Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För guddomen, säger Herbert Spencer, måste det rätta och det förmånliga vara termer som kunna konverteras, så att allt som är rätt är äfven förmånligt. Men i vår komplicerade verld är det för det ändliga förnuftet vigtigare att veta hvad som är rätt, än hvad som är förmånligt. Å andra sidan får Herbert Spencer icke förblandas med intuitionens förfäktare, eftersom han icke anser den moraliska känslan såsom oföränderlig och medfödd, utan betraktar den såsom oräkneliga generationers samlade och ärfda erfarenhet, på samma sätt som hvarje annan yttring af evolution. Förutom dem som medgifva, att det bör finnas en vetenskaplig tolkning af sociala fenomen, men som förneka möjligheten af dess praktiska tillämpning, finnas dock äfvenpersoner som neka, att det i menskliga angelägenheter kan gifvas någon utforskbar ordning och som tro i olika former på deus ex macliina. I andra kapitlet af Study of Socio-logy af handlar Herbert Spencer frågan, huruvida det fins en samhällsvetenskap. Han visar synnerligen klart och obestridligt, att öfver allt, der det gifves förhållande af orsak och verkan, der gifves det ock vetenskap, och han bevisar att alla i tysthet medgifva detta i fråga om sociala fenomen, annars skulle regering och lagstiftning helt enkelt bli orimliga. » Parlamentsakter kunna i så fall gerna göras beroende af lottkastning eller af » krona och klafve » eller kan man helt och hållet undvara dem: om fenomen inom sam-hällslifvet icke följa någon bestämbar lag, kan ingen verkan beräknas — allt är kaos. Å andra sidan, om det gifves ett naturligt sammanhang mellan orsak och följd, då måste den förening af krafter, genom hvilken en förening af verkningar frambringas, frambringa denna förening af verkningar i enlighet med lagarna för dessa krafter. Och om så är, höfves det oss att använda all vår skicklighet för utrönandet af hvilka dessa krafter äro, hvilka deras lagar och på hvilka sätt de samverka med hvarandra ». På samma sätt, som vi i fråga om ett barn kunna förutsäga vissa biologiska fakta, angående dess tillväxt, utveckling och kroppsbygnad, utan ått vi derför kunna säga, hvilka biografiska fakta som skola komma att tillhöra dess lefnadsbana, så äro ock i ett samhälle de allmänna förhållandena af tillväxt och bygnad ett område för vetenskapen.
Då uppgiften om utkomna tidskriftshäften är åtföljd af en dylik om det af Rikets Ständer för denna tidskrifts utgifvande benäget beviljade årliga anslag, och båda uppgifterna omfatta hela tiden, sedan embetsverket inrättades, torde i afseende på det omförmälda anslaget, här blott, böra i underdånighet tilläggas den upplysning, att detta anslag icke begagnats för någotdera af åren 1858, 1859 och 1864. Till § 4. Till Stats-revisorernes uppgift derom, att Statistiska Beredningen blott en gång onder revisionsaret sammanträdt, torde i underdånighet få tilläggas den upplysning, att i - 332 — följd af föremålen för Beredningens verksamhet dess sammanträden ej äro bundna till vissa tider, utan helt och hållet bestämmas af de frågor, som påkalla öfverläggning. I åtskilliga fall har ock genom uppdrag åt särskildt utsedd Kommitté behofvet af Beredningens oftare sammankallande kunnat minskas. Till § 5. Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref till t. f. Chefen för Statistiska Central-byrån af den 15 Juli 18-59 rörande de åligganden, som efter den upplösta Kommitén för städernas beskattning öfverflyttats på Statistiska Central-byrån, iunehåller, bland annat, »att fullbordandet af de redan påbörjade beskrifningarne öfver städerna Norrköping, Linköping, Uddevalla, Kongelf och Umeå på Statistiska Central-byråns försorg ankomma», samt att Byrån skulle öfvertaga den befattning, som Kommitén tillkommit med det af Ingeniören Ljunggren utgifna karteverket jemte arealbeskrifningar öfver städerna i afseende på de 8 städer, hufvudstaden inberäknad, som ännu återstodo ofullbordade. Den befattning med karteverket, som åt Statistiska Central-byrån sålunda uppdragits, är längesedan fullgjord och karteverket afslutadt.
Vi träffade bland formännen många af våra bekanta från sistlidne höst, och jag behöfver ej säga, att detta gaf anledning till en särskild undfägnad, för folket bröd, en sup, soppa, något socker och tobak, för hundarne pemmikan. Samspråket blef vid dylika besök vanligen mycket lifligt och gick temligen obehindradt, sedan nu ett par af oss blifvit något hemmastadda i tschuktschernas tungomål. Om jag undantager två män, Menka och Noak Elisej, hvilka kunde tala ytterst bristfällig ryska, förstodo nämligen ej heller en enda af de förbifarande reneller hundformännen något europeiskt tungomål, och det oaktadt de alla idka liflig handel med ryssarne. Men tschuktschen är stolt nog att fordra, det hans eget språk skall vid internationel handel och vandel i nordöstra Asien vara förherskande, och grannarne finna sig häri. Under vinterns lopp insamlade löjtnant Nordqvist af förbifarande långväga ifrån kommande tschuktschiska formän upplysningar om isens läge mellan Tschaun-bay och Beringssund under olika tider på året. Med anledning af frågans ofantliga vigt, äfven i rent praktiskt hänseende, skall jag ordagrant anföra hvad han sålunda inhemtat. Underrättelser om isförhållandena vid kusten mellan Kap Jakan och Beringssund, af der boende tschuktscher. En tschuktsch från Jekanenmitschikan, nära Kap Jakan, sade, att der brukar vara öppet vatten hela sommaren. Detsamma sade en tschuktsch från Kinmankau, som ligger något vester om Kap Jakan. En tschuktsch från Jakan berättade, att hafvet der blir isfritt i slutet af maj eller början af juni. Deremot är det aldrig öppet om vintern. Tatan från Jakan berättade, att hafvet der är öppet från slutet af maj eller början af juni till senare delen af september eller början af oktober, då isen börjar att drifva mot land. Rikkion från Vankarema sade, att hafvet der är isbelagdt om vintern, men öppet om sommaren.
Dessa lottegare hastade ock efter skogens förödande att stycka och afyttra sina lotter, hvilket haft till följd, att för närvarande bland dessa lotter en, lotten n:o 7, är sönderstyckad mellan icke mindre än 16, en annan eller lotten N:o 1 mellan 14, lotten N:o3 mellan 10, lotten nio 12 mellan 7 delegare o. s. v. En så beskaffad ytterligare styckning är väl genom Kammar-kollegii cirkulär den 5 Stats-b/skottets Utlåtande, N:o 20. 3 Maj 1843, grunijadt å Kongl. Brefvet den 8 April samma år, numera förbjuden, men dessförinnan hade emedlertid största delen af de styckade lotterna blifvit upplåten åt inhyseshjon och arbetsfolk, som derå uppfört en mängd backstugor, till mycket bekymmer för ortens fattigvård. Alla lotterna, nära nog beröfvade sin skog, äro visserligen odlade, men jorden befinnes i allmänhet svag, bestående af endast mosand, å en fiel ställen blandad med någon lera och mossjord. Arliga afkastningen lärer i medeltal icke kunna skattas till högre än 40 ä 50 tunnor för hel lott, hvarå anses kunna födas från 5 till 10 kreatur, ehuru någon tillgång på äng icke finnes. Med åberopande af dessa förhållanden hafva nuvarande egarne af lotterna N:ris 5, 6 och 12 hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kalmar län begärt, att som lotternas årliga räntor, hvilka enligt Kongl. Kammar-kollegii skattebref den 15 Febr. 1822 uppgingo till ofvannämnde belopp, numera, sedan den å lotterna befintliga skog, som utgjort deras egentliga värde, blifvit nästan helt och hållet afverkad, voro alltför höga och icke utan sökandernes fullkomliga obestånd kunde utgöras, dessa räntor alltså måtte nedsättas till likhet med lotten N:o 1, hvaraf erlades 1 kappe på tunnlandet. Uti resolution den 28 September 1849 förklarade, i anledning häraf, Kongl.
Samtidigt härmed, eiler är 1845, erhölls äfven, för att tillfälle till praktiska öfningar i Kemi mätte beredas pharmaceutiska Institutets elever, tillåtelse för dem att på vissa vilkor begagna det Carolinska Medico-kirurgiska Institutets laboratorium på de dagar och timmar, då det ej för Carolinska Institutets eget behof var upptaget. Det, nyss förut beviljade statsanslaget gjorde det äfven möjligt att vid läroverket anställa en laborator för ledningen af de praktiskt-kemiska öfningarne, till hvilka dessutom den nödvändigaste materielen kunde för det nämnda anslaget anskaffas. Det är 1845 beviljade statsanslaget förnyades sedermera äfven under de följande statsregleringsperioderna; och pharmaceutiska Institutets ärliga tillgångar förblefvo oförändrade ända till 1858, då Rikets Ständer, i anledning äfen af enskild motionär framställd begäran, höjde Institutets årliga statsanslag till 3,750 R:dr Runt. mot vilkor att Apothekare-societeten skulle med enahanda belopp ärligen till Institutets underhåll bidraga. Vid 1859—1860 arens riksdag beviljade sedermera Rikets Ständer Apothekare-societeten ett amorteringslån, stort 50,000 R:dr Runt, pä det att Societeten derigenom mätte sättas i tillfälle att uppföra en byggnad, i hvilken tillräckliga och tjenliga lokaler skulle för pharmaceutiska Institutet beredas. Denna, byggnad håller för närvarande pä att uppföras och anses till nästa höst kunna blifva fullständigt färdig, så att pharmaceutiska Institutet då kan dit förflyttas. Apothekare-societeten har äfven till det nya laboratoriets inredning sammanskjutit några tusende Hulr, hvilka likväl ej torde vara för ändamålet tillräckliga. Pharmaceutiska Institutet kommer dock ej att lä denna lokal för intet: ty det är ali anledning förmoda att Apothekare-societeten liar för afsigt att af Institutet fordra åtminstone 3,000 R:dr Runt i ärlig hyra för det, nybyggda huset, för att med denna inkomst, bestrida räntebetalning och amortering ä det erhållna statslånet.
Föreningen för hästkulturens befordrande i Wermland, om hvars tillkomst uppgift är lemnad i den förra underdåniga berättelsen, har under åren 1848, 1849 och 1850 baft 10 hingstar eller beskällare stationerade på särskilda orter inom provinsen, af hvilka beskällare 3 varit af Clevelands och en af Bessarabisk race, samt de öfrige 6 af Norska hästslaget, hemtade från Norriges nordliga trakter. Dessa hingstar hafva berörde trenne är betäckt 692 ston eller i medeltal 200 ston om året; och äro de Norska hingstarnes afkomlingar mycket eftersökte af Länets invånare. De föl, som fallit efter de från England införskrifue Clevelands-hingstarne, äro större än de af Norska hästslaget och synas mera passande till vagnsän arbetshästar. Föreningen bar således baft tillfredsställelse se dess nära tolfåriga bemödande för hästkulturens befrämjande hafva lemnat goda resultater. Uti Länet hafva funnits 2:ne schäferier sedall 1844, från hvilka landtmännen kunnat förskaffa sig afvelsdjur af konstanta racer till en behöflig förbättring af fårafveln, nemligen det ena på Malma egendom i Grums härad, hvilket inrättades med en Kronan tillhörig stam af 3 gumsar och 6 tackor utaf Southdowns-race, samt utgjorde i medeltal de nu ifrågavarande trenne åren 20 djur, men indrogs och upphörde år 1850; samt det andra hos Kornetten Geijer på Krokstad egendom i Näs härad med en 1844 från England införd stam af 1 gumse och 10 tackor utaf Dishleijeller ny Leicester-race, lill inköp hvaraf Hushållnings-Sällskapet lemnat låneunderstöd, och hvilket sistomförmälda schäferi årligen förökats, så att det år 1849 utgjorde 59 djur.
Det är på denna grund jag tänkt mig mitt förslag, och jag får säga, att om en annan ledamot, som haft den godheten biträda detsamma, efter all derpå tänkt en natt, så får jag, till svar på hvad en annan talare här midt emot i detta hänseende anfört, äran försäkra, att jag kommit till den öfvertygelse, som i oftanämnde förslag uttryckes, efter 15 gånger 365 nätters, eller, Den 11 Mars f. ni. 125 rallare sagdt, dagars begrundande. Min värde vän Gr. Björnstjerna liar behagat lemna mig en menlion honorable för den moderation jag under denna discussion visal. Jag skulle hafva varit -tacksam derföre, dä lofordet kom ifrån denna hand, om det ej tillika varit beledsagadt af en grad af förundran, att denna moderation visat sig hos Ordföranden i 1840 års Const.Utsk. Jag bör öppet erkänna, att jag är för mycket bunden genom'aktningens och vänskapens band till de ledamöter, som jemte mig utgjorde delta Ulsk., lill följd af min kännedom om deras redbara karakter, för att med likgiltighet emottaga en apostroph på deras räkning och elt beröm, som jag icke förtjenar som motsats till deras välkända förtjenster. Yttranden, påkallade af ingenting, hemtade så till sägandes ifrån luften, och hvilka, såsom sådana, synas mig som foster af en mörk sinnesstämning, och möjligen endast utur drömmen utgångna, oroande vålnader ifrån en förfluten tid, som på sådant sätt möjligen kräfva hämnd för verkligt ”afsigtlig! förräderi mot monarkien”, sådane yttranden säger jag, synas mig hvarken böra upptagas eller vederläggas, emedan de för ingen del passa in hvarken på mig eller på mina politiska trosförvandter. En annan värd ledamot, min förnämsta motståndare på detta rum, har äfven haft den godheten att complimentera mig för min s. k. moderation.
För en närmare utveckling och framställning af dessa ändamål hänvisa vi till Herbert Spencers förträffliga lilla arbete Education *; här behöfva vi endast taga i betraktande tvänne arter af kunskap och följaktligen tvänne arter af bildning, som ligga till grund för skolundervisningen. * En framställning af * Spencers åsigfcer — som dock icke kunna fullt fattas utan kännedom om hans filosofi — finnes utgifven på svenska af R,. von Koch.Hvar och en ' behöfver, för att taga sig fram här i lif-vet och förvärfva sig sitt dagliga bröd, en mängd specialkunskaper, större eller mindre, som göra honom skicklig dertill, vare sig han såsom odlare af jorden söker sitt uppehälle eller såsom yrkesidkare, industriidkare, handlande, em-betsman eller vetenskapsman skall vinna sin utkomst. Många af dessa kunskaper äro alltför speciella för att i de s. k. allmänna skolorna behöfva eller kunna göras till föremål för undervisning; men många äro ock af den art, att de beröra en talrik klass eller t. o. m. flere klasser af medborgare, och dessa ega väl berättigade anspråk såsom läroämnen i offentliga skolor. Den bildning, hvarigenom dessa kunskaper meddelas, vilja vi kalla för borgerlig bildning, ett namn som visserligen är något oegentligt, men som vi valt med afseende på ett slags skolor, hvilket visserligen ännu icke ' finnes i vårt land, men på hvars snara upprättande man har goda skäl att hoppas, nämligen borgarskolor. Ty dessas uppgift blir hufvudsakligen att meddela det slags bildning vi här åsyftat. Menniskan är dock icke endast individ, sig sjelf tillräcklig; hon är ock medborgare, samhällsmedlem, och för att rätt kunna fylla sina pligter såsom sådan måste hon väl känna sin ställning i förhållande till samhället, det förflutna som det närvarande. Den bildning, hvarigenom hon för-värfvar denna kunskap, kunna vi kalla den humanistiska. Det är sålunda tre bildningsarter, vid hvilka vi hafva att fästa oss, nämligen å ena sidan den formella bildningen, samt å andra sidan de tvänne arter af reell bildning, som vi kallat den borgerliga och den humanistiska. — Efter dessa förberedande anmärkningar öfvergå vi nu till den historiska redogörelsen för de klassiska språkstudiernas ställning.
När bo’n får spise fläsk och joläppel eller ligge i skuggen och äte rågbröd, då är det tid för’en te hålle sej för skratt, säjer ordspråke. Kom, guter och jänter, så ska vi hugge i oss! (Bondfolket slår sig ned vid borden i fonden) Lisa. Herrskape är kanske så go’ och sätter sej här ve borde och håller te godo hvad gemene man kan bestå. Sven. Ja, det är inte särdeles rart, gunås så visst. (De sätta sig vid bordet i förgrunden. Per och Stina gå omkring och passa upp) Brukspatronen (i det han sätter sig) Åh, det behöfver ni inte säga, fader Nämndeman, som är så förmögen och har allting så präktigt. Mins ni inte, att sjelfvaste Kungen, när han for till Norrige, rastade der på landsvägen och frågade, hvem som egde denna ståtliga byggningen? Sven. Jo, herre Gud, han var allt så nådig. Han te och med tog mej i hand, vet herr Patron; och se’n dess har jag inte nänts te tvätte mej om högre hanna, för att jag liksom skull’ ha qvar känninga utåf kongsnäfven. Per. Ja, e tåcka glädje, som här var, när Kongen och se’n Drottninga reste igömmen åt Norge, det kan aldri omtales. Vi va’ liksom vi hade varet fulle allihop, fastän vi inte feck tid då te smake en enda sup, och hele sockna geck, ta mej saten, i bakrus i fjortan dar. Bengt (som emellertid kommit från det andra bordet och hört på samtalet) Jag var så löckli’, vet herrskape, och kom te stå så, att Majestäte feck ögena på mej. När jag då tog åf mej hatten och svängd’en så här i vädre, så småskratta’ Majestäte och necka’ åt mej. Och vet herrskape hvad jag då tänkte?
Man har klandrat, alt deruti ingen definition blifvit gifven på hvad med husandakt bör förstås; men dä det är en allmänt känd och erkänd sats inom det juridiska facket, alt definitioner äro en vansklig sak, så tror jag alt man skulle vinna hvad man åsyftat, om blott uti 2:dra §:n orden: ”gemensam andaktsöfning” utbytes emot: ”allmänt tillgänglig andaktsöfning.’''' Emot 3:dje §:n har jag ingenting att anmärka, men skulle vilja föreslå, attalia de öfriga §§:ne mätte utgå, med undantag af den 4:de, för hvilken jag föreslår följande förändrade lydelse: ”Finnér Pastor vid sammankomst irrlära förkunnas eller annan oordning i kyrkligt hänseende ega rum, och förmår han icke genom undervisning och förmaning sådant afböja, anmäle saken till allmän åklagare. ”Företages eljest något, som emot lag stridande är, eller allmän ordning stö”rer, gälle hvad i Kongl. Förordn. af d. 6 Febr. 1849 stadgas.” Genom antagande af ett sådant stadgande, skulle dessa mål, hvilka jag medgifver vara af kinkigare natur, än de uti 1849 års Författn. afsedda, komma att ställas såsom tillförene under M.B:u 1. 4. och oordningar af annat slag under nyssnämnde Förordn. Hvad de återstående §§:ne vidkommer, föreslår jag deras borttagande. Den godtyckliga makt, som deruti lillerkännes Pastor, kan jag för min de! lika litet gilla, äfvensom de deruti stadgade höga straffbeslämmelser. Hvad åter angår Prof. Brings förslag, så kan deremot anmärkas, att då i dess Usla § stadgas all: ”Hus-andakt må, såsom hittills, fritt utöfvas af föräldrar och husfäder med deras barn, anhörige och tjenstefolk.
Han gick till Wallongatan, der Danielsson ännu bodde qvar, men han vågade ej gå upp till denne på en lång stund. Fabrikörn skulle blifva förfärligt ond, han skulle slå honom, men det skedde ju ändå till den förres bästa, att han finge veta af faran, om det inte redan vore för sent. Och en god gerning uppvägde väl ett kok välförtjent stryk! Att fabrikörn var den egentligen skyldige kunde ej förnekas; men hade Strömberg sagt nej, hade inte det förbannade bränvinet varit, så hade kanhända fabriken stått oskadad ännu. Emellertid dugde det inte att stå som en kruka och låta tiden gå sig ur händerna, om här ännu kunde göras någonting. Ingeniör Danielsson märkte genast af Strömbergs upprörda tillstånd, då han inträdde, att något ovanligt var på färde. – Hvad står på? frågade han, hvarför ser Strömberg så besynnerlig ut? – Ack, om fabrikörn visste hvad som händt, suckade den gamle arbetaren. – Hvad har då händt? Danielssons sjuka samvete slog honom. Det anade honom, att hvad Strömberg komme att berätta stode i samband med honom och fabrikens brand. Han bleknade och hade stor möda att bekämpa sin uppstigande oro. – Ack, ack, ack, vi ä’ förlorade, både fabrikörn och jag. – Huru? Hvad säger du menniska? Hvem är förlorad? – Oj, oj, oj, vi båda två. – Du är galen! Du har supit så att du fått delirium. – Nej, jag har aldrig varit så nykter som nu. – Så tala då, i stället för att åbäka dig så der. – Go’a fabrikörn, slå mig inte, så skall jag tala om alltihop. – Hvarför skulle jag slå dig? – För det är mitt fel. Men ännu hinner fabrikörn komma undan. – Men så tala då i Guds namn! – Jo, ser fabrikörn, det var på det viset, att jag i går qväll gick ned en stund på hobergskrogen ... – Och söp dig full naturligtvis. – Ack ja gudnås så visst. Jag gamla eländiga syndare kunde inte stå emot det förbannade bränvinet, fast det gjort mig så mycket ondt i hela mitt lif.
Jag anser det äfven vara rigtigast, och vet icke, hvad för rangordning kan uppgöras emellan HufvudTitlarne. Jag afstyrker alltså all förändring i Titlarnes benämning. Friherre af Nordin: Lika med Herr Hjerta påminner jag mig, att denna fråga, afslogs vid sista Riksdagen; men skälet dertill var, att StatsUtskottet då tillstyrkt omflyttning af alla de efter den 3:dje följande HufvudTitlar, hvaremot nu endast är fråga 0111 att 4:de och io:de Titlarne skulle byta sins emellan, hvilket icke kan medföra, ringaste confusion. Jag minnes, ej, på hvilka, skäl StatsContoiret tillstyrkt denna omflyttning, jnen som ingen bättre än det kan inse fördelen deraf, tillstyrker jag bifall till Utskottets förslag i detta afseende, liva läge-, nom båda MilitaireTillarne komma att stå tillsammans, och således lättare kunna öfverskådas af den StatsSecreterare, till hvars, behandling de gemensamt höra. Herr Rosenblad, Bernhard: Friherre af 264 Den 14 October e. m. Nordm liar förekommit mig, så att jag blott behöfver yrka bifall till Utskottets förslag, hvilket lyder sålunda: ”Slutligen hemställer ”StatsUtskottet, att, med bifall till hvad ”Kongl.
Ingen annan lärer väl heller bestrida tillämpligheten af denna förordning, såvida förenämnde vilkor upfyllas; men det är just med afseende på dessa vilkor, som motionären har framställt sitt förslag till ändring i lagen. I afseende derpå har Utsk. icke gifvit något bestämdt yttrande om behöfligheten af förändringen. Utsk. har endast vilkorligt förklarat, att om denna modifikation af författningen för della fall, då jorden icke göres onyttig, skulle anses ändamålsenlig, så möter likväl den omständigheten, att den ifrågavar. modifikationen endast afser ett enstaka förhållande, och Utsk. har ansett destomindre lämpligt att för detta partiela fall tillvägabringa en förändring i allmän lag, som något behof deraf icke visat sig. Jag kan icke instämma i denna mening. Kan ett telegrafnät öfver hela landet (och så måste väl en anstalt af denna beskaffenhet i sin fulländning betraktas,) anses såsom ett. partiell förhållande, då är äfven hela Sveriges vägnät ett partielt förhållande. Hvad det ifrågaställda behofvet angår, så medgifver jag vissell., att; vi hädanefter som hittills kunna lefva, elektriska telegrafer förutan , men våra förfäder hafva också kunnat undvara plana vägar, kanaler, ja t. o. m. postinrättningar, för att begagna en sednare jemförelse. Här i landet saknas den utväg, som flerstädes i andra länder är begagnad, att leda de elektriska telegraf-linierna utmed jernbanorna; man måste, om en sådan inrättning skall komma till stånd, göra ilen separat; och kostnaderna kunna alltså icke fördelas på flere föremål. Jag hemställer om under sådana förhållanden det vore rimligt, att med en så beskaffad inrättning förknippa vilkoret af jordens inlösande under full egande rätt. För min del anser jag de elektriska telegraferna utgöra en af seduaste tidens vackraste, — ja måhända näst ångkraftens användning den följdrikaste upfinning; och vore det derför ganska önskligt alt äfven här i landet kunna åstadkomma denna inrättning och det i ju vidsträcktare mån desto Den 15 Februari. 5 bättre.