Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som fått emottaga till handläggning åtskilliga motioner, rörande reorganisation af samtlige Administrativa Embets-Verken, och deröfver afgifvit Betänkande, N:o6i, anser den nu väckta frågan om Förvaltningens af Sjö-Ärendena indragning icke böra föranleda till serskild utredning, utan får, för besvarande deraf, åberopa sitt nyssnämnda Betänkande, och derföre vördsamt hemställa, att nämnde motion icke må till någon Rikets Ständers serskilda åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Nov., kl. 11 f. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion, om Stads-sko/ans i Sköfde förening med Folkskolan derstädes. Uti Vällofl. Borgare-Ståndet har en motion blifvit väckt af Herr A. N. Lagerstedt, och derifrån remitterad till Utskottet, hvari anförts: att i Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. BetänkandeN.o jo, i5 staden Sköfde finnes en år 1597 stiftad skola, hvarvid ar anställd en lärare med årlig lön af 28 tunnor, 28 kappar kronotionde-spannmål, samt att denna lärare-befattning, alltsedan år 1806, efter derom då gjord underdånig ansökning, har varit förenad med Comministers-tjensten i staden. Motionären anser föreningen af dessa håda befattningar vara af menligt inflytande på skolans verksamhet, och derföre Önskat, att detta förhållande måtte upphöra. Deremot har han, såsom lämpligt, föreslagit, att ifrågavarande skola måtte förenas med den folkskola, som i staden skall för både stadsoch den dermed förenade landsförsamlingen inrättas, med afseende derå, att undervisning i folkskolan kommer att meddelas i ungefärligen samma läroämnen, som för närvarande förekomma i stadsskolan, och att arne Lärare komma att vid den förra anställas, då densamma blifver ensam för communens behof tillräcklig, och lärarelönen vid stadsskolan kunde tillfalla den ene af lärarne vid folkskolan.
På sätt nämnd) är, undanrödjcr erkännandet allt tvifvel om fordringens riktighet, och borgenärens rätt bör Laf-VliMttfc \\> {9. 7 då icke kuni» ttf gäldcnärcn uppehållas. Ali likväl nu gåra någon skillnad emellan onhförmälta två arter beslut vore mindre rfidligt och skulle i sina följder kunna helt oth hållet omintetgöra vcrkningarne af eu utsträckt kraft hos beslut angående erkänd skuld. Gäldenärer, hvilka ej kunde förneka deras förbindelser, skulle då alltför ofta underlåta att sig förklara. De vissto nemligen att de deraf hade fördel; och om än deras samveten afhöllo deni från att förneka deras skulder, hindrades de likväl ej deraf från en klagan, som förnärmade borgenärer i deras rättmätiga anspråk på skyndsam betalning. Erfarenheten har jemväl i allmänhet ådagalagt att de gäldenärcr, som sökas för gäld, dcu de icke kunna förneka, vanligen uteblifva med förklaring oell dömas således tredskovis*, hvaremot de, som obehörigen lagsökas, skynda utt uppenbara ofoget. Det har emedlertid icke undfallit Utskottet, att den som gökes af hvarjehanda omständigheter kan hindras från fullgörande af förklaringsskyidigheten; men då behöfver han blott anmäla hindret; och finnes det giltigt, faller underlåtenheten honom icke till lask Tid för sådan anmälan saknas icke eller; och skulle deri icke kunna ske förr än förklaringstidcn förflutit, så gäller äfven laga förfall härutinnan såsom giltig ursäkk I allt fall kan det förhållande att hinder möter ej allenast för förklarings afgifvande utan äfven för anmälan derom i råtter tid, högst sällan inträffa. Det hörer till undantagen, och bör derföre lika litet motverka den ifrågaställde förbättringen i lagen, som den jemväl under öfverläggningarne i ämnet inom Utskottet åberopade omständighet, att sökanden kan förete hos Konungens befallningshafvande ett falskt bevis derom, att lagsöknings-handlingarne blifvit tillställde deri sökte, och vid domstol ett lika beskaffad! intyg om svarandens instämning.
Emot det Förslås: till förändrad redaction af 3 Cap. Arfda-Balken, angående bakarf och sidoarf, som J, Gode Herrar och Svenske Män, uti Skrifvelse af den 28 sistlidne December, till Mig i underdånighet aflemnat, har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, funnit följande anmärkningar förekomma: 3a Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifv. N.o 96. 11 § i Förslaget lyder sålunda: Äro hakarfvingar å fäderneoch möderne-sidan samarfva, lage fäderne-sidan fäderne-del, och möderne-sidan möderne-del: äro å endera sidan alla döde, falle alltsammans andra sidan till. Äro sidoarfvingar å fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon till; vare lag som om bakarfvingar sagdt är. Är sido-arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döde; njute då han både fäderneoch möderne-del. Det uti sista momentet af denna § förekommande ord sido-arfviflge hade bordt utbytas emot arfvinge j ty äfven med bakarfvinge kan inträffa enahanda förhållande, som här angående sido-arfvinge förutsättes, hvarå såsom exempel må anföras den händelse, att tvänne systrars barn med hvarandra ingått gifte och efterlemnat ett barn, som sedermera aflider. Dess Mormors mor och Farmors mor är då en och samma person, och är således berättigad lill arf håde å fäderneoch möderne-sidan. 12 § i Förslaget är af följande lydelse: Halfslägt träde till arf med helslägt, dock ej till annan del än den, som fader eller moder, genom hvilken de med hvarandra skylde äro, efter ätträkningen taga skolat, om den lefvat. Häri - Kongl. Majds Nådiga Skri/v. N.o g6. 55 Härigenom är ej nog tydligt utmärkt, att stadgandet ej är tillämpligt i annan händelse, än när heloch halfslägten äro samarfva, men att, om halfslägten är närmare, den ensam tasrer arfvet.
I sammanhang härmed har Utskottet förehaft en af Grefve Taube, H. E., hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, hvaruti yrkas, alt lönerne för tjenstemännen vid Bibliotheket i Upsala måtte jemkas till större likhet med lönerne vid det i Stockholm, så alt de erhölle: v. Af Siats-Utskottets Utlåtande No 148. 17 Af den orsak att spanmåls-lönerne för Upsala Universitets lärare och tjenstemän sålunda lösas, atl, sedan det af Akademien disponerade spanmåls-boloppet blifvit försåldl och hela försäljnings-summan fördelats proportionell på hvarje tunna, löntagaren erhåller, efter lösningspriset, betalning för del honom anslagna antal tunnor, har Kongl. Majit, på det att de löner, i hvilka span imil ingår, ina kunna uppehållas vid de här ofvan föreslagna beloppen (4,500 R:dr, 4,000 Ridr o. s. v.) af Rikets Ständer äskat ett förslagsanslag af 25,000 R:dr Runt årligen, hvarvid ansetts höra iakttagas, att ilen Akademien bestådda kronotionde-spanmål beräknades efter medelpris, men tionden från Akademiens hemman, frälse-räntor m. m. efter åfsmarkegång i det län, der spanmålen utgår. Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit rörande lön i ngs-förhål landelia vid Upsala Universitet, har Utskottet ansett billigheten lika myckel sorn en väl beräknad omtanka oeflergifligen fordra att åtgärder vidtagas så alt löntagarne derstädes må vara försäkrade om tarflig utkomst och om ett visst årligt minimi-belopp, hvadan Utskottet också trott sig böra hos Rikets Ständer förorda Kongl. Majlis Nådiga Proposition i ämnet, utom hvad angår indragning af den andre språklärare-tjenslen, hvarom längre fram i sednare mom. al punkten vidare förmäles.
Men äfven om man helt och hållet lemnar ur sigte alla dessa sistnämnda, först efter hand uppkommande fördelar och endast tager i beräkning hvad i zillror kan uppskattas, så visar sig en årlig vinst af nära en half million Riksdaler Riksmynt eller en 24-faldig skörd ä det utsäde, sorn Staten sålunda ej låtit falla på hälleberget, utan i Norrlands förunderligt bördiga och mot odlaren tacksamma jordmån. Sedan detta förslag med dess grundliga motivering blef bekant, utsågs bland de för företaget inom Medelpad intresserade, en interimsbestyrelse för bildande af ett bolag, som under namn "Sundsvalls-Bräcke Kommunikations-Aktie-bolag” skulle hafva till ändamål att med de medel, som dels genom aktieteckning, dels genom möjligen erhållande statsbidrag kunde beredas, öfvertaga utförandet af företaget. Upptagande tili alla delar herr Adelskölds förslag, har sagde bestyrelse både utfärdat inbjudning till aktieteckning, som nu fortgår, och tili Kongl. Majit i sistlidne Juli månad ingått med underdånig anhållan, det Kongl. Majit ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande under föreslagna vilkor af både de anslag och de Iänebidrag, som här ofvan nämnde äro. Samtidigt dermed hafva äfven Konungens befallningshafvande både i Jemtlands och Vester-Norrlands län med enahanda underdåniga anhållan ingått. På nådig befallning har ock Väg-och Vatttenbyggnads-styrelsen i ämnet afgifvit underdånigt yttrande, hvaruti Styrelsen, 128 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\s‘ 66, nied särskildt tiilkännagifvande att den ansedt detta företag vara bland deni, som företrädesvis åro förtjente af statsunderstöd, underdånigst tillstyrkt de begärda anslagen. Kongl.
Man kan i allmänhet antaga, att vinsten af Sveriges jordbruk alltid är mindre än Räntan för det Capital, sorn samma jordbruk fordrar. Men om detta är en sanning, hvilande ej på någon ny financelära, ulan på den säkraste af alla grunder •— på erfarenheten, så följer: att Svenska jordbruket ej kan bära någon betydlig skuldsättning; alt dess närvarande skuld redan är för stor; att hvarje nytt Lån endast är en ny börda; samt att Landtmannens obestånd väl kan uppskjutas, men ej förekommas genom Låneunderstöd, de må lemnäs honom äfven på fördelaktiga återbetalnings vilkor. Utländska Capital, nedlagda i Svenska jorden, framkallande en production, hvars viissl är mindre än Räntan, och denna Ränta, gående årligen ur Landet, måste, enligt min ringa slutkonst, oundvikligen medföra en nationalförlust. Och den nya productionen, man framkallat genom de nya Lånen, hvar skall den finna afsättning? På Utrikesort, der jorden, Bih. till R.-St. Fröt. i8a8-i83o, 6 Saini. 3 Bänd. 2; dr a Häft. 8 58 Bil. t. Banco-ZJtsk:s Betänkande, N:o 9 med mindre kostnad, Iemnar rikare skördar — eiler inom Landet, der man redan klagar öfver bristande afsättning och för låga sädespris? Sannolikt hvarken inom Landet eller utom detsammma. Men hvad blir då följden, om ej en ännu trögare afsättning, ännu lägre sädespris samt en ännu större förlägenhet, än som under senare åren hafva tryckt den arma Landtmannen? Man får således här ett resultat, rakt stridande emot det som åsyftas, men som dock alltid måste uppkomma, då man genom konstlade åtgärder befordrar en Närings tillväxt framför de öfrige Näringarnes, och derigenom rubbar det naturliga förhållandet emellan produclion och consumtion. Slutligen, då Utskottet synes lägga så mycken vigt på fördelarne af de nya Lånen, torde tillåtas mig erinra, att 5.J procents Lanta är föreslagen att betalas, ej tor det Capital, som Låntagaren verkligen erhåller, ulan för det Capital, hvarpå hans Skuldförbindelse lyder.
Utlåtande, N:o 38. 9 att ltikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta anställa en undersökning och uppskattning af de friheter och förmåner, som äro posthemman och postförare medgifna, samt i hvad mån dessa förmåner och friheter kunna anses motsvara eller öfverskridas af kostnaden för postskjutsens bestridande; och att Kongl. Maj:t derefter täcktes meddela Rikets Ständer såväl de resultater, hvilka en så beskaffad undersökning kan lemna, som ock den nådiga proposition, hvartill Kongl. Maj:t, för beredandet åt postförare af en rättvis och postskjuts-besväret verkligen motsvarande ersättning, kan i nåder finna sig föranlåten. Stockholm den 8 Augusti 1851. \ o 38. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Augusti 1851. lil. 12 midd. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om stipendier för folkskolelärare, som å Institutet för döfstumma och blinda genomgå en kurs i methoden att undervisa döfstumma. Från Högvördige Presteståndet har till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Herr Professor Lindgren väckt motion, deruti anföres, att, ehuru Institutet för döfstumma redan blifvit utvidgadt, så vore dock detsamma otillräckligt för det stora antal af sådane olyckliga inom riket, hvilket bevisades af den talrika mängd sökande, som anmälde sig att blifva å Institutet intagne, men för hvilka plats derstädes icke kunde lemnäs. Det vore derföre i högsta måtto önskvärdt, om denna brist i undervisningen kunde åtminstone i någon mån fyllas genom tillfälle till undervisnings erhållande för döfstumma, inom Bih. till B. St. Besvärsoch Ekon.-Ulsh.
Der finner Leonhard, en ädel, svärmisk yngling med „det mest nogräknade, det mest utsökta, det svårast tillfredsställda tycke„, ändtligen sitt ideal. Han gifter sig med nymphen, förstås utan vigsel; men kort efter den nu begynnande englalefnaden blifver makan smittad, likväl icke af Leonhard, (ej heller skedde det före deras äktenskap) och måste föras på kurhuset. Der bevisar hon honom, att hon, oaktadt den lilla malheuren, aldrig i sin själ varit en „bedragerska„ , „aldrig upphört att älska honom„ : hon „talar med en serafs röst, en daggblommas tårar„; och „med underbart leende„ , med „en himmelskt mild melodi„ , hviskar hon de tröstande orden: „jag blir snart frisk igen.„ Men Leonhard väntade icke derpå, utan sköt sig för pannan; dermed antyddes fint, att det kan bero „på ett mer eller mindre nogräknadt tycke„, att förskjuta eller icke förskjuta en sådan himlaren, i sitt hjerta alltid trogen Kungsholms-seraph. Den physiska otroheten gör intet intrång i den himmelska – förstår du. Du, min hedersbror, var fordom stolt, och är det kanske än, deröfver, att du, såsom förläggare af Strauss och kämpe för honom, utrotat den historiske Christus och bragt honom till en myth. Det var raskt, det var tappert, men det var lögn, det var dumt, min bror, „horribelt dumt„ , som Wennerberg sjunger. Jesus af Nazaret är en historisk person, och en stor prophet, men hans lära har blifvit förfuskad. Du minns visst, huru jag tilltvålat, tilltuktat och begabbat aposteln Paulus. Eller skall jag t. ex. påminna dig om min parodi på Rättfärdiggörelsen, öfver hvilken sjelfva Voltaire visst icke skulle blygas. Jag låter neml. den Guds mannen t. ex. säga: „Gjorde icke Han allt tillfyllest i vår stad och ställe, huru kunde vi undgå vreden? – Icke kan vreden bortgå af sig sjelf, ty den Mäktige, som har vreden, är rättfärdig.
Medgifwom akt bristen ar omanlig, meli rädfrägom ock förhållandet de förflutna arén. H>et wisar att 200,000 tunnors ärligt biträde frän utrikes ort warit minimum af hehofwek. Swerige är således ännu icke i wanliga är oberoende i afseende pä erforderlige spannemäls rillgängar, och dest local sä wäl som Hänsigt till climaket som med afseende pä politiska förhällandet, warnar ytterligare akt icke consumera sista kornet i den goda tiden. Utan regeringens omsorger för en bewarad frihet i sjöfarten, hwad blefwe hela provincers öde, som snart skulle sakna bröd, hwad hade det redan warit? ss.rskollet har erkänt deste consideralioner, och hwem wist sätta i fräga att i en allmän hushallsanstalt skulle giswas wal emellan att sakna bröd eller branwin. Jag äter erkänner Utskottets princip art bewara näringsfriheten, men sedan man fokt bewara brödet, och frägan äterstär dä, om, sedan inskränkningens nödwändighel blifwit gemensamt erkänd , medel dertill kunna finnas nyttigare än ensamt den ät styrelsen lemnade rättigheten att inställa bränwinsbränrnngen. Första wilkoret för en närings anwandbarhet är, att producten med pålitlighet skall kunna paräknaö. Handel och företag af större omfattning kunna mera ställas pä spekulation af winst eller förlust, men icke sa med näringar, riktade till ken inre hushållningen, och bland Sem alla i synnerhet bränwinsbränningen.
Skrifvelse N:o 99. vara afgörande — så vida nemligen detsamma emot Kronan vunnit laga kraft, — torde det dock böra antagas, alt denna rättighet ej kunnat genom nämnda utslag tillerkännas kalkugnsegarne i vidsträcktare mån, än densamma tillkom Kronan, då denna var egare af kalkugnen; och i detta afseende innehåller instrumentet öfv,er den är 1751 förrättade skattevärdering, jemte öfriga tillgängliga äldre handlingar rörande detta ärende, så vidt Rikets Ständer kunnat inhemta, icke något annat stadgande, än alt allmogen i omgifvande socknar var skyldig ali lill kalkugnen leverera ved i mån af behofvet och ”efter som skogarne tåla kunna”, hvaraf vill synas som kalkugnsegarens rättighet till dylik ränteved numera, då skogarne på Gottland äro i hög grad medtagna, kunde lagligen ifrågasättas. För närvarande och då frågan, från denna synpunkt, ej ännu utgjort föremål för undersökning eller utlåtande af vederbörande embelsmyndigheler, äro Rikets Ständer väl icke i tillfälle att derom algilva något bestämdt omdöme, men hafva dock ansett de nu anförda omständigheterna utgöra tillräcklig anledning för Rikets Ständer att derå i underdånighet fästa E. K. M:ts Nådiga uppmärksamhet. På dessa skäl hafva Rikets Ständer velat, i anledning af E. K. M:ts förevarande Nådiga framställning, för deri uppgifna ändamål, bevilja, till uppförande å Riks-slatens sjunde Hufvud-litel, elt förslagsanslag å Elt Tusen Fem Hundra Riksdaler Riksmynt, och få derjemfe, med afseende å hvad i ämnet förekommit, i underdånighet anhålla, att, derest E. K. M:t skulle finna omständigheterna dertill föranleda, E. K. M:t täcktes i Nåder anbefalla vederbörande embecsmyndigheler, att, efter utredning af alla de förhållanden, som kunna på denna fråga inverka, afgifva underdånigt utlåtande, huruvida egaren af Wisby f. d.
Brefvet af år 1786, i afseende på soldaters deltagande deruti, jemförelsevis åberopar deras skyldighet att biträda vid skogseldars dämpande, hvarom åter 15 kap. 4 § Byggninga-Balken innehåller, att hvarje ryttare, soldat och båtsman skall dertill bidraga, hvarförutan genom 1852 års nådiga Bref förklarats, att »allt indeldl krigsmanskap» är till deltagande i strömrensnings-arbelena förbundet; och anser Utskottet derföre åliggandet för båtsmän i detta fall vara så tydligt, att någon tvekan derom ej kan ega rum. Hvad slutligen angår motionärens förslag om ändring i sättet för krigsmanskaps uppbådning till slrömrensnings-arbete, så synes föreskriften, att manskapet skall af sine officerare dertill beordras, icke kunna medföra någon olägenhet, så vida anmälan om hehofvet af strömrensning i behörig tid hos Kongl. Majrts Befallningshafvande göres; och då från Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes sida icke försports någon klagan öfver den för uppbådningen salunda föreskrifna omgång, sorn torde vara behöflig på det manskapet icke må utan befälets vetskap för ifrågavarande ändamål från rotarne aflägsnas, anser Utskottet sig ej' heller i denna del böra motionärens framställning understödja. På grund af hvad sålunda af Utskottet blifvit anförrft, hemställer Utskottet vördsamligen, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Januari 1854. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, .1? fO 9 jys io. Ank. lill Eip.-Ulsk. d. 13 Jan. 1ES4, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vciclct motion, om åtgärders vidtagande flir att bilägga de stridigheter, som kunna uppkomma emellan Europeiska makterna. En framställning i detta ämne bar af Riksdagsfullmäktigcn Anders Pehrsson ifrån Orebro län hos Hedervärda Bonde-ståndet blifvit gjord och derifrån lill Ekonomi Utskottets behandling öfverlernnad.
Detta om den förmenta bristen i Utskms 'förslag; meu hvad den har att göra med föredragningssättet, kan jag icke inse. De båda talarne hafva yrkat, att först skall afgöras, huruvida den föreslagna skrifvelsen skall innefatta begäran om utfärdandet af en förfatIn., eller om K. M. skall till Dästa Riksdag aflåta Nåd. Propos. i ämnet, hvilket de värde talarne ansett hafva inflytande på de serskildle punkterne. Jag kan likväl alldeles icke inse det. De punkter, tili hvilka Utskrn gjort tillstyrkan till R. St., innefatta endast grundsatser, hvilka R. St. kunna antingen bifalla eller afslå, då i förra fallet, vare sig alt de bifallas helt och hållet, eller endast till någon del, man måste ingå till K. M. med en underd. skrifvelse, och i sednare fallet, eller att de afslås, kommer icke någon skrifvelse att afgå. - Del måtte således vara fullkomligt olämpligt, att hos K. M. begära utfärdandet af en Författn. eller aflåtandet af en Propos., innan jag vet eller innan man beslutat, att ämnet är af lagsliftnings-natur ;, ty om t. ex. R. o. Ad. icke godkänner dessa åsigter, eller om den skulle finna, att Ulskrns för slag icke är nödigt, hvad Skall R. o. Ad. då begära hos K. M.? Först bör väl afgöras, huruvida de af Ulskm framställda grundsatser äro ändamålsenliga eller icke, och äro de del eller anse R. St. dem sådane, böra de hos K. M. anhålla örn utfärdande af en Författn. i ämnet. Jag anser således nödigt och för vinnande af lid nyttigt, att man l:o granskar grundsafserne, och 2:o afgör i hvad form den underd. skrifvelsen bör vara affattad. Jag borde således icke ingå i annat yttrande om lämpligheten deraf, ali R. St. ingå till K. M. med begäran om utfärdande af en Författn. eller om en Propos. vid nästa Riksdag; men så mycket kan jag dock nu säga, att, i hvilket fall som helst, jag kommer ali dermed åtnöja mig.
Under sådana omständigheter har det också icke medfört några öfverdrifvet stora olägenheter, att markegångssättningen blifvit verkställd på det sätt, som hittills varit vanligt. Betydligt olika blir likväl förhållandet, i händelse optionsrätten, såsom nu är föreslaget, kommer att å räntetagarnes sida helt och hållet upphöra, äfvensom att å räntegifvarnes betydligt inskränkas, och det blir då ovedersägligen en angelägenhet af högsta vigt, att det lösningspris, hvarefter persedelräntorna och tionden skola utgå, och som följaktligen kommer att så väsendtligt inverka på lönernes och skatternas belopp, fastställes efter mera bestämda grunder än, som äro gällande för nu skeende markegångssättningar. Det vore visserligen önskligt, om man redan i sjelfva sättet och ordningen för markegångsdeputerades utväljande kunde nedlägga några ytterligare garantier för ett rättvist och opartiskt utförande af deras vigliga åliggande; men dervid förekommer, hvad som äfven vid aflåtandet af Eders Majlis sednaste proposition i ämnet anmärktes, att, med hänsigt till innehållet af 75 § Regeringsformen, några nya föreskrifter i detta afseende icke kunna ifrågakomma förr, än nyssnämnda grundlagsbud i vederbörlig ordning blifvit ändradt; och dä dessutom den närvarande markegångs-författningen redan stadgar, att, så vidt ske kan, den ena hälften af deputerade skall utgöras af räntegifvare och den andra hälften af räntetagare eller sådane tjensteinnehafvare, på beloppet af hvilkas löner markegångssättningen bar inflytande, så torde åtminstone tills vidare vid nu gällande bestämmelser i detta fall få förblifva. Destomera nödvändigt synes det emellertid vara, att genom fastställandet af 44 Kongl. Maj-.ts Nåd.
Danielsson från Elfsborgs Län, med förklaring, att Utskottets Förslag, så vidt det handlade om sjelfva afgifterna, gåfve mindre anledning till påminnelser än i fråga om controllerne, sarntunder anmärkning att han, med bibehållande af nu brukligt sätt att chartera, ej kunde tänka sig någon utväg att förekomma de ofta dervid rådande missbruk, föreslagit, att afgiften både för Köpeoch Fastebref skulle af uppbördsman, i grund af Förteckningar från Domaren , debiteras och uppbäras med Kronoutlagorna; att afgiften för lysnings-sedlar borde likaså utgöras, och Pastor hvarje år lemna Förteckning på alla sådana lysningar; att med Hyres-arrende-och LandtboGontracter måtte förfaras efter samma grund, 4 tevillnings-Utskotlets Utlåtande N.o ig. samt äfven Bouppteckningar på detta sätt undergå chartering, då Domaren vore i tillfälle uppgöra en förteckning deröfver och utsätta behållnings-summorna, hvarvid dock Sterbhus-delegarne skulle till Domaren lemna borgen, alt sedermera tillställas Uppbördsmannen; och hafva flere Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet instämt med Anders Danielsson.