Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty Wetterlind gifvit sig sjelfvaste fan Att borg, såsom hans, ej skall finnas i sta’n. Och om jag nu dömer af allt hvad jag skådat, Så blir det nog sanning hvad Wetterlind bådat Ty, lefvande Gud, hvilket lif han har fört! Och ändå har ej en polis honom rört.﻿ Och rustningar ifrån muséarsenalen Genera ej ringaste »kungen på svalen», Ja sjelfvaste Hakons elektricitet Förmår ej att göra den väldige bet. Nu stod det ett hopp, blott ett enda, en åter: Den ukas polismästar’n utfärda låter. En sorglustig wisa Om en bonde som höll på att drunkna i toddy och huru djuren lärde sig af menniskan att dricka sprit Det hände uti Halland en händelse en gång, hwarom jag nu will sjunga en liten enkel sång. Det war en glader bonde, som in till Halmstad for. Han skulle dit och köpa lit’ waror hem till mor. Han köpte pudersocker, en faseliger strut, Som han tog under armen förutan något prut. Se’n köpte han hos Smithen en wäldig dunk med rom. Och att han profwa’ waran, det säger man ej om. Han profwade så länge, så att förståndet kröp Burdus helt ner i dunken, alltefter som han söp. När så han börja’ wandra, nog war han något matt, Fast werlden war så ljufwelig och lifwet war så gladt. Då tog han Gud i hågen och börja’ lunka på; På ryggen hängde dunken, det kan man nog förstå. Att wandra raka wägen han brydde sig ej om, Och hur det gick och pallrade, till sitt han wilje kom. Det war uppå en åker, som war besådd med råg. Han wille fram till gården, som han der borta såg. Han trodde han war hemma, det är ju tydligt nog. Men det ska’ alla weta, han farligt miste tog. En rätt som han war wiss om att öfwer tröskeln gå, Han ramla’ öfwer ända och dunken likaså. Det war uti en brunn, som de begge trilla’ ner. Nu blef det skumt för ögonen, ty ingenting han ser.
Och blåst i stridslur för en sofvande slägt, Ett folk som af segrar rusigt mist sansen Och se'n i sömnen late sig sträckt!! Skall aldrig för mig det mer blifva vår? Hvi kan jag då ej som de andra somna Och låta sinnet och modet domna? Kom höst, kom sömn att min själ bedöfva, Men blott en stund mina andar söfva, Ty lätt är dock sömnen vid tjugu år! Scen V. OLOF, VILHELM, NILS. OLOF. I tröttnat, gossar! VILHELM. Är det ej qväller? Se dock, hur häggen sin skugga fäller På vinkastets tak! NILS. Men hvarför ringer Man icke vesper? Der ute springer Man fram och åter vid katedralen Och stirrar tyst på den slutna portalen! från trädgården med spadar, som de ställa ifrån sig vid grinden). (Sätter sig på en bänk. Scholares Vilhelm och Nils komma Alltid skall vår Herre försummas, När hans tjenare passas opp! Hör der inne pipes och trummas Af en ändlös besoldad tropp, Hvar gång biskopen höjer pokalen, Prisar vinet och de dumma talen! Låt mig ringa! Det låter du bli! Den saken förstå de nog bättre än vi! Först första budet, se'n fjerde, Så jag en gång af min lärare lärde! Ej skola vi kifvas och störa friden, Nej låtom oss hellre förkorta tiden Med vår comoedia som vi skola spela Vid Trinitatis! Jag kan hela Engeln Gabriel! Nej, den fick jag Och Nils Den Onde; den passar... I dag Jag tror Den Lede här inne huserar! Förlåten, Mäster Olof, om jag orerar. Se så, god vänner! Nu slut på grälet! En hvar på plats, så börjar spelet! VILHELM. NILS. VILHELM. OLOF. NILS. VILHELM. OLOF. VILHELM. OLOF. VILHELM. »Ve oss vi arme Israels barn, Nu äre vi komne i vår fiendes garn!» (Vilhelm och Nils ställa sig framför Olof.) ut arm i arm och synas välplägade. De företrädas af pager som bära Flabeller.
Hr von Rosen, Georg: Otvifvelaktig! utmärkes ordalydelsen i denna §, att afskrifningar eller undantag bero nf fattigvårdsstyrelsen, då bär stadgas: ”dock må undantag härutinnan bero af fattigvårdsstyrelsens pröfning.” Utsk:n hafva icke hänvisat denna pröfning till sockenstämman; och jag medger att de härutinnan hafva förbisett del rätta; ty då det är sockenstämman, som beslutar 0111 afgif terna, bör det väl äfven vara sockenstämman, som be slutar om undantagen, och ej dessa undantag ligga inom sjelfva den verkställande maktens — fattigvårdsstyrelsens — område. Det skulle i alia fall ej leda lill mycket besvär, om dessa frågor afgjordes i sockenstämman. Den inträffar en gång om året, och om då de, som begära frikallelse fiån ifrågavar. afgift, anmälde sig hos fattigvårdsstyrelsen, hvilken åter afgaf utlåtande häröfver och hänsköt afgörande! till sockenstämman, så tror jag allt gick riktigast till. Jag tror således alt här bör tilläggas, att sockenstämman skall så väl om afgifternas bestämmande som om dessa undantag besluta, sedan fattigvårdsstyrelsen sig deröfver yttrat. Då kunde 19 §:n utgå, ty den 18 §:n innefattade både den 18 och 19 §:n såsom de nu lyda. Jag anhåller derföre om propos., att den 18 §:n måtte erhålla den redaclion jag föreslagit, och den ig §:n deremot alldeles utgå. Hr Edenhjelm, Gillis: Då icke några afskrifningar få ske på Kronans intrader, så vidt icke sockenstämman tillstyrker det, så vet jag icke något hinder att sockenstämman må tillåtas bevilja undantag eller afskrifningar af dessa afgifter, om så skulle erfordras. Jag tillstyrker derföre den föreslagna redactionsföiändringen , så att ifrågavar. afskrifningar må behandlas lika med afskrifningar på Kronans intrader. Frih. Roye, Ludv.: Mig förefaller det temmeligen oformligt, alt en auetoritet skall pröfva och en annan anetoritet afgöra.
Höet till minst lika Lispund,tal som förut, lefwereras in natura til Kongl. Stallet. Skulle likwal anbud dera icke göras, torde antingen nu warandc Arrendatorer böra förunnas, att pa de »vilkor, hwarmed Ängarne innehafwas, fortfara med förra Arrenden, eller ock någon annan tjenlig anstalt härmed widtagas intill den snart derpå inträffande Riksdagen, da Riksens Stander komma i tillfälle, att uti detta ämne efter sig företeende omständigheter satta beslut; hwilket alt Riksens Högloft. Ständers ompröfwande wördsamllgen öfwerlemnasOrebro den ro Iunii 1812. Pa Högloft. Ridd. och Pa Högw. Prest.Stan, Adelns Ledam. wägnar, dets Ledam. wägnar, Larl körner. Lust. däurrav. Pa Wällofl. BorgarePa Hedcrw. Bonde, Ståndets Ledam. wägnar, Ståndets Ledam wägnar, ^Vegelin. ^näersson. 6. lunelius. Uppläst hos Riddoch Adeln den i; Iunik. Prest-Ständer den iz « Borgare-Ständetd. iz Bonde-Ständet den rz Riksens StänderStats - Utskotts Betänkande angäende af Longi. Maj-t äskade Stats - DenJunii. Stats-Anslag under Riks.Glatens 2:dra >6ufwud-Titul: Civiloch Land - Staterna - ^ongl. Maj-t har uti ?:de puncten af Dek Nådiga Proposition, angående Stats Werkecs till, stand och behof förklarat, att sedan bland de flere omständigheter, rörande Post, Merkel och Post, föringen, hvaruti Riksens Stander, enligt under, dänig Skrifwelse af den zo:de Martil' r8>o önstat ändringar och tillagg, Kongl.
än hos Härads-Rättens, parterne saknade anledning att sätta större förtroende lill Lagmans-Rättens domstol än till Härads-Rättens, och dels förnämligast, att, enär lagtima Lagmans-Ting hölles endast en gång örn året, ett helt år från den dag, då Härads-Rättens beslut meddelades, stundom ginge förbi, innan målet kunde, utan bekostande af Urtima Ting, hos Lagmans-Rätten fullföljas, och, ifall målet då måste uppskjutas till nästa lagtima ting, åter ett helt år, innan Lagmans-Rättens dom eller utslag erhölles: att, hvad åter Kämners-Rätterne beträffade, deras umbärlighet tillräckligen ansetts bestyrkt af det förhållande, att af de städer, der Kämners-Rätt ej vore, några hade dubbelt större folkmängd än en del af dem, i hvilka Kämners-Rälter funnos, utan att rättvisans skipande eftersattes mera i de förra än i de senare: alt om doms fullgörande stadgades såsom vilkor för vads fullföljande från Härads-Rätt och Rådstufvu-Rätt tili Hof-Rätt, anledning till den förutsättning, att Hof-Rätterne skulle, om Kämnersoch Lagmans-Rätterne afskaffades, blifva besvärade med flere vädjade tvistemål, än nu dit inkomlno, i och med detsamma syntes vara undanröjd, helst om vadeskillingen i Härads-Rätt derjemte bestämdes tili lika belopp med den, som i LagmansRätt erlades: samt att Rikets Ständer, utan afseende derå, huruvida det af Lag-Comiteen författade förslag till allmän Civil-lag en gång komme att till större eller mindre del antagas eller icke, hyste den öfvertygelse, att den ifrågaställde indragningen af Lagmans-Rätter och Kämners-Rätter, med undantag likväl af Kämners-Rätterne i Stockholm, hvilka, såsom i Tryckfrihetsförordningen omförmälde, för närvarande ej kunde afskaffas, både borde utan uppskof för sig gå och jemväl kunde genom några mindre betydliga ändringar i nu gällande lag tillvägabringas; och ansågo Rikets Ständer af LagmansRätternes indragande blifva en följd att den serskilda Öfverrätt för vissa egooch rågångstvister, som i lagen benämndes Riddare-Syne-Rätt, borde, i sammanhang härmed, afskaffas.
* Om en person 110s Notariatafdelllingell deponerar obligationer, inknsserar Notariatafdelningen vid forfallotiderna kuponger och tillhalidalibller deponenten inflntna medel. Vidare efterser Notariatafdelningen ntlottningar aE obligatioiler ocli underrattar deponenten i god tid, ifall en denne tilllibrig obligation blifvit utlottad, saint 18innar forslag till ny placering af det ledigblifna kapitalet. 0111 inteckningar deponeras 110s Notariatafdelningen underrattar N ~ t a r i a t a f d e l n i n ~ e giildenaren n darom a t t riintorna $, inteckningarna skola till afdelningen inbetalas, 11varefte1- de medel, som inflytnz, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelningen att inteckningarne blifva i vederborlig tid fornyade. Om en 110s afdelaingen deponerad inteckning genom nnclerlbten fornyelse skulle forfalla, ersiitter Stockholr~s Enskildt~ Rtl~tk darigenom nppkolmrlen skada. Fiirvnringsrtfgift: 50 ore fiir Hr pr 1,000 kronor af depositionens varde, dock ej under tvH kronor. af ylle och bolnull, Linnegarn i f Almedalds till fabrilispris, Kostgmgsrn, Mattvarp, CsBmefargadt Fiskegarn till Gardiner; Fiskredskapsgasn, Vafskedar m. m., allt till liigste priser AXEL HINDERSONS Garnbod. ~ y (for ~ bildnde a ush&amp;llsskolan flickor). Forestbndarinna: Friiken H. Cronius. N y a EEus~~llssl+olans Matsalar Vestra Tradgardsgatan 19. OBS. Sarskild nlatsal for fruntimmer. Hygieniska OBS. Skodon tillverkas for Herrar; Darner och Baro Prisbelonto af Driikt-Reformforeu.iu~en. Skodon tillverkas Bfven efter modern fason. "
Hufvudordsaken till de slitningar och ytterligheter 5 sorn under de sednare åren ägt rum; till olikheterna i Producternas pris, så väl i förhållande till hvarandra, som ock dt t ena årets prisjemfördt med det andras, synes mig ligga deri, att å ena sidan Producenterne satt ett för ringa värde uppå BancoSédefn, som de så lätt kupnat dels förtjena, dels upplåna ; och att å den andra, de Penninge-Räntetagandc, ibland hvilka i vis a afanden Slaten sjelf kan räknas, genom Den 17 Marlit, t. m. hållanda i pris, s^räfvat att gifva BancoStfdel» ett värde, sorn den icke mera kunde och således ej heller borde äga. * l* «FQ'B iwD JOnl*3 V I « lillvic J |U1 c3Q1 baS' Af all strid draga merendels främmande Personer, som i striden icke deltaga , största fördelen. Så har ock Utlänningen och dess Agenter allena riktat sig uppå den OpinionsStrid, som MyntförvUlelsen hos oss väckt. De Producerande hafva vant sig vid att taga utifrån de flesta af sina förnödenheter och Ad* ministrationen sjelf har , i afsigt att köpa den så kallade penningens värde genom de inhepuka Producternas hållande uti ett relativt lågt pris, pppnat vägarna för Importen, så ofta yttre omständigheter det tillåtit.
Inga ilskna romerska babianer med högtrafvande prat, som de der Fransoserne! På en enda dag störtade Svearne fem Konungar i en brunn, sade ingenting, och gnydde knappast fram några Thorgnys-ord deröfver, långt efteråt. Och denne Kung83, som de halshöggo på enfaldig dom, långt innan Europa ännu visste genom Cromwells vink, hvad det var att rätt och slätt vara rättvis! Och dessa hundratusen Bönder med Engelbrekt! och desse Män 1789! och denna Ungdom 1792! Lübeck den 3 April 1794. – ”Rätt, eller alla Samhällens eviga Lag” 84: denna boken måste vara helig och ren i Politikens ögon. Det anses vådligt, att bestrida det Orätta – nämligen det alltid och i princip Orätta – uti Monarkierna. Jag har derföre nu bestridt det uti Republikerna. Detta är en alldeles ny dag, att se Tyranniet under. Det är: icke en viss våldsamhet här, en viss der; utan det eviga Tyranniet, eller det evigt Orätta. Jag tror, som ni vet, att en redlig mans princip bör vara, icke Frihet (som är oviss m. m.), utan Sanning; icke Republikanism (som är oviss m. m.), utan Rättvisa. Men äfven dessa heliga ord måste bringas till en oföränderlig mening, till en evig realitet; hvilket är min philosophiska plan. Nu är Fan lös igen i Paris 85: der han dock alltid varit junkerfri. Ser ni, hvad Partier äro? De göra allt till en krog i fullt gräl. Men Franska Revolutionen betyder litet för oss samtligen. Vett betyder allt. Derföre må ingen taga mig för kakistokrat. Gud bevare er derifrån! Men de, som ifra för Frihet, för Republikanism, tänka oftast på sig sjelfva; och hata endast det välde, som är uppöfver dem. Den, som ifrar såsom jag, tänker på alla och på menskliga lycksaligheten. Sluta häraf, huru mycket ni har af frihetshjeltar i Paris!
Herr HjertaJohan Gustaf: För min del kan jag ej finna nödigt, att Riksdagen inträffar , sä snart 4:de året är förbi. Jag tror, att den bör blifva Höstetiden 1828, men det är försent i November. En Lagtima Riksdag går ej så fort, utan den lider då ända in på som - 456 Den 8 December e. m. maren, Jag tycker , att terminen kunde utsättas i Qctober. Herr Rosenblad Bernhard'. I afseende på beräkningen af de 5 åren instämmer jag med Herr Hjerta, men den af Herr Grefven och Landt-Marskalken föreslagne tid har, enligt min tanka, företräde, emedan man då, efter fulländad bergsel , mest är i tillfälle att lemna sina oeconomiska göromål. Jag tillstyrker således den af Herr Grefven och Landt-Marskalken föreslagne termin. Friherre Cederström Jacob : Den af Herr Cederschjöld gjorde anmärkning torde ej förtjena afseende, helst det endast står, att Ständerne hvart j;te år skola sammankomma, men ej dagen. Den af Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagne tid är så mycket förmånligare, som skörden då är slutad, tjenstehjonens flyttning förbi , och hvar och en af dem redan i tjenst kommen. Vid den tid » som Herr Hjerta föreslagit , är flyttningen ännu ej slutad. Herr Cederschjöld: Då Grundlagen låter Representationen så sällan sammankomma, bör man åtminstone bokstafveligen följa det gifna stadgandet 3 och då det nu står, att Ständerne skola sammankomma hvart y;te år, så hemsta!- ler jag , om det kan förstås annorlunda , än att det skall ske efter jemt 5 års förlopp, ifrån denna Riksdags början. Ständerna skola ju vara tillsammans sme gånger på 10 år, och 4 gån - Den S December e. nt. 4§7 ger pä 20 j men efter den nu föreslagne beräkningen skulle det ej blifva mer än 3 Riksdagar pä 20 år. Jag hemställer således att ti> den måtte bestämmas till medlet af Januarii 1828- Herr Hjerta:
Rikets relationer med utrikes makter, Maji 45. — pä Riks-Salen d. io Maji 1829. r närmare» af Smeriges Rikes Ständer, Masi 82. inför Konungen pä Stockholms Slott d. 27Iunii i8t2, dä Bonde-Ständet mcdgafRegerings-Formcns undertecknande af dess Taleman, Jul. 137.— - ,-uti Stats-Rädet d. 31 October 1829, innefattande StatsNädcts tillstyrkande till Kongl. Maj:ts nädiga Proposition rörande sarffilta kraftiga anstalter till Rikets försmår och framtida säkerhet, Nov. 43. ö. 23 Nomember I829 wid det Bondc-Ständets Depotation kemnade företräde till frambärande af Ständets underdäniga anhällan om nädigt öfwerseende med desi uraktlätcnhet af Grundlagens föreffrkft wid BcflutetS fattande öfwer Kongl. Majus Nädiga Proposition rörande särflilta kraftiga anstalter till Rikets försmå» och framtida säkerhet, Dec. 12. — Riddcrffapets och Adelns; se Justering; Tryckning. protoeolss-Ut-rag, Rid-erflapeto och A-elns, om «nderdänig tacksägelse till H. K. H.
Jag har äfven sett denna folkets tankegång vänligt tillniöteskommen af en ung prestman, ingalunda utgången från allmogen: han l %ter sina smii barn kalla bönderna Y farbror ' och hustrurna ' moster '. * * % I den församling vi nu närmast taga i betraktande finnas tvii folkskolelärare, flyttande b a r d e r a på två stationer, och två sniåskolelärare, äfven de flyttande mellan två stationer. På två af stationerna är barnantalet så stort, att blott halfva antalet får undervisning samtidigt: barnen gå således blott hvarannan dag i skolan - detta både i folkskolan och srnåskolan. Som läsåret på hvarje station är f Y r n månader, blir skolgången för hvart barn tuii månader om året. hela lifstiden. Det är väl at1 hoppas, att ej många församlingar ha det så illa ordnadt: i allmänhet gr folkskolans kurs fyraårig. I de andra folkoch småskolorna i denna försarnling är barnantalet ej stort, i folkskolan mellan 40 och 50, s i der undervisas alla ' barnen dagligen under de fyra månader skolan pågår. För Stockholmsborna är det väl ofattligt hur sii många barn, i tre (fyra) klasser, undervisas samtidigt af en lärare. Så sker dock öfver allt på landsbygden. Det 5r blott på ett och annat ställe, vid niigot stort bruk o. d., som skolan har flere lärare och skild klassundervisning. Att då skolan intager en så låg ståndpunkt, upplysningen bland folket ej kan vara stor, säger sig sjelft. Det vill till Srniilandsbarnens lifliga uppfattning och läraktighet för att kunna lära w l g o t. Men det är förvånande livad man kan hinna på dessa korta fyra månader. Jag kan utan öfverdrift säga, att jag af de fyra månadernas arbete med dessa allmogens barn, som äro utan hjelp af " bildade ' hem och utan grundval af föregiiende generationers vetande, sett resultat fullt jämngoda nied den åtta månaders långa undervisningen i Stockholms väl ordnade skolor med barn från vara bildade hem. Allmogen känner behofvet af kunskaper: de gripa efter dem som efter en svåråtkomlig skatt. Det bjudes dem så sällan att stilla sin hunger efter vetande: i skolan få de ofta stenar för bröd.
Jag ber om ursäkt, för det jag upptager Ridderskapets och Adelns tid med ett ämne, sorn torde vara af mindre interresse för deni, hvilka ej sjeifve haft rättegångar. Jag vill blott anmärka, att då Herr Lagerheim i början af sitt tal förklarade, att han ville inskränka sig till meddelande af några historiska upplysningar, har han likväl fällt omdöme både om motionens form och innehål], samt föreslagit hvad beslut Ridderskapet och Adeln borde i ämnet fatta, och således uppfyllt vida mer ån han lofvat. Herr Lagerheim har förmenat det ej, vara passande, att föreskrifva Kongl. Majit, hvilken person Konungen borde till adjungerad Ledamot utse. Härtill får jag. svara* att frågan endast år om en underdånig Önskap* hvars framförande ej torde vara olämplig i ett så, vigdgt ämne, dä det gäller att förekomma, det Författning-,arne om lottning ej må. kunna. hinderås.. För Öfrigt kan det val icke blifva fråga om annat, ån. skicklige personer, sorn till adjungerade Ledamöter komma att föreslås. Jag förnyar således min anhållan om proposition på. S.tslag af Uttänkandet. Herr Maniierjlain, Johan: För min del har Den 12 Julii /. >n, jag från början ansett motionen vara af så liten vigt* och den föreslagna förändringen så litet ändamålsenlig, att jag ej med särdeles uppmärksamhet följt hvarken Utskottets behandling af frågan, eller den deraf föranledda discussion, flen4 Lagerheim har efter min tanka mera ån fullständigt utredt förhållandet. På sått nu tillgår, böra oordningar icke kunna inträffa, utan eii verklig öfverträdelse af Lagen, då det år allmänt kändt, att lottning af målen sker mellan KofRåttens samtlige Ledamöter, och att, når någon af dem får tjentledighet, hans Vicarius blifver af Kongl. Maj:t förordnad, och emottaget den förres rotul, utan att kånna de mål, som på densamma finnas uppförda. Om det möjligen skulle inträffa, att en sålunda förordnad •
Ibuuleis-draedader oell andra eon vendioner; add tor asbjeipaucie as cledda misstöi bäliaiuie emellan inbomsder oell udzilder, samt till bereilamle gs en udvar; lör l>1ini8der-ea8san add, Weinde Iledäelranrle as ^dderligare dilllromna osörudaeciöa bebos, dillilra bunna sueeö88ivs besrias tran edd uncier torenämnrie o-^nnssmma omadänöi^beder äsanlbacid dr^ebancie 6etieid, bere adFärcier ocb insbränbninzar, I<.onZi. F,/i. N// /k. ?,sd. 1840 oc/l 1841.
ligt uttryck för den ovilja, som vi måste nära mot Tyskland, hvars fiender helt naturligt kommo att stå för oss som vänner, och hvilka skola göra det, så länge vi alla ännu kunna minnas 1864. Det är möjligt, att det kan vara klokt att göra opposition mot Frankrike i de land äer landets eget språk tränges åt sidan för Frankrikes, men derom är icke tal hos oss. Vi uttrycka oss alla helst på vårt. modersmål och våra författare begagna intet annat. Det är omöjligt att om vår literatur påstå att den är fransk, den är ingenting mindre. Hade derför än måhända Drachmann tänkt att slå ned på de fel, som vidlådde den nya riktningen, så gjorde han det icke. Han slog, meri han gjorde det vildt, i blindhet, slog till mycket som han säkert i lugna ögonblick icke skulle haft något emot. Förutom det franska, var det särskildt öfver två saker som han utöste sin harm; den ena var det, att han blifvit vilseledd, harmen öfver att han hade tillhört dem, som han nu angrep. Men ensamt han sjelf bär ansvaret derför; det år ingen som har tvungit honom. Känner han nu förtrytelse devöfver, så blir detta en sak mellan honom och hans föregåenden, hvilken borde afgöras inom lyckta dörrar.Har han utan pröfning och kritik störtat sig in i en rörelse, så är det en stark sjelfanklagelse, ingenting vidare. Det andra, Drachmann gick löst på, var hvarken mer eller mindre än sjelfva vetenskapen. Han ville väl blott hafva angripit den vetenskapligt anlagda romanliteraturen, men rasande som han var kunde han icke se, och gick löst på vetenskapen i det hela. Alla de som studera, framför allt de som studera naturvetenskaperna, genom hvilka dock åtskilliga framsteg kommit oss till godo (ångfartygen, telegrafefi och andra småsaker) togos för hufvudet. Hela hans bok var alltså blott en omogen produkt, men det oaktadt blef den mottagen med öppna armar af hela vår höger, framför allt af godsegarpartiet, som egentligen fann, att han hade galiska rått i att angripa vetenskapen och hvars organ derför också förklarade, att man var villig att taga Drachmann till literär anförare.
Likaså förbiser man att, fastän den högre naturen i oss icke har att förkväfva och undertrycka den lägre, den dock har att vara dess herre. Den känslosfer, från hvilken vår skönlitteratur länge hämtat sitt stoff, är vorden så stillastående, kvaf och febermättad. Den har behof af att genomfläktas af friska vindar; men den behöfver ock att vidgas och fördjupas. Vi trängta efter att.en hälsans gudinna göte sin kraft och sundhet i det estetiska lifvet. Däremot skulle kanske äfven en hälsobringande flod strömma in i det lefvande lifvet och gjuta sundhet och kraft in i det uppskrufvade, åt hysterien tenderande känslolif, som torde vara en alltför allmänt förekommande företeelse i vår tid. EN SJUKSKÖTERSKAS MINNEN. F ÖR N Å G R A Å R SEDAN talades det om här i orten, att en gammal sjuksköterska, som numera var utsliten och behöfde hvila, var flyttad till vår lilla afkrok af världen. Hennes namn var förr ofta nämndt i samband med omorganiserandet af vår sjukvård och hon hade varit bland de första bildade kvinnorna, som i Danmark med god framgång arbetade för en förbättrad och tidsenlig sjukvård såväl på sjukhusen som i de enskilda hemmen. Då jag själf i flere år har ägnat mig åt samma arbete, var det naturligt, att jag mycket intresserade mig för fröken H. och gärna ville lära känna henne närmare, då vi j u måste hafva många gemensamma intressen. Men ett par år gingo, utan att vi kommo i beröring med hvarandra. Folket sade hon var sjuk, men att de fattigaste bland befolkningen dock finge komma till henne. Hon hjälpte dem med råd och dåd, så långt hennes förmåga räckte, sände dem i annat fall till läkaren på platsen. En dag i somras blef en af mina skyddslingar — en gammal gumma — sjuk. Då jag tittade in till henne, fick jag höra, att fr. H. redan varit där, och nu gafs det för mig en anledning att besöka henne samt få höra hennes åsikt om den stackars sjuklingen och hvad som borde göras i mer än ett afseende. Högt och fritt låg fröken H — s hem, omgifvet af skogklädda höjder.