Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, som jag redan sagt, alt förr förefanns beqväma kommunikationsanstalter öfver Göta eif, torde jag få inleda denna min öfversigt med följande historik. Redan under den tid Bohus län lydde under Danska kronan fanns en bro öfver Nedre-elf. Delta bevisas af ett dokument, skrifvet 1549 af dåvarande höfvitsmannen på Bohus slott, Ridder Klas Bilde, uti hvilket dokument han tillförsäkrar 798 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Kongelfs stad ett stycke mark, mot det alt staden skulle vidmagthålla en bro, som det heter, ”vid samma joidlz beliglighet”. Alt denna bro, om hvilken man numera icke känner hvarken hvar hon var belägen eller huru länge hon vidmagthölls, dock var slagen öfver den der förbiflytande elfven, är påtagligt. Med större säkerhet känner man deremot all ifrån början af 1700:lalet lil! innemot dess slut en bro fanns öfver norra elfgrenen, som förband den s. k. Fäslningsholmen vid Bohus med Hisingslandet. Denna bro, efter hvilken lemningar ännu kunna upptäckas, blef under de oroliga liderna på 178Ortalet förstörd och aldrig mera upprättad, emedan, genom gamla Bohus fall, residensets flyttning till Göteborg och hela rörelsens dragning till denna uppblomstrande stad, någon bro på denna plats sedan ansågs mindre behöflig. Under samma tid och troligen långt förut som den sistnämnda bron egde bestånd, fanns likaledes en Staten tillhörig bro, Nye bro benämnd, öfver södra elfgrenen eller Göta eif. Denna bro egde länge bestånd, men blef, i brist på underhållning, omkring år 1820 alldeles obrukbar. Ifrån denna tid och intill närvarande stund hafva de båda landen varit lösryckta och ali rörelse öfver elfven har måst laga sig plats på de derefter inrättade färjorna. För närvarande finnas ej mindre än sju färjplatser vid elfven. Icke desto mindre är öfverfarten ganska sen, lärlig och någongång omöjlig. Tillvaron af sju färjplatser, hvilka alla olla hafva fullt upp att göra, visar hvilken stor lörelse som förefinnes.
Genom förrberörda öfverflyttningen skulle således motsvarande minskning uti de omförmälde Ånsiags-titlarne ega rum; dock som provisionen för Kassören uti Chartae-Sigillatse—kontoret utgår af anslaget till Chartse-Sigillatae-omkostnader, hvilket är förslagsanslag, torde, med afseende å nämnde provisions mindre betydliga belopp, någon förminskning uti beräknandet af samma anslag icke böra ifrågakomma; hvarjemte i underdånigbet anmärkes, att uti Förslags-anslaget till remisslage den andel, som afsett utbetalning af dylik ersättning till Kongl. Räntmästarne, endast varit uppförd lill 1,300 r:dr, ehuru, på sätt ofvan är omförmäldt, utgiften uppgått till vida högre belopp. Såsom vilkor för den nya löneregleringen torde för öfrigt, i öfverensstämmelse med de af Eders Kongl. Maj:t redan förut i Nåder godkända grunder, höra stadgas: a) Att Stats-kontorets embetsoch tjenstemän icke få tillika innehafva annan publik tjenstebefattning, såvida icke sådan redan af dem erhållits, i hvilket fall de, utan binder af detta stadgande, ega att dervid qvarstadna, intilldess de 3,516: — 473: — 2000: — 2,800: — 5,621: 32. Kongl.
R:dr b:ko till vattenledningens underhållande; men då Stadens innevånare vägrade att ingå på detta vilkor, sedan förslaget blifvit så till vida ändradt, att vattnet skulle tagas från Lyckeby å i st. f. Lyckeby källa, såsom först var beslutadt, så afstannade företaget, sedan 35115 stycken gjutna jernrör blifvit anskaffade för 78,600 K:dr 35 sk. 2 rist b:ko och uplagde i Kronans förrådshus på Skeppsvarfvet. Sedan har liela frågan livilat, till dess choleräfarsoten år 1853 härjade i Carlskrona och Hrr Läkare antogo brist på helsosamt vatten såsom en hufvudsaklig orsak till den stora dödligheten och den ovanliga häftighet, hvarmed farsoten rasade i denna, eljest friskt belägna stad, då den oafvisliga nödvändigheten, att på ett eller annat sätt skaffa, helsosamt vatten, ånyo gjorde sig gällande, och förmådde Kigis Bef.hide att d. 15 September 185 5 genom skrifvelse till Magistraten, deraf afskrift bifogas i bilagan Lit. B, sammankalla stadens innevånare, för att öfverlägga om om möjligheten och sättet för vattenledningens tillvägabringande. Stadens innevånare förbundo sig då, att, i fall vattenledningen blir på Statens bekostnad anlagd, årligen utgöra den af R.
Advokatfiskal eller hans rättsinnehafvare pä Kronans vägnar uppbäras, intilldess skuiden vore till fullo gulden, samt att nuvarande arrendatorn af boställena Elfvetorp, vice Häradshöfdingen G. Laurell, i tvist emellan honom och Kronan, blifvit genom Kongl. Svea Hof-rätts laga kraftvunna dom den 6 Mars 1856 tillerkänd husröte-ersättning för byggnadskostnad^- m. m., utgörande 1,582 Ridr 30 sk. 6 rist Banko jemte^ ränta, — till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida anledning icke förefunnes till sådan eftergift af Kronans fordran hos Lindberg, att sedan han till Kronan betalt återstoden af de här ofvan omförmälde 1,582 Ridr 50 sk. 6 rist Banko, hvilka Laurell fått sig tillerkända äfvensom den derå stadgade ränta och sedan det åklagaren i målet tillkommande arfvode jemväl utgått, Lindberg måtte från erläggandet af det belopp, som derutöfver borde Kronan tillfalla, befrias; och hade Rikets Ständer, efter fattadt beslut i ämnet, genom underdånig skrifvelse den 25 Februari 1858 gifvit tillkänna, att Rikets Ständer medgifvit denaf Kongl. Majit i nåder föreslagna befrielse för Lindberg från erläggandet af Kronans återstående fordran å det honom till betalning ådömda ersättningsbelopp samt jemväl för sin del beslutit, att Lindberg fritoges från all ansvarighet äfven för det belopp af 1,000 Ridr utaf den fastställda ersättnings-summan, som Statsrådet af Wingård i lifstiden inbetalt, samt att, i händelse bemälde Stats-råds sterbhus eller rättsinnehafvare hos Lindberg uttoge nämnde 1,000 Ridr, Lindberg berättigades att sagde belopp af Statsverket återbekomma.
Så länge en del löntagarej på grund af innehafvande fullmakter och konstitutorialer, fortfara att efter nu gällande stadganden uppbära indelta räntor och tionde, samt vissa stater, äfven efter uppsägningsrättens upphörande, bibehållas vid förmånen alt för dylika räntor och tionde uppbära lösen efter medelmarkegång, tror Kongl. Majit lika väl skäl vara för handen att, till ytterligare betryggande mot förlust å ena eller andra sidan genom serskilda intressens inverkan på markegångssättningen, dels, i öfverensstämmelse med hvad nu är föreskrifvet, förordna, att deputerade för markegångssättniugen böra, så vidt ske kan, utgöras tili ena hälften af räntegifvare och till den andra af räntetagare eller sådane tjensteinnchafvare, på beloppet af hvilkas löner markegångssättningen eger inflytande, dels medgifva och stadga, att serskilda ombud så väl för de förra som för de sednare må vid markegångssättningarne tillkallas för alt höras, med rättighet att å egna och öfrigas vägnar emot förrättningen fullfölja klagan; öfverlemnande Kongl. Maj:t i följd häraf till Rikets Ständer, alt kommitterades merherörde förslag till förnyad författning angående markegångssättningen må, med ofvan omförmälda förändringar och tillägg, varda i sammanhang med den i öfrigt nu föreslagna reglering, af dem gillad t och anlaget. livad kommitterade för öfrigt i underdånighet föreslagit och hemställt rörande de serskilda frågorna: om upprättande af ny jordebok; om mantalsoch skattskrif ningen; om kronoutskyldernes debitering; om uppbörden och redogörelsen, samt om prcescripstionslid för skattskyldiges och redogörares ansvarighet, har Kongl Maj:t funnit i allmänhet både lämpligt och ändamålsenligt samt alltså höra bringas till verkställighet, i den mån sådant kan finnas förenligt med den plan för skatteväsendets ordnande i öfrigt, som, efter det Rikets Ständer varit i tillfälle att i hithörande ämnen sig yttra, varder fastställd; och Kongl. Majit vill, för sådant ändamål, nu lill Rikets Ständers bifall ytterligare föreslå: att vid upprättandet af ny jordebok må, i fråga om vidden och verkan af dervid förekommande granskningsåtgärder samt tiden för anrnärkBih. till H. St.
Jag mcdgiswer akt detta sall kunnat inträffa; men mom der alt jag af full öfwerkygelse wägar pästä, alt det är rent as omöjligt att genom besparingar pä Minister Traktamente sanfta rikedomar eller förmögenhet, sä wägar jag äfwen killäg» ga, att om det i allmänhet ej kan wara assigtxn med de af Slaten ät Dest Embetömän tillagde löner att de derpå stola rikta sig, sä skulle blotta upfätet eller böjelsen till denna winning, wara minst förenlige med den anständighet och den wärdighel som ett Rikets Sändebud hos en främmande Magt cM'ig kan åsidosätta. Finner hwilken Embetsman som hälst uti de med Embctet förenade wilkor tilräckeligt, ej öfwerflö» Vigt underhäll för sig sjelf och dä han är hwad jag tror att alla Medborgare borde wara, jag menar gift och har barn — att gifwa ät dessa en passande upfosiran, dä har Slaten upfyllt alt hwad af den böc fordras, och alt hwad Embetsmannen derutöfwer tväntar eller söker är obilligt, jag körs säga nesligt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den l5 Maji J, m. kande återremitteras, Lagutskottet må förena sig med EconomieUtskottet och behandla frågan såsom ett önsknings-mål. Friherre Posse, Christer, anförde skriftligen. (Se Bilagan N:o 6.) Herr Stråle, Nils Wilhelm: Lagutskottet har icke motsagt, att ju i de nu gållande Edsformulairer finnas många brister, men icke eller vidtagit någon åtgärd, att afhjelpa dem och det år också kanske omöjligt, att under Riksdagen verkställa alla de jemkningar och ändringar, sora i sammanhang med nämnde fråga vore oundgängelige, på det att icke någon felaktighet i den dithörande lagstiftningen skulle äga rum. Jag tror derföre bäst vara, att i underdånighet anmäla det väckta förslaget hos Kongl. Maj‘t, med anhållan , det Kongl. Majit täcktes detsamma till LagComitéen öfverlemna.
Dessutom har Kongl. Maj:!, medelst nådig remiss af den 11 näsllidne Januari, till Stats-utskottet, för det afseende, Rikets Ständer kunde finna skäligt härå fästa, öfverlemnat en af byggnads-kommittéen i samma stad, å vederbörande låntagares vägnar, i underdånighet gjord ansökning om förlängning af den för förstnämnda lån bestämda återbetalningstid ; i hvilket afseende kommittéen anfört: att af de 22 handlande och näringsidkare, mellan hvilka ifrågavarande lån blifvit fördeladt, hade, till följd af stadgandet om förlagslånens liqviderande med de byggnadslån, samma personer erhö Ilo,' 5 låntagare redan inbetalt sina lånesummor med ett sammanräknadt belopp af 3,800 ridr; att, derest äfven de öfriga lånen måste vid desammas nu inträffade förfallotid återbetalas, komme sådant att blifva särdeles menligt för fortsättandet af låntagarnes handelsoch han dt verks-rörelse, helst deras tillgångar medtagits genom nya byggnaders uppförande och anskaffandet af Bih. till R.Si. 4 Sami, 1 Afd. 33 Haft. I 2 Stats-UttkoUeli Utlåtande, N.-o 119. hvad för öfrigt till besagde rörelses bedrifvande erfordrats; samt att desse låntagare fördenskull i underdånighet anhöllo att, i afseende på sina förlagslån, få tillgodonjuta samma betalningsviikor, som för det näringsidkare inom staden Wexiö tillerkända enahanda låne-understöd blifvit i nåder förunnade; i hvilken anhållan byggnads-kommittéen, med vitsordande af derför anförde skäl, instämt. Uti det utlåtande, som Stats-utskottet, i anledning af de till dess förberedande behandling sålunda hänskjutna frågor, nu får afgifva, torde Utskottet jemväl böra yttra sig öfver en inom Borgar-ståndet af Hr M.
Vexelgifvare vare skyldig att samma dag, då vexelslut skett, hälla den betingade vexeln, i flere exemplar, när så fordras, vexeltagaren tillhanda, emot undfående af den för vexeln öfverenskomna betalning; åliggande vexeltagaren att vexeln af hemta. 7 $- Jr vexeln afiemnad, utan att vexeltagaren derför erlagt öfveremkommen betalning, och fullgör han den icke genast, då bör Bih, till R, St, Prof, 18)0 , 7 Sami, 1 Afd, 18 Haft, 2 Lag-Utskottets Betänkande, N',o 62. 10 vexelgifvar en , inom tredje dagens utgång, protestera och, inom åttonde dagens utgång, jemväl å vexeltagaren taga stämning till den domstol, som i 40 $• sägs; försummas det, hafve då vexelgif var en ej bättre rätt, än i annat skuldfordringsmål. 8 §. Dä tv änne eller flere exemplar af samma vexel utfärdas, vare det andra i ordningen (secunda), äfvensom hvart och ett af de följande, uti vexeltagarens hand gällande såsom qvitto å erlagd betalning till vexelgif varen ; å betalning för ensam vexel (sola-vexel) erfordras serskildt qvitto. 9 §■ Hvar, som, i egenskap af syssloman, vexel upphandlar, och vill vara fri ifrån ansvar för densammas inlösen, läte ställa vexeln på sin hufvudman, och vare då endast i ansvar derför, att valuta till vexelgif varen erlägges; låter deremot sysslomannen ställa vexeln på sig sjelf, blifve då, sedan han densamma öfverlåitit, för inlösen af vexeln lika ansvarig, som hade han upphandlat den för egen räkning.
Under anförande, att, då befrielse ifrån den af masugnar fastställde tionde-afgift, hvilken, enligt gamla författningar och häfdvunnen sedvänja, vanligen utgår med 17 Lisp. tackjern för hvarje dygns blåsning, endast är beviljad för tre så kallade kalhlygn för hvarje års blåsning, hvilken befrielse blifvit medgifven i ändamål, att blåsningen må, innan skatten utgår, komma så i gång, att tillverkningen lemnar vinst, förhållandet likväl vore sådant, att blåsningen under de första tio dygnen medför betydlig förlust, hvilken, efter uppgjord calcul, skulle utgöra 344 R:dr R:gs, samt alt äfven i 30 dygn derefter blåsningen med förlust bednfves, har Riksdags-fullmägtigen J. E. Jeansson från Wermland yrkat, att, på grund häraf och vid betragtande af de dryga onera, som äro bergsmans-handteringen ålagde, skattefrihetseller kalldygnens antal måtte ökas till åtminstone tio; hvaruti Petter Pettersson och Lars Larsson från Örebro Län samt Lars Boethius från Kopparbergs Liin instämt, jemte det P. Pettersson inlemnat en calcul, utvisande, att uti Nora Bergslag förlusten vid en masugn, under de första tjugu dygnens blåsning, skulle utgöra 863 R:dr 8 sk. R:gs. Vid öfvervägande af allt detta och då kändt är, alt masugnar vid början af hvarje blåsning någon tid bedrifvas med förlust samt den befrielse ifrån tionde-afgift, hvilken för närvarande under allenast tre dygn är medgifven, icke står i skäligt förhållande till den tid, som verkligen förflyter, innan någon inkomst af hytte-blåsningen kan påräknas, hemställer Utskottet, att skattefrihetseller så kallade kall-dygnen må för hvarje års blåsning bestämmas till åtta. Stockholm den 23 April 1840.
Dessutom 1&amp;g det i hela tideli.vtilrfvets I&lt;iilttiï e t t vekt, 1ivinl: igt diag, e11 fiii ' a f det livi.11 l iga iii: fl.j7tnii det, ocl L 136. sa ii ii ii^. g k i g en oiascil till a t t livi~inoriia sa 1ic.lt Imii de ti.l liigiis si.g f i m ~ s t a Iiiiltiirinsats al: a t t c1enn: i. oclhtg. I&lt; \; iii.~mrns I&lt;riiide v t ~ r s stol t i ~ ofvei:, att de hade sin an.clel i det humama A ~ k &amp; i l ~ i i ~ i, p soni ätt, a l l t iner och mer gjorde sig g$i,llm.de, o (: ' l~. de kliiide glticl; j; js sig öfvei:, altt t %nl&lt;mi+ och Ilirde pk e t t liittficttligare satt, a n soiii. dittills slrett, bö1.j ade lktn miiinsklig heten fa del af. sitt snil1.e~ och vetandes rika skatter, hvarigenom vägen bereddes %flren för kviniioriia till en, Iiögre 1~ildi~iiigsg.racl. e ~ l s \ q$et h Iw1iiii: sliai: liöriet, iii iimn a.iii.iai: s f %: 1ia.lla tlet s \ rczghet, soin ar en af imtnreii. inlagd I~öjelse och som ofta leder till gei.ileiisaiii. sallliet - cleii a t t. befalla.
Det äc till och med bevis pi, att då man erlagt praestan-j da, men ej introduction så för sig gått, som ve»; derbordt, och ej eller inmatrikulering skett, efter? kommande ofta måst å nyo söka introduction och prestera utlagorne. Således är det, efter min öfvertygelse, gifvet, att så länge introductionen ej är skedd, är ej eller Adelskapet fullbordadt. När det nu, till följd af det nya Stadgandet, kunde ske, att en Adelsman, som straxt efter en Riksdag blef nämnd, skulle kunna vara utan introduction i 5 år efter utnämnandet, så är det häruppå sorn omdömet är grundadt, att ett stadgande, det introduction blott vid Riksdagar skulle få ske, innebär en förändring af 37 §. RegeringsFormen. Ingen lär kunna neka, att genom ett sådant stadgande hvarken den benådade, eller den benådande, fått njuta sin rätt till godo. Jag har noga öfverlag! denna punkt, och rår icke för, att de, som äro af en annan tanka, icke dela min öfvertygelse, men jag finner mycken grund för min mening, som ock af Utskottets pluralitet blifvit delad. När förhållandet är sådant, tror jag, att Utskottet ej hade bandlat rätt, om det ej hade framställt denna öfvertygelse, som var motivet för hvad vi gjorde; ty om en sak är remitterad blott för ett enda skäl, kan jag ej finna Utskottet vara liindradt, att framtaga tio andra skäl, om Utskottet finner dem, helst då det har denovan.' liga, rättigheten, att afgöra med Riksens Ständers Ridd, 0 Ad. Prot, IX Band. a;di£ Afd. aGj Den 27 öetober e, m. lätt.
248 Den 17 Martil, <? ?«. Ifrån Banco Utskottat : ftj den 10 i denria Månad: j:o Angåsnde förändring uti de innom ncoVerket gällande Befordringsgrunder, en* ligt hvilka tredjedelen af Banquens Commisgaper vid yppande lédigheter tillsättas endast Frälsemän j tillstyrkande Utskottet, att en* däst förtjenst och skicklighet , jemte dermed fprenad tjensteålder, ytan afseende på Ständ? hädanefter matte blifva grundet) för befordrin» garne till Commissarie-tjenster, likasom alla andra beställningar innom BancoVerket; dock, med förbehåll för de Adelsmän , sorn nu i Jfinqueq innehafva ordinarie Tjenster, att o* yubbadt få begagna deras , enligt hittills gäl? lande Författningar, stadgade rättigheter: varande åtskilige Ledamöters serskilda, ifrån Plu? rsliteten sktljagjiga meningar, Betänkandet bh lögade, ?:q I anledning af vackt fråga om fördelning af A<betet emellan Riksens Ständers Re» visqrer öfver StatsBancooch RiksgäldsVerken ; tryckning af samtlige RevisionsBerätteigerne \ publicitet af B incoVerkets granskning i bela dess vid ! och upphörande med hittills vanliga förseglade B rättelsers afgifvande ; deruti Utskottet föreslagit , ait , ulan någon serskild föreskrift , sä tet för Revisions-arbetets verkställande innom den utsätta tiden, samt dess lämpligaste fördelning Ledamötcrne emellan , Dlå bero af Revisorernes egen gemensamma pröfning och godtfinnande? samt att den Be - Den 17 Martil, e. m. 249 jättelse Revicorerne , till (olje af 7. §. uti den för dem fassiäilda Insujuctionen, afgifva, o\ilkorligen bör, genom BancoFullmägtiges försorg och på Banq ens bekostnad, genast tryckas, för att allmänna Tidoingarrse åtfölja, ' 3:0
[2745] En ung flicka, kunnig i alla sorters handarbeten, målling), k ö n s o r g a n e n s s j u k d o m a r o. svå- ning och träskärning, önskar gifva lekrare fall af bensår. tioner i någon skola samt mottaga LEROCH TRÄFÖREMÄL DEKORERADE MED Träffas söckendagar kl. 8 — 10 f. m. o. 2 — 3 elever eller gifva undervisning i hemm. Helgdagar S — 10 f. m. BLAD OCH BLOMMOR. Man väljer blad af e. ' ' Allm. telef. Vidare gen. Iduns byrå. [2780] mycket olika färg och form och pressar Ingen moder bör underlåta att köpa den älsklige italienske författaren Farina ' s nyss i öfversättning utkomna bok MITT BARN, som spridt hans rykte i alla länder. Fin iakttagelseförmåga och älskvärd humor täfla med hvarandra i denna tjusande bok, som öfverallt, där moderslycka och fadersstolthet finnes, skall finna öppna hjärtan. (Adolf Bonniers förlag; 2: 50.) För att fina, särskildt blå blommor skola behålla sina färger, bör man stryka dem mellan läskpapper. Man fäster på dem med syndetikon, antingen i en regelbunden figur af blad på föremålets midt, eller i utbredda små buketter, rankor eller hela blomsterplantor öfver hela föremålet. Det material, hvaraf detta består, bör bli så litet synligt som möjligt. Alltsammans öfverstrykes duktigt med fernissa, så att det ser ut som om det vore glaseradt. Bladen och blommorna böra ej torkas så mycket, att de bli spröda. Då de äro halftorra, handskas man lättast med dem. Blommor böra blott användas sparsamt. Tomma kakaoburkar, af hvilka man vid kakaoförbrukning snart får ett ganska stort förråd, användas med fördel som kryddburkar, men kunna äfven apteras till en vacker present. En burk af den största storleken lemnar man till bleckslagaren att aftagas till 12 centimeters höjd.
Grefve Gyllenborg berättigades alt mot dubbla hemmansräntor och särskild skattejerns afgift tillbyta sig och till smide använda de Bergsmanshemman som han i Skinnskatteberg kunde förvärfva; samt 1 öde och 1 inflyttad i Främshyttan; varande en del af dessa förändringar verkställde med behörigt tillstånd. Såsom ytterligare skäl för tackjerns-tillverkningens förminskning har uppgifvits, att malmerna äro heta och svaga så att blandningsmalm måste med dryg kostnad anskaffas för att göra blåsningarne lönande. Bergslagets Ledamöter hafva, uti deras öfver den ifrågaställde indragningen af BergslagsPrivilegierne, afgifna förklaring sådant bestridt på de skäl att i Gunnilbo och Heds Socknar tackjernsblåsning aldrig funnits och således ej eller kunnat nedläggas; att i Skinnskatteberg det skett, dels mot skattejerns betalande, dels eljest med behörigt tillstånd för Bruksdriftens bättre upphjelpande, att Privilegierna således ej voro förverkade; att ortens åkerbruk vore föga lönande och den derföre i behof af den hittills åtnjutna lindringen; under medgifvande likväl å Bergslagets sida, att Bergsliandteringen der öfvergått från Rudimateriernas bearbetning till jern-förädling och stångjerns-smide. Bibehållandet af Bergslagets Privilegier har äfven blifvit tillstyrkt af så väl Bergmästaren i orten som af K. M:ts Befthde och K. Bergscollegium har uti dess underd. yttrande anfört, det Collegium ansåge några sådana skäl ej vara för handen, ”sorn böra föranleda till ortens utläggande till Landslag, helst outredt är, om icke betydligare tackjernsblåsning kan 35o Stats -U t skottets jemte sniidena effectueras och dessutom vissa jemk11 ingar i afseende pä Privilegierne och deraf följande skyldigheter redan skett, sorn icke utan en noggrannare pröfning torde böra rubbas.” Hemställande K.
Det är naturligt, att en väsentlig del af den popularitet, sångerskan åtnjuter, måste tillskrifvas det intresse, som allmänheten alltid egnar konstnärn, den sceniska ej minst, och allramest den, som genom allvarliga studier kommit Sedan dess har Mathilda Grabow, som utom nämnda partier tolkat en hel del, hvilka det vore för långt att uppräkna, ej beträdt scenen, men hon har tid efter annan låtit höra sig i konsertsalen vid flere tillfällen, äfven då det gällt att bispringa nödlidande. Och ännu samlar hon talrika skaror i konsertsalarne, hvilket man just i dessa dagar kan få bevittna vid den konsert, hon jämte några andra artister anordnar i Musikaliska akademien. Kort efter sin afgång från scenen ingick Mathilda Grabow äktenskap med löjtnanten vid Svea lifgarde, numer slottsfogden C. E. Taube samt utnämndes nästan samtidigt till hofsångerska. H o n är äfven innehafvarinna af medaljen » Literis et artibus ». Det är att hoppas, att Mathilda Taube, hvars helsa på senare tider mycket förbättrats, ännu i lång tid må kunna glädja sina beundrare med sin intagände sång och en sångkonst, som står på höjden af utveckling. H. En G. S. istapp. mitt fönster hänger en istapp, tre fot lång — den hänger från min älskades, min älskades balkong. W F r a m f ö r Den sitter så riktigt och hånar och mina där så säkert, säkert fast själfva solen ögonkast. Ja, solen kan så vara, men mina blickar — of — de kunde smälta, tror jag, graniten i Norrbro. Ty på den där balkongen en junidag jag sett en blond och blåögd liten förtjusande kokett. Hon log med klara ögon, emot balkongen stödd, och som Hans Brask i tiden jag gaf mig, därtill nödd. Nu syns hon bakom rutan, men lika söt för det, och låtsar icke känna mitt hjärtas hemlighet. En vacker dag nog smälter min istapp, tre f o t lång, när vårsol lyser öfver min älskades balkong. Men smalt min flickas hjärta, når det blef sol och vår, jag skulle fästa myrten i hennes blonda hår.- Daniel Fallström. Ett förslag i en viktig fråga.