Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KUNGEN. God dag Olof! Jag har läst din skrifvelse om undersökningen af förhållandet vid Kopparberget, och jag är nöjd med dig. Har man nu fängslat Anders Persson och Måns Nilsson? MAGISTER O. De äro fängslade sedan i natt. KUNGEN går till höger dörr. Befall att Anders Persson och Måns Nilsson genast föras hit upp! Till Olof. Har Du bevis på att de fängslade inlåtit sig i stämplingar med Jon Andersson? TREDJE AKTEN MAGISTER O. Bevis med vittnen. KUNGEN. Väl! Säg mig nu en sak... Hvad menar Du om Herman Israel som människa och särskildt i hans förhållande till mig? MAGISTER O. Han synes mig vara en god och trogen vän till Ers nåde; som enskild person är han i allo hederlig, stort tänkande och rätt handlande. KUNGEN. Det är mig en glädje att höra, just då jag höll på att förlora tron på vänner. Du menar då att jag kan lita på honom? MAGISTER O. Fullkomligt! KUNGEN. Har Du hört talas om oron i de södra provinserna? MAGISTER O. Dessvärre, ja! KUNGEN. Det skall vara rätt allvarsamt. GUSTAV VASA MAGISTER O. Så allvarsamt, att endast ett hastigt och kraftfullt ingripande kan rädda landet. KUNGEN. Har Du hört kejsarens namn nämnas i sammanhang med denna oro? MAGISTER O. Ja, det har jag. KUNGEN. Gif mig ett råd, fastän det icke är sagdt jag följer det! Hvad skulle Du i mitt ställe göra med Anders Persson och Måns Nilsson? MAGISTER O. Låta afrätta dem innan dags sol gått ned! KUNGEN. Du är sträng. Olof. MAGISTER O. Hvarför icke? KUNGEN. Skulle Du få sofva om nätterna, tror Du, efter en sådan stränghet? TREDJE AKTEN MAGISTER O. Då först skulle jag få sofva lugnt... KUNGEN. Det är väl! Har Du något att spörja mig om? MAGISTER O. Ja, jag har; men det är en ömtålig fråga. KUNGEN. Fresta! MAGISTER O. Det är om drottningens fru moder... KUNGEN. Folket sorlar?
Men Carl trodde honom icke mer än jemnt och skref till honom: ”Vi känne alltför väl dig och dina medhållares krokodiltårar, och vete nog hvad J ställen i verket. Dock hoppas jag till Gud alsmäktig, att der skall komma klo för björnskinn, som man säger.” Och åter stod Stålarm fast och var döf för alla hertigens försök, att genom sina utskickade förmå honom till affall ifrån sin konung. Likasom Fleming, insåg han endast den enkla rättvisan af konungens sak, och befattade sig icke med att bedöma huruvida Sigismunds regemente kunde vara landet till mer eller mindre fromma. Sigismund var hans och rikets konung, och det var allt hvad han i den saken behöfde veta, för att till sista blodsdroppan och af all förmåga stå för hans sak. Carl hotade: ”Det är vår vilja att du afstår från din otillbörliga handel och begifver dig till oss, så framt du ej vill bekomma samma lön, som Johan Sparre vid Kalmar. Du skall veta, att så snart vi hafva fört den andra hopen af ditt parti till herbergs, skall ej heller du blifva förgäten, utan få din kål kokad.” Men Stålarm endast fördubblade sin verksamhet. Herr Erik Liljeholm befann sig åter på Åbo slott, ibland de der använda officerare. Enevald Fincke hade, efter långvarig svaghet, ändtligen tillfrisknat från sina blessyrer och sedan blifvit af Stålarm sänd med bud till konungen, för att förfråga sig om hvad hjelp finnarne hade att påräkna, och skulle der qvarstadna för att se till, att det utlofvade manskapet verkligen skulle utrustas och så snart som möjligt aftåga. Sigismund hade emottagit Johan Fleming med all den utmärkelse, han var skyldig Klas Flemings son. Firad och omtyckt, hade den unge, ridderlige Johan Fleming, som Konungens kammarherre, i kretsen af hofvets förnämsta och dess skönaste tärnor, framlefvat en tid af glans. Han hade åtföljt sin konung på det misslyckade tåget till Sverige, der Sigismund för alltid tappade sin krona. Johan hade hoppats, att der återfinna sin mor och sina systrar, men då konungen vände om utan att hafva hunnit Stockholm, blef detta honom en omöjlighet.
huruvida icke tiden nu är alltför långt framskriden för att företaga ett betänk, af den vidlyftiga beskaffenhet, som det nu i ordningen förekommande, litt. G, och huruvida vi äro skyldige att sitta här natten ut. Klockan är redan så mycket, att jag för min del åtminstone anhåller att vi måtte få åtskiljas. Föredrogs ånyo StatsUtskts den 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 354 C, i anledn. af ifrågaställa extra-statsanslag för lättade communicationer och andra allmänna arbeten. Hr Lagerhjelm, Pehr: Utsk. har i afseende på canailedningen emellan Hjelmaren och Wenern yttrat, att detta högst vigtiga, allmänt nationella företag borde befordras, och äfven tillstyrkt R. St. att hos K. M. i tind. anhålla oin vidare undersökningar, men slutligen kommit till det resultat, att sedan dessa undersökningar blifvit fullbordade, K. M. måtte nåd. propos. i ämnet till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta. Jag har ingenting emot det sätt, hvarpå Utsk. yttrat sig om sjelfva förelagets beskaffenhet och värde. Tvertom instämmer det med mina åsigter. Jag vill derföre icke yttra mig vidlyftigare om detta; men det förefaller mig som Utsk., efter erkännande af det nationella i företaget, bort komma till ett annat resultat. I detta hänseende synes också ett ännu ytterligare skäl, än som förefanns då Utsk. afgaf sitt förslag, förete sig deruti, att Utsk. då hade användt alla de medel, som Utsk. hade till sin disposition, men att numera medel tillkommit genom de beslut, sorn i RiksSt:n äro fattade om användande af bancovinsten till allmänt nyttiga företag. Jag ber tillika att få hemställa till Utsk:s vidare pröfning, om icke närvar, förhållanden i vissa hänseenden påkalla, att det ifrågavar. företaget verkställes förr än Utsk. här föreslår. Vid innevar. tidpunkt kan man med säkerhet förutse, alt en större frihet i jernhandteringen kommer att äga rum.
Reserverade besparingar pä Kollcgii aflönings-anslag 189: 40. Anslaget lill Extra Utgifter 92: 40. Tillhopa B:ko R:dr 27,324: — eller 40,986 R:dr R:mt. Med afseende å bes k alfen helen af dessa särskilda titlar, ansåge Kongl. Majit, ali vid deras befriande frän utgifter lill Krigs-kollegii aflöning annan förändring i Riks-Staten icke borde ifrågakomma, än minskning i de anslag, som deri upptagas lill skrifmaterialier och expenser m. m. för Krigs-kollegium samt lill Krigsinanshus-kassan och Militieboställs-kassan; men som den sednare kassans tillgångar pä långt när icke vore tillräckIige till bestridande af de kostnader, för hvilka kassan är beräknad, har Kongl. Maj:t föreslagit, att endast den minskning måtte ega rum, att 680 R:dr Riksmynt afräknas å den summa, sorn eljest erfordras lill skrifmaterialier och expenser, samt alt del å 9:de HulVud-liteln uppförda anslag för Krigsmanshus-kassan minskas med 9,000 R:dr samma mynt. Innan likväl
RegeringsFormen samt 2g §. i Riksdagsordningen, 4*4- — om gillande af Statsoch LagUtskottens Betänkande, angående årliga Lagsamlingar, dito. — om gillande af StatsUtskottets Betänkande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om medels anslående till bestridande af kostnaderne vid Hans Majrts Kröning, dito. — i afseende på StatsUtskottets Utlåtande, angående Pensioner för Hans Kongl. Höghet KronPrinsens f. d. Lärare, dito. — om bifall till StatsUtskottets Betänkanden, angående iro bidrag af Statens medel för Policeinrättningens i Götheborg underhållande; 2:0 ytterligare medel för Södertelje Canalsinrättning; 3:o Löners anslående 215 för LänsNotarier och LandsContorister; 4:o Prestebohls-friheter för nya och framdeles blifvande Kyrkoherdeoch GapellansBoställen, samt 5:o Tullgarns Kungsgårds öfverlemnande till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, /±i5. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, angående StatsUtskottets Memorial, i afseende på Öfverste Silfverskjölds accordsersältning, 416. — om Återremiss till Lagutskottet rörande dess Betänkande om sysslolösa personers dömande till Arbetsoch Correctionshus, dito. — om bifall till LagUtskottets Betänkande, rörande förändring uti uppenbara Kyrkopligtens verkställande, 4*7- — om gillande af BevillningsUtskottets Betänkande, angående 1:0 anslag af Bevillningsmedlen till understöd för KronoUppbördsYerket i Stockholm; 2:0 UppbördsBetjeningens aflönande i Götheborg och öfrige Städer utom Stockholm; 3:o en förnyad ChartaeSigillatas-förordning; 4:o dels inrättande af en tätare Postgång emelian Kongl. Majlis Befallningshafvande i alla
Hvilken flit, hvilket lif, hvilken stor snusdroppe under Carl den trettondes näsa, hvilken gäll timbre i glädjeflickans sopran, då hon vrider sig under “ bygelns “ fingrar, hvilken glöd i de kyssar, söm vid husknutarna vexlas mellan nyomvända handelsbiträden, troende ångbåtskallar och qvjnliga sergeanter i frälsningsarmen! Bort till ' ett stort hus och in genom ett litet nyckelhål. Deririne är en stor församling. Stor och blandad. Gamla herrar och unga fruar. Trasgranna slinkor med fräcka miner. Unga fröknar med emanciperade later. Andra, ännu yngre fröknar med rodnad på ' kinderna. En bland de skalligaste och synbarligen af passionernas motståndslösa framfart mest härjade gubbarna förkunnar ätt fröken Nyponknopp har ordet. Fröken Nyponknopp är bara sjutton år, och det är första gången hon talar offentligt. Hon har konsumerat en otrolig mängd af kungens af Danmark bröstkarameller och t. o. m. tagit ett litet glas punsch, innan hon gick upp, men hennes stämma låter ändå en smula hes och förskrämd, då hon börjar: “ Käre vänner! Det * är icke nog med att vi i tal och skrift strida mot mensklighetens förnedring, det är icke nog, att vi uträcka en räddande hand åt de arma, hvilka fallit olyckliga offer för den Moloch, som det moderna samhället nämner prostitution. Nej, vi måste föra striden, så att säga, in på fiendens egen mark, det måste bli en kamp på lif och död mot dessa uslingar med lössläppta passioner i förkolnade hjertan, hvilka nattetid stryka omkring på gatorna. Vi måste i denna strid offra mycket, som vi eljest noga hålla på, men som dock ej i grunden är, hvad våra motståndare kalla det för: vår qvinlighet. Men det är omdömen, vanor och föreställningar från en konventionel och skef uppfostran.
Det är omöjligt! — Skilsmässa, jag har aldrig tänkt på skilsmässa — Hvad har du då tänkt? — Det vet jag inte. Jag vet bara, att när hon kommer, kommer det fröjd med henne. Hon ger mig allt, som jag älskar. Hon är poesi och musik och doftfylld luft. Hon är så enkel och naiv som en gammal legend och så rik och strålande som klart stjärnljus. Han njöt af att söka ut vackra ord och säga dem om henne. — Det är detsamma, hvad hon är, hon är inte för dig. Han gjorde en rörelse. — Ja, Konrad, jag vet det, tyvärr. Jag har nog sett, att hon älskar dig! Men, Konrad, i detta fall får du inte vara svag. Och det, att taga något från en annan, det måste gå emot din natur. — Jag har i hela mitt lif fått göra det, som inte passar mig, som gått emot min natur. — Tänk tanken ut, Konrad, så får du se, att detta kan du inte göra. — Jag kan inte svara för något. Jag är inte samma människa, sedan denna känsla kommit in i mitt lif Det var som om tankar och stämning så fyllde hans själ, att han ej kunde yttra något mer. Amelie hade redan en stund stått bredvid honom. Nu lade hon med en moderlig rörelse hans hufvud sakta mot sitt bröst och kysste hans panna. — Du skall inte stjäla —, hviskade hon. Så gick hon sakta ur rummet. När hon vände sig om på tröskeln, satt han med händerna hårdt tryckta mot ögonen, försänkt i tankar eller drömmar. Den Mazèrska katastrofen, länge förutsedd och förespådd, väckte, när den inträffade, stor bestörtning, mindre i affärsvärlden än i den societet, de båda makarne tillhörde. Isynnerhet diskuterade damerna ifrigt, »hur Clara skulle taga det», och sedan några af de allra intimaste varit uppe hos henne för att kondolera, blef det allmänna utslaget, att hon tog det »storartadt». Hon hade redan förhört sig om en anspråkslös våning på fem rum och med mycket få bekvämligheter någonstädes på en af smågatorna i ett alldeles nytt kvarter. När hon talade om denna inskränkning, sade hon uttryckligen, att det inte alls behöfde bli otrefligt, fast det var smått.
Tvärtom skulle detta vid många tillfällen kunna vara af högst betydligt inflytande, då t. ex. de förenade länderna hafva skiljda intressen i sådana saker, deri afgöranderätten tillhör ensamt Norska Regeringen i Kristiania — och deras antal är icke ringa — och hvilka följaktligen icke blifva på annat sätt för Unionskonungen ens kända. Men detta åsido, så måtte väl åtminstone det icke med rimlighet kunna bestridas, och har ej heller här blifvit bestridt, att Unionskonungens rätt att till ståthållare utnämna en Svensk, tillkommit i omedelbar följd af föreningen och såsom ett prerogativ för honom såsom Sveriges Konung. Nå väl, kan han, utan hörande i konstitutionel ordning af det Svenska i förening med det Norska statsrådet, lagligen afsäga sig detta prerogativ? Och ensamt detta måtte väl ovederläggligen bevisa, att frågan om Ståthållareskapet är en »Gjenstand», som angår begge rikena, och hvilket således, enligt Noriges egen Grundlov, måste afgöras i Svenskt Statsråd, der Norske Statsministern och tvenne Norska Statsråd hafva säte och delibcrerande stämma. 250 Den 17 Mars e. m. Hr Cederschiöld tyckes i öfrigt t. o. m. vilja avancera det påstående, att Noriges Storthing och Noriges Konung skulle kunna ensidigt förändra Noriges Grundlag äfven i sådana punkter, som skulle göra föreningen fortfarande omöjlig, utan någon Sveriges rätt att hindra en sådan förändring, t. ex. rörande Konungens religion, i afs:de på Konungens förpligtande att vissa tider om året, kanske hela året om, vistas i Norige o. s. v. Denna absurda paradox synes likväl vara det mest unionsfiendtliga, man kan tänka sig, och snarare än något annat kunna leda till uplösning vid hvarje tillfälle, då en kollision de båda rikena emellan inträffar.
Närmaste följden deraf blef, att Reglementet, i dess sålunda förändrade skick, tjenade till efterlefnad ifrån 1837 års början intill desS, uppå underdånig anmälan hos Kongl. Majrt om de obehörigen tillkomna förändringarne, hvilka Grefve Cronstedt, uti ett då mera ingifvet underdånigt memorial, erkänt sig hafva verkställt, Kongl. Maj:t, som den 24 Februari behagade endtlediga Grefven ifrån Chefskapet i Förvaltningen, under samma dag i Nåder förordnade, att ifrågavarande Reglemente, sådant det af Kongl. Muj:t blifvit i nåder faststäldt, skulle genom dess KrigsExpeditions försorg till trycket befordras, derefter den nya upplagan komme att till Förvaltningen af Sjöärendena öfverlemnas, för att till vederbörande, till underdånig efterrättelse, utdelas; hvarom ej mindre Förvaltningen, än Befälhafvårne å Flottans serskilda stationer, i nåder blifvit underrättade, och i följd hvaraf det i oförfalskadt skick återställda Reglementet, hvars tryckning först i Maj månad hunnit fulländas, sedermera i stadgad ordning vederbörande lillhandakommit. R. St. jfust. Oinbudsm. Emb.-Ber. den 14 £fan. 1840.
Hufvudnäringarne i staden äro bandel, sjöfart, handtverk och fiske. v m 32 Antalet af burskaps-ägande handlande äro 30, hvaraf allenast 12 ii ro i verksamhet, hvilka i och för rörelsen begagna 23 betjenter, och de öfriga dels för ålderdom och sjuklighet och dels i följd af inlräffadt obestånd, dermed upphört. Handeln är icke separerad, utan brdrifves af samina personer med varor af alla slag uti gross och minut, både inom och utom Riket. Stadens handlande innehafva 18 fartyg tillsammans, innehållande 1,772 läster, hvaraf de fleste göra resor på utrikes orter. Under hvarje af de sist förflutna fem åren har importen till staden i medeltal utgjort: från utrikes orter 460 tunnor linfrö, 5,497 tunnor salt, och 64 Sk# hampa; och från inrikes orter 2,188 tunnor spannemål, 8,345 # kalle, 12,956 £ socker, 2,423 L# rulltobak och 2,635 # kardus-tobak; och har under samma tid i medeltal af kringliggande landsorts produkter exporterats: till utrikes orter 3,299 tolfter bräder, 642 bjelkar, 244 spiror, och 153 sparrar; och till inrikes orter 70,103 karfvor garn, 153,200 alnar foderväf, 90,000 alnar lärft, och 870 L# Lin; hvarförutan i medeltal årligen afgått till dels utrikes och dels inrikes orter 12,774 Sk# stångjern och 1,404 Sk# manufaktur-smiden, hvarmed stadens handlande dock icke haft annan befattning än att såsom kommissionärer det emottaga och afsända. Handeln har under förflutne qvinqvennium gifvit dess idkare, såsom det synes, god bergning; men konjunklurerne anses icke hafva varit sådane att förmögenhet kunnat under tiden förvärfvas.
Jag skall låta öfverblifva i dig ett fattigt, ringa folk; de skola trösta uppå Herrans Namn. De qvarblefne i Israel skola intet ondt göra, eller lögn tala; och man skall icke finna någon bedrägelig tungo i deras mun; utan de skola födas och ro hafva, utan all fruktan. Fröjda dig, du dotter Zion; ropa, Israel; var glad och fröjda dig af allo hjerta du dotter Jerusalem. Ty Herren hafver borttagit ditt straff, I och afvändt dina fiendar. Herren, Israels Konung, är när dig, att du intet mer behöfver frukta dig för någon olycko. På den samma tiden skall man säga till Jerusalem: Frukta dig intet; och till Zion: Låt dina händer icke nederfalla; Ty Herren, din Gud, är när dig, en stark Frälsare. Han skall fröjda sig öfver dig, och vara dig vänlig, förlåta dig det, och skall glädjas öfver dig med höga röst. De, som igenom menniskors stadgar plågade voro, vill jag bortskaffa, att de skola ifrå dig komma, hvilke stadgar din tunge voro, för hvilka du skyllad var. Si, jag skall på den tiden göra en ända uppå alla dem som dig ondt göra; och skall hjelpa den halta, och församla den fördrefna; och skall sätta dem till lof och äro i all land, der man dem föraktar. På den tiden skall jag låta komma eder härin, och på den samma tiden församla eder; ty jag skall sätta eder till lof och äro, ibland all folk på jordene; då jag edart fängelse omvändandes varder, för edra ögon, säger Herren. Uti andra årena Konungs Darios, uti sjette månadenom, på första dagen i månadenom, skedde Herrans ord, genom den Propheten Haggai, till Serubbabel, Sealthiels son, Juda Första, och till Jehosua, Jozadaks son, den öfversta Presten, och sade: Så säger Herren Zebaoth: Detta folket säger: Tiden är ännu icke kommen, att man Herrans hus bygga skall. Och Herrans ord skedde genom den Propheten Haggai sägandes:
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat ett af Herr Friherre Fleming, H. B. j ingifvet Memorial, deruti blifvit anfördt, alt den i hufvudstaden varande Religionssect af Wesleyanska Methodister, hvilken i ålskillige vigtiga lärosatser afveke från den rena Evangelisk-Lutherska bekännelsen, skall, genom conventiclar och enskilde sammankomster, värfningar, verkställd namnteckning lill Gudaklighets-öfningar i Methodismens anda, anlitande af Svenska medel till Kyrkans uppbyggande, under förklarande, att dermed sker de Svenska sakerna en tjenst, samt ingripande i våra Kyrkliga angelägenheter, redan hafva åstadkommit söndringar och oro inom Församlingen; med anledning hvaraf samt med afseende å den hierarchi och ofördragsamhet, sorn röjer sig i Melhodismen, motionären föreslagit, det Rikets Ständer må till Kongl. Maj:t i underdånighet frambära den önskan, att kraftiga åtgärder matte vidtagas mot det Methodistiska proselylmakeriet, och, i fäll denna sect anses böra få bibehålla sin kyrka, densamma må tillhållas, all pä det sätt utöfva sin Gudstjenst, att ingen den minsta anledning till förargelse inom den Svenska Kyrkan derigenom åstadkommes. Det Högvördig» Preste-Ständet har åter lill Lag-Utskottet öfverlemnat ett af Herr Professoren, Doctor Thomander afgifvet Memorial, deruti blifvit yttradi, att, bland de dyrbara friheter, hvarom 16 $. RegeringsFormen försäkrar hvarje Svensk medborgare, Religionsfriheten, ehuru i sista rummet nämnd, likväl icke vore den minst angelägna. Såsom så - Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 35. 11 dan hade den icke eller af detta lands Regering blifvit ansedd. Ingen af våra Conslilutionella rättigheter hade i den nion varit en sanning och varit allmänt rnedgifven såsom en sådan.
Som helt ung, 22 Ar gammal, hade Knut Laveson flyttat in i - denna stuga med sin 20 Ariga hustru, bhda fr8n eu af .de öfre KullagArdarna. " Hon var nock en grann tös, " kan man f8 höra Knut beratta, " men hon var bra arg; jag hade d8 inte mycket ondt Af7et, för jag 1Ag s8 mycket ute: en och hvar m8 skiljas,ilt, men aldrig uti sinne, .som det heter; men: kör ut naturen med en stiing, den kommer nock igen en gAng, och fast det var fasligt väl, strax jag kom bem, SA r&amp;ckt.e - aldrig den glädjen länge - nar jag hade varit hemma ett par dar, var och barnen, dem tukta hon, s8 det small i, d e t slut med det igen arken. Jag försökte nock att vara Mig, för det skall man ju, men: aldrig SA uselt jiirn, s8 a r det and8 n8 ' t stal i ' et, och om man .spottar Iiinge p s stenen, SA blir den vilt till sist. Och man kan inte, lefva s8 efter skriften, fast det stAr ju, att man skall vanda den andra # kinden till, d8 man fAr en örfil. Hur det kan bli i en an.nan varld, det vet man inte, men det a r alltid bast att vara ödmjuk, - för Herren st8r emot de högfärdiga; det sthr SA i den boken B. fick: -. Dagny. jtiittar kunna intet komma in i himmelriket, ty dörrea &amp; s för lag ock de vilja intet bocka sig. Men nar hon Mg i de sista tagen, s&amp; sa ' hon: " du ska ' förlhta mig, Knut, för jag har inte varit rekti ' emot dig, " och det va ' ord, jag aldrig vantat f&amp; hOra a h a, s&amp; jag sa ': ng&amp; du i Herrans frid till hvile, n8got on&amp; skall aldrig jag ttlnka p&amp; dia graf.
Vällofl. BorgareSt. vara förvissadt om R. o. Ad:s oföränderliga aktning och vänskap. Till Ilederv. Bonde-Ståndet! Då R. o. Ad. genom oss, dess Deputerade, lil! flederv. BondeSt. återbära den vänskapliga välkomsthelsning, som R. o. Ad. nyss fått emottaga, sker det under försäkran om det upriktigaste deltagande för det Hederv. Ståndets lycka och välgång. — Mer än någonsin utbreda friden och endrägten sina vingar öfver Svea Land och folkets ombud samlas med gladare förhoppningar än till månget föreg:de Riksmöte. Bland dessa ombud helsa vi åter med ett trohjertligt handslag Eder, den Svenska jordens redlige odlare, som nu genom medbröders förtroende manats att öfvergifva edia fredliga tjäll för att deltaga i lösningen af mången vigtig samhällsfråga. Vane vid mödan skola edia arbeten icke kännas tunga, och edia krafter skola än mera stärkas genom hoppet om hemmavarandes tacksamhet och efterkommandes välsignelser. Sveriges urgamla allmoge kan icke hafva andra syftemål, andra önskningar än Sveriges Ridderskap, ty, grenar af samma stam, veta vi väl att samma näringssafter, som med friska blad kläda den ena grenen, göra det äfven med den andra. Låtom oss derföre anropa den makt, som ensam förmår sprida ljus öfver våra rådslag, mognad i våra beslut och styrka åt vår kärlek till fädernas åldriga jord, att Han måtte leda våra arbeten till fosterlandets sanna ära, lycka och gagn. R. o. Ad. ber Hederv. BondeSt. vara förvissadt om R. o. Ad:s fortfarande upriktiga tillgifvenhet. Föredrogos nedannämnde
Voteringen har utfallit med 94 Jet och 25 Nej-, hvadan, och då Ja vunnit, Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. Ul.a T oteringen (321:o). Den, sorn bifaller Utskottets förslag, att å filtar och mattor bestämma införselstullen till 16 sk. skålpundet, röstar Ja\ den, det ej vill, röstar Nej-, vinner Nej, bibehålles nu gällande införselstull, 24 sk. skålpundet. Resultatet af omröstningen har varit 44 Ja emot 75 Nej, och då således Nej vunnit, komma filtar och mattor att vid införel fortfarande förtullas emot 24 sk. per skålpund. « Förstärkta Stan-Utskottets Memorial, N.o 278. 142'.a Voteringen ^323:i/). Den, som, i öfverensstämmelse med UtskotlPts förslag, vill, att införselstallen u flaggduk och quinette skall nedsättas till 30 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej’, vinner Nej, bibehålies nu gällande inlörselstull, 1 rsdr skålpundet. Denna votering har utfallit med 42 Ja och 71 Nej. Enär följaktligen Nej vunnit, är införsels-afgiften å flaggduk och quinette bibehållen vid sitt nuvarande belopp. i43:dje Voteringen £324:o}. Den, som vill, att rubriken „alla andra slagr helylleväfnader skall bibehållas oförändrad med 24 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer denna rubrik att indelas i *nvalkade„ med 36 sk. införselstull och „valkade„: tvåskaftade med 1 r:dr 32 sk. samt „flerskaftade„ med 2 r:drs införselstull per skålpund.