Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber dessutom att få fästa upmärksainhelen på en annan omständighet, som äfven i betydlig män hör inverka på vårt handlingssätt i denna fråga. Eugland har nemi. medgifvit att Svenska fartyg hädanefter kunna (å afgiflsfritt o at ural iserås i England, och jag förmodar att ingen vill bestrida den stora vigten för våra skeppsbyggerier af en sådan rättighet, hvarigenom härstädes byggda och utrustade fartyg kunna afy 11 ras och blifva Engelsk egendom (hvilket förut var alldeles förbjudet], och detta till och med ulan någon tull eller annan naturalisalionsafgift. England har likväl begärt en motsvarande rättighet å sin sida, och de Hrr, sora nu yttrat sina farhågor för tull-lindringarnas borttagande, loide säkert äfven medgifva alt om denna Englands fordran blefve bifallen, och såsom följd af gällande förbindelser, då äfven snart måste utsträckas lill andra nationer såsom t. ex. Ryssland, så skulle derigenom en ganska betänklig konkurrens upstå för våra skeppsvarf. Åtminstone anser jag det under sådana omständigheter vara ett alldeles nödvändigt villkor för deras bestånd, att 1 sammanhang med en dylik tillåtelse äfven tullfri införsel af alla slags skeppsinventarier medgåfves, hvarigenom åter åtskilliga andra af våra näringar ytterligare skulle indragas i det svåra profvet af en utländsk medtäflan utan allt slags skydd. Della ärende har emellertid redan i sin helhet utgjort föremål för K. M:s nåd. pröfning, och jag förmodar, alt åtminstone det nu förevarande förslagets motståndare instämma i K. M:s åsigt, att omförmålta af England gjorda framställning, icke f. n. kunnat bifallas, hvadan icke heller någon propos. derom blifvit till R. St. afläten, fastän sådant skett till Stortingen i Norrige, der frågan af Regeringen godkändes.
Skulle nu discussionen föras blott om vissa §§, så befarar jag, alt endast de, hvilka före upkomslen på della rum genomtänkt frågan, kunna se henne i ett system. Dessutom kan det hända, att en § ändras, och om det t. ex. vore den 8 §, säger jag upriktigt, att jag nu icke tänkt mig lydelsen af den 38 §. Sker föredragningen af§§:ne i nummerföljd, blir man äfven mera hemmastadd med ämnet och derigenom undviker man beslut, som 9ro i strid med dem, man vid föreg:de §§. fattat. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: I motsats med den siste värde talaren delar jag Frih. Raabs och Hr von Hartmansdorffs åsigter i fråga om föredragningssättet. Jag tror för min del, att man blir mera hemmastadd vid ämnet och att detta framsläller sig 400 Den 26 April f. m. ’ mycket klarare, om man först afgör de §§, hvilka, så att säga, uL göra grunderna för författningen. Jag har vid detta tillfälle, såsom jag ofta plägar göra för att reda mitt begrepp, upgjort en tablå, hvaruti frågans alla hufvudpunkter äro sammanfattade, och utan att i detta afseende hafva på minsta sätt rådfört mig med de Hrr, som här yttrat sig, instämmer likväl denna upslällning fullkomligt med den indelning, som af förstnämnde talare blifvit föreslagen såsom bas för föredragningen. Det är också naturligt alt någon väsendtlig skiljaktighet i detta afseende ej kan upslå. Frågan delar sig tydligen först i hvad som rörer tillverkningen och hvad som rörer beskattningen. Dessa hufvudafdelningar sönderfalla sedan, i afseende å tillverkningen: i frågan om rättigheten alt bränna; i frågan om tidell; och i frågan om redskapens beskaffenhet; samt rörande beskattningen: i frågan om dess belopp; dess beräkningssätl; och liden för dess utgörande. Dessa äro onekligen de grunder, hvarpå hela författningen hvilar, och voro vi om dem ense, faller det öfriga nästan af sig sjelf. Jag förenar mig alltså med Frih. Raab och Hr von Hartmansdorff i fråga om sättet för föredragningen.
Sedan BIKTFADERN genom samma dörr genom hvilken fogaten gick ut. MARGIT. en dålig menniska! Den som erkänner sina fel, den kan icke våra BIKTFADERN in. Välkommen upp, fru Margit! erkänner sina fel vara en dålig menniska? BIKTFADERN. Tack, pater Franciscus! Säg mig, kan den som är ändå en oförbätterlig varelse. Den som skryter med sina fel, erkänner dem och MARGIT. Hvad tycker ni om fogaten? BIKTFADERN. jag aldrig hört honom erkänna sina fel. MARGIT. Jag tror att det är en mycket dålig man, oaktadt Då är han olika, när han talar vid er! BIKTFADERN. Derom är jag fullkomligt öfvertygad! MARGIT. Sitt ned och tala vid mig, jag är så ensam! BIKTFADERN. Är ni ensam? MARGIT. och då är han trött och frånvarande! BIKTFADERN. Jag ser aldrig min man annars än vid måltiderna, för sin hustru och sitt barn! Det är en förtjenst hos honom att han arbetar MARGIT. Arbetar han inte för egen räkning då? Jo, också det, men icke bara det, och icke mest! MARGIT. älskade mig mindre än förr. Det gläder mig att höra. Ty jag trodde att han BIKTFADERN. an förr och så högt ni aldrig älskat honom! MARGIT. Då ber jag få meddela, att han älskar er mer Det är som biktfader ni har rätt att säga mig sådant. BIKTFADERN. Det är icke sant! Ni har ert barn. Ja, det är det! Ni sade att ni var ensam! MARGIT. Barn? Ja! Det är intet sällskap! BIKTFADERN. Somliga söka sällskap för att få, andra för att gifva! MARGIT. Jag har ingenting att gifva! BIKTFADERN. kännande. Detta låter mera som ett skryt än som ett erMARGIT. Hvarför ni anser mig snarare oförbätterlig! BIKTFADERN. ligt beröring med andra själar! Ni är en underlig natur. Er själ söker oupphör Min själ är som flinta, den söker stål for att få eld. BIKTFADERN. sköre som tänds af en gnista och slocknar. MARGIT.
Till begrafningshjelpens utbetalande efter alla dem, som ifrån och med nästa års början vinna befordran, blifver val tillgång uti den här ofvan i 5de punkten omförmälda Fond; Men för alla, sorn innevarande år äro i tjenst och framdeles genom döden afgå utan att ifrån nästa års början hafva vunnit befordran till högre Tjenst och Lön, saknas deremot all tillgång till den, enligt 3:dje punkten, deras Sterbhus tillkommande Begrafningshjelp , emedan den för dem vid Tjensternes tillträdande innehållne Nådårs-besparing redan före detta ingått till Statsverket och är till dess behof använd. I Stats-Verkels närvarande belägenhet anse Riksens Ständer icke lämpligt att härtill belasta Utgifts-Staten med ett serskildt anslag; Äfvensom någon anvisning för detta behof på de uti Riks-Staten bland Stats-Verkets ordinarie inkom* ster upptagne och beräknade Dödsfallsoch A* vancements-besparingsmedel icke kan ega rum , emedan den skulle göra en rubbning i sjelfva Stats-regleringen och medföra en minskning uti de för Statens bestämda utgifter påräknad» inkomster, sorn då på annat sätt mäste fyllas. 236 Under ddniga Skrifvelser. För alt undvika båda dessa olägenheter och lika fullt vinna ändamålet, få Riksens Ständer nu anvisa all den efter 3:dje punkten utgående Begrafningshjelp på Öfverskotterne af Stats-Verkets inkomster för det år , då utbetalningen skall ske. Detta allt anmäla Riksens Ständer i underdånighet, såsom svar å Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med lika underdånig anhållan, att E. K. Majit i Nåder täckes härtill lemna bifall samt bestämma de reglementariska föreskrifter, som för verkställigheten pröfvas af nöden, så att densamma må med nästa år eller 1819 taga sin början. Riksens
Grefwe körner, Larl Oabrisl. Det har ej stalt i SLnco-Urstorters förmåga at stuta s,t Reglsmevte, emedan det ännu wäntar pä en blx^eöllinn fran Riksens Ständer. Jag anhäller derföre, ak Hans Lxerllencs Herr Grefwe» och Landt-Marfkalkrn täck:cs utwerks Kongl. Maj:ts Nådiga ulftand, at oaktadt Riksdagens sturande, anstag mätte fä göras til Lanea - Uls?otres säininanträdande i morgon eftermiddag, för sustsringsn af LeZlsmemec nied mera, som kan återstå. Kerr Grefwe» och Landt, Marskalken 2"'* !*!- »Z7l lofwade at detta hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla. Anmälteoch emot togs en Orpursiion fran der Hederwärda Bonde - Ständer, anlörd af RiksdagsMannen lallis Lveuslon fran Skane, svm ulkanna» gaf, ot Siandet wid närmare besinnande äkertaul dest sörlrdna gårdag anmalra besiuk, rörande Bemftlningen, och ingått i ^c^arlikionsn deraf i hela dest widd til nästa Riksdag. Hwaröswcr IlxtrsQum krotocolli nu aflemnades. vs^ursrion-n beswarades pa manligt fact och afkrädde. Grefwe I-I a milion, eä 6 r> Ipli I^uclviF. Jag lax ödmjukeligen fraga Herr Grefwen och LaudtMarskalken, om RikSdagS-B^siurct redan ankommit, och om någon Venrilarinn efter dest ^utläring och Riksdagens asbläsaude äger rum? Herr Grefwen och Landt - Marskalken swarade härril Nej. Grefwe I-I» mi Ik on.
Enligt denna reglering, skulla 1737 man åtnjuta 6 sk., 1210 man 7 sk. och 53 man 8 sk. gage; och, vid jemförelse af den efter d,enna grund uträk nade underhållssumma med nu varande contanta anslaget för Artilleriet, uppkommer en brist, som till uppförande föreslagits med f) Genom de nu mera fastställde nya Passevolancecontract med Svea och Götha Artilleri-Regementen, utgår den årliga Värfnings-passevolancen vid dessa Regementen med 5 R:dr, i stället för förut varande 4 R:dr 8 sk.; och, då Vendes Artilleri-Regemente nu jemväl uppsagt dess Passevolance-vilkor, hvarefter Reeruterings-passevolancen troligen äfven vid detta Regemente kommer att ifrån 4^ R:dr förhöjas till 5 R:dr, har General-Fält-Tygmästaren anmält att, till följd häraf, i det förut varande anslaget för Artilleri-Regementenas recrutering, en brist uppslår af . g-) Medicamentspenningame_, som förut varit faststälh de till 3a sk. per man, utgå nu, till följd af de med Svea Dih, till R, St.Jtrot, i834* 5 Sami. 1 Af dd. 20:de Häftet, 6,18814* — 2,5oo: — —■ 2 IO Sms-Wikottets iJU, Al:o 8i.> och Götha Artilleri-Regementen upprättade nya Passevolanceeonlracf,. med i R:dr 24 skPer nian vid sistnämnde Regemente, samt förstnämnde Regementes utom Stockholm delacherade manskap; hvaremot, för Svea Artilleri-Regementes härvarande styrka, goo man, någramedicamentspenningar icke utfalla, så länge detsamma; bibehålies vid förmonen, att för sitt insjuknade manskap undfå medicamenter och sjukvård å allmänna Garnisons-rSjukhuset härstädes; då sannolikt är, att Vendes Artillerii-Regemenie äfven gör anspråk å medicamentsersättning till omnämnde belopp af 1 R:dr 24 sk. per man, så uppkommer en brist i det förutvarande anslaget af r,^5ot h) Till uppförande å Artilleriets stat har GeneralFälttygmästaren vidare föreslagit de arjvodenj som, jemlikt Kongl.
Tåg anser den lämpligaste utväg för anskaffandet af lön för DjurLäkare vara, alt öka 2 56 Den 3o Julii e. m. Curhusafgiften med i sk. för hvarje Mantalsskrifven person. Derigenom skulle medel inom Länen kunna lätt anskaffas, så väl till de ifrågavarande lönerne, som till hildande af nödige BoskapsLazaretter. Jag tror det ej vara välbetänkt att vilja inskränka desse löner till 5o R:dr, och jag öfverlemnar till hvar och en, huru mycket man kan erhålla genom enskildte sammanskotter inom Länen. Det är då bättre, att på en gång besluta en tillökning i Curhusafgiften på hvarje Mantalsskrifven person. Åf dessa anledningar anhåller jag om återremiss af Utlåtandet. Herr Hjertaj Gustaf: På obilligheten af hvad Friherre Cederström föreslagit vågar jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, enär derigenom Capitationsafgifter blifva ökade för att tillvägabringa en förbättring, hvaraf blott en viss del medborgare hafva nytta. Jag tror det vara bäst, att StatsYerket bestrider utgiften för dessa Läkare, och att aflöningen icke sker af hvarje Mantalsskrifven person. Jag anhåller således att Friherre Cederströms förslag ej må komma i fråga, och att Rikets Ständer nu icke må befatta sig med böjandet af en afgift, som är bestämd till veneriska smittans hämmande. I afseende å hvad Herr Bråkenhjelm anfört, torde jag få fästa uppmärksamheten på oformligheten, att Den 3o Julii e. m. medel, som ej behöfvas förr än till nästa Riksdag, användas till Byggnader, och att, det personela hopblandas med byggnader, hvaraf nödvändigt på ena eller andra sidan skadliga följder måste uppstå.
Väl biföll man att minska personalen, men man ökade icke aflöningen, hvarigenom icke heller ändamålet kunnat vinnas, och den erfarenhet, jag under 10 år haft, har öfvertygat mig om omöjligheten att med fullkomlig framgång kunna med den indragna personalen verkställa nödiga arbeten, om ock den blefve högre lönad. Det är således nödvändigt att genom extra-ordinarie tjenstemän fylla den brist, som de ordinarie tjenstemännens inskränkta antal förorsakar; men dertill fordras anslag. Tillgångar härtill finnas nu, och 21 H. 12 Den 3 Mars e. m. Ständerne få skylla sig sjelfve för hvad sora kommer alt brista i embelsgöromålens handläggning inora detla verk. I det skick målet sig nu befinner, kan jag dock icke annat än begära bifall lill betänkandet. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Då detta betänk, första gången föredrogs, begärde jag detsamma på bordet nied anledn. af den ledamots frånvaro, som nyss yttrat sig. Då han nu begärt bifall derå, så vill jag ej yttra mig deröfver, men likväl beklaga att StatsUtsk., under en riksdag, då samma Utsk. föreslagit 1,600,000 r:dr till fängelsebyggnader intill nästa riksdag, en summa större än man kan hinna att dertill använda, Utsk. endast anslagit 1,600 r:dr åt det embetsverk, som, i förhållande till sina göromål och vigten af desamma, är sämst aflönt, särdeles då detta embetsverks göromål äro af den beskaffenhet att så tili sägandes hvarenda bonde, m. e. o. hvarje person i landet, lider af göromålens fördröjda afgörande i detta embetsverk. Hr Rosenblad, Bernhard: Jag anhåller att få förena mig med Hr von Hartmansdorff. Nöden har ingen lag, man måste således taga det lilla för att få något, och det är också det enda, som kan föranleda att bifalla förevar, betänk.; men det företer icke det enda exemplet vid denna riksdag på ett systeme, som snart kan göra det önskvärdt för Svenska folkmängden att tillhöra classen af förbrytare och correctionister. StatsUlsk:s utlåt.
Att åter en år ■JO i /' ”1828 verkställd brobyggnad öfver trenne sänkningar "i rad åt Sydväst ifrån Svabs Tvärort, som går snedt ”ifrån Adolf Fredrics till Gripenhjelms gång blifvit af "Geschwornern ansedd svara emot Två famnars ort, ”är väl icke så alldeles som sig vederbör; men då "denna vid arbetsplanens upprättande oförutsedde och "således vid det årliga ortarbetets nedsättning under "de första åtta åren från 9 till 5 famnar, ej beräk"nade brobyggnad haft sammanhang med försöknings”arbetet i Svabs Fält och kostnaden dervid uppgår "till fullt så mycket som för tvänne famnars ortdrif"ning; så har Collegium vid Geschwornerns på sakkännedom grundade begifvande i detta fall låtit be"ro, intilldess att vid förloppeTrrf de uti arbetsplanen "beräknade ätta första åren, en närmare och fullständig undersökning om grufvedriften i allmänhet vid "Löfås hinner verkställas." "Endast en Silfvertillverkning har under desse "ifrågavarande Sju år kunnat år 1827 anställas, hvar"vid erhållits: Silfver 36 löd. m:kr 8 lod io~g grän "samt Bly 16 Sk& 8 LU 16 m:kr metallvigt; dock "upplyser Geschwornerns senast ajgifne berättelse, att 5 B. 29 ^3o Stats-U tskottets ”något malm blifvit samlad för en snart anställande ”ny smältning, dervid också en efter förra smältnin”gen återstående Skärstenssamling kommer att tiJI"godogöras.” ”Af föregående täcktes E. K. M:t Nådigst inhänr”ta, att driften af Löfås Silfververk under de senare ”åren visserligen icke lemnat något fördelaktigt resultat; men sådant lärer härleda sig egenteligen från "Grulvornes svaga och spridda malmtillgångar som ”ännu gifva föga hopp om någon lönande Bergsrörel”ses igångbringande derstädes.” Varandes vid denna underd.
Kronprinsen och Kronprinsessan, Hertigen och Hertiginnan af Östergöthland, Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugénia nästa Lördag, den 20 dennes, emottaga underd. lyckönskningar af R. St:r m. fl., i anledn. aflp K. H. Hertigens af Östergöthland höga förmälning. Klädseln dervid blefve stor uniform samt hattar med hvit plumet, för dem som dertill äro berättigade; och de af R. o. Ad:s ledamöter, som ville deltaga i denna upvaktning, behagade samlas å Riddarhuset kl. | 1, för att åtföljas tili Kongl. Slottet. Äfvenledes tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att från Konungens Hofmarskalk ankommit en skrifvelse, hvarenligt den främste ledamoten af hvarje Stånd i R. St:rs 7 Utsk. är bjuden till middag hos DD. MM. Konungen och Drottningen, nästkommande Lördag kl. J 5 e. m., samt att för dem serveringen blefve i festsalen vid Hofmarskalkstaffeln, samt klädseln likasom till couren. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf vidare, att Konungens ÖfversteKammarherre meddelat, att Te Deum i anledn. af H. K. IL Hertigens af Östergöthland höga förmälning kommer att nästa Söndag, i den Kongl. Familjens närvaro, afsjungas i Kongl. SlottsKapellet, samt att för bevistande deraf platser äro utsedde för 50 ledamöter af Den 18 Juni. 401 af R. o. Ad. Gudstjensten komme att börjas kl. lif. m., och de ledamöter, som önskade dervid infinna sig, behagade dertill låta anteckna sig hos Kiddarh.Piskalen samt samlas på Riddarhuset kl. 11, för att åtföljas till Slottskapellet. Slutligen tillkännagaf
Arnman var obestridligt både af böjelse och grundsatser en hederlig karl, men det oaktadt kom han besynnerligt nog aldrig att tänka på den omständigheten, att han icke handlade alldeles rätt mot Josefina. Han höll aldrig räkning öfver de otaliga vänliga blickar och hjertliga handtryckningar, hvarmed han menade alldeles ingenting eller, hvilket var detsamma, att allt var godt och väl; och vid den innerliga bön han nyss yttrat, att hon måtte stanna qvar, fästade han ej heller annan vigt än den, som härflöt från vissheten om den gemensamma trefnaden. Han öfvertygade sig, emedan det syntes honom så naturligt, att Josefina måste finna sig bättre hos dem, som kände och älskade henne, än hos en bror, af hvilken hon blott hade ett flyktigt minne, och hos en svägerska, den hon ännu ej sett. Men att Josefina hade ett hjerta, som också kunde dåras och såras, det var en sak, hvarpå han händelsevis aldrig kommit att tänka. Ännu med den nya tobakspungen i handen, och tankarne delade mellan sömmerskan och hennes farliga medtäflarinna, satt Arve så upptagen att han ej hörde att grofva, fullt uttagna steg knarrade i trappan; och först då en stark knackning lät höra sig, jemte förfrågan om herr löjtnanten var inne, samlade han sig, gick till dörrn och öppnade för Mårten jaktkarl, som fått väderkorn om en liten affär, den han ansåg nödigt att skyndsammast inberätta för sin förman. Vid utsigten till verksamhet var Arves grubbel försvunnet, och med lif och själ var han inne i tjensten. ”Ännu i afton, om ett par timmar, ge vi oss ut, Mårten. Gå ner och håll allt klart! Jag kommer snart efter.” Så snart Mårten gått, satte sig Arve, obesvärad af alla anfäktelser, på nytt till skrifbordet. Han började och slutade sitt bref till Lars, fullt af goda förmaningar och råd, inneslöt sedan penningarne och förseglade det. ”Nu skall jag gå ned och tacka Josefina, den beskedliga själen, som alltid tänker på mig!” Och med hennes vänliga gåfva i handen, sprang Arve nedför trapporna och ned i stugan, der händelsen åter fogade så, att hon var ensam.
De bär ofvan meddelade föreskrifter komma att tjena till efterrättelse ej blott då någon på en gång för (lera brott lagföres, ulan äfven då någon, som lill straff dömes, förut blifvit ålagd annan icke verkställd bestraffning; börande domaren alltid utsätta de särskilda straff, sorn å hvarje brott bordt följa, samt derefter, i händelse någon förändring af straffen, lill följd af hvad 2 och 3 §§ innehålla, skall ega rum, derom meddela erforderliga bestämmelser. Förekomma (ill verkställighet på en gång flera utslag, hvarigenom samma person blifvit lill straff dömd, och äro straffen a/ beskaffenhet, att de ej, emot gällande före skrifter, kunna jemte hvarandra fullt verkställas; åligger Konungens Befallningshafvande att om förhållandet göra anmälan hos vederbörande Ilof-rätt, som förordnar, huru straffen sammanläggas böra. § 5. Nu kan så hända, alt någon, sedan han blifvit till straff för ett brott dömd, varder öfverlvgad att förut hafva föröfvat annat brott; då skall han så dömas, som hade han på en gång varit för båda brotten lagförd; och varde, vid straffets tillämpning, afräknadt hvad lian af det honom förut ådömda straff redan kan hafva utstått. § 6. Har någon, sedan lian blifvit till straff dömd, men innan han det lill fullo undergått, föröfvat nytt brott; då bör straffet för delta brott, med iakttagande af ofvan stadgade grunder, förenas med hvad af del förra straffet återstod, då det nya brottet begicks; och kommer på sammanlagda straffet alt afräknas* hvad af sagda återstod kan vara verkslälldt efter det nya brottets föröfvande.» Vid öfvervägande af detta ämne hafva Rikets Ständer insett, att den i Svenska brollmåls-lagstiflniugen numera utsträckta tillämpningen af frihets-straftet medfört behof af andra bestämmelser i nu ifrågavarande syftning, än de, som förefinnas, hvilka, hufvudsakligen innefattade i 11 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och i Kongl. Brefvet den 26
Jag kan icke gilla, att, då ett betänk, första gången förekommer, detsamma kan antagas i vissa punkter och återremitteras i andra, ehuru elfecten visserligen blir densamma, enär uti de punkter, hvarvid någon anmärkn. inom Stånden icke blifvit gjord, någon förändring af Utsk:n icke heller bör vidtagas, med mindre den blir en ovilkorlig följd af de förändringar, som Utsk:n möjligen kunna vidtaga vid andra punkter, till följd af dervid inom Stånden gjorda anmärkn:r. Hr Hjärne: Jag ber att få tillägga, att jag skulle deltagit i Utsk:ns framställning, om Utsk:n förklarat, att, då 3:ne Stånd icke gjort någon anmärkn. vid denna punkt, Utskrn lemnade det 4-‘de Ståndets anmärkn. utan afseende; men då Utskm, enligt ordalydelsen i utlåt., ansett sig af de 3:ne Ståndens bifall, såsom ett R. St:s beslut, förhindrade att till besvarande upptaga den gjorda anmärkn., har jag ansett mig icke kunna lemna denna oformlighet oanmärkt. 2:dra punkten bifölls. 3:dje och 4:^e punkterna biföllos. Hr von Troil, Emil: Det synes mig, som om Utsk:n begått ett misstag i detta förslag. Hos Utskm har blifvit anmäldt, att missbruk ägt rum derigenom, att personer af tvetydig frejd blifvit begagnade till lumpsamling, hvaraf Utskm tagit sig anledn. att helt och hållet förbjuda lumpsamlares kringresande. Mig synes, att K. M:s Bef:h:de böra kunna få utfärda pass för kringresande lumpsamlare, blott dervid iakttages, att de genom kronobetjeningen förvissa sig om, att ingen till lumpsamlare antages, som icke är af god frejd.
Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen åter hafva ansett något giltigt skäl icke förekomma lill en nedsättning i kaffetullen, hvaraf, enligt förtullningen år 1853, minskningen i tullintraden skulle uppgå till omkring 82,000 R:dr B:ko, utan hemställde bemälde embetsverk, att nu gällande afgifter mätte utbytas mot närmast svarande öretal, 10, helst denna siffra utgjorde ett, företrädesvis i afseende å en artikel af förevarande beskaffenhet, vid decimal-systemets införande särdeles lämpligt belopp. Den ringa förhöjning med A-2ö:dels r:st pr skålpund, som härigenom uppstode, då man i medelberäkning antagit tolagen till 2 procent af tullvärdet, kunde anses utjemnad, i betraktande af den vida öfvervägande införseln af kaffe till Stockholm, der tolagen vore 2f procent, utöfver införseln till städer, der tolagen understege 2 procent af tullvärdet. Lika med kommitterade anser jag visserligen kaffets mer och mer blifvande egenskap af förnödenhetsvara utgöra en omständighet, som vid tullagstiftningen förljenar synnerlig uppmärksamhet; men då jag har för afsigt att, utom för de af kommitterade till tullfrihet upptagne lifsmedel och framför kaffe oundgängliga förnödenheter, äfven underdånigst tillstyrka tullfrihet eller tullnedsättning för åtskilliga andre nödvändighetsvaror, hvilka för den fattigare befolkningen utgöra oundvikliga lelnadsbehof, och jag icke får lemna ur sigte angelägenheten, att den utaf tullmedlen påräknade statsinkomst, hvilken, under eljest vexlande handelskonjunkturer, säkrast och jemförelsevis minst kännbart för olika klasser af förbrukare utgår af kaffe, socker och dylika stora kassa-artiklar, i sjelfva verket kommer att inflyta, anser jag mig, i enlighet med Kommers-kollegii och General-tullstvrelsens förslag, böra underdånigst hemställa, att kaffetullen för närvarande mätte vid dess nuvarande ungefärliga belopp bibehållas och således upptagas - Kongl. Maj\ls Nåd. Prop.