Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meni. innehällande ätstilli ga oeconomista förslag att uppdrifva jordbruket, boskapsskötseln, handeln och fistcrierne pä Gottland, Mars. 942. 819. 872. Apr. 697. 791. 891. —o»n de olägenheter som, af utslitne och obrukbare BancoSedlars circulation äsivensom af bristande tillgäng pä nödigt ^koppar-skiljemynt, allinänhctcn i landsortcrnc mäste widkännas, Mars. 945. 822. 87;. 8;i. — om dispositionen af den fienden tillhörige egendom, som under krigstider pä Regeringens befallning scqucstreras, Mars. 955. 55r. 585. Apr. 642. 795. 841. — i anledning af Frihr. kllmolcs 2:ne Mcm. rörande wiste uti Igdelningsoch Rotcringswerkct pästädde mistbruk jemte uppgifne förslag till deras afhjelpande, Mars. 958. 1418. 152g. 857. — om yrkadt uppyäfwande af författningen om den sa kallade »nnnuations-afgiftens erläggande af bwarjc rättsökande part i K. Kammar Collegium, Mars. 698. 1579. Apr. 679. 7?t865. — rörande Bondc-Ständcts yrkande att Enstiftes och Storskiftes författningarne mä öfwcrscs och lämpas efter behofwcn och omständigheterna pä olika orter m. m. Apr. 677. 77g> — rörande Hr Afwerste DlirsnZrsnstz förstag till inrättning af ett Åkerbruks Collegium samt Hr N-umerstsms om uppdrag ät Lagoch Oeconomic - 10 Register.
Men, för att vinna detta mål , böra dessa rättigheter vara noga bestämda, och Kongl. Majit vill derföre härmedelst gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj t samtycker, att Tullverkets Räkenskaper, såsom och Räkenskapetne för de under Krigs-Collegium Stälda militiäi-Röställsoch Ktigsmanshus-Cassorne må hädanefter af Riksens Ständer, eller deras Revisorer granskas. Ett lika förhållande kommer att ega rum med den del af SeraphimefGillets fonder, sorn af allmänna medel Utgöras i men då de, antingen af Testamentariska dispositioner, eller frivilliga sammanskott härflytande medel blifvit under Regeringens särskilda vård och förvaltning stälde, tillhör äfven granskningen af desSas Räkenskaper de af Kongl. Majit dertill utsedde personer allena. Ehuru Kongl. Majit genom detta sitt nu tillkännagifni nådiga beslut, i förväg instämt Uti Rikets Ständers redan uppfattade åsigt af de Uti 30 och 68 §• §me Riksdags-Ordningen åberopade allmänna stadganden, vill Kongl. Majit likväl, med fästadt afseende på den grundsats, att genom en bestämd föreskrift all tvätydighet i grundlagens bokstaf, så Val nu, sorn för framtiden bör undanrödjas, till Rikets Ständer öfverlemna ett förslag , i detta afseende* £84 Proposition om Tullverkets rakenskäper m. ml Kongl. Maj:t, som härigenom gifvit ett förnyadt bevis af sin afsigt, att, uti allt nyttigt och billigt, gå Rikets Ständers önskningar till mötes, vill, såsom en motsvarighet för dess ofvannämnde nådiga medgifvande, af Rikets Ständer äska, att de meddela mera bestämda föreskrifter, än hittills för deras ombud, vid de Revisions-förrättningar, som emellan Riksdagarne inträffa, och således den ofvan åberopade Instruciionen af år 1812 i laglig ordning, erhålla en ytterligare utveckling.
Att i ett annat hänseende denna Kamrarnas lika behörighet och myndighet blifvit bevarad på bekostnad af en annan vigtig grundsats vid två-kammarsvstemet, nemligen den att förekomma förhastade beslut, torde icke heller böra förbigås. »Betänk., som af ständigt eller i dess ställe särskildt tillsatt Utsk. afgilvits. skall» nemligen, enligt förslagets 59:de §:n, »i begge kamrarna för ärendets afgörande, så vidt ske kan, samtidigt föredragas.» Undanrödjes ock derigenom den påtryckning på den ena Kammaren, som kunde framkallas deraf, att beslut redan är lättadt i den andra; så ligger dock deruti tillika den faran, att förhastade beslut kunna i dem båda fattas. Det förhastade i beslut undanrödjes nemligen icke i allmänhet derigenom, att personer på olika rum samtidigt öfverlägga och besluta, utan fastmera derigenom, att öfverläggningen i den ena Kammaren blir tillgänglig till upplysning och pröfning i den andra. I annan händelse vore utan tvifvel den nuv:de representationen på fyra kamrar i långt högre grad betryggande, än den föreslagna på tvänne kamrar. Men erkännas måste, att en af de väsendtligaste olägenheterna i det närvarande ligger just deruti, att öfverläggningarne och besluten förekomma oberoende af hvarandra. Oväntadt synes således, att just detta blifvit i det nya bibehållet. Faran af den ena Kammarens alltför starka påtryckning hade förmodligen kunnat på annan väg förebyggas. Kan Den 20 Januari. 139 den åter icke förebyggas, då ligger ju deruti jemväl en ny svaghet hos den föreslagna nya representationen. Ibland sådana föreslagna förändringar, som icke stå i oskiljaktigt sammanhang med det nya representationssättet, torde särskildt böra anmärkas den under liela riksdagens lopp medgifna motionsrätten »i ämne, som icke tillhör ständigt Utsk:s behandling.
Derå får jag anhålla om proposition. Herr Grejven och Landt Mar/kalken hemställde, att inkommande Tullen å grof Islands, Jutlands, Polsk och annan grof Ull måtte till 2 procent, samt utgående Tullen derå till 5 procent bestämmas* Bifölls. Herr Grefven och Landt-Mar ikalken frågade derefter, om Ridderskapet och Adeln önskade att, på sätt Friherre Wrangel föreslagit, i händelse utländskt kläde skulle blifva förbudit, inkommande Tullen å fin Portugisisk, Spansk, Saxisk och all annan fin Ull borde från 15 till 20 procent förhöjas. Ropades Ja. Friherre Cederström: Om det anses med Rikets nytta förenligt, att utländskt kläde förbjudes til! införsel eller genom en högt uppsatt införseltull försvåras, så synes deraf böra följa, att införseln af ull af sådan beskaffenhet, hvaraf icke tillräckelige qvantiteter inom landet produceras, bör befrämjas genom en låg m Ven 20 Augusti e, m, tull för denna vara, och utförseltull proportionaliter derefter bestämmas. Friherre Wrangel: Om här tillverkas till räckligt finare kläden, så tror jag det ock vara att förmoda, att vi hafva tillräckligt fin ulli ochjagvet ej ds, hvarföre man skall lägga sig emot att den må utföras. Hans Excellence Herr Grefve Mörner: Så snart man tager den mesuren, att höja tullen å inkommande ull om kläde förbjudes, så tror jag att man bör göra det i sammanhang, ock då äfven höja tullen på den gröfre, ty annars blir all fin ull angifven såsom grof. Man bör således äfven böja tullen på den gröfre, och för att vara conseqven» jemväl höjs tullen vid utgåendet. I England är ull förbuden till utförsel. Friherre Wrangel förenade sig med Hans Excellence Herr Grefve Mörner. Herr Grefven och LandtMarJkalken föreslog» att Utgående Tullen å fin Portugisk, Spansk, Saxisk och all annan fin Ull måtte, i händelse Utländskt kläde skulle blifva förbudit, från 5 till 8 procent förhöjas. Ropades Ja.
Då Utskottet nu derjemte funnit sig kunna föreslå betydligt lindrigare tullafgifter å flera för fartygs byggande och utrustande erforderliga materialier, bar Utskottet icke heller tvekat att tillstyrka Rikets Ständer, att, med det undantag, som här nedan omförmäles, för alla utländska seglande fartyg och båtar af trä eller jern, med tillbehör, sorn af Svensk man inköpas, bestämma tullafgiften till 5 procent af värdet, bestyrkt genom auktionS-prolokoll eller annan åtkomsthandling, hvars riktighet blifvit bekräftad antingen af offentlig myndighet eller, der sådan bekräftelse ej kunnat erhållas, af köparen medelst inför domstol aflagd ed. Edgång, i nyssberörde undantagsfall, har Utskottet så mycket mindre funnit betänkligt att såsom bevisningsmedel, angående inköpt fartygs värde, föreskrifva, som skeppsredare nu, enligt författningarne, är förpligtad att med ed styrka sin eganderätt till fartyg och således äfven torde kunna utan fara anförtros att på samma sätt bekräf ta de vilkor, hvarunder egande-rätten är förvärfvad. Från den införsels-tull å utländska seglande fartyg, som Utskottet här ofvan föreslagit, anser Utskottet sig, i öfverensstämmelse med herrar Grapes och Schwans motioner, samt på de skäl i öfrigt, som Utskottet anfört, angående vilkoren för skeppsrederiernas bestånd vid täflan med andra sjöfartsidkande nationer, böra tillstyrka det undantag, att utländska fartyg och båtar, seglande, med tillbehör, som inköpas från och äro byggde i sådane länder, der Svenska fartyg få tullfritt naturaliseras, äfven härstädes må njuta tullfrihet, Det mer och mer stigande användandet af ångmachiner, äfven såsom auxiliär drifkraft å seglande fartyg, berättigar likaledes till det afseende, vid fråga om uppmuntran af Svensk sjöfart, att möjliga tillfällen att till billigt pris förstärka Svenska ångbåtslloltan genom inköp från andra länder icke af tull-lagstiftningen motverkas.
Herr Grefven och Landt Marskalken förklara - Dtn é Augusti f. m. de, ått som, enligt de nu gällande och i 51 $• Riddarhusordningen åberopade Författningar, de personer , hvilka af Kongl. Majit upphöjas i Adeligt, Friherrligt eller Grefveligt Stånd, böra inom tvenne år efter upphöjelsen erlägga alla de afgifter och fullgöra de prestanda , som för Introdactions erhållande erfordras, hvarefter RiddarhusDirectionen , uppå de sökandes anmälan, efter granskning af fullgjorde behörige praestanda, alltid hittills de sökande intrpduction meddelat; alltså, och då genom antagande af RiddarhusUtskottets förslag, de sökande skulle, efter fullgjorde prestanda, ändock nödgas afbida näst infallande Riksdag, innan Introduktion kunde dem meddelas, hvarigenom de åter skulle, utan eget förvållande, Under berörde tid beröfvas verkan af deras eoIsgde praestanda, men hvilket stridde mot 51 § Riksdagsordningen, ansåg Herr Grejven och LandtMarfkatken sjg böra hemställa , om icke Ridderskapet och Adeln behagade återrem,iti;era RiddarhusUtskottets Memorial, med anmodan tifl Utskottet, att inkomma med förslag till en förändrad redaction af 51 § i RiddarhusQrdningen , hvarigenom alla hinder kunde blifva undanröjde, i händelse Ridderskapet och Adeln framdeles skulle finna för godt bifalla friherre Wrangels motion. Ropades Ja och Nej. Herr von HohenhausentOm RiddsrhusUt» skottet, i likhet med den öfvertygelse jag hyser, skulle anse Friherre Wrangels motion va - 26,6 Den 6 Augusti f. m. fa nyttig och lagenlig; hemställer jag till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloflige Ridderskapetsoch Adelns eget upplysta bedömande, huru Utskottets Ledamöter, en sådan öfvertygelse, och då man här ej vill bifalla ifrågavarande motion, skulle kunna besluta en förändrad redaktion af 51 §.
Bref, att uppbörden skulle förvaltas af någon af städernas betjente och borgerskap, och att dessa skulle derför i KammarColbm göra redo Om eller huru länge en sådan redovisning ägt rum, är icke utrönt uti CommerceColl:m, hvars interessanta undersökningar i ämnet jag förskaffat mig och hvarifrån jag tagit en stor del af de sifferuppgifter angående tolagen, jag har för ämnets utredning begagnat. Af 6 §. i K. Resol. på städernas besvär d. 16 Oct. 1723 saknas ej anledning till den tydning, att inqvarteringstolagen då blifvit öfverlåten till städernas fria disposition. All tolag ingår nu i städernas cassör och användes till ändamål af skiljaktig beskaffenhet, utan annan redovisning än den städernas borgerskap eller styrelser besluta. Slutligen måste jag fästa uppmärksamheten vid det för hela landet ganska vigtiga förhållande, att tolagsafgifterna betydligt försvåra en utvidgad nederlagsrörelse och en lönande transitohandel. Tolagsafgifter hafva till följd, hvad jag ock till en del redan visat, att nemi. andra stapelstäder, som skola hemta varor å nederlag i Götheborg, möjligen kunna finna större fördel alt taga dem directe utifrån. En af de största oformligheter är, att i Götheborg betalas tolag för sådana utländska varor, hvilka under förpassning ankomma från inrikes orter, äfven då de komma till staden landvågen. Sådana varor hafva naturligtvis redan en gång förut, eller å första inrikes lossningsorten, betalat tolag. Det är äfven notoriskt, att Norrmän hafva större uträkning vid att hemta sina varor från Danmark, än på den vida kortare vägen från nederlaget vid Götheborg, emedan i hela Danmark ej existerar tolag, således ej bestämda värden i tulltaxan och deraf följande höga recognitionsafgiftcr, då varor på nederlagen liemtas. I Norrige existerar icke heller tolag. Ett Danskt fartyg går således med större fördel den stora omvägen till Norrige för att hemta varor, än det liemtar samma varor på den vida kortare vägen från nederlaget i Götheborg. Många sådana combinationer skulle kunna citeras.
Men alldenstund mina åsigter häruti, fastän delvis understödda af flera Utskotts-ledamöter, och gillade af andra, hvilka dock ansett dem icke nu kunna tillämpas, hittills ej lyckats vinna bifall vidare, än att ifrågavarande påföljd blifvit för åtskilliga brott vilkorligen eller alternativt, och för andra ovilkorligen, bestämd att fortfara endast för viss tidf fördenskull, och ehuru jag icke nu medhinner framställa mina skäl för borttagandet af påföljden vid straffbestämmelserna om de särskilda brotten, — finner jag mig skyldig söka i allmänhet ådagalägga otjenligketen och det felaktiga i stadgandet om en sådan påföljd. Och som för sådant ändamål äfven i detta ämne erfordras en kort framställning om de hufvudåsigter och särskilda meningar, som af utmärkta män blifvit under förarbetena till ifrågavarande förslag yttrade rörande denna fråga, anser jag mig ej böra rygga tillbaka för den vidd, reservationen derigenom erhåller. Lagbestämmelserna äro vigtiga, inverkande på tusentals medborgares framtid: än vigtigare är att en falsk grundsats ej befästes i en ny lag-codex, emad att gälla för längre tid. Svenska och Norska Lag-komitéernas ledamöter, som vid sammanträde den 18 Juni 1830 fulländade granskningen af förslag till de sju första kapitlen, hvilka sedan intogos i svenska Lag-komitéens år 1832 tryckta och år 1833 reviderade förslag till Straffbalkens första afdelning, innefattande allmänna bestämmelser, hade i 2:dra Kap. föreslagit följande stadgande: “40 §. Der förlust af medborgerligt förtroende, såsom påföljd af brott, i “lagen stadgas, skall dermed förstås ovärdighet: “1. att innehafva embete, tjenst eller allmän befattning, att deltaga i val “till dylik befattning, så ock att tillgodonjuta rättigheter eller förmåner, “som af embete, tjenst eller allmän befattning följa; “2. att innehafva adelskap, riddareorden eller annan offentlig utmärkelse.
Utskottet som har ganska rätt deri, att de ifrågavarande 13 Officerare härleda sig från den redan upplöste Vargeringen, har orätt deri att desse Officerare äro surnumerairer och förmodligen äfven orätt deri att de äro öfverflödige, efter nu varande Militairtjenstgöring fordrar förökat Befäl och ifrågavarande Regementes förändring från tungt till lätt Cavallerie gör det ändå mer behöfligt; men låt dermed vara hur som helst så när Utskottet ej tillstyrkt indragning af förenämnde Befäl, så måste det så länge det finnes nödvändigt lönas på ett ej orimligt sätt. Den 7 Julii e, mt Det andra skälet Utskottet anfört är att Chefen för det i Skåne varande andra Indelta CavalleriRegementet ej begärt löneförhöj^ ning för sine 13 Officerare som innehafva lika otillräcklig lön; mot detta skäl vore mycket att säga; men för att ej uppehålla Ridderskapet och Adelns tid torde jag eDdast få omnämna att det vore efter min tanke oerhört orättvist, om ett Regemente skulle gå i mistning om en billig löneförhöjning för det att en annan Regementschef ej sökt samma förmån för sine Subalferner Jag skulle tvertom anse billigt att båda Regementerne fingo samma tillökning, samt anhåller derföre att Utskottets Betänkande blir återremitteradt, på det att den af Friherre Stjerncrona gjorde och på billighet grundade Motion må blifva tillstyrkt. Herr Munch af Rofenfchjnldt Eberhard: De ifrågavarande 13 af Statsutskottet kallade surnumeraire Officerare vid Kongl. Skånska DragonRegementet hafva tillkommit genom den år 1788 upprättade Vargeringen, 60m Rusthållarne vid de 2:ne indelta Cavallen riRegementerna i Skåne då åtogo sig. Sedan Vargeringen upphörde, qvarblefvo dock de vid den anställde Officerare, nemligen J 3 vid hvardera Regementes Vargering, och blefvo till och med uppförde på Stat med Pcnniagelön.
Jag tror derföre, att om i anordningen blefve införd föreskriften att inom natt och år uttaga medlen och, derest anordningen inom den tiden ej blifver uttagen, en kungörelse, att densamma inom samma tid bör uttagas, blefve i allmänna tidningarna införd, så är allmänhetens rätt iakttagen och skall det blifva en möjlighet att vinna ordning i räkenskaperna. Jag anhåller derföre om propos. till en sådan förändring uti Utsk:s förslag. Frih. Boye: Jag ber att få förklara, det jag ej anser mig vederlagd genom Hr v. Hartmansdorffs yttrande. Jag hyser den öfvertygelse, att Utsk. här icke velat bereda någon så obehörig och sä omoralisk vinst för staten, som deu Den ty Juli f. ra. 383 skulle blifva, hvilken skulle tillkomma genom den enskildes olycka att ej inom den tid, som blefve föreskrifven, begagna anordningen. När jag antager, att en sådan vinst icke sökes, ser jag ej här annat ändamål, än att lätta räkenskaperna inom LStatscontoret. Nå väl! om detta blifver upp fyldt derigenom, att den beviljade anordningen blifver ogiltig, men fordringsägaren erhåller rätt att begära ny anordning; om ändamålet sålunda uppfylles, hvarföre då förneka en sådan rätt. Om en sjuklig man får en sådan anordning, glömmer bort det och dör, är det moraliskt rätt, att arfvingarna ej skola utbekomma penningarna? Må det åtminstone förunnas dem att, då de visa binder af sjukdom elier annat lagligt förfall, få anmäla sig till ny anordning. När jag i alla fall antager, att deras fordran, såsom granskad och anordnad, är en staten tillkommande utgift, finnér jag intet moraliskt skäl att söka undvika betalningen. Jag anhåller således om afslag på Utsk:s härom gjorda hemställan. Hr von Hohenhausen: Det är väl dock nödigt, att den tid skall hafva en gräns, inom hvilken anordningarna skola förvaras i det verk, som meddelat dem. På samma sätt är det nödigt att bestämma en tid för medlens uttagande, för att få räkenskaperna lika uti det verk, sorn anordnar, och det verk, som utbetalar.
Om resultatet af denna punkts behandling klefve att R. o. Ad. afslog men de tro öfriga St:n bifölio hvad deri föreslås, tror jag att deråt skulle gifvas en tydning som alldeles icke talade för att R. o. Ad. I) en 9 December f. m. 157 så gjort af blott sparsamhet, som E. o. Ad. i öfriga frågor vid denna Riksdag just icke iakttagit. Jag tillstyrker bifall till punkten. Gr. Hamilton, Malcolm: Då Frih. Raab vändt sig till de närv:de ledamöterne af StatsUtsk., anser jag det vara min skyldighet tillkännagifva att jag dels tror det icke vara en ovilkorlig pligt att reservera sig mot de beslut hvari man icke deltagit, dels är det nogsamt bekant att mångfalldiga frågor afgjorts genom votering, och att då låta Utlåt, öfverflöda med namn på reservanter, vore att i Protokollet uptaga namnen på alla dem som voterat för eller emot i frågan. Hvad sjelfva saken beträffar så instämmer jag i det af Hr Björnstjerna framställda yrkande. Jag anser nemi. icke lämpligt att, i det skick frågan nu är, lemna bifall dertill, ty om frågan voro att, när Exped.Sekret. Richert tager afsked, han då skulle erhålla pension, bade jag ingenting deremot och skulle vilja tillstyrka ett vida högre belopp än det nu ifrågav:de, men att öka den honom för hans arbete i LsgKomitéen tillagda gratifikation till 3,000 Rdr, dertill finner jag icke något skäl. Han har sin domsaga och njuter deraf inkomst, och ehuru jag visserligen här deltagit i beslut, hvarigenom förhöjda löner blifvit fastställda, kan jag likväl icke bidräda ett beslut hvarigenom i anseende till ökad lefnadskostnad en gratifikation skulle förhöjas som Sr gifven för ett längesedan fullbordadt arbete. Hr Printzensköld: Om här vore fråga om att gifva en pension på IndragningsStaten skulle jag dela den åsigt som den näst siste talaren uttryckt, och lika med honom hemställa att en ganska betydlig pension blefve åt Ilr Richert anslagen, men frågan är icke af sådan beskaffenhet.
Försakelse för att spara kan icke förväntas, så vida icke derigenom beredes utsigt af större eller mindre framtida gagn. Först med inrättningen af sparbanker erbjöds åt folket — åt de obemedlade — tillfälle att med visshet få förvarade och fruktbärande de små besparingar, hvilka för dagliga behofven kunde undvaras och under den tid af 40 år — en i nationens lif kort period — som dessa inrättningar inom Sverige varit i verksamhet, hafva de likväl hopsamlat och förvara nu en kapitalbehållning af mer än Tretio millioner Riksdaler. Detta för vårt land belydliga belopp skulle visserligen till största delen icke funnits till, derest sparbankerna ej uppstått. Annu 1834 funnos i Riket endast 31 sparbanker med ett kapital af 2,3b0,000 Riksdaler; endast småningom ökades deras antal och utgjorde 1859 118 sparbanker med 179,760 delegare samt kapitaltillgång 27,239,000 R:dr. Med den stora utsträckning vårt land eger, med mer än 3,000 församlingar och en befolkning af omkring 4 millioner, måste nämnda antal sparbanker och delegare anses ganska ringa. Endast derigenom att tillfälle till insättning i sparbank af en tillfällig tillgång ligger nära till hands och när som helst kan begagnas, vinnes ändamålet att draga arbetarens tillfälliga öfverskotter undan en konsumtion som för hans helsa och sedlighet ofta är skadlig. Med afseende härpå hafva inom flera län åtgärder blifvit vidtagna för att inom socknarne uppsamla små belopp och insätta desamma i en större sparbank. Sålunda har Stockholms läns Hushållnings-sällskap uppgjort system för besparingars uppsamlande i länets alla socknar och blefve detsamma allmänneligen antaget, skulle ett sådant system bereda ett mängdubbladt tillfälle till uppsamling af lediga småkapital och besparingar. Detta system har endast en månad uti Stockholms läns sparbank varit tillämpadt, men insättarnes antal, lika som insättningarne hafva visat en förvånande tillvext.
Skulle det icke vara möjligt, att de större eleverna hvarje afton från 6 — 7 kunde få samlas i den väl upplysta skollokalen med de ändamålsenliga skolpulpeterna för att under en lärares eller lärarinnas tillsyn lära sina lexor. Lärarens klagan öfver dåligt öfverlästa lexor eller uteblifvande krior skulle bli mera sällsynt, och klagomålen från mödrarna, som vilja använda sina barn till en eller annan tjänst inom hemmet, skulle på många håll förstummas. Pör öfrigt böra vi icke glömma, att eleven i det lugna skolrummat på en timme hinner mera än hemma på tre, om han är dömd till att arbeta under de närvarandes prat eller de yngre syskonens lek och ofta vid dålig belysning. I föräldrars, lärares och elevers intresse vore därför önskvärdt att åtminstone de skriftliga arbetena finge utföras i skollokalen på därtill anslagen tid under behörig tillsyn. F bli ett plantas från släkte till släkte. Ädel verlisamliet. Den 19 dennes öppnade fru Ulrika Grönqvist åter sin nu 25-åriga kokanstalt T K O M M A I F Ä R G T R Y C K. härstädes i n:r 28 Humlegårdsgatan och tillhandahåller där såsom förut mat för billigt pris. Fru Grönqvist har nnder sin mångåriga verksamhet på detta område förmedlat ett mycket stort antal välgörande människors utdelning af mat till hungrande; under de gångna 25 åren har hon i medeltal bespiaat 100 personer om dagen under de 6 månader, som anstalten är öppen hvarje år. Teater och musik. Kungl. operan. I afton gifves andra abonnemcntsföreslällningen för säsongen. I morgon lördag eger den första symfonikonserten rum. Programmet upptager Suite af SaintSaens, scen och aria ur » Friskytten » (fröken Esther Sidnor), Siegfrid-idyll af Wagner och Beethovens symfoni (A-dur) n:r 7. K. Dramatiska teatern, som nästan hvarje afton denna vecka för fullsatt salong gifvit Knut Michaelsons 3 akts komedi » Skandalen i natt », gifver samma stycke äfven i afton. 1 morgon lördag uppföres » En varning » och » Stulen lycka ». Vasateatern lockar fortfarande en talrik publik med sin repris af » Sköna Helena ».