Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 3 April 1815* Få Höglofb Riclderskapets Få Högvördiga Frest» och Adelns vägnar Ståndets vägnar IIF. Strömfelt. C. AL Levin. Få Vallöf!. Borgare* Få Hedervärda Bonde» Ståndets vägnar Ståridets Vägnar Jean Nordus. Pehr, Jernström» A. J. Wahlstjerna, Uppläst hos Sainteliga Biks-Stånden den i3 April, Vördsamt Memorial! H öglofl. Ridderskapet och Adeln har till Rag» -Utskottet remitterat ett af Herr OfversteLieutnanten Carl Reutersköld afgifvet Dictamen, hvaruti, un» der förmenande, att den allmänt öfverklagade pen* ningebristen förnämligast skulle häröra af bristan* de Credit , som åter deraf skulle vara förorsakad, att nu varande Executions* och CoricotirsFörfattningar icke vöre nog kraftiga för att förmå gäldenärer att utan tidsutdrägt fullgöra den deni åliggande betalnings-skyldighet, Herr Ofverste» Lieutenanten föreslår Stadgandet af en Lag, sort sätter alla förbindelser, så väl uti penninge-trans» ac.tioner som annan händel, i likhet med växlar. Utskottet, som, i anledning häraf, i öfvervägande tagit hvad så väl Utsöknings-Balken af Råge1* - Deri 13 April. 49 gen'; sorn de angående Executions-Verket sedermera utkomne förfatriihgar och deribland i synnerhet Kongl.'
Salt-kallor alkid aga sin härkomst frän nigot pä mer eller mindre djup förborgat Berg-salt, är i ätskillige Länder utrönt, ber sjelfum Salkbadden med jordborret kunnat upnäs; och pä nägra andra ställen, säsom wid Reichenhull i Dejerska Staterne, haswa sädane Saltkällor osman pä de underliggande Sallbäddar genom en half nuls länga underjordiska Canaler blifwit ifrän sine öfwerstäende dagwatten befriade och Salt-källorne härigenom sä mycket rikhaltigare. Salt-källor bliswa altid under sitt upstigande emot jordbrynet af mötande dagwatten mer och mindre upblandade efter sädane jordariers olika genomtranglighet, säsom sand och leror i olika blandningar och osta till besydeligc dst,p: fastare arter som kunna betacka Sall bäddar, äro slodkalk, skifrige lerhwarf, mar - Den 14 Zebruarii. 737 marmor, stenkohlsoch sandstens-hwarf och i närmaste granskap merendels gipsbäddar och bruna mergel-leror. Källornas hallt blifwa derföre allid af största nödwändigher att medelst Bnmnsgrafningar förbättra, men innan som sädane kostbart Brunnsmurningar böra wägas, mä man förut genom jordborning göra sig ival förwisiad om lil! hwad djup och genom hwit. ka jord och bergarler mera lönande Salt - ädror äro att tillgå, efter hwilke erhällnc uplysningar hela den öfrige Salt.Werks anläggningen kommer att rätta sig. Hwad den nya Salt-lillwerknings.mechoden ividkommer, hwarigenom pä nägra weckors tid mera »vatten uti Jsläggning bongar än hela sommartidens afdunstning i warmaste Länden förmak afskilja i Salt-beredningswägen, sä faller denna sak sä begriplig att inga twifwelsmäl böra upstä emot densammas lyckliga framgång, dä det mätte högst sällan inträffa sä lindrig winter att ingen Jsläggning existerar.
Man återfår genom riksdagens prorogation samma ledamöter, som förut handlagt målen, för hvilka ankommandet till riksdagen ej har nyhetens behag; de äro redan vane vid det arbete, sorn de hafva att handlägga. Man blir då icke heller öfversvämmad med den flod af nya motioner, som eljest vid hvarje riksdags början äger 76 D«11 a December f. m. ruin. Dessa 8ro förmånerna; of att prorogera riksdagen oell den egeniliga nyttan deraf. Då man under sådana förhållanden sammankommer lör ett enda ärendes utarbetande, då kan det snart blifva färdigt. Man bär talat om den stora kostnad, sorn derigenom skulle förorsakas; men då det är fråga om ett nvlt lagvei ks antagande, neli ilen större kraft, sorn detta arbete derigenom skulle erhålla, att den nya lagen antoges af en större mängd, kan dtu val vara vard skjutspenningar för riksdagsmännen. Hr Dalman: Ehuru fägnande det kan vara att erfara, att Gr. Mörner bär en synnerlig fa i håga för aristoerati, så torde likväl Grefven.? farhåga skingra sig, om han besinnar, att desse samme gristocrater, sorn skulle afgöra frågan i Utsk. eller sorn skulle i alla fyra RiksSttn kunna bestämma hvilka personer, som i detta Utsk. skid e blifva invalda, samma aristocratiska majoritet lärer också inom Stånden kunna besluta att antaga en aristocratisk lag, och dertill fordras ej ens fyra Stånd, utan endast Irenne. Således 0111 aristocratiin är eller blir den egentliga principen inom en repi esent.ition, så kan den cora sig gällande, så väl vid det ena tillfallet, sorn vid def andra, och då torde det vara lika vådligt eller kanske våd|igaye, Olli desse aristocrater komma till makt, när fråga är om att stifta lagen, än om de öfverlemna beslutande rätten till vissa valda personer, som stå under pluralitelens conlroll vid sina arbeten, och som stå under allmänhptens omdöme.
lif i en andligt död nation och gifvit första impulsen åt den rika andliga utveckling, som utmärker de sista decennierna här i norden. De föreläsningar, han åren 1 8 7 1 — 7 5 höll i Köbenhavn, och som sedan utkommit af trycket under titeln » Hovedströmninger i det nittonde Aarhundredes Literatur », utgöra oomtvistadt den ursprungliga tillskyndelsen till våra dagars uppsving på det andliga området icke blott i Danmark utan i hela Skandinavien. — Såväl Ibsen som Björnson ha sjelfve erkänt den skuld, i hvilken de stå till denne lifgifvande ande. Men dessa föreläsningar, hvilka vid sidan af tusentals beundrare och lärjungar äfven förskaffade honom en del hätska fiender bland de ortodoxe och konservative, hvilkas tunga blund han stört, orsakade att han ej fick den professur i estetik, som var honom ämnad. Förbigås kunde han dock ej, och följden blef, att professorsstolen ännu i dag står obesatt. Brändes tillbringade nu flere år i Berlin, i afsigt att studera tyska förhållanden — och följden af denna vistelse blef en ny rörelse i Danmark med honom som utgångspunkt, afseende att närma nationalfienderna till hvarandra under kulturens internationella baner. Här — likasom i öfrigt på politikens område lika väl som på literaturens — har Brändes ' inflytande varit epokgörande. Och den stämning, som i Danmark endast af tillfälliga förhållanden till en tid hålles tillbaka, växer med sina rötter allt djupare in i folkmedvetandet. Denna stämnings kärna är att alla folk äro bröder och böra räcka hvarandra trofasta händer för att i gemensam sträfvan arbeta för utveckling och frihet. Detta är » europeismens » vackra lära, som med ädel stolthet reser sig emot förgångna tiders brutala åskådningssätt. Efter vistelsen i Berlin återvände Brändes i följd af sina landsmäns ifriga böner till Köbenhavn, der hans vänner och meningsfränder, som fruktat att han för alltid skulle förloras för fäderneslandet, genom sammanskjutande af medel beredt honom en privat professur. Du har hört mig tala om hans föreläsningar, hvilka utgöra alla literaturvänners största njutning under den på andliga intressen så rika vintersäsongen i Köbenhavn.
Man har talat orri okunnighet och svaghet vid tillstyrkandet af den senare Skeppsbandelns återgång. Men jag öfverleranar till ConstitutionsUtskottet att bedömma, om Den ig Maji f. m. icke den Rådgifvare handlat pligtvidrigt, som vågat afgifva ett annat tillstyrkande? Och jag tror mig endast böra till Ridderskapets och Adelns egen känsla öfverlemna , huruvida al/tj hvad här i detta afseende sades, borde blifvit sagdt? — ]När slaget vid Ganna var förloradt, tackade man den Fältherre, som återkom, att han icke misströstat om Republikens räddning, ehuru det var han, som lill stor del vållat nederlaget. Men den frie Romaren kände, att det gifvas tillfällen, då Statens väl och anseende fordra, att man kastar en slöja öfver händelserna. Sverige har lyckligtvis icke lidit någon sådan olycka; Sverige har tvertom, igenom den Furste, som förer Styrelsen, blifvit ifrån branten af undergång upplyftadt till ära och anseende. Men jag frågar, om icke dess mindre det gifves en grannlagenhet, som egnar den frie men tänkande Medborgaren, ehuru den icke kan utkräfvas af den ansvarsfrie Representanten ? Emedlertid har jag, äfven under obehaget af de tillmålen som blifvit gjorde, känt någon tröst vid den tankan, att mitt Fädernesland är fritt, och att hvad som blifvit sagdt, redan vittnar, alt ansvarslöshet icke gifves för dem, som hafva åliggandet att vara Rådgifvare. Herr Anckar swärd s August: Om Friherre Cederström och hans vän Herr Grefve Mörner uppträdt här, för alt aflemna handlingar och öfrige upplysningar till den 170 Den 19 Maji f. m. märkvärdiga Skeppshandeln, hade jag ingenting haft deremot.
Om det förhåller sig så, som den siste talaren yttrat, att man redan beslutat, det upplåning skall äga rum, förfaller ju hela det senare alternativet? Då har man blott att hålla sig till Utskottets förslag för den allmänna upplåningen, och någon särskild föreskrift är ej af nöden. Det enda, som kunde behöfvas, vore, hvad Grefve Gyldenstolpe omtalat, eller alt åt de ifrågavarande inrättningarne lemna företrädesrätt. Men jag bör upplysa, att då Statsoch BancoUtskotten gemensamt yttrade sig om förräntande af de medel, som RiksgäldsContoiret kan hafva öfverlopps, ansåg man sig icke böra för dem föreslå någon förmånsrätt, emedan farhåga hos enskifte då skulle uppslå, att de ej fingo tillfälle göra några insättningar, och de följakteligen med sina anbud skulle uteblifva. — Samma skäl tror jag äfven nu böra föranleda oss, att ej besluta någon förmånsrätt hvarken för BrandstodsBolagen eller BeklädnadsCassorne. Den w 256 Den 23 December f. m. farhåga Herr Ribbing yttrat, anser jag ej eller vara grundad, ty BeklädnadsDirectionerne lära svårligen kunna besluta, och låta förfärdiga, en beklädnad inom så kort tid som 3 månader. Mig synes till och med, att de 6 månader förut borde kunna veta, när en beklädnad behöfver anskaffas. Jag tillstyrker således bifall å Betänkandet. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Som detta är ett af de vigtigare ämnen för några landsorter, samt Ridderskapet och Adeln nu är i ringa antal uppe, anhåller jag, att Betänkandet måtte få hvila på bordet till nästa plenum. Herr Gyllensvahn_, Henrik s förenade sig med Herr Munck af Rosenschöld. Herr von Hartmansdorjf: Jag kan naturligtvis icke bestrida flera ledamöter rättigheten att lägga detta Betänkande åter på bordet; men måste reservera mig mot skälet, eller de närvarandes ringa antal, emedan det kunde hända under den förestående Julhögtiden, att våra flesta mål måste på samma grund blifva hvilande.
”Men der bo vi ändå för sexti riksdaler om året”, sade Blenda, ”då deremot alla rum, som ha ett hyggligt läge och kök, kosta nitti, ja hundra riksdaler.” ”Det är nog sant, du lilla!” svarade mamma med en fundersam min. ”Men då vi besinna ” Fru Emerentia betänkte sig tydligt litet på fortsättningen – den var säkert kinkig. ”Hvad skola vi besinna?” ”Det, kära barn, att vi, om ej den gode guden sänder oss någon särdeles lycka, ändå icke för vårt handarbete torde kunna anskaffa ens dessa sexti riksdaler jemte föda, ljus och sådant mer; och derför ” ”Derför?” ”tycker jag att vi likså gerna kunna sätta oss i vidlyftighet för hundra som för sexti riksdaler – då bo vi åtminstone som folk!” ”Men, min gud, om vi icke förmå betala – tänk på det, mamma – så kunde de ju helt enkelt sätta oss i arrest o, min gud, hur rysligt!” ”Alldeles tvertom: så mycket bättre, säger jag – du skulle få se!” ”Hvad då?” ”Åh, vi finge nog tag i någon hygglig person, som skrefve i tidningen en lång rörande historia om tvenne värnlösa adelsdamer, som råkat i det mest oförtjenta betryck, och så gissar jag att det äfven sades något om den enas makalösa skönhet och den andras fasta karakter och derefter skulle man få se, hur kammarn blefve för trång för alla de besök, som nyfikenheten lockade till oss.” ”Fy, det vore förnedrande!” ”Alldeles icke – och min själ, det vore ett så dåligt tillfälle att bli sedd af allehanda slags folk!” ”Men i alla fall vore det ovärdigt, mamma! Jag känner att vi ej kunde ega rättighet att handla så, ty vi hade ju med flit ställt oss i onödiga utgifter ” ”Prat!” ”Låt mig denna enda gång råda: låt oss taga den lilla kammaren för sexti riksdaler!” ”Bestämdt icke, kära barn!” ”Men, mamma!” ”Se så – låt oss komma öfverens! Ingen skulle krångla uppför alla de trapporna, du lilla! Vi måste ha ett riktigt rum
Hr von Hartmansdorff upläste det Riddarh.Utsk:s yttrande vid förra Riksdagen som jag bade ämnat anhålla i fortsättning få höra från Landtm.-bordet I anleda. af Hr von Hartmansdorffs yttrande att det var ett rigtigt och, såsom jag tror han nämnde äfven förnuftigt beslut att dröja med Riddarh.Ordn:s upgörande, intill dess man fick se, om det nu hvilande förslaget antogs, så kan det visserligen så vara, men deremot anser jag motsatsen af dessa egenskaper, ligga i den första förändringen, som förekommer uti det hvilande grundlagsförslaget, nemi. 12 §:n Riksd.Ordn., der del heter: ”Riksdags”män för de å Riddarehuset introducerade ätter utses genom val, ”distriktsvis, af dem, hvilka dertill berättigade äro, efter den ”Riddarh.Ordn., som i enlighet med denna grundlag uprättas”. Att antaga hvad som kommandes varder, eller pä förhand liksom svälja belt om jag så får yttra mig, och detta i frågor som stå i omedelbart sammanhang med samfunds-ordningen och grundlagarne är både ^förnuftigt och origtigt. Frih. Cederström,'Rudolf: Då, under gårdagens plenum, Hr Stjernsvärd afgaf den framställning, som under öfverläggningen ledde till den motion, om hvars remitterande nu är fråga, var jag, såsom förmodligen de flesta, fullkomligen oberedd på Hr Stjernsvärds framställning. Må delta lända mig till ursäkt derför, att ett misstag råkade sig insmyga uti den upgift, jag vid tillfället afgaf om behandlingen, härinom Ståndet, af det vid föreg:de Riksdag varande Riddarh.Utsk:s framställning i ämnet, då jag förmenade, att besagde framställning blifvit lagd till handlingarna. Genom den upläsning, som i dag har skett, är R. o. Ad. fullkomligen satt i kunskap om förloppet i denna sak, äfvensom om det slut, hvaruti frågan förra Riksdagen stannat. Hr von Hartmansdorff har ansett att berörde beslut skulle lägga hinder i vägen för remiss af nu ifrågakomne motion.
Och dock skulle vi ej sakna medel till dessa lärorika och interessanta utflykter; vi kunna kanske bättre, än Svenskar och Danskar, göra vår eriksgata kring Europa, ty Finland, ehuru ingalunda rikt lottadt, är dock ej af de fattigaste länder. Men hvad är det då som vållar, att Finnen så sällan sticker hufvudet utom sitt fosterlands gränsor? Icke är det brist på nyfikenhet, ty i detta fall stå våra käre landsmän på samma linie med hela den öfriga verlden; icke heller, är det af hushållning, patriotism och hvad alla dessa vackra egenskaper heta, som pryda ett lands medborgare, ty ingen är mindre hushållsaktig än finnen och mindre patriotisk än han, då det blir fråga om att välja mellan sitt eget, eller ett fremmande lands, produkter och att, i mån af sina tillgångar, lägga sig till onödiga lyxartiklar. Hvad är det då som vållar denna likgiltighet att se andra länder? Flegman, den medfödda trögheten i sinnet. Visst vore det roligt att resa, tänker man, och kanske jag hade råd dertill, men det är så mödosamt, så besvärligt, jag måste för så länge afsäga mig alla mina gamla, kära vanor; nej! det är bäst jag blir hemma. Och denna tröghet vidlåder oss icke allenast i fråga om nöjen och trefnad, men äfven i saker af vigt och allmän nytta, och har, ty värr, ofta förorsakat stora och ohjelpliga förluster för hela vårt land. Det var till Italiens förgård, till det sköna, för så helsorikt ansedda Nizza, vi vilja föra våra käre läsare. Det var om hösten 183.. November månad var inne, ej den dystra, stormiga, mörka och töckniga, som i norden, men november ändå, ehuru klädd i söderns förtjusande drägt. Orangelunderna prunkade med de herrligaste mogna frukter och spredo en aromatisk och tjusande doft ikring sig, frestande för en nordbos dervid ovana näsa. Blommor, frukt och sjelfva jorden vittnade dock om vinterns annalkande äfven här, ehuru det var en söderländsk vinter. Många resande hade anländt dessa sista veckor och kommo allt dageligen.
Drottninghuset tillskyndade utgift icke ifrågakomma, så framt Direktionen från början utan efterlåtenhet bevakat kassans säkerhet, anse Revisorerne sig böra ifrågasätta, om icke de af Direktionens ledamöter, hvilka hade sig kassans vård anförtrodd, den tid Kamereraren Möllers balans uppstod, böra nämnde akrorats-arfvode godtgöra. Vid anställd revision af Drottninghusets säkerhets-handlingar, befanns ett år 1857 upptaget lån till belopp af 19,060 R:dr vara intecknadt i en förut med omkring 33,000 R:dr graverad egendom Molneby, ehuru denna egendom, vid försäljning år 1856, ej uppgått till högre pris än 62,000 R:dr; vid hvilket förhållande, enligt Revisorernes tanke, den pantförskrifna fastigheten, under en tid då egendomspriserna synas befinna sig i nedgående, ej torde erbjuda full säkerhet för det utestående kapitalet. Öfrige säkerhets-handlingar befunnos i behörig ordning. Räkenskapen, som utan anmärkning blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten och ej heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida, utvisar följande förhållande: - Barnbördshuset. — 175 — Tillgångar D ebet. Balans från år 1856: Uppbörd: Stats-anslag 1,148: Balans till år 1858: Skuld Summa Credit. Balans från år 1856: Skuld. Utgifter: Balans till år 1858: Vid anställd inventering befunnos säkerhets-handlingarne i god ordning. Räkenskapen, som med anmärkning blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad, lemnar följande redovisning: Debet. Balans från år '1856: Tillgångar Uppbörd: Kronotionde o‘ Botesoch saköres-medel o,4b4: 4b. 8. Dito af fastigheter och friköpe-skillin gar m. m ! 2,479: 15. 10. Anslag af Bankens räntevinst 3,000: Gratialoch manufaktur-fonds-medel 1,166: 32. — Ersättning för barns vård och underhåll 148: 28. 4. Lösen för inköpte barn 11,446: 25.
I stäket för 9'.de mom. borde införas fö!, rande''Uti alia Stader, med undantag af Stock, holm, Götheborg och Carlskrona, om hwilkas Bränwins - tillwerkning serskildt warder förordnadt, kommer Bcänwins. bränningen att grunda sig pä hwarje Stads Folknummer, pa det sätt, att 80 Mantals, skrifne Personer fa begagna en Panna af Kannors storlek, r 20 Mantalsskrifne Pers. 60 — k8o dito 70 240 dito 80 — »— zoar dito — -— yo Hwarutöfwer ingen Panna i Stad får nyttjas, ej eller någon, som ar under 50 Kannor. All Bränwins-bränning i Staderne ma werk, ställas med serskildte Pannor af förenämnde storlek, hwar för sig eller uti sammansatte Werk, ett eller flere, allt efter som Slädens fleste Husägande In, newänare derom öfwerenskomma; dock sa, att om flere Pannor nyttjas inom samma Werk, den till, ökning i afgiften kommer att iakttagas, som Riksens Ständer, efter Bewillnings, Utskottets hörande fast, ställa. 6:0 Rörande 12 och rz momenten, ansag Prest - Stander desamma, jemte ett dertill hörande och hos Ståndet uppläst anförande, böra till Be, willningsUtskottet öfwerlemnas. 7:0 Uti 14 mom. ansag Ståndet uttrycket: blott i högsta nödfall, böra ändras till blott t nödfall, äfwen som att den mening, som omförmaler tillåtelse till Bränwins - tillwerkning med de mindre Pannorne, da de större ars förbudne, borde helt och hällit uteflutas. DtN iz Julik r6z» S:o Wid flutet af i8:de mom. trodde Prest, Ståndet böra tilläggas:
Den lilla skriften, som ar, afsedd att vara ett väckande, varnande, stödjande » ord i sinom tid)), har diirför, fiukta vi, i stället för ett h&amp;lsosmt ~ g i f akt », ' i framstn rummet @ vit motståndarne ett vapen i händerna, hvaraf, som vi sett, de med illa dold skadegladje och en hänsynslöshet och hätskhet utan like skyndnt ntt begagna sig. Det ligger i öppen dag, ntt vid behandlandet af en fråga, som står oss s&amp; nära, att man vid tidsbestiimmelsen ännu ej kan tala om ett förjlzctet, utan om ett tyvärr alltför verkligt fiärvamnde, id6 och person svarligen lrunna särskiljas, Tager man således en fråga för dagen till ämne för en tendentiös beriittelse, fh tendensen gärna kasakter af ett personligt ' anfall, desto förhatligare för utotståndarne då anfallet är maskeradt, d. v. s. som fallet är med » Skepp; som förgås i stormen », ildndts en romantiserad drakt. Vi fritaga emellertid förf. från all afsiktlig mening att vilja s h a. En siidan bevekelsegriiud skulle stii alltför mycket i strid mot de allvarliga och djupt ibdlign tendenser, som utmärka Math. Roos ' hela riktning och författarskap. Riktigare torde man finna nyckeln till hennes iipptradande i här berörda fall i det från annat hall om Math. Roos och hennes antagonister fällda omdömet, att olikhet i lifsåskådning omöjliggör hvarje ömsesidigt förstående. När som h a å båda sidor ar fallet, idéerna omfattas ined en nästan till fanatism gränsande intensitet, förstår inan Iatt, att iifven det klaraste omdöme löper fara att förvillas, och att i ifvern att föra fram sina egna principer förmhgan att objektivt betrakta motståndarens går förlorad. Att ingå i en närmare redogörelse för den lilla skriften $ir ej var afsilrt. Tendensen d&amp;i ä r för alla dem, som följt med senare tiders olyclrsalign strid i kvinnofrågan, val bekant.
Afsättuings-orterne för Länets Spannemåls-production utöfver hvad som inom dess gränsor användes, fortfara att vara Wermland, Småland, Elfsborgs Län och Götheborg, äfvensom sedan segelfarten å Götha Canal sistlidet år öppnades, flere laster af Spannemål och andra Landtmannavaror blifvit sände directe till Stockholm. Enskilte Spannemåls-handlare finnas få i orten och inga med rörelse af betydlig vidsträckthet, derföre de betydligaste köpsluten för den aflägsnare afsättningen ske genom omedelbar communication emellan Producenter och Consumenter. Dessa sednare verkställa till stor del upphandlingarne vid Marknaderne inom Länet eller genom Commissionairer å Torgdagarne i Städerne. Utom marknaderne i Länets Städer, hållas så - l i5 dane vid Rödesund och Hofva i Wadsbo Härad, vid Kjedum i Barne Härad och vid Högesten i Åse Härad 2:ne gånger samt vid Slättäng i Wartofta Härad 3:ne gånger om året. Såsom menlige för näringarne i allmänhet och serdeles för jordbruket, . höra anmärkas de talrika Bosättningar, som ske utan beräkning på an» nät näringsfång än den arbetsförtjenst, som för dagen betingas.
Äfven jag delar de åsigter, som Hrr Hegardt och Rosenblad yttrat emot införandet af statsobligationer, ställda till inlösen å vista eller inom en så kort tid som 8 dagar. Jag tror också, att dessa obligationer skulle erhålla en alltför stor likhet med det nödmynt, vi under namn af riksgrssedlar förut haft, äfvensom jag anser närvar, tidpunkt vara särdeles olämplig för ett sådant nytt mynts utgifvande. — I öfverensstämmelse med de åsigter, jag i förmiddags uttalade, och då jag anser den af Utsk. föreslagna redaction af andra punkten vara tvetydig, får jag hemställa, att R. o. Ad. måtte bestämdare uttrycka, hvad med 5 proc:s ränta egentligen bör förstås. Enligt hvad jag hört några utsk:sledamöter uppgifva, lärer Utsk. menat, alt 5 proc:s ränta skall beräknas endast på det verkligen uppburna capitalbeloppet, och att således någon rabatt på capitalet ej får medgifvas vid upptagandet af lån emot sådana obligationer, som löpa med 5 proe:s ränta. Jag anser det likväl vara nödigt, att sådant mera bestämdt uttryckes. Likaledes anser jag af bebofvet påkalladt, att uttryckligen förklaras, det fullmägtige i Riksg.cont. icke äro hindrade att, derest omständigheterna vid något särskildt tillfälle sådant oundgängligen fordra, jemväl betala högre ränta än 5 proc., helst förhållanden kunna inträffa, då det under någon kortare tid blifver omöjligt för Riksg.cont. att, emot denna ränta, erhålla sina iånebehof uppfyllda, och då R. St:s sammankomst altså skulle blifva den omedelbara och oundvikliga följden deraf, att Cont. ej för tillfället finge betala en ökad ränteutgift af några tusen r:dr. Jag anser mig derföre böra föreslå följande förändrade redaction af omförmälde punkt, hvilken redaction till en del öfverensstämmer med hvad PresteSt. redan i detta fall beslutat.