Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan Utskottet yttrar sig angående de föreskrifter i Reglementet, som angå fastighets-lånerörelsen, har Utskottet ansett sig böra lill besvarande upptaga ej mindre de af Herr Professoren Agardh och Herr J. F. Ekenman gjorda och till Utskottet remitterade motioner, i hvad de afse dels successiv indragning af denna låne-rörelse och medlens öfverlemrtande till Hy p o t h eksfö re n i n ga r n e såsom kreditiv, dels ock öfverflyttping till nämnde föreningar af samma rörelse, utan äfven det alternativa förslaget i Herr Ekenmans motion samt de af Herr Friherre A. C. Raab och Riksdagsfullmäktigen G. Hult man frän Orebro län, väckta frågor i enahanda syftning som nämnde alternativa förslag, eller att, oberoende af fastighets-lånerörelsens skiljande från Banken, Hypotheks-föreningarna må i Rikets Ständers Bank undfå kreditivrätt. Till undvikande af den större vidlyftighet, som skulle uppstå genom referering af de motiver, hvilka till grund för de särskilda förslagen blifvit anförde, får Utskottet allenast framlägga dessa förslag, nemligen: af Herr Professor Agardh: a) att af Bankens landfastighets-lånefond, uppgående till 5,650,000 R:dr, måx fördelas 4,650,000 R:dr, i mån som de inflyta, i form af kreditiv och mot 4 procent ränta, på de nuvarande och blifvande Hypotheks-föreningarne, i förhållande lill bevillnings-taxeringsvärdet af det landfastighets-område, föreningen omfattar, mot det alt hvarje förening, som söker och erhåller sådant kreditiv, tillförbinder sig att, för det erhållna beloppet, inom sitt område inrätta ett vexlings-kontor i hvarje betydligare stad; F) att den återstående ena millionen må fördelas på städerne Stockholm, Götheborg och Malmö, till en början i den proportion, att Stockholm erhåller 500,000 R:dr, Götheborg 300,000
Denna hans rätt, länge bestridd, har nu mera öfverallt i civiliserade länder blifvit af lagstiftningen fastställd. Men det gifves ännu en art al verksamhet, hvilken rör sig på ett annat fält af andens område och som kråfver samma skydd: det är konstnärens. Alldeles samma frågor uppkomma här, som i afseende på författarnes eganderätt till sitt verk. Alldeles samma strid gör sig gällande emellan de mosatta anspråken, att sanningen och skönheten skola vara till för hela verlden, och att den individ, som icke eger något annat än förmågan att upptäcka något saunt och skapa något skönt, måtte vara försäkrad om frukterna af sitt arbete — ocb straden måste sluta på samma sätt, nemligen genom uppdragande af en gräns emellan å ena sidan den tid eller de förutsättningar, under hvilka konstnärens rättmätiga anspråk gälla, och å den andra, de bestämmelser, som göra hans verk till det allmännas egendom. En hel lagstiftning utgår från dessa grundsatser; den är i vår tid så mycket mer af behofvet påkallad, som konstens, i likhet med vetenskapens, alster spridas inom vida större kretsar och nya medel oupphörligt uppfinnas att befrämja denna 110 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o <57. spridning. Gravyren, stentrycket, träsnittet, fotografien, galvanoplastiken, gipsafgjutningen, mångfaldiga konstverk på ett förut icke anadt sätt, likasom boktryckeriet sprider ett litterärt arbete i ett antal exemplar, hvaraf man tillförene icke haft exempel. Nu är väl emellan en bok och ett kopparstick den skilnaden, att då den tryckta boken, i sig sjeli utan större värde, meddelar författarens tanke i hela dess ursprungliga rikedom och omfattning sådan den var i hans handskrift nedlagd, så förmår icke stentrycket återgifva taflan i hela dess skönhet, utan denna bibehåller alltid sitt sjelfständiga värde. Men stentrycket eller gipsbilden har dock upptagit en del af detta värde, de låna sin betydesse, likasom det återkastade ljuset, från den ursprungliga tanken, då de återgifva komposition, gruppering, karakter, — och det vore derföre, då dessa efterbildningar på rent mekaniskt väg åstadkommas, orättvist att beröfva konstverkets upphofsman rättigheten att anse den bild han frambragt såsom sitt verk.
— I allmänhet öfvas och vårdas jagten icke af jordägaren, ulan är den med få undantag öfver - 4 ] em nåd åt skogvaktare eller idkad af torpare, drängar', inhyseshjon och lösa personer, som endast beräkna den närvarande förmånen eller lättaste sättet. — Undantag härifrån har dock förekommit, som genom sådan åtgärd, att jagt icke utöfvas af någon obehörig, men deremot med urskiljning och det vildas vårdande, gifvit det mest tydliga bevis på fördelar ne utaf jagtens ändamålsenliga skötande. Fiskes idkande erbjuder sig öfver hela länet, fast i allmänhet icke annorlunda än till husbehof; men i skärgården utgör det hufvudnäring, hvarföre skärgårdsfisket längre fram kommer att beskrifvas. Jordmånen i odalåkern är i allmänhet god och gifvande, bestående af stark lera blandad med svartmylla, hvilken, mycket hårdbrukad, likväl, sedan brädden framskjutit, uthärdar långvarig torka, utan särdeles menligt inflytande på afkastningen; dock gäller detta egentligast om höst-sädet, som ock allmännast här brukas. — Altappningar och odlingar af mossar och kärr hafva i sednare tider betydligt tilltagit. §. 2. Invånare. Folkmängden utgör å landet 2/,822 män och 28,849 qvinnor, mantalsski lfna, samt icke mantalsskrifne 2t),D-18 män och 28,864 qvinnor och i städerna 9,985 män, qvinnor och barn. Folket: Genom folkskolor, der barnen bibragts nödig christendomskunskap och lätt skid va, genom al handel, körslor och dylikt åstadkommet umgänge med främmande, har folket erhållit en viss upplysning, särdeles i ortei glänsande till städerna. — Sedligheten är derföre icke i mindre godt föihållande, hvartill en ganska betydlig orsak igenfinnes i ett kanske något minskadt fylleti, hvars betydligare - aftagande dock motverkas genom ymnig tillgång pa bränvin. Den fordna lättheten att på härads-allmänningarne få anlägga odlingar har varit, och det alltmera allmänna bruket af såkallade stattjenster är i betydlig mån bidragande till ökandet af fattigdom.
Uti nådigt Bref den 14 December 1840, har Kongl. Majit, jemte fastställande af ny aflöningsstat för Fångvårds-Slyrelsens embetsoch tjenstemän, förordnat, bland annat, att då det vore af vigt, att Ordföranden derstädes kunde odeladt använda sin tid åt sin befattning, arfvodet för honom borde årligen utgöra 4,000 R:dr, jemte åtnjutande af resepcnningar vid inspektionsresor utom Stockholm; dock stadgades härvid, att den embetsman, som. lill tjenstens bestridande blefve förordnad, borde under tiden frånträda de lönevilkor, sorn åtföljde förut innehafvande tjenst, och hvilka då, efter sig företeende omständigheter, skulle antingen uppbäras af den, som komme att samma tjenst bestri - 196 — da eller ock Slats-verket besparas. Vidare blef, genom Kongl. Brefvet den 2 Mars 1842, i anseende tili den betydliga tillökning i göromål och ansvar, Ordföranden det föregående året fått sig ålagd, i nåder förJdaradt, att denne embetsman borde, jemte förhöjning i arfvodet till 4,500 R:dr, åtnjuta traktaménts,ersättning enligt Rese-reglementet under inspektionsoell andra embetsresor utom Stockholm. Utaf Fån g vårds-Sty reisen s räkenskaper inhemtas, alt nuvarande Ordföranden, Herr General-Direktören m. m. E. von Troil, som till embetet utnämndes den 12 November 1844, uppburit December månads arfvode, efter 4,500 fi:dr för år räknadt, med 375 R:dr, samt för år 1845 bela berörde arfvode; men det oaktadt förekommer, att, enligt
Öfver alla mål, som hos Konungen eller Regeringen föredragas, skall Protocoll föras; blifvande de närvarande Ledamöter af Stats-Rådet och Föredragande ovilkorligen förbundne att deras meningar öfver de förekommande Ärender yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut voro uppenbarligen stridande mot denna Regerings-Form eller Rikets Allmänna Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter att föreställningar deremot göra. Der någon särskild mening icke blifvit till Protocollet anförd, anses de närvarande hafva styrkt Konungen till det beslut Han fattat. För rådslagen skola Stats-Rådets Ledamöter vara ansvarige, såsom i 106 § derom vidare stadgas. 10 §. Om Stats-Ministrarnes Embets-Förvaltning och Ärendernes föredragning inför Konungen förordne Konungen som Honom tjenligt synes. Hvarje Minister eller 498 Riksdagen 1812. Föredragande vare ansvarig, derest han försummar nödige upplysningar inhämta och Konungen underställa. I samma ändamål och till Ärendernes fullständigare utredande tillsatte Konungen en Beredning, bestående af hälften Frälse och hälften Ofrälse Män, hvilka i alla förekommande mål, derest de sig icke särskildt yttrat, anses Pluralitetens mening hafva biträdt. 11 §. Uteslutes. 12 §. Konungen äger att i Afhandlingar och Förbund med främmande Magter ingå, sedan Han deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne och HofCanzleren. Vid Handels-Tractaters afslutande höres tillika den Embetsman, som öfver Arender, rörande allmänna Hushållningen och Handeln, äger högsta inseendet eller deraf är Föredragande. 13 §. Vill Konungen börja Krig eller sluta Fred, kalle då till ett utomordentligt Stats-Råd samtelige Ledamöterne af Stats-Rådet och Stats-Secreterarne, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skola hvar för sig, med den ansvarighet 107 § bestämmer, till Protocollet afgifva.
— N:o 9, angående upprättande af register öfver de inom RiksStånden väckta motioner: B. lil. 318, 429, A. 429. — N:o 10, till Höglodige Ridderskapet och Adeln, i anledning af återremiss å skrifvelse-förslaget N:o 67: B. IV. 37, 136, A. 136. — N:o 11, angående bestämmande af dag för nästa lagtima riksdags början: B. IV. 37, 136, A. 136. — N:o 12, i anledning af väckta motioner om tryckning af åt - — E — 63 skilliga hos Förstärkta Stats-Utskottet förda protokoll: B. VI. Expeditions-Utskottets Memorialer och Utlåtanden: — N:o 13, till Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af återremiss å skrifvelse-förslaget N:o 121: B. VII. 66, 82, A. 82. — N:o 14, angående anvisande af medel till arfvodesförhöjningar för tjenstemännen å Utskottets Tryckeri-afdelning: B. VII. 66, 82, A. 82. — N:o 15, med förslag till sammanjemkning och voteringsproposition i anledning af Hiks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande skrifvelse-förslaget N:o 169, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel: B. VII. 330, 332, A. 334. — N:o 16, angående anvisande af medel till gratifikationer åt extra biträden vid Utskottets Kansli: B. VII. 391, 392, A. 392.
Ständer -måtte besluta aflåtande af särskild underd. skrifvelse till K. M. rörande ofvannämnde ämne. Om remiss af denna min motion till Högloft. ExpeditionsUtsk. anhåller jag vördsamt. Remitterades till ExpeditionsUtsk. Gr. Taube, Henning E d v., upläste följande motion: Den 2 Aug. 1844 var skjutslegan för hvarje häst i allmänhet, vid Gästgifvaregårdarne å landel 16 sk. och i Släderne 20 sk. Bko, hvarjemte erlades för 1 vagn 2 sk. och för 1 kärra, släde och sadel 1 sk. Bko. Genom Kongl. Cirkuläret af berörde dag stadgades att, der Entreprenad kommer till stånd, skjutslegan för hvarje häst finge höjas, å landet till 24 sk. och i Släderne till 28 sk. Bko för milen. Genom Kongl. Kungörelsen d. 4 Maj 1852 höjdes vid Gästgifvaregårdar å landel, der entreprenad icke finnes, under tiden f. o. m. d. 1 Mars t. o. m. d. 15 Maj, samt f. o. m. d. 1 Okt. t. o. m. d. 31 Dec., skjutslegan till 20 sk. Bko för hvarje häst för milen. Uti Kongl. Cirkuläret d. 20 Dee. 1854, har, med bibehållande af dittills vanlig lega för släde och hjuldon, hvarå fjädersäte icke är, blifvit stadgadt, att för hvarje mil i lega skall erläggas, för med fjädersäte försedde åkdon, 4 sk. för 2-betsoch 2 sk. för enbetsåkdon, äfvensom 1 sk., allt Banko, för sele, som utan den skjutssandes åkdon nyttjas. Slutligen hafva R. St:r, genom bifall till Allm. Besvoch Ekon.Utsk:s Betänk.
Brefvet den 6 Oktober 1852 afskaffad, så hade sådant haft och komme att framgent hafva till följd att sökande med erforderlig skicklighet vid lärare-ledigheter saknades, så länge nämnde förlorade förmån ej blefve med ökad penningelön ersatt, samt att, med anledning häraf, förslag blifvit uppgjordt att förena de nuvarande Regements-skolorne till en enda, fördelad i två klasser med två lärare, af hvilka den ene, Rektor och Lärare i högre afdelningen, borde vara en person med väl vitsordade Akademiska studier och den andre en sådan, som med goda betyg genomgått Folkskolelärare-Seminarium, hvilka lärares aflöning, jemte öfriga för skolans underhåll nödiga kostnader, skulle bestridas genom de medel, som för nuvarande lärares aflönande och skole-kostnader voro att tillgå; men att hinder för verkställighet af förslaget uppstått genom brist på ändamålsenlig lokal, samt att, då en hos Stockholms Stads Nämnd gjord framställning om bidrag från hufvudstadens Folkskolemedel för bristens af - Allm. Besv. och Ekon.-Ulsk. Betänkande N:o 8. 13 afhjelpande blifvit afslagen, man ansett Statens mellankomst såsom enda återstående utvägen för genomförande af den antydda organisationsplanen, sorn skulle på en, gång för framtiden betrygga ifrågavarande gagneliga Garnisons-skolors bestånd och medföra den fördel att, medelst sammanslående af de åt spridda håll använde tillgångarna, en utvidgad och ändamålsenligare skolinrättning kunde åstadkommas; varande slutligen af motionären erinradt, att tjenlig lokal för båda de ifrågavarande, för religionsvården och undervisningen inom garnisons-församlingarne vigtiga ändamålen, möjligen skulle kunna i samma byggnad beredas.
Hvad angår person-förteckningarne i 14, 27 och 29 §§., så var den af motionären förordade uppställning i desamma iakttagen ända till sistlidne riksdag, då Rikets Ständer, uppå Bevillnings-Utskottets förslag, beslöto, att hvardera åf nämnde 3 paragrafer skulle sönderdelas i de der nu befintliga momenter, af hvilka det lista omfattar de personer, hvilka, ifall den till 5 procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår lill högre belopp, betala efter de i §:n utsatte afgifts-klasser eller minimi-bestämmeiser, det 2:dra dem, för hvilka afgiften är till bestämdt belopp utförd, samt det 3:dje de personer, hvilka ej kunnat till någondera af nyssnämnde kategorier hänföras. Denna fördelning har synts äfven Utskottet ändamålsenlig; och får derföre Utskottet, med åberopande af dc för dess införande vid sistlidne riksdag af då varande Bevillningsutskott anförda motiver, hemställa, att den nuvarande indelningen af 14, 27 och 29 §§. uti särskilda momenten må bibehållas, samt Herr Kontrakts-prosten Kullmans förslag om berörde momenlers sammanslående således lemnäs utan afseende. Beträffande åter §§. 24 och 25, så angifver författningen tydligt, att dessa väsendtligen skilja sig från hvarandra derigenom, alt den förra innefattar de verk och inrättningar, för hvilka afgiften beräknas, likasom för fastigheter, efter deras uppskattade värde, men den sednare deremot sådane för hvilka afgifterne antingen äro utsatte till bestämda belopp i vissa klasser, eller ock beräknas till vissa procent af den behållna in - 16 Bevillningsutskottets Betänkande, N:o 4. kornsten; Och som särskilda alfabetiska förteckningar öfver dessa, i berörde afseende olika, slag af verk och inrättningar utan tvifvel både äro af rnvcken nytta, för att förekomma misstydningar af författningens mening, och tillika medföra en större reda i uppställningen af sladganderna, torde någon förändring icke heller härutinnan ifrågakomma. §§. 24 och 25.
Denna fräna kunde snart sträckas till alla Rikets EmbckSoch Denst.män och manne Riket more bclätit om alla Dest innewänare förutsatt möjligheten, endast systelsat» te sig med den enskilda idoghetens utwecklande inom dc sä kallade Näringarne? Wära anlag, wära höjel» ser, wära särdigh-trr äro olika: Alls ffola begagnas till Fäderneslandets nytta och olyckligt det land dcr Ri* fets gagn Uti de sä kallade Embeten ej utgör ett hus» wud föremål för det npwäxande Slägtetärelystnad Den 2i December. 1469 och täflan uri alla bertill erforderlig egenskaper! Hwad den diplomatiska tjenste!, i synnerhet berräff.r, sä ont bet medgifwes, ait den åtminstone i afseende pä Pension är den aldrasämst lottade, sa har just deraf följt att hwar och en som deruti inträdt, af ett som mig tyckes berömwärdt förtroende bade till Styrelsens rätt, rvisa och till sig sjelf ansett för omöjlrgt, att icke an« tingen en sadan författning tiri dek bela skulle ändras och förbättras, eller åtminstone han sjelf skulle blifwa derifrån undantagen. Deremot tillstår jag^uprigtigt, att om samma författning ännu bibehallcS, nödgas jag israil denna dag anse den lader, som upföber sin son till Vena yrke, eller den Pngling som vtwungit wäljer det, den förre för en pligt förgäten och den sednare för en flags sjelfspilling. Styrelsen har emedlertid ben ntwäg akt till Ministrar utnämna de rike bland Nationen som ei behöswa göra afseende pä pen» runge wilkoret,. Om mänge af Veste werkeligen skulle ufsta frän det afseende? Om alla skulle äga de eljest ersorderlige egenskaper? torde ätminstone wara problematiskt. Men jag antager att Mjnistrarnc äro tillsatte. Behöswa dest, inga CommisionS Secreterare? Intet lära de rike wtija wara det.
Alla hos Niks-Ständcn hällne Protocoll stola, 132 Expeditioner till Riks-Ständen. sä tidigt ske kan, genom trycket utgisivas till deras fullständiga innehåll, nied undantag blott af sädant, som Ständens enskilda oeconomie beträffar. 8 60. Wilja Riksens Ständer till Konungen framföra nägon deras allmänna önskan, i hwilket ämne som heldst, förhälles dermed pä det sätt NcgcringsFormens 89 tz utstakar; och göre derä Konungen, sedan Stats-Rädet blifwit hördt, det afseende Han för Riket nyttigt sinner. 8 61. Skola Riksens Ständer för en omyndig Konung tillsätta Förmyndare, sammanträde de sist dagen efter den, dä Riksdagen ä Niks-Salen öppnad blifwit, och ntwälje, genom Ständens Electorer, till en Nämnd Sexton af hwarje Ständ, som, ester det en utlottats, röste per capita och icke Ständswis om de af Plena till antalet bestämde Förmyndare, hwilka skola wara antingen En, Tre eller Fem. Hwarje Ledamot af Nämnden uppteckne ä en stuten Wal-Lista de Män, som han anser förtroendet wärdige, och sä mänge, att de med en person öfverstiga det utaf Ständerne utsatta antalet. Af dem, som derwid kommit i ätanka, ställes först den, som fleste rösterin erhällit, under ny omröstning, dä Nämndens pluralite gifwe utslaget. Pä samma sätt fortfares med den, som näst honom af de fleste blifwit kallad, och sä widare, till dest det föreskrifna antalet af Förmyndare warder uppfyldt; kunnandes Nämnden ej ätskiljas, förr än walet gjordt och fulländadt är.
Jo, ser ni, så ofta jag ser en dam läsa en bok, som inte är en lånbiblioteksroman apropos! det är märkvärdigt hvad de fleste unga damer ha en smak för lånbiblioteksromaner! jo, så infinner sig hos mig en känsla af belåtenhet. Aha! En af de våra tänker jag. Jag får intresse för personen, det är som om min ande redan på förhand sträckte sig ut och tog hennes själ i besittning.» »Ingen under att ni såg så egenkär ut, der ni satt.» »Så-å. Tyckte ni det?» »Ja.» Han smålog. »Ingen under att ni fixerade mig så noga, då ni kom.» »Ja, jag visste ju hvilken märkvärdighet ni var.» »Hvem har sagt er det?» »Löjtnant Bloch.» »Hvad sa' han?» »Der sitter den unge författaren William Zimmermann.» »Och hvad sa' ni?» »Han ser rysligt affekterad ut.» William skrattade. Der var något öppet och ogeneradt i hennes repliker, som verkade med hela omedelbarhetens friskhet. »Jag visste tyvärr inte hvilken märkvärdighet ni var.» »Inte?» »Nej. Men jag hade ändå hört talas om er.» »Af hvem?» »Det säger jag inte.» »Det kan också vara detsamma. Men hvad hade han sagt?» »Att här bland badortens sevärdheter också fans ett par skånskor, 'som skorrade så snobbigt på rrr'». »Det var herr Wahlberg», skrattade hon. William hade helt ovilkorligt kommit att härma Pelles ton. »För resten vet jag ändå mer om er.» »Så-å.» »Ni är här med er tant som är döf och som skämmer bort er Och ni har varit i Paris » Han gjorde en kort paus mellan hvarje bevis, som han framdrog; och han betraktade henne hela tiden med en hälft spefull min som om han ville säga: ser ni hur väl jag är underrättad. Detta tycktes emellertid alldeles icke förvåna henne. En danslysten ungherre hade hon under samtalets gång affärdat under föregifvande att hon icke orkade. Nu anmälde sig ännu en.
At febersjuka, som lida af törst och bristande aptit är bättre ett ge den tunna, kalla extrakten, tillsatt med litet fruktsaft; äfven till soppan — i fall de fa sådan — blandas något fruktsaft. att » klappa till » i rätta ögonblicket kan löna sig. tveksamma, samlat Det känna der ej S o p p o r aktade sig för de dödsPå samma sätt som af hafregrynen tillredas soppor af ris och gröpe. Man tar till den angifna qvantiteten, 2 liter vatten, 170 5, 200 gram ris eller lika mycket gröpe, den senare måste emellertid koka något längre. Dessa simmiga soppor låta genom tillsats af fraktsafter, vin, mjölk, kryddor, ägg, köttextrakt o. s. v. så mångfaldigt lämpa sig efter skilda tillfällen och kraf, då de tillredas af en förståndig husmor, och utgöra ett så ypperligt material for sjukköket, att deras tillredande borde vara det första en ung flicka fick egna sig åt inom kokkonsten. T y man kan knappast bereda en stackars sjukling större välgerning och vederqvickelse än genom en för hans tillstånd lämpad och för hans gom smaklig soppa. Förutom dessa simmiga soppor använder man för sjuka, hvilka ej få förtära köttsoppor, vattensoppor af alla slag, tillredda exempelvis på rostadt hvetebröd, tillsatta med salt, muskot, litet färskt smör, ett ägg eller något mjölk. För sådana sjuka, hvilkas onda består af en öfvergående magkatarr, uppkommen genom dietfel, är en vattensoppa efter ofvannämda recept ypperlig, helst om äfven något hvitlök en half timme fått koka med vattnet. Liksom vattensoppor bjuder man äfven den sjuke på mjölksoppor, såväl med simmiga tillsatser, som äfven med semlor och bröd, ofta ock i form af tunn eller tjockare välling, saltad eller sockrad, kryddad eller okryddad, med eller utan ägg, allt efter som den sjukes tillstånd fordrar. Mjölksoppor användas vanligen under konvalescenstiden som öfvergång från magrara till kraftigare kost.
Dettas parti var alltför diskret, särdeles hr H. hade dåligt piano och ej tillräcklig kraft, orkestern uppslukade ibland totalt sin aktade andre chefs vackra pianospel unicr hr Nordquists direktion. Ibland artade det sig till inbördes krig mellan hr Henneberg och hans gamla piano å ena sidan, hr Nordquists och hans unga (alltför unga) orkeater i den andra. Det hela gaf intryck af en repetition. Orkestrerin-gen föreföll, moderat anlagd, men opraktisk för solisten; dennes parti var väl mycket fullt af interjektioner, slingringar och krumelurer. Adagiot var » sött » med tongångar å la Raff, rondot pikant och lustigt, alltsammans led af longörer och torde vinna på koncentrering och — ordentligare framförande af orkestern. Hr H: s pianospel deremot kan ej klandras, om ock svårigheterna voro alltför hårdnackade. Bifall. Den vackra mellanakten ur Mästersångarne spelades två Stager med rättvist bifall. Därefter kronan bland symfonier, Beetbovens gudomliga Eroica. Om allegrots tempo kan disputeras med goda skäl å begge sidor; att det bör gå mer korrekt,är däremot odisputabelt. Den sköna sorgmarschen lände kapellet till beder, icke så scherzot, hvars brådstörtade tempo öfvergick till ett allmänt » sauve qui peut ». Hornsatsen var dock renlig nog. Finalen gick med denna schwung, som tilltvingar hr Nord-quist applåder. Skada blott, att fort och väl så sällan skola gå hand i hand. Flere repetitioner böra anordnas vid så kända storverks uppförande, där hvarje takt är en gammal kär vän. Konserten var ej helt lyckad, men afgjordt bättre än den före * gående, hvilket behöfdes. » Mikadon », som gafs f. f. g. i januari, om vi ej bedra oss, hör ännu alltjemnt till dagens krönika. Det vore godt, om mikadon sjelf vore så populär i Japan, som hans persifflage i Stockholm. Utan tvifvel var det dock skada, att detta stycke med dess öfvervägande dekorativa anläggning icke kom till upp-förande på deu för dylika stycken mer lämpliga Blasieholms-teatern.