Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Det är sant», svarade hon och böjde ned hufvudet för att dölja sin rodnad, ty det var en låg tanke som vid faderns ord flög genom hennes hufvud: en snabb jemförelse mellan de kostnader han haft för henne och dem han haft för sönerna. Afund ... afund således! Hon blygdes inför sig sjelf. »Sälj den, bara sälj den», hviskade hon hastigt och afgörande; nu tycktes hon önska det mycket ifrigt. Fadern såg på henne med någon förvåning. »Efter den der pjesen tycks ega ett särskildt värde för fröken, skall jag höja priset till etthundratrettio kronor», sade Levi med en medlidsam dragning på munnen, som ökade hennes förbittring. »I guld», tillade han, som om detta betydligt höjt summans storlek. Herrarne beseglade affären med ett handslag, och köparen räknade upp penningarne borta på divanbordet, der hyacinten stod och blommade. Derefter flyttade han bilden från chiffonieren ned på bordet och kastade sig sjelf i en gungstol, under det värden räknade ned penningarne i sin portmonnä. Den gamle mannens blick flög bort till dottern, det gjorde honom ondt, att hon såg så nedslagen ut. »Kom hit, min pulla lilla, så skall jag dela vinsten med dig», sade han. Hon reste sig med motvilja, ty hon visste att klädningen var för stor i lifvet och såg fattig ut. Då hon satte sig i soffan hos fadern, lade han en tiokrona i hennes magra hand och såg på henne med en lång blick. Han visste, att hon tyckte om penningar. »Tack», sade hon och knöt in guldmyntet i hörnet af sin näsduk, som var gammal och söndrig. Hon stoppade den hastigt ned igen, så att främlingen icke skulle gifva akt på dess brister. »Vänta litet, du kan få den här med», sade fadern och lade en tjugukrona till henne på bordet. Hon skrattade till, ty hon hade sett hans korta strid med sig sjelf. Derefter tackade hon å nyo och knöt äfven in tjugukronan i näsdukssnibben. Men med ens föll det henne in, att det var för sin egen tillgifvenhet hon tog penningar — är då det något som kan köpas och säljas?
Departementschefen, Stats-Rådet Thyselius, följande mål, nemligen: 22:o En af Kontraktsprosten i Norra Wedbo kontrakt af Linköpings stift och JonFråga om köpings län, Ledamoten af Kongl. Maj:ts Wasa-orden, Jonas Janzon den 26 Sep^nvi^ande* tember 1860 ingifven underdånig ansökning att af den med Wireda socken till ett från Haurida pastorat förenade Haurida församling utbekomma prosttunna, som derifrån dittills ^'prosten9i°l icke utgått; öfver hvilken ansökning Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium JVorra wedbo och Stats-Contor infordradt underdånigt utlåtande uti skrifvelse den 30 December nästlidnc år afgifvit och deruti, med öfverlemnande af infordrade underdåniga yttranden i ämnet från ej mindre Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten, än äfven vederbörande Consistorium och Landshöfdinge-embete, för egen del underdånigst anfört: att då, jemlikt Kongl. Resolutionen på presterskapets besvär den 10 Mars 1719 §. 24 samt presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723 <§ 4, Kontraktsprost vore berättigad att af hvarje kontraktet tillydande församlings kyrkoherberge åtnjuta en tunna kronotionde, men denna förmån ej kommit Prosten i Norra Wedbo kontrakt till godo för dertill hörande Haurida socken, hvarifrån hela tiondebeloppet var till andra ändamål disponerad!, Collegierne, med anledning af Kongl. A Bil. N:o 7 b) till Kongl. Maj.is Nåd. Prop. N-'o 1, om Statsverket 1862.
Dalmans anmärknCsanledning upptogs, deri befanns intaget, icke förutse, att derigenom en senare majoritet skulle anse sig förhindrad sträcka sin pröfning utöfver anmärknJsaniedningens ordalydelse. Näst härefter afgjördes genom votering: ”huruvida Utsk, ansåg sig böra äska genom HofCancelleren det d. 3 Mars förda S t a t s r ä d s p r o t o co 11hvilket ansågs onödigt på den i betänk, anförda grund, att sjelfva pro t, redan var officielt meddeladl Ständerna genom ett verkligt originalexemplar. Ytterligare samma dag företogs frågan om det äldre Statsrådsprof., om hvilket betänk, talar, då det bland skälen, hvarföre prot. af d. 3 Mars blifvit granskadt, omnämner ”en annan Utsk:s granskning tillhörande, ehuru seder”meia utan definitiv anmärkning lemnad, föregående öfverläggning inom Konungens Statsråd.” Det tillhör Ulsk:s totalitet alt, så vidt ske kan, aflemna upplysningar om denna öfverläggning, i fall R. o. Ad., med ledning af dessa ord, kan anse sig böra affordra sådana; för mig som enskild ledamot anser jag det, på grund af hvad jag i början förklarade, otili ilet att hår orda något om detta prot:s innehåll. Deremot, och då betänk, säger, att det blifvit utan definitiv anmärkning lemnadt, anser jag mig kunna begära ett runi i R. o. Ad:s prot, för den reservation, jag till Utsk. Den i Juli f. m. ax gjorde emot sjelfva propositionen härom, ”på grund att Hr ''Dalmans anmärkntsanledning och den hos Utsk. omedelbart väckta borde i ett sammanhang behandlas och bedö”mas. ” J.ig torde ej behöfva anföra något annat rättfärdigande härför, ej heller kunna få något större, än just det ofvannämnda, att Utskts majoritet vid betänkts justering fann sig behöfva upptaga sammanhanget med denna äldre öfverläggning bland skälen, hvarföre Hr Dalmans anmärkning lunde upptagas; hvilket åtminstone bevisar, att sammanhanget icke är obetydligt.
Den 23 Januari. 423 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade härvid, att Hr Rosenblad äfven begärt, att vid Frih. Palmsljernas förslag mätte göras ett tillägg, hvilket, derest H. Ex. rätt uppfattat meningen, åsyftade, att den undersökning Frih. Palmstjerna ansett böra ske om fyrbyggnaderne i södra Qvarken, måtte sträcka sig vidare eller blifva af större omfattning än Frih. Palmstjerna ifrägasatt; men att Hr Rosenblad icke uppgifvit i hvad mån den borde blifva vidsträcktare. Hr Rosenblad: Måhända har jag icke rätt uppfattat Frih:ns muntliga anförande. Min mening var den, att R. St. skulle hos K.. M. i und. anhålla, att, i händelse K. M. finner lämpligt, K. M. mätte bereda en öfverensstämmelse emellan de åtgärder, som på Svenska och Finska sidan komma att vidtagas i och för tryggandet af den gemensamma sjöfarten. Om denna mening redan ligger i hvad Frih. Palmstjerna föreslagit, sä förfaller naturligtvis behofvet af delta milt tillägg; hvaremot i motsatt fall detsamma torde blifva nödigt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade härefter, på det Ilr Rosenblad måtte blifva i tillfälle att bedömma huruvida, enligt hans åsigt, ett tillägg vid Frih. Palmsljernas förslag vore behöiligt eller icke, uppläsa berörde lill bordet aflemnade förslag. Ilr Rosenblad: Då återstår ingen annan skillnad, än den, att ”Norra Qvarken” är i föijslaget uteglömd; dock otn det anses mindre nödvändigt, att detta tillägg göres, så afstår jag äfven från detta mitt yrkande. I enlighet med den af Hr Råfelt, med yrkande af återremiss ä förra och bifall till sednare punkten af Utskms utlåt, gjorda begäran, hemställde H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, härefter, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:ns förslag i fråga oni en fyrbåks uppförande på skäret Understen gjorde anmärkmr föranleda till återremiss af utlät, i denna del.
LIV. A. m. BankoUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt fråga om nödvändigheten af någon jemnkning uti gällande stadgar för Piikets DiscontVerk, i anseende till den för ön Gottland tidtals hämmade postgång. XLI. B. 169. A. 326. XLV. E. 302. — i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om belåning af Kobolt i Rikets Ständers Bank. XLII. B. 161. XLVIII. A. 354. — örn vilkoren och sättet för beredande af nöjaktig säkerhet vid belåning af Jern och Elfecter på Götheborgs Våg efter enahanda grunder, sorn gälla för belåning af de å Stockholms Jernvåg förvarade dylika effecter m. m. XLII. B. 161. XLVIII. A. 355. LVU. E. 93. — med anledning af de inom RiksStånden gjorda anmärkningar vid BankoUtskottets Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lån rörelse, efter dess serskilda utgreningar, för tidrymden intill nästa Riksdag, blifvit af BankoUtskottet föreslagna. XLVIII. B. 120. XLIX. 146, 184. LI. A.'3. A. 64. A. 96. A. 148. A. 206. LXI. B. 36o. lxii. LXII. A. 75. BankoUlskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 5g afgifne Betänkande, i anledning af väckta motioner om invexling, emottagande och förvar af silfver och guld för Bankens räkning, äfven vid LåneContoret i Göthehorg. Lill. B. 286. LIV. A. 249. — öfver väckt motion, om inrättande af ett Conior i Banken för Utoch Inländska Myntsorters invexling, samt af Postvagnar för transporterande af sådant Mynt till Banken.
Skiljaktigheterna mellan den årliga utgiftsstalen vid Ultuna och Alnarp funne Förvaltnings-Komitén bero egentligen på följande om ständigheter: l:o. Föreståndarens löneinkomster, inberäknadt det till honom såsom institutets förste lärare utgående arfvode, hade föreslagits vid Alnarp till 6,000 Riks daler eller 1,000 Riksdaler högre än vid Ultuna, men Komitén ansåge sig böra härvid erinra, att deu för båda instituten till 5,000 Riksdaler bestämda lönen vore fullt jemförlig med professorernes aflöning vid universiteten och sålunda borde kunna anses tillräklig, särdeles som fria boningsrum och ved åtföljde såsom särskilda förmåner för instituts-föreståndarne, samt Komitén föreställde sig, att om, till följd af svårigheten för föreståndarne alt kunna undvika s. k. representation, föreståndarelönen på ena eller andra stället skulle anses tarfva tillökning utöfver 5.000 Riksdaler, denna tillökning då lämpligast borde lemnäs under form af taffelpenningar, hvartill Instituts-Styrelserna väl torde finna tillgång af för banden varande medel, utan att särskildt statsanslag dertill behöfde anvisas, 2:o. Trädgården vid Alnarp vore beräknad att medtaga betydliga kostnader, Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 39 utan att af densamma upptagits någon inkomst. En del af utgifterna för trädgårdens underhåll borde i Komiténs tanke föras på Alnarps gårdskonto, alldenstund icke oväsendtliga fördelar af densamma kunde erhållas för institutets hushåll, hvarjemte genom försäljning från trädskolorna väl ock medel borde inflyta, helst då, enligt hvad Komitén erfarit, 5,000 Riksdaler årligen blifvit af Malmöhus läns Hushållningssällskap på ett så berömvärdt och frikostigt sätt anvisade till trädgården och tradskolorna vid institutet. 5:o.
Beträffande ordet vdån, hvilket i fråga om den tidslängd, en balansräkning borde omfatta, ansetts vara otydligt, ligger det väl i sakens och ordningens natur, att en balansräkning icke upplager annat, än det, som faller under den tid eller det år, som närmast föregår den dag, då balansens uppgörande hörjås; och då för öfrigt intet skäl finnes, att ovilkorligen föreskrifva kalenderåret såsom det balansen borde afse, helst äfven vid vissa näringar, till exempel bruksnäringen, sedvanligt är, alt dess rörelseårs början räknas från den 1 November, borde ordet då ej gerna kunna tolkas annorledes, än alt balansräkningen, som skall uppgöras inom de sex första månaderna hvarje år, bör omfatta en föregående tidslängd af ett år, antingen efter kalender eller annorledes räknadt; men då den förmenta otydligheten genom begagnande af ett annat uttryck lätt kan afhjelpas, så får Utskottet, under åberopande af hvad i Öfrigt om denna § nu blifvit anfördt, och med hemställan till Högvördiga Preste-Slåndet och Hedervärda Bonde-Standet, att de ville godkänna den obetydliga förändringen, vördsamt tillstyrka, det måtte Rikets Höglofliga Ständer antaga 7 § med följande lydelse: »Inventariibok skall — —• — beloppet af hans kontanta penningar. Inom de sex första månaderna hvarje år skall ock en balansräkning uppgöras, utvisande de tillgångar, köpmannen vid nästförflutna rörelseurs utgång eg de och de gäldbelopp, för hvilka han då, på en eller annan grund, häftade; börando denna balansräkning i sin ordning uti inventariiboken införas.» Stockholm den 10 November 18S4. Reservation: af Herr Carleson, E. STOCKHOLM, TBVCKT UOS JOIL HECKMAN, 18S4. Lag-Utskottets Betänkande, N:o SS. 1 urs o 58. Ank. till Exp.-Utsk, d. 44 Nov. 1854, kl. 6 e. m. Betänkande i anledning af vackla motioner angående dels förhöjning af det i 24 Kap. 8 § Missgernings-Balken och Kongl.
Jag tror mig böra vara öfvertygad, att pluraliteten af Svenska 11. o. Ad. kan af förnuftet och den egna hederskänslan öfverlygas om sin skyldighet att lyssna till fäderneslandets röst och vilja dess väl; det behöfver icke såsom Frankrikes aristocrati tvingas till denna öfvertygelse genom våldet. Svenskens nationalkarakter är en storhet af sjelfuppoffring, fosterlandskärlek och ädelhet; hvarföre skulle den saknas hos Sveriges 11. o. Ad.? Mine tirri haadlen fosterländskt och storsinnadt uti dag, och det skall blifva den ärofullaste dag uti edert Stånds historia, om också den sista. Så har jag uppfattat vår pligt, så har jag uppfattat meningen med de företräden, som åt våra förfäder lemnats, på så sätt liar jag trott oss rättast och ärofullast följa deras exempel. Besinnen eder, mina Hrr! Fäderneslandets väl hvi/ar väl icke uti edra händer, men dess olycka öfver edro hufvuden. Handlom fosterländskt! Fäderneslandet skall väl icke belöna, men häfden dömma oss. Min öfvertygelse om vigten af antagandet af detta nu föredragna förslag för fäderneslandets väl, och män kärlek till mitt fädernesland, gör att jag icke utan djupaste smärta vågar tänka på utgången af våra öfverläggningar, då jag, seende för mig mina mäktiga motståndare, mäste befara, alt de glada förhoppningar om fäderneslandets räddning undan det tre sekler gamla slåndsförtrycket, vi och hela nationen vid sisla riksdag gjorde oss, då detta förslag blef hvilande, att dessa förhoppningar, säger jag, komma att försvinna för den sorgliga öfvertygelse!!, alt en del af detta Stånd och af våra Medständer ej kan finna sig uti, att föredraga fäderneslandets väl framför egna intressen.
Den kan, skulle jag tro, vara i öfverensstämmelse med 5G § Riksd.Ordn. väckt, så snart R. o. Ad. tagit sitt beslut i afseende på de 770,000 r:dr, men dessförinnan lärer den icke kunna til! StatsUlsk. remitteras och Hr von Hartmansdorff, som bestrider SlatsUtsk. motionsrätt i Statsregleringsfrågor, torde lättligen finna alt StatsUlsk. icke har motionsrätt när det angår annat än siffran uti den blifvande Statsregleringen. Af dessa skäl får jag hemställa huruvida icke punkten kan bifallas och Hr von Ilarlmansdorffs förslag blifva uplaget såsom ny motion, hvilken jag begär på bordet. Hr von Troil, Emil: R. St. afläto vid sista riksdagen till K. M. en underd. skrifvelse i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den, som Hr von Hartmansdorff nu föreslagit. K. M. har derjemte uti Sin propos. lill R. St. vid innevar. riksdag uplyst, att förberedande åtgärder blifvit vidtagne till upfyllande af hvad R. St. i nämnde skrifvelse äskat men att målet ännu icke kommit lill den punkt alt K. Sig böra aflåta nådig skrifvelse. De af K. M. upgifna skälen voro ibland annat, alt den nya instruktionen för fångvårdsstyrelsen måtte kunna pröfvas m. m. Jag hemställer vördsamt lill Ståndet, huruvida det, under sådant förhållande, kan vara skäl att till K. M. ingå med underd. påminnelse i detta ämne, då det är all anledn. att K. M. i alla fall, så snart tiden medgifver, fullgör hvad R. St. begärt, och K. M. Sjelf så till sågandes i Dess afgifna propos. har löfval. Skillnaden emellan hvad som sista riksdagen begärdes och det, som nu begäres, är att äfven ett bestämdt särskildt anslag skulle afskiljas för fängelsernas underhåll. Huruvida K. M., när Han aflåter propos. till R.
I sammanhang härmed kan jag ej underlåta att anmärka ofullständigheten af Regeringens löneförslag derutinnan, att inga tjenstgöringspenningar eller dagaflöningar blifvit föreslagna. Genom att anvisa sådane, om äfven lönerna blifvit något mindre rundt tilltagna, skulle man åstadkommit den angelägnaste och billigaste af all slags lönereglering. Ty det är icke så mycket de små lönerna, som betrycka tjenstemannens ställning, ty allting är relativt, som icke mera olikheterna i aflöning emellan tjänster af enahanda ansvar och vigt och lika trägna och mödosamma eller ännu mera, der inkomsterna befinnas i omvändt förhållande mot tjenstebördorna, hvaraf alstras missbelåtenhet, födes afund och näres förbittring samt hvaraf båg och nit att väl sköta sitt kall slappas och hvaraf det hela lider. Deraf följer ock bristen på hugade sökande till platser, der förmånerna kunna utfalla så olika, att den ena, ehuru lika kapabel och meriterad, kan få släpa bela sin tjenstetid vid Regitet och göra tjensten både för sig och de andra för blotta lönen, under det dessa andra slippa alldeles detta slags tjenst, men erhålla hvarjehanda andra befattningar och upbära derföre arfvoden och andra förmåner samt full lön derjemte. För dessa missförhållanden finnes ingen annan bot, än i tjenstgöringspenningar eller dag-aflöningar åt de verkligt tjenstgörande. Det är också ur samma synpunkt jag anser förhöjning af nuvar:de arfvoden mindre nödig.
I afseende på frågan om Tolagen förtjenar det anföras, att Rikets Ständer vid riksdagen 1834 hos Kongl. Maj:t anhöllo, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Dess Öfverståthållare i Stockholm och Befallningshafvande i de län, der stapelstäder finnas, att, i närvaro af Magistraten och Borgerskapet i hvarje stapelstad anställa undersökning om de vilkor och till hvilka ändamål Tolag eller andra afgifter å handel och sjöfart blifvit fastställda, samt huru de användas. I anledning deraf befallde Kongl. Maj:t, under den 30 Juni 1835, att Konungens Befallningshafvande skulle granska de inlemnade upplvsningarne och tabellerne rörande Tolagen och städernes öfriga inkomster samt deras användande, låta upprätta tabeller, som, på grund af städernas räkenskaper, utvisade deras inkomster per medium af fetp år; att vidare, sedan Öfverståthållare!) i Stockholm och Konungens Befallningshafvande, hvar Bill. till R. St. Hest är soch Ekon-Utskottets Utlåtande, IY:o 59. för sitt län tagit noga kännedom om tillkomsten af hvarje afgilt, sorn nu betungar handeln och sjöfarten, samt huru de blifvit använda, de skulle derom insända fullständig berättelse till Kongl. Maj:t, samt Kommerse-kollegium med underdånigt utlåtande i anledning deraf inkomma. Detta utlåtande afgafs den 31 December 1838, med förslag tillika till ny reglering af Tolagen och förenkling af vissa afgifters uppbärande i städerna. Kongl. Maj:t aflat, på grund deraf, vid 1844 års riksdag, proposition till Rikets Ständer om ny reglering af Tolagen, men hvilken proposition af Ständerna icke bifölls. Under den 7 December 1847 förordnade Kongl.
Rikets förswar äger att detta Manskap, klatz "efter klatz uopbada och till krigstjenst knöfwa/'hofwa Riksens Ständer allmänt bifallit i öfwertygelse, att i den författning öfwer detta ämne kommer att utfärdas, Eder KonglMaj:t täckes lata sa noga bestämma uttrycket klatz efter klatz, att den der, med asyftade indelning efter astern af alla mä kun, na inses och fattas z:o "Att Bewarings-Manskapet antingen stall "förstärka den indelta Armeen eller Batsmanshallet, "eller ock utgöra särskildta Corpser under särskildt "Befälhafwa Riksens Ständer till alla delar bifallit, i den öfwertygelse, att i alla detza fall en fri dispositionsrätt ofelbart bör wara Eder Mant för warad. Da Riksens Ständer trott, att orden i den §:de punkten under den tid tjenstgöringen warar, kunde möjligtwis pa ett einor afsigten stridande satt förklaras, hafwa de, jemte sitt bifall till berörde punct, deraf, med detza ordS utesiutande, antagit en sä lydande redaction: 4:0 Att Bewärings-Manskapet är befriadt frän alla arbets, commenderingar, undantagande sädana, som under tjenstgöring i fält förefalla, äswenson: frän erläggande af ärliga Mantalspenningar. I den öfwertygelse, att allt, hwad som angar Bewärings - Manskapets rätt att idka hanktwerk, bör bero af de reglementarista författningar Eder Kongl. Majtt Sjelf lärer utgifwa, hafwa Riksens Gränder under z:te vuncten deraf riresiutit hwad z6s Den 25 Majk. som derom förut är nämndt och deraf gillat en fä lydande redaktion; 5:0 Att Bewärings-Manskapet äger kika rätt till pension och underhall som ordinarie Soldater och Sjömän i lika belägenhet. För att något närmare bestämma de undantag, som i den 6:te puncten förekomma, antogs deraf följande redaktion: 6:0
Vi hafva alla ifrån urminnes tider insupit denna frihetskänsla med modersmjölken och mart skall lika litet kunna lyckis att qväfva den, som att beröfva oss den afsky för främmande ok, som alla Sven* skar lått i arf af sina Förfäder, Herr Grefve Mörner säger: att man Jkatl betänka hvilka följderna Jkidle blifva af den läran, att en Ledamot af StatsRådet fnille lemna fin plati derföre att hans mening icke blijver gällande. Jag skulle tro, att man snarare må betänka vådan af den möjlighet, hvilken Herr Grefve Mörners förklaring gifvit någon anledning förmoda, nemligen att det skulle kunna finnas i Sverige ett StatsRåd, som af ren vördnad, hvarken vågade äga eller yttra någon bestämd mening. Ett sådant förhållande vore föga öfverensstämmande hvarken med landets intresse eller med den grundsatts, hval» rigtighet den ädle Grefven i samma förklaring erkänner, att det är hederns lag som för Embetsmannen måste blifva både driffjäder och belöning; att det är denna sorn i en monarkisk Stat i synnerhet utgör lifsprincipen. Det är bedröfligt, att Folkets Representanter, då de efter fem års skiljsmässa åter sammanträda, finna sig i saknad afall ledning från Styrelsen för sina magtpåliggande goro - Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. IV Band, f 61 Den 5 Maji e, m, rnål, och att erfara det denna långa tidrymd fruktlöst fått, i ordets egent iva bemärkelse j stryka tram, utan att af Ministéren hafva blifvit begagnad till grundlig och fullständig utarbetning af de förslagen, som oundvikligt krafdes för att rädda den rin^a återstoden af Fol* Ijtets välmåga och grundlägga ett bättre sakernas skick. Det ät sant, man kan förebrå Minis.'éren samma liknöjdhet och enahanda oVerksamhet vid i8jj och iSr? årens Riksdagar; men desse Riksmöten påkallades af utomordentliga händelser ock kunde i så måtto så om oväntade urskulda Minis éren om. d n visade sig oberedd; men när Riks ns
De från särskildta district i länet till ledamöter uti Pröfnts-comite kallade njuta, från och till deras hemvist, skjutslega för två hästar, samt tractamente med en r:dr för hvarje resedag, hvartill de, enl. gällande rese-reglemente anses vara berättigade; äfvensom enahanda tractamente för hvarje förrättningsdag, räknadt ifrån comiteens sammanträde, till dess arbetet blifvit fullbordad!. § i53. motsv. § <43 Bev:s-f:n. Mom. 1. Till kostnaders bestridande vid de hållna taxeringarna, såsom tryckta formulärer, häradsoch länssammandrag öfver bevillningen, skjutsoch tractamentspenningar för ledamöter i Pröfnts-comiteen, arfvode för protocollsföranden derstädes, äfvensom till uppmuntran för häradernas uppbördsman, häradsskrifvare och öfrige tjenstemän, hvilka vid mantalsskrifning och taxering genom flit och noggrannhet gjort sig deraf förtjente, anslås en proc. af hela länets bevillnts-summa för det löpande året, hvilken, till ofvannämnda ändamål, af landshöfdingen fördelas, sedan af de inkommande bevillnts-sammanträden bevilln.‘s-summan blifvit utrönt. Den i Februari. l63 Jemte denna proc. får , till dessa kostnaders bestridande, af inflytande bevillnls-medel särskildt användas 220 r:dr inom Westerbottens samt Jemtlands län. Efter verkställd fördelning, utbetales summan på en gång af Riksg:s-contorets i ränteriet först inflytande medel, afföres i ränteri-förslaget och redovises i landsboken , med biläggande af det inför Landshöfdingen förda fördelningsprot. Mom. 2.