Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Reutersköld, Carli uppläste följande: Om det ämne jag nu framställer, af saknad theoretisk kännedom, blir uti utvecklingen mycket ofullständigt, vågar jag hoppas Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverseende*- Ridd. o. Ad. JProt. Den tystnad jag bryter är förorsakad af den stora känning jag har af närvarande penningställning, då jag, sorn innehar inte så obetydliga varuprodnctioner, behöfver icke allenast sjelf credit, utan ock säkerhet för afsättningen af mina tillverkningar. Jag föreställer mig många andra medborgare i samma belägenhet, och ämnet har således den närmaste inflytelse på allmänt och enskildt väl, och kan icke annat än förtjena Riksens Höglofi. Ständers behjertande. Att det hastigt förökade RörclseCapitalets kanske nog skyndsamma indragningsprincip, och -den, genom Europas krigstillstånd, hämmade handelsrörelse, samt alla förnödenheters uppsatta priser, hvilka fordra att uti hvarjes cassa måste ligga en större penningsumma, och ännu mer den oformligt tilltagande kräftan Luxen, äfvensom den väckta och nog allmänt rådande speculationsandan, med kanske ännu fler sammanstötta orsaker, verkat den mindre tillgång på penningar, hvaröfver nu med skäl klagas, kan väl ej motsägas j men jag tror den förnämsta orsaken till penningbristens tillvarelse vara Creditbrist och det skydd, som vingleri äger uti våra executiva Författningars ofullständighet, då de dels sakna kraft, dels kunna efter välbehaget expliceras. Det är i sanning ej underligt, om credit saknas, enär den som utlånar sina penningar eller utborgar sin vara, kan, efter närvarande Författningar, blifva uppehållen med betalning, ej allenast uti veckor och månader, Dm 20 Mars. men åratal, om han ock då m rl mycken afbränning återfår sitt.
Månne det ej vid anslagens beviljande bordt framställa sig till Riksens Ständers forskning , huruvida desse utarmande försvarsanstalter under det framfarna verkeligen varit tillräckelige för att uti behofvets stund kunna lämna hopp om det åsyftade resultatet , eller om de blott varit gagnande att långsamt och småningom förtära de verkliga krafter, som i 156 Den 18 September f. m. min tanka ensamt forma att försvara frihet och sjelfständighet, då den i verkeligheten skalle hotas. Månne det vore olämpeligt att vid detta tillfälle framkalla Historiens vittnesbörd af hvem, och af hvad anledning Sverig© under de sist förflutne hundra åren blifvit anfallit j jag tror att man vid en sådan undersökning lätteligen skall komma till den öfvertygelsen, att det varit Sveriges Styrelse allena, som un« der vexlande former af Frihet och Envälde, utaf enskildta passioner, för enskildta ändamål, eller till det minsta genom olyckliga beräkningar ådragit Sverige de politiska äfventyr , hvarifrån vi kunna härleda vårt financiela så väl sorn vårt economiska bryderi. För hvilken annan än mig borde det vara öfverflödigt att härvid erhindta huru sorn året 1809 utgör den gräns, å hvars andra sida jag tillämpar mina omdömen. Jag tror emedlertid att man utaf det framfarna lätteligen skulle komma till en grundad öfvertygelse,att en stor del af uppoffringartse på våra försvarsanstalter varit påkallade af inbillade behof, lika såsom de tällan motsvarat sine beräknade verkningar. Om det nu är en obestridlig sanning, att vi sedan hundrade år af ingen blifvit anfallrie, utan att vi sjslfve påkallat anfallet^ om det af Historien omisskänneligen ådagalägges, att vi under den sålunda förflutne tiden , ömsom såldt våra stridskrafter åt främmande interessen, eller sett deni användas såsom försök Den 18 September f m; att tillfredsställa den inhemska äregirigheten, så borde ett sådant förhållande i min tanka lemna anledningar till det framfarnas rådfrågande om nödvändigheten att stadga andra grundsattser för framtiden.
Nämnd eller förstärkt Utskott, så att intet annat Utlåtande, än antingen det enahanda, hvarom .samtlige Riks-Stånden sig förenat, eller ock det genom omröstning i förstärkta Constitutions-Utskottet slutligen beredda och sanvmanjemkade kail blifva hvilande, för att antagas eller förkastas vid påföljande Riksdag. Men då skall deröfver endast med Ja eller Nej kunna beslutas —• ett stadgande, som jemväl genom sin uppställning, såsom ett undantag nogsamt hänvisar på den friare pröfning, sorn Rikets Ständer vid den föregående Riksdagen egt att utöfva. I öfverensstämmelse härmed, och dä i öfrigt vördnaden för Rikets Ständer och deras uttryckta gemensamma tanka oeftergifligen kräfver samma offer af förut fattade opinioner och enahanda förfarande, som, vid sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga meningar i ComfitutionsUtskottets Memorial N;o $$. andra ämnen, ålägges Utskotten i §. Riksdags-Ordningen, förmår jag icke finna, huru Constitutions-Ulskottet kan, utan förvillelse och missförstånd af sitt kall, lemna samtlige Riks-Ståndens, under nyssnämnde betydelsefulla forin, afgifne anmärkningar utan afseende, och deremot å nyo framhålla den af en nog fåtalig personal tillvägabragta och inom Stånden redan underkända förklaring, att det framlagda förslaget utgör ett af inbördes oskiljaktiga delar bestående Helt. Eu sådan bindnyckel är dock icke al Grundlagen lemnad i Constitutions-Utskottets liand, och ingen enda §, hänvisar på den vördnadsbjudande magt, i grund hvaraf det kunde heta: Hvad Constilutions-Utskottet sammanfogat, må icke Rikets Ständer åtskilja. — Kort; och tydligen har Herr Doctor Nibelius visat, att Indraguings-magtens och Jury-inrättningens afskaffande icke stå med hvarandra i ringaste samband.
Äfven om, när både landväg och ångbåtseller jernvägsförbindelse med en ort för en del af vägen, men icke för hela sträckningen finnes att tillgå, en tjensteman förpligtas att begagna något af de sednare kommunikationssälten, blir dock icke så stor besparing, som mången torde föreställa sig, emedan billigheten synes fordra att för de fleste tjenstemän då måste stadgas rätt att till begagnande å den öfriga delen få medföra åkdon, för hvars transporterande,’ vare sig å jernväg eller ångbåt, afgiften är ganska dryg och troligen i det närmaste uppgående till enahanda belopp som den i öfrigt uppkommande besparingen. Hr Stedt: Hvad beträffar att begagna ångbåts-eller jern vägsleder vid resor i tjensteärenden, så händer understundom att sådan förbindelse icke förefinnes, och att det således icke låter sig göra att anlita dem. Jag tror äfven, lika med Hr Civil-Minislern, att besparingen genom ett sådant fortskaffningssätt icke blir så stor, som mången föreställer sig. Frih. Hermelin: Det är visserligen sannt att R. St:rs skrifvelse till K. M. med anhållan om ändringar i nu gällande resereglemente först vid denna riksdag afgick; men R. St:rs revisorer hafva flere gånger anmärkt det obilliga och olämpliga i berörde reglemente. Jag tror äfven att fråga om ändringar deri förevarit hos regeringen. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats afslag å Utsk:ts hemställan och antagande af det förslag, som Frih. af Ugglas uti sin vid Utlåt:t fogade reservation framställt, dock med den förändring, att ordet »statsmedel» å (i:te raden utbytes omot orden »ofvannämnde anslag»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Frih. af Ugglas’ i ämnet afgifna förslag med ofvanberörde förändring, hvilken propos. med ja besvarades.
Mannen han får välja sjalf sin barca kvinnans gå dit hennes nornor mana.)) ' Tlnka vi ej d&amp; med en kansla midt emellan tAr och löje pA hur an-. norlunda det nu ar,. och tacka förf: an för den valsignade andel hon haft i denna förbiittring? Vi hafva härmed velat erinra hurusom Rosalie Olivecronas betydelse för hennes folk icke ligger blott i hennes egenskap af vitter för.fattarinna, utan att hon, ehuru stiende p i gransen mellan fornt och nytt, dock alltid skall komma att raknas bland den nya tidens ledande kvinnor. Af hennes " spridda blad ", hafva sju erh1llit Svenska Akademi.ens hedersomnämnande. Blandidem ptipeka vi med förkärlek: Pardeler .en jemförelse mellan bravurs8ngerskans korta lysande bana och barmbertighetssysterns verksamhet i miinniskokarlekens tjanst. ; den sista kallelsen samt Tafiken af hvilka vi anföra de gripande slutstroferna: Äro försltliga Tankar förlhtliga P Kan man sig värja? Rads att fördraga dem, Skynda, förjaga dem, Sök dem besvärja! Om I beliigren mig; Ej I bewegren mig, Ljus-skygga tankar! Bönen den brinnande, All t öfvervinnande, Blifve mitt ankar. ' P 1 de sista bladen säger förfian farvll till sin stingmö med de a f alsklig ödmjukhet priglade orden: Förutau anspr8k kr min shng; och skankte Den nhgon glädje, är jag rikt belönt. Den lir ett genljud af hvad blist jag tinkte Och af min kiirlek för allt godt och skönt. Fastän blott ringa ar min shngargAfva, Vill jag dock tacksamt gifvar ' n derför lofva.
I München har man i detta hänseende en så delikat smak, att redan drycken ur ett 1 à 2 timmar öppet fat ratas; och då på bryggerierna taljan, hvarmed faten upphissas ur källaren, höres gnissla, drickas krusen ut, under allmänt jubilerande, medan hvar och en skyndar att få sig en tår af det nya fatet. Den, som är ovan, kan redan af 2 à 3 Schoppen (1 à 1½ butelj) hafva sig ett litet rus, men de vana dricka utan fara i hvardagslag 8 à 10, äkta drinkare ända till 20 Schoppen och derutöfver. Det låter otroligt, att en menniska på några timmar skulle kunna förtära tre à fyra kannor öl, emedan qvantiteten, styrkan oberäknad, ej borde finna rum. Men detta blir möjligt derigenom, att drycken är starkt drifvande. En fremling bör derföre akta sig att deraf förtära ett enda glas, om han t. ex. straxt derpå sätter sig i en postvagn eller, ännu värre, skall resa på en jernbana. Smaken är något bäsk och på intet vis behaglig. Dessutom är dess källarkyla, isynnerhet om vintern, obehaglig. Man kan känna sig yr i hufvudet deraf och likväl frysa, så att tänderna skallra en i munnen. För den arbetande klassen är drycken likväl nyttig, emedan den undantränger bränvinet samt tillika är närande och, måttligt njuten, stärkande. Priset på de bästa sorter är också blott ungefär 8 sk. rgs. pr butelj. Men man erfar lätt, att den ej såsom vinet lifvar fantasien och känslan. Med rätta parar man derföre tröghet och slöhet med öldrickande. München är, som hvar man vet, beryktadt för serdeles lättsinnighet i förhållandet mellan könen. En fremling kan dock ej finna, huru sig härmed förhåller, annorlunda än genom de statistiska uppgifterna. Ty här har lifvet i detta hänseende ej den offentlighet, som t. ex. i Hamburg och till en del i Köpenhamn. Kyrkorna (de katolska) och Teatern anses likväl allmänt för rendezvous-orter.
Beträffande åter agrikultur-kemiska försöksanstalten lid Landtbruksakademiens experimentalfält, har ofvanbemälde motionär, Grefve Mörner, vidare yrkat, att Rikets Ständer måtte bevilja hela det af Akademien för de ifrågaställda byggnadsarbetena föreslagna belopp; till stöd för hvilket yrkande motionären andragit, att den summa, som författaren till byggnadsritningarne ansett för byggnadernas uppförande erforderlig, ganska betydligt öfverstigit det belopp Akademien i sitt förslag upptagit, hvarförutom borde tagas i betraktande ej mindre att dagsverksprisen uti trakten omkring liufvudstaden vore särdeles höga, än äfven att man skäligen kunde fordra, det byggnadorne vid en offentlig anstalt, sådan som denna, skulle förete ett visst utseende af prydlighet. Derjemte har motionären, i fråga om agrikultur-kemistens vid experimentalfältet aflöning, hvilken Kongl. Maj:t föreslagit till 3,500 R:dr, fästat uppmärksamheten derå att, då till berörda befattning obestridligen fordrades en man med utmärkt skicklighet och mogen erfarenhet, det vore nödvändigt för att kunna vid denna befattning fästa en så beskaffad person, att honom förunnades aflöningsiörmåner, någorlunda motsvarande eller åtminstone ej alltför mycket understigande hvad andre, med honom jemförlige, vetenskapsmän i allmänhet åtnjuta; och då, exempelvis, Professorerne vid Universiteten äfvensom vid Teknologiska institutet numera fått sina löner förhöjda till ett belopp af 4,500 R:dr, syntes billigheten Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. 35 fordra, att för den ende vid Landtbruks-akademien anställde Professor en i agrikultur-kemi beviljades den aflöning, som akademien föreslagit, eller 4,000 R:dr. Hvad slutligen anginge föreståndaren för jordbruket vid experimentalfältet, har samme motionär anmärkt, bland annat, att, om till denna befattning fordrades en person med endast de egenskaper och det kunskapsmått, som vanligen kunde påräknas hos en Inspektor, såsom föreståndaren mindre egentligt blifvit benämnd, vöre den af Kongl.
Vid detta förhållande, och då, på sätt Justitias-Ombudsmannen anmärkt, 8 § i 16 Cap. Jorda-Balken måste upphöra att gälla, då deri afsedda händelse icke vidare kan inträffa, får Utskottet vördsamligen föreslå utfärdandet af en Författning, hvarigenom stadgas: att 7 § i 16 Cap. Jorda-Balken erhåller följande förändrade lydelse: 1 5 Lag-Utskollcts Betänkande, N.-o 24. ”Rymmer landbo bort inom stämmotid, Ute jordegaren Befallnings! inf van den till att honom, och allt det han med sig fört återhemta. Landbo skall och för olaga afflyttning bota tio daler, jordegarens ensak, eller dens, som jordegarens rätt häfver; och alla de, som med voro att hjelpa landbo afflytta, böte hvardera fem dalerf och att 8 § i samma Capitel och Balk förklaras hafva till all kraft och verkan upphört. Stockholm den i November 1844* Reservation af Herr Friherre Stjemstedt: ”Sedan Rikets Ständers Jusliliae-Ombndsman vid sistförflutne
Den, i öfverensstämmelse med vallagen, författade nya Reg.F. har visserligen den fördelen, att den till ett sammanfört de förra, särskilda grundlagarne: Reg.F. och Riksd.Ordn.; men den har ock sina brister. Der föreskrifves i 72 §, att ”inga förslag, med undantag af dem som röra ordningsmål, få antagas förr, än de af ”Utsk. blifvit beredda.” I 107 § säges, att frågor kunna i kammare väckas ”om stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvan”de af lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning ”eller grunderna för allmän inrättning röra”; men i 65 §, der de Utsk., som till ärendenas beredning skola tillsättas, äro uppräknade, finnes ej nämndt något Utsk., lill hvilket de i 107 §. omtalte frågor, vanligen de flesta som vid riksdag blifva väckte, skola remitteras. Delta påminner mig om ett gammalt förhållande hos oss, att nemi. strutsfjädrar voro anbefallde att brukas till vissa uniformer, men tillika förbjudne till införsel. Man var då skyldig att i tjensten bära på sig lurendrejadt gods. — Jag har talat om lurendrejadt gods, och det vore önskligt, att man sä ej behöfde benämna den vara, som nu passerar. Slutligen, i sak, får jag mot det nya vallagsförslaget göra den anmärkn., att fördelningen emellan landet och städerna af riksdagsmännens antal är grundad på folkmängden. Här, såsom i många andra fall, synes huru falskt det är att bygga reela beräkningar på statistiska siffror. För en representation behöfvas icke starka armar, utan upplysta och förståndiga hufvuden, och en enda klok stadsbo kan härvid betyda mer än hundra råa backstugu - 16 Den 28 Augusti. sittare på landet. Hvad betyda tusentals politiska kannstöpare mot en enda Geyer — hela mängden af fuskande naturforskare mot en enda Berzelius? — Detta vallagsförslag skall, om det antages, ofelbart leda derhän, att makten förlägges i den råa massans händer.
Palmén. Min historias historia. Autobigrafisk uppsats af Anders Fryxell. Försedd med upplysningar och utgifven af E. A. Fryxell. Ett årtionde har god t och väl hunnit förflyta sedan den som skrifver dessa rader en vintermorgon besökte de svenska historikernes Nestor for att personligen göra bekantskap med en man, som allt ' sedan barndomen varit en af mina käraste bekanta, fastän jag dittills ej med egna ögon sett honom. För den generation, som vuxit upp under tidningen » Eos » glansperiod, skänkte naturligtvis Z. Topelius och hans oförlikneliga sagor det första perspektivet utanför det egna hemmet, men nästa gäng, en hänförande verld för oss öppnade sig, framtrollades den af Anders Fryxells Berättelser ur svenska historien. Dessa berättelser, hvilka så nära beröra äfven Finlands historia, voro långa ar igenom den skattkammare, hvarifrån jag framför allt hemtade kunskaper, väckelser, fosterländsk hänförelse och kärlek till historien. Derför kunde jag icke heller underlåta, att uppsöka Berättelsernas författare, då jag för mina första forskningars skull vistades i Sveriges minnesrika hufvudstad. Och rik * Professorn i historia vid Helsingfors universitet E. G. Palmén har nyligen i den finska tidskriften » Valvoja * offentliggjort ofvanstående artikel, hvaraf han benäget stält en svensk öfversättning i handskrift till vårt förfogande. Vi begagna oss häraf så mycket hellre som, märkvärdigt nog, ingen vetenskaplig eller literär tidskrift i Sverige skärskådat Fryxells posthuma verk » Min historias historia ». Som läsaren finner, vidgar sig ock prof. Palméns anmälan af denna bok till ett ytterst intressant domslut öfver Anders Fryxells betydelse i stort taget. Red. af D. Kr.belöning fick den okände yngligen for sin djerfhet. Den åldrige forskaren offrade vänligt en stund af sin dyrbara tid for att samspråka med » sin unga kollega », ja, han gjorde sig några veckor senare besväret att uppsöka mig i tredje eller tjerde våningen, der jag bodde, för att bjuda mig till aftonen den dag, då han fylde 80 år.
Justeringsförmåtien kan af honom lätt umbäras; men i Sverige är förhållandet ännu icke sådant: och denna förlust skulle otvifvelagtigt här medföra den påföljd, att mången Ledamot, med det redligaste nit, och god upplysning, skulle tveka att oberedd yttra sin mening. Resultatet skulle dä, för lång tid blifva, att vi uppoffrade den upplysning, som kan finnas .inom oss sjelfva, för hoppet, att derigenom framkalla en främmande; men för min del, kan jag ingalunda finna detta skäligt, emedan jag icke fönnår uppfatta någon grund för säkerheten, att vi alltid skuh le vinna på bytet. 4o Den 2.7 Januarii, I andra länder har Snabbskrifverikonsten hunnit förmågan att gifva en säkerhet emot äfventyret, för talaren att missförstås, och för publiken att föras bakom ljuset, i frågan om hvad representanten sagt, I Sverige åter är berörde konst blott till namnet känd; och ta. larens lugn och publikens säkerhet skulle då ensamt bero af våra åhörares fattningsgåfva , eller personliga rättskaffenhet. Tillåtelsen att få, inför publiken, sedermera rätta en origtig framställning, har ingenting behagligt; och fruktansvärdt vore, att sjelfva möjligheten af detta behof, tillbakahöll Representanten att yttra sig. Mångfaldigt vigtigare visar sig dock, i min föreställning, den allmänna våda, som möjligen kunde blifva en följd af denna anstalt; vådan, att vi, med bifallet åt motionen, också sjelfva öppnade tillfället för ett nytt inflytande, mägtigt att en dag, förfärligt hota det dyrbaraste vi ännu äga att bevara, sjelfva friheten af vår yttrande rätt. Jag vill tro, att åhörarne skulle här iakttaga tystnaden; men cbehindrade voro de, att vid nedgåendet härifrån, begagna tryckprässen, för att ej allenast direct inblanda sig i alla våra öfverläggningar, utan ock personligen anfalla hvarje Ledamot, som ej talat dem i lag.
VII. B. 36i. VIII. A. 101. .— N;o 117. i anledning af Kongl. Majtts Wådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående afskrifning af Upsala Acadeinies skuld till RiksgäldsContoret för ett erhållit lån till fullbordande af det nya Bibliothekshuset i Upsala. VII. B. 36i. VIII. 102. A. 161. XII. U. 289. A. 371. XIV, A. 47- -^-V. E. 307. B. 381. A. 409- — Wto 118. om den af Utskottet förrättade granskning af RiksgäldsContoret, f. d. General-Assistance-Contoret och Götha CanalBolags samt Malmö f. d. Diskontlnrätlningar. VIII. B. 44. A. 161. IX. U. 433. XI. A. 55. — Wto 119. i anledning af väckt fråga om inrättande på Statens bekostnad af en Arbetsoch Corrections-anstalt inom Götheborgs och Bohus Län. VIII. B. 44- A. 178. — Wto 130. i anledning af väckt motion, rörande de utskylder, som för LaudshöfdingeResidenset i Wyköping böra ( >95 ) till Stadens Cassa betalas, VIII. B, 45. A. 173. IX. U. 348. A. 357. StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden o,ch Utlåtanden: N:o 121, i anledning af väckt motion, ora arfvoden till Städernes RådbusRätter för deras befattning med Tull» mål. VIII. B. 45. A. i73. IX. U. 348. A. 357.
Då de till extra ordinarie tjenstemän hittills utgående ljuspenningar torde böra till arfvoden förvandlas, har Utskottet, vid det förhållande att dessa ljuspenningar, under de sednast förflutna fem åren i medeltal utgjort . ansett sig böra, i likhet med hvad Fullmäktige hemställt, uti staten upptaga en summa af 2,300 R:dr, att användas till extraktarbeten samt lönlöse extra ordinarie tjenstemäns uppmuntran, hvarigenom det nu för berörde ändamål anvisade anslag af . 1,300 » — endast skulle komma att öfverskridas med 62 » 42 » Säger 2,500 B:dr. — Till sågning, huggning och uppbäring af ved utgår nu från supplementar-stat ett belopp af 480 R:dr, hvaruti Kommilterade och Under-styrelsen föreslagit förhöjning till 560 R:dr Banko. Utskottet har, lika med Fullmäktige, ansett denna omkostnad icke utgöra föremål för lönestaten och får, i öfverensstämmelse härmed, tillstyrka, att nyssberörde anslag måtte från supplementar-staten uteslutas, samt Fullmäktige berättigas att låta från räkningen »Obestämda supplementar-staten» godtgöra omförmälde arbete i mån af den ved~qvantitet, som under året användes; kommande, i händelse af bifall härtill, den af Utskottet beräknade disponibla tillgång att minskas med ett belopp af 480 R:dr, motsvarande det för ifrågavarande ändamål nu anvisade anslag. uppfördt nu ut - 937 R:dr 6 sk. 68 Banho-Ulskollets Betänkande, M 61. På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, får Utskottet till Rikets Ständers bepröfvande hänskjuta följande förslag till: Aflonings-slat får Banko-verkets Embetsoch Tjensteman, Konstidkare samt Vaktbeljening. Å Iiiine-stat: Första Tjenstegraden: i:o För de 7 äldste kommissaricrne och Banko-sekreteraren, lön ä 2,200 R:dr 17,600: — 2:o
Den hade, såsom motionen vidare innehåller, sin upprinnelse uti de fordringsanspråk motionären, å Regementets vägnar, uppställt mot Kongl. Krigs-koliegium pä ersättningar för åtskillige effekter 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 144. och munderings-persedlar, hvilka underofficerare och soldater under krigen 1808 och 1809 samt 1812—1814 mäst sjelfve anskaffa och bekosta i följd af general-ordres, men utölver hvad 1808 ars stat och sedermera 1812 ärs Beklädnads-förordning bestämde. Det belopp, som blifvit frän Krigs-Kollegium utbetalt, hade, efter hvad motionären ville erinra sig, utgjort 17,000 R:dr B:ko, men genom dessa medels förräntning hade kassan uppgått till den summa, som ofvan nämndes. Kassans rätta fordringsägare, nemligen de underofficerare och det manskap, som bevistat lörenämnda krig, hade dock ännu ej utbekommit det ringaste af berörde medel, och icke heller motionären, hvarken för hafde kostnader i och för kassans sammanbringande, eller för 2:ne munderingar. I följd häraf, har motionären hemställt, att vederbörande Regements-chef mätte blifva ålagd att genast verkställa utdelning såväl till ännu lefvande fordringsegare, som till de allidnes möjligen befintlige descendenter. Då emellertid kassans ännu qvarlefvande fordringsegare vöre högst få och motionären således öfvertygad att, efter godtgörelse af deras anspråk, kassan skulle ega ett öfverskott af minst 100,000 R:dr B:ko, har motionären föreslagit att dessa medel, såsom Statens tillhörighet, mätte ingå till Riksgälds-kontoret eller användas till Eensioner ät fattiga enkor och barn, gamla militärer, eller lärarinnor, hvilka vid arnauppfostran utmärkt sig för ärbarhet, ädelhet och oegennytta, eller ock till något sådant ändamål som af Kongl. Maj:t i nåder för godt funnes.