Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut rednings-Afdelningen. § i»6. Enligt hvad Revisorerne anmält, hafva utaf de under bemälde Afdelnings förvaltning ställde extra anslags medel låneförsträckningar till de or Bih. lill B. St. 4 Sami. 1 Afd. 3o Haft. 6 42 Stals-TJtskottets Utlcllanclej 2V.-0 76. dinarie egt runi, ar 1834 rneL* 9^,691 R;<lr 4^ sk. 6 r:st. och år 1835 med 72,691 R:dr 18 sk. 6 r:st., hvilka bokförts under titel aniicipation och vid sistnämnde års slut icke varit återbetalde. Då dessa åtgärder äro oförenliga, så väl med gällande föreskrift, att Extra Stats-anslaget ej må med det ordinarie sammanblandas, sorn ock med stadgandet 0111 det förra anslagets förräntande, så länge och till så stor del, som icke behöfves för att jemväl komma försvarsverket till godo, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställa den begäran, att så beskaffade dispositioner icke vidare må ega rum. § I!7- (Pag. 102. Vid granskning af de emellan Kongl.
Städerna dela alla förderar med Landet, utan att Landet äger några af Stadens Härigenom uppkommer hos Landtmannen en total brist pä bytesmedel, #emot de mångfaldiga behof han skall taga hos Stadsboen; ett förhållande, så mycket vådligare att ej förekomma i en tidpunkt, då Rågen i Vestergöthland kostar 9, Kornet 5 , Hafran 2^ R:dv Riksgäldssedlar, och deremot Sill 25 R:dr tunnan, Salt 10 d:o och Socker 1 R:dr 4 sk. I anledning af hvad jag nu anfört, yrkar jag; att Städernas Bränningsfrihet måtte allde* 315 Den 15 Juni. lss upphöra, och Utskottet vid skeende §terxemiss förständigas, att taga denna Ridderskapets och Adelns vilja i noggrannt öfvervägande» Hos Kongl. Maj t bör äfven underdånig anmälan göras, det Konungen täcktes anbefalla Dess StatsSecreterare, att så tidigt utfärda ‘ Kungörelsen i fråga om förbud eller tillåtelse, att Medborgarens rätt ej, på sätt sorn skedt är, framdeles blifver förolämpad. Utskottet föreslår, att då Brännings-förbud inträffar, skulle äfven Biannvins-försäljning förbjudas. Utskottets afsigt torde härmed varaatfc förekomma lönnbränning. Jag instämmer alldeles med Utskottet i vidtagandet af de starkaste medel till hämmandet häraf, men jag kan dock ej medgifva någon kränkning i dea lagliga ägande-rätten. Detta skulle likväl inträffa, om det skulle kunna förbjudas mig att nästa år försälja en i laglig ordning tillkommen produktion, som i år ej kan afyttras. Jag yrkar att denna Utskottets tanka måtte alldeles blifva förkastad. Om hvar och en, sorn, vid inträdande Brännings-förbud, hade lager af Brännvin, vore skyldig att genast uppgifva dess qvantité hos Landshöfdingen, torde möjligen härigenom en nödig controli kunna erhållas , jemte många andra utvägar att förekomma^lönnbränning, om denna sak ej skådas igenom allt för glesa fingrar.
Qvartals-rapporter kunna inkomma först sedan medlen redan ett pär månader varit utmätta, utan att då ännu, enligt den tydning man gifvit åt Författningarne och derpå grundad praxis, dessa behöft redovisas; och nedsättning i Landt-Ränteriet komme ej i fråga, i händelse fordringsegaren vändt sig directe till under-executorn. En och annan hade också betjenat sig af detta rådrum, att antingen till eget behof förskottsvis använda de utmätte medlen eller dermed försträcka andra; och ehuru detta merendels skett under hopp, att inom de trenne månadernes utgång kunna göra skäl för sig, derest afsigten ej varit rent af brottslig, hade likväl ej sällan beräkningarne slagit fel, hvarefter i redogörarens bo föga eller ingen ersättning stått att vinna.
Men hon visade oss en hel hop intressanta saker som hon hemfört, och skänkte hvar och en af sina gäster några högst märkliga torkade och väl ordnade blommor från det heliga landet. För min del erhöll jag dessutom ett par andra små minnen. Klockan nära 9 blefvo vi anmodade att gå ut i det yttre rummet, der hvart och ett af de tre små borden nu hade sitt lilla fat med väl skuren sill och sin karott med oskalad potatis eller som jag hört det nämnas »potatis i kappsäck». Min svägerska Octavia Carlén, som förut var bekant hos mamsell Bremer, hvilken hon lyckats visa åtskilliga små nyttiga tjenster, hviskade till mig, att mamsell Bremers jungfru låtit henne veta att det i afton skulle bli något rigtigt ovanligt. Förutom sillen, kom det att serveras små kotletter till potatisen, och, o öfverdåd! vin och bakelse efteråt. Och så blef det. Men hvad som var det bästa, det var att se Fredrika Bremer på det mest behändiga och praktiska sätt rangera kopparne och sjelf med sina små fina händer manövrera den stora thékannan, och för hvarje kopp hon fylde smålog hon och såg mycket lycklig ut. Det var i öfrigt inte något obetydligt arbete, ty från de andra borden buros äfven kopparne fram, och alltjemt räckte både théet och krafterna till. Men nu torde tiden vara inne att sluta denna lilla extra supé ofvanpå Mellins supé. Jag tillägger blott, att från den tiden blefvo mamsell Bremer och jag mycket närmare bekanta, och vexlade flera bref, äfven sedan hon för sista gången flyttat till Årsta, der hennes lif slutades. Hon hade ej förgäfves skrifvit om Strid och Frid. Innan jag återgår till Mellin måste jag emellertid nämna två saker. Först vill jag reservera mig mot den möjliga uppfattningen, hvilken skulle vara helt och hållet origtig, att mitt omnämnande af arrangementet vid mamsell Bremers supé innefattade någon liknelse till klander.
Det var en tid af ändlösa qval, kanske mycket bittrare då, än han sedan kunde erinra sig dem. För att hålla honom igen i växten uppsköts äfven konfirmationen. Han läste teologi i skolan och evangelierna på grekiska, men han var inte mogen för konfirmationsexamen! Krossningsarbetet i hemmet blef så mycket mera tryckande, som hans ställning i skolan var en fri mans. Han hade som gymnasist fått rättigheter der. Sålunda steg han upp och gick ut ur klassen, utan att begära lof; blef sittande vid frågorna och vågade räsonnera med lärarne. Han var den yngsta i klassen, men satt bland de äldsta och längsta. Lärarne uppträdde numera såsom föreläsare mera än som lexförhörare. Den förre menskoätaren från Klara skola var en patriark, som utlade Ciceros Ålderdomen och Vänskapen och brydde sig mindre om glosorna. Ja, han ingick i en ganska närgången förklaring öfver Didos och Æneas' möte i grottan, hvarvid han började med den förklaringen att »dem renom är allting rent», utbredde sig om kärleken, förirrade sig och blef djupt melankolisk. (Pojkarne fingo sedan veta att han just i draget friade till en gammal fröken). Han tog aldrig någon hög ton mera, utan var nog ädelmodig en gång då han läst öfver galen lexa (han var svag i latinet), att helt öppet bekänna det han icke vågade ge lektionen på den grunden, och hvarur han drog den sens moralen, att man aldrig borde gå till skolan oförberedd på lexorna, äfven om man var aldrig så skicklig. Detta gjorde stor effekt på pojkarna. Han vann som menniska, om ock han förlorade som latinare. Och sedan hjelptes man åt vid explikationerna. Johan blef såsom skicklig i naturvetenskaperna invald i föreningen »Naturvetenskapens vänner», och såsom den enda ur sin klass var detta en stor ära. Nu fick han vara tillsammans med kamrater ur de högsta klasserna, hvilka skulle bli studenter året derpå. Och så skulle han hålla föredrag. Han talade om detta hemma, att han skulle hålla föredrag. Han skref ihop en afhandling om Luften och läste upp den. Efter sammankomsten gick föreningen ner i en grop vid Hötorget och drack punsch. Johan var blyg för de stora herrarne, men han kände sig märkvärdigt väl.
Som ämnet innefattar två hufvudmomenter. nemligen frågan om åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande i riket frän annat land och frågan om försigtighetsmått emot farsotens uppkomst och spridande inom riket, torde till en början böra tagas i öfvervägande, hvilka åtgärder må finnas nödiga till förekommande af kolera-farsotens införande i riket från utrikes ort, sorn är smittad eller för smitta misstänkt, och hvilka förändrade bestämmelser i afseende derå kunna anses lämpliga. De skyddsanstaltcr, sorn mot kolerans införande från annat land hittills anväiults, eller så kallade karantäner, hafva väl medfört många olägenheter, såsom hinder uti passagerareoch handels-trafikeu samt deraf härrörande förluster, äfvensom betydliga kostnader för staten, och ändock ej alltid förmått utestänga farsoten från riket; men dä sådana anstalter, det oaktadt, äro i de hesta länder bibehållna, samt de. i anseende till värt lands belägenhet, företrädesvis kunna der med fördel begagnas, anser Utskottet betänkligt att, för undvikande af de antydda olägenheterna, tillstyrka upphäfvande af kargntäns-anstalter mot utlandet, utan böra dessa, efter Utskottets mening, fortfarande bibehållas.
Hvad vill du, min gosse? A N D E R S . Jo, det skall afritaren bli' liksom litet perflext öfver, när han nys om'et! ( går ut gen om fonden, ropan de ) Anna-Stina! Anna-Stina! AnnaStina? Här ä' det! Klif på oppför trapps teg a, så ska' du få se på li tet! Kors för tusan! Skulle det v ara Sl äta hucklet på dig och stryk åf dig v äl om föttera .. du ska' si en tocken omenskligt grann herre här ä! A L B E R T ( går orolig fram och åter ). Det vore höjden af allt! Åttonde Scenen. DEN FÖRRE. ANDERS. ANNA-STINA. (Anna-Stina inkommer blyg och förlägen, ledd af Anders, klädd i fin men tarflig Vingåkersdrägt, och med rutigt hufvudkläde, samt bär i handen ett litet knyte.) Nig nu vackert för begge h errara! ( pekar på mannekinen ). Det der ä' visst något rigti gt storförnämt, fast h an håller sig vid dörren .. och det der är af ritaren! A N N A -S T I N A ( niger först för mannekinen och sedan för Albert ). Goddagen vackert! A L B E R T ( afsides ). Det är verkligen hon! ( högt och med synbar förlägenhet i det han går fram till henne ). God dag, kära Anna-Stina! Tack för sistens! Af ritaren är lik sig, alldeles som när han var ute hos v årt! ( ser sig storögd omkr ing. ) Men kors i alla tider så mycket g rannl åter! Ja det Stockholm, det är då för fasligt vackert! A N D E R S . Ja då! hvarendaste hus är acku rat så grannt som herrg årdsbyggningen på Säfstaholm! Men hvad i all verlden har fört dig hi t, k ära barn? Jo se,.. j ag ville så gerna komma te' Stockholm .. och nu , s en mor ä' död, så..
Inte, o m du är snäll, Lyddan lilla! LYDIA. JO — jag tänkte bara hvad skulle Det är så säkert som att två gånger två är fyra! vi då göra? LYDIA (stiger upp). Ja — • är det så säkert, det? STERNER. K o r s! Prata — spela litet piket eller STERNER (förvånad). Hvilket? ecarté — dricka en kopp te LYDIA. Att två gånger två är fyra? LYDIA. Så poetiskt! STERNER. Ja, det är j u ett axiom I STERNER (fortsätter). Och lägga oss tidigt! LYDIA (smeker honom). Men o m jag nu säger, LYDIA. Sofva, j a, det förstås! Du tänker då att två gånger två är fem — går du inte in på det, inte på annat nu mera! Under vår förlofningsA c k e lilla? tid STERNER. Nej, vet du — det — STERNER. Ja, då kunde jag inte sofva af o r o! LYDIA. Å h, om jag nu ber d i g! LYDIA. Nej, då kunde du dansa hela nattenl STERNER. Något så tokigt kan du inte be ' mig om! STERNER. Ja, hvarför? F ö r att jag inte kunde LYDIA. Men o m jag nu gör det ändå — bara få rå o m dig på andra villkor! Tänk dig bara ett för att se, om du inte för min skull — åh, söta sådant år! Och därför är det nu bara en helt naA c k e! G ö r det för min skull! turlig reaktion efter all oron — alla ansträngninSTERNER. Nej, det kan jag verkligen inte! garna. LYDIA (går ifrån honom). När vi voro nyförlof LYDIA. A t t du inte gör annat än vill ha ' r o? vade, hade du gjort det! STERNER. Å h, förlåt mig I — (stiger upp och går STERNKR. Det tror j a g inte. till henne) D u vet själf mycket väl, att LYDIA. JO, det hade du! D u hade det beLYDIA. Låt mig vara! stämdt!
En annan ganska anmärkningsvärd omständighet, som väsendtligen bidragit till tidsutdrägten med länets afslutande samt gifvit låneöfvertagarne tillfälle att oupphörligen framkomma med nya fordringar, dem Fullmäktige nödgats medgifva, ligger deruti, att Fullmäktige inlåtit sig i underhandling med Generalkonsul Heinemann, såsom uppgifvet ombud för ett så kalladt »Consortium», bestående af Tyska Bankirer, utan att Heinemann genom aflemnad fullmakt visat sig i sådant afseende behörig. Fullmäktige egde följaktligen ingen visshet derom, att hvad med Heinemann afhandiades blef för låneöfvertagarne förbindande, helst icke ens namnen på de personer, af hvilka detta »Consortium» skulle utgöras, finnas i hans anbud uppgifne. En följd häraf har ock varit, att, när kontraktet slutligen skulle undertecknas, hvarken Heinemann eller något annat ombud för de, till Fullmäktiges protokoll först den 17 Mars uppgifna låneöfvertagarne hos Fullmäktige sig inställde, utan måste slutligen Fullmäktige, efter att förgäfves hafva väntat på affärens afslutande, den 23 Mars besluta, att sjelfva afsända ett ombud till utlandet för att der uppsöka de uppgifna Tyska låneöfvertagarne, af hvilka dock, när kontraktet ändtligen skulle undertecknas, ingen enda ville vara synlig; samt att, ehuru Bankirhuset Raphael Erlanger, uti en till Riksarkivarien Nordström den 10 April aflåten skrifvelse, förklarat, att han, såväl å egna som Bankirhusen Gebrilder Bethmanns, H. J. Merck & Comp:s och Emil Erlangers vägnar, ansvarade för kontraktsbestämmelsernas uppfyllande, Riksgälds-kontoret likväl ännu icke är innehafvare af någon sådan handling, som visar Raphael Erlangers behörighet att å sistnämnde 3:ne Bankirfirmors vägnar meddela ett dylikt förklarande.
Reservationer: af Herr Grefve Posse, A., Herr Friherre Klinckowström, R. AL, Herr L. J. Hierta, Herr A. IV. Björck och Riksdagsfullmägtigen Matts Pehrsson, hvilka reserverat sig i öfverensstämmelse med Riksgäldsafdelningens förslag tili beslut, så lydande: »Med åberopande af hvad Utskottet i frågor af enahanda beskaffenhet vid flera föregående tillfällen anfört om nödvändigheten, att de vilkor och förbehåll, sorn, med afseende å beviljade statsbidrags åtnjutande, blifvit föreskrifna, varda af vederbörande menigheter och bolag noggrannt fullgjorda, har, i öfverensstämmelse med denna åsigt och då den omständigheten, att ifrågavarande sjösänkningsföretag blifvit betydligt dyrare än det ursprungliga kostnadsförslaget afsåg, icke i och för sig torde utgöra giltigt skäl för Rikets Stats-Utskottets Utlåtande JU 104. 9 Rikets Ständer att anvisa statsmedel, för att till större eller mindre del fylla bristen, likasom denna omständighet icke heller hos Kongl. Majit tillvunnit sig något särskildt afseende, Utskottet funnit sig böra hemställa, att de ifrågavarande motionerna icke måtte af Rikets Ständer bifallas. X:o 104. Auk. till Exp.-Utsk. den 22 Maj 1866, kl. 2 e. m.
Minister-aflöningar pä utrikes ort blifvit till Stats - Utskottet öfverlemnadt, efter hvilket Förslag, desse aflöningar uppgå till en summa af 125,000 R:dr, utom beräkning af de för extra utgifter eller hemliga behof nödige medel; varande, till samma ändamål, på det hela, i Förslaget, äfven från Norrige påräknadt ett årligt bidrag af 15,000 R.-dr, allt Hamb. Banco.! I sammanhang härmed, hafva Riksens Ständer till pröfning förehaft en hos dem framställd fråga, om indragning af de fleste Minister-Posterne och om de Diplomatiske Ärendernes förvaltande genom Charge» d’Affaires eller Consuler; Och ehuru Riksens Ständer funnit det allena bero af E. K. M., att pröfva och förordna, hvilka Beskickningar vid Utrikes Hof kunna erfordras, för iagttagandet af Rikets politiska förhållanden, samt huruvida någon indragning af hittills vanlige Ministerielle poster, genom de Diplomatiske Arendernes besörjande af Cliargés d’Affaires, skulle kunna ega rum; hafva Rik sens Ständer likväl trott sig böra framföra den underdåniga önskan, att E. K. M. täcktes, uti desse kostnader göra den inskränkning, som Rikets dryga beskattning synes högt påkalla, äfvensom Riksens Ständer ansett den i Nåder äskade förhöjningen å Stats-anslaget härtill endast kunna i så måtto beviljas, att en summa af aoo,ooo R:dr Hamb.
Och, då Utskottets nu gjorde enahanda Förslag i afseende på det Creditiv, som nu kommer att meddelas, allenast innefattar ett närmare bestämmande af en lika beskaffad åtgärd, som vid en föregången Riksdag blifvit vidtagen och följaktligen såsom nödig och nyttig är vorden ansedd, jinner Utskottet, på detta, med öfrige här of« Stats Utskottets Btlunkanden. 1883 van anförde skäl, sig icke kunna göra någon ändring uti hvad Utskottet, rörande ifrågavarande Correctiv, i Betänkandet föreslagit, utan får detsamma yördsatut åberopa. Utskottet bör härvid tillika, i afseende på hvad en Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln i sammanhang härmed anmärkt, om angelägenheten deraf, att Kongl. Majit ägde, att för grundläggning af någon gagnelig Näring, lemna åt anläggaren större understöd, än för Fabrikerne i allmänhet är föreslagit, upplysa, att Utskottet i dess Betänkande insett vigten af sådane enskilde understöd, för nya anläggningar och dertill ä ven föreslagit, att medel måtte afsättas, hvilka Ut, skottet, med afseende derpå, att ett oinskränkt belopp till sådant ändamål skulle leda till vacklande och förnärmande af Fabriks-idkarnes, efter reparation, ägande Lånrätt, fixerat till den betydliga Summa af 200,000 Rdr; äfvensom att, hvad de af bemälte Ledamot såsom exempel anförde 2:ne nyttiga Inrättningar vidkommer, hvilka undfått
Jag vill öfverlemna åt framtiden att afgöra, på hvilken sida kortsyntheten egentligen förefinnes, och håller mig blott till den förra delen af dessa ord, der det säges, att vi skulle komma att ångra våra yttranden. Detta är dock åtminstone med mig ingalunda förhållandet, utan tvärtom — jag önskar tillägga änuu mera i samma anda. Jag gjorde redan vid förra Riksdagen den anmärkning, att det var något besynnerligt, att en motionär, som begärde ett anslag af 8,000 rdr till en homöopaihisk sjukvårdsanstalt, icke ens kunde rätt stafva namnet på den. inrättning, h^n ville hafva. Oak - Den 3 December f. ns. tftdt sedan dess 2 a 3 Sr förflutit, och oaktadt han eljest tagit mina dS lalida ord »ad notam», tyckes motionären likväl icke hafva hunnit liingre i den konsten ännu, ty i hans motion står det nu likasom då »polyklinik.» I början af motionen siiges, att den homöopathiska vetenskapen, likasom alla andra, icke kan i sin barndom genast vinna framgång och erkännande, utan att den måste, såsom alla nyheter, kämpa med stora svårigheter och mycket motstånd. Men detta är, hvad homöopathien angår ett misstag, homöopathien är lika litet vetenskap som nyhet. Den är redan öfver 5 0 år gammal; och den, som någorlunda känner till med hvilken hastighet vetenskapliga uptäckter numera göra sig gällande, då de duga till något, kan omöjligen anse densamma söm en nyhet, eller åtminstone icke för annat än en gammal nyhet. Den är till och med, enl. min öfvertygelse, redan till det mesta utlefvad, och man skulle således kunna säga den gå i sin andra barndom, men det är väl icke motionärens mening. — Motionären citerar vidare som något utmärkande för Sverige, att, under det denna vetenskap i andra länder ännu stod på en låg ståndpunkt, fann den dock hos oss en nitisk målsman i den utmärkte Prof. Wahlenberg i Upsala, som uptog densamma och kring sig bildade en krets af beundrande lärjungar. Jag får då fästa upmärksamheten derpå, att äfven detta bevisar homöopathiens ålderdom, ty det tilldrog sig för omkring 20 år sedan.
Om ock den tid, hvaruti vi lefva, ej kan sakna sina lyten, synes det mig likväl, som densamma ensamt derföre förtjenar företräde framför de tider, som äro förgångne, att nutiden ihärdigt sträfvar att i verkligheten bereda tillämpning åt den stora sanning, att, i allmänhet taladt, alla menniskor äro lika berättigade. [ den mån denna upfattning af menniskovärdet blifver bygd på rent kristlig grund, skall ock det svalg fyllas, som den förmenta dygden, den sjelfbelåtne och egenrättfärdige nu antager förefinnas mellan sig sjelf och en i brott och laster fallen like, man skall icke mera med 28 Den 1 December f. m. förnämt förakt se ned på dessa arme, såsom vore de ohjelpligen förlorade. Nej, fastmera hafva vi af vår tid anledning hoppas, att allt flera och flera hjertan skola, af Kristi kärlek tvingade, finnas beredvilliga att besöka, undervisa och trösta dem, som äro i häktelse, eller bemöda sig att på en bättre väg leda dem, som, ännu fria, ligga nedsuddlade i grofva laster. Till antalet af lasternas offer hörer ock den stora mängd af fallna qvinnor, som företrädesvis finnes inom hufvudstaden, och det är till förmån för dessa olyckliga medmenniskor jag nu vågar påkalla R. H. St:rs och hvarje menniskoväns varma deltagande. Redan länge har man insett vigten deraf, att inom hufvudstaden måtte anordnas en tillflyktsort, der man för någon kortare tid kunde uptaga dels sådana, i frihet varande, fallna qvinnor, sorn, ehuru komna till medvetande af sin olyckliga belägenhet, men i brist af möjlighet att på redlig väg bereda sig utkomst, likasom tvingas fortsätta sin lastbara lefnad, dels sådana från fängelserna frigifna qvinnor, hvilka för tillfället sakna utväg att förskaffa sig försörjningsmedel; hvarföre ock den allt mera påträngande nödvändigheten att åstadkomma en inrättning af förberörda beskaffenhet, föranledde några ädla och menniskovänliga fruntimmer att, hvar för sig, uprätta en anstalt för nyssnämnda ändamål, af hvilka likväl den ena sistförflutna vår uphörde.
N:o 93, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upphörande af den, åtskilliga hemman åliggande, skyldighet att utgöra dagsverken in natura till kungsgårdar och andra kronolägenheter, bifölls med den rättelse, att de å 12:te sidans 1 och 3 räder förekommande orden: ”190 tunnor 8 kappar råg” utbytas, i öfverensstämmelse med hvad der omförmälda erbjudande rätteligen innehåller, mot orden: ”190 tunnor 8 kappar hälften råg och hälften korn". S. D. Efter å nyo skedd föredragning biföllos Bevillnings-Utskottets följande Betänkanden: N:o 5, i anledning af väckt motion, angående särskild bevillning till grundläggandet af en allmän Pensions-anstalt för ålderstigna behöfvande; N:o 6, i anledning af väckta motionér ofn ändring i nu gällande föreskrifter, angående de s. k. stämmoböternas fördelning; N:o 7, i anledning af väckt motion om skyldighet för personer, som ega en årlig bestämd ränteinkomst af utlånade kapitaler eller undantag af hemman, att med en viss procent deraf bidraga till fattigförsörjningen i den församling, inom hvilken de bo; N:o 8, i anledning af väckt motion om utgörande af särskilda afgifter för upprättande och underhållande af uppfostrings-anstalter för vanartiga barn; och N:o 9, i anledning af väckt motion om särskild skatt på egandet af hundkreatur, dels för Stockholm, till understöd åt Prins Carls Uppfostrings-inrättning för fattige och vanvårdade barn, dels för rikets öfrige städer, till inrättande och upprätthållande af dylika uppfostrings-inrättningar i länen. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner och Skrifvelse till Rikets Ständer: l:o i fråga om erforderligt statsbidrag till upprätthållande af den Arméens Pensionskassa åliggande pensionering; 2:o angående pension på allmänna Indragnings-staten åt 2:ne afvittrings-landtmätare i Norrbottens län; 3:o angående upplåtelse af mark från Eskilstuna kungs-ladugård till skolhusbyggnad inom Klosters församling af Nyköpings län; 4:o angående upplåtelse åt enskild person af norra delen utaf Carl XIlI:s torg i hufvudstaden till bebyggande och disposition under viss tid emot tomtöre-afgift; och 5:o angående anvisande af fyllnad i ersättningen till Wadstena Krigsmanshus-kassan och Åiriiralitets-krigsmans-kassan för de till statsverket indragna rusthållssamt enper-mille-afgifterne vid fastighetsköp. S. D. Föredrogos och remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag ankomna nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o med förslag till ändring i Kongl. Förordningen den 20 November 1845, om jords och lägenhets afstående för allmänt behof;