Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konrad hade så mycket att berätta, så mycket att fråga om, och mamsell Lovisa förtäljde för honom med omständlig noggrannhet: hur ”Sommar-löfva” som han väl mindes – den stora svartfläckiga kon – fått tvillingar som ”lagts på”, hur Patrik, den lilla, röda hästen, som var lika gammal med honom sjelf, blifvit ormstucken i benet, men botad af en gubbe, som kommit vandrandes, hur mamsell Lovisa köpt grön oljefärg, och sjelf målat den lilla vagnen, hur Eriks äldste pojke gått åt Stockholm med en oxdrift, och den yngsta, lilla Sven, malit af sig ett finger på hemqvarnen, hur ugglan tagit den gamla grå katten, som nästan var blind, och Maja haft nerffebern och mistat håret, och ännu tusen lika intressanta saker – och klockan var 10 på qvällen, en mycket sen timme för Krösarps invånare, innan man tänkte på att taga godnatt af hvarandra. Prostinnan gick in till sig, och tant Lovisa följde Konrad till hans lilla kammare, för att öfvertyga sig att allt var i ordning, att ingenting fattades honom, och Anna hörde henne ännu i trappan beklaga, att den ”gemena ostlukten” icke ville vika derifrån, oaktadt allt vädrande och rökande med socker och lavendel, och Konrad lugnade henne med den försäkran, att cigarrök vore ännu starkare än lavendel och skulle ofelbart utdrifva den. Anna ämnade också gå upp i sin lilla jungfrubur, men de balsamiska ångorna, som genom det öppna fenstret strömmade in ifrån kaprifolie-häcken utanför, åkerskärans enformiga och likväl harmoniska ljud, som hördes ifrån ängen i den ljumma sommarnatten, och en outredd längtan att vara ensam med sina tankar, förmådde henne, att ställa sina steg åt trädgården, der det klara, lugna månskenet gjöt sin bleka, stilla glans öfver träd och buskar. Tankfull gick hon långsamt öfver de fina sandgångarne, och stannade drömmande vid grinden, som förde till hagen utanför, der månljuset, utestängdt af det täta löfverket, endast på några få ställen sken klart, och träden kastade så djupa och hemlighetsfulla skuggor.
M. finnér att de nar”mast belägna reg:ter kunna med beqvämlighet sammanstöta, utan att kostnaden blir för dryg eller marscherna ”för länga.” Utom det att detta K. bref bevisar nödvändigheten af större läger, har det äfven genom särskilda föregtde skiifvelser blifvit stadgadt, alt den öfriga delen af arme'ens befäl borde inställa sig vid sådana större öfningsläger, och dervid ej alle - Den 9 M a j f. m. 44,' allenast erhålla skjutsersättning, utan ock tractamentc på stället; och får jag i sådant afseende uppläsa följande utdr. af K. brefven till Krigs-colhm af den 11 Febr. 1735 och den 12 Juli 1756, hvaraf det förra lyder sålunda: ”K. M. vill, i anledn. af R. St:s und. hemställan , vid ”skeende större camperingar i nåd. anbefalla vissa officerare ’’i sender af de nästgränsande regjter att tillstädesvara, enär ”det, utan deras alltför stora olägenhet, kan ske, emedan ”vederb. mycket lära uppmuntras, att med större åhåga och ”flit sig utmärka, när de veta sig hafva flera åskådare, sorn ”saken förstå och derom kunna dömma.” Det sednare åter är af följande lydelse: ”Då flera reg:ter till gemensam exercis sammandragas och ”officerare af andra än de sammandragna reg:tena sig på nåd. ”befallning vid dylika tillfällen infinna, vill K. M. dessa, ej ”mindre än de sammandragna reg:tenas befäl , vanligt trac”tamente i nåd. tillägga.” Jag vädjar lill eder. mine herrar! hvad slutsatser man, vid jemförelsen dermed, kan göra af de yttranden , man i våra tider hört fällas, då fråga varit om anslag till sådana öfningar. Då man likväl år 1756 fann denna angelägenhet så maktpåliggande, hemställer jag till eder, om icke numera, sedan arméen fått en förändrad natur af stam för bevärtn och större utbildning i taktiskt afseende erfordras, dessa läger äro så mycket mer nödvändiga.
Förutom hoffunderingarne rörande nyare tid, hade vi båda — “ Dagens Krönikas “ utgifvare och den som skrifver dessa rader — äfven i kikaren, under sin förut nämda resa, en gammal handskrift, hvilken i viss mån också rör hofven, nämligen medeltidens. I ett arbete af Leibnitz med titeln “ Otium Hanovera-num * omtalas en otryckt reseberättelse, som doktor Pierre Cordier skulle hafva afgifvit rörande en beskickning hvilken han utfört för att inbjuda nordens konungar att deltaga i ett tillämnadt kyrkomöte i Pisa. Det gamla manuskriptet påträffades med ledning af denna notis * och genom vederbörandes välvilja är det oss nu möjligt att referera detsamma. * * Det gifver en ganska egendomlig inblick i de tider, då kyrkans angelägenheter ännu voro de vigtigaste af alla, på samma gång som den naiva framställningen af resan till Norden företer åtskilligt af intresse. Vi befinna oss på Julius II: s tid — denne väldige kyrkofurste, som af samtida erhållit epitetet att hafva varit * För notisen står utg. i tacksamhetsskuld till Bibliotekarien D: r H. Wieselgren. * * Manuskriptet är befintligt i stadsbiblioteket i Besançon, hvars bibliotekarie, hr A. Castan benäget till&amp;tit exploiterandet. Det är dateradt Blois i depember 1512, är alltigenom författadt på latin samt har till titel: ” Processus verbalis super legatione et gestis apud potentissimos Scotiæ, Daciæ, Norvegiae, Slavoniæ et Gothorum reges, per Petrum Cordier decretorum doctorem et christianissimi Francorum Regis Ludovici dnodecimi ad præfatos Reges nuper dèle-gatum oratorem. ” “ icke en vis påfve, men en kraftig imperator. “ Låt oss för ett ögonblick försöka att tänka oss in i denna tid (1503 — 1513), närmast efter Sixtus IV: s död. Ju kraftfullare den nye påfven var, desto större var ock förvirringen i den eviga staden.
Ad. behagade bifalla Hr Stråles förslag, att för actiebanks stiftande skulle fordras, att den af delägarne tecknade summa skulle uppgå till minst 1,000,000 r:dr courant. Hopades ja och nej. Ii. Ex. förnyade den sist framställda propos:n, hvilken åter med ja och nej hesvarades. Hr Stråle: Om man hvarken vill, att fonden skall bestämmas till 4>000)000, till 2,000,000 eller 1,000,000 r:dr, så vet jag icke, att annat återstår, än att antaga Frih. Boyes förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vet ett sätt, som möjligtvis kunde föra oss till ett consequent resultat i denna fråga, nemi. det, att bestämma grundfonden till 3,000,000 r:dr. Då Hr Gr. o. Landtm, gaf propos. på densammas antagande till 2,000,000 r:dr, tyckte jag för min enskilda del, att pluraliletens svar var motsatsen till det Hr Gr. o. Landtm., efter sin uppfattning, förklarade utgöra pluralitetens. Jag tyckte nemi., att propostn på 2,000,000 r:dr bifölls. För min del är jag böjd för att öka beloppet till 3.000.000 r:dr, och jag anhåller derföre om propos. på detta belopp såsom grundfondens minimum. Hr Stuart: Jag instämmer så mycket hellre i den siste värde talarens önskan, som jag trott, att 2,000,000 r:dr b:co eller 3,000,000 r:dr cour. vore det lämpligaste beloppet för en actiebanks teckningssumma, och jag anhåller derföre äfven om propos. till antagande af detta belopp. Hr Gunther: Jag har ännu icke hört, huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret på den sist framställda propostn. För min del tyckte jag, att densamma bifölls.
Straff-Balken, förordnar, det grofva missgerningsman skola genast i häkte såttas och utan uppskof ställas för rätta, samt Kongl. Brefvet den 11 December 1766 stadgar ansvar för den Domare, genom hvars vållande delinqvent hålles i fängelse längre än beliofvet fordrar, har, genom Kongl. Förordningen den 10 April 1810, blifvit påbjudetf alt ransakning öfvee häktad person bör företagas, vid Stadsdomstol sist inom åtta dagar från den dag, då arresteringen, med orsaken dertill, blifvit hos Domaren behörigen anmäld, så framt den häktade, genom vederhörandes föranstaltande, till staden ankommit, och, på landet åter, senast inom 3:ne veekor, hvadan dervarande ordinarie Domare, när han får underrättelse om ett till hans åtgäpd hörande brottmål, hvaruti någon person är häktad, och Domaren, i anseende tili laga hinder, finner sig icke kunna inom nämnde tid undersökningen företaga, genast vid berörde underrättelses undfående böc sådant anmäla hos Öfver-Domslolen, som, efter föregången pröfning af de uppgifne hindren, derest de godkännas, eger förordna extra Domare att målet handlägga. — Det Ur visserligen ofelbart, att ransakning understundom kan och bör anställas före den tidpunkt, hvilken genom nyssberörde Förordning blifvit förelagd såsom den yttersta för målets företagande; men det är också af erfarenheten bestyrkt, huruledes sådane förberedande åtgärder mången gång erfordras, att någon väsendtlig afkortning å tiden antingen icke blefve verkställbar, eller ock åtminstone skulle medföra stora olägenheter.
Intet land, om ej det fattiga Sverige, gifver något till skänks eller behandlar frågan endast nr synpunkten af en theori, som måste vara underkastad betydliga modificationer, hemtade från länders skiljaktiga lägen och mer eller mindre beroende af verldsmarknaden samt beröringen med densamma. Förgäfves kastar Belgiens industri sina blickar: på Frankrike. Alla hittills gjorda försök att komma öfverens om reciproka concessioner , hafva blifvit fruktlösa, och så länge Frankrike håller fast vid systemet att skydda och uppmuntra inhemska näringar, är det vida mindre i stånd att åt Belgien göra några särskilda eftergifter, än åt andra länder. A ena sidan en marknad af 4 millioner innevånare; å den andra, af 32. — Underhandlingar äro å bane om ändringar i Frankrikes och Englands tulltaxor. Dylika bemödanden hafva flera gånger, så val under restaurationen som efter Juli-revolutionen, varit inledda, men afbmtits i följd af den stora skiljaktigheten emellan begge ländernas handelsoch näringsintressen. En den mest lärorika leetyr , som kan företagas och tillika ofelbar för att tillintetgöra de bedrägliga föreställningar, som hos mångå väckts af Englands vackra lärosatser om den fria handeln, är utan tvifvel Engelska tulltaxan. Om denna tolk af Englands grundsatser är mindre vältalig, än deras bländade förfäktare i andra länder äro; så kan man likväl icke neka, att hon talar sanningens oförtäckta språk. Man träffar i Brittiska tulltariffen c Den 11 Mars f. ra. nemi. afgifter ända lill proc. af varans värde. En mängd af de industri-producter, som Frankrike tillverkar, äro belagda med 3o proc. införselsafgift och i franska tidningar klagas deröfver, att Engelska tulltjenstemännen uppdrifva dessa belopp ända till 4° ® 4^ proc. genom missbruk af rättigheten att bestämma de införda varornas värden. I afseende på Franska viner och fruktbrännvin , lärer den varierat från 4«o proc. till 700 proc. innan nedsättningen 1839. Flera artiklar äro till införsel förbjudna.
Ibland detta slags författningar måste jag ännu en gång, såsom exempel anföra förbudet mot bildandet af talöfnings-sällskaper; hvilket förbud jag derföre vågar till upphäfvande vördsammast föreslå, såsom innehållande en alltför stor inskränkning i den ädlaste af alla menskliga rättigheter, nemligen den, att genom samtal upplysa sig sjelf och andra. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Vid JustitueOmbudsmannens Embets-berättelser får jag ytterligare göra en erindran på hvilken jag likväl ej yrkar någon remiss. Utom de allmänna slags brister, som jag trot? mig finna i våra lagar och författningar, kan jag nemligen ej underlåta att nämna ett serskildt slags brist, nemligen ett bristande ”icke1* Uti 2 §. näst sista momentet af Tryckfrihets^ förordningen, hvilken brist jag anser Justitieombudsmannen så mycket häldre hafva bordt anmärka, som jag fruktar att just han sjelf haft någon del i dess tillkomst, nemligen vid tryckningen år 1815, så vida eljest denna tryckning, såsom jag tycker mig vilja minnas, då skedde under hans inseende. Detta tryckfel är så mycket märkvärdigare, som det blifvit bibehållet äfven i upplagan år 1818 j och Den 18 Februarii» 475 synes så mycket häldre hafva längesedan bort rättas, sorn en vid Domstol förefallen och genom ett Tidningsblad kungjord händelse redan för ett år Sedan ådagalagt behofvet afen dylik rättelse. Denna min erindran behöfver så mycket mindre remitteras, som ConstitutionsUtskottet redan beslutat att om detta tryckfels rättande hos Riksens Ständer ofördröjligen göra anmälan. N:0 4* Friherre Ankarsvärd, Carl Hindrie:
Men, väl dit inkommen, vek en stor del af de obehagliga känslorne, ty der var rätt trefligt, varmt och ljust. Min värd önskade mig snart en god natt, och såg då sannerligen så litet bekymrad ut för hvad som skulle kunna hända hans gäst, att jag inom mig ordentligt skämdes för den lilla soupçon af harhjertklappning som jag kännt, fast jag tryggt kan säga: »men det märkte ingen». – Jag hade nu åter hela mitt mod, och skrattade hjertligen åt min betjent, som, när pastorn var gången sina färde, förklarade mig, att om jag visste allt hvad han nu visste om detta rum, så skulle jag aldrig gått in på att bebo det; men att nu, i så fatta omständigheter, att jag det ovedersägeligen skulle göra, ingenting kunde hindra honom (betjenten) att dela mina öden, och ligga på en gammal soffa som stod borta i en vrå, helst han – hade ingen annorstädes att ligga. Det på en gång beskedliga, godsinta och löjliga i denna framställning, och detta sätt att göra nödvändigheten till en dygd, kom först mig och sedan honom sjelf att hjertligt skratta, och med bästa kurage i verlden lade han sig, samt snarkade en tio minuter derefter, med så äkta sömn-accent, att jag nästan ryste derför, tänkande att spökena voro säkert långt mindre besvärliga, åtminstone tystare och saktmodigare. Jag sjelf lade mig icke genast, utan som jag i allra största hast begifvit mig från Wenersborg, och huller om buller i min portfölj endast hunnit inkasta depècher, pengar, bref och pengar om hvarannat, föresatte jag mig att nu göra en liten revision, och bunta ihop hvar sak för sig, samt att skrifva ett angeläget bref, hvilket jag heller icke hunnit med, i anseende till den brådskande afresan. Jag satte mig således i fönstret vid ett bord som stod der. Dagen och aftonen hade varit temligen lugna, men nu stormade det förfärligt. Ingen rullgardin, inga luckor funnos, utan ljusen flämtade mycket, det såg jag nog, men omöjligen kunde jag föreställa mig att de kunde blåsas ut deraf. Dock hände detta!
Anmärkningen frän Högwördige Presteoch Wälloflige Borgare - Stånden om Adjuncters och Bruks, Presters in. fl. Taxerande, i likhet med alla andra efter inkomst, anses äfwen rigkig; dock att 2 R:dlr såsom det minsta utsattes, hwarunder afgiften efter 2 Art., för någon sadan elkan utgöras. 8:0. litt Högloflige Ridderstapet och Adeln är anmärkt as en Ledamot, att Bewlllning a katroni Loclssiarum för Krono-Tionde ei är billig, och af Högwördige Prest-Ståndet att äfwen, för Kyrko, Tionde som Patroni uppbära, borde tilläggas Utskottet anser sig ej kunna tillstyrka befrielsen, när enligt 1800 ars Förordning den utgordes med 8 procent, och med lika stal skulle äfwen all KyrkoTionde befrias, hwarom dock ingen anmärkning fran Rcsoective Stånden gsordts. För öfrigt har anmarkaren miktagit uti anförde skälet för sitt yrkande att efter 2 Art. afgift äfwen af denna ägarens inkomst, redan är förut älagd. Högwördige Prest-Standets anmärkning observeras uti Nedaction. 2 §. Din Sräderne. r:o. En Ledamot uti Presteoch flere utaf Wälloflicie Borgare-Ståndet, hafwa yrkadt antinsen Clahen för Handlande, likasom för Handtwer kare - Den 8 Augustk. 24Z5 kare är utsatt, efter ock, att för defle sednare, matte äfwen blott ett minimum utsattas. Utstottet tror kör desi förre Förflag i denna del wara fullgoda skäl till denna olikhet a >örde, och kan derföre icke tillstyrka afseende pä hwad dttemok kiu anmärkts. 2:0. Samma Ledamot uti Högwörvige PrestStänder och en i Wälloflige Botgare-Ständck, hafwa ock yrkat en lägre Clafl för Handtwerkare i enlighet med förra Författningen.
Eunucker och tjänare sprungo fram och åter med fat och skålar. Framför gästerna stodo en oräknelig mängd stora, glänsande tennskålar, i hvilka soppan sedan skulle utdelas i lägret, samt midt på golfvet en hel här af stora, runda fat, öfverfulla af alla upptänkliga frukta-sorter, ärter, bönor, meloner, persikor, vindrufvor, aprikoser, apelsiner o. s. v., och flaskor, innehållande saft, scherbet och lemonad. På väldiga.x 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR. brickor reste sig verkliga berg af sötsaker, och på andra syntes de plockade offren från hela hönshus. Tolf får hade slaktats i och för soppan. Det egendomliga med schahsoppan ' är, att alla herrarna deltaga i dess tillagande. Till och med storvesiren sitter och skalar frukter, och hvar och en af de andra har sin särskilda köksförrättning. En liten sopbacke af skal, stjälkar och andra fruktdelar låg också framför hvar och en af gästerna. De rensade varorna slogos därpå i elfva väldiga kittlar, under hvilka flammande eldar brunno. De stodo i en rad utanför tältet, och en armstark kock rörde om i hvar och en af dem. Under det att soppan kokade i kittlarna, inträdde persiska musikanter, trumslagare, flöjt-blåsare, gitarrspelare, sångare, dansörer och aktörer, som bjödo på mer eller mindre graciösa prestationer. Den 26 augusti tågade ett 50-tal pojkar och ett 100-tal män förbi på vägen utanför vårt tält. I spetsen för de förre gick en mollah och i spetsen för de senare en man, som bar en svart fana. Mellan de båda grupperna gick en musikkår, som spelade en monoton och bedröflig sorgmarsch. Till denna sjöngo eller rättare gallskreko de andra,. i det att de i takt slogo sig med flata handen öfver det blottade bröstet och ideligen ropade: Hassan, Hussein! Ibland stannade de alla och uppgåfvo ett verkligt indiantjut. Deras gång var tämligen skyndsam, och de gingo till hälften framåtlutade och med stötvisa steg.
Härigenom har han lyckats locka henne in i en intrig, hvars utfall icke kan på förhand beräknas, ty ingen vet bättre än han, att den tjuguårige gubbens sinne, under den slappnande ytan, gömmer en outrotlig fond af vanmäktig lystnad och lastbarhet. Och ingen vet bättre än han, hur ömtålig hon är, och hur varsamt det måste tagas på hennes känslolif, om hon icke skall brytas. Blodet stiger honom plötsligt åt hufvudet, och en kall kåre hvirflar längsmed hans ryggrad: han tänker sig den möjligheten, att kungen åter bemött henne på samma sätt, som en gång förut. I så fall torde hon nu anse sin läkare och vän för en hjärtlös bedragare, som uppoffrat henne för att främja egna äregiriga planer. Han reser sig upp. Han fryser. Det börjar bli fuktigt; dimmorna stiga därborta öfver ängen. – Hvilken vansinnig idé, att kombinera kärlek och ärelystnad – spänna lidelsens eldiga springare framför beräkningens lastvagn! I detta ögonblick skulle han med glädje ha offrat alla sina högtflygande framtidsplaner, om han därmed kunnat köpa sig en enda sekund i hennes närhet, ty hans hjärta svider af längtan och oro. I morgon skall han få se henne! En svart spökhand sätter frågetecken bakom orden, och hoppet törs endast hviska fram ett: måhända. Det är lönlöst att grubbla vidare. Han går in i sitt sofrum och söker hvila. Till trots för alla onda aningar, somnar han tungt. Han far upp vid en häftig bultning på fönsterluckorna. Hvad står på? Är kungen sjuk? – Kammartjänaren skjuter regeln tillbaka och öppnar förstugudörren. En andfådd röst talar häftigt därutanför, och han urskiljer ett ord: Geheimerådinnan. I samma nu har han kastat sig ur bädden och börjat kläda sig utan hjälp. Wolff, kammartjänaren, knackar på dörren och tassar in. – Det är bud från geheimerådet de Gabel ... Och medan han hjälper sin herre med toaletten, berättar han allt hvad han fått veta: Den nådiga fru geheimerådinnan har plötsligt blifvit sjuk, ligger nu i häftig feber och yrar ... På vägen utanför trädgårdsgrinden håller en ridknekt sin häst i beredskap.
Jag påstår deremot, att rättvisa här ligger till grund för förslaget, derföre att principen i vår Ståndsförfaltning är den, att Stånden skola vara jemlika i rättigheter, och denna jemlikhet kan väl ej anses äga rum, om det ena Ståndet besitter ett prerogativ framför de andra? Man har sagt, att en dylik förändring ej behöfves, och för alt bevisa detta, har man talat om de utmärkta personligheter, som för närvar, fylla ordföraudeplatserna i Utskm. En annan talare har derjemte talat om upphofvet af denna motion och gjort en föga passande sammanställning af personligheter. Jag lemnar derhän 0111 det skett för att discreditera förslaget eller personer eller båda delarna, men jag hemställer i allmänhet, om det är tillbörligt att så gå till väga, om det kan kallas fair play, att på detta sätt liksom draga en ring omkring sig, hvarinom grannlagenhetskänslan förbjuder motståndaren att gä. Vore det deremot lillständigt att citera personligheternas egenskaper såsom stöd för sina meningar, sä skulle jag måhända pä denna väg äfven komma lika långt, som de Hrr, hvilka begagnat sig af ett sådant stridssätt. — I korthet hafva nu alla de anmärkmr blifvit upptagne, 462 Den 25 September. sorn utgöra sjelfva qvinlessencen af motsidans argunienter, och jag öfverlemna!1 åt en hvar att bedomina huru pass bevisningskraft de äga. De positiva skälen för förslagets antagande äro redan så fullkomligt utredde, att jag har föga att tillägga. Likväl skulle jag vilja fästa R. o. Adis synnerliga uppmärksamhet derpå, alt den föreslagna åtgärden otvifvelaktigt skulle höja Ståndets anseende, både genom den förtröstan på sin egen duglighet, som en sådan fri täflan om ordförandeplatserna skulle tillkännagifva, och ännu mera genom det factiska erkännandet af öfverlägsen skicklighet bland R. o. Adis ledamöter, hvarje gång en sådan kallades till ordf. hvilket efter min öfvertygelse oftast skulle blifva händelsen. Jag anser derföre, att förslaget är rättvist till sin grund, nyttigt lill sina följder, och alt det för närvar, vore särdeles klokt och värdigt om R. o. Ad. dertill lemnade sitt bifall.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärde Hr von Hartmansdorff votering. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom contra-propos. antaga beviljandet af 4^,000 r:dr såsom anslag till Emmåns upprensning. Frih. Sprengtporten: Jag anhåller, att äfven min mening måtte blifva R. o. Ad:s pröfning underställd. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då Hr von Hartmansdorff begärt votering och hans förslag först blifvit framstäldt, Hr Landtm, först ansåg sig böra göra propos. derå; blefve det icke antaget till contra-propos., skulle han framställa propos. å Frih. Sprengtportens förslag; Hr Landtm, hemställde nu, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga Hr von Hartmansdorffs förslag. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga Frih. Sprengtportens förslag, ait 45,ooo r:dr måtte beviljas för Emmåns upprensning, med Den 39 Mari f. ra. 493 öfverlemnande åt K. M. att bestämma huruvida ofvannämnda summa bör i sin helhet eller till större eller mindre del utgå såsom lån eller som anslag, utan återbetalningsskyldighet. Ropades ja. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition. Den som bifaller att 45,000 r:dr beviljas såsom lån till Emmåns upprensning, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Åd. alt 45,000 r:dr beviljas för Emmåns upprensning, med öfverlemnande åt K. M. alt bestämma huruvida ofvannämnda summa bör i sin helhet eller lill större eller mindre del utgå såsom lån eller som anslag utan återbetalningssky Idighet.