Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa 2:ne af mig nu i största korthet berörde omständigheter anser jag vara af stor vigt vid denna frågas bedömande, och anhåller, att Ekon.Utsk. måste derå fästa förtjent afseende. Gr. Löwenhjelm: Jag har endast begärt ordet för att förklara, det jag till alla delar instämmer i det yttrande Gr. Sparre under discussionen afgifvit, samt att jag anser det böra sättas utom allt tvifvel, att Staten eger rättighet att i och för allmänt väl stifta lagar, äfven om dessa lagar skulle i något hänseende inskränka de enskildte medborgarnes fria förfogande öfver dem tillhörig egendom. I anledn. af Hr Gr. o. Landtnäs härefter framstäldepropos. å remiss lill Allm. Besv:s o. Ekon.Gtsk., anmälde sig och yttrade Gr. Wrangel: Jag får hemställa, om icke motionen borde remitteras till Lagoch Ekon.Utsk:n gemensamt, enär den afser icke allenast en underd. anhållan till K. M. ang:de åtgärders vidtagande för åstadkommande af en förbättrad skogshushållning, ulan äfven upgörande af förslag till positiv lagstiftning i ämnet. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att del i allmänhet varit antaget, att ett mål ej borde remitteras till flere än ett Utsk., nemi. det, hvartill målet enl. sin natur hufvudsakligen hörde, då grundlagen tillät Utsk. att sammanträda med andra Utsk., ifall ärendets beskaffenhet så fordrade, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde, att förev:de motion jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden måtte få remitteras till Allm. Besv. o. Ekon.Utst.; hvilket bifölls. Föredrogs Hr von Knorrings, Erik Oscar, d. 7 dennes på bordet lagda motion, att R. St:s måtte hos K. M. anhålla att de Norra provinserne, i likhet med de Södra, måtte erhålla nödig Jägeribetjening. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg, anförde dels mundtligen, dels skriftligen:
I anledning af återremiss å Utskottets förut meddeldte yttrande öfver åtskilliga vid förslaget till inkomsternes beräkning före-* komne frågor. I anledning af väckt motion, om nedsättning af en Comitée till undersökning om beskaffenheten af alla Hemmans onera. I anledning af väckt fråga om förändring af Androrums AlunVerks rått till inköp af Skogs-eftecter m. m. N:o 285. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss, rörande råntornes utgörande fÖr någre Torshella Stad upplåtne Hemman, N;o 284. I anledning af väckt fråga om undersökning till Handlanden J. A. Tauson för aftrådt arrende af Uranienburgs Kungs-Ladugård. I anledning af gjorde anmärk, ningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om rättighet för Bergsmän, att lösa Kronans persedel och Tiondejern. Den 10 Julii e, m, 479 Från BevillningsUtskottet: Af den 5o fiftlidne Junii: N;o 17, I anledning af återremiss å Utskottets förut meddeldte Betänkande, rörande en Föreslagen ny method till Bevillningens utgörani de och fördelning m. m. Af den 5 dennes i N;o ig. Angående Postverket och de deraf inflytande Bevillnings-medel. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, om en utvidgad Fribrefsrått för Stådernes Magistrater. Från Lag-Utskottet: Af den 12 fiftlidne Junii 1 N:o 108. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående föråndradt sått för Författningars upplåsande i Kyrkorne. Högloflige Ridderskapet och Adelil åtskiljdes klockan tre qvart till 2 om morgonen deir 11 Julii. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim, 48a Dm rr Juli i /, m. Fredagen den II Julii. Plenum kl. 9 förmiddagen. Föredrogos å nyo och lades till handlingarne ConstitutionsUtskottets den 26 och 5i sistlidne
Herr von Francken har icke rått fattat nan mening, när han yttrat, att jag påstått, det en allmän Magazinslnrättning vore nödvändig för de norra provincerne; jag hade deremot åran såga, att om den nuvarande inrättningen kommer att upphöra, nödvändigheten fordrar, att någon särskildt anstalt för dem i stället bör vidtagas. Sistförfluten år bevisar, att dessa orter icke åro i behof af spanmålsunderstöd oftare, ån då missväxter inträffa; men blefvo alla utvägar till hjelp vid sådana olyckliga tillfällen betagne, så skulle jag anse de norra Länen högst beklagansvärd©. I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff behagat yttra nemligen, att Allmogen der sorn annorstädes borde kunna förse sig med förlag ifrån de goda åren, får jag åran upplysa, att SkattebÖnderne väl i allmänhet böra kunna göra det; men Westerbottens innevånare bestå till en stor del af nybyggare, hvilka, om landet skall vinna uppodling, åro högst nödvåndige. De kunna dock sällan i början och vid vanliga år, sjelfva förse sig sned erforderliga nödvändigheter och således ån mindre ined förlag till ett kommande år. Jag upprepar derföre ån en gång, att då man antager den princip, att nybyggaren år nyttig och oumbärlig i de land som böra upparbetas, bör han ock erhålla hjelp, då nöden det ytterst påkallar. Den 17 April/. m. Herr Grefven och Landt Mar/kalk en hemställde, att >å väl Friherre Focks den 11 (lennea förmiddagen på bordet lagde ofvannåuinde Memorial, sorn alla de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf, ej mindre den 11 dennes förmiddagen, ån nu afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan J till 5 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Thorsclagen elen 17 April. Plenum klockan half till 6 eftermiddagen. Grefve Lövenhjelm, Carl Axel:
Berörde 6,000 R:dr, som, i följd deraf, blifvit i Riksgälds-Kontoret uttagna, men under årets lopp ej begagnade för det uppgifna ändamålet, hafva likväl i räkenskaperna upptagits såsom lyftade i Kongl. StatsKontoret, hvilket Embetsverk med dessa extra statsregleringen tillhörande medel icke haft någon befattning. 5,000: 772: 20. — 1,600: — - 300: — _ 3,151: 7. 5. — 179 — §. 2. Uti nådigt Bref af den 5 November 1842, har Kongl. Maj:t tilllåtit, att det till boställe åt en vid Windel elfven stationerad Forsstyrman, år 1822, för Kronans räkning af dåvarande StrömrensningsKommitteen, för 629 R:dr3ösk., inköpta hemmanet N:o 6 i Hjukens by och Degerfors socken finge på offentlig auktion försäljas och köpeskillingen användas till förbättrande af kommunikationen i orten och vägars uppbrytande förbi de svåraste forsarne i Umeå och Vindel elfvarne. Af de Revisorerne meddelade handlingar har jemväl inhemtats, att försäljningen år 1844 ägt rum och att köpesumman utgjort 966 R:dr 33 sk. §. 3. Af Styrelsens underdåniga Berättelse, jemte dervid fogade förteckningar dels på de vattenajtappnings arbeten, för hvilka statsbidrag i anslag och lån beviljats, dels på väganläggningsarbeten, hvartill anslag under åren 1844 oc5 1845 anvisats, hafva Revisorerne funnit, att, enligt uppgjorda betänkande!) och förslag, nära 19,000 tunnland vattendränkt markskulle, genom aftappningar, blifva antingen odlingsbara eller lemna en förökad gräsväxt, samt att, medelst vägomläggningar, öfver 20 mils väg af hackar skulle blifva nybyggd eller förbättrad.
Qvarncorn mission et från ränta fritagne, än ock de a( Riksdagsmannen Anders Danielsson från Elfsborgs Eän vid samma Memorial fogade tillägg 'och upplysningar; mert emedan Bevillnings-UtSkottet vid föredragning af detta mål, funnit detta sanirna angå ert grundskatt, hvilken utgöres efter ändra • grunder än den allmänna Bevillningen, Otin på ett helt annat satt pålägges, hvartill äfven kominer, att sådane Qvarnar jemlikt i i Art. 5 § i Morn. i den gällande Bevillnings För ordningen, befinna* nu lika sorn från längre tider 4 Bevillnings-Utskottets Betänkanden. tillbaka från afgift frikallade; ty anser BevillningsUtskottet sig genom de för, dess befattning gifrte föreskrifter, i 31 § Riksdags Ordningen, hindrat att till pröfning upptaga merberörde fråga eller »len om Skattlägning å husbehofs qvarnar, hvilket förhållande Bevillnings Utskottet velat Hederv. Bondeståndet vördsamligen tillkännagifva. Stopkholm den 18 Febr. 1823. På Högh Ridderskapets På Högv. Preste-Stånoch Adelns Ledamötersdets Ledamöters vägnar ^vägnar Axel Lagerbjelke. J. Wijkman Casperson. På Vallöf], Borgare-SlånPå Hederv. Bondedets Ledamöters Ståndets Ledamöters p;: vägnar vägnar Nils Limnelius■ E. Svensson, Clas Livijn. N-.o 2 Ankom den 9 Martii 1823. Memorial, angående ytterligare Betjenings (intagande. Da Riksens Högloft.
Härinne befann sig en stor folkmängd. Männerna woro bewäpnade, och bewakade alla ingångar, insläppande alla, som der sökte sin räddning, men med hugg och skott mötande hwarje Ryss, som försökte intränga. Allt war härinne ordnadt, så att jag genast insåg att har måste finnas en befälhafware. Denne wisade sig också samt igenkände och helsade mig genast. Han war en reslig man, med blek uppsyn och skarpa, blå ögon, och jag måste besinna mig, innan jag kunde återkalla de förändrade dragen i mitt minne. Slutligen igenkände jag i den bleka uppsynen Theodor Sandströms fordom så friska och glada ansigte. Wi hade icke tid att wexla många ord. Endast så mycket erfor jag, att han warit jagad af Ryska polisen men i hemlighet uppehållit sig, under de sistförflutna åren, hos flere wänner, i synnerhet af Bondeståndet. Nu hade han blifwit af wännerna inwigd i wåra planer, och samlade genast en skara under sitt befäl. Jag åtog mig att leda förswaret af de fönster, som woro belägna utåt strömmen, och skyndade att se till, huru de woro bewakade. Min första blick ditåt mötte en owäntad syn. De Ryska ångfartygen hade lagt sig i en rad emellan Skeppsbron och Skeppsholmen. Örlogsmännen bildade en annan rad på båda sidor om dem. Och en ström af lysande officerare utgjöt sig ifrån slottet, på slupar, emellan fartygen. Jag anade genast att kejsaren icke längre fann sig säker i Stockholm, och att han beslutit att lemna oss; men i stället för att gå om bord på sina skepp, gick han endast öfwer strömmen och förswann bakom Skeppsholmen. I detta ögonblick brakade en förfärlig salva lös från örlogsmännerna. Jag såg ett stort ångfartyg sticka fram längst bort på redden, med den gamla kära Swenska flaggan högt buren öfwer de skyar af rök, som hwälfde sig öfwer dess relingar.
Om a ena sidan kan anföras ack ett W rk, som färt missa förmohner och priwilegier kjllagde, bör dcrwid bibehäilas, jorde ä den andra icke mindre böra öftverwägas, att da jadant Werk efter njuten frihet i manga ar onseniig-n förkoftat sig, och derigs, noin kommit till en förmögenhet om gör dess egen båtnad ännu mer beroende af Rikets öden och pen, r.ingccmgelägenheker, synes icke efter bliswa orättmist, om samma werk sedermera förpligras kill deltagande L Statens upprätthållande, och hwarwid destomjndre nä> gon inwändntng lärer böra galla, som Jern Conto!, relS Catza, jemma! tillkonunen genom enstildeö sam» manskotter allt sedan 1705 arS Riksdag, becait ärlig bevillning. Utskottet anser sig derföre haswa tjl! Riksens Högloft. Ständer bordt hemställa, om cj, jcmre Imu-Conkoirck, Brandförsäkringswelkens Cassör bora laxeras till Bswillning efter Tariffen N'.v 1 för de, ras b,"hallna arliga inkomst och ett lika stadgande äf, wen iagttagas för alla andra allmänna Castor i Skäe Verne och pä jändek, hwarunder U.tbsttet nu ; sand andre sar namna Knekte LegsmeWe-CaSstin i West, maniond och Uddemanta?s-C.aSsan i Gefieborgs Län, ftmt alt endast de Fonder som tili Varnihtrligheks, S"'f - 2^8 Den 5 Jamiarlr Errftelsek blkfwit anstagne, ma warda fran Bswillm ^safgift friragne.
Nog af, hon öfvertalades af den enda person, som bevisat henne ett slags deltagande, och den hon som uppfostrarinna varit van att hörsamma, ännu mera af sitt eget hjerta, som talade för grefven, att ingå ett hemligt giftermål. Grefve * * * förenade äfven i sin person allt, som kunde eröfra en ung oerfaren flickas hjerta. I sina bästa år, med det fördelaktigaste utseende, hade han en verldsmans lätta och intagande manér. Af gammal familj, rik och oberoende, var han ansedd och oumbärlig i de storas salonger, och utmärkt i alla afseenden. Dessa allmänt kända förhållanden angaf han som lika många orsaker, hvarföre han ej öppet vågade erkänna henne som sin maka. Dock svor han henne evig trohet, och att hon aldrig skulle ångra en förbindelse, som utgjorde hans fasta hopp om lefnadssällhet. Samma dag, som guvernanten lemnade sin befattning i ministerns hus, var äfven bestämd till att förena de älskande. Mot aftonen afhemtades hon och Constance genom grefvens kammartjenare, förklädd som hyrkusk. De fördes till grefvens praktfulla hotel, der först en fransysk reformert, sedan en grekisk andelig förrättade vigsel-ceremonien, i ett dertill ordnadt huskapell, ehuru den endast försiggick i tvenne vittnens närvaro; det ena vittnet utgjordes af mamsell Dublance. Ännu samma afton förde grefven sin unga maka till en väl inredd våning i en aflägsen förstad. Smaken och elegansen i deras hem hade kunnat tillfredsställa en mera anspråksfull qvinnas önskningar än Constances, som endast byggde hela sin lycka på sin mans kärlek. Ingen af familjen hade varseblifvit, att Constance följde bort med guvernanten, och domestikerna fäste ej något afseende dervid. De förra trodde, att hon inneslutit sig i den bortrestas kammare, då ingen fann reda på nyckeln. Men när man ännu saknade henne dagen derpå, gjordes en undersökning, och man fann då ett bref, som Dublance dikterat, och det både hon och grefven haft den största svårighet att förmå Constance att skrifva af.
2:o) att, då således endast ordalydelsen i grundlagarna bör afses vid undersökning om hvad i dem förstås med orden »bevillning» och »bevillningar», noga bör märkas, att delta sista ordet är tydligen förklaradt dels genom en beskrifning i 59 § Regerings-formen och 1 mom. 30 § Riksdags-Ordningen, hvarest står, att »hvad Staten» (således icke kommunerna) kan tarfva utöfver de ordinarie» i (Riksdags-Ordniugen »vanliga») inkomster, »genom bevillningar» bör »fyllas», dels ock genom dessa bevillningars uppräknande i Regerings-formens 60 § l:sta punkt, så lydande: »till dessa sednare »(bevillningar)» räknas tulloch accis-medlen, postmedlen, chartoe»sigillatse-afgiften, busbehofs-bränneri-medlen samt hvad Riksens Ständer dessutom »särskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtaga». Men icke ett ord finnes om den särskilda minuterings-afgiften, sorn hittills utgått till staten, samt fördenskull hittills behandlats såsom bevillning, än mindre om någon afgift till kommunerna för bränvinsförsäljning. Då nu hvarken beskrifningen passar å afgiften lill kommunerna, eller denna afgift är uppräknad bland bevillningarna, vågar jag ej till dem hänföra den, än mindre påstå att frågan derom skall i förstärkt Stats-Utskott afgöras. Bih. till R, St.
ÖfverStåthållaren, Under-Ståthållaren och Politiemästaren i Hufvudstaden, Landshöfdingar och Ståthållare i Landet, Fält-Marskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, General-AdjuLanter, Öfver-Adjutanter, Stabs-Adjutanter, Cotnmendanter i Fästningarne, Capitaine-Lieutenanter och Ollie rare vid Lif-Drabanterne, Öfverstar för Regementena, Secund-Cheferne för Gardes-Regementena till häst och fot samt Öfverste-Lieutenanter vid LifRegements-Brigadsn, Cheferne för Artilleriet, Fortifications-, Fältmätningsoch Sjömätnings-Väsendet, Ministrar, Sändebud och Agenter för Handeln hos främmande Makter, samt de Embetsoch Tjenstemän, som uti Konungens Cabinett för Utrikes Brefvexlingen och vid Beskickningarne nyttjas, hafva förtroende-sysslor, hvarifrån Konungen må dem endtlediga, när Han pröfvar Rikets tjenst det fordra. Konungen kungöre dock sådane beslut i Stats-Rådet, hvars Ledamöter vare skyldige att deremot göra underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. §. 36. De, som bekläda Domare-embeten, så högre, som lägre, samt alla andre Embetsoch Tjenstemän, än de i föregående §. nämnde, kunna icke, )2 Hor till Con st itutions-Ut skottets Memorial, N:o 2 6. utan medelst ransakning och Dom, ifrån sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej helier utan efter egna ansökningar till andra tjenster befordras eller flyttas. §. 37. Konungen eger att i Adeligt Stånd upphöja Män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjenle. Konungen må jemväl såsom belöning för stora och utmärkta förtjenster tilldela Adelsmän Friherrlig och Friherrar Greflig värdighet.
Vid festen presiderade etatsrådet Melchior, och bland deltagarne märktes kronprinsen, ministrarne, folkeoch landstingens talmän och vice talmän samt en mängd framstående vetenskapsmän, embetsmän och militärer. Festtalen höllos af kronprinsen, föreståndaren för det stora nordiska telegrafbolaget etatsrådet Tietgen, amiral Bille, professor Madvig, etatsrådet Melchior m. fl. Samtidigt gafs i en annan lokal en fest för manskapet. Om aftonen fest af studentföreningen, af svenska nationalföreningen och norska föreningen. En inbjudning till Lund hade jag ej kunnat antaga, emedan hans maj:t konung Oscar uttryckt den önskan, att vi först vid Stockholms slott skulle sätta foten på Sveriges jord. Det var öfverenskommet, att vårt intåg i Stockholm först skulle ega rum den 24 april om aftonen, men vi afreste från Kjöbenhavn redan natten mot den 20 för att vara säkra att ej, till följd af motvind eller annan oförutsedd motgång, komma fram för sent till festerna i Sveriges hufvudstad. Till följd af denna försigtighet framkommo vi till Stockholms skärgård redan den 23, så att vi nödgades under natten den 23–24 ligga stilla vid Dalarö. Här möttes vi af befälhafvande amiralen Lagercrantz, som på konungens befallning med ångaren »Sköldmön» förde våra familjer oss till mötes. Den 24 kl. 8 f. m. lyfte Vega åter ankar för att långsamt ånga vidare förbi Vaxholm in till Stockholm. Vi mötte otaliga flaggprydda ångbåtar på vår väg, fullastade med bekanta och obekanta vänner, hvilka med jubelrop helsade Vega-männen välkomna till hemlandet. Ju närmare vi kommo Stockholm, dess större blef antalet af ångbåtar, hvilka, ordnade på tvenne led med Vega i spetsen, långsamt närmade sig hamnen. Lanternor i brokiga färger tändes på fartygen, fyrverkerier afbrändes och kanoners dån blandade sig med skallande hurrarop från tusentals åskådare. Sedan vi ytterligare vid Kastellholmen helsats med salut, fäldes ankaret på Stockholms ström kl. 10 e. m. Mälarens drottning hade för tillfället klädt sig i en högtidsskrud af oförliknelig prakt.
En vidsträckt kust,'ymniga skeppsbyggnads-materialier, härdade kustboer, vana vid sjol i Tvet, voluminösa producter till utlaster för våra fartyg, tyckas samfäldt inbjuda oss att på sjön försöka och med framgång utöfva den täflan med utländniDgen, hvilken vi förgäfves sökt tillvägabringa i väfstolen. Vi hafva behandlat handeln, som en fiende, hvilken man väl ej kunnat förhindra att landstiga på våra stränder, men mot hvars spridande kring landet man velat lägga alla hinder i vägen. För att skydda några få men inflytelserika intressen haf - Den 4 Mar» f. m. 5i va vi uppoffrat våra vigtigaste näringar, jordbruket, bergsrörelsen och trädvaruliandeln, hvilka, utom handel och sjöfart, skola sakna afsättning för sina producter. Ehuru i ögonen fallande och olycksbringande följderna af detta systeme än varit för vår handel, sjöfart och inre rörelse, torde dock anförandet af några bland de yttranden, som igenfinnas uti en med 12,653 underskrifter försedd petition från departementet De la Gironde till Deputerade kammaren år 1828 bär vara på sitt ställe och finna sin fullkomliga tillämpning. ”Betraktadt i och för sjelf”, säga petitionärerne, "utgör prohibitiv-systemet det beklagligaste misstag. Naturen har i sin oändligt vexlande mångfald förlänat hvarje land egna alster, har åt hvarje trakt af jorden anvisat dess bestämmelse, och genom skiljaktighet i producter och behof, har den velat tilldana ett band för inenniskorna inbördes och föranleda emellan dem detta närmande, som samhällsbildning och handel åstadkomma. Hvad utgör väl då grunden för prohibitionssystemet? — en verklig tomhet, ett försök att sälja åt främmande nationer utan att köpa något af dem. Hvad är väl följden af prohibitions-systemet? Den är, att det land, som suckar under inflytelsen af prohibitionen, icke kan sälja sina producter till utlandningen. Producenten blir der återförvisad till sig sjelf. — —” Jag öfvergår nu lill den för vår sjelfständighets betryggande vigtigaste näringen, vår sjöfart.
Föredrogs LagUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda betänk. 3N:o 75, i anledn. af väckte motioner om förändring i konkurslagstiftningen. Vid punktvis företagen pröfning af detta betänk., blefvo Utsk:s i afseende pä Hrr Sundlers och Winges samt Riksdagsfullmäktige Carl Nilssons och Petter Harsldssons motioner afgifne yttranden af R. o. Ad. godkände. Beträffande sedermera Ulsk:s, i anledn. af Hr Agrells motion afgifna förslag lill förenkling af vittneseden, yttrade sig: Gr. Lagerbjelke, Gust.: Utsk. yttrar mycket riktigt i motiverne till sitt förslag att ”borgenärseden bör, likasom eder i allmänhet, vara enkel, tydlig och lättfattlig samt ej innehålla mera, än som fordras för dess ändamål, som är att vinna öfvertygelse derom, att borgenärens anmälda fordringsanspråk ej är falskt och oriktigt eller på underslef och olagliga åtgärder grundadt”. Utsk. har likväl frångått dessa sina premisser, då Utsk. sedermera uti sjelfva förslaget till edsformulär ålägger fordringsägaren att med ed bekräfta del fordringsanspråket funnits till i hans hand, innan ansökningen om gäldenärens egendoms afträdande honom kunnig blef. Detta synes dock vara öfverflödigt, enär borgenären slraxt efteråt förpligta!' sig att han på god tro varit innehafvare af den anmälda fordran och all den icke genom svek eller be - 485 Den 27 September. dragen tillkommit. Detta måste väl anses hafva ägt rum om lian efter konkursens offentliggörande tillskapar en fordran, som vore oriktig. Det synes mig vara öfvei flödigt att derom stadga något i sjelfva eden, ty detta slags svek är ju förebygdt genom förpligtande! att fordran icke af svek eller bedrägeri tillkommit.
Förvaltningen af de högst betydliga stats-medel, som till uppförande och underhåll af Rikets fästningar och särskilda landtförsvaret tillhörande byggnader anvisades, var lngeniör-o.fficerarne anförtrodd, i följd hvaraf de hade icke allenast ledningen af och tillsynen öfver arbetenas rigtiga utförande, utan äfven en besvärlig redogörarebefaltning, utan motsvarighet vid någon annan militärisk tjenstgöring. Det oaktadt hade officerarne vid denna korps sämre lönevilkor än vid andra korpser i arméen, och då derjemte s. k. semester alldeles saknades, måste hvarje officer, som icke innehade något särskildt arfvode, hela året otti för sin ringa lön tjenstgöra i de vanligen dyra garnisons-orterne. För subaltern-officern kunde emedlertid den otillräckliga lönen ej så mycket inverka på hans nit i tjensten, enär möjligheten för honom återstode att, när som helst, välja annat lefnads-yrke. De äldre i tjensten hade deremot icke och kunde sällan få någon annan utsigt, än den tjensten omedelbarligen erbjöde, men för en korps’ tjenstbarhet och bestånd fordrades ,otvifvelaktig!, att dessa äldre ej blefvo sä ekonomiskt vanlottade, att, såsom nu vore fallet, den tarfligaste utkomst blefve alldeles omöjlig, ett förhållande som ock haft till följd, alt, sedan åf 1831, då Ingeniör-korpsen skiljdes från Fältmätnings-korpsen, 19 ledigheter uppstått efter subalterner inom en korps af inalles 27 officerare utom chefen. Genom den praktiska riktning, Ingeniörs-officerstjensten under de sednaste 30 åren fått, hade en stor lätthet för Ingeniör-officerare uppkommit ali öfvergå till de flesta andra praktiska och oftast mera inbringande yrkena, deribland i främsta rummet Civil-ingeniör-yrket.