammans var endast en villa, ett bedrägeri, som försvann, då vi sträckte ut handen för att fatta det. Kanhända var det en outredd dylik fruktan, som höll Astley på afstånd från den qvinna han i detta ögonblick tillbad, denna tjusande, gudomliga bild, som han icke visste om den var formad af marmor eller guld eller brons eller bly eller kanske endast simpel och värdelös lera. Imellertid hörde han icke pratet och sorlet omkring sig, och då en modern italiensk sångerska i det samma framträdde och lät sina drillar och rullader ljuda i salonen, drog han sig undan till ett hörn, der han såg sin vän kapten Lesley vinka åt sig. Det finns väl knappt någonting mer egendomligt, mer exklusift och onaturligt än salonslifvet, det vill säga detta lif af ytterligheter och tomt skum, och hvar finns väl större kontraster än imellan de båda olika lefnadssätten för en tarflig husmor och en förnäm dam, en handtverkare och en dandy.
De sedan i8a3 års Riksdag vidtagna flerahanda åtgärder, dels i afseende på pappers-tillverkningens förbättrande i allmänhet, och dels speciejt i och för det sökta ändamålet,att ett vigare,ulhålligareoch emot förfalsknings-försök bättre förvaradt Sedelmynt, än det hittills brukliga, måtte kunna jnföras, äro i korthet att inhemta utur de härvid biIagde serskilda Berättelser, af Hr (jfyei ste-Lieulenanten J. Q. Hjerta} Professuren G. p, Pasch och ftlynl-JPi obefaren G, \ 8 Banco-Utskoltets Memorial N.- 90. Ä. Broling', ehuruväl flera slags prof och ritningar, hvilka till Bauco-Utskottet åtföljt, icke här kunnat med dessa handlingar bifogas. Men för att dock någorlunda ersätta denna brist, har Banco-Utskotlet uti serskildt häfte låtit aflemna till hvartdera RiksStåndet Prof-aflryck, ämnade att, såsom Modeller för Banco-Sedeltill verkning med eller utan förändringar, fastställas, utaf ej mindre i Kopparpress afdragen nedsänkt gravyr å Stålplåt, än i Boktryckare-press afdragen upphöjd gravyr å Messingsplåt, Båda slagen utförda förmedelst den af Hr Broling inrättade, Banken tillhöriga Konstsvarfstol; och är till dessa proftryck begagnadt, dels coloreradt och dels hvitt papper, med anbragta ljusare och mörkare Vattenmärken af flera olika slag, enligt de af Professoreu Pasch införda nyare methoder, både med och utan sammanfogning af flerdubbla pappersblad eller så kallade Lameller. Rikets Ständer torde således finna sig i tillfälle att någorlunda fullständigt bedöma hvad, af en redan vunnen ej ringa konstfärdighet i omförmälda hänseenden, för en framtid må vara att påräkna.
Som det, genom föregående Banko-reglementen, för hvarje Filialbank bestämda maximum af försträckning, 750,000 R:dr, vid sednaste riksdag nedsattes till 500,000 4 Banko-Utskottets Utlåtande N‘.o 23. R:dr, liar visserligen redan å det äldre anslaget till Filialbanker. 9,000,000 R:dr, uppkommit en tillgång af 250,000 R:dr, hvilken kommer att ökas i mån som gamla oktrojerna löpa till ända för de Filialbanker, hvilka nu innehafva högre försträckning än 500,000 R:dr; men då Utskottet lämpligast i samband med frågan om laneoell kreditiv-rörelsens reglering på det hela bör komma i tillfälle att taga i öfvervägande, huruvida och på hvad sätt dessa och andra intill nästa riksdag inflytande medel å anslaget till Filialbanks-försträckningar skola användas, samt ofvanberörda motioner dessutom förutsätta tillökad försträckning på vilkor, som geiiom Rikets Ständers beslut vid sednaste riksdag i flera afseenden förändrades; så och enär hitintills sådan tillökad försträckning icke medgifvits med mindre än att vederbörande Filialbank underkastat sig sedermera stadgade förändrade vilkor och förbehåll, hemställer Utskottet vördsamt, att ofvanberörda af Herrar L, N. Eneqvist och R. Trägårdh samt Riksdagsfullmägtigen C. G. Sköldberg väckta motioner för närvarande ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Februari 1863. Reservation-. af Herr L. JS. Eneqvist: »Emot Utskottets beslut får jag reservera mig.
Bef:h:de,_så mycket mer som i annat fall meningen skulle blifva alt både Öfverståth: och K. Bef:h:de i alla 264 Den 28 Maj f. m. länen skulle hafva besvär med ett måls inlemnande till K. M. Detta behöfver icke blifva föremål för någon gemensam tanke utan jag tror det vara nog att man anmärker saken. Hr von Hartmansdorff: Man kommer lättast ifrån svårigheten om man tager bort orden ”Öfverståth. samt,” ty han är också en K. Bef:h:de, han är icke annat än Landshöfding i Stockholms stad. Frih. Cederström: Då i första mom. af denna § nämnes, hvarest klagomål skola anföras i Stockholm och landsorterna, så är det väl icke heller ur sin ordning, att i sista mom. af denna §, dessa begge auktoriteler omnämnas. Alt insätta ordet ”eller” synes mig icke alldeles tjenligt. Det kan väl icke gerna mången misstaga sig på hvilken han bör anlita af dessa auktoriteter, enär Öfverståth. har sin serskilda jurisdiction, likasom hvarje bland K. Bef:h:de eger sin. Sålunda anser jag likgiltigt om här står samt eller eller. Står det sami, såsom Frih. Raab yttrat, så kunde, säges det, möjligen någon tro, att det vore samma auktoritet eller också möjligtvis begå det misstag att tro det begge dessa auktoriteter skulle yttra sig öfver dessa besvär. I det motsatta fallet åter, synes mig å andra sidan den invändning kunna framställas, att den villfarelse hos ovanligt enfaldiga personer kunde upstå att man tycker sig kunna besvära sig hos hvilkendera som helst. Jag tror dock icke alt någotdera misstaget gerna kan upstå eller oftare förekomma, hvadan icke heller deraf bör förorsakas någon alfvarsam förblandning; och då man, såsom sig bör, vill vidblifva att serskildt utsätta Öfverståth., och icke utesluta honom, på sätt Hr von Hartmansdorff begärt, så tror jag att man gerna kan låta det bero vid Ulsk:s förslag. Det föranleder ju efter all sannolikhet icke något misstag i det praktiska. Gr. Lagerbjelke, Gust.: På Frih.
Alt tullinkomsten af Caffe nu är högre än år 1826, då den ännu utgick etter 5 sk., medgifves; men delta är en sak för sig; en annan fråga är, om den sedan skedda nedsättningen till 3 sk. är orsak till den ökade tullinkomsten. Tulisp dalerne upplysa, att Bil. till Bevilln ings-Ut skottets Utlåtande, N:o 3o. År 1824 införtnllades å 5 sk. 1,265,135 skålp. Caffe. Af dessa utdrag ur tull-specialerna befinnes, alt den införtnllade quantiteten af Caffe årligen stigit, med undantag lik viii af år 1828, men att progressionen af denna tillökning var större under åren i8s5 och 18*6, än under de sedan följande åren, ehuru tullen under 1825 oell 1826 erlades eller 5 sk.; medel-progressionen under de sine sistnämnde åren var nemligen 331,780 sk Alp., då deremot medelprogressionen under de derefter närmast föl jade 3:ne åren, sedan tullen blifvit nedsatt till 3 sk., klef 290,101 sk.’ Ip., samt under de 12 åren ifrån och med 1827 till och med t838 endast uppgått tili'172,006 skålpund. Detta tyckes temligen tydligt ådagalägga, att orsaken till den årliga tillökningen i qvanliteten af införtuifadt Caffe, ej ligger i tullens nedsättning_, enär progressionen 1 tillökningen var större, under det tullen utgick efter 5 sk., än hvad den sedan blef, då tullen nedsattes. Tillökningen i det årliga beloppet af införtuliadl Caffe härleder sig, efter min öfvertygelse, dels från en ökad consumtion, dels från en förbättrad tullbevakning. Flere anledningar förefinnas dessutom att betvifla tillförlitligheten af den af Utskottets majoritet antagna saltsen: att nedsättning i tull van ligen medför en ökad Stats-inkomst.