Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Usta afdelnm af BankoReglementet, yttrade Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi'.: Dä dessa förslag till föreskrifter egentligen icke äro något annat än en sammanfattning af Ständernas redan fattade beslut, med endast några få redaklionsförändtingar, som blifvit en följd af just dessa beslut, anser jag mig böra till tidens vinnande föreslå, att Betänk, icke måtte upläsas, utan att propos. till bifall derå genast framslälles. » R. o. Ad. ansåg en upläsning af detta Mern. icke erfordras, hvarefter propos. till bifall å detsamma framställdes och besvarades med Ja. Vid förnyad föredragning af BankoUtsk:s -den 18 och 20 dennes på bordet lagda Utlåt. JVs 87, i anledn. af erhållen återremiss i vissa delar af Mern. J\s 66, ang:de Diskontverkens organisation, biföllos 6:te, 7:de och 8:de punkterne af detta Utlåt. hvilket i öfrigt icke ansågs erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Föredrogs StatsUtsk:s den 20 dennes på bordet lagda Utlåt. JV5 355, i anledn. af väckt motion om pension för ÖfversteLöjtnanten Gr. A. E. von Rosen. ICO Den 21 November. Hr Bildt, Di dr. Gillis: Ehuru StalsUtsk. uti detta Utlåt, tillstyrkt R. St:r att gifva Gr. von Rosen ett vedermäle af sin högaktning och erkänsla för bemälde Gr.-s rastlösa och slutligen med framgång krönta bemödanden,' i och för lillvägabringandet af jernvägsanläggningar inom Riket, har Utsk. likväl dervid fästat ett vilkor, hvilket icke allenast förringar och nedsätter gåfvans värde, utan äfven måhända omöjliggör eller åtminstone försvårar dess emottagande. Utsk. har nemi. föreslagit, att den ifrågavar:de pensionen skulle beviljas under förbehåll, all de för Gr. von Rosen utfärdade 'privilegier på jernvägsanläggningar inom Sverige anses förfallna.
Lagen har fridlyst alla offentliga personer under utöfningen af deras kall. Konungen bör då vara fridlyst framför alla andra; men man kan tänka sig möjligheten deraf, att under det Konungen sitter på sin thron å rikssalen, omgifven af R. St., föreställande hans folk, och af utländska sändebud, föreställande främmande magier, någon dristade att der yttra sig smädligen emot Konungen. Månne ej en sådan skymf mot majestätets helgd och hvad Svenska folket har kärast förtjena!- dödsstraff? Åtskilliga ledamöter hafva också bär förklarat sig för dödsstraffets bibehållande i svårare fall. Jag tror således, att Utsk. gjort rätt, då det bibehållit detta såsom yttersta graden. Jag bar väl hört en annan ledamot yrka* att dödsstraffet borde Den ao Dceemkerf. m. qvarstå blott såsom hållhake emot lagens tillämpning, d. v» s. såsom medel lill strafflöshet. Men vill man förfara på sådant sätt, bör man göra begynnelsen med sig sjelf och säga, att alla smädelse!- emot enskilda eller embetsman likaledes böra vara strafflösa. Jag har dock ännu icke hört någon sådan motion. Man har sagt, att förbrytelser af denna art äro utan all verkan, och således utan betydenhet för samhället. Beklagligtvis förhåller det sig icke så, ulan det beror väsendtligen derpå, inför hvilka smädelserna yttras, ty mängdens omdöme är för klent att anse smädelsen för vanvett. Jag skulle för min del ej hafva något emot, att förbrytarne förklarades vanvettiga, dock med vilkor, att de äfven behandlades derefter, och inneslötes på dårhus5 men detta sker ej. Man har vidare sagt, att vårt constitutionella samhällsskick icke vore nog utveckladt för att tillåta dödsstraffets borttagande, emedan man ännu är alltför ömtålig, för anmärkn:r. Hvad denna ömtålighet beträffar, tror jag, att anmärkntsrätten redan gått så långt, åtminstone mot embetsman, att obehöriga anmärkntr mot dem kunna göras strafflöst, och att ingenting mera af ömtåligheten återstår, än blott det att lemna alla anmärkntr utan afseende; hvarmed Riket ej torde blifva väl belåtet.
Så väl vid föregående Riksdagar, som sednast vid den nu innev:de, har ofta varit fråga om framkallande af kapitaler icke blott för åstadkommande af jernvägar, utan äfven för andra samhällsnyttiga företag, men hittills har man ännu icke funnit annan utväg, än att genom utländska lån erhålla härtill erforderliga medel. Då det under närv:de penn ingekris svårligen torde låta sig göra, att emot 4£ proc:s ränta erhålla dylika lån, med mindre än att en större kapitalrabatt måste vidkännas, och då på grund af hvad i främmande land bosatte personer mig meddelat, jag är af den öfvertygelsen, att nämnde kris ej torde blifva så snart öfvergående, som man härstädes förmodat, anser jag att man hör tillse, huruvida resurser för kapitalers anskaffande finnas inom landet att tillgå, på det man ej, såsom förut ofta händt, skulle så till sägandes behöfva gå öfver ån efter vatten; och hade jag i sådant afseende förväntat, att någon värd ledamot af H. R. o. Ad., sakkunnigare än jag, skulle, under nu snart tilländalupna motionstid, hafva föreslagit grundandet af ett inhemskt statsskuldsystem, lämpligare att genomföra, än det vid sednaste Riksdag antagna. De felaktigheter, som vidlåda sistnämnde system, äro, enl. mitt förmenande, hufvudsakligen följande:
Det ar gifvet, att hvarje tid måste bygga sina framsteg, på den föregåendes erfarenhet, och att hvar och en som skall lära, bör underkasta sig föreskrifter af de lärda eller konstförfarna, som förut idkat vetenskapen eller näringen. Det skulle eljest hända, att nybörjaren bure sig förvändt åt, förspillde frukterna af sina föregångares möda, och finge å nyo trampa samma fjät, som de redan i utvecklingens fortgång tillryggalagt. Till undvikande deraf, är ett förmynderskap för den lärande nödvändigt. Det utöfvas af hvarje lärare i sin skola, af hvarje mästare på sin verkstad och högst af Regeringen för ali slags utveckling i samhället. Det vöre ett grundfel, om man trodde, att detta förmynderskap någonsin kunde umbäras, emedan de yngre och okunnigare alltid behöfva lära af de äldre och erfarnare. E£j tersträfvandet af en obegränsad näringsfrihet, och af skrånas upphäfvande skulle vara ett försök att undandraga sig både Regeringens allmänna och Mästarnes enskilta ledning, hvilken hvar och en, i mer eller mindre mon behöfver» 5o8 Den i5 Februariit Frågan huruvida Skrå-Ordningarne höra till BorgareStåndets privilegier eller ej, synes mig vara mindre väsendtlig än den, om SkråOrdningarne i sig sjelfva äro nödiga. Jag anser dem så vara, men att modificationer behof vas och böra tillstyrkas. Deras fullkomliga upphäfvande skulle hos oss utan tvifvel Arara en verklig olycka. De smärre städerna i landsorterna, 1) vilka, ehuru obetydliga, likväl underhålla någon rörelse och lif i de kringliggande trakterna, skulle genom upplösningen af de band, SkråOrdningarne utgöra, må hända alldeles aftyna. Med de små framsteg, som slöjderna hittills gjort i vårt land, är det fruktansvardt att de, genom SkråOrdningarnes upphäfvande, gingo ännu sämre. I länder, som hafva en nästan obegränsad näringsfrihet, har man kommit dertill; icke just alltid för det att man ansett den för något godt i och för sig sjelf, utan för att skaffa Staten inkomst såsom händelsen var i Preussen efter det olyckliga kriget med Frankrike.
Men — för att återgå till den annons, som gifvit mig anledning till dessa rader — man K. Juvelerare A N D E R S O N Jakobstors; 1 1893 talar så ofta och så högt om » samhiillsupplösning » och menar därmed vanligen långt gående åsikter eller, kortsynt nog, ej sällan, sådana tankar, som man för egen del ej förstår eller hyser sympati för. Med ännu större rätt kan man kalla samhällsupplösande den tankegång och den handling, hvilka gifva sig uttryck i en dylik annons. Cecilia Bååth Holmberg, 4 % Vi fästa våra läsarinnors uppmärksamhet på nödvändigheten att nu genast förnya prenumerationen för årets sista kvartal, om de nämligen ej redan förut äro prenumeranter till årets slut. Under detta kvartal, som kommer att bjuda på mångahanda bidrag af stort intresse för alla kvinnor, erhåller också en hvar af prenumeranterna det sedan föregående år välkända rikt illustrerade julnumret med bidrag af våra förnämsta pennor, hvilket ensamt är väl värdt hela kvartalsafgiften. På tal om hvad årets sista månader komma att bjuda bedja vi ock få fästa våra läsarinnors synnerliga uppmärksamhet vid den högst spännande roman från det gamla Syrakusa: " Kallia K y p r i s " af A. Schneegans, som tagit sin början i vår romanbilaga; originalet är helt nyligen utkommet i Tyskland och har där väckt ett ovanligt intresse, som vi äro fulll vissa att våra läsarinnor komma att dela. Alla kvarlalsprenumeranter må därför ofördröjligen verkställa ny prenumeration på Idun och Iduns Modeoch Mönstertidning; prenumerationsprisen återfinnas på annonsbilagans första sida! Red. af Idun. Termometern i hushållet. [Ujet finns en liten apparat, som man förr skänkte endast föga uppmärksamhet, men som nu kommit allt mer till heders, men som dock dess sämre ännu ej uppskattas på långt när så allmänt, som den förtjänade — jag menar termometern. I hvarje hushåll borde man dock anskaffa ett hälft dussin dylika, ty öfverallt äro de af nöden, där utanför fönstret, för att man om morgonen må kunna göra sig underkunnig om temperaturen i det fria, och där inne i rummen, att man därefter må kunna reglera uppvärmningen, ty blotta känslan: » hur kallt eller varmt är det i dag? » bedrager ofta.
Hvad Motionairens i öfrigt gifna förslag 12 Banco-Utskottets Betänkande N.-o 85. beträffar, så, enär Rikets Ständer, i anleda liing af Banco-Utskottets Memorial N:o 26, redan beslutat en underdånig anmälan bos Kongl, Maj:t, att Banken må kostnadsoch Porto-fritt erhålla det Silfver , som i afbetalning för Fastjghets-lån deponeras i Ränterien, samt tillåtelse för Gäldenärerne alt efter godtfinnande kulina verkställa sina betalningar till Banken, antingen med 6 procent i Sedlar, eller med 2 procent i Silfver, blifvit al Banco-Utskollet tillstyrkt, enligt dess Betänkanden N:ris 5q och 82, angående Bankens Lånerörelse, hvadan FastighetsLåntagare för framtiden icke vidare blifva i behof af de med Motionen åsyftade biträden, hvarken i afseende på transport-anstalten eller Silfvermynts tillhandahållande för dem genom Vexliiigs-Contoiret, finner Utskottet sig ega all anledning att hos Rikets Ständer hemställa, det samma Motion, i hvad som angår dels kringfarande Postvagnar, och dels Silfvermynts utlemnande till Bankens Gäldenärer i och för deras åtagna inbetalningar, icke må till någon åtgärd föranleda. Ankom till Exp.-tJtsk. d. 9 Dec. 1829. Memorial, med Förslag i ändamål att för Bankens Med-Borgenärer i Concurser afböja möjliga olägenheter af det åt Banken bibehållna privilegium 3 att vid Kongl. Svea IIof-Rätt både kära och svara. Sedan Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 69, angående upphörande af Bankens rättighet att med egna käromål draga sina Véderparter från deras lagliga Domstolar, blifvit af Uöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet den t7 och 19 förlidne Augusti bifallet, men af llögv.
69 § visade, det undantag varit behöfligt i så måtto, att, enligt densamme, tre stånds mening icke blefve gällande förr, än försök på der föreskrifvet sätt att förmå det fjerde Ståndet alt derpå ingå, fruktlöst allupit; men * hvarken i 72 (75?) eller 69 § funnes något bestämdt stadgande, om eller i hvilka fall Konungens samtycke skulle, i afseende på Statens reglerande, Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 15 erfordras. Om likväl 72 § (75 §?) skulle så förstås, att Statens reglerande ensamt på Rikets Ständer berodde; så borde ock, hvad Statsutgifterna anginge, vid ofvanberörde förhållande förutsättas, att Stats-Utskottet icke tillstyrkt någon minskning i ordinarie, af Konung och Ständer fastställda aflönings-stater såvida sådan minskning ej skedde med Konungens samtycke; likasom, hvad inkomst-staten anginge, Rikets Ständer sjelfva antagit, att, vid densammas reglerande, hvarje inkomst-titel borde bibehållas derest icke Konungen medgifvit förändring; ett medgifvande, sorn uppenbarligen styrkte att 72 § (75 §?) Riksdags-ordningen icke ovillkorligen bjöd, att, ehvad beslut som heldst Rikets Ständer kunde fatta rörande Statens reglerande, sådant ovägerligen skulle lända till efterrättelse. — Äfven de stadganden, som förekommo i 64 och 65 §§ Regerings-formen och 30 § Riksdags-ordningen derom, att Stats-medlen skola användas till de af Rikets Ständer pröfvade behof, efter den fastställda Staten, och icke annorlunda, än fastslälldt blifvit, samt att de af Rikets Ständer fastställda anslag icke må öfverskridas, måste, för att icke anses innebära en an visning, huru utöfningen af Konungamakten må kunna göras omöjlig, betraktas såsom meddelade under enahanda förutsättning, som här förut i afseende på 72 § (75 §?) Riksdags-ordningen var omförmäldt. — Det vore icke eller tänkbart, att Rikets
Slutligen kommer i tredje rummet regeringens rättighet att upphöja ofrälse i adligt stånd. Skulle hon i vidsträcktare mån göra bruk af denna rättighet, så kunde ridderskapet och adeln rikligen rekryteras med farska element, men i regeln är detta ej fallet hos oss. Vid instundande landtdag skola dock flere nyadlade göra sitt inträde i ståndet. Bland dem märkes det fenno-manska partiets främste man, senatora G. Z. Forsman, som tack vare sin gunst hos generalguvernören blifvit upphöjd i adligt stånd, hvarvid han antagit namnet Yrjö-Koskinen, det första finska adliga namn i vår adelskalender. Hr Yxjö-Koskinens första uppträdande i ridderskapet och adeln torde for öfrigt icke blifva utan sin märklighet. Vid våra förra landtdagar har han varit den allsmäktige ledaren i preste-ståndet. Här har han stått som en primus inter pares, hvars ord hafva fått rikt genljud, och detta stånd har följt honom som en man. I ridderskapet och adeln skall endast en högst knapphändig minoritet följa hans banér, hvarförutom senats-taburetten har lagt ett tryckande band på hans förut så obesvärade och hänsynslösa uppträdande i politiska frågor. I sammanhang härmed må nämnas, att af adelns mest framstående representanter vid föregående landtdagar hrr L. Mechelin och R. Mofitgomery numera tillhöra regeringen. Bland öfri^e nyadlade, utom hr YrjÖ-Koskinen, märkas jordbruks-chefen senator O. Norrmén, en af vår regerings mest dugande man, vidare vetenskapsmannen, statsrådet L. Lindelöf \ som vid senaste landtdag var talman i borgareståndet, samt kommerserådet A. W. Wahren, disponent för Forssa stora bomullsfabrik, en af våra mest utpreglade skyddstullpolitiker. Om ridderskapet och adeln företer en stabilitet af högst konstant natur, så kan man deremot säga om vår andra kammare, presteståndetf att dess karaktär är i viss grad Ur Dagens krönikap V. 2.
Preste-Ståndet har Herr Prosten Berg, uti väckt motion, anfört: att, sedan lönen för Rector vid nämnde Skola en längre tid, eller öfver Etthundra år, utgjort 140 tunnor spanmål, lönevilkoren likväl genom den år 1831 uppgjorde interimsstat för Elementar-Lätoverken i ErkeStiftet blifvit nedsatte till 100 tunnor årligen; att fordringarne på lärdomsmått vid ifrågavarande Skola städse varit desamma som vid alla högre Lärdomsskolor i Riket, nemligen ynglingars förberedande till inträde på Gymnasium; och att skillnaden mellan dessa Skolor och Lärdomsskolan i Hudiksvall bestode endast deri, att uti denna Skola ingen Conrector funnes, utan Rectors-Classen sköttes af Rector ensam, samt att denne lärare hade mindre lön än andra Rectorer. I anseende härtill och då af 1843 års revision öfver Elemer.tar-Läroverken föreslagits lön af 160 tunnor spanmål för en Rector vid fullständig Lärdomsskola, samt då, i följd af de mödosamma och ansvarsfulla göromål samt den i förhållande härtill ringa aflöning, sorn med Rectorsbefattningen vid Hudiksvalls Skola vore förenade, de personer, som innehaft denna befattning de sednare åren, endast en kort tid dervid qvarstannat, hvilket ombyte af lärare utöfvat ofördelaktigt inflytande på undervisningen, har motionären föreslagit, att lönen för Rector Scholas i Hudiksvall måtte bestämmas till 160 tunnor Spanmål, eller åtminstone tills vidare till sitt primitiva belopp, eller 140 tunnor årligen; varande de i moLionen förekommande uppgifter vitsordade af Herr Erkebiskopen och Talmannen, som tillika förmält, att nuvarande Rector Scholas i Hudiksvall, hvilken tillträdde tjensten den 1 Maj 1843, redan sökt och erhållit förslag till ett ledigt pastorat.
Ombud i Riksgälds-Contoret biviste ej Fullmäktiges sammankomster oftare, än då Fullmäktige åstunda, att med honom öfverlägga. §. 64. De till Riksgälds-Verket hörande och dit anslagna medel må icke under någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof än dem, Riksens Ständer bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. (§. 69 i nu gällande RegeringsForm skulle utgå.) 86 Förslag till ändring, i Grundlag. — Ilegerings-Formen. Anser Stats-Utskottet sig icke kunna afvika ifrån dess redan afgifna yttrande, eller instämma uti Riksens Ständers eller ett särskildt Stånds tankar, utnämne då Utskottet Deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter uppkommit, företräda och närmare upplysa förhållandet. Förb lifver något Stånd ändock vid den mening, del förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds beslut. Stadna två Stånd emot två, då skall Stats-Utskottet förökas med så inånga Ledamöter af Riks-Stånden, i vanlig ordning valde, att de blifva Tretio af hvarje Stånd. Detta särskilda Utskotts Ledamöter röste sedermera samfäldt, med slutna sedlar, till ovilkorligt antagande eller förkastande af hvad Stats-Utskottet tillstyrkt, blott i de frågor, hvarom Riks-Stånden varit af skiljaktiga tankar; kommande de fleste sålunda röstandes mening att gälla såsom Riksens Ständers beslut. Till undvikande af paria vola skall, vid omröstningen, förr än sedlarne uppräknas, en ibland dem utlagas och förseglad afläggas. Befinnas, vid de öfrig as upp summerande, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva utslaget. Ar pluraliteten redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. §• 70.
Hr Landtm:s svar var således ett tydligt bevis derpå, att Hr Landtm, förra gången icke ansåg motionen grundlagsvidrig. För att gifva ytterligare stöd åt denna öfvertygelse, tager jag mig friheten att citera ett exempel, som tilldrog sig kort före motionstidens slut, viii ett tillfälle, då få af Husets ledamöter voro tillstädes. Det var nemi. den 5 Mars f. m., då Frih. Den 28 Mars f. m. en motion, ang:de Metodisterne, som Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han ansåg åtskilliga delar deraf stridande mot 90 §:n Reg.Ftn. Som jag icke såg någon annan ledamot färdig att protestera emot denna tydning, tog jag till 01 det och reserverade mig mot en sådan tydning af den nämnda grundlags-§:n; hvarpå Ilr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att om Frih. Fleming ville ur motionen uttaga de delar, som voro stridande mot den åberopade §:n, så funnes icke vidare hinder för motionens upptagande och behandling. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 778 Den r8 November. redan upphört, denna grundsats är adel och sannden bibehallcr alltid sin fulla wärtan, der känslan för det ädla och rätta är wäckt af god uppfostran och underhällen af Religionens och Sedolärans täta och med tvistighet antagna bud.
Riksdagen af sjuklighet eller andra anmälda laga förfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen, hos Ridrlerskapet och Adeln af den främste närvarande Ledamoten, enligt Riddarhus-Ordningen, och i de öfriga Stånden af vice Talmän, hvilka likaledes, vid Riksdagens början, af Konungen utnämnes. Under det Borgareoch Bonde-Stånden samlas, och innan deras Talmän förordnade äro, föres tills vidare ordet: hos Borgare-Ståndet af Hufvud stadens förste Fullmäktig, och i liondeStåndet af den närvarande Ledamot, som de flesta Riksmöten bivistat. Då, i händelse af underlåten kallelse af Stats-Rådet, de i 10 g nämnde vederbörande till Riksdag kalla, äge Ridderskapet och Adeln att nämna Landtmarskalk, och Borgareoch Bonde-Stånden, hvart för sig, sina Talmän. 2;o. g:o. Obs Se anm. 2. vid förslaget ll:o här — af Konungen utnämnes. Under det Borgareoch Bonde-Stånden samlas, och innan deras Talmän förordnade äro, föres i dessa Stånd tills vidare ordet af den närvarande Ledamot, som de flesta Riksmöten bivistat, och, i fall enahanda förhållande i detta hänseende inträffar på flere Ledamöter, af den bland desse, som till lefnadsåren äldst är. Då i händelse för sig, sina Talmän. 2:o. _____ 3;o. Hänvisning: Konst.-Utsk. Memorial N:ris 64 och 73 Ridd. och Adelns Prot. den 19 Sept. och 26 Okt. 1860. Preste-Ståndets Prot. den 18 Sept. och 26 Okt. 1860. Om ändring i 30 § 5 mom. Riksdags-Ordningen. Riks dags-Or (Ininge». 30. § 3:o.
Ehuru det må stå hvar och en medborgare fritt, att munteligen eller skrifteligen, inför vederbörlig auctoritet, upplysningsvis och utan smädande ton, yttra sina tankar om fullkomligheten af sådana arbeten, hvilka i afsigt att vinna rättighet till idkandet af en näring äro underkastade pröfning, bör dock icke någon slöjdidkare, som äger rättig» het att dylika arbeten, eller andra af lika bestämmelse, förfärdiga, i sjelfva beslutet om deras gillande eller förkastande, ej ens såsom Jury-man, få deltaga. 3. De beslut som vid sammankomster af Slöjdidkare i och för en handtering, kunna fattas, böra aldrig äga någon lagligt bindande krafthvarken för Mästare, deras arbetare, eller Lärlingar; utan bör det tvärtom åligga vederbörande Polisauctoriteter, att sådane öfverläggningar och beslut, såsom tillgrepp af en olaglig myndighet, förekomma och till laga åtal befordra. Hvad den önskan vidkommer, som Herr af Klintberg framställt, att för Riksens HÖgloS. Den 11 April t. m. Ständer måtte framläggas ett efter andra grund.: satser uppgjordt Förslag, än det Herr af Klinta berg söker försvara, så får jag vördsamt utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns tillstånd, att till vederbörligt Utskotts bepröf, vande få utan anspråk ett sådant öfverlemna. j Får/lag idl en Lag för rättigheten att idka flöjder. I. 1. Med Slöjder förstår Lagen sådane Näringsgrenar, hvilkas föremål är, att vare sig i första eller andra hand, förarbeta eller föräd; la råämnen eller omedelbara naturalster. 2. Hvarje person, af ena eller andra könet, som uppnått myndiga år vare sig Stadseller Landtbo, Svensk eller utlänning, är, sa vida han uppfyller de af Lagen föreskrifna vilkor, berättigad att idka hvilken slöjd som helst. Gift qvinna, som för sig enskilt söker en sådan rättighet, bör vara försedd med mannens samtycke, så vida de ej äro lagligen skiljda. 3. Rättigheten att idka en slöjd måste stödja sig på ett Laggiltigt utslag af vederbörande Magistrat.
"Som jag ifrån mina hemmawarande Medbrö"der erhållit strifwelse att jag*som är deras Riksdags"man wille inför hans Kongl. Maj:t wär Allemä"oigste Konung och Riksens nu församlade Sränder "i underdånighet anhälla, det Kongs. Majtt i Nader ''läcktes widtaga den anstalt svin sig wederbör till "der i Hallund till Iripperlks Arfwingarne i Halland ''förpantade gods inlösande, som Drottning Lrrkmmiden 26 Apail 165g til! /rärian Iripp i Hol'"iand bort frän SwerigeS Krona fdrpanlavt, med "oe wilker art Swensta Kronan stulle detsamma "igen fä återinlösa, samt pä lifa sätt förbundne alt kääri - '1463 Den 28 Februaru. "^ärian Tripp eller desi Arfwingar icke skulle liga "rättighet, akt desse förpantade hemmansräntor ps "något sätt upphöja, men det oagtadt har likwäl nuvarande 'TrippiLa Arfwingar eller deras Znspeeko"rer nu i sednare arén, är ifrän är pä ett oskäligt "sätt upphögt desse hemmans-räntor. Det är detta "fattiga Folkets enträgna önskan, akt som Swensta "undersåtare och medlemmar L en och samma Stat "mätte i Räder blifwa befriade ifrän' ecr Utländskt "främmande ok, som dem i sä mänga är tryckt"Skulle fä hända att i Rikets nu warandc belägenhet, "Kronan och Stars-Tassan iÄe stulleförmä att sielfdet» "ta pantsatte god^ inlösa, sä Erbjuda sig dessa förpantade Hemmans 'Aboer sa wäl pä skatten som städjet, att -"för Kronans räkning hwar och en för sitt äboends "Hemman sills förskaffa penningar till detta mera"»ämde förpantade godfets inlösande, mot de wilkor "att de äboer som innehafwa Städje Hemman kunde "fä Kongl.