Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Men pä en sädan resa medtages aldrig den äldfta sonen, utan Kongl. Maj:tS wilja och befallning. Som Prinsar och Prinscsior i alla riksn — icke äro owanlige: sä tyckes detta fordna Kongeliga hus tillika kunna förunnas en dylik wärdiqbet, och fä namn af Prinsar utaf Leckö, om Wär Nödige Konung och Herre sä i näder skulle finna för godt. DcgärbeS pä bordet. Uvpä i anledning af Herr^^kmms begäran, gjorde proposition, bewiljade Riddcrstapet och Adeln honom tilständ akt betta Memorial med de andra Ständcn kommunicera. Justerades följande: Utdrag af Protokollet, bället k Högloft. RidderstapctS om AdelnS klerrum den 6 September 1809. S. D. Beslöts, 1 anledning as gjorda an» märkningar, hwilka till Lag«Utskottet skulle hänwisar, att 280 Den ir September. att till bemälte Utskott skulle äterrcmiktcraS dest Betän» tande om Ägtcnskaps-skillnaden, samt om förbudna Skyld, och Swägcrskaps-leder, med anmodan, att Utskottet med sitt utlätande öfwer ofwannämnde an, märkningar till Riksens Ständer mätte inkomma: hwar, vm de öfrige Rcspective Ständen genom Utdrag af Protokollet wänligcn skulle underrättas, bie supra. Utdrag af Protokollet, häller i Höglofl. Riddcrskapets och AdelnS kienum den 6 September 1809. S. D. Föredrogs Lag , Utskottets Betänkan, k>e i anledning af Justitiä-Rädet och Riddaren von Strokircks hos Höglofl.
Uraktläter StatsRäds - Ledamot eller Konungens Rädgifware i Commandomäl, att de öfrige dem i grund af Lagarne uttryckligen föreffrifne, men i denna answarlghetsLag icke särstildt uppräknade pligter och föreskrifter iagttaga och fullgöra, ware för sädant förhällande ansedd enligt Regeringsformens lo? §. Dölier StatsMinister för utrikes ärenderne eller HofCanceller, eller den StatsRäds Ledamot, hw ken Konungen i dennes fränwaro tillkallar, för Konungen bewisligen nägo^ sadan upplysning i frägor, som röra krig, fred elier förbund med främmande Magter, att Miket af desi undandöljande tager stada, miste han Ämbetet och hålles i fängsligt förrvar ä fästning ifrän sex mänader till högst twenne är. Warder genom ett sädant hans förwällanoe Rikets wälfärd förfpild, dest säkerhet och lugn störde, miste lifwek. Föredragande i Sta sRädet ware ansvarig att frän Konungen utgående Expeditioner och befallningar, hwilka med hans Contrafignation stola wara försedde, instämma med deröfwer förde Pcotocoll, äfrvensvm art ej nägon sak, hwaröfwer icke behörigt Protocol! fördt, blifwit, expedieras. Sker annorlunda miste han Ämbetet, utan alt nägon lid kunna deruti Den 7 November. 459 Ater insattas, eller till annat Ämbete inom Stats'- Rädet förordnas. Lagsamma ware om han uragtläter, akt till SkatsRadeks Protokoll göra föreställning emot sädant Konungens bestut, hwilket han sinner stridande emot Regeringsformens bokstaflig» föreskrift. Ark-cr Konungen ändock att ett sädant beslut stall utfärdas. ulöfwe dä Föredraganden sin rättighet och pligt att Conkrasignationen derä magra. Gör han annorlunda hasme han förwerkat Ämbe et och blifwe ej widare ^nyttjad i Rikets tjenst.
7;o af herr Gustef sson s derom att med upphäfvande af nuvarande föreskrifter, angående burskapsegande handtverks-mäslares skyldighet att vid kronobesigtningar och uppgörande af kostnads-förslag för kronans räkning biträda, desse handtverks-mästare må ifrån berörde, serdeles i liufvudstaden betungande, skyldighet befrias, (N:o 159); uti hvilken motion herrar Sjur/vis t, Regnstrand, Bergman_, Tausonj Murén och Westin, med förmälan, att sådan befrielse bör gälla för handtverks-mästare i alla rikets städer, instämt; Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 8:o af herr Westin, angående ett förtydligande af 145 § 4 morn. uti bevilhjings-författningen, (N:o 160) uti hvilken motion herrar Berg och Gustafsson instämt; Remitterades till Bevillnings-utskottet. 9:o af herr Bergj, med upptagande af det hufvudsakiiga af de förslag, som skattejemknings-komiteen afgifvit. (N:o 161); Remitterades till Stats-utskottet. 10:o af herr Eriksso/ij angående behörig tillämpning af Kongl, kungörelsen den 3 December 1842, enligt hvars 9:de punkt afgift för för - Prot.-utdrag den 23 December 1847. 93 selgning å kärl, lådor eller andra omslag, deri varor eller flyttgods transporteras, bort upphöra (N:o 163); uti hvilket ämne herrar Tauson och Kock jemväl sig yttrat; Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. ll:o af herr Hörnstein, med förslag, att extra stats-anslag böra beviljas för 4 år.
Om de föraktade ziffrorne, hvilka likväl gjort mera nytta i verlden, än ord, vore det nu otillbörligt att ingå uti svaromål. Jag vill ej tillägga något till hvad Friherre Åkerhjelm så väl anfört, men har en anhållan att göra till honom, att han ville till allmänhetens upplysning låta trycka sitt anförande. Det är en handling, som tjenar till Den 19 Junii e. m. 387 ledning för den, hvilken ej vill med flit gå emot strömmen, äfven der den går rätta vägen. — I afseende på de enskilta anmärkningar, som blifvit gjorda, vill ja g först upptaga några af dem, hvilka Friherre Åkerhjelm framställt. Hvad angår 6 §. af underrättelserne, som BevillningsUtskottet föreslagit, och som rörer åtgärder för att förekomma oriktig stämpling, så tilltror jag mig icke att dömma öfver verkställigheten, men får anmäla motivet till förslaget. BevilIningsUtskottet hade föresatt sig att, så vidt på det ankom, söka uppleta alla medel, som kunde försäkra mot tullförsnillning samt mot oloflig införsel och oriktig förtullning. Man trodde, att i en så vigtig sak för fabrikernes intresse, borde väg vara öppen för dem, att deltaga uti stämplingen, om de det behagade. Vilja de det icke, så har Utskottet likväl gjort sitt till. Jag lemnar derhän, om det är verkställ bart; man får vidare öfverlägga derom uti Utskottet. Samma motif, nemligen fabrikernes vidmagthållande, var äfven orsaken till de premier, som Utskottet föreslog. Då Utskottet hade sig bekant de märkvärdiga händelser, som ej sällan inträffat, att producter, hvarpå det länge varit brist, ökat sig till dén mängd, att man kunnat exportera dem; då man vet att fabrikater kunnat exporteras af flera sorter, så har man trott, att det kunde uppmuntra mera, än förbud, hvilka ej kunna 25* 388 Den ig Jun i i e. m. hindra insmugling, och således fabrikernes förstöring.
Endast BancoFullmägtige kunna bedömma, om utlåningen kan fortgå jemte fullgörande af de functioner, som i öfrigt blifvit fastställde för Banken. Skadligt vore, att bestämma något visst belopp. Herr Hjerta_, Gustaf: Då Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att upplåningen skall ske både på Obligationer och Afskrifnirigs-räkning, allt på 2 månaders betalningstid, oell åtminstone hälften torde upptagas mot Obligationer, anser jag, alt icke Don 4 December f. rn. 9l mera än 3 millioner bör upplånas, emedan dessa Creditpapper icke lära blifva af särdeles begärlighet. Dessutom skulle, i fall upplåningsbeloppet vore obegränsadt, BancoStyrelsen kunna se sig nödsakad att ingå i så vidsträckta operationer, att deras tillbörliga bedrifvande icke vore förenligt med Styrelsens och Tjenstemännens öfrige åligganden. Yi böra äfven ihågkomma, huru BancoStyrelsen är utvald bland alla 4 Ståndens Ledamöter. Oaktadt den bästa vilja blir det Styrelsen omöjligt, att så noga känna alla personliga förhållanden lill den grad, som Friherre Cederström synes åsyfta i och för den af honom föreslagna utsträckning. Jag tillstyrker derföre, alt vi, såsom Utskottet föreslagit, intill nästa Riksdag, bestämma ett maximum för upplåningen af tre millioner. Yi kunna derefter i följd af inträffade resultater säkrast bedöma, huruvida dessa operationer böra utvidgas, och om andra delar af Bancorörelsen skola inskränkas. Friherre Cederström: Vore frågan, såsom den siste värde Talaren synes uppfattat den, att öka upplåningen på namn, skulle jag vara långt ifrån att tillstyrka någon tillökning deri; men då frågan lärer vara att belåna endast sådana handelsvaror, hvilka icke äro underkastade förskämning, ser jag icke, att man kan blifva bedragen på säkerheten. BancoFullmägtige kunna ej mera 92 Deli 4 December f. m. än Statens Embeismän se igenom kroppen på menniskor, och fullkomligt bedöma deras snart sagdt dagligen ombytlig» vederhäftighet.
» Nå, min kära Signe, det var att du fann » Ja, då för väl, mig! » visst var det väl; kom nu hem och gör toalett, sedan gå vi ner i brunnsparken — här är gudomligt !« » Några trefliga officerare », hviskade jag hemlighetsfullt. — Nya skrattsalvor. » Inte ännu, mötena äro just slut — mais ils viendront. » Skall jag menad att vid med sina Aldrig. det fötter, hög då man i uppför dessa små, branta härliga, beströdt segel, likt kringkastadt så Det finnes ej ord de intryck man erfar, klättrar bergstigar, oändliga hafvet af hundratals hvita hafsskum. Luften var och klar, och med välbehag drog jag det ena andetaget djupare än det andra, ljumma hafsvindar helsans smekte rodnad, att lefva, var ung och färgade och den tacksamhet och ännu kinderna med varmaste åtrå efter mot hade Gud, lifvet för att jag framför mig, smögo sig in i hjertat under denna min första, oförgätliga Mais vandring bland Marstrands klippor. retoumons å vos moulons. Vid fyratiden intogo vi en god och smaklig middag på » Alphyddan », riet » drucko kaffe i » Lilla Schweizeoch företogo gjorde utmärkt derefter angenäma nya promenader, bekantskaper, och, när jag sent omsider lade mitt hufvud på kudden, insomnade jag ögonblickligen och sof en djup, härlig, drömfri sömn, ända tills solen stod högt på himlen. Man är i sjelfva Marstrand. lagt ner Min verket alls omtänksamma åtskilliga handarbeten, icke flitig i mamma hade men jag får uppriktigt bekänna, att dessa återvände med mig hem i sitt finnes att men, ursprungliga roa präktigt Lånbibliotek det är synd att läsa bort en enda timma i Marstrand. der skick. tillgå för den romanläsande ungdomen sig I sjelfva verket kan man på tusen sätt. och modernt Societetshuset är inredt med balsal, salonger, tidningsrum, biljardsal, kafé och toalettrum. Afgifterna äro ej stora, och man kan utan synnerlig kostnad vara med om allt.
Aftal om äktenskap eller, såsom det i lagen kallas, trolofning, innefattar grunden till del, lörbund, som beseglas genom vigseln. Della aftal förutsätter samma inre sinnesstämning hos de aftalande, som sjelfva äktenskapet. Det är alltså ej ett tillfällighetsförbuud, som genom trolofningen knytes, utan det gäller, likasom äktenskapet, för hela lifvel. Vid sådant förhållande kan del bedrägeri, hvartill mannen i detta fall gör sig skyldig, ej anses vara af den mindre betydenhet, som det Nådiga förslaget utmärker. Den tillkomna vigseln, missbrukandet af fäsle-qvinnans förtroende, kunna visserligen öka brottsligheten, men den förblir i allt fall, då man lager qvintunis frid och lelnadslycka i betraktande, i sjelfva verket enahanda, hvadan det icke svnes vara med rättskänslan förenligt, om lagen betraktade ett bedrägeri af omförmälda art lika med sådana handlingar, som under alla förhållanden kunna försonas med böter. Derföre hafva Rikets Ständer föreslagit att då någon på uppgifna sätt bedragit qvinna till äktenskaps-aftal, han må kunna dömas lill fängelse, der böles-påföljd ej är nog. Att detta dock kan vara förhållandet, vilja icke Rikets Ständer bestrida; men alt denna påföljd i flera fall är otillräcklig, förmoda Rikets Ständer sig genom det ofvanstående hafva ådagalagt; och häraf finnes motivet lill förändringen af 1 mom. 42 § i det Nådiga förslaget, sorn motsvaras af den 30:de i Rikets Ständers förslag. I afseende på det straff för barns understickande och förbviande, som i det Nådiga förslaget innefattas, synes del Rikets Ständer som skulle förhållanden kunna inträffa, då en nedsättning må vara tilläten, hvilket loranledt bestämmelsen i sista mom. 31 §; och då det tilläfventyrs skulle leda till tvifvel, huruvida den fullmäktig, som gör sig skyldig till de i 37 § af Rikets Ständers förslag omförmälda brott, derigenom må hafva förverkat rättigheten att föra andras talan, hafva Rikets Ständer härom intagit ett stadgande i samma g.
Strömsholm 1400 Warnäs — 9200 Kärfvingeborn. » Norrköping 2300 Sundshyttan 10000 — f Högborns och Qvidd1 bergs grufvor. Grängshyttan Nya och Gamla Hjulsjö 17000 28000 — ( Från Hjulsjö och t Jernboås socknar. Masugn på stället. Stjernfors — 12700 Norra Hörks masugn. 86 Tillverkningens belopp i medeltal åren 1855—1857. Af Stångoch manufakturi-i £■ cn Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Verkens namn. 3» O vr CD* —s ängoell manukturjern. jern är i medeltal vågfördt. Cenlner. Cenlner. Centner. Malm. Tackjern. Bångsmedjan 3000 • Norra Hörks m. fl. hyttor i Nya Kopparberget. Krokkam 3000 — t Grufvor i Nya Kopiparbcrget. Ställdalen 40000 — / Svartviks och Grängesbergs grufvor. Norra Hörken 40000 — T):o. Högfors 3000 D:o. Masugn på stället. Kloten 30000 — Grängesberget. Ramshyttan och Rams-| ( i D:o samt grufvor i l):o. bergs-verken ,| 28000 10100 'Ramsbergs socken. Loa 15000 1100 D:o. I):o. Storå 10000 , Grufvor i Lindes och i Ramsbergs socknar. Granhult — 9400 Klotens masugn. Grönbo — 5500 Gammelbo d:o. Kåfalla — 5200 Lindes bergslag. 1 1 Rockhammar — 22000 Egen masugn i d:o. l Österhammar 2700 ( Lindes och Ramsbergs (bergslag. Ekeby — 1400 D:o. Finnåker — 15500 I):o. Frötuna 5600 1 Nora och Lindes bergs1 lag.
Linde skulle predika, som hon så lätt afstod från kyrkogången? Nog har man väl rätt att föredraga den ena prästen framför den andra? Så begåfvad som Linde är! Hon kastar en sjal om axlarna och går ut på gårdsplanen. Hur tyst och fri prärien breder sig — som en stark dikt, där man finner samladt ett starkare jag, som till slut är ens eget jag ... Något vill klinga ut i blå väldiga rymder, något som växer — ensamhetens lycka. Från staden ringa klockor helt svagt — ett katolskt ave kanske ... Katolskt ja — det är just hennes stämning nu ... Hon vet, att detta är lättsinnigt, hon vet, hon vet ... åh ... Men hennes kinder flamma till af något mäktigt, helstöpt, hennes hjärta har rum för allt, af allt vill hon taga, af intet bindas, — vill behålla, tills hon åter förkastar — och förkasta, tills hon åter kommer med lätta fjät öfver gröna ängar och solskensleende öppnar sin famn ... Hon går där och vinden sveper äggande öfver prärien. Nu tona klockorna så tydligt ... hon vill skrika af fröjd och strax därpå försjunka i viddens stillhet. — Heliga sjunde dag, Amerikas hemliga kraft, blott den, som vet att lefva, vet att älska dig! — Han signar det land, där du funnit fred och därför kunnat veckla ut ditt tusenfaldiga väsen. Din milda uppsyn tvingar ned lifvets allsvåldiga kraft. Hvila är ditt namn, icke hetsande jakt, icke dådlös dröm. Stäng portarna till hvardagens allfarsväg, vräk omkull månglarenas stånd och växlarenas bord, ma det bästa du äger o människa komma fram, må dina lemmar ligga lata och din själ stiga öfver tid och rum — hän där harpor spela och hjärtat brinner. Men nu står hon med armarna om grindstolpen och huttrar litet i själen. Öfver himlen och den flata bygden ligger något blindt och stängdt, och klockklangen har upphört. Som en blossande lampa tynar af och slocknar, så dör hennes höga stämning bort. Tystnaden är tryckande, hennes hjärta blir så oroligt.
Jag förenar mig med dem, hvilka anhållit om afslag på betänkandet. Gr. Frölich: Efter hvad jag förnimmer, ruder ännu någon villfarelse i afseende derpå, hvarom fråga nu egentligen är. Fråga är ej om s. k. valutor eller tryckta assignationer ställda på innehafvaren; och man kan och bör således från discussionen åtskilja allt tal om utprångling af falskt mynt i landet; ty fråga är blott derom, att man skall få utgifva handskrifna vexlar, fastän under annan (orin , under 100 r:drs belopp, då man på annat sätt uti vexling icke kan komma från hvarandra; och fråga är således icke att genom borttagande af den författning som tillkom 1818, på sätt Frih. Cederström sagt, bereda tillfälle för en skadlig vinglerirörelse i landet; utan fråga är, att icke förklara det för förbjudet och med vanärande straff belagdt, som i anseende till sakens natur i vissa landsorter dagligen prakticeras och omöjligen kan genom lag förbjudas. Jag äger enskild erfarenhet derom, att då man bor allägse från en stad och saknar sedlar för att göra liqvid under 100 r:drs belopp, dr man tvungen, då man vill lemna en person tillfälle att få sin betalning, att gifva honom assignation på någon köpman eller annan person uti någon stad. Ett sådant förhållande får enl. nu gällande förordning icke äga rum, med mindre än att summan, hvarå assignationen utgifves, uppgår lill ioor:dr. Huru lätt det likväl är alt eludera författningen, synes deraf, att om jag vill lemna anvisning på mindre belopp än 100 r:dr , så behöfver jag blott ställa assignationen i form af bref och börja den på så sätt : Min kära bror , eller min högtärade herre behagade till den och den utbetala det eller det beloppet.
Det är inte svårt! Jag skall gå nu om du befaller! OLOF. Gå in och hvila dig medan vi talas vid! CHRISTINA (går i tankarne och släcker ljusen.) OLOF. Hvad gör du, min vän? CHRISTINA. Det är ju ljusan dager! LARS ger OLOF en blick. OLOF. Min mor är död, Christina! CHRISTINA (går mot Olof med mildt men kallt deltagande för att mottaga en kyss på pannan). Jag beklagar din sorg! (Går.) andra.) (Paus. LARS och OLOF se först efter CHRISTINA, derpå på hvar LARS. Som broder och vän ber jag dig, Olof, far icke fram som du gjort! OLOF. Ditt gamla språk! Den som satt yxan till roten släpper ej förrän trädet ramlar. Kungen har svikit vår sak, jag skall nu ta hand om henne! LARS. Kungen är klok! OLOF. Han är en girigbuk, en förrädare och adelsgynnare. MÄSTER OLOF 141 - Först begagnar han mig som en hund, sedan sparkar han bort mig! LARS. Han ser längre än du! Om du skulle gå till 3 millioner menniskor och säga: er tro är falsk, tro på mina ord, anser du det möjligt att de skulle i ett ögonblick kasta bort hela sin innersta, genomlefvade öfvertygelse, som stått bi i sorg som i glädje! Nej, illa vore det bestäldt med själens lif om det gick så hastigt att vräka öfver bord det gamla. OLOF. Det är icke så! Hela folket tviflar; bland presterna fins knappt en som vet hvad han skall tro, om han ens tror något; allt är beredt för det nya, men I hafven skulden, I svage, som ej törs ta på edra samveten att kasta ut tvifvel der blott en svag tro fins! LARS. Akta dig, Olof! Du vill spela Gud! OLOF. Ja, man måste det, ty Han lär ej stiga ner sjelf bland oss mer! LARS.
Isinge sedan gillat och hos oss jemväl kunde och borde göras hemmastadda; att bast synes vara det kungsgårdens egen reveny alldeles icke inblandas i denna aflöning annorledes, än medelst fondens årliga förstärkning, tills den upphunnit sitt maximum, utan utgår för sig såsom en vanlig arrende-afgift, till det belopp, hvilket af nuvar. arrendator erlägges, helst detta synes vara förenligt, å ena sidan, med Kronans skäliga rätt, och å den andra, med arrendatorens billiga utkomst; att denna afgifts årliga erläggande, jemte ansvar för underhållningsskyldigheten, enl. lagligt contract, kunde och borde öfvertagas af inrättningens föreståndare, hvilken deremot finge lill sin egen förmån använda det öfverskott i af kastningen, som kunde blifva en följd af hans omtanka och kostnad vid gårdensskötsel, hvadan denne borde, på ömsesidigt billiga villkor, försäkras om orubbad dispositionsrätt för längre lid, dock icke utöfver den lid han innehade sitt föreståndarekall; alt läroämnena vid inrättningen borde blifva agronomi, agricultur, vextcultur och trädgårdsskötsel, husdjurens behandling, ekonomi, landtegendoms värdering och elementer11a af de till landtbruket hörande hjelpvettenskaper, jemte en skola till inhemtande af kunskap i de för allmogen mest nödvändiga och nyttiga slöjder, samt en större verkstad för tillverkning af sådan ftdlgod jordbruksredskap 111. m., efter nya och fullgoda modeller, sorn för hand kan åstadkommas; och att, i dessa afseenden, en fullständig och jemväl i efterlefnaden möjlig instruetion bör utarbetas af sakkunniga män, och föreståndaren samt lärarne lill åtlydnad meddelas. Besinnar man, att alla medborgare-classer äro på det lifligaste intresserade i hastig och riktig förkofran af den näring, som är samhällets pålitligaste stöd; så finner man den liushållningsprincip, enl. hvilken man skulle vilja spara några tusende r:dr, i stället att använda dem till befordran af samma närings allmänna blomstring inom fäderneslandet, vara alldeles otänkbar och förkastlig.
Gyldenstolpe uti begäran, att detta betänk, måtte få hvila pä bordet; men jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte besluta, att icke företaga betänk, till afgörande förr, än 4-de dygnet förflutit efter det alt reservationerne blifvit till R. o. Ad. utdelade. Jag anser nemi. för omöjligt att företaga en så allmänt vigtig fråga, utan att först hafva haft tid att genomläsa och pröfva de reservationer, sorn hade bort åtfölja betänk., men som likväl icke hafva medföljt, emedan sådant icke medhunnits. I anledu. häraf behagade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifva, att de ifrågavar. reservationerne redan voro tryckta och de s. k. cancelli exemplaren deraf i dag hade från Exp.Utsk. inkommit, så att II. Ex. förmodade, att de öfriga exemplaren i morgon skulle komma att utdelas. Om då Gr. Gyldenstolpes förslag blefve bifallet, skulle föredragningen af målet komma att ske icke blott 4 dagar utan en hel vecka efter reservationernes utdelande. Gr. Horn, Claes Fredr.: Den förklaring, som H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lemnat, är för mig tillfyllestgörande. Jag trodde nemi., att med föredragningen af detta betänk, borde anstå till dess att reservationerne voro inkomne, och att det således vore skäl för R. o. Ad. att på obestämd tid begära detsamma hvilande; men då jag nu bör, att reservationerne äro inkomne, instämmer jag med Gr. Gyldenstolpe. Hr Lagerhjelm, Pehr: Sedan det är bestämdt gifvet, att reservationerne snart äro alt få, förenar jag mig i den åsigt, att tiden måtte bestämmas, då BancoUlsk:s ifrågavar. betänk, skall tili afgörande förekomma, på det att R. o. Ad. icke måtte ådraga sig c en beskyllning att, genom ett längre uppskof dermed, hafva förlängt riksdagen. Det ämne, hvarom här är fråga, är onekligen ett af de vigligaste, hvarföre jag förenar mig med Gr.
De kungliga ekipagen återvända till Hirschholm i långsam takt, och hästarna kråma sig, som om det aldrig varit fråga om annat än en promenad. Men alla damer och kavaljerer se ut, som om de blygdes smått öfver att icke ha visat mod, enär faran aldrig existerat. Endast Brandt småler själfbelåtet. – Gud vet för resten – framkastar han vid taffeln – kanske komma de igen i natt! Och han njuter af att se, hur alla blekna; men Struensee svarar nu i mera beslutsam ton: – Jag har vidtagit alla erforderliga mått och steg. Den flygande kåren gör fälttjänst som om den bivuakerat i fiendeland. Vaktposterna framför slottet äro fördubblade, och ryttarepatruller undersöka vägarna hela natten. De kungliga personerna draga sig tidigt tillbaka. Struensee följer med kungen, som förefaller öfverretad efter dagens spänning. Det blir sent innan H. M:t faller till ro; men geheimekabinettsministern måste också säga god natt till drottningen. Då han sakta träder in i hennes sofrum, finner han, att hon redan gått till sängs, fullt coifferad och endast till hälften afklädd. På en stol vid sidan om hufvudgärden står hennes juvelskrin, och däröfver ligger hennes riddräkt redo. – Vid ljudet af hans steg, vaknar hon och skriker till: – Hvem är där? Men hon lugnar sig strax, då hon hör hans röst; hon sluter ögonen på nytt och talar halfsofvande: – Jag blef så rädd – jag är så trött. God natt, min kung. Jag har befallt att vagnarna ska stå förspända hela natten, om någonting skulle hända. Hela slottet slumrar, och allt är tyst, när Struensee genom mörka trappor och korridorer smyger sig in i sin egen våning. Han känner det, som om alla dessa sofvande människors ve eller väl berodde af, att han ensam vakar. På hans skuldror hvilar ansvaret för dem alla. – Inkommen i sitt kabinett, där ljusen brinna festligt i alla kandelabrarna, sätter han sig vid sin sekretär och lutar sitt hufvud tungt mot sina händer. Han förstår icke längre sig själf. Hvaraf kommer det sig, att han numera, öga i öga med faran, förlorar sin handlingskraft?