Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han älskar gubben som sin ögonsten, men han älskar mig som sitt eget hjertblod och om han kunde inbilla sig att patron ... store min gud, sådant allarm det då blefve... Men åter att icke kunna hjelpa far ... nej, det står jag aldrig ut med!" Och ingen hade den bedröfvade Magda att rådföra sig med. Hvilka råd skulle väl den stackars Calle kunna ge? Och med Nanny, som ju var bara barnet, kom Magda sig ej före att tala i en så brydsam angelägenhet. Hon hade gjort ett försök hos prosten i församlingen, men ehuru han visade mycket deltagande, var det dock omöjligt att få låna penningar af honom, ty han var lika snål som rik. Och nu kunde Magda likväl ej längre uppskjuta det utlofvade besöket hos far. Hela den lilla slägten skulle ge sig af på denna pilgrimsfärd, för hvilken de kärleksfullaste tillredelser gjordes i matsäcksväg. Magda bakade pannkakor och Nanny rån, och om någonsin ett småleende stal sig öfver de unga svägerskornas läppar, så var det då båda träffades af samma tanke: hoppet att den lilla välfägnaden skulle smaka far. Ändtligen var stunden inne för inskeppningen. Till och med lill-Kerstin och Karo skulle vara med, för att få en skymt af husbonden. Barnen stampade af glädje de tänkte blott på rodden öfver de gungande vågorna. Magda hade plockat ned allt, men hennes hjerta var så tungt, att det hotade brista: hon kom ju utan hopp. Nanny, som hela morgonstunden gjort våld på sina känslor, syntes nu, när de skulle stiga i båten nära att svimma. Hon tänkte sig sin gamle älskade far lidande och förfallen och ändå med ett jobs-leende på läpparna färdig att trösta dera, hvilka kommo endast för att efter ett par timmar åter öfvergifva honom ... öfvergifva honom åt ensamheten, hopplösheten, tystnaden. Det arma veka barnet led redan på förhand det nya afskedets marter. "Det är aldrig värdt att du följer med, mitt barn!" sade Magda i moderlig och resolverad ton... "Gå in tillbaka du!" "Ja, jag tror nästan att jag blir tvungen till det" (hennes häftiga darrning förrådde hennes svaghet
Motion N:o 145, om användning af en del utaf de inom Norrbottens län inflytande stubböresmedel till myraftappningar och odlingar. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. Motion N:o 146, om anslag för afslutande af allmänna afvittringen inom Lappmarkerna m. m. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. Motion N:o 308, om anslag för inrättande af en general-inspektion för gymnastiska undervisningen i riket. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. Motion N:o 309, om ändring af reglementet för elektriska telegrafver ket, i den syftning att tjensteman ej må utan eget begifvande kunna från en till annan station förflyttas, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. Altuna äng, utjord i Altuna socken af Westmanlands län, om undersökning till bestämmande af den ersättning, som må kunna vederbörande tillkomma för utgörande af augmentsräntan derifrån. Motion N.-o 285. Stats-Utsk. Utlåt. Andersson, Anders, från Göteborgs och Bohus län. Motion N:o 100, om anställande af en extra provincial-läkare för Inlands Södre och Nordre härader. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. 2 Andersson, Anders, från Göteborgs och Bohus. Motion N:o 101, om anslag för omläggning af allmänna vägen mellan Kongelf och Kyrkeby gästgifvaregård. Stats-Utsk. Utlåt. Andersson, Anders, från Skaraborgs län. Motion N:o 88, om lån af allmänna medel för sänkning af de s. k. Kottholmsfallen i Ullervads socken. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. Motion N:o 290, om anslag för att befordra export af ladugårdspro dukter. Stats-Utsk. Utlåt. Andersson, Anders, från Stora Kopparbergs län. Motion N:o 59, om förändrad grund för skyldigheten att uppföra folkskolebyggnad m. m, Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
Nedlåtenhet å förnäma personers sida må ej berättiga oss till större frihet. Ju mindre dylika personer fordra vördnad, eller synas fordra den, ju mer vakte man sig att missbruka deras godhet. Man afhöre uppmärksamt deras ord, för att icke råka i förlägenhet att bedja om upprepandet af hvad de sagt. Dels välja de sina ord sorgfälligt, dels gör det dem ledsnad, om de ännu en gång skola uttala dessa ord. Blott när det angår saker af vigt, får man förståndigt bedja dem om upplysning. Skulle de låta oss förstå, att de trott sig tala tydligt nog, så måste man vara nöjd dermed och blott, om det går an, försäkra, att endast vårt nit för deras väl förmått oss bedja om en närmare förklaring af deras tankar. I mindre vigtiga ting gör man bättre, om man låtsar sig ha fullt förstått dem. Det är otillständigt att vilja fråga en sådan person efter orsaken till någon hemlig oro eller bekymmer, hvaraf man kunde se honom plågas. Det är för högt stående personer alltid förtretligt, om man vill komma dem till hjelp der, hvarest de ej åstunda någon sådan, och dubbelt oskickligt är det, om en ung man vill bispringa med råd. Reseanteckningar från Orienten åren 1843-1849 I RESEANTECKNINGAR FRÅN ORIENTEN ÅREN 1843-1849 I Af Georg August Wallin Dagbok och bref, efter resandens död utgifna af S.G. Elmgren Helsingfors, J.C. Frenckell & Son, 1864. Imprimatur: Carl von Schoultz. FÖRSTA BANDETS INNEHÅLL: Förord. G.A. Wallin, lefnadsteckning. Afdelningen: Lübeck Konstantinopel. Hamburg. Havre. Paris. Lyon. Marseille. Färd öfver Medelhafvet. Dardanellerna. Konstantinopel. Afdelningen: Alexandria. Smyrna. Syra. Alexandria. Offerfesten, lilla Bairam. Färd längs Nilen. Afdelningen: Pilgrimers återkomst. Profetens fest, molid ennebi. Bref af den 13 april 1844. Färd till pyramiderna.
Kyrkorådens alla elektorer inom Stiftet sammanträda första söckendag i Juni månad, på kallelse af Kontraktsprost, i den församlings kyrka, vid hvilken Kontraktsprosten är anställd, och välje, genom slutna sedlar, 2:ne lekmän inom eller utom sig, att vara representanter vid Stiftsmötet. Ordf:den sammankallar Stiftsmötet, på dag han sjelf finner lämplig, i Juli månad. Kungörandet sker från alla predikstolar inom Stiftet, en månad före sammankomsten, och sammanträdet skall ega rum i den Stiftsstad der Ordf:den residerar. Stiftsmötet väljer inom sig vice Ordf:de. Sammankomsten varar i 3:ne Söckendagar, börjas och slutas med bön. Till öfverläggningsämnen höra: a) Redogörelsen öfver det kyrkliga lifvet inom Stiftet, den - Ordf:den sjelf upställer eller updrager åt någon Mötets ledamot att upställa och i Mötet upläsa. b) Alla ärender, som höra till Kyrkoväsendet, motioner för ändring i författningar och statuter, skola, skriftligen författade, inlemnas till Ordf:den, 8 dagar före mötets sammankomst. Blifva sedan, i den ordning de inkommit, föredragna vid Stiftsmötets sammankomt. Den 8 November. lil Stiftsmötet eger ingen beslutanderätt. Eger likväl petitionsrätt till K. M. i frågor, som angå Stiftets kyrkliga angelägenheter. De beslut, i hvilka Stiftmötet förenar sig, hänskjutas till Kyrkomötet, som deröfver vidare må öfverlägga. All rösträtt utöfvas per capita. Enkel röstpluralitet är afgörande. Stiftsmötet väljer inom sig 4 andliga och 4 verdsliga representanter till ledamöter i Kyrkomötet. 2:0 Kyrkomötet. — Kyrkomötet utgöres af: a) 1) Erkebiskop, sjelfskrifven Ordf:de i Kyrkomötet. 2) Ecklesiastikministern, v. Ordf:de. 3) Kikets alla Biskopar. 4) Ledamöterna i theologiska fakulteterna i Upsala och Lund. 5) Genom val inom hvarje Konsistorium utses en ledamot, att vara ledamot af Kyrkomötet. 6) Af de andliga och verldsliga ledamöterna af Stiftsmötena, som härtill blifvit valda.
Säsongens tredje symfonikonsert ägde rum i lördags och erhöll ett alldeles särskildt intresse därigenom, att förste hofkapellmästaren Conrad Nordqoist nu ändtligen återuppträdde på den anförarplats, han aldrig bort lämna. Huru högt han skattas, visade sig i lördags, då han vid sitt inträde af den till sista plats fullsatta salon gen hälsades med en mer än minutlång applåd, ett bifall, s o m sedan efter hvarje nummer upprepades och äfven tog sig uttryck i ett par blomsterbuketter. Vi antaga nu, och många med oss, att, sedan isen sålunda en gång blifvit bruten, hr Nordqvists djupa kunskftper och rika erfarenhet hädanefter skola beredas rikliga tillfällen att göra sig gällande inom k. operans musiklif. — Programmet upptog så intressanta och anslående nummer som Beethovens härliga symfoni n:r 7 (a-dur) samt en menuett, en balett o c h Rakoczymarschen ur Berlioz ' » Faust », af hvilken de båda sistnämnda måste omtagas. Alla dessa stycken utfördes också briljant af k. hofkapellet, som denna afton, förstärkt med gamla kända premiéreförmågor, tydligen var lika entusiasmeradt som publiken. Anförarens taktpinne tycktes, trots det lugn hvarmed den fördes, nästan elektrisera detsamma. — En märklig nyhet för aftonen var herr Vilhelm Stenhammars pianokonsert (b-moll) med orkester, en alltigenom intressant komposition, som vittnar o m en mindre vanlig begåfning hos den unge tonsättaren o c h gifver rätt att hoppas på mycket betydande arbeten för framtiden. Hr S. utförde själf pianostämman och fick efter hvarje sats mottaga publikens lifliga bifall. — En aria ur operan » Estrella di Soria » af Berwald föredrogs ganska tilltalande af fröken Hulting. Konserten upprepas på begäran påskdagen. K. Dramatiska teatern. Matiné gafs å denna teater sistl. söndag af dess regissör hr Emil Hjertstedt. Programmet upptog » Ungdom », kärleksdrama i 3 akter af Max Halbe, samt » Tre hattar », lustspel i en akt af Siraudin, båda styckena öfversatta af matinégifvaren.
Ehuru något anslag af statsmedel för läroverkets inrättande eller bedrifvande icke komine att under nästkommande statsreglerings-period blifva behöflig!, derest kungsgården först vid nuvarande arrendetids slut eller midfastan 1862 till ändamålet upplätes, — i hvilket fall läroverket borde vara ordnadt och bragt i verksamhet hösten 1864, så framt Rikets näst sammanträdande Ständer dertill anvisade medel, — har Kongl. Maj;t likväl ansett sig nu böra göra framställning i ämnet till Rikets Ständer, på det att erforderliga förberedande åtgärder måtte hinna vidtagas, sedan Rikets Ständer i ämnet fattat beslut, samt på det ali Rikets Ständer, derest de, för sin del, skulle linna läroverkets bringande till stånd före nyssnämnde lid vara af vigt och angeläget, jemväl måtte blifva i tillfälle att taga under öfvervägande, huruvida medel nu kunna beredas, dels till inlösande af kungsgårdens nuvarande innehafvares arrenderätt för liden från den 14 Mars 1858, med i sådant afseende fordrade 45,000 R:dr, dels till byggnader och inventarier för läroverkets räkning, enligt uppgjordt förslag, 155,000 R:dr, och dels till del från och med år 1858 för läroverket erforderliga årliga anslag 18,000 R:dr, hvilket likväl, i den mån kungsgården kunde till högre afkastning nppdrifvas, framdeles måhända kunde till beloppet nedsättas; och skulle, i fall förstnämnde ivaline anslag med tillsammans 200,000 R:dr nu af Rikets Ständer beviljades, att utgå lill hälften under år 1858 och till andra hälften 1859, läroverket vara bragt i verksamhet sednast hösten 1860. Utskottet, sorn jemväl fått del af de vid den Nådiga Propositionens remitterande inom Riks-ståndeu afgifua yttranden, har tagit denna fråga i öfvervägande; men ehuru Utskottet icke vill bestrida att ett väl ordnadt
Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 85 deremot kunnat åberopas, destomindre bordt sättas å sido, som frågan derom hufvudsakligast och på det närmaste rörde utöfvandet af en, Konungen sjelf förbehållen, handling, jemförlig med den, enligt Regeringsformens 25 §., Honom i allmänhet tillkommande rättighet, att i brottmål göra Nåd, men i samma mån af större inflytelse än denna, som den förra utgör ett vilkor för målets upptagande; och hvilket Kongl, prerogativ, äfven i tvifvelaktigt fall, Domstolen icke synes vara tillständigt att, genom ett föregående beslut, afskära eller inskränka, utan att derom förut hafva Konungens Egen tanka inhemtat; 2. att förklarandet i 1 §. af Tryckfrihetsförordningen, angående ”upphäfvande af alla förut gällande förbud emot utgifvande af böcker, ”skrifter och handlingar,” hvilket af Kongl. HofRättens pluralile åberopa-' des såsom skäl för beslutet att underdånig anmälan om målet rörande Crusenstolpe ej vore lämplig eller erforderlig destomindre kunde anses åsyfta undanrödjande, hvad tryckfrihetsmål angår, af 1777 års Påbud, som det allmänna upphäfvande af Lagar ^ hvilket i åberopade momentet omtalas, endast afsåge alla dittills angående tryckfriheten gällande författningar och serskildt utfärdade förbud emot skrifters utgifvande, hvarom här icke vore fråga; 3. att i afseende på det andra skälet, hvilket pluralilelen antagit såsom grund för det klandrade beslutet, nemligen att Tryckfrihetsförordningen icke skulle gifva anledning dertill, att i så beskaffadt mål sorn detta, underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t borde göras, huruvida saken må fullföljas eller ej, borde bemärkas, att HofRättens minorité, utan att förbise något stadgande i Förordningen, tydligen anvisat, att icke blott en anledningj utan en bestämd föreskrift i berörde afseende igenfinnes uti Förordningens 5 §. 6 morn., som förmår, att i tryckfrihetsmål tilltalade personer skola åtnjuta deras rättegångsförmåuer enligt allmän
Rhenskt vin, punsch, bischoff och konfektyrer voro redan kringbjudna; tillbörliga skålar af marskalkarne föreslagna och druckna; verser för tillfället med mycken högtidlighet afsjungna och på en presenterbricka öfverlemnade af brudens små syskon, hvilka i dag tjenstgjorde såsom englar, i skinande hvita kläder och förgyllda pappersvingar; prostens tal lyckligen öfverståndet, så väl till hans egen, som gästernas tillfredsställelse; allt klart att företaga färden till danssalongen, hvartill prostens stora, nya loge med lika mycken konst, som arbete lyckligt blifvit omskapad. Marskalkarne hade antydt herrarne, att enhvar borde leda ett fruntimmer; sedan skulle man tåga af efter en marsch, som blåstes af tvenne föregående trumpetare, och med sin dam dansa första valsen. Herrarne fjeskade således omkring hvarandra till höger och venster med uppbjudningar. ”Får jag den äran? – ”Nej! jag tackar!” – ”Ja, jag tackar!” ljöd det i salen, likt surret af en bisvärm. Omkring mamsell St–hal stod en hel skara, den ene ett hufvud högre än den andre, och bugade och krusade. Hon höll en liten bok af rödt marokin i hand, hvaruti hon på de små pergamentsbladen med ett guldstift upptecknade danserna och sina kavaljerers namn. Med förnäm nedlåtenhet sänkte hon hufvudet för dem, hvilkas tillbud kunde antagas; en lätt skakning på detsamma betecknade de hopplöses öde. Ryttmästaren åsåg detta med stolt tillfredsställelse. Hans lott i dansvägen var redan afgjord; således höll han sig, enligt sin herrskarinnas begäran, på afstånd, och sökte ett annat föremål för sin första uppmärksamhet. Den lyckliga, på hvilken valet skulle falla, måste dock ej varit tillstädes; ty baronen stod lik en bildstod, med armarne i kors, och blickade på en af dörrarne. Hastigt gick han bort till brudgummen, och bad honom presentera sig för den unga damen, som nu inträdde tillika med bruden, hvilken varit ute och förunnat den lägre personalen anblicken af sin helgade person.
Kammar-rätten, efter Leopolds hörande, genom Utslag den 28 Februari 1851 förklarat, att, som den omständigheten att, sedan fråga om rättelse i de grunder, hvarefter båtsmansvakans-afgiften dittills i Stockholms stad varit utgjord den 11 Februari 1848 blifvit af Regements-skrifvaren Leopold hos vederbörande Stationsbefälhafare väckt, revisionens första anmärkning i samma ämne flera dagar sednare eller den 16 nyssberörde månad, till Kammar-rätten inlemnats, icke utgjorde lagligt skäl alt frånkänna revisionen dess på 46 § i Kongl. Maj:Is för Kongl. Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 utfärdade nådiga Instruktion grundade rätt till observations-arfvode å nu ifrågavarande anmärkningsmedel, Kongl. Kammar-rätten pröfvade, utan afseende å hvad Regements-skrifvaren Leopold deremot invändt, skäligt revisionen ofvanberörde anhållan bifalla. Kongl. Kammar-rättens president, som var ifrån detta beslut skiljaktig och ansåg revisionen ej berättigad till procent å ifrågavarande anmärkningsbelopp, enär upplyst blifvit, att Leopold anmält ofvanomförmälda håtsmans-vakans-afgifts oriktiga beräknande, innan revisionen derom gjort anmärkning. Öfver Kongl. Kammar-rättens berörde beslut besvärade sig Leopold i underdånighet, hufvudsakligen på den grund, att Statsverkets rätt i förevarande afseende, äfven om de hos Kongl. Kammar-rätten gjorda anmärkningar uteblifvit, i allt fall kommit alt bevakas genom besvärandens ofvanomförmälda tillgöranden, samt anhöll att han, såsom den der redan den 20
Då nu å nyo föredrogs Statsoch BancoUtskottens den 21 sistlidne Junii under N:o 20 afgifne samt den 28 samma månad e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående de af en i Nåder tillförordnad Committé utarbetade, underdåniga Betänkanden om reglering af Rikets Penningeverk m. m. tillika med de i öfrigt till Utskottens samfälda behandling remitterade Memorial och yttranden, rörande enahanda ämnen ; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med godkännande af det i 4 de punkten af berörde Betänkande upptagne andra alternativ, eller att bestämmandet af den grund, 5i3 Prot. Utdr. d. 15 Julii 1823. hvarefter Speciemyntet ltommer att af Banken, emot dess sedlar utvexlas, må till framtiden uppskjutas, de i samma Betänkande för Financeregleringen i öfrigt stadgade grunder till alla delar gilla. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, Stats* och BancoUtskottens den 21 sistlidne jfunii afgifne, samt den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtanden : N o 21, Angående Riksens Ständers Banks närvarande ställning samt bestämmande af förhållandet emellan Bankens sedlar och silfvermynt. N:o 22, Angående uppköp och invexling af myntbara metaller till Riksens Ständers Bank samt framdeles skeende utvexling af reelt mynt. Från Hög v. PresteStundet.
Den skonsamhet, som tycktes råda vid Taxering efter behållen inkomst, den fruktan för det godtyckliga, som ledt till den för skattdragaren smickrande, men för den beskattande controllösa mcthoden af egen uppgift, måste nu lemna rum åt den medborgerliga känsla för det hela, som på intet villkor ville se Statens bestånd och Regeringens värdighet äfventyrade genom otillräckliga penning, tillgångar. Men månne denna känsla, ehuru ledd af ädla farhågor, ej denna gång öf. versköt målet, då den, såsom ultimat grund för värdering af fastighet i jord , antog de Den 11 Maj. sednast inom Taxerings-distrikfet för försålde egendomar erlagde köpe-skillingar, helst i en tid af mer än vanligt uppdrifna egendoms-priser, och då man ytterligare, för att ej frångå principen att låta synbar förmögenhet tjena till grund för beskattningen, ålade den af sin belägenhet redan mer eller mindre betungade Låntagaren, att för Långifvaren förskjuta Bevillnings - afgiften med fem procent å rente-beloppet. Få lära kunna neka, att nämnde värderings-sätt, ehuru underkastadt en slags norme, var i af. seende på effecten för den skattskyldige, arbitrairt, då tredje mans köp skulle tjena till värderings-grund å den förres egendom; och orättvist betungade jemnt upp i samma mohn, som en del af det så uppkomna värderings-priset möjligen öfversteg den till beskattning i fråga varande egendomens verkliga inköpseller afkastnings-värde; men ännu färre skola bestrida obilligheten, eller kanske rättare hårdheten af en Lag, som ,ålägger en Låntagare att förskottsvis för Långifvaren betala Stats-afgifterna å ett Capital, hvaraf denne uppbär så väl rentan, som öfriga från penning-förmåga härflytande förmåner; ännu hårdare blir emedlertid denna författning, då man betänker en Långifvares och Låntagares respective belägenheter; svårigheten för den sednare att, redan beroende, kunna med sjelfständighetens språk återfordra det gjorda förskottet, och lätthet ten för den förra , att med denna sjelfständighets, med hotelsens, med tvångets öfver,' 3 oo Deni 11 Maj.
St. komma i tillfälle att besluta de åtgärder, som kunna erfordras för att skaffa Riksg.cont. den cassa, som behöfves för obligationernas inlösen. I öfrigt, om också detta creditiv skulle blifva successivt borttaget, kunde Riksg.cont:s bemyndigande att utgifva obligationer, inlösbara ä vista, i en framtid blifva en ersättning för creditivet, emedan Riksg.cont. medelst dessa obligationer kunde supplera bristande b:cosedlar i dess cassa till fyllande af Statscontrs behof af medel till extra utgifter, enär dylika obligationer naturligtvis skulle blifva ganska begärliga för dem, hvilka ej bestämdt kunna beräkna sina utgifter. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja den återremiss, som jag förmodar skall blifva af R, o. Ad. bifallen. 1 Den 6 Augusti f. in. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller om återremiss af betänk. och ber att få instämma i de skäl derför, som Frih. Ehrenborgh framställt. Min öfverlygelse är, att det är fåfängt att beskatta Svenska folket högre, än det redan är beskattadt; men det är också oförsvarligt af Svenska folkets representanter, om , då de äga en utväg att på samina gång fylla statens behof och spara nationens krafter, de neka att vidtaga denna utväg, sorn består deri, att skulden förvandlas till ett fondsystem, i hvilket fall den icke är tryckande. Hr von Troil: Frih. Cederström har sagt, att det kunde hända, att Riksgcont., då det behöfde upptaga ett lån, ej kunde erhålla detsamma. Jag vill icke bestrida, att det kan vara en mathematisk möjlighet; men om en viss räntefot bestämmes och Riksg.cont. erhåller rättighet att mottaga ett mindre capital än det, hvarå obligationen lyder, synes det åtminstone blifva högst osannolikt, att icke de medel skola erhållas, som kunna erfordras. Den utväg, Hr Frih. föreslagit, är antagandet af Prosten Åstrands motion, eller belåning af obligationer å vista.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. „yVf'‘ 104. 215 Såsom ytterligare skäl för bifall till hvad nu är hegardt, torde få anföras, att nu föreslagna kanaler med lutande planer skola, genom deras biliga anläggningskostnad — kanaler med vanliga slussar skulle uppgå till 4 gånger den föreslagna summan — i förhållande till de stora fallhöjderna och kommunikationsledens längd, blifva, efter deras fullbordan, en anvisning till efterföljd inom vårt fädernesland, med sina många och stora vattendrag, hvilka dock genom landets stupning pä liera ställen äro afbrutna af strömfall. Afskrifter af en till Kongl. Maj:t ställd underdånig ansökan samt Konungens Befallningshafvandes i Norrbottens län underdåniga utlåtande i saken bifogas. Anhållande jag om remiss häraf till vederbörligt Utskott. Stockholm den 22 November 1862. G. W. Cygnaeus. JW 1.0'i. Af Herr CyglltBUSJ Örn pension för Postinspektor en i Umeå A. F. Tinnerliolms enka. Efter anmodan tager jag mig friheten fästa Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet pä följande särdeles omina och behjertansvärda förhållande. Postinspektoren i Umeå A. F. Tinnerholm hade i 42 är varit i Statens tjenst, då han, träffad af slag, atled den 4 April 1861. Vid mannens frånfälle hade hans efterlomnade enka Johanna Brigitta Tinnerholm redan i 13 är, likaledes af slag, varit och fortfar ännu att vara. bunden vid sjuksängen, samt såsom sådan éttt'ständigt föremål för andrås skötsel och omvårdnad. Enligt bifogade utdrag af bouppteckningen var boets behållning 331 R:dr 97 öre Riksmynt. Mig synes att enkan efter en man, som grånat i Statens tjenst, icke bör på ålderdomen, och då all arbetsförmåga är henne betagen, lemnäs hjelplös ät nöden och eländet, och vågar jag alltså föreslå: att en ärlig pension af 300 R:dr Runt måtte af Rikets Höglofliga Ständer åt nämnda enka varda beviljad.