Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna del utgör dock otvifvelaktig! den väsendtligaste af en Strafflag, såvida man icke dermed förstår endast en straffskala till afmätande af straff för erkända förbrytelser. Lagen skall garantera beståndet of medborgarnes heligaste och dyr baraste rättigheter. Den stadgar, i sådant afseende, ansvar för angrepp af den enskilde å dessa rättigheter: men den måste, tillika genom ett noggrannt bestämmande af de handlingars beskaffenhet, som med straff beläggas, förebygga, att icke den offentliga makten må kunna genom utsträckt tolkning af lagens bud ålägga den enskilde i hans görande eller låtande, pligter som utgjorde ingrepp i den medborgerliga friheten. Utrymmet medgifver icke ett närmare skärskådande af lagförslagets stadganden i detta hänseende. Jag tillåter mig endast att åberopa, 70 Reservationer vid Lag-Ulskoltels Betänkande, N:o SS. hvad af en reservant till förslaget (prof. Schlyter) blifvit yttradt eller »att orasor»gen om menniskolif ej är iakttagen»; äfvensom de anmärkningar som blifvit framställde mot nödvärnsrätten. Lagförslagets stadganden i afseende härå, afvikande från vår nu gällande lag, äro af den beskaffenhet, att den, som emot öfvervåld fredar sitt lif och sin egendom, äfventyrar att stämplas såsom missdådare, under det att denne sistnämnde deremot omsorgsfullt skyddas. Brottens rälta karakteriserande är således för den fredlige medborgaren den vigtigaste delen af strafflagen, enär för honom, åtminstone såsom enskild person betraktad, kan vara likgiltigt, med hvad straff förbrytaren umgäller sin orättfärdighet, allenast han vet sig i sin rättmätiga verksamhet tryggad så väl mot förföljelser under sken af lag, som mot öfvervåld. Under erkännande af vår lags många brister i öfrigt, hafva vi likväl genom en hundraårig erfarenhet vunnit kännedom derom att, utan afseende på beskaffenheten af våra politiska institutioner, vår frihet, våra lif, vår heder hittills af denna lag varit skyddade.
Man föreställe sig en hungrande folkmassa, hvilka dels med tårar, dels med skrik bestorma den, som bar uppdrag att utdela undsättning till dem, — hvad skall väl hans bjerta känna, då alla ropa: för litet! för litet! ty det må anmärkas, att, i anseende till af Danielsson anmäldt missbruk i reqvisitionerne af sådane, som blifvit otillbörligen gynnade (dy han bände folket), Konungens Befallningshafvande gaf honom rättighet att, i Hvarje sådant fall, nedsätta beloppet efter egen, på heder och samvete grundad pröfning. Icke skulle jag vilja, för hvad arfvode som helst, åtaga mig en sådan befattning. Således tror jag, att denna af Revisorerne gjorda anmälan icke bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.” Vid 71 §., angående Sammandrag öfver krutförråden, af Herr 'Friherre Silfverskiöld: ”Sorn jag intet kan inse behofvet för Rikets Ständers Revisorer, att taga en närmare kännedom om krutförrådens tillstånd, än om öfrige till försvarsverket hörande förråd, för att Revisorerne skola bomma i tillfälle att fullgöra den dera åliggande granskning, men väl åtskilliga betänkligheter kunna möta, att, genom aflemnande af4de ifrågasatte General-sammandragen, allmängöra, huru stora krutqvantiteter försvarsverket eger att tillgå; så reserverar jag mig emot Utskottets beslut i denna §.” Härmed hafva Herrar Friherre Palmstjerna samt von Post och Hemberg sig förenat. Vid 78 §., angående granskning af gamla Mötes-Passevolance-fon'dens behållning, af Herr Prosten Stenhammar: ”Desto mindre förmår jag inse, att den i Kongl. Maj;ts, genom Herr Hof-Cancelleren, Revisorerne meddelade Nådiga Svar (Rev.
Maj:ts nådiga befallning i skrifvelse den 20 Februari sistnämnde år, ske från den Kommitté, som derförinnan haft bestyren med Faktoriet. Vid den tid, Kommitterade aflemnade sin befattning, befanns Faktoriet i det skick, att någon tillverkning dervid icke med någon fördel kunde fortsättas, dels emedan erforderliga verkstäder icke blifvit uppförda under den längre tid från egendomens inköp, frågan om anläggning afen s. k. vapen-central-verkstad uti hufvudstaden var föremål för olika åsigter om företrädet häraf framför vederbörligt ordnande af fullständigt gevärsfaktori vid Carl Gustafs stad, dels emedan under tiden arbetspersonalen var fåtalig och, tili en del hitflyttad från gamla faktoriet uti Söderhamn, befanns gammal och orkeslös. Nödvändigheten fordrade alltså ny uppställnig af allt, som för det stora ändamålet af att Arméen skulle kunna tillhandahållas goda gevär efter sednare tiders fordringar, samt, lika nödvändigt, betydligare reservförråd af vapen beredas, oberoende af den inskränkta tillgång derå, som från enskilda vapen-verkstäder kunde påräknas. Sålunda förordnades, genom Eders Kongl. Maj:ls nådiga skrifvelser den 25 Maj och 30 Juli 1835, om de ändamålsenliga byggnader af sten, med anskaffning af kostsamma machinerier, vattenverk ra. m., hvilka medtagit de kostnadssummor Revisorerne uppgifva och hvilka blifvit vederbörligen redovista; och som, under de många år härtill erfordrats, arbetsverksamheten för vapens tillverkning måst drifvas uti inskränkt skala, i brist af tjenliga verkstäder, deruti ej heller nya arbetare kunde med fördel tilldanas; så förklaras häraf det ofördelaktiga skick vid denna nya anläggning, hvilket medfört dryga förvaltnings-utgifter, utan att motsvarande produkt af vapen kunnat erhållas, hvartill väl kunnat läggas flera tillfälliga förhållanden, som det endast efter hand varit möjligt att afhjelpa, hvaribland må nämnas skicklige arbetares tilldanande, som först de sednare åren kunnat - 343 åstadkommas samt numera erhållits, så att full anledning är för handen, att det, icke länge sedan fullkomnade, Kronans gevärsfaktori numera skall tilli Statens belåtenhet kunna drifvas.
Anders, Martensson i Bergsviken till Ståndet ingifvit så lydande Memorial: ”Då Jemtlands Allmoge år 1688 gick Hans Kongl. Majus önskan lill mötes, art genom Contract emellan dem och då varande General-Majoren Högvälborne Gref-: ve Otta Wellingk åtaga sig Rotering?- skyldighet Utaf 3.048 man Infanteri och iqp roan CavalJert på 526^ Hemman emOt 20 Daler Silfvert mynts grundränta (sqm nu räknas till h R.-dt* 3a sk. årlig Stat) på hvarje Rote, hvilken rättta hvar och en hade att innehålla af sitt Hem-: man och, i händelse den ej dertill kunde anse? uppgå, ty visse Hemman om y, | och till pcb med |idels mantal åtogo sig Rqter jngsskyR dighet af en Soldat, hvart och ett för sig en-s samt, fylinaden af Regements-Skrifvaren upphä” ra, var det med det uttryckliga yilkqr, att gementet endast skulle kunna commenderas mof Norrska gränsen till Raqdets försvar och det Uti fejdetider, men för ingen del å anpan ctrt eller å annan tid, Detta Contract b]ef också af Hans Maj:f Konung CARI; XI stadfästadt och faststaldt den 15 November 168,9. På en tid sorn denna, då en Tunna Korn kunde köpas för 16 sk., en Scjdat-beklädnad för omkring 1 R:dr och Regementet ej commenderades ut om Bandet, på en sadan tid kunde denna stränga Rotering ej synas så tung eller vara så fryckände, men då i senare tider pch i mannaminne Jemtland?
Detta kommer att medtaga alla sällskapets genom subscription bildade 17 11. 2 < lO Den 16 November f. m. tillgångar, ehuru man på allt möjligt sätt anlitat sällskapets medlemmar om ytterligare understöd. II. o. Ad. torde således tinna, alt sjöinanna-sällskapet, med dess på det hela ringa tillgångar, omsorgsfullt sökt verka forsin bestämmelse, men sjömanna-sällskapet har från sitt första sammanträde haft den önskan att kunna inrätta en så beskaffad skolasom den Hr Dalman föreslagit, emedan sällskapet ansåg, att det skulle i yttersta måtto bidraga att väcka håg hos våra landsmän att vända sig till detta farliga yrke, om de visste att, ifall Försynen behagade hädankalla dem, de ägde någon säkerhet att deras hemmavarande barn hade tillfälle att erhålla understöd och uppfostran. Sjömanna-sällskapet har börjat en subseription inom fäderneslandet för delta ändamål, och en comité' har varit nedsatt för»att upprätta förslag till inrättande af en sådan skola. Detta är visserligen bygdt på en mycket inskränkt scala, och att göra det i en ännu inskränktare scala skulle till intet tjena. Denna skola är blott ställd på 5o barn. Om dessa der skola kunna erhålla kläder och undervisning så går kostnaden derför, oberäknadt lärarnes aflöning, enligt comiterades förslag, till 8,000 r:dr b:co om året. Detta skulle kunna uti icke obetydlig grad minskas genom en sammanslagning af denna skola med den förut varande skolan, hvars local är så stor, att den kan dertill anses tillräcklig, och lärarne i den nuvar. skolan skulle, mot ett något förhöjdt arfvode, äfven åtaga sig undervisningen af dessa 5o barn. Äfvenså kunde deras vård af den tjenstemannapersonal, som nu finnes vid sjömanshemmet, till en del bestridas.
Utskotten anse det vara serdeles önskligt, om serskilda skolor inrättas vid dylika ställen, der ett större antal barn vanligen är sainladt. De Siatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollcns Utlåtandet N.-o 128. 9 De anmärkningar, som blifvit framställde mot 3 morn., hafva Utskotten tagit i öfvervägande, men finna desamma icke böra föranleda till annan förändring af detta morn., än att orden: ”räknade från 1840 års utgång”, förändras till* ”räknade ifrån den tid, Författning uti ämnet blifvit kungjord.” Med anledning af de mot 4 morn. gjorda erinringar, få Utskotten förklara, att, ehuru ordalydelsen uti mom. innehåller, att undervisning i de fasta skolorne bör gifvas minst 8 månader ©m året, det lik väl icke häraf skäligen kan dragas den slutsats, som skulle skolbarnen ovilkorligen under hela denna tid böra iagllaga skolgångsskyldigheten, ehuru tillfälle till undervisnings erhållande ansetts så länge böra vara öppet för dem, som deraf vilja sig begagna. För att likväl göra meningen häraf ännu tydligare, tillstyrka Utskotten, att momentets första del, till och med ordet terminer, erhåller följande lydelse: ”alt de fasta skolorne hållas öppna, till meddelande af undervisning, minst åtta månader af året, samt att denna tid indelas i terminer”; hvarjemte Utskotten anse meningen härefter, lill och med orden: ”från skolan”, böra, såsom öfverflödig, utgå, äfvensom * benämningen ”commun” förändras lill ”församling”. Mot 2 § har blifvit anfördt, dels att flere socknar skulle vara af fat(§ a.) tigdom alldeles urståndsatte att bekosta äfven de första nödvändiga utgifterne i och för uppbyggandet af skolhus, och att de derföre borde ega att, efter skedd anmälan, af Slaten erhålla det anslag, som till skolbyggnaden vore behöfligt; dels att, derest Staten skulle anses böra lemna bidrag härtill, sådant måtte gifvas, utan anspråk på återbetalning, och icke, såsom Utskotten föreslagit, i låneväg, hvilket skulle medföra flere olägenheter.
Särskildt hoppas jag, att det sammandrag af Thorilds lära, som der kommer att intaga ett rum, skall hugnas af ett allmänt och lifligt bifall. Om lif och krafter tillåtas fortfara, skall denna femte del utgifvas under nästa års förlopp. Der torde ock tillfälle skänkas mig, att i ett något mindre fåordigt företal redogöra, så för de bidrag jag till Thorilds tecknande erhållit, som för mitt sätt att behandla dem; och fullständigare, med skyldig tacksamhet, angifva hvarifrån de kommit mig tillhanda. Upsala den 30 Oktober 1847. INNEHÅLL. Inledning Allmän öfversigt af Thorilds författarskap och plats i Svenska Vitterhetens häfder Sid. 3. Thorilds Lefnads-öden Barndom och första ynglings-händelser Tal om det Ädla och Sköna i Vetenskaperna – 37. Saknande kärlek och poetisk tröst – 50. Bref till Heurlin – 58. Bref till Hylander – 112. 2) Thorild såsom Svensk Författare (1782–1793) – 122. Inledande anmärkningar Svenska Litteraturens allmänna ställning, näst före och vid Thorilds offentliga framträdande – 126. Den äldsta Kellgrenska Stockholms-Posten – 129. Bager och Bjugg – 148. Striden mellan Kellgren och Leopold – 153. Den öfriga Svenska Tidnings-litteraturen – 163. Lunds ”Välsignade Tryckfriheten” – 166. Thorilds första uppträdande och stridigheter med Kellgren – 177. Thorilds vänskap och brefvexling med Leopold – 208. Tidningsbladet ”Den Nye Granskaren” – 222. Öfversättningar af Ossian och Tacitus. Memorialer till Konungen och till Folket. Gustafs III:s besök i Upsala. Thorilds vistande der; och bref till Tham – 241. Thorilds resa till England, vistelse derstädes, och i England utgifna skrifter – 282. Återkomsten till Sverige. Fransyska Revolutionen. Finska kriget – 297. Litterära ställningen vid Thorilds hemkomst. Den sednare Kellgrenska Stockholms-Posten. – 312.
Jag har ingenting emot denna punkt att anmärka. Jag vill blott, innan propos:n af Hr Gr. o. Landtm, framställes, fasta uppmärksamheten på de nya förhållanden, i afs:de på sifferupgifterna, som, till följe af R. o. Ad:s nu fattade beslut, komma att ega rum. Gr. Anckarsvärd: Jag anhåller att till prot:t få anteck nadt, att jag vidhåller samma åsigter nu, som jag vid sista Riksdagen sökte göra gällande, att nemi. alla dessa, till den Kongl. Familjens medlemmar särskildt beviljade anslagssummor borde, för att slippa detaljera desamma, hänföras under en och samma rubrik eller inbegripas uti den till K. M:ts hofhållning utgående apanagesumma. Hr Stjernsvärd: Jag ber att få förena mig i den fram ställning, Gr. Anckarsvärd nu afgifvit. Sedan öfverläggningen förklarats afslutad, blef, uppå gjord propos., Utsk:ts förslag bifallet, under erinran om iakttagande af de förändringar i afs:de å siffrorna, hvartill E. o. Ad:s förut fattade beslut föranleda, 7:de punkten, innefattande hemställan, att det iöreslagna hofhållriingsanslaget till H. M. EnkeDrottningen Josefina mätte få utgå från och med Augusti månad nästlidet år, äfvensom att de tillstyrkte anslagsförhöjningarne för D. K. H. Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie skulle utgå jemväl under inuev:de år. Frih. Åkerhjelm: Jag anhåller, att, till följd af B. o. Ad:» 436 Den 11 Februari f. m. nu fattade beslut, i sista moni. af denna punkt det tillägg måtte göras, att anslagssumman, som i enlighet med K. Mits Nåd. Propos. blifvit Hertigen af Östergöthland medgifven, äfven måtte, på enahanda sätt som de till DU. KK. HH. Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie tillstyrkta anslagsförhöjningarne, med år 1860 komma att utgå.
Då man nu besinnar, att samma lagförslag i 4 caP1 §:n Jorda-b:n tillåter att bortgifva eller förläna fast egendom; så — frågar jag — behöfs väl mera än sundt förnuft, för att finna, alt hvad man får bortgifva eller förläna åt andra, må man väl också få gifva åt egna barn? — och behöfves väl mera än den allmännaste rättskänsla, för att finna orättvisan deraf, att ehuru föräldrarne, måhända, varit skuldfria, då de gåfvo hemgiften, deras efteråt tillkomne creditorer skulle äga att fråntaga barnen den hemgift, som dessa kunna hafva påräknat, dåde ingingo giftermålet. Högsta Domstolen har också ogillat dessa förändringar. Måtte Gr. Anckarsvärd — jag önskar det — betänka dessa lagförändringar, och derefter frigöra sig, om han kan, från all moralisk ansvarighet för sitt tillstyrkande. Då jag nu varit nödsakad, att, såsom bevis emot Gr. Anckarsvärds mening anglde sättet att behandla lagförslaget, bär framställa några af de ofullkomligheter, som vidlåda samma förslag, och då jag, sanningen likmätigt, måste förklara, att ännu flera sådana stå ytterligare att der igenfinna; har min mening ingalunda varit att derföre förneka det stora värde, som samma förslag derjemte äger. Jag har vid sista riksdag, inom delta ruin, och jemväl sedermera i allmänt tryck tillkännagifva alt, enligt min tanke, erbjuder lagförslaget också många förträffliga saker, deraf Sveriges lagverk vinner en verklig förbättring; och emellan mina yttranden derom, förr och nu, erkänner jag ingen motsägelse.
SVENSÉN. 61. åt ey nr tit. 10 Transsumt af Protokollet, hållet hos Rikets lTöglofliga Ständers Herrar Revisorer den 8 Oktober 1864. S. D. Upplästes ett frän Första Afdelningen inkommet förslag till berättelse angående verkställd granskning af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonders och medels förvaltning och räkenskaper år 186:?. i afseende å den i berörda förslag förekommande framställning om upphörande af en del utaf det frän manufakturmedlen utgående anslag till Kongl. Vetenskaps-akademiens Fysiker för vården och tillsynen af 2:ne s. k. delningsinstrument, hemställde Herr von Francken, huruvida icke nämnde framställning skulle kunna i så måtto förändras, att ifrågavarande del af anslaget måtte först vid nuvarande innehafvarens deraf afgång upphöra. Sedan Herr von Francken begärt votering, antogs följande voteringsproposition: Emot den sålunda beslutade redaktionen af Herrar Revisorers framställning uti ifrågavarande hänseende reserverade sig Herr von Francken. Uti denna reservation förenade sig Herr Lagerhjelm, under förklarande, det han för sin del funne det till upphörande ifrågaställda beloppet allt för obetydligt för att derå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, helst frågan rörde en utmärkt vetenskapsman, som gjorde Sverige den största heder. Herr Friherre IS!ordenfalk och Herr Bogeman ville hafva antecknadt, att de icke vid beslutets fattande varit närvarande. In tidem: O. Hegardt. Kapital-slut öfver Manufaktur-diskoiit-tonden för år 1862. Riksmynt. Debet. /Julan.* fraU år 181)1. Skuld: Till Rikets Ständers Hank, Kongl. Kommersekölle gil kreditiv till Manufaktur-diskonten, emot 3 procent årlig ränta $ det begagnade kapitalet 2,2:10,1X10: — Obetald ränta vid 1801 års slut 31,047: 65.; 2,281.047 Afskrifning, enligt Kongl. I ’1 lönnport: R:dr 82 Hr edit. Jiulun.* från år 1861.
Men af hvad anledning det kunnat tillvitas Utskottet, att hafva borttagit rättigheten att söka inteckning, kan Utskottet lika litet inse, som Utskottet kan fatta, det nedflyttningen af omyndiges företrädesrätt efter inteckningar står i strid emot sjelfva grundbegreppen af hjpothek. Denna stridighet, delta afsteg från begieppet skulle bestå deri, att tiden för hypolhukels uppkomst ej finge tagas i beräkning; men om häri skulle ligga något orätt, synes sådant destomindre böra falla Utskoltet till last, som Utskottet blott följt den väg stiftar ne af 1734 års lag anvisat, då de bland annat i 4 § af Ilandels-Balkeiis 17 Gap. stadgat förmånsrätt för åtskillige fordringar framför inteckning, änskönt inteckningen är äldre än fordringarne, och således, vid förmånsrättens bestämmande, ej tagit tiden i beräkning. Genom detta exempel tror Utskottet sig hafva ådagalagt, att Utskottets förslag ej afviker från grundbegreppen i den lag, hvars förändring är i fråga, och alt Utskoltet således, genom en sådan afvikelse, ej gifvit anledning till anmärkningar, som dessutom föranleda till den allmänna erinran, att, i fråga om hvilka fordringsegare böra njuta företräde för hvarannan, lära andra principer ej böra gälla än de, som öfverensstämma med rättvisan och det ändamålsenliga; och derpå har Utskottet oaflåtligen haft ögonmärke vid bedömande af ifrågavarande förslag, hvilket ej, enligt hvad en talare påstått, inskränker de omyndiges företrädesrätt till endast de fall, då konkurs inträffat. b\ I anledning af föreslagna stadgandet: att om förmynder skapen äro flere, egen de omyndige sig emellan lika rätt, har blifvit anmärkt, all
Jag tror således, att om man i vår närvarande ställning skulle öfverlåta helt och hållet till Bancostyrelsens skön att reglera det ifrågavar. förhållandet, skulle man å ena sidan hafva att frukta alltför stor ömtålighet hos styrelsen eller s. k. strypning, för att nyttja ett ord, som bär ofta blifvit begagnadt, och på andra sidan hafva att befara, att förringa afseende blefve gjordt på förhållandet emellan silfver och sedlar, och således en liberalitet kornrne att äga rum i sedelemissioner, som skulle föranleda till föga »44 Den 5 Maj f. m. gagn, måhända till förnyad bankrutt. Det är således angeläget att, under sakernas förhållande sådana de visa sig i det verkliga lifvet och icke blott i theorien, stadga en proportion, hvarunder reella cassan ej Lör få sjunka. Hurudan denna proportion sedan skall blifva, antingen som i till 3 eller 2 till 5, derom vill jag ej för denna gång ingå i öfverläggning. Hr Lagerhjelm: Vid sista riksdagen yrkade jag, alt, innan realisationen skulle vidtagas, Banken borde vara vara försedd med silfvennynt, uppgående lill { af sedelmyntet. Jag hade dertill hufvudsakligen det skäl, att jag ansåg Rikets ställning i afseende på välmåga och produetion icke hafva hunnit till den höjd som andra länder. Man försäkrade mig om motsatsen; man sade, att coursell ej kunde stiga. Huruvida detta besannats, lemnar jag åt hvar och en att bedöma, då erfarenheten visat, att coursen stigit betydligt. Men ehuru jag då ansåg mig böra yrka en sådan proportion, var det hufvudsakligen derföre, att jag icke såg några åtgärder vidtagas till förökande af produetionen af varor, och i andra rummet derföre, att när realisationen skulle börjas under det den hade en ofördelaktig opinion emot sig, skulle detta jemte n yhetsbegäret förorsaka silfrets uttagande och göra en så hög proportion nödig.
Hwr Landt-Marffalken wille nu allenast nämna, att fräqa uppstått om antalet, af Ridderffapcts och Adelns Deputerade härtill.^ Tillförene hade Ridderffapet och Adeln, till sadana Deputationer, lemnab ett antal af Ledamöter, dubbelt emot hwardera af de andra Ständens, Men dä härem ej nägot i Riksdags-Ordningen eller Riddarhus-Ordningen funnes föreffriswit, och dä deremot more i bägge stadgadt, att Ridderffapet och Adeln skulle till Utskotten lemna ett antal lika med bwardera af de andra Ständens, more ätffillige af den Den 11 Augusti. den kanka,att antalet i de gemensamma Deputationerna äfwen borde wara lika. Herr Baron och Landt-Marskalken bcmställde nu denna fråga till Ridderffapets och Adelns egen pröfning och afgörande. Efter någon stunds tystnad yttrade sig ätstillige pä en gäng, att likhet i princip för Utstött och Deputationer syntes böra iagttagas. Herr Saron och Landt-Marskalken gjorde i enlighet härmed proposition, och att salunda Ridderstapet och Adeln, till de gemensamma Deputationerna, lemna jemt lika manga Ledamöter, som de öfrige Ständen, hwurt för slg, lemna. Bifölls.
Efter min åsigt ligger det synnerlig vigt deruppå, att en underd. skrifvelse, i ett ämne af denna beskaffenhet, icke ingår uti vidlyftiga detaljer, ty i sådant fall blir säkerligen följden att man å andra sidan kommer att haka sig fäst vid en eller annan af dessa detaljer, den nemi., för hvilken skälen anses svagast och att man uteslutande håller sig vid att söka vederlägga den samt dermed anser sig hafva veder lagt alltsammans. Det är af detta skäl jag lemnar företräde åt Gr. Sparres förslag, hvilket minst ingår i detaljer, men som dock, efter de förändringar uti nämnde förslag, Gr:n i går medgifvit, är af den omfattning, saken kräfver. De anmtr, som Hr Dalman framställt mot Gr. Sparres förslag, synas mig redan vara af Qr:ti vederlagda. Om ock, vid första påseendet, kan tyckas att Hr Dalman icke utan skäl anmärkt att Gr. Sparres framställning ronde Ståthållarefrågan saknade motivering, så finner man dock, vid en närmare granskning, att de uti Hr Nordenfelts förslag angifne motiver verkligen finnas jemväl uti Gr. Sparres förslag, fastän på annat sätt framställda. På de nu af mig aulörde skäl får jag således tillstyrka bifall till Gr. Sparres förslag samt, i sammanhang dermed, hemställa att jemväl MedStånden måtte inbjudas att detsamma antaga. Hr Ehrenhoff, Gust. Herm.: Som Regeringen redan —- vi kunna med temlig säkerhet antaga det — till alla delar full komligt känner R. St:rs tanke i denna fråga, så anser jag, att den underd. skrifvelse!) till K. M:t i ämnet bör innehålla så litet vidlyftiga motiver om möjligt. Det är på denna grund som jag ger Gr. Sparres förslag företräde framför de öfriga, med dervid likväl fogadt förbehåll, att Gr. Posses hemställan rörande flaggan kommer att uti nyss omförmäldte förslag intagas. Jag skulle visserligen hafva önskat, att Gr. Posses första förslag, hvilket, om jag minnes rätt, afsåg att Sverige skulle återfå sin gamla flagga, blifvit uti Gr.