Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är öfwmygad om, at en mild och uplyst Konung Sjelf, nägon gang conclescenclergr at tänka sig, äfwen isina undersätares belägenhet, och sannerligen! han torde dä ej finna Tjenstemäns belägenhet nog tryggad, om deras löner ej genom fastställd Stat och reglering äro bestämde, utan fast iner owissa och närmande egenskapen afssä kallade arfwoden, clouceurer eller grstialer. Åtminstone stola gode, wise Negenter, ej utan deltagande, kanske ej utan oro, förese en framtid, dä möjligen, rinder en annan regering och en annan ^clmmiLtrstion, en förtjent Embetsmanna-corps behofde något stöd af Lagarne til tryggande för missa löneförmåners bestämda bibehållande, för at ej aldeles öfwerlemnas är en plägande osäkerhet, huru deras Tjenster, en annan Lid, stola anses och belönas. Och anhaller om Högwördige Preste-Ständers Ulftand at fä meddela dessa mina wälmenta tankar til de öfriga respeQivo Medständen. Högloft. Nidderstaper och Adeln ätstiljdes kl. 2 til §. In näem krotocolli 6. Lil vers tolpe. Fre - Den 9 Mars. 421 Fredagen den 9:de Mars. Genuin klockan 4 9 förmiddagen. Företogs lil ^usterinZ följande: Utdrag af protocollst, hållet i Högloft. Ridderssapers och Adelns klenum den 8 Mars iZio. SD. Företogs til afgörande Allmanna Beswärsoch Osconowise-Utstottets den 28 Februarii pä bordet lagde ?i-otocolls-Utdrag, innefattande Utffottets yttrande öfwer den til detsamma äter förwista fragan om Wargeringens indragning; och stadnade Ridderffapet och Adeln, under åberopande af den rättighet 82 H.
Utskottet, som i öfrigt inhemtat att efter riksdagens början ytterligare den andra delen af nämnde arbete, omfattande riks dagarne åren 1633—1636 från trycket utkommit, har om samma arbete tagit kännedom och finner det med särdeles omsorg och ordentlighet verkställdt samt beledsagadt af upplysande historiska inledningar; lärande det bero af derom särskildt väckt förslag, huruvida detta för Ridderskapets och Adelns historia vigtiga företag må fortfarande understödjas genom bidrag från Ståndets kassa. 14 g. tillkännagifver, att sedan Kongl. Maj:t i Nåder bifallit de af Ridd. och Adeln vid förra riksdagen beslutade ändringar i Riddarbus-ordningen, Kongl. Majit under den 4 Januari 1855 låtit, med iakttagande häraf, utfärda en ny Riddarhus-ordning för att till efterrättelse derefter blifva gällande. 15 §■ Direktionen har här, till Höglofl. Ridd. och Adelns afgörande, öfverlemnat en af Riddarhus-vaktmästaren till Direktionen inlemnad ansökning om förhöjning i den lön af 166 R:dr 32 sk. Banko, han för närvarande, åtnjuter jemte boställsrum, fri ved, ljuspenningar samt några obetydliga sportler. Otillräckligheten af dessa löneförmåner för en ganska trägen tjenstebefattning hvarifrån ingen vidare fortkomst kan vara att förvänta och hvilken bör åt sin innehafvare, äfven då han är gift, bereda dess fulla utkomst, har Direktionen funnit icke kunna förnekas och desto mindre böra lemnäs utan afseende, som de denna befattniug tillhörande bestyr, särdeles under riksdagarne och vid de täta insättningarne och uttagningarne af medel i Rikets Ständers Bank, i högsta grad erfordra ordningssinne, redbarhet och vaksamhet. Och då äfven för ifrågavarande löneförhöjning dessutom talade jemförelsen med de lönevilkor, som nu mera finnas vara vaktmästare i andra verk tillagda, har Direktionen funnit sig böra tillstyrka Ridd. och Adeln att bevilja förenämnde lönebelopps förhöjning till 300 R:dr B:ko, att, likasom den nu varande lönen, utgå med af Riddarhusets och af Jungfru-stiftskassan.
Ifto 132. för aflöning af nödiga biträden vid utarbetandet af det nya riksbok-slutet, till Fredins disposition ställes ett belopp, motsvarande fyra kammarskrifvarelöner, eller, a fyra hundra riksdaler, tillsammans ett tusen sexhundra (1,6’00) riksdaler banko, för hela arbetet räknadt, att, sedan Fredin inför statskontoret för arbetets fortgång gjort reda, efter reqvisition, successive till honom utbetalas, mot redovisning inför Kammar-rätten. Uti sin berättelse angående statsverket, hafva 1845 års revisorer fästat uppmärksamheten derpå, att statskontorets memorial-böcker och de så kallade kammarskrifvare-böckerne egentligen vore journaler eller antecknings-böcker öfver de dagligen förefallande anordningarne, utom det att memorialböckerne derutöfver upptoge jemväl ränte-kammarens inkomster. Statskontoret saknade deremot en egen hufvudbok öfver sin enskilda rörelse, enär räntekammarens så kallade hufvudbok utgjorde endast en kassa-redogörelse för kalenderåret, och rikshufvudboken, dit resultaterne af samtlige verks och inrättningars räkenskaper inginge, användes visserligen för närvarande äfven såsom statskontorets hufvudbok, men syntes icke vara dertill fullt tjenlig, synnerligast i anseende lil} dess sentida afslutande.
Delta sätt medförde dock den stora orättvisan, att den större kommunen med sina 1,000 personer och sin större kraft skulle ännu en gång med dubbelt större anslag understödjas för sin skola, än den dubbelt mindre kommunen, med 500 personer och vanligen dubbelt mindre kraft, för sin skola, 88 StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. som dock erfordrade i det närmaste lika stora årliga omkostnader. Motionären har derföre framlagt ett, enligt hans tanke, lika enkelt, men tillika rättvist alternativt förslag, nemligen: aJ att Staten skulle återtaga den del af personliga skyddsafgiften, som varit anslagen att utgå till kommunerna under namn af ”folkskoleafgift”, b) att folkskolelärarnes lön måtte bestämmas till minst 400 R:dr, utom husrum och vedbrand, c) att Staten mätte lemna ett understöd af 500 R:dr årligen för hvarje vederbörligen organiserad folkskola med examinerad lärare, d) att detta understöd finge uppföras såsom anslag på 0:de Hufvudtiteln att under nästa statsreglering utgå med årligen 900,000 R:dr. Vunne della förslag bifall vore motionären förvissad att ingen kommun hädanefter skulle kunna inskränka sig till en skola, der den behöfde flera, såsom nu skedde, der man ville att alla omkostnader skulle bestridas med folkskoleafgiften, den man ej ansåge såsom ett understöd af Staten, utan såsom en kommunal-utskyld. Vidare har motionären föreslagit, att å åttonde Hufvudtiteln måtte uppföras årligt anslag till seminarierna af 60,000 R:dr, till stipendier för seminarie-elever 20.000 R:dr, lill undervisnings-materiel samt för läroböckers och kartors utgifvande 10.000 R:dr och lill skole-inspektionen 30,000
Men året 1878 var som bekant ett i ekonomiskt afseende särdeles brydsamt år, under hvilket den inom vår riksdagsmajoritet allenaherskande hänsynen till “ den största möjliga sparsamhet “ hade utsigt att mera obetingadt än någonsin få göra sig gällande, och följaktligen ansågo sig äfven komiterade lika som två år senare * reformsträfvarne inom Andra kammaren föranlåtne att till vinnande af det goda. ändamålet — lärarelönernas förhöjning — ställa priset så billigt som möjligt. Och så föreslog man, att lärjungarne vid de ofvan nämnda läroverken skulle erlägga en hittills i vårt land icke i fråga satt terminsafgift ’ hvilken skulle användas såsom bidrag till lärarnes aflönande. Att komitén, som var sammansatt af två i saken intresserade elementarlärare, två mycket förmögne män och en välmående hemmansegare, icke skulle tänka på hvilka följder en dylik suspension af grundprincipen i hela vårt svenska bildningslif kunde komma att medföra, är någorlunda förklarligt, lika som ock att förslaget kunde accepteras af hr Axell, hvilken som bekant är ett af lyckans mest gynnade skötebarn i ekonomiskt lika väl som i intellektuelt afseende. Underligare förefaller det deremot, att samma förslag äfven kunde upptagas af hr Borg, som ju skall vara en sann demokrat och en den obemedlade stora massans välvillige målsman. Lika underligt förefaller det oss äfven, att hr Hedin, som ju också en gång i tiden yunnit sina politiska sporrar såsom utpräglad demokrat, kunde i sin egenskap af ordförande inom det Andra kammarens tillfälliga utskott, hvilket hade att behandla detta ärende, och, enligt hvad det uppgifves, dérjemte sjelf författare af utskottets i formen ypperliga betänkande, gilla ett förslag, som helt enkelt sätter yxan till roten på den mest upphöjdt demokratiska grundprincipen i hela vårt samhällslif. Men hos båda tyckes hän-synen till de demokratiska grundsatserna vid detta tillfälle fått vika för andra om ock sins emellan vidt skiljda motiv.
R:dr 32 sk. årligen, hade under åren 1834—1837 utgått tillsammans 55,164 R:dr 9 sk. 6 rst., hvilken brist blifvit ersatt dels af anslaget för oförutsedde militaire behof, dels af 3:dje Hufvud-Titelns besparingar; och hafva Rikets Ständer, till följd häraf, ansett sig böra bos E. K. M. i underdånighet anhålla om vidtagande af sådane föreskrifter, hvarigenom må kunna förekommas, att anvisningar å ifrågavarande anslag ega rum, sedan detsamma för året till hela sitt belopp utgått. 31 :o Slutligen, och med anledning af Revisorernes derom gjorda framställning, hafva Rikets Ständer velat tillåta, att de 55,000 R;lr, hvilka af Salpeter-fondens medel åren 1813—1820 blifvit för Carl Gustafs Stads factori utbetalde och sedermera uti nämnde fonds räkenskaper, såsom factoriets skuld, balancerade, må uti Salpeter-fondens räkenskaper afskiitvas; och få Rikets Ständer hos E. K. M. underdånigst anhålla, att de, för verkställighet häraf, nödige föreskrifter må varda vederbörande meddelade. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hös Ridd. och Adeln den 17 Mars i84f. Presle-Ståndet den 18 Borgare-Slåndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse > i fråga om behof att öfverse och granska FörfattningamCj angående Myntoch Controll-Ferken, (Stats-Utsk.
Då sände Konung David bort, och lät hemta honom ifrå Lodebar, utu Machirs hus, Ammiels sons. Då nu MephiBoseth, Jonathans son, Sauls sons, kom till David, föll han på sitt ansigte, och tillbad. Och David sade: MephiBoseth. Han sade: Här är jag, din tjenare. David sade till honom: Frukta dig intet; ty jag vill göra barmhertighet på dig, för Jonathans dins faders skull, och vill gifva dig alla dins faders Sauls åkrar igen; men du skall dageliga äta bröd vid mitt bord. Han tillbad, och sade: Ho är jag, din tjenare, att du vände dig till en död hund, såsom jag är? Då kallade Konungen Ziba, Sauls tjenare, och sade till honom: Allt det Saul hafver tillhört, och hans hela hus, hafver jag gifvit dins herras son. Så bruka nu honom hans åker, du och din barn, och tjenare, och låt det komma in, att det skall vara dins herras sons bröd, att han må föda dig; men MephiBoseth dins herras son skall dagliga äta bröd vid mitt bord. Och Ziba hade femton söner och tjugu tjenare. Och Ziba sade till Konungen: Allt det min herre Konungen hafver budit sinom tjenare, det skall hans tjenare göra; och MephiBoseth äte vid mitt bord, såsom ett af Konungsbarnen. Och MephiBoseth hade en liten son, som het Micha; men allt det i Ziba hus bodde, det tjente MephiBoseth. Och MephiBoseth bodde i Jerusalem; ty han åt dagliga vid Konungens bord; och haltade på båda sina fötter. Och det begaf sig derefter, att Ammons barnas Konung blef död, och hans son Hanun vardt Konung i hans stad. Då sade David: Jag vill göra barmhertighet på Hanun, Nahas son, såsom hans fader hafver gjort barmhertighet med mig. Och sände bort och lät genom sina tjenare hugsvala honom öfver hans fader. Och Davids tjenare kommo i Ammons barnas land.
Annu orimligare är BankoUtsk:s förutsättning, att actieegare i en sådan privatbank (som upphör) skulle ega någon fördel deraf, att riksbanken genom ett lånekontor trädde i st. f. privatbanken; att privatbankens egare skulle hafva fördel af att deras rörelse blefve inskränkt etc. etc. Icke har riksbanken åtagit sig att garantera egarne något derigenom, att den sätter ett lånekontor i st. f. deras bank, utan den har endast rättvisligen garanterat allmänheten att ej blifva allt för mycket lidande igenom oförsigtighet hos privatbanks-styrelsen. Således är BankoUtsk:s slutmening i detta utlåt, först och främst grundad på en oriktig förutsättning samt ett oriktigt och skeft Den 17 Juni. 157 bedömande af saken, och för det andra uttryckande en anda, som jag skulle önska aldrig funnes hos något R. St:s Utsk. Ilr Lagerheim: Frågan huruvida någon mellankommande åtgärd af riksbanken bör ega rum för den händelse, att någon eller några af privatbankerna upphörde, är af stor vigt äfven blott för dess tänkbarhet. Man må för öfrigt ana en sådan händelse huru osannolik som helst; det åligger dock R. St. hvilka ensamt ega lagstiftande rätten öfver och vården om riksbanken, det åligger dem att i främsta rummet ombesörja allmänhetens och den allmänna rörelsens betryggande. Af detta skäl anser jag, alt en betydande lucka skulle i lagstiftningen för den allmänna rörelsen uppstå, om man i enlighet med BankoUtskrs förslag bortloge det nu befintliga stadgandet om de 5 millionernas användande för en så beskaffad händelse som den omnämnda. Jag får således, jemte det jag önskar alt, till fyllande af denna lucka, R. o. Ad. nu måtte besluta, att stadga ett belopp af 2,000,000 r:dr b:co, att för en sådan händelse vara användbardt af Bankofullmäktige, tillika föreslå att, i fall några förhållanden skulle göra en förändring i den nu gällande redactm oundgänglig, det må ät BankoUtsk. uppdragas, att skyndsamligen till R. St. inkomma med förslag till huru det på sådan grund bör lagstiftas.
hvadande skattskyldige af sin oförmåga att betala eller föreställning om beskattningens obillighet, samt de taxerande af en oafvislig, ehuru här icke tillåtlig, rättskänsla låtit förleda sig att afgifva och emottaga uppgifter, hvilkas sanningsenlighet, lindrigast sagdt, varit tvifvel underkastad; samt af Riksdags-fullmäkligen Lars Larsson från Elfsborgs län, hvilken, under påkallande af Rikets Ständers uppmärksamhet å den höga beskattning, som skall drabba Svenska jordbruket i jemförelse med alla andra näringar i riket, om nemligen i beräkning (ages, att, förutom Allmänna Bevillningen, samt de dryga, af skattejorden utgående jordeboksoch grundräntor, derifrån jemväl skall utgöras Ecklesiastik-statens aflöning, rustning och rotering, sommaroch vintervägars samt allmänna byggnaders bekostnad och underhåll, fattigvård m. m., föreslagit, att Bevillningen å all fast egendom måtte nedsättas med hälften eller från två lill en per mille, till hvilken nedsättning motionären ansett denna Riksdag erbjuda ett särdeles lämpligt tillfälle, ilhy att Riksgälds-kontoret egde ej obetydliga öfverskott, samt dessutom den blifvande bränvinsbeskallningen otvifvelaktig! måste komma att inbringa en flerdubbel summa mot hvad för Stals-verket förut varit beräknadt. Utskottet vågar icke dela motionärernes förhoppning, alt den förordade nedsättningen i bevillmngs-procenten från 5 till 3 skulle i någon betydlig mån medföra större sanningsenlighet i de skattskyldiges taxerings-uppgifter eller en strängare pröfning från taxeringsmännens sida af de taxerades verkliga tillgångar, ulan fruktar Utskottet tvert - 8 Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o 4. om, alt denna procent-nedsättning möjligen skulle förorsaka en minskning i stats-iulraderna uti en nära nog lika proportion.
Det vore verkligen icke något tvifvel underkastadt, att i den ort, der bergsskolan nu vore förlagd, rådde ett bergsinannalif, som saknades i hufvudstaden och dess grannskap; men såvidt staden Fahlun ensamt toges i betraktande, omfattade intresset hufvudsakligen bearbetandet af dervarande grufva och koppartillverkningen. Åt denna gren af bergsmannahandteringen egnade sig dock det ojemförligt minsta antalet af bergsskolans elever under hvarje lärokurs, enligt hvad föreståndaren för bergsskolan upplyst, i allmänhet icke flere än två, hvilka, i anseende dertill att kopparsmältningen vid Fahlun ännu på bergsmannavis bedrefves, ej heller der egde ett rätt nöjaktigt tillfälle till processens studerande. För det stora flertalet elever, som riktade sin håg och sina studier åt jerntillverkningon, såsom den i Sverige vigtigaste delen af bergshandteringen, crbjöde jernverken i Dalarne numera föga eller ingen nytta, enär de, till följd af de hinder och svårigheter, hvilka mötte såväl för herbergcrandet af det under de sednare åren ökade antalet elever, som ock i flera andra hänseenden, ej kunde annat än tillfälligtvis och flygtigt besökas af en eller annan elev i sender. En på 8 å 9 mils afstånd från Fahlun belägen masugn hade väl för skolans masmästerikurser understundom fått begagnas; men oberäknad svårigheten att på nämnde ställe erhålla bostad för flere personer på en gång, saknade eleverne der tillfälle att rikta sin uppmärksamhet åt stångjernsberedning. Icke sällan hade de smidesverkstäder, som för elevernes praktiska öfningar upplåtits, varit af beskaffenhet att undervisningen icke kunnat på vederbörligt sätt der meddelas; och år 1858 hade ej ens någon sådan lokal kunnat anskaffas. De fördelar, hvilka Bruks-societeten för elevernes praktiska öfningar påräknat genom bergsskolans fästande vid staden Fahlun, hade således icke vunnits, och till följd deraf komme äfven det första och vigtigaste af de skäl, som Societeten år 1847 emot bergsskolans förening med Teknologiska institutet anfört, att förfalla och enahanda vore nu förhållandet med de öfriga.
Men då det är kunnigt, att ett annat Stånd redan afslagit den nya redactionen, och att den följagteligen icke kommer att gälla, om än Ridderskapet och Adeln densamma antager, torde det vara så mycket lättare, att, utan votering, förena meningarne till ett gemensamt beslut. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde åter proposition till bifall af den föreslagne nya redactionen; hvilken proposition med Ja besvarades. 34 §• Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, sammansatt af TrettioSex medlemmar, — Friherre Boije, Fredrik: Sedan den nya redactionen till 3i §. nyligen blifvit Infallen, tror ja g, att den förevarande 34 §. med ännu mera skäl bör bifallas. Ty, om BevillningsUtskottet, som är det kinkigaste, anses kunna bestå af endast 36 Ledamöter, bör Ekonomiutskottet så mycket mer kunna inskränkas till samma antal. Jag tillstyrker derföre bifall å den nya redactionen. Herr Rosenquist, Fredrik Leonhard: Jagar, i afseende på den nu förevarande 34 , af samma tanka, som jag förut yttrat rörande 3i §. Uppå derefter gjord proposition, blef den nya redactionen af 1 Morn. i 34 §. Riksdagsordningen af Ridderskapet och Adeln gillad. 4q §• 1 Mom. 2 Punkten. bör anförandet till Protocollet dicteras och afskrift deraf senast i nästa Plenum till bordet aflemnas. Friherre Cederström, Jacob: I afseende på det föreslagna tillägget i 1 Mom. 49 §. Riksdagsordningen, att ett mundtligt anförande, som bör till Protocollet dicteras, skall sednast i nästa Plenum till bordet aflemnas, får jag göra den erindran, att detta åtminstone hos Ridderskapet och Adeln icke är möjligt, när Plenum, såsom stundom inträffar, hålles 2 dagar å rad. Ty huru är det tänkbart, att man då skulle i6o Den 26 F e b r u a r i i f. m. medhinna, att ur MemorialProtocollen upsätta alla sina yttranden och aflemna dem påföljande dagen.
Vid ”Gustaf Wasa” kom, till den ästhetiska och fosterländskthistoriska hänförelsen, också den politiska. Föreningen stegrade bifallet till en verklig folks-hänryckning; hvaraf återljudet ännu i våra dagar ej förklingat, och förmodligen aldrig skall till fullo förstummas. Sådan var den handsekreterar-tjenst, för hvilken ena hälften af Kellgrens arfvode blifvit angifven. Den andra hälften utgjordes af hans andel i det umgänge, hvarom vi funnit sjelfve Skjöldebrand yttra30: ”det var bland valda snillen, som Gustaf III sökte förströelse från maktens börda och höghetens tvång; ett bevis, huru älskvärd han måste hafva varit i dessa stunder, kan hämtas af den förtjusning, som åtföljt deras minne hos alla som deraf varit delaktige”. Sagesmannen, här anförd, emedan han ingalunda gjort sig känd för loford öfver Gustaf III, åberopar, jemte Leopolds intyg, äfven Oxenstjernas, Adlerbeths och Rosensteins. Så ligger en dubbel sanning i Stenhammars utlåtelse: ”att upplifva minnet af någon sånggudinnans vän, är att väcka åtankan af Gustaf den Tredjes välgerningar; det är ej möjligt att tala om en vitter man, som hedrat hans tidehvarf, och ej tillika i dess åminnelse blanda denne Konungs lof”. Ej heller utan skäl tillägger han, att för sådana män behöfves ”Regentens uppmärksamhet och uppmuntran” mer, än annorstädes, ”i ett land, der odlingen ej stigit högt; der den läsande hopen är trög och kallsinnig 31; ett land, hvars språk ej kännes i Europa, och hvars ringa folkmängd gör antalet af läsare ringa”. Uppmuntringen åter bestod, hos en furste som aldrig var rik på mynt, mindre i hvad han mäktade anskaffa af penningar, än i den personligt lifvande solvärman af konungsligt snille och konungsligt hjerta. Vi kunna således ej klandra dessa samme talares ord:
Ridderskapet och Adeln ätMldes klockan io. In stäem krvtncnlli Q. Silverstons. Onedagcn dm zo. April. klenum kl. half id förmiddagen. Kristne,eles kr-nnrollsr af den 2Z. i denna Manad. 2lnmaltes och emoktogs en vopurgkion fran dek Wällofl. Borgare-Srändet, anförd af Herr Lagmannen och - Riddaren af Kongl. Nordstserne - Orsén tkZksnrInn, som sörmälte at Ständer förehast det Hederwarda Boude - Ståndets LxiraLlum krorneolli af den 2Z. April, hwaruti Bonde - Skandet yttrat sin åstundan at jamte sina Med-Ständer fa deltaga i ksncjuens förwaltning; Och at Borgare. Ständet lika med det Högwördiga Preste-Standct funnit rjenligast at, innan huswndsrägans afgörande, infordra kanon-Utskottets utlåtande öfwer de historiska upgifterna i berörde krolo-, colls-Utdrag. vexutLtionen besivarades pä manligt sätt, och aftradde. ^usteraäsL et Utdrag af k-uwcoUsc för den 2^. Upril, angående frägan om lostruÄioo för Bewillniuys» UNkottct, samt derefter kroroeLllLr af den 24. i der, na manad. Derefter upropadcs och afgick, under anförande af Grefwe Uriiinx, kelar, den Deputation, sorn, en» ligt krotneolier af den 2Z. April, skulle manligen meddela de andra lkelpe5Uvs Standen Riddrrskapecs .och Adelns beslut i frägan om InstruZucm för Bewiliiungs-Utskottet. I. anledning af grfwek löfte i klsrmm den 2Z.
Handeln bedrifves icke blott med kram och allehanda andre köpmansvaror, hemtade från Götheborg, Stockholm och flere andre inrikes orter, utan äfven i betydlig mån med spanmål, som uppköpes dels från Länets södra delar, dels från Westergöthland och Östergöthland, dels ock understundom från utrikes orter, samt afsättes till provinsens norra trakter, hvilka alltid, huru än skörden utfaller, äro i mer eller mindre behof af sådan tillförsel. De jerneffekler, som från bruken i Kihls, Fryksdahls, Elfvedahls och en del af Nyeds härader föras till stadens våg, och de träd varor, som från dessa orter ankomma till stadens hamn för att vidare skeppas till Götheborg eller till sågverk, gå i handel emellan producenter och exportörer eller emellan trädvaruoch sågverksägare, utan medverkan af stadens handlande, som endast taga del i bestyret med varornes skeppning. Är 1850 emottogos å stadens våg för afförande till Götheborg 40,481 SkUé. stångoch manufaktur-jern; hvarjemte samma år från Carlstads hamn skeppades 29,361 tolfter plankor, 15,878 tolfter bräder och bakar, 7,194 tolfter sågblockar samt 1,146 stycken bjelkar. Med stadens handlande och skeppsredare tillhörige 15 fartyg om 459 lästers drägtighet är sjöfart idkad, dermed 41 personer varit sysselsatte, och hvaraf årliga förtjenslen beräknats till 2,000 R:dr. Till befraktning af personer och gods hafva dessutom de sednare åren 2:ne ångfartyg gjort reguliera turer emellan Stockholm, Carlstad och Götheborg samt ett tredje emellan Christinehamn, Hulls lastageplats, Carlstad och Götheborg. Ä stadens donationsjord, bestående af 5|-dels mantal, odlas säd, men isynnerhet , foderväxter. En klädesfabrik, tvänne tobaksoch snus-fabriker samt ett bäjerskt ölbryggeri finnas inom staden. Vid klädesfabriken, hvars tillverkning under Berättelse öfver Wermlands Län för åren 1848—1850.