Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kalle saknade det, som äfven kvarterets oansenligaste » puttefnask » ägde. Kalle hade ingen skjorta. Han måste gå i mammas linne. Han, — gatans » katigaste » pojke i ett dekolleteradt fruntimmerslinne med korta ärmar och spetsuddar I Spetsuddarne hade han naturligtvis genast rifvit af, men det faktum kvarstod, — han hade ingen skjorta — bara mammas linne. Kalle och hans mamma bodde i det fattiga huset, men icke i någon af de små våningarna, nej, högst uppe på vinden var det. Kummet hade egentligen varit ett vindskontor, afbalkadt med träplankor, öfver hvilka man klistrat tapeter. Västsömmerskan kokade i kakelugnen. Då rökte det alltid in. Fönstret måste upp och dörren måste upp för att bilda drag. Midt i draget satte hon sig så att sy och trampa på maskinen. Då brukade det ibland komma öfver henne som en häftig hostattack. Det sorlade i bröst och hals. Och hon fick som en salt smak af blod i mun nen. » Västsömmerskan förtar sig, » brukade grannkvinnorna säga. » Hon måste unna sig en smula hvila. » Men hon unnade sig ingen hvila. Ja, när hon fick tag på Kalle och hade makt att få honom att sitta stilla, då måste också han hjälpa till. Det gick lättare, när det var vinter och kallt och mörkt ute på gatan, då fick hon Kalle ned på stolen med sprättknifven i hand och en väst öfver knäna. Och medan den lilla lampan, som alltid hade sprucket och sotigt glas, osade och dess skrumpna veke sög i sig den grumliga oljan, sutto mor och son midt emot hvarandra tysta, endast symaskinen ljöd enformigt och söfvande surr-urr-surr-urr. Då brukade Kalle släppa sin fantasi lös och hans tankar togo färg och form. De två små grefvefröknarna från palatset midt emot, de voro ofta i Kalles tankar. I synnerhet, när han om aftnarna satt stilla uppe i vindsrummet. Deras små vackra pagehufvuden, som tittade fram bak spegelrutan mellan sidengardiner och spetsväfnader, hade brännt sig fast i hans fantasi.
Memorial, med förslag till voteringsproposition, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om löneförhöjning åt Statens embetsoch tjensteman m. fl. för år 1857. (U. A.) Enligt Stats-Utskottet tillhandakornna protokolls-utdrag, hafva Ridderskapet och-Adeln samt Preste-ståndet bifallit, men Borgareoch Bonde-stånden afslagit hvad Utskottet i sitt uti ofvannämnda fråga under M 231 afgifna Utlåtande hemställt, nemligen att Rikets Ständer måtte ä Riksgälds-kontoret anvisa och till Kongl. Majits disposition ställa en summa af 960,000 R:dr R:mt, att till sådane Statens embetsoch tjenstemän samt betjente, åt hvilka Rikets Ständer för de år, den nya statsregleringen omfattar, beviljat lönetillökning, antingen direkte för tjensterne, eller genom ställande af vissa belopp till Kongl. Majits disposition, för år 1857 gratifikationsvis, i mån af behof, utbetalas sålunda, alt nämnde löntagare erhålla 50 procent af beloppet utaf den tillökning utöfver förut innehalvande aflönings-förmåner, som vid den nya statsregleringen blifvit dem tilldelad, dock att från ifrågavarande förmåns åtnjutande undantagas sådane löntagare, hvilka, qvarstående vid sina indelningar, under berörde år uppburit sin aflöning antingen in natura eller efter årets markegång; äfvensom att Rikets Ständer skulle medgifva, att en summa af 395 R:dr 75 öre R:mt må få, på enahanda sätt, utgå af Norrbottens Hästjägare-sqvadrons-fond till de löntagare vid Artilleribatteriet i Norrland, hvilka icke redan fått en dylik förmån sig tillagd. Vid det förhållande, att i denna fråga två Stånd slädnät emot två, får UtItih. liil fl. St.
Disconterne betala, hafva Domstolarne redan tillämpat Lagen; och genom Voteringsbeslut har Högloflige Ridderskapet och Adeln ådagalagt sin alltid visade håg att vidmagthålla Lagens helgd; men af alla dessa band har Utskottet icke ansett sig hindradt, att begära, det fordringsägarne väl må njuta denna rätt, men må tvingas att den serskilt betala med 15 Procents Rabatt på deras fordringar; hvaraf följden naturligtvis skulle blifva, att de Statspapper , som af Staten sjelf åsättas ett sådant agio, också skulle', såsom ett sålunda gilladt nytt föremål för agiotagen, troligen i Allmänheten komma gtt vidkännas ett vida större. Då FilialDisconterne inrättades, var egen-, teliga ändamålet att, till uppmuntran åt Industrien, lemna Allmänheten en lätt penningetillgångmen visserligen icke att ensamt gynna ActieÄgarne: Och Disconternes bibehållande till slutet af deras Octroyer var således en rätt, mera tillhörig Allmänheten, än ActieÄgarne. Nu har likväl Utskottet funnit, attalia tre Disconterne böra Allmänheten fråntagas; utan att man just inser, hvarken hvarigenom Allmänheten förverkat sin rätt, eller hvilken Ridd, 0, Ad. Prot, IV. B. II. Den 17 Martii, f, ni. anledning Utskottet haft att tro, det Allmänheten skulle, mindre nu än förr, vara i behof af dessa allmänna Låne-biträden. Att Utskottet verkeligeti trott på stora fördelar, att vinna, genom alla des a Förslag, kan man sluta deraf, att Utskottet ansett sig icke kunna betala dem för dyrt.
Diskont-kontor hemställt om afskrifning af 31 lån från allmänna diskontfonden och 9 lån från handelsoch nä rings-diskontfonden äfvensom af upplupna öfverräntor å 8 lån, för hvilka, sedan kapitalen blifvit indrifna, ytterligare liqvid icke kan Vinnas; och har Styrelsen beträffande hvar och en af ifrågavarande fordringar meddelat upplysningar, af hvilka Utskottet inhemtat: l:o) att kapitalåterstoderne på 24 stycken af lånen ur allmänna diskontfonden äfvensom de 9 lånen från handelsoch närings-diskontfonden äro af den be skaffenhet, att icke något vidare kan derå indrifvas, enär såväl låntagarne som löftesmännen eller hypotheksutgifvarne antingen redan i utfattigt tillstånd aflidit eller, der de ännu lefva, äro utfattiga, boende inhyses och saknande det nödvändigaste, eller sängliggande af svaghet m. m., hvadan de vid hållna undersökningar befunnits sakna all förmåga att rätt för sig göra, eller ock begifvit, sig ur riket, utan att underrättelser kunnat erhållas, om de fortfarande lefva eller äro döda; 2:o) att af de till afskrifning föreslagna öfverräntorna 400 R:dr 98 öre utgöra dylika räntor å 5 stycken mot sedermera falska befunna dokumenter utgifna lån, hvilka, efter målens utredning, blifvit till kapitalbeloppen fullt betalda af lånedokumentens ansvarige inlemnare, som, enligt Kongl. Maj:ts i dylika frågor gifna nådiga beslut, icke äro skyldige att vidkännas annan ränta, än 5 procent Eili. till It St. 1 Afd. 9 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial IT. från den dag de, efter inträdandet af deras betalningsskyldighet, blifvit för sina förbindelser sökte. Under sådana förhållanden och då fortsatt bevakning af ofvan omförmälda fordringar endast skulle tillskynda Diskont-kontoret ökade kostnader, finner Utskottet sig böra tillstyrka att nuvarande kapitalåterstoden å följande, alla inom linien förda 33 stycken lån, må få ur räkenskaperna afskrifvas, nemligen: Lån från allmänna diskontfonden: N:o 10,632 J. Fr.
Jag vill icke nn tvista med Hr Sandströmer om hvad som är K. M:s rätt; den frågan hörer också icke hit. Jag vidblifver emedlertid milt påstående, att vederbör:de embetsverk icke blifvit hörde öfver en del frågor. Det skäl, hvarifrån Hr Sandströmer sökt hemta eu ursäkt, för underlåtenhet deraf eller att dessa frågor skulle stå i sammanhang med hufvudfrågorne, är också icke för mig tillfredsställande. Denna uppgift instämmer icke eller med sanna förhållandet. Ty jag skulle vilja fråga Hr Sandströmer hvad sammanhang skatteköpsärenderne, restransakningsfrågorne, frågan om preskription å kammarrättens utslag m. fl. dylika frågor, väl kunna hafva med de egentliga hufvudpunkterne, hvilka nu äro föremål för öfverläggning. Det blir således vid hvad jag sagt eller att K. M. icke låtit höra veder höride embetsverk öfver endel frågor, hvilka icke äro af beskaffenhet alt ingripa eller hafva sammanhang med frågan om ränteförenklingen eller förvandlingen, men hvaröfver det dock, enl. min öfvertygelse, skulle löna mödan att höra vederböride embetsverk, emedan de äro af natur, att i icke oväsendtlig mån inverka på statsverkets inkomster. Hvad Gr. Anckarsvärds yttrande beträffar, får jag vänskapsfullt be Grin påminna sig, alt jag icke yrkat alt bela förevaride betänk, skulle läggas till handiingarne, utan inskränkt mig till alt begära, det den punkt af betänk, hvaruti Ulsk. sökt alt med oriktiga uppgifter försvara sig emot de anmärkmr som emot det förra betänk, i formell afseende blifvit gjorde, malte med uttryck af ogillande läggas lill handiingarne. Gr. Sparre, Erik: Då den siste värde talaren numera förklarat, alt han icke, på grund af de anmärkmr han framställt, yrkar att betänk, skall läggas till handiingarne eller ogillas, så förstår jag icke heller riktigt hvartill det tjenat att framkomma med berörde anmärkmr. Jag fruktar att vi bär endast sysselsatt oss med en temligen onyttig talöfning. 1 fall K. M. till R. St. atlåter nådig propos. i något ämne, sä böra R.
Sådan egendom må de äfven kunna föryttra, dock ej utan iakttagande af de föreskrifter, som i 457 art. Allmänna Civil-lagen stadgas. 7. Hustru, som handel eller rörelse idkar, vare det äfven, änskönt hennes man lefver, obetaget att i och för' hennes fasta egendom förbindelser ingå, och alt denna inteckna eller föryttra. Innehåller äklenskapskontraktet, att makarnes förmögenhet skall vara skiljd, må likväl hennes enskilda egendom endast kunna intecknas och föryttras i de fall och på det sätt Allmänna Civil-lagen uttstakar. ANDRA TITELN. Om Itandcisliocker. 8. Hvar och en, som handel eller rörelse idkar, vare förpligtad att hålla en bok öfver deri dagliga rörelsen (un livré journal), och att i denna bok dag efter dag uppteckna sina fordringar och skulder, sina handelsföretag, sina penninge-affärer, sina accepter och endosseringar å handelspapper, korteligen allt hvad han, af hvad grund som helst, mottager eller utgifver, och att i densamma, månad efter månad, anteckna de summor, som till hushållsutgifter äro vordna använda, — allt detta oberoende utaf öfrige i handeln bruklige, men icke oundgängligt nödige böcker. Likaledes åligge honom att låta sammanhäfta alla mottagna bref, och att uti en kopie-bok införa afskrifter utaf dem, han afsänder. 9. Jemväl vare han förpligtad att hvarje år upprätta en förteckning (Inventairebalance-extract), med sin underskrift besannad, öfver all sin fasta och lösa egendom, samt fordringar och skulder, och att afskrift af densamma uti en särskild bok införa. 10. Journalen och inventarieboken måste å hvarje sida vitsordas af vederbörande med antecknadt märke (parales), och likaså för dem en gäng årligen uppvisas och med deras påskrift förses (visés). Brefkopieboken vare dock ej denna formalitet underkastad. 1 alla nu nämnde böcker måste inskrifningarne göras noga efter dag och månad, utan tomma mellanrum, luckor eller tillägg i brädden (transports en marge). 11.
Slockholm den 4 Mars 184 r - N:o 465* Ank. till Exp.-Utsk. de» 8 Mars 1841, kl. 5 e; m. Utlåtande, i anledning af Herr Kjellbergs motion, angående anslag till uppmuddring af inloppet till Götheborgs riviere, m, m. (U. A.) I anledning af det utaf Stats-Utskottet beslutade Utlåtande, angående Extra Stats-regleringen, har Herr Kjellberg inom Borgare-Ståndet väckt en äfvenledes till Utskottet remitterad motion, deruti, med afseende å angelägenheten att genom uppmuddring af inloppet till Götheborgs riviere bereda tillfälle för större fartyg alt uppnå en säkrare ankarplats, än den, de nu måste begagna, hvarest de äro utsatte för stormar och deraf uppkommande hafverier, och enär Staden Götheborg, sorn uti Bevillning, Tull - 8 Stats~U(slottets Utlåtande, N:o 465. umgälder, afgift till Handelsoch Sjöfarts-fonden, samt bidrag till Postverkets inkomst, Bancooch Handels-Discontens samt Jernbeläningens räntevinst, endast för år i83g, enligt verkställd uträkning, lemnat icke mindre än tillsammans i,i3o,giy R:dr g sk.
Grundläggning: 864 st. pålar, 50 fot långa, med nedslagning och afsågning, å 15 R:dr 2,800 kub.-fot furuvirke till pålrutor och kista, å 60 öre 100 kub.-f:r småsten till fyllning mellan pålarne och kistan, å 10 R:dr Landfästen och pelare: 135 kub.-f:r murverk i bruk med tuktad sten, å 80 R:dr Stensättning, 200 qv.-f:r, å 4 R:dr Öfverbyggnaden, 60 sträckfot, å 90 R.dr . Rörliga bron Bro vid Warp smidet. Brons längd 40 fot, med ett rörligt 25 fots spann. Landfästenas höjd öfver rustbädden 13 löt, bredd 26 fot och tjocklek 9 fot.
Äfven vid sisla Riksdagen förevar fiågan, huruvida Staten bör erlägga några stadsutgifter för Kronans hus och lägenheter i städerne i allmänhet; och uti underdånig Skrifvelse af den ii December 182g, N:o 277, yttrade Rikets Ständer att, med iakttagande af den princip, alt samma fördelar böra samfäldt bekostas, Rikets Ständer funnit afgifterne, i och för Brandvaktsoch Eldsläcknings-anslalters underhåll vara af den beskaffenhet, att Kronans hus borde i dem deltaga; och tillstyrkte fördenskull Rikets Ständer, att städerne må berättigas att, för Kronans deri varande egendomar, erhålla det bidrag till berörde kostnaders bestridande som å desamma, efter vederbörlig fördelning af kostnaden emellan samtlige egendomarne inom staden, till den del deraf, som icke af boställsinnehafvare begagnas, och hvarför dessa sjelfva böra utgiflerne bestrida, kan finnas belöpa; hvarjemte Rikets Ständer beslutade, att de dertill erforderliga medel skulle anvisas att utgå af anslaget under Riks-Statens 8:de Hufvudtitel för Kronans hus och byggnader i landsorterna. Stats-Utskottet, som anser anledning icke vara att föreslå någon förändring i berörde, af Rikets Ständer vid senaste Riksdagen stadgade grunder för bestämmandet af statens bidrag till städerne för statens der egande fastigheter, finner sig, då den nu väckte frågan, i hvad den afser utfärdandet af en allmän författning härom, egentligen tillhör den administrativa Lagstiftningen, icke kunna, i anledning af Herr Hallings omnämnde motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 16 Maji 1834- Reservationer: af Herr Ekerman j C. J. ”Då, i den händelse ett skattehemman af staten inköpes, samma hemmans natur eller onera derigenom icke förändras, så synes mig ock 8 Stuts-Utskottets Uti.
Ehuru såsom anfördt är fattigpersonalen på landsbygden icke är betydlig och i följd deraf dess underhållskostnad icke är tryckande, såägerdock ett motsatt förhållande rum i staden, hvilket och föranledt att man der varit nödsakad lill att icke blott å stadens fattighus inrymma och underhålla ett större antal fattighjon utan jemväl att under vintertiden genom inrättad soppkokningsanstalt understödja en stor personal af fattiga, hvilka derförutan af för sådant ändamål donerade kapital, åtnjuta kontanta understöd af räntemedlen» Oaktadt genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga anslag af dertill erforderlige medel, Länshäktet år 1830 blifvit tillökt med 3 rum uti det vidliggande trånga hörnet af stadsmuren, samt år 1835 med en utvidgad fånggård, hvarigenom häktets osundhet upphört, är detsamma likväl lill sitt utrymme i fångrummen mycket för inskränkt. Utan trängsel rymma de blott 19 fångar. Alla rummen, utom de trenne i tornet, besväras och starkt af rök, orsakad deraf att huset är beläget tätt under den höga stadsmuren. En del af det antal fångar, som under uu förlupna fem år varit Femåri-BerätCelse fr, Gottlands Läri, 4 26 häktade, har icke uti Länsfängelset kunnat vårdas, än mindre hade det varit möjligt att såsom sig bör och i möjligaste måtto skedt, afskilja de under ransakning sittande från de öfriga fångarne, derest icke nödigt utrymme härtill under tiden varit att tillgå å arbetshuset. En påbyggnad af Länshäktet blifver således nödvändig, hvartill ritning och kostnadsförslag före sednaste Riksdag i underdånighet afgifvits. Derigenom skall vinnas, utom nödigt utrymme, äfven den fördel, att rummen blifva rökfria, ty skorste narne komma genom påbyggnaden att blifva högre än stadsmuren. Stadsfängelset är jemväl i behof af utvidgning och förbättring. Vid Norra Häradets Tingsställe saknas ännu fängelse. Uti Länet äro 88 Socken-magasiner inrättade, hvilkas fond af spannemål för närvarande utgör 8,914 tunnor, oell af hvilka många derjemte äga betydlig kontant förmögenhet.
Lag antagen grund, att den, som eger del i någon sak, eller af dess utgång har nytta eller skada, icke är behörig Domare V Underdåniga Skrifvelser. 335 öfver sin och andras rätt, anse Riksens Ständer icke vara förenligt, att de Statens Embets-Verk, som enligt erhållne uppdrag, å Kongl. Maj:(s och Kronans vägnar afsluta Kontrakter med enskilde personer om Arrenden om Kronan Lägenhe. ter eller om Leveranser af varor eller persedlar med mera, ega uti fastställde Instruktioner sig tillagd rättigheten att döma i vissa förekommande frågor. Om å ena sidan dessa Verk icke kunna betraktas för egen räkning verkställa uppdragen, eller egentligen af sina åtgärder hafva någon fördel, tro Riksens Ständer deremot å den andra böra skärskådas att de äro ansvarige för hvad de dervid å Kongl. Maj:ts och Kro-! nans vägnar tillgöra, att, vid Kontrakternes författande, möjligen deruti kunna inflyta så beskaffade ordalag, hvilka, ehuru af Embets-Verlcet ansedde medföra den med de samma åsyftade lagliga följd, likväl tilläfventyrs af enskilde Xontrahenten icke på enahanda sätt fattas och förstås, samt att vid andre Domares pröfning om ordalagens rätta förstånd följaktligen skiljaktiga omdömen kunna ega rum. På nu anförda skal få Riksens Ständer i underdånighet föreslå en sådan Eörfattn;ng: att hädanefter vid uppkommande tvist om uppfyllande eller tolkning af Kontrakt eller Afhandling, ingången å ena sidan på Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar af Allmänt Embets-Verk, och å den andra af enskild person, saken bör efter stämning vid vederbörlig Domstol göras \ 336 Underdåniga Skrifvelscr. anhängig och derifrån på det 1 allmänna Lagea stadgade sätt fullföljas. Riksens Ständer framhärda ete. Uppl, och godk. hos Sanitl. Riks-St* den 29 Maj 1818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om , C ommini str arnes befrielse från Skjuttsnings-skyIdig het för sina Boställen. Ehuru Preste-Ståndet genom sitt Protokoll den 28
Våra SjöVapen. Man beliöfver ej mer än kasta ögat på den Geographiska Chartan öfver Scandinavien, för att icke finna att vårt hufvudsakligaste Sjelfbestånd och Försvar, måste ligga uti dessa vid - 83 Den 19 Januarii. sträckta kusters fredande — och således uti ett kraftigt SjöVapén. Man må betrakta våra förelag både Offensiva och Dcffensiva, det ena ofta blifvande en följd af det andra, oell denna sanning skall alltid vara grundad. Sverige nästan en Ö, utan detta Vapen, må bekläda och rusta sin Nationalbeväring, och den skall ej förmå hindra Fiendens härjningar, Kusternes förstörande och sluteligen Landets fegengjorda ursugning och undergång. Uti en sådan Stat måste det vara ett samband emellan Vapnen, så alt LandlArmeen har stöd och biträde af Sjömagien. Till dessa Sanningars bevisande vill jag ej uppehålla tiden med att upprepa den mängd tillfällen, som dertill kunna ge anledning utur äldre timade händelse?, men blott taga exempel från 1808 och 1809 årens olyckliga Krig, som varit under våra egna ögons skärskådande. Jagfrågar: Hvad hade Sverige varit dessa år, utan dess Flottor? Elt rof för Ryska, Franska och Danska Armeer. Hvad hoppades man ej efter det förvånande och väl utförda Företaget med den rigtigt sammansatta Sjöstyrka, vid Expeditionen till Norrbotten, som, hvad dess utförande angeck, alldrig kunde gå bättre — och manne' dessa stora händelser äfvensom Ryska då varande Armeen hämmade SjöledsCommunication, genom Rysslands Fartyg, ej öfvertygar om nyttan och oumbärligheten af Flottor för Sverige. Jag skulle tro fullkomligen; jag behöfvcr ej upprepa hvad detta Vapen bidragit till HandelsFloltors Convojerande, Sundets försvar liela Vintrar öfver, ,Armeens snabba Transporter från ett ställe till ett annat Ben i g Januarii. 89 inora Riket och sednast lill och från Tyskland, kanske största bidraget lill Imponerandet på Norriges förening, för att icke villja fästa uppmärksamheten endast på detta Vapens bidrag till våra nuvarande Politiska förhållanden.
Piper hade sagt, att Sverige var ett stort rike med ett litet småstadshof vid världens ände. Därpå skulle bli ett slut. Själf hade han satt kronan på sitt hufvud och ridit med den till kyrkan. Hade han icke redan fått den af Gud i sin födelsestund den junimorgon, då den klara stjärnan Lejonhjärtat höjde sig öfver Österns rand! Mattorna på gatan, i hvilken hästhofvarna slogo hål, hade han skänkt åt bondeståndet att kläda upp sig med, men adeln hade fått gå till fots, och själfva rådsherrarna hade burit himmeln och betjänat honom vid taffeln som vaktmästare. Hvarför skulle han hyckla, hvarför skulle han hedra de män, som han icke ärade i sitt sinne. Hade han ens gifvit en konungaförsäkran! Ständerna men icke han hade att svärja. Sin konungaed hade han i tysthet svurit inför Gud, då han stod vid altaret. Nu, nu, var han herre öfver allt Sveriges land! Han gick till väggspegeln och granskade belåtet de små koppärren i sitt flickskinn och hoptryckte med fingrarna barska veck i pannan. Därefter pekade han i luften och satte sig grensle öfver en stol och galopperade kring rummet. – Framåt, gossar, framåt för er kung! Hopp, Brillant, hopp, hopp! Han inbillade sig, att han red öfver en ängsmark mot fienden och att hundratals kulor slogo mot hans bröst men tillplattade föllo i gräset. Rundt omkring på höjderna stodo åskådare, och på afstånd kom själfva kungen af Frankrike på en hvit häst och vinkade med hatten. I salen nedanför stodo ännu de gamla storherrarna i samspråk. När de hörde bullret, tystnade de ett ögonblick och lyddes, men Cronhjelm ritade i imman och brummade halfhögt: – Det är bara hans majestät som är sysselsatt med regeringsbestyr. Han uttänker nådevedermälen åt oss för myndighetsförklaringen. Wallenstedt blåste upp läpparna och gaf honom ett ursinnigt ögonkast. Då konungen hade galopperat hela sitt förmak rundt, slog honom en plötslig hågkomst och han gick till dörren: – Klinckowström! – ropade han.
Skulle nu cgendomarne delas uti mindre hemman pä hwad sätt flkola besia inventarier fördelas, hwem stkall answar» för eller ätoga sig byggnadsksstnaden för de nybyggen som stkola anläggas? Blir det icke der stagan om förlag eller - >096 Deli i 6 December. ler ersättningskostnad, och i bäda fallen beräkningar att göra som blifwa swära att med wederbörljg noggrann, het och rällwisa bestämma. ' Skulle nu aker egendommarna bibehällaS i sikt närwarande odelade stiek, blifwa de aldrig cn ntwäg för sä iikäuga mennistors underhäll som dä de moro styckade. Arrendatorn af en stor lägenhet drifwen till ett högt arrendepris, blir merrendclS en torftig disponent af en stor egendom, och om de dagswärks styldigheter stulle uphöra, som ofta warit enda wilkoret för en sadan egendoms brus kande mäste antingen arrende-summan i wida större proportion nedsattas, eller också egendomen delas. Wid alt delta npkommer owisiheter och förluster för det Allmänna, och en »vidsträckt Embetsman»» befattning, son» gör mycket omwägar »nen bringar i det hela föga nytta. Lätom ost deremot betrakta hwad som är och bör wara Statens förhällande till iord och jordbrukare i allmänhet och wj stola finna om icke detta i sin enkelhet ger mera bestämda resnlkat-r. Samhället är intet annat än en sammansättning af enstilda; hwad hwar och en af dem winner, är en winst för bet he, la, och wid Statens behof fä de alla efter förmögen, het lämna biträde. Sädant är Statens förhållande lill den enstilde i allmänhet, sädant bör det äfwen wara i anseende till den som brukar Kronojorden. Sta, ten är Utur ständ att sjelf begagna sin sä kallade jord, hwarföre stall dä ägande rätten af densamma mera wara ogagnad ä» of all annan.