Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Styrelsens hufvudbok en sedan flera år tillbaka innestående fordran hos Kaptenen A. Roos, hvilken fordran, såsom beroende på indrifning, fortfarande balanseras. — 145 — § 11- Enligt hvad af 1859 års revisionsberättelse inhemtas, hade Rikets Ständers samma år församlade Revisorer, af anförde skäl, hemställt, att vid räkenskapen måtte fogas afskrifter af sådana protokoll, deruti redogörelse meddelades öfver förloppet af de entreprenadauktioner, vid hvilka för fångvården erforderliga effekter och förnödenheter blifvit upphandlade ; men i det utlåtande, som, i anledning häraf, Fångvårds-styrelsen afgaf, förklarade Styrelsen, dels att då de flesta entreprenadauktioner för Fångvårdens räkning liöllos inför auktoriteter i landsorten samt i allmänhet endast i de fall underställdes Styrelsens pröfning, när de erhållne lägsta anbuden öfverstego de i gällande stat upptagne prisbestämmelser, icke alla öfver dylika auktioner förda protokoll vore för Styrelsen tillgänglige, dels ock att, då Styrelsens samtelige protokoll och handlingar tillhandahöllos vid stats-revisionerne och jemväl, om så påfordrades, särskildt af Styrelsens tjenstemän för Revisorerne förevisades, Styrelsen ansåge berörde hemställan om afskrifvande af förstnämnde protokoll ej vara af behofvet påkallad samt afstyrkte förslaget äfven af det skäl att en dylik åtgärd blefve för Styrelsens tjenstemän betungande. Att Revisorernes i berörda hänseende gjorda framställning haft skäl för sig och väl förtjenat afseende lider intet tvifvel, helst afsigten med denna hemställan synbarligen varit att bereda Rikets Ständers Revisorer tillfälle, att, under deras vidlyftiga granskningsarbete, utan omgång eller tidspillan få del af samtelige de handlingar, som verificera en utgift; och vigten deraf att, så vidt möjligt är, fullständiga handlingar härunder finnas att tillgå synnerligast när, såsom i förevarande fall, frågan gäller att, jemte granskningen till ziffran, taga kännedom om och bedöma en Styrelses förvaltnings-åtgärder, lärer svårligen af någon bestridas. Af dessa skäl och ehuru
Så och jemte det beslut i anledning af öfrige delar af Betänkandet blifvit af Rikets Ständer fattade, har berörde del af Betänkandet, som bifallits af Presteoch Bonde-stånden, men alslagits af Borgare-ståndet, blifvit utaf Ridderskapet och Adeln återremilteradt; varande vid öfverläggningen i ämnet emot Utskottets förslag hufvudsakligen anmärkt, att då, enligt detsamma, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande borde, ifall sockenstämma Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o ii9. 35 å ansökning om rättighet till handels utöfvande å landet tillstyrkt bifall, densamma ofördröjligen till pröfning företaga och bevilja, sådant innebure en motsägelse, emedan pröfningen vore af ingen betydelse om man vore förbunden att, utan afseende på förhåilanderne, bifalla; att del lätteligen kunde inträffa att, om af två sökande den ene vore enligt Handels-ordningen behörig alt idka handel, men den andre icke, sockenstämman ändock kunde, vare sig af likgiltighet eller missförstånd, utlåta sig nekande till den förres, men jakande lill den sednares ansökan. Utskottet har i anledning af hvad sålunda förekommit ånyo tagit frågan i öf vervägande; och får Utskottet, pä grund af hvad anfördt blifvit, vördsamligen föreslå följande förändring af samma §: “Vill någon å landet idka handel i öppen salubod, på sätt i § 4 mom. 2 samt § 6 mom.
Tv ärtom! Det är just därför jag talar med frun, sk a j ag säga. För jag tänker j u likasom lite för myck et på fru Stj ernf elt, och jag tycker hennes mor bo rde invärka på sin dotter, så folks prat inte f år ökad fart. FRU SEGERSTEDT. Det är inte att fäs ta si g vid. KARLSSON. Är det inte? För oss s måfolk betyder det inte så lite, ska ja säga, isynnerhet för fruntimren..! Åh, h err Karlsson, låt nu det vara för i kväll! GENERALEN. FRU SEGERSTEDT. (in i hälgdagsuniform) Aha! herr K arlsson är här redan! FRU SEGERSTEDT. Jag ska genast komma igen och tända den. ( u t ) . KARLSSON. (pekar efter fru Segerstedt) En s å klok hushållerska är lika god som en förvaltare, ska j ag säga... GENERALEN. (tankspridt) Ja a! KARLSSON. Generalen förstår att välja si tt folk GENERALEN. (med en blick) Och en så v acker dotter hon har se'n! KARLSSON. Hm ja. Hon passar inte stort på Sätra annat än när unge baron Fredrik är här... (förbiser repliken) GENERALEN. Se det vo re något för herr Karlsson att föra hem i eget bo! KARLSSON. Å så general en sk ämtar! Det ska päng ar till för att håll a s ådana dyrbarheter! Och så har fru Stjernfel t s å mycket fi nare bekantskaper ... u nge baron och ... GENERALEN. (afbryter) Man k an nog handsk as med fruntimmer, bara man är karl fö r sin hatt. Och hvad herr Karlssons inkomster beträffar, är de nog lika goda som mina egna. Man köper inte stora stockskogar med ingenting hälter. Och de ge sina 100 procent och mera, när det vill bara... KARLSSON. Det är inga säk ra päng ar, sk a j ag säg a.
Jag kan, såsom jag nyss sagt, icke finna detta, enär ett bifall endast skulle bereda en lättnad i kommunens skyldighet att underhålla sina fattiga. I hopp att den bana StatsUtsk. nu beträdt, kommer att af efterföljande StatsUtsk. fortsättas, får jag anhålla om bifall till Utlåt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Frih. Cederström har i den nu förevrde frågan trott sig finna en påtaglig likhet med en af StatsUtsk. förut på ett annat sätt afgjord fråga, eller den om eftergift af dana-arfvet efter enkan Ekedal i Skenninge. En sådan likhet finnes emellertid alldeles icke. Nämnde enka hade i flera år njutit understöd af fattigvården och hennes qvarlåtenskap var icke större, än alt den kunde anses såsom en skälig ersättning för detta understöd. På dessa skäl tillstyrkte StatsUtsk. bifall till den om dana-arfvets efterskänkande gjorda framställning, ehuru densamma icke var kommen i den ordning, som i dylika frågor borde följas, eller från K. M., utan, i likhet med denna, var afgifven af en enskild motionär. Jungfru Tinglöf har efterlemnat en förmögenhet af icke mindre än 2,000 Rdr Bko; hon har vidare genom ett mundtligt förordnande testamenterat denna förmögenhet till åtskilliga personer och endast ett mindre öfverskott till fattigvården; och detta förordnande har blifvit af Högsta Domstolen underkändt, med förklarande att qvarlåtenskapen utgjorde Den 11 April. 235 dana-arf. Att, vid sådant förhållande, Nyköpings samhälle skulle hafva något giltigt anspråk på dessa 2,000 Rdr Bko kan jag för min del icke finna. Jag instämmer helt och hållet i Gr. Liljencrantz^ yttrande, att något enda skäl för ett sådant anspråk ej blifvit förebragt. Skall en kommun lindras i sin faltigvårdstunga, så kan man lika gerna gifva den ett direkt anslag, som ett danaarf. Det är visserligen sannt, att B. St:r i föregtde dylika fall ej varit så nogräknade, men jag för min del anser ej detta hafva varit rätt, hvarföre jag tillstyrker bifall till Utlåt. Frih. Cederström:
»Och en gång, när jag hade lunginflammation och inte visste till mig, höll hon på att vissna för oss, minns du? Då kom du hem från landet och var nära att slå till mig för krukan, som stod torr som krut midt i sommarhettan.» »Ja, var du inte ett nöt, Schana, då med», röt frun, »ett nöt, då som alltid! Att inte ha så mycket vett kvar för att du hade en smula hufvudvärk, så att du kunde komma ihåg blomman; men du har nu alltid haft dåligt hufvud, Schana», tröstade hon, »ett fasligt dåligt hufvud!» »Men se'n dess, de sista tjugu åren, så har hon alltid stått hos dig. Och nu, Herre Gud efter femtio år, nu skall hon blomma! Ack, ack!» »Hon är nog färdig i morgon eftermiddag, Schana», sade glada Katrin och steg upp från sängen. »Kom i morgon och stanna hela dagen! Adjö.» Hon gick mot dörren men stannade plötsligt framför den med ryggen vänd mot väninnan. Så stod hon en stund stilla som en bildstod. Slutligen vände hon på hufvudet en smula och yttrade till hälften för sig själf, eller som om hon talade till väggen: »Det är riktigt synd att han är karl, riktigt synd! För det är inte att fördra det. Och hvem vet, hvar han bor... Han var allt bra beskedlig eljest, när han kom med den där krukan... Och själf hade han planterat den... Riktigt synd! Kamrer! kantänka. Hva' sa' du, kusin Schana?» hon vände sig häftigt mot den gamla mamsellen, som åter var inbegripen i monteringen af sitt täcke. »Jaså ingenting. Så adjö då!» Nu öppnade hon dörren bullersamt och gick hvisslande ut med snabba, kraftiga steg och svängande med de långa armarne likt en skolpojke, trafvade åstad genom korridoren och utför trapporna. Ett litet varmt och matt leende lekte å kusin Schanas läppar. Hon hade förstått glada Katrins ofrivilliga monolog. Tänkte hon på att bjuda honom? Nej, hon fruktade, att han som karl icke skulle anstå hennes från alla sådana ohelgande element renade lilla hem. Hon skulle säkert slå den tanken ur hågen. Så synd!
Ständer välje vid hvarje riksdag, genom slutna sedlar, hvart Stånd för sig, samfäldt och ej medelst elektorer, sina Banko-fullmäktige, tre af hvarje Stånd; börande valet förrättas så tidigt, att desse Fullmäktige må kunna, medan 54 Förslag till ändring i Grundlag. — Riksdags-Ordn. Riksens Ständer ännu äro församlade, sin befattning tillträda. Dem åligger, att, jemnlikt vid hvarje Riksdag af BancoUts/iotlet ulfärdadt Reglemente, förvalta Bankens medel och tillhörigheter, samt inför Riksens Ständer, eller af dem förordnade Revisorer, redovisa. Yppas vid deras öfverläggningar skiljaktighet i meningarne, höra de till Protokollet afgifva sina röster, hvilka per Capita beräknas; i de läll då rösterna äro lika, äge Ordföranden afgörande röst. §• 67. Efter förenämnda grunder, så i afseende på valsätt, som tid, må, vid alla Riksdagar, Fullmäktige i Riksgälds-Contoret af Riksens Ständer utses. Desse Fullmäktige skola likaledes vara Tre af hvarje Riks-Stånd, med åliggande att uti allt ovilkorligen sig rätta efter de Instruktioner, Riksens Ständer för dem utfärda; och gälle för dem, i händelse af skiljaktighet, hvad i nästföregående §. för BancoFullmäktige stadgadt är. §. 08. Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvar för sig, lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, att emellan Riksdagarne, enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruktion, öfverse och granska Stats-Verkets, Bankens och Riksgälds-Conlorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Siats-Verket angår, ulan rättighet att meddela föreskrifter, eller förändringar besluta. Desse Revisorer, som sko - Riksens Ständer ännu äro församlade, sin befallning tillträda. Dem åligger, 'att, jemlikt det reglemente, sorn ett dertill enligt zg: §. valdt Utskott vid hvarje riksdagutfärda kor, förvalta Bankens medel och tillhörigheter, samt inför' Riksens Ständer, eller af dem förordnade Revisorer, redovisa.
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 18 No v. 1829* Preste-Ståndet d. 18 Borgare-Ståndet d. 20 Bonde-Ståndet d. 2-5 — —* Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående ett af StatsVerkets öfver skottsmedel beviljadt belopp till ombyggnad af Lejonbacken vid Stockholms Slott. S. A. K. Med anledning äf E. K. Majrts, uti Dess, den i3 November 1828, till R. St. aflåtna Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof, gjorda framställning, att, sedan efter befunnen otillräcklighet af det, för ombyggnad af den så kallade Lejonbacken vid Kongl. Slottet 1 Stockholm, år 1823 utaf R. St. beviljade anslag, E. K. M. nödgats för arbetets bedrifvande låta genom Dess RiksMarskalksEmbete upptaga lån till belopp af 155,847 ^:<^r ^4 s^* 2 rst. Banco, E. K. M., för arbetets fullbordande, icke funne annan utväg, än att R. St. på en gång anvisade medel till godtgörande af Exp. Utsi. Förslag till uncL Skrif v. JS:oiZ9, 240. 7 den först beräknade kostnaden, 120,000 R:dr, emot det att återstående kostnaden för ifrågavarande arbetes fullbordande, på förut stadgadt sätt, bestriddes af Kongl. Slottets Byggnadsanslag, hafva R. St. beslutit, alt, af de till Lejonbackens ombyggnad npplånte medel, 120,000 R:dr Banco varda godtgjorde, att från RiksgäldsContoiret, i mon af behof, utaf StatsVerkets öfverskottsmedel utbetalas; med tillkäanagifvande hvaraf R. St. få hos E. K. M. i underdånighet anhålla, så väl att det återstående arbetet med Lejonbackens ombyggnad inskränkes inom det dertill af E. K.
Stockholm den 12 December 1844* Reservation af Herr von Troil, S. G.: ”Instämmande i de sammansatta Utskottens beslut, hade jag likväl trott ifrågavarande ämne fordra en närmare utredning, emedan det icke är första gången beskyllningar blifvit på höft framkastade inför Rikets Ständer, rörande den hushållning, som vid Stuterien eger ruin, och emedan fråga mer än en gång blifvit väckt om dessa nyttiga Inrättningars upphäfvande. Det sätt, på hvilket Stuterien blifvit förvaltade, faller lättast i ögonen, då man följer fortgången af Ottenby Stuteris organisation. Till följd af Rikets Ständers vid 1828 — 3o årens Riksdag fattade beslut, emottogs den 1 November i83o denna Kungsgård af Stuleri-Öfver-Styrelsen, emot förbindelse att under 12 års tid till förre arrendatorn erlägga såsom afträde föiarrendet i5oo R:dr, och såsom ersättning för öfverbyggnad och 16 Statsoch Ekon.-Ulskoltcns Utlåtande, N.o 25. inventarier 863 R:dr, eller tillsammans 2363 R:dr B:co om året, hvilken utgift äfven sedermera af Stuteriets egna medel blifvit bestridd. Kungsgården emottogs med otillräckliga och till en del bristfälliga utoch lx>- nings-hus. Under de första 12 åren, eller till 1842 års slut, hafva, oberäknadt alla reparationer, blifvit uppförda och inredda: en byggnad för personalen om 2:ne våningar, 62 alnar lång och 24 alnar bred, en praktfull stallbyggnad med 4 flyglar, som i bredd hålla 22-J och i sammanlagd längd 424 alnar, samt är försedd med 16 utgångar, i36 fönster, 56 spiltor, 8 större och 12 mindre afdelningar för lösgående hästar, ridhus 111. m.; en Sehäferibyggnad, 210 alnar lång, och ett stort Tröskverk, alltsammans af sten. Med Kungsgården erhöllos hösten i83o endast i3 arbetshästar.
Förordningen den 6 Augusti 1815 visserligen afse skydd, men erfarenheten visat de hittills gällande föreskrifterna vara otillräckliga; med föranledande hvaraf och då, ehuru icke med uttryckliga ord ultaladt, det syntes med Lagens mening öfverensstämmande, att ingen må valla sina kreatur annorstädes än på säkert instängd, enskild eller i samfällighet med andras liggande mark eller egolott, samt följaktligen icke låta dem drifva långs allmänna vägarne att söka födan, dervid svinkreaturen uppröta vägkanterna, igenmuddra diken samt förderfva gärdesbotten, så att stängsel och gärdesgårdar nedfalla, motionären yrkat den skärpning och det tillägg uti hithörande lagrum: Att ej må någon å landet pä allmän landsväg häradseller sockneväg j eller olofligen j utan byelagets öfverenskommelse, å byegata eller by ev äg, eller pä annans oinstängda mark eller egovälde j med eller utan vallhjons luta till bete utsläppa fä- eller svinkreatur vid En Riksdaler Banco böter för hvarje dylikt kreatur. Sker sådant med vilja i andras instängda egorjligge det i tveböte; och varde härför ut ari skadan i liv artder a fallet ersatt. För sålunda anträffade oringade svin bote egaren för hvarje Tolf skillingar. Detta ärende, hvilket Lag-Utskottet ansett sig höra, i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, behandla, hafva Utskotten sålunda till gemensam pröfning förehaft, och få deröfver, hvad beträffar kreaturs betande vid allmänna vägarne, yttra, att, om äfven icke kan bestridas, det ju någon gäng skada kan derigenom ske å vägkanter och diken, måste Utskotten likväl anse denna olägenhet alltför obetydlig, för att påkalla någon serskild åtgärd från lagstiftningens sida, helst uti förefintliga lagsladganden intet hinder finnes för väglollsegare, eller jordBih. till R• St.
Adelsköld blifvit uppgjorda, hafva bemälde vägoch bro-underhållsskyldige, efter att tillika med Umeå stads innevånare hafva blifvit i ärendet hörde, genom Konungens Befallningshafvandes den 6 Juni sistlidet år meddelade utslag, deröfver klagan ej blifvit förd, förpligtats att gå i författning om uppförande, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med nyssberörda ritning och kostnadsförslag, af en på stenpelare hvilande träbro öfver Umeå eif, emellan vestra gränsen af Umeå stads tjäru-upplagsplats och den gent emot liggande södra stranden, samt att, i sammanhang dermed, anlägga erforderliga vägar för brons sammanbindande med allmänna landsvägen på begge sidor om elfven, för hvilka arbeten kostnaden, beräknad till sammanlagdt 86,000 R:dr Runt, borde, för så vidt densamma icke genom ett af Umeå stads innevånare utfästadt bidrag å 3,000 R:dr, i förening med möjligen erhållande understöd af allmänna medel, blcfvo betäckt, emellan de vägoch bro-underhållsskyldige fördelas efter den grund, som för utgörande af dylika besvär vore i allmänhet föreskrifven. Som likväl de brobyggnadssltyldige icke vore i stånd att utgöra den för brobyggnaden jemte de i sammanhang dermed erforderliga väganläggningar beräknade kostnader annorlunda, än fördelad på ett större antal år, deraf skulle följa att arbetets fullbordan först i en aflägsen framtid blcfve att emotse, har Konungens Befallningshafvande i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhållit om ett mot den för nämnde arbeten förslagsvis beräknade kostnaden, efter afdrag af det belopp, 3,000 R:dr, hvarmed Umeå stads innevånare förklarat sig villiga att till ändamålet bidraga, svarande understöd af 82,500 R:dr R:mt, deraf en tredjedel eller 27,500 R:dr utan återbetalningsskyldighet och återstoden 55,000 R:dr såsom lån under de vilkor, som för dylika lån vore eller kunde blifva i allmänhet föreskrifna.
— Det stadgande om ansvar för sådan förseelse, som innehålles i nyssnämnda §, är visserligen ofullständigt deruti, att det icke innehåller något om ansvar för den innehafvare af boställe eller kronojord, som öfverskrider fastställd hushållningsplan, derigenom att han till husbehof afverkar skog utom det årliga trakthygget, en brist, hvilken är desto lättare att förklara, som trakthuggningssystemet ännu icke var antaget på den tid, då nu gällande Skogs-ordning utfärdades; men då Utskottet inhemtat, att Skogs-styrelsen, vid uppsättande af 35 § i dess förslag till Skogsordning, icke förbisett denna omständighet, anser Utskottet, det Rikets Ständer med så mycket större skäl kunna tillförse sig, att Kongl. Maj:t, äfven utan någon anvisning från Rikets Ständers sida, skall vid pröfningen af Skogs-Styrelsens berörda förslag tillse, huru äfven i denna del må kunna lämpligen förordnas. Utskottet får på på dessa skäl vördsamt hemställa, att Erik Anderssons motion i nu omförmälda delar må lemnäs utan afseende. Herr Carlson och Riksdagsfullmägtigen Johan Persson hafva i deras ofvan berörda motioner uttryckt den åsigt, att det för närvarande mest tjenliga medlet att befrämja införandet af en bättre skogshushållning i riket och derjemte förbereda sinnena på den förändrade lagstiftning angående den enskilda skogshushållningen, som af behofvet framdeles må påkallas, vore att genom dertill lämpliga åtgärder sprida den kännedom om skogarnes värde och den insigt i de allmanna grunderna för en rationel skogshushållning, som för närvarande saknas.
Det synes mig särdeles betecknande i och för bedömandet af möjligheten att tillämpa den nu föreslagna förf:gen, att, redan innan man kommer till första punkten, sådane åsigter förekomma, att man, i stället för att låta hvarje medborgare tillgodonjuta en viss nedsättning i bevillningen, vill göra en förhöjning deri. Om man vid granskning af motiveringen till Komiterades förslag i denna del, jemför detsamma med hvad Hr af Geijerstam yttrat och med den åberopade berättelsen af Landshöf:g Järta, ang:de lindringar inom St. Kopparbergs län, skall man lätt inse, huru välbetänkt det varit, om detta förslag, innan det framlades till B. St:s pröfning, hänskjutits till vederbörande Landshöfdingar, att deröfver yttra sig. Hvad särskildt Gr. Lagerbjelke anfört derom, att allmogen i de nämnde delarne af St. Kopparbergs län verkligen skulle, genom det föreslagna nya stadgandet, få en nedsättning i bevillningen, tror jag är mera skenfagert än sannolikt vid öfvervägande deraf, att nedsättningen i skyddsafgiften för Bikets samtliga innebyggare föranleddes af skäl, som voro lika giltiga öfver hela riket, och hvilka ej kunna verka Den 9 Maj f. m. 19 till uphäfvande af den särskildt medgifna lindring för innevånurne i särskilda delar af St. Kopparbergs län, utan att — hvilket här likväl ej satts i fråga — underkänna behöfligheten äfven för framtiden af dessas speciella lindring, motiverad af förhållanden, som ännu fortfara. Jag anhåller alltså om återremiss. Gr. Lagerbjelke: Då frågan ang:de lindring gällde en dast de orter, hvarom Hr Geijerstam talat, sä kunde och borde saken lämpligast företagas till pröfning vid denna §; men då en annan talare väckt fråga om lindring i andra afseenden, torde det vara förmånligare att företaga saken vid afbandlandet af en af de följande §§:na. Den 91 § innnehåller upgift pa de tillfällen, då lindring vid bevillms erläggande är tilläten, och anser jag således att, hvad Gr. af Ugglas omnämnt, då bör af handlas.
Förordningen den 18 Dec. är vorden densamma tillagd hos dem af Bankens egne Embetsoch Tjenstemän, hvilka dess medel Ejsbcj-Ujtskotttv Esf. Nio 4*. V Miedel under uppbörd hafva; samt härförutan icke förmodas kan, det LandtJtänlerien, sorn icke velat eller kunnat Släggas, alt »utan ersättning sig åtaga utvexling af de medel, som till underlättande af förslitne småsedlars utbyte i landsorterne från Banken utgifva®■ till nytta för Länets samtlige invånare, skulle kunna förmås att, lili båtnad endast för ett mindre antal invånare, utan vedergällning besörja ifrågavarande betydliga uppbörd för Banken, deröfver hålla räkning och om medlens remitterande draga försorg, finnér Utskottet sig föranlåtet tillstyrka, det matte ifrågavarande motion af Rikets Högloft, Ständer afslås. Ankom tiil Exp. Utsi, den 10 Sept, Betänkande } i anledning af Herr Forssbergs motion > angåenda förändring i vi/koren för aune frän Banken Staden Uddehall* beviljade Län, Uti ett af Hr Forssberg afgifvet memorial finnes anfördt, ej mindra att, sedan vid 1818 års Riksdag Staden Uddevalla, för dess Kyrka, erhållit ett lån från Banken å i6,6Gö R:dr 3a sk.
''Defle arfwoden wörö rikt, och efter Stiftarnes wärdighet tilltagne, i förhållande till den tidenS warupriser, men sedan deflas uppjagade warde, nedsatt alias förut hjelpeliga utkomst wida under mctclmattanS tillgångar, kan denna ersättning till äfwentvrs wara mindre paräknad och de öfrige Respectwe Slantens Herrar Fullmägkige, såsom merendels i Stockholm wistande, och der förut beklädande an, bra Embeten, eller innehaswa Borgerlig rörelse; hwaremot den, såsom enda utkomsten >ör BontcStantets Fullmägkige, ar alldeles för knapp och otillräcklig. — Hwar och en föreställe stg, att wara aflägsnad fran tillsyn af egen Egendom, hwilken med Legofolk näppeligen giswer nstgon behållning, att wistas i en sa dyr Stad sem Stockholm ;6s dagar, och wara anständigt bebodd, nödtorftigt född och ssickeligen kladd kör 502 R-dr, eller r R:dr 1? fl. och nagra runstycken om dagen;—Och han stall wiflerligen finna sig mera än öfwertygad, att Bonde-Standets Fullmägtige icke kunna wara med en sa ringa wcdergällning belåtne. Deras åtgärd ar derföre icke mindre magtpaliggavde; och att upplysning och erfarenhet i dcfle Werk äro lika angelägne, som nyttige, har jag sielf haft tillfälle inhämta?' "Jag tror mig således hafwa all anledning förestå samma tillökning för Banko och Riksgälds Fullmagtige, som asta öfrige Embctsmän wid defla Werk nyligen atlantic med ;o proCent, till R:dr för hwarle sadan Fullmagrig, och det sa mycket häldre, som RiketS Högloft.