Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför äro de alla så underliga?” sade Gabriella för sig sjelf, då hon efter faderns afresa åter gick in i huset, der en enslig tystnad rådde; ty de få personer, som funnos hemma, skickade hon ut att söka Antons båt. Tyst och fruktande satte hon sig vid fönstret att vänta sin älskling. För honom kunde hon utgjuta sina bekymmer, och hos honom skulle hon säkert finna tröst. Arve lät icke länge vänta på sig. Lifvad af hopp och kärlek, ilade han emot sin fästmö, ty så benämnde han henne redan för sig sjelf; och hon lutade sig darrande till hans bröst, der hon framhviskade sin oro öfver faderns obegripliga och ovanliga handlingssätt. ”Hvad än må komma,” sade Arve och tryckte henne fastare intill sitt hjerta, ”så låt oss ej bortkasta i sorg de ögonblick, då vi kunna vara lyckliga! Hvem vet huru länge sällheten räcker? Redan i går, när jag först fick sluta dig i mina armar, tyckte jag det var omöjligt att en menniska under hela sitt lif kunde få ega en sådan lycka. Men ännu är du min Gabriella, min älskade fästmö; och när jag så håller dig, fins hvarken jorden eller dess bekymmer till för mig.” Gabriella kände vid detta språk äfven en stor del af sin egen oro försvinna. Åter satt hon vid sin älskares sida; men på det de ej, i händelse Anton återkom, skulle bli så obehagligt störda som sist, voro gardinerna nedfällda. Och nu, glömmande både Haraldsons, Birgers och Erikas återkomst, genomlefde de en timme såsom en minut. Gabriellas läppar glödde som drufvor under Arves eldiga kyssar. Men hastigt bleknade på en gång rosen, som brann på hennes kind; en häftig ryckning flög genom hennes lemmar; hårdt kramade hon Arves hand; och med en blick, snarlik den, som en döende i skiljsmessan kastar på sin kärleks föremål, drog hon sig ur hans armar. ”Hvad i Guds namn skrämmer dig så, min Gabriella?” frågade Arve undrande och bemödade sig att åter draga henne i sin famn. Men med en förtviflad åtbörd flög hon upp och sträckte hufvudet i lyssnande ställning framåt.
Memorial, med öfverlemnande af Banko-fullmäktiges till Utskottet afgifna Berättelse. Jemlikt 2 § i den för Utskottet gällande Instruktion, åligger det Utskottet att skyndsamligen meddela Rikets Ständer icke allenast den af Banko-fullmäktige till Utskottet afgifna berättelse dels om Bankens tillstånd och rörelse i sin helhet, dels ock om förvaltningen af Tumba Pappersbruk, utan äfven öfrige upplysningar till befordrande af en fullständig kännedom om Bankens ställning vid Riksdagens början; och får Utskottet, till fullgörande af denna föreskrift, härhos öfverlemna omförmälda berättelse, samt derjemte tillkännagifva, att förhållandet emellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositions-skuld m. m., den 1 i denna månad visade sig, som följer: Sedelskuld: Utelöpande sedlar 36,201,960: 35. 7. Utelöpande invisningar och insättningsbevis: emellan Depositionsoch Kassa afdelningarne emellan Råneoch Kassa-afdelningarne ... Oannoterade insättningsbevis för Låne-afdelningen • . Depositions-skuld: Behållning, tillhörande Allmänna verk och inrättningar samt bolag och enskilda personer Obegagnade andelar af kreditivoch läneförlag: tillhörande Härifrån afgår, jemlikt § 122 i Banko-reglementet: Riksgälds-kontorets kreditiv Förskott till invexling af förslitna sedlar Inlösta otydliga transport-sedlar . M yntadt, gångbart i kassa liggande 13,563 Omyntadt 6,728T™,. Hos Kongl Myntet liggande 7,296. „ Handelshusen i Hamburg och Altona innestående samt oremitterade vexlar R:dr Silfver. R:dr Banko. Jemlikt Banko-reglementets 123 § får sedelstocken derutöfver högst utgöra 20,000,000: — Summa 42,710,112: 14. 3. Stockholm den 6 November 1856. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1856. Berättelse till R.
B:ko, utgörande värdet af några till Kungsöhrs kungsladugård anvisade dagsverken, hade, enär Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, genom nådigt bref af den 19 Augusti 1851, bland annat, i nåder förordnat, att de till Drottningholms, Gripsholms och Strömsholms Kongl, slott och kungsladugårdar dittills utgående indelta räntor äfvensom kronotionde-spanmål borde till stats-verket indragas, emot det att tillökning uti de för dessa lägenheter anvisade kontanta anslag beviljades, Rikets Ständers år 1859 församlade Revisorer hemställt, att, för likstämmighets skull, åtgärder måtte vidtagas för nämnda räntas indragande till stats-verket, och uti sitt öfver berörda framställning afgifna utlåtande upplyste Kongl. Stats-kontoret, jemte förmälan, att ifrågavarande dagsverken utginge af hemmanen Bjurnäsboda och Karmdalen i Skedevi socken af Fellingsbro härad samt tillförene upptagits i räkenskapen under titel ordinarie afkortning, men dåmera, jemlikt Kongl. Kammar-kollegii föreskrift, blifvit till anordningstitel omförda, att, Landshöfdinge-embetet i Orebro län, beträffande dispositionen af denna dagsverksränta, genom utslag den 4 November 1856, af anförda skäl förklarat, det skulle densamma framgent till Kungsöhrs kungsladugård utgå, men att berörda utslag, som blifvit understäldt, ännu vore på bemälda Kongl. Kollegii. pröfning beroende. Sedan jemväl
Jag vet icke hvarföre i i H. 4 Den i3 Augusti'. ej den välde ledamoten antingen nu eller när han blir färdig ali afgifva sitt svar, utan någon vidare discussion derom vid detta tillfälle, begär att detta svar må få medfölja. Men att, då lian sjelf medger en representants rättighet att låta sitt färdiga yttrande följa med, lian ensam skulle äga rätt att uppehålla nfsändandel, för det lian förklarar sig vilja svara derpå, tyckes vara ett nog dristigt yrkande, och jag hoppas Hr Frih. o. Landtm, tillintetgör ett sådant försök genom ett simpelt fullföljande af dess redan gjorda förklaring, att nemi. Hr Ribbings anförande, 0111 han så önskar, får gå när det blir färdigt, och ali deremot Frih. Cederström oell Frih. Boye, när de hafva yttrat sig, må få låta deras yttranden afgå hvarthelst de behaga. Frih. Boye: Då jag började mitt yttrande, med förklarande att jag ej ville kränka någon Hr Ribbings rätt, trodde jag sannerligen icke, att mitt yttrande skulle förstås i sådan mening, som hade jag velat det. Jag hör nu, att det lärer vara en laglig rätt för Hr Ribbing ali (å sitt yttrande afsändt jemte vårt prut.utdrag. Jag trodde alt hans rättighet inskränkte sig till alt skicka det till avisorna, till de andra Stånden eller hvart lian behagar, men alt han icke hade att disponera öfver vårt prot.utdrag. Jag trodde att det berodde af Ståndet. Har jag haft orätt deruti, så afstår jag från min begäran; men då begär jag något annat. Jag begär propus, af Hr Frih. o, Landtm. huruvida R. o. Ad. gillar de framställningar, sorn i Hr Ribbings anförande nio gjorda, och må det sedan följa med. Hr Rosenblad, Bernh.:
Ätt in proportion titt ©ber närmare ffatt ut tued’fa, gtttat be betar bcraf 2ä*g anfett titt attaS gemcufautma båtnab böra odj fituna för ttärluaranbc titt luerfftätttgljet antagaS. 3 ffofett, utan ttutftucf, beta beit ttttfrebSftättelfe $ag erfår bå ^ag uttbers rättar ©ber att, titt föfjb af Ättttt frautftättntng od) ©ber äbta mcbluerfatt, ffaftucrtet på Ött 0:t Ä3art(je(emp nteb betta år för atttib upphör. jyolfitnbcrtutäuittgcit är, cttfigt be af Ätttg giftic föreffrtfter, i ftörfta betett af rifctä förfamtiugar tttcb berebtoitttgfjet tttförb. ©tt förorbutng ont fattigtuårben fjär bftftutt utfärbab på grttnb af ©ber beröm gjorba fjemftättan. 4 Sitta fambättöflaferä M)of af en imbfträeftare fctlbntng påfaltar fikcirtbriits gar t elementar Öfwer bent od) beraö framgång uebMlar $ag ben SlttSmägttgcä toälftgnelfe, odt fÖrbltfmer ©ber alle famtctigcn, od) bwar od) ett t fynnerljet, tueb att ftengl. Stab od) tmucft ftäbfe toälGewågcu. SR or ftebt & Sötter, Sötigt. 9Softrt)(fare. om l)?unD i $lifctd ftpvelfe ftg ttUfcvctfltt fefcau fifta vitdba$; ©ifwen ©tocfpotmé! ©toft 3 Slif&iaten ben 23 9?ov>em6er 1847.
Jag har hort åtskilliga ledamöter yttra, att de fästa mycken vigt vid förändringen af 18 års ålder till 21, såsom TJtsk:t föreslagit. Jag anhåller derföre, att propos. måtte särskildt framställas på K. M:ts Propos. och TJtsk;ts förslag, samt särskildt på åldren. Gr. Hamilton: Jag tager för gifvet, att den framställ-'’ ning, Gr. Sparre nu gjort, skall hos R. o. Ad. vinna sympathi, och detta så mycket heldre, som äfven jag, om åldern förut varit föreslagen till 21 år i stället för 18, icke skulle hafva haft något deremot. Men jag hemställer, huruvida R. o. Ad. skulle vilja blott af detta skäl förkasta K. M:ts Propos., som, i fall denna § bifalles, förmodligen blir 3 Stånds beslut. För min del tror och hoppas jag att det föreslagna stadgandet icke skall medföra några menliga följder. Det är visserligen sannt, att vid 18 års ålder är menniskans sinne rörligt och mottagligt för intryck, kanske mer än vid någon annan; men å en annan sida bör också vid 18 års ålder, och det i de flesta fall, minnet af den första religionsundervisningen qvarstå så lifligt, att det måhända skall utgöra ett värn för den unge, att icke affalla ifrån den tro, han från början omfattat och så nyss besvurit. Dessutom må man ihågkomma, att om man, såsom Utsk:t föreslagit, lemnat åt hvars och ens skön att skilja sig ifrån kyrkan, utan att öfvergå i annat samfund, då medgifver jag att man, till följd af en känsla af fruktan att hafva gått något för långt, gjorde rätt uti att framflytta åldern, för att derigenom möjligen minska olägenheterna af hvad man beslutat. Men i K. M:ts Propos. är icke fråga om detta. Man har blott sökt åstadkomma något, för att hindra öfvergången från vår kyrka. Detta måste ske genom undervisning, dels i folkskolorna, dels vid beredelsen till första nattvardsgången, och slutligen genom presterskapets nit och bemödande. Lyckas man ändock icke att förhindra affallen, icke lyckas det genom en lagparagraf.
Vill man derföre bringa ungdomens förstånd i verksamhet, utan alt trötta det i olid, sa måste det näras genom språkens studium; och hvilka skulle man framför alla andra välja, om icke dem, som äro vetenskapens språk och dem man icke har något tillfälle mer att lära, när man ur skolan iuträdt i lifvet? En gång komne till en mogen ålder linna vi oss oingifne af den närvar, verlden och på allt sätt manade att göra oss bekante med Engelskan eller Tyskan, men Grekerne, Romarne äro då allena ännu i menniskors minne och de komma ej för att genom tusen intressen uppfordra oss alt lära deras språk. Och sedan, man mäste säga det, känner man forntiden, och har man inträngt i dess anda, så skulle man ej kunna trösta sig öfver den försummelse, som blottställde våra barn för faran att blifva okunnige deri. Utan de gamla språken känner man icke forntiden; man har deraf allenast en blek oell ofullkomlig skuggbild; men forntiden — lålom oss blott oförsagdt yttra det åt ett öfver sig sjelf Den 24 Augusti c. m. 465 sjelf stolt tidehvarf — den classiska forntiden är det skönaste sorn gifves i verlden. Oberoende af sin skönhet äger den för ungdomen ett företräde utan like. Den är enkel; och behöfver man för ungdomens kropp enkel näring, sä behöfves ock en dylik för dess sjgl. Sa litet man får genom lilliga retemedel förstöra dess smak, lika otillständigt är det att öfverreta dess själ, genom den moderna litteraturens ofta öfverdrifna skönhet. Homer, Sophodes och Virgilius måste vid undervisningen i litteraturen hafva samma rum, som Ph i di as och Praxiteles inlaga vid undervisningen i konsten. Dessutom är det ju icke blotta ord, som bibringas ungdomen, när man lär dem Grekiska och Latin — det är ädla och upphöjda saker. Det är mensklighetens historia i enkla, stora, outplånliga bilder.
Så sjönk han åter ned, någon räddning fanns ej, han förmådde ej längre, lemmarne domnade, dödssömnen smög sakta o c h döfvande öfver honom. » Hälsa de mina, hälsa Henriette, » sade han med sänkt röst. Maurice gret tyst. Ensam med en döende att rädda, utan hjälp, utan att känna vägen, ensam i storm o c h mörker, hvad skulle han taga sig till? Plötsligt grep han svågerns arm o c h ruskade den. » Torsten, Torsten, jag ser ett ljus, ej långt bort, Torsten. » Hoppet vaknade. » Ett ljus, » mumlade Torsten o c h höjde det tunga hufvudet, » kan du arbeta dig dit genom den djupa snön, kanske vi få hjälp. » Så blef allt tyst en stund, och därefter hörde Torsten en röst utropa: » Herre Gud, ha herrarne kört ner i Erikssundsströmmen. » Det var således strömfåran, hvilken genom den starka kölden frusit till något, som de tagit för glanskis. Efter mycket arbete lyckades de k o m m a fram med häst o c h släda ur hagen, o c h Torsten, som nu var en isstod, satte sig u p p; Pärlan fick fria tömmar och sprang glad genom mörkret rätta vä- gen till Annedal, där de väntades med ångest. Klockan var elfva på kvällen, då de kommo hem, och Torstens ur hade stannat på nio. Henriette ömsom skrattade och gret, och Margareta kysste brodern med ovanlig ömhet. Erland hade stannat kvar o c h skakade rörd hand med Maurice, då han om och omigen fick berätta förloppet. Henriette nästan kväfde h o n o m med sina kyssar. » Om du ej varit, hade jag ej Torsten kvar nu, » sade hon o c h drog brodern intill sig. Sedan Torsten kommit i säng, hvilket ej var någon lätt sak, då hvarje plagg var fruset, drucko han och Maurice varm mjölk med brännvin. Sofva kunde han ej den natten, och besynnerligt nog slapp han ifrån med en lindrig snufva och hosla. Idun Fredagen den 6 januari 1888. Tidningen kostar B yrå: 8 Sturegat&amp;n 8 endast 1 krona för qvartalet. Annonspris: postarvodet inberäknadt.
Äro de borgare böra de naturligtvis betala fem procent af behållen inkomst, men äro de det ej, så föreslår jag vördsammast att de kunde hänföras bill lika klass med Trädgårdsmästare, om NB. dessas beskattning erhålla flera grader såsom jag l>är nedanföre föreslår. Trädgårdsmästare som ej äro borgare böra få ytterligare trenne högre klasser nemligen 20, i5, 10. Delta är äfven af behofvet påkalladt, emedan det icke är billigt att en Trädgårdsmästare, som just derigenom a£t han ej är borgare, undslipper en mängd andra afgifter, ej skall betala, om Trädgården är aldrig så stor, mera än högst 5 B:dr eller minst 1 R:dr. Sid. stdj Momentet 9; bär bör tilläggas att åtminstone Städernas hus och tomter hvart 5:te eller 8:de år af BeredningsComiteerne, och inom Stockholm, Taxerings Comite^ns särskildte afdelningar, skola undergå ny värdering, emedan egendomarne undergå betydliga förändringar, och synnerligen emedan Comitéerna ofta, genom några egendomars ökade köpeskillingar och Brandförsäkringsvärden, få anledning öka värderingssummorna af en del närliggande egendomar, hvarigenom det jemförlig» för - Den 17 December f. m. förhållandet, sorn vid Taxeringen bör vara egendomar emellan, under några år småningom försvinner, och gör en allmän Taxering efter genercla grunder alldeles nödvändig, att, med några år emellan hvarje sådan, företagas. Inom Stockholm är egendomsvärdet så varierande, alt icke den minsta jemförlighet dem emellan kan äga rum. Städernas öfrige Innevånare &c. Detta Moment bör alldeles omskrifvas, ty hvar finues väl i något särskildt fall, föreskrifven grund, för ej nämde personers Taxering. Detta kunde lämnas till Taxeringsmännens samvetsgranna bedömande eller uttryckas sålunda: Städernas &c taxeras efter de af denna förordnings föreskrifter, hvilka Taxeringsmännen finna vara lill dessa personer närmast hänförbara. Sid. 3y_, II Art. C) 2 Momentet. Mjölnare &c.: här bör göras det tillägg att: vid hvarje Qvarn i Städerna bör alltid en person anses såsom Mjölnare och såsom sådan skatta.
Uti 108:de punkten af Utlåtandet N:o 123 hade Utskottet, bland annat, afstyrkt Rikets Ständers bifall till en inom Preste-Ståndet gjord framställning om anslag till utvidgande af Lunds kathedralskolas undervisningslokal; och sedan denna punkt — hvilken blifvit godkänd af Bonde-Ståndet, återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet och afslagen af Preste-Ståndet, som dervid för berörda ändamål anvisat en summa af 20,000 R:dr — undergått förnyad behandling bos Utskottet, hade Utskottet uti 26:te punkten af Utlåtandet N:o 178, i öfverensstämmelse med Prcste-Ståndets omförmälda beslut, hemställt, att jemväl de Stats-Utskottets Memorial N:o 195. 17 de öfriga Riks-Stånden måtte, till utvidgande af förenämnde undervisningslokal, å Riksgälds-kontoret anvisa en summa af 20,000 R:dr.
Med anledning af pluralitetens inom Utskottet fattade beslut, finner jag mig föranlåten afgifva följande reservationer; Banco-Utskoltets Utlåtande j N.o 44• Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Lagljtskotttts BctHnkanditi. 601 Till Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkoDomiUtskottens gemensamma handläggning har Hederv. BondeStåndet remitterat ett Memorial af RiksdagsFullmagtigen Nila Håkansson från Christianstads Län, deri yrkas nödvändigheten af en Lag, sorn för de Indeldte CavaileriRegementernes Ofveroch UnderBeläl stadgar påföljd af tjenstens förlust j falldetra Befäl tager ringaste bafattniog med anskaffande af Rustningshästar, heldst uppenbart skall vara hvilka olägenheter för de rustande mäste uppkomma i händelse Befälet icke afhållen sig från en dylik be* fattning, då hästarces godkännande ankommer på detta Befäl, och således ett afgjordt tillfälle till egennytta skall erbjuda sig vid emottagandet af sådane hästar, som en Befälhafvare sjelf upphandlat och till Rusthållare försålt, då lågt pris vid upphandlingen blir Befälhafvarens intresse, och en enfalldig Rusthållare, som emottager hästen, sällan förstår annan värderingsgrund vid sitt inköp, än hästens godkännande, hvarpå Befälhafvare kan utöfva så mycket inflytande. Vid pröfningeu af detta ärende hafva Utskotten inhemtat, att Allmogen redan vid 1755 års Riksdag i underdånighet anhållit, det OfEcerarne vid Cavallenoch D ragonRegementerne vid ansvar mätte förbjudas derefter befatta sig med någon upphandling af Rustningshästar och deras tillsättande, så att Rusthållame utan hinder af tiågon, eho det vara kunde, hnge besörja éoa Lagutskottet!
Ol Supra. S. D. Den i December.^ 7 S. D. Till flutcligt afgörande föredrogs Lag» Utskotters dcn 27 dennes upläste och pä Bordet lagde utlåtande, öfwer de ho§ Högloft. Rivderskapet och Adein, samt det Hedcrwärda Bonde-Ständel gjorde an» märkningar wid Urfkotletö den 8 sistledne September asgifne Betänkande angående Rättegångs Ombud, och beftöt Ridderskapet 06) Adeln, att, rncd de i detta senare Utlärande gjorde ändringar, till Lag Ulskvltets ofwan berörde Betänkande, sitt Bifall lämna, samt att hoS Kongl. Majit en underdånig anhållan skulle göras oin en alswarsam påminnelse till Hof-Rätterne att noga iakttaga de i detta afseende urkomne Författningar. Hwaroin de öfrige Respective Ständen genom Utdrag af Protokollet wänligen underrättas skulle. Ilr Suxra. S. D. Föredrogs ä nyo Lag.UtskottetS den 27 Nowember upläste och pä Bordet lagde Betänkande, i anledning af Riksdagsmännen polian Magnus WessinZs frän Stende och Tuhundra Härader i Westmanland , ^(>r>38 Andsrsson frän Sunnerbo l Kronobergs Län, 2:ne serskildte samt Usrssons och Lric ?skrs, sons frän Orebro Län gemensamt, hos Hederwärda Bonde-Ständer ingifne, till Lag-Utffottet remitterade Memorialcr, aggäende yrkad skärpning i stroffer för Tjufnader m. m. Och biföll Ridderffapet och Adeln hwad Lag-Utskottet i afseende derpä tillstyrkt; hwarom de öfrige Respective Ständen genom Utdrag af Protokollet wänligen skulle underrättas. lUr 8u^>ra.
Bland de särskilda tillfälliga omständigheter, som oafvisligen måste^ tagas i betraktande, då fråga är att, utöfver de högst betydliga summor, hvilka redan under innevarande Riksdag blifvit af Rikets Ständer beviljade för kommunikations-väsendets förbättrande eller andra produktiva företags utförande inom många delar af landet, nu anslå och använda ytterligare flere millioner R:dr för förslberörde ändamål, torde Utskottet väl ej behöfva erinra om den närvarande allmänna politiska ställningen i den verldsdel, detta land tillhör. En tidpunkt, då frågan om riket får förblifva i fred eller kommer alt invecklas i ett vidt utseende krig, torde vara under afgörande, synes verkligen föga lämplig att just påbörja sådana nya företag, som för sitt ändamålsenliga utförande taga i anspråk en betydlig del af de tillgångar, hvilka under den närmaste framtiden måhända behöfva påräknas och användas för upprätthållandet af rikets politiska oberoende eller fortfarande sjelfbestånd. En annan ganska vigtig omständighet, som, innan jernvägS-anläggningarne varda företagna i den utsträckning och med de ansenliga uppoffringar, hvarom nu är fråga, äfven synes böra noga utredas, är onekligen del inflytande, dessa nya företag och de ansenliga kapitaler, som dertill erfordras, kommer att ega på penningetillgångarne och den allmänna penninge-slällningen inom landet. För den fortgående utvecklingen af de inhemska näringarne samt den oafbrutua tillökningen af deras produktions-förmåga fordras oeftergifligen ett jemt stigande rörelseeller förlags-kapital. Kommer nu en stor del af det redan tillgängliga kapitalet att hastigt undanryckas de näringsgrenar, som hittills kunnat odeladt sig deraf begagna, kan sådant lätteligen medföra flere för det orubbade beståendet af landets industriella verksamhet högst äfventyrliga följder, helst om samtidigt dermed dylika konjunktur-förändringar inträffa, som ej sällan tidtals föranleda allmänt märkbara minskningar i landets hela rörelse-kapital. Utskottet tror sig icke behöfva närmare redogöra för skälen till Utskottets oförändrade öfvertygelse derom, att jernvägsfrågan vid denna riksdag icke bör leda 'till annat resultat, än det som innefattas i Utskottets härom förut afgifna utlåtanden.
Då utfärdandet af ett Militairt TjenstgöringsReglemente, inskränkt till sammandragningen, i ett helt, af spridda, hvar för sig lagligen meddeldta föreskrifter och bland annat, af de hvarje Tjenstegrad inom Regementet åtföljande skyldigheter, utan tvifvel måste tillhöra Konungens omedelbara "besörjande, genom Lians Rådgifvare i ComtnandoÄrenden, samt då det af Herr Treffenberg anmärkta stadgandet uttryckligen och nästan ordagrant öfverensstämmer med äldre, derföre till grund lagda, af Kongl. Maj:t, jemväl i StatsRådet, fattade och sedermera veterligen icke åter' al!ade beslut, hvilkas tillkomst och föremål ej vidare kunna, mot 76 /. Riksdagsordningen, underkastas någon till ansvar förbindande granskning, finner Con*titntiomUtskottet den sednare, na ifräga - j’52 Constitutions-TJtskottets Betänkanäen, satta föredragande och rådgifvande åtgärden, som blott innabär en enkel verkställighetshandling, vara, till både ämne och form, af sådan beskaffenhet, att det yrkade åtalet icke enligt Grundlagen eger rum, Stockholm den 8 October 1825, N:o 59. / ' • Ankom den 12 October 1823. Memorial till Hedervärda BondeStåndeb, i anledning af dess återremiss på utlåtandet öf er Kongl. Maj ts Nådiga Proposition, om upphörandet af Konungens två röster i Högsta Domstolen. Gnnam ProtocollsUtdrag af den 1 nästlidne September, ankommit den 29 i samina Månad, har Hedervärd** BondeStåndet, j anledning af framsta!da Anmärkningar, vid ConstitntionsUtskortets utlåtande, öfver Kongl. Majus Nådiga Proposition» om Constitutions-Utskottcts Bctänkanden. 253 upphörandet af Konungens Två röster i Högsta Domstolen, behagat detta ärende till Utskottet återförvisa. Enligt 56 §.