Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig förefaller det tydligt, att om principbetänk. under denna riksdag skulle lyckas tillvinna sig Ständernes eller åtminstone 3 Stånds 542 Den 18 April e. m. bifall, så äro grunderne bestämde, och då skulle jag med mycket mera trygghet anse mig kunna antaga en grundlagsförändring, utgående derpå att tillåta ett förstärkt Utsk. behandla tillämpningen och redactionen, än ett förslag, som åt ett sådant Utsk. öfverlemnade såväl att uppgöra grunder som ock bestämmandet af desammas tillämpning. Dä jag nu tror mig hafva ådagalagt, att principbetänk:s afgörande verkligen kommer att inverka på mångens, åtminstone på min öfvertygelse vid behandlingen af ifrägavar. grundlagsförändringsförslag, sä torde jag få hoppas att komma i åtnjutande af samma billighet och redebogenhet, som åtskillige andre af Husets ledamöter under denna riksdag erfarit, då de begärt frågans uppskjutande. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Gr. Cronhjelm åberopar billigheten för sin anhållan om uppskof med föredragningen af detta mål, för att hinna stadga sina tankar. Detta ärende har för flere månader sedan här på Riddarhuset varit genomgånget, och om jag icke bedrager mig, deltog Hr Grefven i öfverläggningen med en stadgad tanka för förslagets antagande. Skulle mitt minne fela, så ber jag om ursäkt. Skulle Grefven vara qvar vid sin förra öfvertygelse, så behöfver den icke stadgas, oell skulle Grefven sedermera fått.en annan, sä lärer väl den vara så gifven, att han ej behöfver ytterligare liggetid för att stadgas. Jag hemställer derföre, om icke Grefven skulle finna lämpligt att Ståndet, hvars Heste medlemmar otvifvelaktig! hafva sina meningar i detta fall gifna, nu måtte få afgöra frågan. Jag lemnar derhän, huru rätt det må vara, att en fråga, som en gäng under en riksdag blifvit afslagen, må under samma riksdag ånyo upptagas till behandling. Jag vet icke något bestämdt grundlagsförslag deremot, eljest skulle jag visserligen hafva användt det inom Const.Utsk. Men att det måtte vara stridande mot grundlagens mening, anser jag för temmeligen säkert.
R:dr, samt derjemte till laboratoriernas förseende med nödiga inventarier utom dem, som det kunde finnas ändamålsenligt att flytta från bergsskolan i Fahlun, ett belopp af 5,000 R:dr, i hvilket fall bergsskolans i Fahlun befintliga fastigheter och för den nya lokalen ej lämpliga eller eljest icke dugliga inventarier borde, när bergsskolans flyttning egt rum, å offentlig auktion försäljas och den inflytande köpeskillingen till Riksgälds-kontorct ingå; — men då bergsskolans flyttning i alla händelser icke före början af nästa riksdag kunde försiggå, har Kongl. Majit ansett någon framställning till Rikets Ständer angående den tillökning i Teknologiska institutets årliga anslag, som af bergsskolans förening med Institutet kan föranledas, för närvarande ej böra ega rum. Uti den motion, som, enligt hvad ofvan är omförmäldt, blifvit vid början af riksdagen utaf Herr II. Galm inom Borgare-Ståndet afgifven, har motionären anfört, att som någon framställning i ämnet då ännu icke från Regeringen ankommit - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 197. 9 kommit, kan af sådan anledning ansett sig böra inom motionstidens utgång underställa frågan Rikets Ständers pröfning; varande det af Herr Gahn gjorda förslag hufvudsakligen öfverensstämmande med det, som Kongl. Majit sedermera uti den nådiga Propositionen till Rikets Ständer aflåtit; — och då motionären äfven till väsendtlig del grundat sin framställning på enahanda skäl, som förekommit uti Bruks-societetens underdåniga skrifvelse samt de af vederbörande embetsverk deröfver afgifna utlåtanden, hvilka här ofvan redan blifvit anförda, torde det icke vara nödigt att
Om redan ett sådant företag under alla omständigheter var ett vågstycke, så undergräfde nu de båda impresarierna icke blott fullständigt hvarandras mödosamt uppbyggda företag, utan begrofvo ock under dess ruiner den Wagner ' ska konsten i England, där just ett lifligare intresse för den börjat spira upp. Ruinen var i båda fallen så fullständig, att däraf äfven engeiska och italienska operor afskräcktes från att uppföra Wagner ' ska verk, som förut äfven i den främmande dräkten tillvunnit sig vissa sympatier. Först sedan Lohengrin-skandalen i Paris för några år sedan förskaffade denna opera en så väldig reklam, dykte stycket åter upp så väl på den engelska, som den italienska operan i London. Numera har det åter kommit därhän, att de bästa WTagner ' ska alstren där äro kassastycken. Den italienska operan låg länge i själatåget, dock tyckes det nu, som om hon åter skulle komma till lif. Liksom i andra länder så fanns det i England länge blott italienskt musikdrama och det blott under .saisonen, i Maj och Juni, då Englands förnäma värld samlas i hufvudstaden. Men under det att i Frankrike och Tyskland den nationella operan rätt tidigt börjar utvecklas471 LONDONS TEATRAR. vid dess sida och så småningom trängt den främmande konkurrenten tillbaka, är däremot den engelska operan nu i sin första utveckling. Den italienska har under de sista tio åren haft att genomgå en svår kris. Systemet med » divor », för hvilka allt annat underordnades, var så införlifvadt med förhållandena, att ingen mer ansåg det löna mödan att höra en opera, om icke en Patti, en Nilsson eller en Sembrich uppträdde däri. Dessa blefvo också allt mer medvetna om sin dragningskraft; och snart sjöng Patti ej för mindre än 500 Pd. sterl. för afton, och de andra primadonnorna kunde af aktning för sig själfva naturligen ej i sina anspråk stanna för mycket efter. Hvad kunde dår äfven med 20 kronors biljett för en vanlig parkettplats, blifva öfver för de Öfriga medverkande, för kor, orkester och utstyrsel, för att nu icke tala om entreprenörerna, af hvilka också flera gjorde konkurs.
Palats heho, jemte anskaffande af nödiga möbler dertill oell inventarier för Deras Kongl. Ilögheters bosättning, ett anslag för en gång af 150,000 K:dr. och dels för innevarande år, hvarunder den höga förmälningen skulle ega runi och H. K. H. Prins Oscar finge af Sitt hittills varande anslag uppbära 10,000 R:dr, eli fvllnadsbelopp i hofhållnings-koslnaden, beräknadt till 90,000 K:dr, eller tillsammans 240,000 R:dr R:ml; och hafva Rikets Ständer lunnil skäligt bevilja det begärda anslaget att med 150,000 R:dr Runt från Riksgälds kontoret utgå, dock med förbehåll dels all en specifik räkning öfver reparalions-koslnaden framdeles afgifves och varder för Rikets Ständers Revisorer tillgänglig, dels ock att förteckning å inventarierue, hvilka blifva Statens egendom, upprättas och till vederbörande Embetsverk aflemnas; äfvensom Rikets Ständer bifallit, all, derest den höga förmälningen kommer att innevarande är ega runi, det ät II. K. H. Prins Oscar för samma år äskade fyllnads-anslag, 96,000 R:dr Runt, likaledes må från Riksgälds-kontoret utbetalas. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, framhärdande &c. Slockholm den 28 Mars 1857. X:o 52. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Mars i8ö7.
För öfrigt har aldrig någon vigtigare fråga förevarit till Riksens Ständers öfverläggning oell det är farligt att brådstörta den. Skulle Riksens Ständer anse frågans vigt fordra längre tid för Riksdagen, än den uti Grundlagen föreskrifna, är det ingen tvifvel att ju Konungen beviljar den. Friherre Boije har i praemisserne till Friherre Wirséns anförande trott sig finna anledning, att denne sednare skulle hafva tadlat Riksens Ständers rätt att andra myntförhållanderne. Utan att ogilla den närvarande principen får jag blott nämna, att det mynt sorn ej är så bestämdt, att det af ingen kan rubbas, är ett dåligt mynt. Hvarken Kongl. Maj:t eller Riksens Ständer kunna gifva det ett värde, det måste bestämma sig sjelf, om det skall vara godt. Hvarje magt som inblandar sig uti myntets qvantitet eller qvalitet ingriper uti ägande rättens helgd. Jag kan ej annat än au bekänna mig äga samma åsigt, som den jag haft uti FinaneeComittén. Det har varit fråga om ett lånsystem. Det är naturligt att ett iand .sorn nyligen genom sin Regents vishet blifvit pefriadt från en tryckande Stats-skuld, ogerna sikall emotse en tid, då det skulle upptaga ett pytt lån; men då det är nödigt, bör man icke^ låta leda sig af fördomar och sorglösa minnen, utan med lugn se saken och derefter bestämma jin öfvertygelse. Det som då var skadligt, kan jin möjligen vara nyttigt. Hvad särskilt angår {Statsobligationer, hyser jag den öfvertygelse3 152 pen 7 April f. m. att oaktadt deras nytta, nu bestrides, torde dett tid komma då man villigt tillgriper detta medel, ty utgifter gifvas som icke blott tillhöra näi \ arande, utan afven böra fördelas på tillkommande slägten. Men det är för tidigt att nu granska detta förhållande. Friherre Boije har .-att i tvifvel den af Finance-Comittén föreslag ne myntförbättrings beständighet, hvilken han säger Comitteert hafva lofvat.
Kådigst anbefalde Spanmåls-afsändning till Rikets Södra Orter för sig gått, i smärre poster emot Contant betalning få försälja omkring 1500 Tunnor Råg samt 2000 oell icke såsom Rikets Ständers Revisorer uppgifvit 2800 Tunnor korn, — skedde sådant, efter hvad den underdåniga Skrifvelsen jemväl innehåller, i följd af åtskiilige Personers dels hos mig och dels hos Vederbörande Magasins - Förvaltare gjorde anmälanden om behof af Spanmål från omförmäldte förråder, på det de såmedelst icke allenast kunde undgå att till födoämne använda hvad som af Landets egen Skörd borde besparas till utsäde den instundande våren, utan ock undvika nödvändigheten, att, i annat fall, af de Handlande, mot ett nog högt pris köpa Spanmål, som funnits vara mindre god oell till värdet icke svarande mot det förhöjda priset. Att, sedan denne min underdåniga anhållan af Eder Kongl. Majit den 2 påföljile Mars blifvit i Räder bifallen, endast 25 Tunnor Råg och 22 Tunnor 9§ Kappar Korn, af Magazinsspanmålen i Länet afyttrats, härleder sig till någon del deraf, att de Handlande, vid underrättelsen om den från Allmänna Magazinsförråderne tillåtne försäljningen, genast nedsatte priset å sin Spanmål samt derjemte lemnade de behöfvande en längre tids Credit, då deremot Contant betalning var enda vilkoret för Magazinsspanmåls utfående, men hufvudsakligen derifrån, att flere Skånska Fartyg, ganska tidigt om våren 1827, till Länets hamnar ankomino, lastade med Spanmål, som för billigare pris än å Magazinerne försåldes, och enär jag icke kunde förutse ankomsten af en sadan Endsättning, hvarförutan Allmänna Magazinsförråderne ovillkorligen måst betydligt ålitas, vågar jag underdånigst hoppas, att Eder Kongl.
Ecklesiastikcolhm skulle blott försinka ärendernas gäng. Detta är icke förhållandet. Fordom var Kammarcolhm i falligvårdsärender en instans mellan Landshme och Konungen. Man tog bort henne ulan tvifvel för skyndsamhetens skuld, och nu blir föredraganden ensam omedelbarligen besvärad med alla dessa småsaker. De äro så mänga, att om än hans lid skulle räcka till, så är Konungens lid icke tillräcklig för att afgöra dessa ringa tvister, bland de stora ärender, som påkalla Hans upmäi ksamhet. Deraf följer att sådana saker likasom åtskilliga andra besvärsmål, blifva hvilande lill dess någon tillförordnad regering inträffar, och få således ligga länge oafgjorda. Följagteligen får man motsatsen af hvad man önskar. I detta bekymmer öfver fattigvårdsärenders trögare gång sedan man borttog mellaninslansen, bar man varit betänkt på deras hänskjutande till något coll:m. Bland andra har Kammai rätten dervid kommit i åtanka. Jag vill visa, hvarthän det skulle leda. Fattigvården år en barmhertighetsfråga, behandlar man henne annorlunda, eller såsom en lagligen åliggande utskyld, så går man ur den rätta stråten, och kommer på afvägar. öfverlåtes Fattigvården lill Kammarrätten, så kommer saken icke alt behandlas ur barmhertighetens synpunkt, ulan på sträng rättsgrund. Kan sådant vara lämpligt? Finues ett Ecklesiastikcolhm, så kunde fattigvårdsårender der handläggas, ty som barmhertighet är fattigvårdens rätta grund, så böra dithörande årender skötas af det Embetsverk, som sig med religionsvården befattar. Jag anför detta blott för att visa huru olämpligt man med saken förfarit, men ingalunda under förhoppning att nu vinna rättelse. Det kommer måhända att dröja långe innan en sådan erhålles, men jag är öfvertygad ali den kraft som alldrig dör, den som i sakerna innebor, la force des choses, en gång skall drifva denna, så väl som andra frågor, till sin rätta behandling. Uppå härefter framstäld propos. biföll R. o. Ad. Allm. Besv. o. Ekou.Utsk:s förevar:de utlåt. Föredrogs ånyo Allm.
endast innefptt^r värdet af expedierade postanvisningar, lärer man troligen f » i det närmaste fördubbla summan, om man vill erhålla ett jägorlunda riktigt begrepp om värdet af assurerade försändelser af alla slag, hvilka genom samtliga länders postförvaltningar expedieras. Att embetsverk, genom hvilkas händer sådana för tanken nästan ofattbara massor af bref och andra försändelser passera och hvilka förmedla en penningeomsättning, hvilken troligen snarare öfverän understiger ett hundratal milliarder francs, äfven skola hafva att uppvisa en budget med ganska betydliga så väl inkomstaom utgiftssiffror, är tydligt. Inkomsterna uppgingo för nu ifrågavarande tid till 1,116,333,830 francs och utgifterna till 973,646,267 francs, hvadan en behållning uppstått af 143 millioner francs. Härutaf belöper sig nära hälften eller 65,250,650 fr. på Storbritannien, 29,308,575 på Tyskland, 18,756,241 på Frankrike samt 11,089,224 på Nordamerikas Förenade stater Bland länder, hvilka utmärka sig för ett betydligare deficit, må nämnas Ryssland med 5,764,988 francs, Canada med 2,115,049 fr. Japan med 1 809,595 francs. Det svenska postverket, hvilket i flera år hade ett stundom ej obetydligt deficit, har för år 1883 haft en behållen inkomst af 986,700 francs, hvilken behållning likväl något understiger föregående årens behållning. Nu refererade berättelse innehåller å sidorna 4 och 5 en jemfbrande tabell, hvilken afser att gifva en framställning öfver förhållandet emellan ett antal till verldspostföreningen hörande länders areal, innevånareantal, uti dessa länder befintligt antal postanstalter samt det antal qvadratkilometer och innevånare, somi medeltal sig belöper p£ hvarje postanstalt och slutligen antalet af i postverkets tjenst anstälde personer.
N:o ii. R. o. Ad. beslöt att PresteStls ifrågavar. inbjudning skulle ställas främst på föredragn.listan till nästa plenum, derest Bevilln., Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns betänk. iM:o 11 vore afgjordt, och i annat fall näst efter nämnda betänkanden. Till pröfning företogs StatsUtskrs den 3 och 15 sisth Den i April f. m. 5 Mars på bordet lagda utlåt. N:o 4^5 litt. E, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. N:o 354 litt. E. R. o. Ad. beslöt, att detta inål skulle punktvis pröfvas. lista punkten. På begäran af Fril), von Kraemer, Robert, upplästes PresteStis beslut anglde denna punkt, innehållande att Ståndet beviljat de af K. M., i Dess nåd. propos., till universiteten i Upsala och Lund, för uppförandet af sådana ännu saknade byggnader, som funnos mest behöfliga, äskade anslag af 5o,ooo r:dr, att emellan begge universiteten lill hälften hvardera fördelas. Frih. von Kraemer: Uti förslaget af consistorium academicum begärdes, efter en ganska noga pröfning af behofvet, 47)°°° i;dr för ifrågavar. ändamål. K. M. bar sedan, i Dess nåd. propos., nedsatt detta förslag till 25,ooo r:dr och således begärt ett lika stort anslag för hvartdera universitetet. Att nu ytterligare göra en nedsättning för Upsala universitet med 5,ooo r:dr torde ej vara billigt. Nödvändigheten af den ifrågaställa nybyggnaden har blifvit erkänd. Egentliga grunden, hvarför StatsUtsk. föreslagit denna nedsättning af 5,ooo r:dr för Upsala universitet, ligger deruti, att StatsUtsk. trott, att när den nya bibliotheksbyggnaden blir fullt inredd, så skulle det nuvar. Gustavianska bibliotheket kunna lemna utrymme för det ändamål, hvartill den föreslagna nybyggnaden varit afsedd.
Jag anhåller vördsammeligen, att detta Anförande må till OeconomieUtskotfet remitteras. 4:o Under vår Frihets-tid, före 1772, var det icke endast tillåtit, utan Nationen liksom, uppmanad, att till Styrelsen uppgifva nyttiga Förslag i alla Styrelse-grenar; förmodligen af den öfvertygelse, att i Landet funnos kunnige Medborgare, som med deras upplysning kunde vara det Allmänna gagnelige; och hemställer jag vördsammeligen, om icke, af enahanda anledning, Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse dertill kunde i underdånighet begäras: Utom det att ett sådant stadgande beredde en Ridd. 0. Ad. Prof. II B. 41» 42 322 Den 5 Jannarii. nyttig Communication med Regeringen och Nationen, som, under den längre tid af fem år emellan Riksdagarne är afbruten, kunde en sådan tillåtelse medföra en annan väsendtlig njdta. Vi känne, att af de i sednare tider utkomne Författningar, flera saknat fullständig tydlighet, och föranledt till tvefaldig tydning, stundom till märklig skada; men nu kan likväl emellan Riksdagar ingen upplysning meddelas och rättelse deri sökas annorlunda, än att långsamt genomvandra alla Instancer, för att omsider på högsta Stället erhålla en decision. Om det vore tillåtit ingifva ett Förslag till rättelse, ändring eller förklaring af någon sådan Författning, med framställning af förhållanden, som till ett sådant Förslag föranledt; så kom Regeringen i tillfälle att känna omdömet af Författningen, och kunde, efter förekommande omständigheter, derå göra afseende eller icke, och då de, som ingåfvo Förslag, icke derå kunde vänta något svar, annorlunda än i åtgärden, i händelse Förslagen voro antagliga, synes mig, att man icke kunde anses falla Regeringen dermed besvärlig, om sådana linge ingifvas i de Expeditioner, dit de, enligt Förslagens beskaffenhet, kunde hänföras, och som sedan kunde få ankomma på Allmänna Beredningen, och i Justi tiaeÄrender på Nedre Revisionens förberedande pröfning. Jag anhåller vördsammeligen, att detta Anförande må remitteras till Lagoch OeconomieUtskottens gemensamma pröfning.
— Nyköping , 38,250: - 265i780 R:dr. hafva under årets lopp blifvit insatte: vid kontoret i Westerås 1,057,850 Upsala 1,156,280 Nyköping 102,610 Hernösand 24,550 Söderhamn , 30,400 2,371,690 R.dr. sina Tillsammans 2,637,470 R:dr. Härå äro under årets lopp lyftade 2,247,920 R.dr. Bankens låntagare hafva i allmänhet ordentligen under årets lopp fullgjort s,,.. förbindelser, så att vid årets slut återstodo på lagsökning beroende endast t vänne lån vid hufvud-kontoret å tillsammans 800 R:dr, och ett lån vid Upsala afdelmngs-kontor a 400 R:dr. 4 id revisionen af bankens förvaltning under året hafva revisorerna vitsordat bankdirektionens utmärkta nit och omtanka vid skötande af bankens alla angelägenheter, samt omnämnt den skicklighet och noggranhet, hvarmed bankens alla tjenstemän sina åligganden fullgjort. Genom reglemente, gilladt och antaget å allmän sQcknestämma med Heds församling den 3 Oktober 1852, blef en ytterligare sparbank grundlagd, nemligen Heds sparbank, hvars ändamål är att för de mom socknen varande mindre bemedlade personer, egentligen af den arbetande klassen, bereda tillfälle att under en yngre och 43 verksammare ålder i säkert förvar till förräntning insätta äfven en mindre penning, som då kan besparas och undvaras, men i förändrade omständigheter, under inträffande sjuklighet eller en orklös ålderdom, kan lemna understöd och hjelp. Minimum för hvarje gång är bestämdt till 8 sk. och maximum för insats på hvarje år till 50 lbdr B:ko. Utom Heds församling tillhörande medlemmar få de inom Hed varande bruksunderhafvande i nästgränsande socknar begagna denna sparbank, så vida brukets äe;are i någon mån till inrättningens stiftelse bidragit eller till dess underhållande bidrager.
Jag tror icke heller, att det kan vara menligt för sjelfva saken, att småsedlarna fortfara, utan tvärtom att man med fägnad skulle bibehålla dem. Jag fortfar således att anse småsedlarnas qvarblifvande förmånligt och förenar mig med Ilr Rosenblad i anhållan om propos. å hans förslag. Ilr von Hartmansdorff: Jag instämmer med de ledamöter, som yrka småsedlarnas bibehållande intill nästa riksdag. Jag åberopar för denna mening de skäl, som förut blifvit anförda, och ber att få tillägga ännu några. Ulsk. tillstyrker, att 8-sk:ssedlarna ej må tillverkas längre än t. o. m. i835, 12 sk. t. o. m. i836 samt 16 sk. t, o. m. 1837. Hvar och en vet, att åtskilliga arbetsvärden äro bestämda i dessa sedlar; uti en ort får man så mycket för 12 och så mycket för t8 sk. riksgts o. s. v. Man vet äfven, att ringare drickspenningar och dylika vedergällningar, som bero på godtycke, vanligen inskränka sig till den ringaste sedelvalören. Skulle denna för hvarje år stegras med 4 sk. b:co, så skulle ifrågavar. betalningar ökas i samma mån, och man skulle år 1887 få betala med 16 sk. hvad som år i835 betalades med 8 sk. Äfven jag afstyrker således FIr Cedcrsc hjol ds förslag. Man har anmärkt kostnaden för skillingssedlarnas tillverkning. Den erkänner äfven jag, men får erinra, att då sktssedlarna uppgå blott lill 2,i5o,ooo r:dr, så utgöra 2 och 3-r:drssedlarna 11 millioner.
Han var intim med högt uppsatta, och la chronique ville veta, att han i yngre dagar stått på förtrolig fot med sjelfva mamsell Hagman, sannolikt bara förtal, men som gjorde honom intressant och var af nytta för hans bekantskaper. Den dagen såg Liungfelt mycket besynnerlig ut och något hemlighetsfull. Han var blek, något mycket ovanligt. Sannolikt hade han fått veta något närmare, något som högligen affligerade honom, ty han som annars var så rödlett och gladlynt syntes nu askfärgad, och öfver ögonen låg ett drag af djup oro. F. märkte genast att något ovanligt var på färde, men, discret som vanligt, ville han ej söka lura hemligheten ur den upprörda possessionaten. Det slapp emellertid ur denne, att kungen skulle hafva varnats af fru X. (här torde, ännu sjutio år efter de märkliga till-dragelserna, förtegenhet vara en oeftergiflig pligt), som var en ganska fortjenstfull efterträderska till mamsell Arfvidson, «huru sjelf af god familj och gift med ett aristokratiskt namn. Det var for Mars månad som hon uttalade sin varning, «huru kungen ej ville tro derpå, enär han icke funnit någon antydan om den saken i Uppenbarelseboken, hvilken han studerade med djupt allvar och en religiositet som just icke var vanlig bland hans omgifning. Denna varning hade F. förut hört omtalas på societe-ten vid Rosenbad, men sjelf fördomsfri, ehuru mycket intresserad af allt som kunde stå i samband med det fördolda i lifvet och naturen, hade han icke lagt saken just särdeles på minnet. Nu kom Liungfelt och upplifvade hågkomsten, och då fann F., att situationen utan tvifvel vore ganska allvarsam. Man var redan i slutet af Januari. Om få veckor skulle Mars månad ej längre kunna undvikas. Men med historien om varningen var saken icke uttömd. Liungfelt proponerade, att F. skulle soupera med honom på Mon Bijou i Kungsbacken. Han ville slå bort sina oroliga tankar, sade han, ty han var extremt koniingsk, och Mon Bijou hade alltid haft ett godt inflytande på honom. Mest för den vackra .Annettes skull, påstodo dé som kände förhållandena något närmare.