Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De många genvägar, som den öppnar utan sirligt präntade vägvisartaflor, upptäcker du icke. Du ser blott dunkla snår. Litteraturen intresserar dig mer för språkets skull än för innehållets. Språket är för dig ej nyckeln utan själfva tempelcellan. Poetens rimflätning, stafning, interpunktering, målarens penselförning, pianistens taktfasthet och säkra anslag – allt detta är för människor med ditt lynne det väsentligaste. De knuffas i konsertsalen för att höra virtuosen, ehuru de bjudna styckenas innehåll af inbillning och känsla är vida åtkomligare vid ett mindre konstlärdt föredrag hemma i en skymningsstund och af en hand, som ej lockar uppmärksamheten från detta innehåll till utförandets bravour. Dessa människor veta, hur allt skall utföras, men ingenting om hur det skall njutas. Paris är deras själfskrifna Kanaan, liksom ditt, och de känna ingenting om poeten Ignotus. Du är road af teatern, ty du behöfver ett konkret åskådningsmaterial. Teatern är dock ingalunda de stora diktarnas rätta forum. Deras dramer äro skrifna för den tysta kammaren, och på scenen drunkna de djupast kända och tänkta replikerna i handlingens buller. Hvad som i en berättelse eller lyrisk dikt kan bli öfverväldigande allvar, stöter inbillningen från scenen, där allt förvandlas till kulisser, till gestikulerande och rytande och till noga beräknade knalleffekter. Teaterstycket är af alla diktens skapelser den mest konstruktiva, och det bestående i Hamlet är ej det dramatiska utan det lyriska. Också är det ett förtroendeväckande drag hos svenskarna, att de sakna dramatik. Teatern tillhör skådespelaren. Han är scenens diktare och publiken är i sin goda rätt, när hon lägger alla sina blommor för hans fot och i den stunden glömmer författaren. Inbillningen förlorar emellertid sin kraft i samma stund hon förverkligas, och skådespelaren har som konstnär den svåra ställningen, att han kommer verkligheten både för nära och för fjärran, att ett helt intryck någonsin skulle kunna åvägabringas. Poeten Ignotus skref icke för teatern. Lyriken, den spekulativa filosofien och historieskrifningen voro för honom det yppersta. Däremot skref han många dramatiska dikter.
Det är nemi. emellan Gent och Antwerpen, 5 Svenska mil, som denna bana är anlagd, för en trafik, som mångfaldt öfverstiger den, vi kunna emotse på våra jernvägar. Frih. af Ugglas, Gustaf: Då jag inom Stats-Utslct blir i tillfälle att i detalj handlägga jernvägsfrågan, hade jag icke tänkt att yttra mig nu vid remissen; men jag kan icke med tystnad förbigå Frih. Raabs yttrade åsigt, att banan söderut från Cathrineholm, såsom varande endast en provinsbana, icke borde byggas af staten, utan öfveriemnas åt ett enskildt bolag. Jag vill häremot uttala min protest, emedan enligt min öfvertygelse denna i framtiden kommer att blifva vår förnämsta bana. Först genom den komma vi i lätt och oafbruten förbindelse med det öfriga Europa. Denna åsigt om den östra banans stora vigt gjorde sig äfven vid förra riksdagen gällande, då nemi. 11. St:r beslöto, att sammanbindningspunkten mellan södra och vestra banorna skulle blifva vid Nässjö, ty hade man då icke ansett, att en stambana äfven borde gå genom Östergötland, så hade man säkerl. ej bestämt sig för denna punkt. Jag är öfvertygad, att detta B. St:s beslut var väl grundadt, och jag vågar hoppas, att R. St:r, med infriande af hvad detsamma innebar, mätte vid denna riksdag skänka sitt bifall till den östra stambanans anläggning. 190 Den 28 November f. m. Frih. Hamilton, Hugo: Vid öfvervägande af denna fråga är det 2 betänkligheter, som företrädesvis framställa sig, den ena, om det, med afseende å landets ekonomiska ställning, kan vara klokt att på statens bekostnad bygga alla de återstående delarne af jernvägs-systemet, och den andra, huruvida man utan skada för landet skulle kunna bygga de öfriga banorna för ett billigare pris.
Ställd på större eller mindre afstånd från densamma; men lill redskap i !;sta och 2:dra klasserna må ånga ej användas. Beotlin.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 4» Lösa halsar må ej för bränvinspannans förening med hatten användas. I)å mäskvärmare begagnas, må ånga hvarken från bränvinspannan, eller på hvad annat sätt som helst, insläppas uti den i mäskvärmaren inneslutna mäsken, utan blott derigenom ledas medelst rör. Vid redskap i lista och 2:dra klasserna får hvarken i mäskvärmaren eller annorstädes lankrum inrättas, ej heller spritångorna, sedan de utgått från hattröret, ledas i uppåt gående riktning. % 14. En hvar, som bränvinshrännings-redskap tillverkat, vare vid hot af 33 R:dr 10 sk. skyldig, innan han samma redskap frän sig lemnar, ej mindre att förse panna och hatt, äfvensom, då liist bröst, rektifikalions-apparat eller mäskvärmare tillhöra redskapen, dessa sistnämnde apparater, med stämpel af sitt namn, hemvist och årtalet, då den förfärdigats, än ock att besörja, det de varda uppmätte och stämplade af dertill förordnade justerare, för hvilka tillverkaren noga bör uppgifva redskapens beskaffenhet till alla dess delar. Missleder han dervid med falsk uppgift, vare bot samma. Då förändring af bränvinshrännings-redskap, genom nya bottnars eller aftappningsrörs insättande, haltens ändring lill form eller rymd, anbringande af mäskvärmare eller rckliiikations-apparat, eller annorledes vidtages, skall redskapen ånyo af justeraren mätas och, om rymden undergått förändring, ånyo stämplas och den förra stämpeln utplånas, samt nytt mätningsoch stämplingsbcvis uttagas; och vare den, som ändringen verkställt, skyldig att, på sätt och vid ansvar, som i inom. 1 stadgas, om uppmätningen och stämplingen föranstalta. o #
För att döma rätt hade Hofrätten otvifvelaktig! bordt stadga, att frågan om skyldigheten till byggnadens återställande ej förr kunde afgöras, än frågan om jordäganderätten och behörigheten att företaget hindra vöre afgjord. Men då skulle naturligen äfven hafva uppstått den tankan, att ej heller något ansvar för byggnadens nedrifvande kunde ådömas förr, än antagas kunde, att den tilltalade icke såsom jordägare var förnärmad genom byggnadens olotliga uppförande. Af dessa betraktelser har jag funnit mig öfvertygad, att förhastande ägt runi, och att Konungens Högsta Domstol, i läll Den icke saknat rådrum att omständligen genomtänka och efter behof debattera ämnet, ej skulle kunnat stanna vid ett beslut, hvars halt, vid närmare eftersinnande, tyckes så föga tvetydig. En Fattigvårdsstyrelse, ställd till rätta för att hafva i fyra års tid försummat all åtgärd till utbekommande af testamentsmedel, hvilka blott behöft hos Testamentsexsekutorn uttagas, har undgått allt ansvar för denna försummelse, hvarigenom församlingen, i anseende till Exsekutorns derefter inträffade obestånd, förlorat hela den testamenterade summan, eller åtminstone stiirsta delen deraf. Testamentet var gjordt den 21 Febr. 1837 och af församlingens Fattighusdirektion lagligen bevakadt. Det innehöll, att sedan vissa summor af Gifvarens qvarlåtenskap blifvit först utbetalte, återstoden skulle i två lika lotter fördelas imellan denna och en annan församlings fattigvård; att en af Gifvarens vänner skulle såsom exsekutor öfvertaga qvarlåtenskapen och till verkställighet befordra boets utredning, så fort sig göra lät, samt att Gifvaren, med fullkomligt förtroende till dennes honom alltid visade vänskap samt allmänt kända rättskaffenhet, ville och föreskrefve, att något klander af den utredning, som af honom ombesörjdes, i ett eller annat afseende och under hvilken förevändning som helst, icke måtte äga rum, och sådant vid äfventyr lör den eller dem af testamentstagarne, som slikt klander sökte anställa, att derigenom hafva förverkat all sin talan och rätt till de gjorda testamentsanslagen.
Ständers definitiva beslut, i anledning af den i Utskottets Betänkande N;o 1 ao behandlade, men till Utskottet åter remitterade frågan, om användandet af Bankens räntevinster till uppköp af Riksgälds-Contorets Obligationer. • , Stockholm den 29 April i835. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1835. BancoUtskottets Utlåtande Nio 140. i N:o 140. Ankom till Exp.-Utsk. d. 4 Maji. Utlåtande, i anledning af de inom 3:ne Riks Stånd gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 120. Tfrån Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet oell Hedervärda Bonde-Ståndet är, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottet återremifteradt dess under N:o 120 afgifne Betänkande, innefattande afstyrkande af Herr Nordenankars till Utskottets behandling öfverlemnade motion, om användande af Bankens vinstmedel, till uppköp af RiksgäldsContorets obligationer; hvaremot Utskottets omförmälde Betänkande blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet bifallet. Af återremiss-handlingarne inhemtas, att de arne Ledamöter, Herr Cederschiöld, P. G., och Herr Friherre rvon Schultzenheim, hvilka, jemte Herr Stuart, C., yrkat återremiss å nämnde Betänkande, till stöd derför, allenast åberopat den af sistnämnde Ledamot afgifne, Betänkandet bifogade reservation.
Det är icke blott kostnaden för rättegångarne som härvid bör väcka uppmärksamhet utan äfven den förvillelse och oreda som derigenom i Discontens affäirer uppkommer, samt i synnerhet de hinder, hvilka hvarje timmas uppskof kastar i vägen , för en jämn och åt älla lika rätt meddelande ut - BankoUtskottets Betänkanden. utredning. Min vördsamma mening är derföre ö 11 den, att Banko-Utskottet icke bör besvära Ständerne med anhållan orri en föreskrift sorn det redan äger i allmän Lag, och sorn det icke står i Ständerneå Constiiutionella makt att förändra Utan i stället genast underrätta Banko-Fullrnägtige att det anser hvad de för Bankens säkerhet vidtagit numera tjena till intet utan måste ersättas genom andra och kraftigare åtgärder, 2:0. Uti nämnde vördsamma betänkande till Lik sens Höglofl. Ständer har BankoUtskottet hemställt huruvida det bör vidtaga någre mått och steg till bevarande af Bankens säkerhet för dess anspråk, på tillgångarne i Götha-Canals Discont, Lika litet som jag kunnat jnse någon grund hvarföre Banko-Utskottet förfrågat sig hos Rikets Ständer om en Lag bör anses gällande eller ej, äfvenså litet finner jag hagot slags skäl för den fråga om Banko-Utskottet bör sörja för bevarandet af Bankens rätt och säkerhet. X samma stund sorn Banko-Utskottet formerat sig, blef det dess heliga åliggande att uppfylla den skyldighet sorn det nu tycktes sätta i fråga eller icke känna. Jag finner detta så mycket mera betänkligt jorn, under det denna fråga göres, discuteras, besvaras, oell svaret erriottages af Banko-Utskottet, meddelas Banko,-Fullmägtige , samt slutligen efter denna omgång till verkställighet företages, en tid förlöper genom hvilkens utdrägt just Bankens säkerhet möjligtvis skulle komma att äfventyra, .Tåg för min del kan ej instämma deruti, att BankoUtskottet, i stället för att Banko-Utskottets Betiinkanden'.
V« föredragning hos Hederv, Bonde-Standet, den 5 sistlidne Maji af Banco-Utskottets Betänkande N:o 9 öfver Herr Hammarsckölds remitterade Motion om förlängning i tiden för återlösen af i Banquen pantsatt Silfver, har Riksdagsmannen Anders Danielsson åbe. ropat, samt flere Ståndets Ledamöter biträdt, Banco-Fuilmägtiges uti deras Berättelse till Banco.Utskottet vid början af innevarande Riksdag gjorde hemställan af innehåll: att Guldoch Siifver-panter måtte under en tid af 3 ne månader efter förfallodagen få utlösas, men de derefter qvarliggande blifva på auction försålde; med rättighet för Pant-egaren , att utbekomma cfverskottet på inrops-summan, sedan Banco-Lånet med Ränta och omkast-, nader blifvit deraf 1 iqvideradt. Och har Hederv. Bonde-Ståndet , med afseende härå beslutit, att ärendet till Banco-Utskottet återremittera. Bancv-Utskottets Betänkanden. 57i ef de öfrige Respective Stånde», enligt inkomne Protocolls-Utdrag af den 5 Maji, blifvit bifallet, och kommer alltså att tjena till grund för de föreskrifter, som häröfver blifva Banco* Styrelsen meddelade.
Krigs-Collegium stående Cassör, samt Kongl. Seraphimer-Ordens Gillets fonder, Utskottet skall afgifva yttrande vid besvarandet af de i detta ämne från alla fyra Respective JliksStånden ankomne motioner. Stats-Utskottets Betänkanden. Enär Revisorerne hemställt* att Riksens Högloft. Ständer* i likstämmighet ined hvad ledan Vid i 8 i5 års Riksdag begärdes* måga hös Kongl-. Majit i underdånighet anhålla om Nådig befallning till Kongl* Kammar-Rätten att företaga den på detta \erk ankommande speciella Revisionen af Stats.» Yerkets Räkenskaper , så tidigt , att densamma må vara Verkställd innan Böckeriie aflemnas till Riksens Ständers eller deras Revisorers granskning, saint vederbörande ali» befallas att hålla desse Räkenskaper Koligh Kammar-Rätten tillhanda inom den* för Verkställigheten häraf* erforderliga tid* har Stats-Utskottel skolat uti delilia hemställan instämma* såsom afseende deli ordning* att den speciella granskningen * som Vederbö» rande Ämbets-Verk åligger* må föregå dell generella* hvarmed Riksens Ständer och de» ras Revisorer skola taga befattning» Något Utlåtande öfver hvad Revisorer*» lie anmält och hemställt i anledning af verkställd granskning utaf Saltpetter Under tilikännägifvailde * att Kongl» Majit, medelst Nådige Bref deli 3 FebrUarii 1819 och 27 Junii 1821* tillåtit* att Svenska 4:»/* Sami. 1 ^ •j, /j 2 Stats-U t skottets Betänkan den.
Vid 28 §, att orden ”till införsel lofgifna” på andra raden af denna § böra utgå, enär falsk stämpel likaväl kunde sättas å till införsel förbudna varor, som å dertill lofgifna, och upptäckaren deraf vore lika förtjent af belöning i förra, som i senare fallet. Anmärkningen vid denna § hafva Utskotten icke funnit vara af den beskaffenhet, att någon förändring i nu gällande Kongl. Förordning deraf må kunna föranledas; hvadan Utskotten anse sig böra tillstyrka bibehåi landet af 28 § oförändrad. i3:o Vid 29 §, dels att orden ”Hästar och körredskap” i 1 momentet böra, i öfverensstämmelse med yrkandet vid 2 § 3 momentet utbytas mot orden ”kreatur och körredskapoch dels att de med anledning af Kongl. Kungörelsen den 14 April 1837, af Utskotten föreslagne nya moment i denna § måtta erhålla den lydelse, Herr Prytz uti dess emot Betänkandet afgifne reservation föreslagit. 1 öfverensstämmelse med hvad Utskotten, till följd af anmärkningarne vid 2 § 3 momentet, här ofvan anfört, finna Utskotten den uti 1 momentet af denna § föreslagne rättelse böra iagtlagas, och orden ”Hästar och körredskap” således utbytas mot orden kreatur och körredskap. Den återstående anmärkningen hafva Utskotten deremot icke ansett böra föranleda lill frånträdande af förslaget om införande vid denna § af 2:ne nya moment af det innehåll, Betänkandet N:o 11 utvisar.
St:rs beskattningsrätt; och har ytterligare Herr Grefve Gyllenborg anfört: att ett Anslag med denna benämning för första gängen vid Statsreglering förekomme; alt Tredje HufvudTiteln, vid dess första uppfattande, varit indelt i AflöningsAnslag och Behofven för FörsvarsVerkets Materiel, och de mindre Utgifter, sorn icke derunder kunnat beräknas, hafva i flere år, förmodligen till i8i5, blifvit anvisade att utgå af HufvudTilelns Lönesparingar eller Anslaget för Extra Utgifter, så väl civila, som militaira, på 8:de HufvudTiteln, alt sedermera en bestämd andel af Anslaget för Matelielen blifvit afsatt, omkring 5o,ooo R:dr årligen till så kallade Oförutsedde Ali 1 i tui re Behof, Extra Löner, Gratificationer m. rn., som gjort betydlig minskning i Anslaget och tillgången å Titeln för Materielen , men ökat Extra UtgiftsAnslaget, hvilket förtjenar StatsUtskottets uppmärksamhet, till beredande af en återgång, så att utvägar till Extra Utgifter icke må på Tredje HufvudTiteln, utan blott i denna HufvudTitels Lönebesparingar samt i 8:de HufvudTitelns Anslag för Extra Utgifter sökas. Hvaremot Herr Grefve Brahej M.j anmärkt, att det för Oförutsedde Behof af K. M:t äskade Anslag af 53,i4* B.:dr 33 sk. 9 r:st. icke bortutan skäl af Utskottet till den jemna Summan af 5o,ooo R:dr nedsättas, enär hvad erfarenheten visat, härtill fordrats vida större Anslag än det närvarande.
Jaq befarar akt ber är i ofullkomligheten af wära vffenteliga upfostrings-anstalter, som orsakerne böra sökas till den esxrit mutin, och till de öfriga lyren, hwilka, enligt äldre Mäns påståenden, sä 0- lyckligt karakterisera en del af ben nya generationen. Herr ^le^kensteölci, i.uäviZ Oetlok, upläste ett sa lydande anförande: Wälbörne Herr Landt-Marffalk! Höglofl. Ridderjjkap och Adel! Innan jag gar till granskning af det sätt, pä hwilket Constitntions U.sPoltet, uti dess nu afqif. ne förstag till en förändrad Tryckfrihets Förordning, behandlat sa wäl de frän Riks-Ständen till Utskottet remitterade anmärkningar öfwer de wid fistledne Riksdag förestagne ändringar i 'ryckfnhetslagen, som ock Kongl. Majus till Ukffottel öfwerkemnade nådiga proposition rörande tryckfriheten, har jag trott mig böra framställa de synpuncker, Utur hwilka jag bedömt Utskottets förfarande. De fleste lagstiftare hafwa grundat ett samhälles fortfarande bestånd pä en wis och wäl beräknad fördelning af den högsta maqten emellan Regeringen och folket. Dä de ät Folket tillerkännt Magten alt stifta lagar, ät Regeringen att dem »verkställa, hafwa de genom bestämda gränser för bade folkers och Regeringens magt sökt att bibehålla jemwigten dem emellan. Detta oaktadt skulle likwä den äsylrade jemwigten »ti Statens krafter rubbas, om icke lagarnc illika föreskrefwe, pa hwad sätt folket eller dest representanter borde Utöfwadenlagstiftande mag cn, och Regeringen den »verkställande. Snan Den 26 Junit. si§ Snart skulle den lagstiftande magten antingen öfwerstrida gränsen för dest »verksamhet, eller ock sjelf tillin» tet göras, om ej dest utöfning inom wista former more bunden, om ej sättet till alt stifta nya lagar, till att ändra eller afskaffa gamla, genom lagarne uttryckligen wore faststäldt.
Vid sista riksdagen fruktade många att om de förändringar som då företogos blefve antagna, detta skulle verka till privatbankernas upphörande. Men privatbankslagen, blef icke af K. M. antagen; deremot utgafs af K. M. en särskild banklag, som tryggade både det allmänna och enskilda intresset. R. St. likväl osäkra, huruvida någon privatbank komme att fortfara eller ej, på grund af den nya privatbankslagen — beslöto att, såsom ersättning för desamma, om de upphörde reorganisera afd:s kontor i landsorterne, på det den allmänna penninge-rörelsen måtte utan afbrott fortsättas. Och på dessa grunder afsatte Ständerne 5,000,000 r:dr b:co. Men dessa medel behöfde icke begagnas emedan de gamla privatbankerna fortginge. De fördelar privatbankerna haft hittills aro ansenligen förminskade, dels genom flere nya privatbankers uppkomst, dels genom fråntagandet af rättigheten att utgifva egna kredit-sedlar för mindre valeur än 6| r:dr b:co, och dels genom den högre bevillning Ständerne åsatt desse banker. Huruvida dessa banker, komma att i framtiden fortgå eller ej, är obestämdt, emedlertid bjuder klokheten och försigtigheten, att en tillräcklig summa afsättes för att i behofvels stund användas, utom Ständernes ytterligare hörande. Jag tillstyrker afslag till Utsk:s förslag i denna punkt, samt vidfalifvande af hvad nu vande bankoreglemente stadgar, i denna del. Hr von Hohenhausen: Jag var under loppet af förra riksdagen, på intet vis missledd af det hot, som man dä fick höra, att privatbankerna skulle komma att upphöra. Jag tog det för hvad det i verkligheten var — ett skrämskott; och detta af den naturliga Den 17 Juni. 155 orsak, att jag ansåg deras fördelar så stora, att de ej kunde underlåta att sig af dem begagna, så länge sådant förunnades.
Om en pestsmitta skulle utbryta i nämnde del af länet, om en större eldsvåda skulle ödelägga någon af länets norra städer eller någon annan dylik större samhällsolycka drabba dessa trakter, så skulle minst två, om icke flera, dygn förflyta, innan landshöfdingen, äfven om olyckan hlefve med ilbud till honom inberättad, kunde infinna sig på stället och vidtaga de på honom beroende, hjelpande eller ordnande, åtgärder; och om liket hemsöktes med krig, så vore det lätt tänkbart, att, i detta läns norra kusttrakter, händelser kunde inträffa af sådan natur, att landshöfdingens skyndsamma närvaro derstädes vöre i högsta måtto behöflig. 8:0 Kongl. Maj:ts befallningshafvande åberopade hvad i ett serskildt underdånigt utlåtande af den 29 Juni 1838, Kongl. Maj:ts dåvarande befallningshafvande i Calmar län anfört och upplyst. •— Deraf inhemtades: att Aspelands häradsboers föreställning, att de skulle få längre väg till Westervik än till Calmar, vore origtig i så måtto, som våglängden, beräknad från häradets medelpunkt, vore en half mil kortare till förra, än till sednare staden; att detta härads invånare hade sin egentliga handelstrafik icke, såsom uppgifvet blifvit, på Calmar, utan på köpingen Döderhultsvik, belägen midt emellan Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets betänkande, N:o gg. 13 Calmar och "Westervik, och att Wimmerby stad, genom en serskild länsstyrelses inrättande i Westervik, icke kunde i något hänseende blifva sämre lottad, än den är för närvarande, då dess afstånd från länsresidenset är mera än dubbelt så stort, som det, i sådant fall, skulle blifva. Bland skälen för Aspelands häradsboers protest var äfven uppgifvet, att deras postgång på Calmar var billigare och skynsamrnare än på Westervik.
Sitt nu en stund till, bad fru Hartman. Men jag kunde icke. Blotta tillvaron föreföll mig outhärdlig. Jag mins icke mer, huru den aftonen gick. Troligen skötte jag om barnen, kanske sysslade jag också i köket. Blott det kommer jag ihåg att senare, då alt var tyst omkring mig, då barnen sofvo och Mari var i köket, fann jag mig stående i Anttis rum, vid hans skrifbord. Jag betraktade hans saker, hans stolar, böcker och papper. Jag gned stolkarmen med min hand, lade askkoppen på dess vanliga plats, och sticklådan dit, där den borde ligga. Hvad detta var gränslöst sorgligt! Mina ögon fäste sig vid skriftygsmattan, hvilken jag som fästmö hade sytt ut. Gröna blad af stålpärlor på mörk botten. Då var lifvet rosenrödt, och framtiden strålade som en solklar dag. Antti dröjde månne han öfverhufvud mera skulle komma tillbaka? Fåfängt hopp! Jag viste ju att jag förlorat honom, jag viste att han icke mera hade en tanke öfrig för mig, att hela hans starka själ i detta nu lågade för Agnes. Och huru hastigt hade icke detta gått! För några dagar tillbaka var alt ännu helt annorlunda, Antti var nöjd, bestyrsam, upptagen af sitt arbete. Jag lugn, foglig, tänkande så godt som uteslutande på Antti och barnen, medan jag från morgon till kväll sysslade med mina små bestyr i hemmet. Och nu ? Hvarför kom denna förändring så oväntadt, utan någon varsel, utan någon aning till förebud? Jag mindes hvarje detalj alt ifrån början, och jag kom till den slutsatsen att Agnes från första ögonblicket gjort ett djupt intryck på honom. Antti sällskapade icke gärna med fruntimmer, men så länge Agnes var hos oss gick han ej ut ur rummet. Och huru lifligt de hela tiden samtalade ja, värkligen, då kände jag ju redan dunkelt att jag var tillbakasatt. Huru han sedan oroligt gick fram och tillbaka och huru tydligt han gaf luft åt de stridiga känslorna i sitt inre. Han disputerade med Agnes, men tog henne i hand annorlunda än han gjorde det med någon annan, följde henne ända ut på trappan och stod länge i fönstret, blickande efter henne. Han klandrade Agnes. Och däröfver kände jag mig tillfredsstäld, min fjolla.