Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hedman. Af Herr Eneqvist: Om bildande af en pensionsanslall för Svenska handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjöfolk samt anvisande af medel dertill. Sednast vid 1853 — 1854 års riksdag väcktes af en aktad medlem af detta högtärade Stånd motion angående bildandet af en för hela riket gemensam pensionsanstalt för Svenska handelsflottans skeppare styrmän och öfrige sjöfolk. Rikets Ständer, som ansågo det åsyftade ändamålet högligen behjertansvärdt, fann likväl icke skäligt att i ärendets dåvarande outredda skick bevilja något anslag för understödjande af den föreslagna pensionsanstalten, men anhöll i underdånig skrifvelse af den 22 September 1854, att Kongl. Maj:t måtte täckas låta utreda, huruvida en dylik anstalt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med uppgifna grunder kunde åstadkommas. Kongl. Majit behagade i nådigt Bref af den 5 Juli 1855 åt en särskild kommitté uppdraga, dels att närmare utreda de förhållanden, som vöre en följd af, eller egde sammanhang med gällande stadganden och hemkommande besättningars rättighet att åtnjuta så kallad föring, dels ock att uppgöra och till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna fullständigt förslag till inrättande af en sådan pensionsanstalt för ålderstigne eller bräcklige sjömäns understödjande, som Rikets Ständers förenämnda underdåniga skrifvelse afsåge. Bemälde kommitté afgaf den 2 Februari 1856 underdånigt betänkande, med förslag till reglemente för den ifrågaställda pensionsinrättningen, hvilka den 18 i samma månad i nåder remitterades till Kommers-kollegium, med befallning att i anledning deraf inkomma med underdånigt utlåtande.
Skolbarnens antal var 100 gossar och 100 flickor. S olans tillgångar utgöras af Församlingens andel i kapitations-afgiften, ett bilag af Fyra skillingar för hvarje skattskyldig person, afgift till belopp af 6 ■ i 32 sk. utaf hvarje Skolbarn, hvars föräldrar icke äro medellösa, en årlig 35 kollekt i Församlingens kyrka, ränta å 2:ne testamentsfonder, utgörande tillsammans 3,000 R:dr, samt anslag tillsvidare af Stads-Nämnden till fattiga Skolbarns understöd, stort 300 R:dr årligen. Handtverks-Skolan, under enahanda förhållanden och lika åligganden som Clara Handtverks-skola. Lärarens lön är 66 R:dr 32 sk., och Lärjungarnes antal 25 å 30. e) Catharina Församling: Flick-Skolan har fortgått på samma sätt, som förra Berättelsen om förmäler, med ett antal af omkring 245 Lärjungar, under ledning af en Lärare och 2:ne Lärarinnor. Den förres lön har varit 300 R:dr, de sednares tillsammans 400 R:dr. Såsom premier hafva vid examina åt omkring 100 barn hlifvit utdelade klädningstyger, lärft, strumpor, m. m., förfärdigade af barnen sjelfva, samt Psalmoch Evangelii-böcker; hvilket allt, jemte nyssnämnde löner till 1847 års utgång hlifvit af Fattighus-Direktionen bekostadt. Under loppet af sistnämnde år organiserades denna skola till Folkskola, och sammanslogs sedermera med den nyinrättade Folkskolans Afdelning för flickor. Skolans kapitalfond utgjorde vid 1842 års slut 31,066 R:dr 32 sk., som då öfverlemnades till Styrelsen för Församlingens Folkskola. Folk-Skolan: Afdelningen för Gossar■ Undervisningen besörjes af en förste Lärare, aflönad med 500 R:dr samt en andre Lärare med 300 R:dr lön. Lärjungarnes antal var vid 1847 års utgång 175. Afdelningen för Flickor.
På det att de till Riksgälds-Contoiret redan influtna eller hädanefter inflytande medel, hvilka, till ett förslagsvis beräknadt belopp af 5,4746 R:dr , vid denna Riksdag, blifvit afsedda såsom tillgång för de å Riksgälds-Contoiret nu anvisade extra Statsutgifter, jemte andra serskilda utbetalningar, må, intilldess de komma att för de bestämda föremålen utanordnas, så vidt sig göra låter, hållas allmänna rörelsen tillhanda och göras för Riksgälds-Contoiret frugtbärande’, böra dessa medel, i den mon sådant roed Riksgälds-Contoirets säkerhet och fördel instämmer, användas lill uppköpande af räntebärande obligationer, utgifna af Armeens Accords-amorterings-fond, Skånska Hypolheks-föreningen, Bruksegares Hypolheks-förening , eller sådana Svenska Hypotheks-föreningar, hvilka hädanefter, på likartade grunder med de begge sistnämnde, kunna bildas och blifva af Kongl. Majrt i Nåder stad fästade samt af Fullmägtige finnas innebära nödig säkerhet. Likaledes böra ifrågavarande medel, för samma ändamål och under enahanda förutsättning, begagnas, för att, under förrberörde tid, belåna här ofvan uppräknade jemte Stockholms Stads Drätsel-Commissions obligationer; hvilken belåning likväl, utan afseende å det pris, hvartill dylika räntebärande papper af Riksgälds-Contoiret uppköpas, icke får öfverstiga Nitio procent af dessa med 4 ]J2 procents ränta och deröfver löpande obligationers capilalbelopp, samt Sjuliofem procent af capitalbeloppet utaf de obligationer, som äro utfärdade med lägre ränta än 4 I/2 procent. För de lån, som emot nu föreskrifna hypotliek meddelas, skall till RiksgäldsContoiret erläggas Fern procents årlig ränta; ankommande för öfrigt på Fullmägtige alt, med afseende å de förhållanden, som för hvarje år förekomma, bestämma ej mindre låneliden, än det minsta belopp, hvilket såsom serskildt lån under samma år utgifves.
Huruvida vederbörande motsvarat Rikets Ständers förtroende till deras urskiljning och uppmärksamhet, trodde Motionairen sig böra ifrågasätta, enär 3:ne af honom företedde, remissen - Stuts Uukottets Ut\ltnnde N:o a&8 17 missen bifogade Sedlar, den ena på i R:dr, oell de a:ne andre på 16 sk. hvardera, blifvit casserade, fastän alla hafva det gemensamt, att å högra fjerdedelen af dem båda namnen linnas qvar, fullkomligt sammanhängande med så myckel af trycket, att deras valeur ostridigt kan utrönas; hval förutan på en Riksdalers-Sedeln och ena 16 sk. sedeln, endast saknas några bitar af del rena papperet, jemte högst få bokstäfver. — Vidare är vid 3:dje punkten af ofvan åberopade föreskrifter anmärkt, att Rikets Ständer väl framställt det synbart liberala, men, i Motionairens tanka, oiigtiga stadgande, att om ock båda namnen på en Sedel saknades, skulle densamma, blott det öfriga fanns i behåll, kunna inlösas. De vid sistlidne Riksdag i detta hänseende gifné föreskrifter motsvara således icke sitt ändamål; och då det vore af stor vigt, att ett principenligt stadgande erbölles för Sedlars antagning eller cassation, föreslår Molionairen, som anser föreskrifterne härom böra grundas på de 3:ne oeftergifliga vilkoren, alt nemligen vara legal, lättfattlig och utestängande ali godtycklighet, att RiksgäldsContorets Sedlar skola inlösas då sd mycket af Sedeln finnes qvar, sammanhängande med namnen, att valeuren med visshet bestämmas kan. Enär Riksgälds-Contorets Sedlar äro förbindelser åt Sedelhafvaren å en viss summa, så är naturligt, att, då Sedeln har sagde egenskap, utgifvaren måste efter Lag kunna tvingas densamma inlösa.
Det var emellertid denne man, hvilken ödet synes hafva sändt i Molins väg just i det rätta ögonblicket, då han behöfde en medmänniska att trygga sig till. Den unge medicinaren ryckte honom nämligen loss från enstöringslifvet, helt enkelt genom att taga honom med sig på vandring, och hur Molin kände denna förändring i sin tillvaro berättar han på sitt eget energiska sätt i ett af de mest intressanta bref jag funnit i hans efterlämnade papper. Han ger i detta bref utkastet till en novell, hvilken, så vidt jag känner, aldrig blef fullbordad. Den handlar om en ung man, hvilken genomgått ett par klasser på gymnasium, sedan »kommit in på funderingar och fått leda vid civilisationen». Denne man gaf sig till fjälls och försvann för en räcka år. Hans anhöriga, om han hade några, visste ingenting om honom. Så en 8—10 år därefter får man ofta i Ådalssocknarna se en ung man komma dragande på en kälke i sällskap med en afskyvärd lappkäring. Han kallades för lapp-Svedberg. Det sades att han var gift med henne, och som alla lappar utan renar lefde de af tiggeri. Det var käringen som tiggde. Mannen följde henne tyst, sluten och besynnerlig. Folket begrep snart, att icke allt var, som det skulle, och man antog därför, att han var en städd: d. v. s. en, som genom lapparnas hemliga konster blifvit bunden vid dem för hela sitt lif, utan hopp att undslippa, såvida ej kraftigare trolldom kom på tvären mot den förra. Hvad han trodde själf därom, visste ingen. Fick han brännvin, söp han sig full och grät då ofta och jämrade sig. Han var en vilsen människa, det sågs.
Motionärernes framställning skulle, vid sådant förhållande, blott föranleda till förändring i siståberopade §, att tiden för full - Lag-Utskottets Betänkande, Nto 16. 3 följden af vädjade saker från Häradsrätterne i Kopparbergs län utsträckes från 40 till 60 dagar, eller att samma län uteslutes ur §:ns 1 moment, och upptages i det andra, uti hvilket d« län uppräknas, som hafva den längre af nyssnämnde fatalietider. Den i afseende på tiden för besvärs anförande i 5 § gifna allmänna föreskrift, komme deremot att qvarstå oförändrad, och det åsyftade ändamålet vunnes med bibehållande af det i lagstiftningen antagna system. På grund häraf föreslår alltså Utskottet vördsamt att Rikets Ständer, med anledning af förevarande motion, ville besluta det skola 1 och 2 momenternc i 9 § af 25 kapitlet Rättegångs-Balken, sådana de lyda i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, erhålla följande förändrade lydelse: I de saker, som, genom laga vad, gä till Svea Hof-Rätt ifrån Härads-Rätt i Upland, Södermanland, Westmanland, Nerike och Gestrikland ingifve Käranden sin inlaga, innan klockan tolf på den fi/ralionde dagen, den oräknad då Härads-Rättens dom föll, eller håfve sitt vad förlorat; frän Härads-Rätt i Kopparbergs Län, Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjedalen, Medelpad och o Ångermanland på den sextionde dagen. Stockholm den 21 Mars 1851. Ank. till Exp. Utsk. d. 1 April 1851, kl. 1 c. m. Betänkandej, i anledning af väckt motion angående meddelande af särskilde föreskrifter för behandlingen af besvärsmål, som från Gottland fullföljas i Hof-Rätt. Denna ö lyder i judicielt hänseende under Svea Hofrätt. Kommunikationen emellan ön och fasta landet är emedlertid genom åtskilliga naturförhållanden, såsom stränga vintrar, stormar, ogynsamma vindar, ofta längre tider afbruten. Derföre har ock Kongl.
Vid Öfvervägande af denna till LagUt^ skottet öfverlemnade Motion, har Utskottet funnit densamma afse två serskildta förhållanden , det ena , då hemmansegare gif ver någon tillåtelse att, mot eller utan afgäld, besitta och nyttja någon till hemmanet ly-’ dande lägenhet eller egodel, —och det andra, d§ någon , vid öfverlåtelse af sin eganderätt 'LagUtsköttets Betänkande N:o 57. sj till fast egendom å landet ; förbehåller sig nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom, eller ock viss afkomst der J af, på vissa år eller i sin lifstid, I förra afseendet, eller hvad angår upp-, låtelse af besittningsoch nyttjande-rätt till större elier mindre hemmansdel eller till hemman hörande lägenhet, är det, efter Utskottets (anka, »tvifvelaktigt, att, ehvad upplåtelsen skett med eller utan betingande a£ viss afgäld till jordegaren , afhandlingen.' derom ej är gällande mot innehafvare af dens rätt, som upplåtelsen meddelat, med mindre samma afhandling varder för HäradsRätten uppvisad och InteckningsProtocollet inta-; gen , på sätt i Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, angående städsel och lego af jord på landet, stadgadt är, samt att denna Förordning således, enligt hvad ock allmänneligen varit iakttaget, bör i frågor af denna beskaffenhet tillämpas; hvarföre Utskottet hemställer, om icke denna del af Motionen ml förfalla. Beträffande åter frågan, huru med af-j handlingar om så kalladt undantag, eller för.} del, bör förfaras; så är det ulan tvifvel 5 84 LagXJtskottets Betänkande
Enligt Utskottet tillhandakomma protokollsutdrag hafva samtliga Riks-Stånden godkänt eller låtit bero vid Utskottets i tredje punkten af ofvannämnda Betänkande gjorda hemställan, att de af Riksdagsfullmägtige Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län och C. J. L. Lönnberg från Östergötlands län framställda förslag om förändrade bestämmelser rörande skyldigheten att deltaga i prestgårdsbyggnad, icke måtte till någon åtgärd föranleda; hvaremot öfriga punkter i Betänkandet, på grund af framställda anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade. Då emellertid Utskottets yttranden dels i första punkten, öfver en af Herr Falhem väckt motion om befrielse för vissa kapellförsamlingar från skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af moderförsamlings kyrka och prestgård, hvilken fråga återremitterats af Borgare-Ståndet, dels i sista punkten, rörande åtskilliga förslag om förändrade stadganden för skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af tingshus och häradsfängelse, derom Bonde-Ståndet påkallat förnyad pröfning af Utskottet, — vunnit godkännande det förra af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden, och det sednare af förstnämnda två Stånd jemte BorgareStåndet, samt i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet icke att, i anledning af återremisserna i dessa delar, någon åtgärd vidtaga; hvilket Utskottet härmed får för Borgareoch Bonde-Stånden anmäla. Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslc. Memorial N:o 17.
I England upphäfdes förbuden för 8 å 10 år sedan, och nu kan England icke blott concurrera med de Franska fabrikerna, utan undersäljer dem. De anförda exemplen från vårt eget land af förhållandet med bomullsgarnstillverkningen bevisa ytterligare samma sats. Ett förbudssystem hindrar Regeringen från vidtagande af reciproka tractater med andra länder. Jag tror, att de förbud, som funnits, lagt hinder i vägen för ett friare system, i vår handel med trävaror på England, likasom i vår handel med jern på Frankrike; åtminstone har jag ofta hört såsom skäl åberopas, att vi bibehålla förbud för siden och kläde. Hr v. Hartmansdorffs åberopade skäl, att vi icke äga nog tillgång på machinerier och stenkol, synes väl vara vigtigt; men det motväges af det låga priset på arbetet i Sverige mot i England, samt af vår tillgång på vattenfall, hvilka kosta mindre än stenkol. För öfrigt skulle jag icke anse det vara lyckligt, om stora fabriksstäder uppstode i Sverige. De hafva vanligen en dålig population, och isynnerhet är Sverige olämpligt för en högt drifven fabriksrörelse. De långa vintrarna upptagas fördelaktigast, då folket får använda dem till sina binäringar, särskildt för hvarje provins, såsom lintillverkningen i Norrland, bomullstillverkningen i Vestergöthland o. s. v. Att ingå i definition på hvad hos oss förstås med ett prohibitivt eller fritt system, torde vara ganska svält. Man vet nemi. icke, bvilketdera Sverige hittills följt. Val har man proclamerat ett fritt system; men Stan - Den i5 December f. m. derna liafva sjelfva frångått det i sina egna beslut. Jemnför man 1823 och 1828 årens riksdagars tulltaxor, så finner man tullen i den sednare snarare förhöjd än sänkt; och hvad nuvar. fråga angår, är det svårt att discutera hvar punkt för sig. Låtom oss t. ex. välja artikeln silke eller siden, aldra punkten i Utsk:s föreslagna grunder säger: ”att ”alla råämnen, hvarå erforderlig tillgång inom landet suk”nas och hvilka äro föremål för inhemsk förädling, må in”föras emot låg tullafgift.”
Skogarne bli åter gammal väf, de lysande dräkterna åter gamla paltor. Och människorna! Med karminen och fettsminket tvättas osanningarna bort, de fula blifva åter fula, dygden åter last, hjälten åter den tarfliga hvardagsmänniskan, de stora tankarne, de ädla orden, de vackra handlingarna blifva åter till hvad de voro, små- sinnade intrigspel, afund, strid och kif. Allt var blott ett sken, en hägring, som försvann, när teaterdrängen släckte rampens ljus! Men ändå! Allt är icke blott sken af det, som visar sig på de bräder, som föreställa världen. I den spegel, som under några korta stunder ställts framför oss från scenen, ha vi skymtat vårt eget lif, våra fel och dygder, våra laster och brott, onda och goda lidelser. I de ord, som klingat oss till mötes, ha vi hört maningsropen till oss att besinna oss och tänka på, hvad vår frid tillhör. V i hafva konfronterats med oss själfva — i all vår nakenhet I Rampens ljus lockar ungdomen, som svärmar däromkring. Ej minst den kvinnliga ungdomen. Men huru många bränna ej sina vingar därpå! Att blifva en scenisk konstnär eller konstnärinna af rang fordrar i våra dagar stora betingelser, ej blott inre. Fordringarna på konstens barn ha höjts, i samma mån som aktningen för dem vuxit och deras sociala ställning förbättrats. Eller kanske är gången den omvända: de sceniska konstnärinnornas samhälleliga ställning har blifvit bättre, i den mån de ställt större fordringar på sig själfva. Den tiden är nu väl så där tämligen förbi, då den unge mannen eller unga kvinnan steg direkt från ett eller annat obetydligt yrke upp på sceneD. Nu fordras utom begåfning och lust äfven öfning, studier. Något konservatorium för utbildande af skådespelare och skådespelerskor sakna vi dock, taget i dess vidsträcktare bemärkelse. V i få tillsvidare nöja oss med hvad som finns, » Dramatiska teaterns elevskola ». V i d denna skola lämnas undervisning i deklamation, plastik, scenisk framställning, literaturhistoria m. m., och är skolan hufvudsakligen väl afsedd för teaterns eget behof.
Berghmarks underdåniga ansökan, om förlängning på i5 års tid, räknadt från 1826 års början, af det utaf honom inne hafvande Arrende å Klafböhle Krono-Laxfiske i Vesterbotten; Till stöd för hvilken anhållan Sökanden i underdånighet åberopat, att han, som af Committerade öfver Strömrensningarne i Riket, haft sig uppdragen tillsynen öfver Strömrensningsarbetet i Vesterbotten , så skadat sitt knä, att han derigenom blifvit oförmögen, ej Stats-Utskottets Betänkanden. allenast, till vidare Krigstjenst, utan äfven att fortsätta Landtinäteriet, som varit bans andra yrke, och sålunda, för närvarande saknar alla utvägar att försörja sig med Hustru och Barn. Utaf de Handlingar, som den Nådiga Remissen åtfölgt, har Stats-Utskottet inhemtat, det ofvanbemäldte Committerade, med intygande af rigtigheten utaf Lieutenant Berghmarks omförmälde, uppgifter vitsordat hans oförtrutna omtanka och nit att, med all möjlig både skyndsamhet oell hushållning bedrifva de under hans speciella ledning ställde arbeten i Umeå- och Vendel Elfverne, samt, med afseende derå, i undernighet understödt hans anhållan, om prolongation af ifrågavarande Arrende; Hvarjemte Committerade förmält, att i fall denna anhållan ej beviljades, Committerade icke kunde underlåta i underdånighet föreslå, att en lämplig Summa, hvars Interesse svarade mot den pension, som kunde Lieutenanten Berghmark i Nåder beviljas, måtte honom af Strömrensningsfonden anslås, i likhet med hvad redan vid dylike tillfällen, då olyckshändelser träffat någre af Arbets-Manskapet, blifvit iagttaget. Och liar enligt de upp - g/p
Den talrika armé han här hade tillsammans af minst 50,000 man skulle på fältet gifwa honom en owillkorlig öfwerwigt öfwer alla de odisciplinerade skaror, som folket kunde uppsätta. Men säkert war det också den oförsonlige enwåldsherrskarens mening att ödelägga Stockholm, till straff för dess uppresning, och denna sin straffdom skulle han lätt kunna utföra förmedelst de fästningar, som beherrskade staden. Jag hade knappt framställt denna min tanke för Sandström, som war mig närmast till hands, innan batterierna på Mosebacke öppnade en liflig eld på ångfartyget. Men detta rörde sig icke. Efter ett par minuter flög blott ur dess inre en kastad maschin, sällsamt swingande sina kantiga och i de äfwentyrligaste former och utgreningar utböjda hörn, swäfwade öfwer batterierna och nedföll midti fästet. En knall hördes, dof och djup. Den följdes af ett dån som om tusende åskor utbrutit. Krutförrådet antändes inom fästningen, och samma förödelse till lands, som nyss förut till sjös, hade inom några ögonblick fulländat sitt werk, så att ingen lefwande själ mer återstod bland de sprängda batteriernas ruiner. Men nu behöfdes en gemensam öfwerläggning. Till dess mannen, som herrskade öfwer naturens dolda krafter, uppträdt, kunde saken öfwerlemnas åt sig sjelf: hädanefter fordrade den en bestämd ledning. Jag yttrade det för Sandström, och wi beslöto att samla wåra öfriga wänner. En af kamraterna åtog sig att från ångfartyget hemta Tollin och begaf sig derföre dit i en båt. Wi utsatte Carl den trettondes torg till mötesort. Jag gick att kasta en blick öfwer staden och uppsöka dem, som der kunde befinnas i spetsen för folkskarorna. Sandström åtog sig att, emedan han redan hade en bewäpnad trupp organiserad, följa Ryssarna och rekognoscera deras ställning. Några unga borgare af borgerskapets fordna kavalleri hade satt sig till häst, och infunno sig på torget. De åtogo sig att föra underrättelser om fienden till oss.
På samma grund som Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition i frågan om Mantalspenningarne, lärer det äfven ske vid detta tillfälle, och det är dervid jag tryggar mig. Hvad åter beträffar det åberopade tilltaget, att omskapa Grundlagarna, så fruktar jag verkeligen, att ett sådant tilltag mera förspörjes ifrån en annan sida än den, med hvilken jag delar öfvertygelse. Friherre Cederströmi I händelse frågan om de tre Ordinarie InkomstTitlarnes upphäfvande, i den ordning 56 §. RegeringsFormen föreskrifver, blifvit väckt, remitterad och från Utskott återkommit till Ståndet, vore det icke behöfligt att sätta i fråga Konungens sanction; men då denna fråga uppstått i anmärkningsväg vid Statsregleringen, der Rikets Ständer bestämma utgången utan Konungens sanction, så föl - i4 Den 28 April f. m. jer af sig sjelft alt serskildt undantag mäste göras för de främmande ämnen, hvilka deruti kunna vara insmygna, för att icke få dem afgjorda under vehiklet af ett allmänt betänkande, som icke är sanction underkastadt. Herr Ribbing: Hufvudsakligen förekommen af Friherre Cederström ville jag blott erinra, att då nya frågor väckas, är det angeläget tillse, huru de behandlas. Jag vet icke, att fråga förut varit väckt från Ständernes sida om att förändra Ordinarie räntor. För min del tror jag, att dessa Ordinarie inkomster äro så sammanfästade och sammanväfda med Staten, att de icke böra kunna behandlas mera lätt och formlöst, än Bevillningsfrågor, hvilka fordra alla fyra Ståndens gemensamma beslut. Herr Hjerta: Med ledsnad ser jag oss återförde till en discussion, huruvida Konungens sanction skall behöfvas i beskattningsfrågor, och att Grundlagens ordalydel se icke får gälla, när det är fråga om folkets rättigheter, utan endast när man derigenom kan få bibehålla något gammalt, som icke mera passar för tiden eller gagnar det allmänna.
St. att tillse, att genom någon obillig och oklok mesure, hvarom nu är fråga, det med så mycken moda uppnådda ändamål icke fiörstöres, till så väl allmän som enskild förlust. Jag anhåller, att detta yttrande får åtfölja K. Idis nåd. skrifvelse till Bevilin.Utskottet. Remitterades till StatsUtskotlet. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Innan föredragningen börjas af de ärenden, som på listan finnas uppförda, anhåller jag få göra en hemställan till Ståndet, alt det under N:o 4 pä föredragn:s-listan upptagna mål, nemi. Ridd.- Utskrs mern. angtde åtskilliga förslag till ändring i Ridd.- Ordn. mätte få förekomma på en särskild dag, t. ex. uti nästa plenum och då föredragas först. Detta betänk, är ganska vidlyftigt samt åtföljdt af långa reservationer; och som det ej är tryckt, torde Ståndets ledamöter icke hafva nog allmänt haft tillfälle att taga den kännedom deraf, som möjligen behöfts. Jag erkänner mig vara en bland dem, som icke medhunnit det, ehuru jag under 2 dagars tid gjort min flit att få läsa det till skiftes med andra, som haft samma önskan. Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, täckes inhemta, huruvida Ståndet bifaller hvad jag nu föreslagit. R. o. Ad. biföll, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, alt Ridd.IJtskrs mern., i anledn. af åtskilliga förslag till ändring i Ridd.Ordn., kommer att föredragas i nästa plenum och då blir främst på föredragn:s-listan. Ånyo föredrogs Exped.Utsk:s den 4 dennes på bordet lagda förslag till R. St;s und. skrifvelse ang:de för Riksg.-cont. ifrågaställd befrielse från erläggande af expedilions-iösen, m. m. Hr von Hartmansdorff, A ti g.: Då det var jag, som förra gången begärde detta Exped.Utskts förslag på bordet, så anhåller jag att nu få redogöra för orsaken dertill.