Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se Arbetsoch Pionnier-Corpsen* Krono-Bref bärings skyldigheten. Se Brefbäringsskyldigheten. KronO-fisken, om försäljning till Skatte af en del säda ne* Se Fisken. Krono-Fjerdings män Se Fjerdingsman» Kronofogde, om skyldighet för honom att uppbära och redovisa brandstodsmedel. Se B ra n d sto ds medel. Krono-ford ringar, äldre, angående forum för pröfvande deraf, samt pYaescription för deras anmälande Kronohemman, om ändring i Kongl* Brefvet den 5 Februari 1808, angående besittnings* ■ » " I o / ratt dera Svar på återremiss . Kronohemmans å Oland anslående till -Boställen åt Skollärare, angående Krono-Magazin vid Mörbylånga Köping på Öland. Se Mörbylånga. Kronoparken Furubacka. Se Furubacka. Mösseberg. Se Mössebergs Kronopark. Krono sko gar, om utsyniugsrätt för Boställen. Se Boställen» Kronotionde, angående undersökning om åtskilige Rusthållsnummers i Bjäre Härad skyldighet atk erlägga sådan* Se Bjäre Härad. „ i Skäne, anslagen till Stockholms Allmänna Barnhus, angående densammas lösning med penningar , inom Westerås och Örebro Län, om dess lösande med penningar Kronotionde och Hemmansränta inom Fellingsbro Härad, om förändrade grunder lör lösningsprisets bestämmande. Se Fellingsbro Härad. O ' C/Q Ridd. o. Adeln. b.- A 44 1). Borgare Ståndet. Bonde Ståndet. Se Stats-Verket, dess Inkomster, sid. 4* Kronotiondc~Spcin.ntn.ctiL lare inom f. d. Kungsöhrs Län, eller ÅkerboHärad,att återbekomma 2.ne tunnor sådan, till understöd vid Knektehäilningen „ „ Se Stats-Verket, dess Inkomster sid. 3. Krono-Uppbör ds stämmor na örn förändring i tiden för desamma . Svar på, åt er remiss ♦ ♦ * . , „ på Gottland, om förändring i tiden der för* Se Gottland.
Direction i ämnet tillgjort, och hvilken för korrtheten skull härjemte åberopas, hvarjemte Utskottet får, efter ett noggrant öfvervägande af förhållandet, och de skäl Directionen i sitt Protocoll anfört, för dess undandragande , att förr, an Rothlieb godvilligt afsagdt sig trycknings-bestyret, dermed taga befattning , för egen del yttra, det Directionen efter Utskottets omdöme, uti sitt handlingssätt i denna sak, sökt å ena sidan, att till det yttersta förvara en enskild mans rätt honom gifven, utan förbehåll, af Riderskapet och Adeln, och på den andra, att icke ingå i sådane åtgärder, dertill Directionen genom särskildta föreskrifter icke varit uttryckeligen uppmanad, men hvilka deremot i flera afseenden ålegat andre Autlioriteter att vidtaga; hvadan någon anmärkning emot Directionen i denna del, skHli - 5<n I I Augusti c, 7/i. gen icke synes kunna göras; men då Utskottet* af hvad i detta mål förekommit, tillika erfarit, att ej mindre Boktryckaren Grahn, än numera aflidne Boktryckaren Gadelii Sterbhus äga fordringar för verkställd Protocöllstryckning till ett sammänlagdt belopp af 881 Rull. »2 sk.
Men då det föröfrigt icke kan finnas någon anledn. för mig att bestrida förbättrandet af de visserligen i allmänhet otillräckliga lönevillkoren för landlstaten, för den händelse att Statens tillgångar sådant medgifva, så vill jag blott uttrycka den önskan, att en sådan provisionel reglering, som motionen åsyftar, icke må hindra eller försvära den reglering, som K. M. i propos. om statsverkets tillstånd och behof antydt, i afseende å de indelta lönernas ingående till statsverket, såsom villkor för den afsedda definitiva löneregleringen för landlstaten. Remitterades till Statslltsk. O Ånyo föredrogs Ilr Printzenskjölds, Carl, d 24 dennes e. m. på bordet lagda motion, om inskränkning af rättigheten alt förtulla luxoch andra manufacturvaror till endast ett färre antal stapelstäder. Hr Prytz, Lars Adolph: Äfven Hr Printzenskjöld har, i den nu föredragna motionen, af bankens försämrade ställning licmtat anledning att föreslå vissa restrictiva åtgärder i lull-lagstiftuingeu. Jag lemnar derhän hvad afseende som bör fästas å varuimportens öfvervigt öfver varuexporten, men jag tror dock, alt en tillfällig undervigt för ett eller annat år i handeln småningom rangerar sig sjelf, utan mellankomst eller förmynderskap af en konstlad lagstiftning. Jag vill dock medgifva, alt man i vissa delar eller i vissa varor, nemi. sådana luxartiklar, hvilka i anseende till deras tyngd elier större volume icke lätteligen kunna blifva föremål för smugting, må kunna förhöja tullafgifterna, och i samma syftning med Hr Printzenskjöld, har jag i ett föregående plenum härom afgifvit en motion. Men det medel emot den öfverdrifna importen af sådana artiklar, hvilket Hr Printzenskjöld här har föreslagit, måste jag bestrida, såsom ändamålsvidrigt. Hr Printzenskjöld har nemi. föreslagit, alt dylika varor skulle fä införas och förlullas i endast några fä större stapelstäder.
Man har länge och ifrån många håll hört röster höja sig, att i landet funnes ett Stånd, som icke vore representeradt, nemi. ståndspersonsclassen : jag bestrider, att de icke aro representerade, — de äro det, d. v. s. deras yrken, deras intressen. Det är således icke för att betrygga deras individuella rätt, som jag önskar att de måtte inkallas i representationen , utan jag afser Statens rätt, som bör tillegna sig denna classens kunskaper, erfarenhet och allt som behöfves för att stärka den moraliska kraften inom representationen. Något hvar känner, att personer inom denna dass äga kunskaper, talenter och förmögenhet; deras förhållande till Staten är sådant, att statsmakterne böra önska sig att få dem in i representationen. I afseende å desse personers inträde i representationen träffar jag på en olikhet emellan Frih. Hamiltons och Hr von Hartmansdorffs förslagen om jag rätt minnes, så önskade Frih. Hamilton deras an tal mindre än i hvarje af de öfriga Stånden; jag gillar icke detta. Deras antal bör vara lika med hvarje af de andra Ståndens antal; det är icke individernes rätt, som kommer i fråga, och af samma skäl borde PresteSt. hafva mindre antal representanter än BondeSt. Jag hyllar den satsen, att hvarje Stånd bör hafva lika många representanter. Frih. Hamilton bar tillstyrkt, att ståndspersonsclassens representanter skulle fördelas på 3:ne Stånd , nemi. på R. o. Ad., Presteoch BorgareSttn: jag förenar mig icke med Frihtn i detta fall, hvaremot jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff, som föreslagit, att nämnda dass skulle utgöra ett särskildt Stånd för sig. Vi äga redan grunden lagd för de öfriga Stånden, hvarje rubbning skulle störa, i ordets egentliga bemärkelse, de förhållanden, i hvilka dessa Stånd stå till hvarandra. Det är väl sannt, att i sednare tider hafva brukspatroner inkommit i BorgareSt., men tiden har varit för kort för att kunna säga om det varit nyttigt eller skadligt för BorgareSt.
Han vädrade försiktigt efter folk, som åtminstone suto inne med tillfredsställande humaniora, om de också icke tagit studenten, hvilket tyvärr måste betraktas som ett mer sällan förekommande fall i denna halfvilda värld ... Där kurtiserade en blond jätte i pösande skjortbröst och något för korta onämnbara en af landets döttrar med lockar ned till ögonbrynen. Damen pratade ytterst lifligt ... nu skulle hon lära den älskvärde nordbon en nationaldans, lyfte kokett med ett djärft, behagfullt grepp à la dansös på sina frasande kjolar, stack fram en smal, utsökt chausserad fot och gjorde ogeneradt sina pas ... Louise kände sig ytterst öfvergifven. Af värdinnan hade hon föga att vänta, då denna var nästan lika bortkommen som hon själf bland alla dessa främlingar. Tafatt, rädd att någon skulle se och gissa sig till hennes ensamna belägenhet – satte hon sig under ett träd. Allt sorglöst prat och skratt verkade som kallt hån. Och så omöjlig hennes toalett var! Det hela så vildt främmande! Vid middagen hade hon ansträngt sig för att komma in i gamla stämningar – kanske om hon varit väl klädd ... Nej – en ström af energiska tankar bragte fram tårar – aldrig mer kunde hon taga del i dylikt marknadsgyckel, lifvet var icke sådant, nej, nej. Hennes tårar droppade heta ... En fru i svart siden och stor guldmedaljong nalkades och slog sig ned bredvid. Hon hade ett bredt, beskedligt ansikte och grof figur. Louise vände bort hufvudet för att torka ögonen. – Man bor härute, förstår jag – sade frun forskande på landtlig svenska – ja, jag gör så med, Halldéns har fått’et gentilt, jag kände Anna Greta som flicka, hon och jag är barnfödda nära vid Arboga. Louise blef lätt, nästan varm om hjärtat och började tala öppet som till en gammal bekant. – Är det inte förfärligt, när man kommit ifrån det, att se alla onyktra – sade hon ifrigt. – Åhja, amerikanerna ha nu sitt isvatten, det är just detsamma, något får man ha – svarade frun liknöjdt och betraktade nyfiket ungdomen i gröngräset. Där hade svenskarna under högljudt glammande börjat springa enkleken.
Och från den stund den oförgätliga då kärleken vart medveten i hennes barm, då de båda fostersyskonen och lekkamraterna utan rodnad, utan förlägenhet, i lydnad för sina oskyldiga hjärtans maning, yppade sin blyga låga och skänkte varandra den lugna, obeskrivliga salighet, som ligger i den första kärlekens ömsesidighet från denna stund betraktade sig Hermione icke längre som ensam ägare av sin fägring; den var en skatt, som hon förvarade åt dess rätte herre, den ädle och dygdige yngling, åt vilken hon skänkt sitt hjärta. I de första dagarne, det första året av denna kärleks tillvaro, huru ofta uttalade de icke för varandra sin glädje över skönhetens gåva, som de ömsesidigt funno hos varandra! Om själarnas samklang, om den ömsesidiga högaktningen detta kalla ord, denna styva högtidsmantel, vari mannen nalkas kvinnan och kvinnan mannen, för att komplimentera och taga varandra i ägo om sådant talade de aldrig; sympatien, aktningen fanns hos båda, men de tarvade dem ej till täckelse kring sin ögonlust, sin skönhetskänsla, ty i dessa funno de ingenting att blygas för. Och hur skulle Hermione hava kommit på en sådan tanke, hon, som icke kunde höra ett välklingande ord, utan att se det lekamliggjort i sköna former, hon, för vilken till och med den torra logikens slutledningar förvandlade sig till vingade piltar, lekande med blomsterkedjor, och som aldrig hörde ordet Idé, utan att tänka sig en himmelsk, strålande ungmö! Karmides hade varit henne dubbelt dyrbar genom hennes kärlek och de förhoppningar, som hennes fader fäst vid honom. Liksom hon vårdade sina blommor, ansade dem, flyttade dem från solskenet till skuggan, från skuggan till solskenet, så hade Krysanteus bemödat sig att undanrödja alla hinder för utvecklingen av en natur, som i sitt frö redan lovade mycket.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva, med anmärkningar, blifvit återremitterade Statssamt Allmänna Besvärs* och Oeconomie - Utskottens Betänkanden : N:o 32, i anledning af gjord framställning om Allmogens i Vadsbo Härad befrielse från hjelpedagsVerkens utgörande till Mariaeholms Och Cathrinebergs Kungsgårdar; samt N:o 34, med anledning af KonglMaj:ts iNådiga Broposition, i afseende å Ekeskogarne i Riket, jemte flere i detta ämne väckta enskilda Motioner; Men enär, enligt Utskotten tillhanda* komne Protocolls-Utdrag, ifrågavarande atnet 14 Stätssamt Allm. Besv,o.Oec..Uii\. Uti N:ö 50. Betänkanden redan blifvit af de öfrige frenne Respective Riks-Stånden bifallne, vid hvilket förhållande de inom Hedervärda Bonde-Ståndet gjorda erinringar emot 69 §. Regerings-Formen, jemförd till 49 §. 3 Morn. Riksdags-Ordningen, icke få verka till ändring i de redan fattade besluten, hafva Utskotten, hvilka alltså finna sig med en ytterligare handläggning af dessa ärenden icke kunna någon befattning taga, skolat sådant det Hedervärda Bonde-Ståndet vördsamt tillkännagifva. Ank. till Exp.-UtskJ d. 17 Julli i8?9. Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om inrättande af ett Curhus i Sundsvalls Stad. Tili Statssamt Allmänna Besvärs» och Oeconomie-Utskotteris gemensamma handläggning hafva blifvit öfverlemnade-' Stäts» samt Allm> Besv.o.Oec.-Utsk. Uti, N:o 5 o. i 5 Frän Vällofi, Borgare-Ståndet'. En, under den 13 sistforflutne Junii, af Riksdagsfullmägtigen för Sundsvalls Stad Herr Adrian Dalenius väckt Motion af innehåll: att, sedan Rikets Högloft.
dessa dagar har i Stockholm — ja, vi ess * kunna säga öfver hela landet — firats en mingenom flere under året i tidningen införda nesfest af mindre alldaglig art. En svensk skisser äfvensom genom den nu pågående qvinna, hvara namn knappast behöfver nämnas för att vara kändt, en qvinna, som kring hela följetongen » Ett storstadsbarn ». den civiliserade verlden spridt ära öfver sitt Frithiof Hellberg, fosterland, en husmoder och författarinna, hvilRed. o. utg. af Idun. ken så som ingen annan skildrat de svenska Djerfvas vi glänta en smula på dörren till hemmens lif, har firat sitt glänsande författarehennes hem för våra läsarinnor? Vi förmoda, att Å skaps halfsekelfest. De dagliga tidningarna ha visserligen redan för den gamla med det blida sinnet icke förtänker en hvar af våra läsarinnor gjort bekant, hurusom oss denna lilla indiskretion. S k a n d i n a v i s k Modetidning, Hela detta hem bär en prägel af något Emilie Flygare-Carlén den 10 dennes uppvaktaden finaste prydnad för salongsbordet gammaldags gediget. Förmaket minner till möbdes af anforvandter och vänner, lyckönskande samt den rikhaltigaste o c h tillförlitligaste med blommor och varma ord; hurusom på hennes lemang och hela sin anordning lifligt om ett bord förelåg den särskildt till dagen utgifna landtligt prestgårdsförmak af det gamla hemmodeoch handarbetsjournal, jubelupplagan af hennes första roman » Waldetrefliga slaget, på sammagång som under årens lopp torde prenumeration o f ö r - mar Klein », hvilkens 50-åriga födelsedag var hit samlats en del konstverk och modernt lyxinne; — vi taga ändock för gifvet, att Iduns gods, som ger det vackra rummet en egendomdröjligen s k e. ligt kontrasterande karaktär af konstsalong en Tidningens anmälan å sista sidan i n:r läsekrets med nöje skall se några ord i sin I fönstret frodas pelargonier och tidning, egnade den vördnadsvärda gamla som miniature. 1, som medföljde till Iduns alla prenumehyllning, en hyllning till en af de ädlaste cactus.
Vid 9:de punkten (Indelta arméens vapenöfningar), a) af Riksdagsfullmägtigen G. Bjerkander från Skaraborgs län: »Emot Ut skottets tillstyrkande i 9:de punkten af 175,000 R:dr tillökning i anslaget för den indelta armécns vapenöfningar, får jag anmäla reservation. Detta anslag, som för närvarande utgör 650,000 R:dr årligen, hade jag trott vara tillräckligt äfven under nästa statsregleringsperiod, så mycket heldre som lättade kommunikationer numera i icke ringa grad underlätta marscherna från den ena till den andra ändan af riket och derigenom en icke ringa besparing vinnes. Att uppoffra mycket penningar på s. k. stormöten, med (hy åtföljande militärlyx, fruktar jag att landet icke mägtar, utan att åsidosätta af behofvet högt påkallade industriela företag af mångfaldiga slag; och då vår indelta aimée erkännes ega all den vapenfärdighet, som är erforderlig för en stam lill en talrik beväring, så borde man inskränka de årliga öfningarne till det nödvändiga. Skall landet förmå att bära den dryga beskattning, som genom den årligen ökade skuldsättningen måste blifva en följd, så mäste också dess resurser i alla rigtningar, genom Statens försorg upphjelpas. Jag hemställer, på grund häraf, att den här tillstyrkta summan icke måtte of Rikets Ständer beviljas.» Uti denna reservation instämde: Riksdagsfullmäktige D. Danielsson från Jönköpings, Jonas Andersson från Östergötlands samt Per Nilsson från Malmöhus län. b) af Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län: »Indelta arméens vapenöfningar. För dessa vapenöfningar har anslaget under de sista tio åren fördubblats, utan att orsakerna hvarföre så sked t kunnat öfvertyga om dess nöd - Stats-TJtskottets Utlåtande M 66. 61 vändighet. De årligen återkommande öfningslägren hafva visserligen bidragit till kostnadernas förhöjande, men den tanken, att dessas återkommande endast hvartannat år och likväl uppfyllande det åsyftade målet, delas af mängden bland den skattdragande allmogen, hvilken deruti ser ett af dess svåraste onus.
Må man för eli ögonblick lyckas alt öfverflygla rättvisan, hon återuprättas dock med tiden; ty hvad som icke är välgrundad!, kan aldrig bestå. Således må man ej smickra sig med något långvarigt fortfarande af det som i sin grund är oriktigt. Man säger väl alt den föreslagna lindringen är billig, derföre alt lönerna äro för lågt tilltagna. Men då kan det hända, att när embetsmännen begära någon skälig löne-förhöjning; så svara R. St., att vederbör:de fått skatte-nedsätlning, och att de fördenskull icke erhålla någon löneförhöjning. På della sätt förlora embetsmännen i inkomst, och de hafva lill på köpet, att blidka nårings-idkarnes allmänna förtrytelse. Det är således icke heller klokt, att på detta sätt gå tillväga. Gr. Gyldenstolpe bar, sagt, att Statsverket nog tål de nedsättningar, som vid denna Riksdag beviljats, hvilken öfvertygelse kan grundas derpå, att tull-inkomsten skall, efter frihandelns införande, blifva vida större än förut. Det är möjligt att Gr:n har rätt; roen man bör likväl grunda sin mening på erfarenhet, innan roan bygger slats-regleringen derpå. Låt de gamla skatterna fortfara, till dess man får åtminstone någon visshet om den nya tullstadgans verkningar. Då är tids nog alt göra nedsättningar; men icke att nu i förhand göra det på en lös förhoppning. 48 Den ID Augusti f. m. Gr. Gyldenstolpe yttrade vidare, att om så illa vore, att man nödgades höja bevillnm vid innevaride Riksdag, så komme tillökningen dock icke att drabba tjenstemän så mycket som bibehållandet af deras nuvar:de skatt skulle göra. De skulle således förtjena något på den ändring, som här föreslagits. Men hvad skulle deraf följa för öfriga skattdragande? Utan tvifvel, all som tjenstemännen icke finge genom förhöjningen betala så mycket, som de genom lindringen sluppit, så biefve det de öfrige skattdragande, sorn nödgades godtgöra skillnaden. Sålunda komme förtrytelsen mot dem att, i alla händelser, qvarstå, under det andra derjemte blifva mera betungade än förut.
Maji och Midsommar, (a) och hwarisrän ingen, som blifwer kallad lil Ledamot, bör uran laga förfall, wid något fastställdc wice, kunna afhälla sig, skall det äligga hwar och en, som har 200 R:drs In. komst, eller derulöfwer, at skrjsteligen upgifwa beloppet deraf, enligt ofwanförmälda grunder. Uppå Oxikalistsns förteckning bör speststcs upka. gas Opirslsis storlek, lil hwilken eller hwilka han det utlant, huru mycket til hwar och en, samt Rankebeloppet för hwarje sordringSpost. El kormulair kil dylika förteckningar bifogas. Som en i orten boende 'Uoxerings - Man i det närmaste kan kanna, huruwida upgifrerna äro med werk (s) Som Urbvrdsärct siutas med April mänads utgäng, och. alla Rakerrstaper dä stola wara ingifna til Landöclonrairet, sä blifwer et ypperligt tilfälle at jamte natzen förrätta Rcst-ransakning, om sä nödigt p. öswaS, hwilket ofelbart stulle satta Upbvrdsmäimen i mycken och omanlig »verksamhet. 4Z5 ligheten öfwereiisstammande; dest aflagda Ed (Ii) afwen förbinder honom, at efter samwete och öfwertygelse lilse, at hwarken Sroken förlorar »ägor of dest tilständiga rätt, eller den Skattskyldige öfwer horwan berungas; sä bör han ock wara berättigad, ak utan annar skäl, än sin egen tilfredsställelfe, kunna fordra at upgifreu med Ed fästes, hwilkct ingen kan undandraga sig at efterkomma. Skulle sedan
Sedan jag sista gången yttrade mig, bar discussionen fått ett vidsträcktare omfång. Jag vill i korthet besvara de gjorda anmärknin tarna. Man har öfvergått ända derhän att yrka återremiss, på det Utsk. måtte tillstyrka en allmän försäljning af Kronans lägenheter. Om Utsk. äfven vore benäget att ingå derpå, hvilket jag dock betviflar, så kan Utsk. ej lemna ett sådant tillstyrkande, enär K. M. förklarat sig ej dertill lemna bifall. Det tjenar således till intet, hvad Ständerna i detta afseende föreslå. Frih. Raab har åberopat 80 5 Reg.F. (och det ganska riktigt), att Konung och Ständer gemensamt siga att förändra det förhållande, som nu äger rum; men då skulle ei hafva inträffat, hvad nu är händelsen, att K. M. på förhand förklarat sig icke vilja ingå i någon tolkning af denna grundlags-^. När K. M. sålunda förklarat sin tanka, hjelper det ej hvad Ständerna säga. Hvad åter angår frågan, om undantag bör göras för vissa kungsgårdar, har Frih. Cederström klandrat det, emedan enskilda personer derigenom skulle få tillfälle att förvilla auetoriteterna vid framställningen af nyttan utaf en sådan försäljning. Jag tror ej sådant vara att befara, då alla vederbörande skola höras. Jag tror ej någon våda vara för handen att bifalla Utsk:s förslag och låta K. M. besluta öfver sådana frågor i särskilda fall, sedan de blifvit behörigen utredda; och hvad beträffar svårigheten att på förhand utreda förhållandet, hvarom man äfven ordat, så tror jag det ej skall blifva svårt att utröna, huruvida en kronolägenhet, som är aflägsen från bolstad, kan med fördel försäljas eller icke, när någon kommer och säger: jag vill köpa den till skatte. Frih. Raab: Jag skall utbedja mig att med några ord få besvara Hr af Billberghs sednaste yttrande. Jäg vet ganska - Den i September. 9 sia väl, att K. M. är 182B yttrade, att 80 § Reg.F. lade hinder i vägen för försäljandet af boställen. Detta skedde dock med följande ord: ” dels ock att K.
Användandet af daktyliska rim på ett och annat ställe, såsom ”Skrifvare-Drifvare,” kan ganska väl vara ett verk af slumpen och betyder för formutbildningen så godt som intet; hvad åter angår bruket, att i dialogen växla med vers och prosa, så är det ingalunda en uppfinning af Chronander; vi påträffa det redan hos Prytz. Det är sålunda visst icke förunderligt att Chronander icke derigenom blef af någon epokgörande betydelse för svenska dramatiken, så mycket mindre, som hans dramer väl näppeligen voro bekanta utom Finland. Hur litet Chronander var egnad att spela någon framstående och tongifvande roll inom vår torftiga dramatik, och huru föga insigt han haft i den dramatiska kompositionens väsende, det visas tydligen af hans andra komedi, ”Bele-Snack,” hvilken bildar ett rätt upplysande complement till ”Surge.” Bele-Snack eller een Ny Comoedia, Innehållandes om Gifftermåhl och Frijerij åthskilleliga Lustige Discurser och Domar; Hvilken bleff til Twenne Ädle, Wälborne, Höge och Fornämblige Personers Bröllopz-Fäst, Hållen och Agerat d. 31 Juli och 1 Aug. 1649 på then Kongl. Academien uthi Åbo. Til Nådigt behagh, een wälmeent och Vnderdånigh Tienst, Stält och Sammansatt Aff Jacobo P. Chronandro W-Gotho. Acad. Ab. Al. Åbo 1649. De tvenne förnäma personer, till hvilkas bröllop denna komedi blifvit skrifven, voro presidenten i Åbo hofrätt, riksrådet Jöns Kurck till Laucko, Anoila, Kiulaholm och Klackeberg samt dennes fru Christina Horn till Humblesund och Runagård. Komedien, som tvenne dagar efter hvarandra uppfördes på akademien, trycktes på Kurcks bekostnad, hvarföre den ock är honom tillegnad. Dedikationen vidrör endast Chronanders personliga förhållande till Kurck. Stycket har prolog, epilog och 6 akter samt argumentum framför hvarje akt.
Sedan utaf den för invexlingen af utelöpande koppar-skiljemynts-poletter afsedda oell å särskild räkning i Rikets Ständers Bank insatta fond, under 1851 års lopp, användts för dylika poletters invexling Rulr 293: lii. — och för den, vid sistförflutna riksdag,ytterligare medgifna inlösen al åtskilliga, efter preskriptions-tidens förlopp, i sådant afseende företedda riksgälds-sedlar „ 1,065: 16. — eller tillsammans R:dr 1,358: 32. — har, till följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut, denna fonds derefter återstående belopp Rulr 70,893: 44. 10. före sagde års slut, blifvit utassigneradt till Bankens disposition; varande skillnaden mellan nyssnämnde summa och Riksgälds-kontorets skuld för de, enligt sistnämnde verks räkenskaper, dä utelöpande skiljemynts-poletter, å ett sammanlagdt belopp af 109,762 R.dr 47 sk. 3 r:st. riksgälds, med 73,175 Rulr 15 sk. 6 rist. banko i 1851 års hufvudbok afskrifven. Såsom tillägg till och fortsättning af de i förut afgifna revisionsberättelser om Riksgälds-kontoret intagna utredningar anya ende beloppet af den allmänna bevillning, hvaraf samma verk för hvart och ett år kommit i åtnjutande, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela nedanstående uppgift å hvad denna statsinkomst, jemlikt Riksgälds-kontorets räkenskaper, för de sednare åren utgjort samt det dera uppkomna öfverskott utöfver den i gällande bevillningsförordning beräknade årliga summa.