Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr von HartmansdorffDå det af Herr Rosenblad tydligen blifvit visadt, att om än Kongl. Majit skulle tro sig äga i eeconomisk väg besluta denna författning den’Uikväl icke kan verkställas, utan en förändring af Allmänna Lagen, så är det lika tydligt, att om Ridderskapet och Adeln samt de öfrige Stånden skulle afslå denna Lag-förändring, kan icke heller sjelfva saken äga rum. Ogillar man ändamålet, 760 Din i5 December f m. så bör man icke heller medgifva medlen dertill. Man har dragit i betänkande, huruvida målet kunde förklaras för Lagfråga, samt om Kongl, Mäj:t icke ägde att derom besluta, oberoende af Riksens Ständers mening, eller mot deras ogillande af sjelfva saken, jag anhåller att, till vederläggning deraf, få påminna om en händelse, som nyligen inträffat i frågan om granskning af allmänna medels förvaltning , att då Riksens Ständer, som det syntes enligt Grundlagen, yttrade: det vara deras rätt att göra denna granskning fullständigt; svarade Konungen Nej dertill. Om Kongl. Maj;t äger denna rättighet till vägran, när Ständerna utöfva initiativet, så synes till motsvarigheten mellan de constitutionclla Makterna höra , att Ständerna äga samma rätt till vägran, när Konungen utöfvat initiativet, Då saken ej kan äga rum, utan förändring i allmänna Lagen, hvartill Ständernas samtycke erfordras , så kunde det ju lagligen gå med Lotteriet, som det gick roed Revisionen af allmänna medel, att allt genom ena contrahentens vägran förblifver vid hvad det hittills varit. Om saken, enligt min önskan, skulle få en sådan utgång, tillstyrker jag, att Riksens Ständer, i skrifvelsen derom till Kongl. Maj:t, måtte tillägga den underdåniga anhållan, att de Författningar, som redan blifvit utfärdade mot Spel på utländska Lotterier, måtte göras gällande, för att derigenom förekomma de annoncer vi nu läse i Tidningarne, om fasta Egendomars bortspelande i främmande Länder, och de Penningc-remisser dit, som derigenom föranledas. Den 15 December /. m. Herr Munck af Rosenskjöld:
Jag fäster mycket afseende å denna upgift från en person, som så mycket lefvat bland folket och stått uti ett omedelbart förhållande till detsamma, men jag tror dock att, om en ändring uti detta fall skall ske, man dervid bör förfara med varsamhet och att denna förändring icke må gå längre än att man ändock bibehåller föräldrarnes giftomannarätt. Jag uprepar det; vill man göra någon inskränkning, så bör man dock åtminstone dervid undantaga föräldrarna, ty om man äfven skulle kunna förutsätta att missbruk jemväl från detta håll skulle kunna ifrågakomma, så tror jag dock att man bar all anledning att antaga, att det endast är undantagsvis som dessa missbruk ega rum eller att egennytta i afseende på barnen gör sig gällande. Jag anser att, om man i detta, liksom i de flesta andra fall, kan antaga, att föräldrakärleken för barnen är den hulvudsakligaste ledtråden för bestämmandet af deras handlingssätt vid barnens giftermål, och sålunda blir »regeln», så borman söka bibehålla denna föräldrarnes inverkan och på samma gång arbeta uppå att förekomma de möjliga missbruken. Vi måste erkänna att det är med afseende på regeln man eger att lagstifta och att man får, hvad undantagen beträffar, söka att finna utvägar att korrigera dem. Så kan man ock, för att uti detta fall undgå de olägenheter, som, jag medgifver det, uti åtskilliga hänseenden förefinnas, stadga ett Deli 25 Januari f. ra. 137 lämpligt korrektiv, ingalunda uti den rigtning, man "här föreslagit, utan medelst fastställande af skyldighet för barnen att före inträdandet i äktenskap begära föräidrarnes råd samt rättighet för dem att, efter inhemtandet deraf, gifta sig. Om någon förändring behöfves, så tror jag att den bör inskränka sig härtill. Uti alla händelser anser jag skäligt att återremittera Betänk-.t, på det att LagUtsktt måtte komma uti tillfälle att tillse, huruvida icke åtskilliga andra stadganden i lagen finnas, hvilka, i sammanhang härmed, behöfva jemkas eller rättas; och att således återremiss bör för de medlemmar af Ståndet vara önsklig, hvilka vilja framgång åt förändring af nu uti detta fall rådande förhållanden.
De Tyska presterne äro synnerligen väl bevandrade i Bibelns grundspråk, Hebreiskan och Grekiskan, och för mig synes det klart att, om en prest skall vara vuxen sitt svåra kall att tolka Guds ord, så måste han kunna gå till källan, hvarifrån upenbarelsens ord kommer. Det är ingen af oss, som kan hysa den meningen, att Bibelns ord icke är Guds ord, men det ser dock ut som om den meningen vore allmän, att Bibelordet icke är Guds ord. För min del tror jag, att Bibelordet är Guds ord, och ju mera jag studerat Bibeln, dess mera har jag vunnit den erfarenhet att så är, och befästat min tro derutinnan. När nu Bibeln ursprungligen är skrifven på Hebreiska och Grekiska, så anser jag att den tolk, som har att framlägga Guds ord, icke bör lita endast på öfversättare. Eh talare har sagt, att man kan vara prest, utan att känna Latin och Hebreiska. Denna åsigt kan jag icke dela, enär jag har mig bekant, huru prester bildas i Tyskland, och prestbildningen derstädes synes inig böra tjena till ledning för oss, destoheldre som Tysklands prester äro i bildning långt framför våra. De äro särdeles bevandrade i Grekiska och Hebreiska språken. Det synes mig dessutom högst nödigt att presten är vuxen sitt kall att förklara Guds ord, och dertill fordras att lian väl känner källan, hvarifrån upenbarelsens ord kommer. Att en prest endast skall grunda sin prestbildning på Nya Testamentet, det står i strid med reformationens grundidé. Luther uttalade bestämdt den åsigten att man icke borde grunda sin kristendom allenast på Nya Testamentet, utan äfven tillegna sig de preliminära upeubarelser sorn linnas i Gamla Testamentet. Kunskapen om Nya Testamentet blir äfven högst ytlig, om man icke gör sig besvär att se djupare ned i upenbarelsens bok, och gå till Gamla Testamentet. Först då man tillegnat sig de skatter som ligga på djupet i Gamla Testamentet, upgår den rätta strålglansen för den fromme betraktaren öfver Nya Testamentets idé.
Denna gatläggning ensam kommer att kosta vid pass 1000 r:dr. Veterinaire-inrätlningens instrumentaliesamling, hvilken är ytterst vigtig, så väl för dess egna behof, som för alt eleverne må erhålla redig kunskap om instrumenternas conslruclion och bruk, hvarigenom de bland allmänheten kunna spridas, har hittills varit i saknad af understöd. Visserligen har styrelsen häruti, såsom i allt annat, hjelpt sig fram med det aldra nödvändigaste; men om någon enskild önskar erhålla ett nytt instrument, som för sjuka eller friska djurs behandling med fördel af andra än djurläkare kan begagnas; så är det billigt och nyttigt, alt han kan få det samma förfärdigadt efter en på inrättningen befintlig modell. Härtill fordras medel, som för inrättningen nu ej äro disponible. Veterinaire-inrätlningens räkenskaper utvisa, alt ofvan anförde förhållanden förminskat dess inkomster under de 2:ne sista åren med 1500 r-.dr, hvilka, jemte de 500 r:dr, som inrättningen frän den 1 nästkommande Oct. kommer alt sakna, såsom hyra för ridhuset, hvilket såsom större operationssal i alla fall är för inrättningen oumbärligt, utgöra de 2000 r:drs förhöjning af årliga staten, som för denna vigtiga inrättnings bestånd är ett nödvändigt villkor. Jag vågar hoppas, att II. Ståndet ej med misshag anser, det jag i denna fråga vågat uppträda. Jag har aldrig föreslagit, här eller annorstädes, och kommer aldrig att förelså något, som kan innebära misshushållning med Statens medel; men en afgjord misshushållning synes det vara, att genom besparing af nu ifrågasatte 2000 r:dr, äfventyra ett ändamälslöst användande af redan gifna anslag. I jemförelse med det åsyftade ändamålet, synes mig icke eller det nu begärda anslaget, jemte hvad sorn förut är anvisadl, vara en öfverdrifven kostnad. Hvad ve - Den 24 Augusti f. m. lorinaire-inrättningen redan uträttat för fäderneslandets ekonomiska nytta, är för väl kändt, för att jag dervid behöfvcr uppehålla mig.
Man har sagt, att fördelarne -af Upsala-banan skulle ligga deruti, att riktningen blefve sådan sorn StatsUtsk. föreslagit, i afseende på banans fortsättning norr om Upsala. Emellertid har jag, af tvenne possessionaten, hvilka onekligen genom sina egendomars läge skulle, derest de läte sitt eget intresse tala i saken, förorda denna bana, hört yttras, att verkliga förhållandet med denna trakt är sådant, att ända till 0|- mils väg icke fiunes knappt någon koja. Der VI H. 9 130 Den 10 Joni f. m. nti finner jag icke någon lycka, lika litet sorn att det vore nyttigt att härigenom befästa systemet i sin helhet, hvars brister redan äro insedde. Systemet önskar jag inskränkt till de få linjer, som jag förut nämnt, nemi. Stockholm-Götheborg och Mnlmö-banan. Hr Kraemer har sagt, att det icke vore tänkbart att enskilda bolag skulle bilda sig under det penninge-betryck, som nu råder, för att utföra banan mellan Stockholm och Upsala. Om penninge-betryck emellertid finnes, skall då Staten utlägga medel för en bana, hvilken för närv:de är den mest umbärliga af alla de föreslagna? Hr Kraemer har vidare frågat hvarföre, då man såsom skäl emot denna bana åberopar, att både Upsala och Stockholm hafva segelbara vatten, man då anlägger jernväg från Götheborg, som äfven har sådant vatten. Det är dock icke fråga att skaffa staden utväg att exportera, utan att kunna försälja sina varor, och i detta afseende har Stockholm, genom Mälaren, ett omätligt företräde framför Götheborg. I afseende på skillnaden mellan den tid, som åtgår för att föra trupper från Upsala till Stockholm sjöledes eller med jernväg, bar Hr Kraemer uppgifvit, att man i ena fallet måste gå två sidor i en triangel, fordrande en tid af fem timmar, då det deremot i sednare fallet blott skulle fordras två timmar. Men hur skulle vi kunna tänka oss så stor brådska med truppernas ankomst, att två eller tre timmars fördröjning skulle vara af någon betydenhet. Slutligen har Hr Kraemer sagt, att jag skulle hafva ett bedröfligt ort-intresse.
Ad. finna, att hela Const.Utskis förslag till vallag fölle, och alt de öfriga §§:ne icke vidare kunde föredragas för R. o. Ad. lill något afgörande, enär Ståndets gemensamma tankar vore af den beskaffenhet, att ett förslag, bygdt på dem, blefve helt annat till alla sina delar , än Const.Utskis nfgiftia förslag. Hr Landtm, hade derföre trott, att, om t §:u af vallagen upplästes , och antingen de redan gjorda a ilin ii i knina vid Const.Utskis förslag framställdes till R. o. Ad:s afgörande, huruvida något af dem antoges såsom gemensam tanke, eller discussionen fortfore, och derunder andra, förslag framställdes till gemensamma tankar, dessa komme att profvas livart och ett i sin ordning, och i den ordning, sorn R. o. Ad. vid discussionens slut kunde finna vara den riktigaste och lämpligaste, och hvilket torde vara omöjligt att på förhand afgöra, då Hr Landtm, icke kunde anse fullkomligt riktigt, att, på sätt Gr. Spens föreslagit, Hr Landtm, skulla bär först till afgörande framställa vissa af Hr Grefven uppräknade grundsatser. Hr Landtm, ansåg sig icke kunna framställa andra proposlr än dem, som af R. o. Adis ledamöter särskildt blifvit begärda, och att Hr Landtm, icke kunde, på sätt Gr. Spens föreslagit, fortgå med proposlr hemtade från Hr Landtmls egen öfvertygelse om sakens beskaffenhet och den ordning, i hvilken saken borde behandlas, såvida del tillhörde Hr Landtm, att uppgöra några förslag, som icke förut funnes, och såvida det vore fråga om att behandla saken såsom den vid uppgörandet af ett förslag i ett Utsk. borde behandlas.
I denna <§ har Utskottet funnit sig böra föreslå den ändring i lästetalet å fartyg, hvars befälhafvare skulle vara skyldig att föra dagbok efter visst formuläi, att i stället för de i förslaget förekommande tretio läster, hvarmed synes afses svåra läster, införes tjugo ny-läster, hvilka, med iakttagande af jemna tiotal, ungefärligen motsvara de förra; hvarjemte ordet »aflägsnare», i fråga om destinationsorter utom riket, blifvit utbytt mot ordet andra, såsom efter Utskottets omdöme mera lämpligt. 12 Särskilda Utskottets Betänkande JW 2. § 34. Beträffande föreskriften i denna att befälhafvare, om fartyget är »d utrikes ort», skall, då den från Sjömanshuset erhållna blankett till skeppsdagbok blifvit fullskrifven, anmäla sig hos »Svensk konsul» till erhållande af ny blankettdagbok af den beskaffenhet, som i § 33 stadgas, har Utskottet föreställt sig att för tillämpningen af samma föreskrift väsendtliga hinder skola möta till följd af svårigheten för vederbörande myndighet att kunna föranstalta det samtlige de å mer och mindre aflägsna orter i alla verldsdelar anställde svenska konsulstjenstemän, som, vice konsulerne inberäknade, för närvarande lära uppgå till nära 600, alltid må vara försedde med erforderligt antal dylika blanketter för att, uppå anmälan, svenska fartygsbefälhafvare tillhandahållas; hvarförutan en kontroll A behörig redovisning för rlen lösen, som för ifrågavarande blanketter borde af konsulerne uppbäras, skulle i allmänhet vara med oöfvervinnerliga svårigheter förenad. Utskottet har af sådan anledning i nu omlörmälda hänseende föreslagit den förändrade bestämmelse, § utvisar. § 35. Enligt förslaget i denna § skulle befälhafvare vara skyldig, att meddela redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmeri-långifvarc, försäkringsgifvare och försäkringstagare skriftligt utdrag af dagboken »när de det åstunda».
För det är kläderna som gör det suckade melankoliskt fru Mäienen från sin bordsända som man är klädd, så gör man lycka i stora verlden, man kommer ingenstädes med äkta finsk ärlighet och sanningskärlek, neej, glitter och krams och fåfänglighet, sådan är verlden! Fågelsteken gjorde slut på dessa reflexioner och i anledning af den uppkomna pausen fattade fader Mäienen sitt glas, höjde det mot Nadjas och talade: Unga finska qvinna, do älskliga, goldhåriga naturbarn, ifrån folkets egen kärna är do oppstånden, från landets oförfalskade hjerta, välkommen ibland oss! Gemensamma intressen, konsten, mosiken förenar oss. Vårt mål är att verka för vårt lands storhet, vi ska' offra vår blod för det! Vid ordet blod tog han munnen full, och rösten fick en grafklang, dof och endast uppblandad med en liten tillsats af mat. Vi ska' älska det, berömma det, föra det fram. Vi ska' tala dess språk, om inte värden vore så okonnig, förlåt, så skolle vi no också tala finska, men vi måste jo vara artiga mot honom också, för hvad man än må säja, menska är han ändå, nå, alltnog, vi ska också hålla ihop tillsammans. Vi ska' hjelpa hvarann och berömma hvarann och intressera folk för hvarann och laga att vi kommer fram. Vi har en teater och en opera och der är våra bästa vänner, och jag har en brorson i en tidning, och Fina har en hm, bekant i en annan tidning. Fina tog honom ordet ur munnen och sade:
Stat kontant tillkommande aoo R:dr Respenningar* förvandling till indelte uti odisponerade Räntor i Länet; men, då, utom i dessa 2:neLän flere andre både Landshöfdingar och Tjenstemän vid Lands-Staterne innehafva Respenningar i kontant, hvilket möjligen eger sin grund uti olika och fördelagtigäre "Ränte - persedlars indelning under sjelfva Lönerne, än som äro anslagn© i de Län, der åter både Lönerne och Respenningarne äro indelte, samt någon rubbning i denne af ålder varande reglering å Lands-Statens Löner icke skäligen kan äga rum, till förmån för ett eller annat Läns Embetsoch Tjenstemän framföre de öfrige i lika förhållande stadde, utan, derest Respenningar» förhöjning genom deras indelande i Räntor stöde att förena med Statens tillgångar, borde blifva allmän for alla, som der-: Underdåniga Skrifvtlstr. 389 af finna sig i saknad, men, efter hvad Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium och Stats-Kontor uti afgifna underdåniga Utlåtandea i dessa ämnen anfört, Stats-Verket icke för de ifrågavarande Landshöfdingarnes och följaktligen än mindre för alla öfriges förseende med indelte i stället för kontante Respenningar, eger odisponerade Räntor, helst de behållne Räntorne äro i Riks-Staten påräknade såsom tillgång för andre behof, kunna Riksens Ständer icke bevilja jndelte Respenningar* uppförande å Stat för Landshöfdingarne i Örebro och Södermanlands Län. 6. Som Eder Kongl. Maj:t genom Nådiga Bref den 9 Januari 1816 och den 15 April nästlidit 8r, i anseende till Konga och Upvidinge Fögderiers vidd och folkrikhet, funnit nödigt förordna, att detsamma borde fördelas uti 2:ne Härads-Skrifvare-Distrikt och hvardera HäradsSkrifvaren åtnjuta 50
morgon hålla vi bjudningen, och i öfvermorgon skiljas våra vägar! BERTHA. (går till venstra dörren). Ja nu måste våra vägar skiljas! God natt! AXEL. God natt! (går till högra dörren). BERTHA (stannar). Axel! AXEL. Ja! BERTHA. honom med knäppta händer Ja, det var ingenting! Jo, vänta! (Går emot Älska mig, Axel! Älska mig! AXEL. Vill du dela med en annan? BERTHA (paus). Ja! Blott du älskar mig! AXEL. till dig som förr! Nej, det kan jag inte. Du drar mig icke mer BERTHA. jag, ty eljes skulle jag aldrig förödmjuka mig så, så som jag gör, inför en man. Älska mig, af nåd! Jag är upprigtig nu tror AXEL. jag icke befalla fram någon kärlek. Det är slut, det är dödt! Om jag också hade medlidande med dig, kan TREDJE AKTEN BERTHA och kan skjuter mig ifrån sig! Jag tigger om en mans kärlek, jag en qvinna, AXEL. att säga nej, fastän vi icke äro så kinkiga. BERTHA. Hvarför inte! Vi kan också en gång få lof får nej! En qvinna som bjuder ut sig åt en man och AXEL. de på knä tiggt om den nåden att få ge hvad den andra tar emot! Känn det för hela ditt kön och tala sedan om hur det kändes! Känn på huru millioner ha kännt det, när BERTHA (reser sig). God natt! Alltså i öfvermorgon! AXEL. Ock du vill ha festen i morgon, fortfarande? BERTHA. Ja, jag vill ka festen i morgon! AXEL. Godt! Alltså i öfvermorgon! (De gå åt hvar sitt håll som förut). Ridå. FJERDE AKTEN. Samma dekoration som förra. Men glasdörrarne till trädgården öppna. Solen skiner utanför och ateliern är starkt upplyst. Sidodörrarne till glas och buteljer m. m. (AXEL är klädd i svart bonjour utan orden; med uppstående krage och långhalsduk, samt har håret uppstruket.
Genom de af Eder Kongl. Maj:ts och Rikets Ständer beslutade författningar: af den '11 Maj 1855 angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling samt angående sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande: af den 18 Januari 1855 angående vilkoren för bränvinstillverkning samt angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker; af den 4 Januari 1855, angående den af Rikets Ständer vid 1853 och 1854 årens lagtima Riksdag åtagne bevillning, hafva hemmanens onera samt allmänna bevillningen vunnit betydlig nedsättning, och bränvinsbränningen blifvit reglerad på ett sätt, som hufvudsakligen är oberoende af jordbruket. Öfrige statsbidrag uppgå till ungefärligen samma belopp, som efter sista berättelsen. Utgifterne för fattigvården hafva inom många socknar på landet blifvit under sista qvinqvennium förökade. Ehuru de fattigas antal, eller antalet af dem som i socknarne njuta understöd af fattigvården, icke i allmänhet förökats, utan i flere orter något förminskats, äro dock omkostnaderne för deras underhåll i flere socknar uppgifne till dubbla beloppet emot hvad de utgjort löre ifrågavarande qvinqvennium. Orsaken härtill är väl hufvudsakligen att söka i de stegrade prisen på alla lifsförnödenheter, men också torde en större noggranhet i uppgifterne ifrån socknarne hafva bidragit till denna stora skillnad i kostnadernes belopp. Uti städerne hafva utgifterne för fattigvården betydligen och i ännu högre grad förökats, på sätt derom i 5 § är anfördt. Politi. Socknenämnderne, hvilkas hufvudsakligaste åliggande är att ombesörja fattigvården, sträcka äfven sin verksamhet derutöfver till åtgärder för socknens gemensamma bästa, såsom genom tillsyn öfver försvarslösa personer och öfver helsö vården med mera. Allmogen har blifvit något mera van vid de befattningar, som tillhöra socknenämnden, och flere ordförander i socknenämnder hafva blifvit ibland allmogen utvalde, som kunnat sköta detta förtroendekall till sine socknemäns belåtenhet.
Jag fruktar, att Herr Hjertås ändamål förfelas, derest han ingår förening med Herr von Hartmansdorff; ty i i Mom. af §. står: ”inom Häradet boende.” Men då fråga nu uppstått, huruvida Redactionen af i Mom. skulle kunna ändras, då ett förslag till ändring derutinnan redan blifvit godkändt; får jag påminna, alt bemälte förslag endast bestod deruti, att ordet frälse tillädes ibland de jordnaturer, hvilkas egare få deltaga i valen. Jag finner således ingenting hindra, att ju en annan ändring kan i samma punkt beredas, uti ett serskildt förslag, så att båda må kunna antingen tillsammans antagas, eller ock endast ettdera oberoende af det andra. Jag tror således ej, att det ena förslaget bör utesluta det andra. Herr Munck af Rosensköld: Det måste vara för den constitutionella frihetens sanna vänner smärtande att erfara, huru litet den ännu hos oss hunnit att utbilda sig. Flere förslag som här, äfven af så kallade liberala Representanter, blifvit framställde till ett förbättradt valsätt för BondeSlåndet, Den 25 Maji. öfverensstämma deruti, att de flerfaldigt inskränka valbarheten, under det de utvidga tillträdet för obehöriga inflytelser. Jag har, för alt göra milt förslag antagligt af desse Herrar, något närmat mig deras, då jag medgifvit, tvärtemot den rätta principen, valbarhetens inskränkning till besuttne inom Länet. Friherre Cederström har anfört emot mitt förslag, att det ej är förenligt med Grundlagen. Men här är ju nu fråga om att förändra Grundlagen, nemligen i i5 §. Riksdagsordningen. Han tror äfven, att BondeStåndet genom mitt förslag, att välja inom Länet, skulle erhålla för få Ledamöter. Men äfven jag har ju tillstyrkt, att minst en Fullmägtig för hvar Domsaga bör väljas, så att Ledamöter lingö väljas lika många, antingen valbarheten blefve inskränkt lill de inom Riket, inom Länet, eller inom Domsagan boende och besuttne. Grefve Frölich:
Jag tror således att det vore klokast att lägga Betänkit N:o 147 åsido och hålla sig i stället till N:o 101. K. M:t har, till följd af Ständernas vid två föregide tillfällen afgifna underd. skrifvelser, till R. St:r aflåtit det svar, hvilket innefattas i den NT A d. Skrifvelse!) af den 10 Januari detta år. I denna Nådiga Skrifvelse fäster K. M:t Ständernas uppmärksamhet derpå, att K. M:ts nåd. beslut och åtgärder i deu af Ständerna väckta frågan om qvarnräntornas afskaffande, måste i väsendtlig mån blifva beroende af Ständernas pröfning af förslaget, huru bevillning borde utgå af qvarnar och sågar af olika natur, i stället för de qvarnräntor, hvilka nu äro dels Kronan behållne, dels till serskilda ändamål anvisade. I anledning af denna Nåd. Skrifvelse inkom StatsUtsk:t med sitt Betänk. I sista punkten af nämnde Betänk, föreslogs, att R. St. skulle till vederbörligt Utskits behandling öfverlemna frågan i hvad den rörde bestämmandet af den bevillning, som i stället för grundräntorna borde af qvarnar och sågar af olika natur utgöras. När detta Betänk, föredrogs hos R. o. Ad., återremitterades detsamma med förständigande för Utskrt, att gemensam* med Bevilln.Utsk:t till behandling företaga ifrågav:de ärende. Enahanda beslut fattades af PresteSt:t, och BorgareSt:ts beslut hade så till vida samma rigtning, som detta Stånd, jemte det att detsamma biföll de fyra första punkterna af Utsk:ts förslag, öfverlemnade den i 5:te punkten omförmälda fråga till Bevilln.Utskits behandling.