Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos å nyo och bi föl lös t Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskoftets Utlåtande, N:o 106, angående väckt motion om uppbäfvande af allt tvång i afseende på leverans af kohl till vissa Bruk j Prot. Utdrag den i5 Maji I&29. uj Betänkande, N:o 107, angående väckt motion örn controller i afseende på Tackjern» godhet tn. nij Utlåtande, N:o 108, angående väckt förslag om medel till uppmuntran för fiskare, att bosätta sig i BobusLäns skärgård; Utlåtande, Nto 109, angående föreslagna åtgärder till inrättande af en Låne-anstalt till förmon för Tackjerns-tillverkarne i Riket ; och Betänkande, Nio ilo, rörande väckt fråga om Skattelösen af Ecclesiastique-hemman i Skåne. S. D. Återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtanden, Nio 22 , i anledning af väckt fråga om tractamente för Städernes Magistrater och Borgersman, då de till Besigtningar m. m. för Kronans räkning varda kallade; och Nto 23, med anledning af gjorda hemställanden om uppmuntran till J. E. Ekenmark, dess hustru och tvänne systrar, för af dem införda förbättringar i väfnads-konsten. S. D. Stats-Utskottets uti Memorial, Nto 118, anmälda anledning till anmärkning emoi StatsRådet samt Föredraganden för Han - n6 Prof. Utdrag deri 95 Maji 182g. dels* och Finance-Ärendena , blef till ConstltUtions-Utskottet remitterad. S, D.
Äf. Den 2g Januari i f. m. veu vid det exempel Herr Grefve af WeU torstedt anfört, lärer det befinnas alt agan-, derättens rubbning är beledsagad med värdering, besigtning och ersättning; men hvai> ifrån, jag vågar fråga det, skulle denna ersättning bär tagas? I Herr von Hartmans-! dorffs förklaring, att speculgqten på ett ar-! betes utgifvande borde öfverenskomma med Författarens arfvingar, instämmer jag; men om en sådan öfverenskommelse, i brist af skiljeman, icke kan tillvägabringas, äfven-! tyrade hans förslag att föranleda till en äganderätten synnerligen laederande föreskrift, Hvad beträffar Herr Cederschjölds anmärkning om en alltför stor utgrening af Författarens arfvingar, så är detta väl en olägenhet, som dock icke bör förändra rättsgrunden. Bland denna mängd af arfvingar finnes väl dessutom merendels någon, sona är närmare arfvinge, eljer någon, sorn bär uppdrag att föra de gemensamma alfvin-, garnes talan. Min mening bar således varit, att det vore bäst låta saken förblifva uti det principenliga skick, Utskottet före-, slagit; och jag hav blott, i den händelse pluraliteten skulle önska någon förändring, sulasidiärt förenat mig om den längsta praescriptionstiden, hvilken, om än icke så fullständigt rättsenlig i principen, dock synes mig innebära en betydlig garantie för äganderätten. Jag upprepar emedlertid, att jag anser qvarblifva ndet vid den enkla rättsprincipen vara det riktigaste, Den 29 Januarii f. m. 23i Herr von Hartmansdorff': Mindre uppmärksamhet på uttrycken i mitt föregående yttrande har föranledt åtskilliga förtjenta anmärkningar dervid. Jäg utbeder mig derföre, att ytterligare få utveckla min mening, och skall dervid söka att undvika de förra felen. Att en Författares skrifter någonsin skulle kunna förklaras för en annans egendom, än hans rätts innehafvares, anser jag orätt.
Desto nödigare är det ock, att StafsUtsk:t går till grundeD med frågan, huruvida det nu må tillstyrkas en Deu 13 Maj f. m. 321 en så kolossal upplåning, som är ifrågasatt, eller om man icke skulle söka på annan väg bereda de nödiga medlen. Detta sednare alternativ tror jag böra tillgripas, så mycket heldre som den nuv:de generationen bör få någon känning af hvad det kostar att i stor skala skuldsätta sig, hvilket torde vara enda sättet att något hejda den lånefeber, som synes hafva gripit alla klasser af Svenska medborgare. Jag tror derföre, att man borde söka hopsamla de spridda kapitalerna inom landet, och jag är öfvertygad att det icke skulle misslyckas, ty af en bland våra störste penningemäklare är mig sagdt att Riksgäldskontorets så kallade lotteriobligationer äro äfven här ganska begärliga. Man kan visserigen invända, att statslotterier icke vidare finnas i Sverige; men detta är icke ett lotteri i vanlig mening, ty der riskerar köparen i allmänhet att icke få tillbaka sina penningar, hvilket deremot icke kan inträda här. Den andra frågan, om myntsorten och språket, som böra begagnas, synes mig vara af underordnad vigt, då de obligationer, som hittills funnits, redan visat sig röna ganska stark efterfrågan. Deremot vore det en god sak, om sparbankernas styrelser kunde förmås att taga dessa statspapper för goda. Härigenom samt genom andra förnuftiga åtgärder skulle man utan tvifvel mana fram i dagern en massa besparingar, som ligga gömda hos enskilde, hvilka ej våga släppa dem ut i rörelsen, till följe af brist på förtroende. En annan af Frih. Sprengtporten framkastad åsigt vill jag ock. så biträda, nemi. i fråga om vårt tullsystem.
Specie. r Ofwerste-Liemenanl zoo: — i Ofwerste-Lieutenant och Tygmästare 220: - ^ 1 Laswcriir-vreurcnan! och Chef för Lotsarne 200: — 7 Förste Major 225:^ — 1 Andre Major med Ca pitains Lön 150: . i2 Capitainer a 1Z0 R:d. 1822: , 22 Lieulenanler a 122 R:d. 2222: Zo Under - Lienkenanter a 82 R:d. 1622: . 1 Kongl. Flagg-Styrman 122: 2 Öfwer - Styrman a 66 R:d. 132:- 4 dito dito a 62 R.d. 242: „ 4 Medel-Styrman a 50 R:d. 122: — 1 Kongl. Flagg Constapel 122:^^. r Styckjunkare 66: -Z Den 12 Zebruarii» iZ Styckjunkare a 60 R-d. 780: 29 Sergeanrer a ao Rid. isbo: r§ Fourierer a 4vR:d. boo: , l Kongs. Under-Skeppare a Zo Nrd. 850: §rän Äbo Escadren. z bygmästare 225: — 3 Capitainer a iso R:d. zoo:^.^-. z Lientenanter a loo R-d. zoo: . UnderLientenanter a 80 R:d. Z2o:-_>^ i Kongl. Flagg-Constapet ioo:. 1 Styckjunkare 6o: , 2 Sergeanter 80: — 2 Fourierer a 40 R:d. 8>->: . 4 Under-Skeppare a 50R:d. 200: tz/yiZ: > - Enligt Kongl. Majus Bref af ben 23 April 1796 bestäs de tjenstgörande Under - Officerarns wiv ArmLens Flocka z Tunnor SpaNMäl Irdelar
Likaledes tillstyrker Utskottet, i öfverensstämmelse med Kommers-kollngii och General-Tullstyrelsens hemställan, att den under nyssnämnda hufvudrubrik införda anmärkning: »Särskildt inkommande tillbehör förtullas efter 15 procent å värdet», måtte utbytas mot en annan så lydande: »Anm. Högst 2:ne stråkar, munstycken o. s. v. må få åtfölja vid instrumentets förtullning. De öfriga, äfvensom särskildt inkommande tillbehör till instrumenter, förtullas efter 15 procent af värdet»; äfvensom att under samma rubrik måtte ytterligare tilläggas följande: »Anm. Instrumenter, hvilka genom deras mindre dimensioner och beskaffenhet i öfrigt synbarligen endast utgöra leksaker; hänföras till artikeln leksaker.» Beträffande artikeln Jeni, får Utskottet, i enlighet med Kommers-kollegii Jern, gjutet. och General-Tullstyrelsens förslag, tillstyrka, att den under gjutet jern bland artiklarne kanoner, stycken, nickhakar, med flera, förekommande benämningen ”lod” måtte, dels till undvikande af missförstånd, dels ock på den grund, att den ej finnes omnämnd i Kongl. Maj:ts nådiga stadga 23 Btvillnings-Utskottets Betänkande N:0 S. om mått och vigt af den 31 Januari 1855, utbytas mot benämningen »vigter». Vidare hemställer Utskottet, att den nu med 1 R:dr per centner“utgående tullafgiften för grytor, pannor, kittlar, med flera, måtte, såsom alltför betungande, nedsättas till hälften eller till likhet med hvad för kanoner, stycken, m. fl. är stadgadt; äfvensom att, vid gjutgods till machinerier eller delar deraf, hvilket nu finnes i taxan upptaget med hänvisning till redskap, måtte, i enlighet med hvad som redan under artikeln fjedrar blifvit föreslaget och på sätt bifogade taxeförslag utvisar, tilläggas orden: »till jernvägsmateriel».
Krukorna, hvari sticklingarne skola sättas, böra i bottnen förses med ett efter deras storlek afpassadt lager sönderslagna krukskärfvor eller trä- kolstycken, ofvanpå hvilket lägges ett tunnt mosslager, så att öfverflödigt vatten med lätthet afrinner. Härofvanpå lägges ett cirka 10 centimeter tjockt tager af lätt, lös j o r d, rikt blandad med sand o c h kolstybb, n. b. träkol. I detta nedsättas sticklingarna blott så djupt att de stå stadigt och ej falla omkull. Jorden tilltryckes ganska fast omkring dem. Det brukas vanligen af amatörer att i nedre ändan af sticklingen insticka ett rågkorn; fackmän 53 skratta däråt. Verkan däraf torde också vara omtvistad. För egen del tror jag, att det hvarken gagnar eller skadar. Hufvudsaken är nog att de k o m m a i åtnjutande af lagom värme o c h i synnerhet att j o r d e n ej hålles så sur, att de ruttna, lika litet s o m den får torka för mycket. Med de sorter, som villigt slå rot, behöfver man vanligen ej göra sig mycken möda, betäckning med glas är vid dessa ej af nöden. I allmänhet fordras dock att den yttre, torra luften utestänges, och det skadar j u ej att öfvertäcka äfven de sorter, som lätt » taga rot », helst om man ej vet med säkerhet, hvilka som besitta den egenskapen. Krukorna placeras lämpligast i eller i närheten af ett soligt fönster, såsom varande den varmaste platsen, en tämligen hög värme i jorden är nämligen nödvän dig för rotbildningen. De böra dock på ett eller annat sätt skuggas mot starkt solsken. Glasen böra dagligen aftagas o c h torkas invändigt. Då sticklingarna fått goda rötter, aftages glasbetäckningen o c h de planteras isär samt vattnas med försiktighet, tills de rotat sig o c h börja växa, då de behandlas s o m äldre exemplar af samma slag. Sticklingar af kakteer o c h andra » köttiga » växter böra ligga någon tid o c h torka, innan de sättas, glasbetäckning är vid flere af dessa ej nödig, de ställas i ett soligt fönster o c h vattnas mycket sparsamt, tills de fått rötter.
Beträffande de olägenheter, hvarmed förslagets utförande må kunna vara förknippa.de, har Direktionen för det första framhållit den omständigheten, att derigenom de handlingar, hvarpå geneologierna hufvudsakligen sig grunda, icke vidare komma att förvaras å Riddarhuset för att derstädes alltid vara tillgängliga, och för det andra erinrat, att det med stamtaflornas komplettering förenade, andre Riddarhus-kanslisten ålagda, arbete derigenom blefve i högst betydlig mån förökadt; men då i förra fallet tages i betraktande, att tillgång till de ifrågavarande handlingarne lätteligen kan erhållas i Statistiske Centralbyrån, samt i sednare hänseendet, derest förslaget kommer till verkställighet, Direktionen blifver i tillfälle att hos Ridd. o. Adeln göra framställning om en billig tillökning i andre Riddarhus-kanslistens löneförmåner, har Direktionen föreställt sig, att dessa olägenheter ej böra tillerkännas en sådan vigt, att förslagets antagande för den skull bör afslyrkas. Deremot har Direktionen, såsom ett oeftergifligt vilkor för förslagets antagande hemstält, att de ifrågavarande utdragen från Statistiska Central-byråen öfverlemnas till Riddarhuset, för att derstädes förblifva under den tid som erfordras för deras genomgående och verkställandet af de nödiga anteckningarne i geneologierna — ett vilkor, hvaremot t. f. chefen för Statistiska Centralbvråen förklarat sig icke hafva vågat att erinra. 8 Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 6. Uppå de af Riddarhus-Direktionen anförda skäl, dera Utskottet för sin del anser grundade, tillstyrker Utskottet fördenskull bifall till Direktionens sålunda affattade hemställan det Eidd. o. Adeln behagade bemyndiga
Bruksegares skäliga anspråk på skydd emot intrång i deras genom Författningar vunna rättigheter fordra den största varsamhet vid öfvergången till ett friare system för smidesrättens utöfning; men Utskottet anser sig dock böra tilläggas att hvad Utskottet föreslagit i afseende på den fria smidesrältens införande, till en början vid de härdar, som ega ett privilegieradt smide af 45° skepp:d, fullkomligen öfverensstämmer med hvad så väl Herr Lagerhjelm , sorn andre Motionairer bestämdt yrkat; att resultatet eller verkningen af den förändring, som blifvit föreslagen, ingalunda blifver, på sätt en viss talare yttrat, illusoriskj enär ej blott några få, utan emellan 3 och 4o° härdar verkligen finnas, hvilka hvardera ega ett priviiegieradt smide af 45o skeppid , eller deröfver;, att Utskottets förslag ej inskränker sig till beviljandet af fri smidesrätt för dylike härdar, utan jemväl går derpå ut, att alla andra härdar, hvarest nödig skogstillgång för 4.5° skepprd kunde ådagaläggas, eller oek smidesbeloppet, genom serskilda härdars sammanslående, kunde tillnyssnämnde belopp uppbringas, skulle få komma i åtnjutande af en oinskränkt smidesrätt; att Utskottet icke yttrat sig om de grunder, som vid skogs-undersökningar för smidens privilegierande böra följas, ehuru det torde böra medgifvas, att dervid skogsfångsten eller kol-afkomsten lika 6 Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o r3S. ofta beräknas för hög, som för låg, hvilket endast approximativt kan verkställas; samt att Utskottet icke kan, i anledning af hvad Herr Lagerhjelm yttrat, frångå sin öfvertygelse om vådan för beståndet af näringsidkarnes inbördes rättigheter i afseende på skogsfång m. m., sorn skulle uppslå genom beviljandet på en gång af en mera allmän smidesfrihet än den Utskoltet tillstyrkt, och hvaraf, på sätt Utskottet förut anfört, resultatet troligen skulle blifva ett, utan motsvarande skogsfång, ökadt smide, utöfver hvad nu årligen tillverkas, af 110 å 120,000 skeppjd, hvilket verkligen motsvarar, icke 10 procent, utan något mer än 25 procent af Rikets hela, nu privilegierade smide.
Låns erhållande i HandelsDisconten, på den grund, att Författningarne bestämdt förbjuda StadsMäklare att idka egen handel, får Directionen vördsamligen underställa Herrar Revisorer dess i denna del rakt motsatta öfvertygelse. Uti ett Land, der inga egenteliga Bankierer finnas, och der åtminstone en stor del af Credit-väsendet och varu-omsättningen emellan enskilde trafikerande, bestrides genom Mäklare, bland hvilka någre funnits och må hända ännu finnas, som idka en här i Landet ej obetydlig penninge-rörelse, kan Directionen för sin del icke inse något skäl, hvarför ej denna Rörelse, roed lika rätt, som andra lolliga handteringar, skulle få anlita en allmän Låne-Inrättning. För öfrigt och ehuru Författningarne förbjuda en StadsMäklare att idka handel, likasom en Skepps-Clarerare att reda i skepp, så kunna likväl begge ega förmögenhet i hus och annan fastighet, och lofligen deltaga i en mängd industriella företag, fast icke i sådane, som hafva 2 X närmaste samband med Handel och Skeppsrederie. Det är utomdess en känd sak, att i de äldre Disconterne, så länge desse, enligt sin primitiva bestämmelse, inskränkte sig till Handelns och den egenteliga penningerörelsens underlättande, upptogos de flesta betydligare Discont-Lån på Mäklares Reversal, mot underpant af annan enskild persons serskilda Reversal med borgen, utan att ens ett maximum af hvad Mäklaren på detta sätt fick häfta för, den tiden var fixeradt; och vid berörde Disconters upplösning visade det sig, att, på så beskaffade Lån, ganska sällan någon förlust inträffat. Om nu Directionen, som hon vågar hoppas, lyckats att undanrödja den emot antagandet af Mäklares Reversal i Handels-Disconten väckte betänklighet, återstår sluteligen och 3:o Att, i anledning af den, angående en af bemälde Stads-Mäklare, serskildt gjorda anmärkning, vördsamligen förklara:
Så som ' äfven vid den senaste pristäflingen var fallet, har den poetiska afdelningen qvalitatift befunnits afgjordt underlägsen de båda andra — så underlägsen till och med att Kedaktionen ej ansett sig med något fog inom denna afdelning kunna utdela det utsatta priset. Det första priset, 25 kronor, har tilldömts fru M. Lundell, Upsala, för hennes uppsats: » Qvinnan som reformator ». Det andra priset, 20 kronor, har förvärfvats af fröken Hilda Hintze, Kristianstad, för en berättelse från Rom benämd: » Hvem är den gamla damen? » Dessutom utdelas det å den poetiska afdelningen utsatta priset, 15 kr., som ett extra, tredje pris åt fr. Julia Klingström, Wallentuna, för hennes båda uppsatser, » Några allvarsord » och » I kras ». Med hedersamt omnämnande och diplom utmärkas vidare följande skrifter: inom första gruppen — » Mamma, hvad skola vi leka? » af signaturen M. N., » Några ord om barnens uppfostran » af K. samt » Små funderingar » af Iloi; inom den andra gruppen — » Valet af yrke » af Eb. 67. och » Un komplott » af Adrian. De belönade uppsatserna komma att efter hand införas. Början göres i dagens nummer med fru M. Lundelis » Qvinnan som reformator ». Bedaklionen. Qvinnan som reformator. Af Fru M. Lundell. Belönad med l:sta pris vid Iduns 4:de pristäfling. etta låter ju förmätet nog. — Hvad kan väl hon reformera, höra vi mången undrande fråga, hon som i allmänhet helt bristfälligt fyller den föga framstående plats i lifvet, hon förut har? — Nå ja, just derför att platsen är dålig och förmågan om möjligt ännu sämre, behöfs här reformeras. Det är icke lönt att längre med händerna i knät sitta och sucka efter bättre tider och vänta, att någon annan skall » göra ' t ». » Den som hjelper sig sjelf, hjelper vår Herre », säger ett gammalt ordspråk. Den sjuka skall väl också känna, hvar skon klämmer. — Alltså mod och ihärdighet! — Det gäller att förbättra vår egen ställning.
Om nu Magistraten och stadens äldste äro ense örn det antal krogar, som bör linnas i staden, men K:s Befh:de likväl äro berättigade att säga: nej! ett så stort antal får icke finnas, måste deraf följa, att, om den ena säger att del skall vara 20 och den andra att det skall vara 30, K:s Befh:de hafva rättighet att bestämma antalet till 25 eller 10, med ett ord, de måste hafva rättighet att efter sig företeende omständigheter förfara, utan hinder af hvad Magistraten och stadens äldste, då stridiga åsigter dem emellan gjort sig gällande, kunna hafva yttrat. Endast i det fall, då de sammanstämmande sagt, att ett visst antal krogar får finnas inom staden, är K:s Befhule bundne af deras Utlåt. Jag anser således mom. kunna qvarstå. Hr von Troil: Utsk:s förslag såväl i denna §, ronde städerna, som äfven i afseende å den §:n, som lör landet, utgår derifrån, att K:s Befh:de icke skall hafva rättighet att meddela tillstånd till utskänknings-ställens anläggande, såvida icke kommunal-myndigheterna på stället sådant tillstyrkt. I fråga om städerna instämmer jag i syftningen af detta förslag derföre, att jag tror, att der kan aldrig en total brist på utskänknings-ställen upkomma. Likväl fordrar jag antagande af den redaktion af sista punkten i §:n, som Gr. Lagerbjelke föreslagit, nemi. att ordet ”och” utbytes emot ordet ”eller”, på det att, om magistraten och stadens äldste äro af olika tankar, pröfningsrätten må tillkomma K:s Beflnde. Hvad åter rör landet, tror jag ganska väsendtliga olägenheter kunna genom stadgandet upkomma, men jag vill icke uptaga tiden dermed, utan väntar lills vi komma till den §, der detta afhandlas. Hr von Hartmansdorff: Afven jag instämmer i det redaktionsförslag Gr. Lagerbjelke framställt, emedan det ifrågavande mom. derigenom förtydligas. Hr Printzensköld: Jag måste bestrida den föreslagna redaktionsförändringen.
D&amp; han tillfrisknat förlofvar sig Ruth med honom;. hon vet hvilken sorg, hon skulle ha vållat hela familjen genom ett afslag. Hon bar visserligen » hans » bild i sitt hjärta, I men detta tyckes ej bekomma henne så mycket. H o n älskar båda, blott den okände mest. Emellertid dör el om en litin tid. Hans. äldre bror, Aldo, som är kikare, har nu v a r i t hemma en tid - äfven han blir naturligtvis föridskad i Ruth, men nii blir ' hon den okande trogen och med honoin, som är prest i en grannförsamling och heter Dage Berger, blir hon slutligen gift. Allt detta hade Ruth hurinit iipplefva då hon V W I S år gammal. Trettio år darefter återfinna vi de bada iingdomsvännerna. Ruth är en lycklig och älskad husmoder i en norrländsk prostgård och Olga, som nyligen återkoinmit till Sverige, är hennes gast. Olga, sosi redan i ungdomsåren ägde en ovanlig förmåga ' att hålla tal, håller ' nu i den nonlandska prostghrden långa tal, som niirinast äro att förlikna med koini.tt5betankanden i iippfostringsfrågor; i detta fall har hon då ej utvecklats mot sin natur. Detta tyckes emellertid inverka på Ruth, som verkligen » emotx sin natur håller ett l å d tal på fyra t i t a sidor. Dage, prosten själf, $ir likväl den mest högstimda, när det gäller att hålla tal; vi beklaga att utryinmet hindrar oss att i dess helhet återgifva det tal han håller om kvinnan. » Bloiriirian », heter det bland annat, » som ' slingrar sig uppför stödet, iir icke nöjd m e d att luta sin rodnande knopp däremot, att smycka det med sin fägring och spyida sin doft öfver den doftlösa, hon vill vara stödet. själf, troende, att det ar lyckan. » På bokens sista, sida traffn vi Olga ined Ruths barnbarn 135 sitt ha. Hon känner gossens injiika armar om sin hale och ti.nker på hvilken lycka det &amp; r att iiga en sådan pilt att uppfostra.
För min del anser jag väl att företrädet, när frågan betraktas i dess allmänlighet, måste tillerkännas sedlar eller, såsom jag vill uttrycka mig, kreditpapper, icke blott för det mindre besväret vid större summors upräknande, utan hufvudsak ligast derföre, att medelst kreditpapper eller myntrepresentativer mångfaldigt flera omsättningar under en viss tidrymd kan ske, än medelst klingande mynt, hvaraf ock blir en följd att den nytta, som åsyftas genom myntets cirkulation, mångdubblas. Ehuru begagnandet af sedlar eller myntrepresentativer således, utom andra företräden, jemväl har den af en större lätthet och beqvämlighet, tror jag likväl, att man bör fästa sin upmärksamhet derå, att detta egentligen gäller den större rörelsen. Uti den mindre, hvars omsättningar äro mångtusen gånger talrikare än den af större summor, eger likväl ett annat förhållande rum, som härleder sig från åtskilliga, hvar för sig obetydliga momenter. Ibland dessa bör i främsta rummet nämnas det bedröfliga skick, hvaruti småsedlarne, efter ett eller annat års cirkulation, befinna sig, och svårigheten I landsorterna att kunna få dem utbytta mot nya. Blott denna omständighet gör, att man vida hellre i landsorterna emottager liqvider i silfver än i trasiga småsedlar. För att likväl, till en början, fusta mig endast vid frågan om beqvämligheten, så kommer jag, just till följd af det klingande myntets större obeqvämlighet vid penuingeremisser per posto, att yrka bifall till den af Frih. von Schwerin väckta motion om indragning af alla småsedlar under 10 Edrs valeur. Detta gör jag, icke såsom fiende til! säkra kreditpapper, utan just till följd af den öivertvgelse, jag hyser, det skulle man, genom denna åtgärd, mera lära sig att begagna berörde medel till liqviders verkställande och dymedelst underlätta rörelsen. Det kan möjligen låta paradoxt, att, p;t samma gång raan förklarar sig vilja upmuntra rörelsen med kreditpapper, man då vill förbjuda vissa slag deraf. Denna synbara motsägelse tror jag likväl skall höfvas genom anförandet at ett exempel.
I anledning af Direktionens för Höganäs Stenkolsverk underdåniga anhållan om ytterligare anstånd med kapitalafbetalning å det af Bolaget upptagna lån, hvarå fem procents årlig ränta från 9:de Hufvudtiteln utginge, samt om utbekommande af sagde ränta för ett är, från den 1 April i83q till samma dag år 1840, har Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref den 26 Juni sistnämnde år, förklarat ansökningen om an - — 79 — stånd med kapitalafbetttlningen icke kunna bifalias annorlunda, än att detsamma ej föranledde till högre rante-utgift, än som, efter förut stadgade grunder, borde utgå, i händelse kapitalafbetalningarne i föreskrifven ordning verkställdes, och i följd hvaraf en successiv årlig minskning af 5oo R:dr dädanefter borde äga runa i Stats-Verkets bidrag till ränteliqviden för berörde 5r; och blefvo i samma Kongl. Bref, af berörde Titel, till utbetalning i nåder medgifna 5,ooo R:dr, utgörande ränta för låneåterstoden, 100,000 R:dr; hvarjemte Stats-Kontoret den 20 April 1841 anbefalldes att till Direktionen låta utbetala det för samma år, intill den 1 i nyssnämnde månad, belöpande räntebidrag, 4,5oo R:dr. Med instämmande uti föregående Revisorers i ämnet framställde anmärkning, anse Revisorerne ifrågavarande räntebidrag böra helt och hållet indragas, derest Bolaget ej verkställer de stadgade ka pita Iafhetalningarne. Under hvarje af åren 1840 och 1841 ä>o å g:de Hufvudtiteln anordnade: för Sjömätningar 2000 R:dr och för Sjökarteverkets fortsättande 1,000 R:dr; hvilka utgifter, stödjande sig på Kong). Maj:ts nådiga Bref den 26 Mars i836 och den 26 Juni 1840, egentligen bordt tillhöra Handelsoch Sjöfartsfonden.