Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en förment » besättning » utbrutit i spikbölder, hvarefter den sjuka tillfrisknat, vore åtminstone icke ett så vanvettigt fantasifoster som de von Schéeleska spikarne. bildad man, med någon kännedom om literaturhistorien, omöjligt skulle kunnat å ny o frambära dem, så vida han icke — bedröfligt att antyda, men det fins intet annat för-klaringssätt — skrifvit mot sitt bättre vetande. Och nu! Yi lemna professor von Schéeles föreläsningar i allmänhet i sitt värde, men i afseende på ett uttalande, hvilket icke blifvit af.kritiken närmare nagelfaret, måste vi förklara: Så talar icke en bildad man, så vida han icke talar mot sitt bättre vetande. Föreläsaren anförde nämligen bland annat såsom ett faktum, att blott ett försant-hållande af hvad kyrkans män lära, kan medföra verklig samvetsfrid och tillfredsställelse, medan rationalisterna i grund och botten alltid, men i synnerhet då döden nalkas, bära på ofrid och oro. Förf. af denna uppsats påminner sig lifligt hvad Aug. Sohlman en gång i detta afseende yttrade i kretsen af vänner: » Om jag någon gång skulle blifva så sjuklig och försvagad, att jag hyllar den kyrkliga ortodoxien, så kommen ihåg mig sådan jag var i mina friska dagar. » Aug. Sohlman fick slippa att se sina ideal blekna, men mången frisinnad man har på grund af nyssnämnda omständigheter, sjukdom och ålderdomssvaghet, råkat i denna olyckliga ställning. Det är dylika exempel, som föreläsaren förmodligen, om så påfordras, kan triumferande framdraga, men han måste ovilkorligen veta att det fins minst lika många exempel på motsatsen och att alltså hans slutsats är falsk. Nog har väl föreläsaren hört något talas om den för sin inre harmoni bekante » store hedningen » Goethe? Eller om Joh. Henr. Kellgrens dödsbädd? Månne någon af dem längtade att upptagas i kyrkans sköte? Eller kanske var det fallet med honom, som till inskrift på sin graf på den lilla kyrkogården vid Greifswald bestämde de gripande orden: » O du lef-vande guddomlighet! Du själ af min själ!
Härvid anmärkes, att af ofvanberörda arfvodessumma, 13,282 R:dr banko, var vid verkets sednasle reglering, då flera tjänster indrogos, ett belopp af 7,602 R:dr 32 sk. samma mynt afsedl all tilläggas den qvarvarande personalens ursprungliga löner, men enär sådant vid de 2:ne sednast hållna riksmötena icke skett, samt angeläget är, att nu, då tillökningar för 3:ne år beviljas, de nya arfvodena icke må i räkenskaperna förblandas med de äldre aflönings-förmånerna, utan såväl stater som räkenskaper, — med undantag för några vissa tjenster, såsom verkets Ombudsman m. fl., — upplaga endast 2:ne rubriker, nemligen ”lön” och ”löne-lillökning till nästa stals-reglering," hafva, i öfverensstämmelse med hvad i fråga om Kammar-Kollegium här ofvan yttrats, och då i allt fall med säkerhet antagas kan, att lönerna aldrig komma att bestämmas lägre än hvad nu i flera år varit personalen tillerkänd t, Rikets Ständer beslutat, att af de, jemlikt Statskontorets special-stat, nu utgående arfvodesmedel ett belopp af 7,602 R:dr 32 Expedilions-Utskottets Forsing till underd. Skrifvelse N:o 218. 263 sk. banko, eller 11,404 R:dr R:mt, må för den kommande tiden med lönerna sammanföras i en summa. r/) Till aflönings-förhöjning för gesällerna vid Krono-bageriet samt drängarne vid Slottsoch Förråds-magasinet i hufvudstaden är af E. K. M:t äskadt elt belopp af I,050 R:dr; och som bela aflöningen härigenom icke blilver högre än 50 R:dr R:ml i månaden lor hvarje gesäll samt 300 R:dr samma mynt om året lör hvarje magasins-dräng, anse Rikets Ständer nämnde tillökning af billighet påkallad och hafva derföre, med bifall lill E. K.
Af Ledamöters bland Directionen, äfven Sorn andras, yttrande synes tydligt, att Bolaget anser sig äga en fordran hos Riksens Ständer. Det är derföre nödigt, att icke helt och hållet bortskänka summan, och då Herr Grefve von Platen icke funnit skäl, att bestrida redactionsförändringen torde den kunna antagas. Grefve af Ugglas, Gustaf: Det är blott, f afseende på den äskade förändringen af ordet ob Ridd, o. Ad. Prat. IX( Band. i,‘su Afd. 35, 386 Den 15 October J, m. ilag till lånebiträde, som jag utber mig fl fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet pl olikheten i förhållandet, nu mot förra Riksdagen. Da utgick detta bidrag fran Banquen, och blef en Bolagets skuld. Nu deremot skall det utgå fran RiksgäldsContoiret, och genom Obligationer. Jag hemställer, om det ej äkulle blifva en sammanblandning af dessa lånebiträden pl olika hän.' der, om man nu skulle besluta, att detta skall ut2 gå i egenskap af lån, Jag tror äfven, att hufvfidafsigten, hvarföre de förra bidragen blifvit lämnade såsom försträckning, endast var, att äga ett band I Bolaget; och jag förmodar, att de sum. mor detta redan ärhållit, i sådant afsende göra tillfyllest. Herr Hjerta : Jag utber mig få fästa upp märksamheten derå, att detta Betänkandet helt och hållet är grundadt på Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, och denna åter på CanalBolagets skrifvelse. Nu har Bolaget begärt anslag, icke lån, så vidt Canalens fullbordande till ar 182g skall blifva möjligt. Om detta rubbas, kan sådant af. skräcka Bolaget från arbetets fortsättande. Herr von Hohenhausen: Det var den sista värda Talaren, som innom Utskotten bestred den af mig föreslagna redactionsförändring. Jag kan dock icke inse, att detta kan verka någon rubbning i arbstjplanen, osh tror ej eller, att en skänk nödvändigt bör meddelas, på Bolagets blotta begäran derom.
Det är icke sagdt, att Magistraten träffar det rätta, utan det bestämda kanntalet får sedermera vid auktionen utfinnas, men det är en ledning för K:s Beflnde, sorn väl kunna veta, huru mycket, som åtgår i residens-staden, men icke i de öfrige släderne i länet. Jag an - 42 Den 5 Augusti f. ni. håller således, att §:n måtte antagas med den förändring, att orden ”1 samråd.” utbytas mot ”efter samråd.” Hr Ribbing: Jag är förekommen af den siste talaren och instämmer till alla delar med honom. Gr. Lagerbjelke: 2:dra mom. i denna § handlar endast och allenast om det antal krogar, som i en stad må finnas. I och för bestämmande af detta antal synes det mig ganska öfverflödigt, alt aproximativa kalkyler upgöras öfver det kanntal bränvin, som kan anses i staden åtgå. Den siste talaren har äfven erkänt, att dessa sistnämnde kalkyler blifva endast aproximativa och sannolikt är, att de blifva ganska otillförlitliga. För min del kan jag icke fatta, att K:s Beflmle för sitt bedömande, huru många utminuteringsoch utskänknings-ställen må i hvarje stad finnas, kan hafva någon ledning af Magistraternes aproximativa kalkyler öfver åtgången af bränvin i städerne. Det är andra mera väsendtliga omständigheter, som måste grundlägga K:s Befludes beslut derom, och om K:s Beflude skall bestämma antalet af krogarne i en stad inom länet, kan han göra det lika väl utan en dylik upgift, som i allt fall är och blir mindre tillförlitlig. Jag kan således icke finna, att detta stadgande är behöfligt, hvarföre jag anhåller, att det måtte utgå. Deremot tror jag icke, att det går an, att vidtaga den föreslagna förändringen i stadgandet om Magistratens samråd med stadens äldste. Blom. börjar sålunda: ”1 sammanhang dermed och i samråd med stadens äldste skall Blagistraten etc.” Ordet ”samråd” utmärker, alt dessa båda myndigheter skola fatta gemensamt beslut, och denna gemensamhet har Frih.
Enligt hvad Kongl. Maj:t, uti Nådig proposition af den 10 November nästlidet år, (införd under N:o 27 i Irsta Samlingen af Bihanget till Riks-stån• dens protokoller) gifvit Kikets nu församlade Ständer tillkänna, har detta lån likväl under den tid, som förflutit efter sednaste riksmöte, icke blifvit af Lidköpings stad begagnadt, emedan innevånarne i den nya staden, under förmenande, »att tomtegarne i gamla stadsdelen ensamt borde vidkännas de kostnader. som den efter eldsvådan fastställda nya reglering af dervarande tomter påkallade, -bestridt allt deltagande i dessa kostnader samt vägrat åtaga sig den såsom vilkor för nämnde' läns utbekommande 'föreskrifna gemensamma ansvarighet derför, med mindre gamla stadens innevånare afsade sig allt anspråk på de öfriga stadsboarnes bidrag till toratreglcrings-kostmidcmas.bestridande: vid hvilket förhållande och enär ett af de förre för deras del antaget förslag, att de skulle ensamme vidkännas all hetalnings-skyldighét för lånet, intill dess de sednare elier innevånarne i nya staden i laga ordning klefve ålagde ätt deruti deltaga. Kongl. Mait, uppå tomtegarnes inom gamla staden i underdånighet gjorda anhållan, om förnyad framställning till Rikets Ständer angående ifrågavarande låneunderstöds erhållande emot bemälde tomtegares gemensamma ansvarighet, föreslagit. att det vid sednaste riksdag beviljade, men af ofvan uppgifna anledning ieke begagnade lån för tomtreglermgen i Lidköping måtte ånyo anvisas att, mot gemensam ansvarighet af tomtegarne i gamla stadsdelen, men för öfrigt under hufvudsak ligen * enahanda vilkor, som vid sagde riksdag bestämdes, etill alesia tomtegare Utbetalas.
Att människor hade sa svart att tro detta om henne, berodde mest pb hennes yttre vasen, som gömde den eldiga, impulsiva konstntirsnaturen under den lugna, kyliga sjalfbeherskningen, gömde den s&amp; viil, att man ej latt auacle, huru under denna yttre företeelse, som sh ptltagligt tycktes tillhbra en ' ovanligt samlad, inom sig enig personlighet, en omutligt och orubbligt öfvertygad principmanniska, i stallet svallade ett omatligt djup af omedelbar lidelse med stundligt skiftande men alltid intensiva sttlmningar. Under denna samma Stockholmsvistelse, db hon förof011 alla endast upptagen af att samla nya intryck, och att göra detta med en s&amp; frisk omedelbarhet, att man trodde hennes personliga historia vara ntlgot alldeles afslutadt, och henne sjalf för framtiden helt tillhöra sin diktning - dA kämpade hou redan medvetet mot sjalfmordstanken. Hon hade under sjulrdomen varit s&amp; nära friheten genom döden, att frihetsltingtan fortfarande kretsade kring dödstankacne. Sjllfva ifvern, med hvilken hon har i Stockholm knöt förbindelp ser med manniskor, sökte bekantskaper, hangaf sig At intrycken var ' - som alltid hos henne - försöket att bygga sig ' af mbnga fina trAdar ett bo här i lifvet. Hon ville e j förblifva hvad hon kallade sig, " en vinddrifven stormfogel; " hon ville öfvervinna tomhetsktinslan, hvilken hon ktinde som dodande. Framför allt var det diktningen, hon hoppades skulle fylla tomheten. Och hon kunde tala om detta sitt hopp under förtroliga stunder, s i som en mor talar om den son, hon tror skall bli hennes stod en ging, ifall hon kan göra honom s&amp; stark och god, som hon önskar. J a t n t ~ F r u Na7 * ianne hade hon d i ocksa en storre novell fgrdigdiktad inom sig, i hvilken hennes inre lif under sjukdomen till dels utgjorde stoffet, namligen Att dö.
Ar 1676 föll det i fransmännens händer, men befriades dock redan året derpå från deras välde af en handfull modige män, som under natten firade sig ned från de lodräta bergen och öfverrumplade de oförberedde inkräktarne. Sedan dess har Taormina sjunkit stadigt nedåt och är numera en liten obetydlig stad på 3,000 invånare, rik endast genom sina minnen, sitt härliga läge och genom de byggnader från nästan alla epoker, som utvisa stadens anor och forna betydenhet. Men hvem tänkte på det förflutna nu! Åtminstone icke jag. Med giriga, förtjusta blickar såg jag mig omkring och njöt som en arm dödlig njuter, när han med ens förflyttas till sagans förtrollande land, af alla de härliga taflor, som den ena efter den andra upprullades för min syn. »Taormina!» sade slutligen vår guide, som uppklängd på kuskbocken utpekade vägens mest sevärda punkter. I en dalgång låg kyrkan S:t Pancrazio, omgifven af en hel skog blommande mandelträd, hvars luftiga, spetslika blomsterväfnad omgaf de skärt skiftande väggarne, som en slöja en älsklig brud, och der bakom till venster låg Taormina med sitt mäktiga vis à vis Etna, som nu visade sig i allt sitt majestät. Sedan vi kastat en blick på hotellet, som hade det mest förtjusande läge och hvars nygifta värdfolk emottog oss med så mycket behag och vänlighet, att de eröfrade våra hjertan med ens, skyndade vi, ifriga att få njuta af allt, upp till grekiska teatern, som låg alldeles bredvid, för att från dess tinnar beskåda solnedgången. Taorminas grekiska teater är en bland de vackraste ruiner Sicilien eger, och dess scen är den bäst bibehållna, som kanske finnes. Romarne förändrade och ombyggde teatern, men dess grekiska ursprung är dock lätt att urskilja. I midten finnas trenne dörrar, genom hvilka aktörerna brukade inkomma, och mellan dessa dörrar trenne nischer, fordom prydda af bildstoder. Mellan dessa nischer åter stå smäckra pelare, hvaraf fyra ännu äro fullkomligt väl bibehållna, och på sidorna äro stora öppningar, genom hvilka festtågen brukade inkomma.
Härads-allmänningarne hafva undergått den reglering, sorn genom Edeis Kongl. Majestäts och Rikets Kammar-Collegii Circulär af den 14 April 1824 blifvit anbefalld, med undantag af någre mindre, hvilka dels blifvit, dels skola blifva försålde, samt af Bråbo Härads betydliga allmännings-marker, hvilka på hemmanen fördelats, och Kinda Härads, som är obegagnad i anseende till sitt läge. Trakthuggning blir härigenom i allmänhet införd, med beräknad återväxt till 100 å 120 år; och såvida bland häradsboarne finnas personer med drift och omtanka, som vilja åtaga sig bestyret och omsorgen med desse Skogars vård, så böra de kunna bibehållas i godt skick för häraclshoernes gagn och bästa. Största svårigheten ligger emedlertid uti närvarande generations benägenhet att gripa framför sig inpå de efterkommandes rätt. Af Kronoparker finnas numera uti detta Län endast 3:ne: nemligen Omberg, Ycke och V. Malmskogen, samt dessutom en liten planteringshage nära Linköping österut. Omberg är af vigt för kringliggande slättland, som derstädes får köpa något ved, samt afhämta vidjor Lill deras stängsel, äfvensom begagna mulbete. Ycke är för närvarande ej af särdeles vigt, men blir det med hvarje dag mera, alltsom skogsgränsen närmar sig den trakt der denna, med gammal och stor skog beväxta, park, är belägen. Vestra Malmskogen är af ringa vidd, och gagnas nästan blott för Regementernas behof vid mötesplatsen, samt till mulbete för kringliggande hemmansegares kreatur. Alla större skogar i Länet bestå af tall och gran, fastän vissa trakter, helst uti skärgården, kunna ega temligt betydlig tillgång af ek och björk. Björkskogen torde i allmänhet bibehålla sig oförminskad, emedan den snart uppväxer der barrskogen blifvit afsvedd; men lillgångarne på ek hafva under de sednare 5 åren särdeles med tagits.
Sådant vore åtminstone icke egnadt att befrämja samhällsutvecklingen uti dylika hänseenden, utan det skulle Bevillningssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mern., N:o 12. 27 gifva stillaståendet ett nytt, hittills saknadt, rotfäste och föröka det tunga riksdagsmachineriets orörlighet i ännu flera rigtningar. Det är af dessa skäl, som jag anser Höglofl. Utskotten bordt i denna fråga ingå till Ständerna med följande inbjudnings-förslag: Under den förutsättning, att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagit 12 månaders bränningstid i oskiljaktig förening med bränvinsbränningens frigifvande åt alla Svenska medborgare, och då denna sistnämnda förändring, såsom innefattande en ekonomisk fråga, måste anses hafva förfallit, enär både Presteoch Bonde-Stånden stannat i det sammanstämmande beslut, att bränvinstillverkningen hädanefter som hittills skall vara fästad vid jordbruket; så få Utskotten hemställa: att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antingen ville förena sig med Bonde-Ståndet om vidblifvandet af 6 månaders bränningstid, på sätt hittills egt rum; eller biträda Preste-Ständets beslut och bestämma bränvins-bränning-tiden till 3:ne månader om året, nemligen Mars och April om våren samt November om hösten. Dessutom instämmer jag äfven uti syftningen af hvad Grefve Hamilton anfört uti andra momentet af dess reservation och anser frågan om den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t, angående uppbördssättet, såsom varande af reglementarisk natur, genom 3:ne Stånds sammanstämmande beslut vara afgjord”. Af Anders Larsson från Upsala Län: ”Emot det af Bevillningsoch Ekonomi-Utskottens ånyo fattade beslut att panne-egaren skall betala lör förseglings-bestyret får jag mig reservera.
Räkenskaps - formen, sådan den nu finnes, måtte ej eller vara invecklad, utan enkel, emedan erfarenheten bevisar, att ynglingar med blott elementaira kunskaper, efter att hafva passerat något år på ett Häradsskrifvare Contoir, inhemta sådan kännedom deraf, som erfordras, att på eget ansvar ställa den i verket, då de derifrån vanligen gå till Kronofogdar och Häradsskrifvare, eller till andre grenar af (Jppbords-verket. Enär således, till vissheten om de nu gällande Räkenskaps-formernes ändamåls - enliga grunder, ännu lågges ett nödigt afseende derå, att, det hela af Kammaroch Uppbörds-Verket, grenar sig i många detailler, och att dessa af hvarannan bero, utan att sinsemellan för verkställigheten ligga i vågen, lärer man snart medgifva, huru hvarje rubbning häruti med varsamhet bor vidtagas. 118 Riksens Ständers Nu galler den ordning, att Uppbördsmannen erhåller ny Uppbörds-Bok den i September, deruti Skattskrifning och debitering inforas. Ståmmorne börjas i November; för att upptaga årets debiterade Utskylder, samt fortfara vintren och våren. Den sista April ar redogörelsen, då Uppbordsmannen infinner sig på Lands-Contoiret med den så kallade Summariska Rakningen. Der sker då granskning öfver Uppbörd och leverering, och de innestående Resterne undersökas. Finnes anledning, att desse ej åro nöjaktigt verificerade, vidtages Restransakning i Fögderiet. Derefter har Uppbördsmannen rådrum till Resternes indrifning emellan den x Maj och den 31 Augusti, då han skall vara inne med sin Special-Rakning jemte alla verificationer, och ett fullkomligt afslut. med förra årets Uppbörd verkstålles; inträffande alltså med råtta tiden att börja en ny rakning. Öfverlemnande! af Uppbörds-Boken för en ny debitering har ock derföre alltid, når Lands - Contoiret med ordning iakttagit hvad på detsamma ankommit, varit att anse såsom en decharge för det förflutna, och Uppbörderne hafva icke kunnat sammanblandas.
Distriktcheferne med 600 R:dr och till hvar och en af de sex Distriktadjutanterne med 150 R:dr eller tillsammans 3,900 R:dr; i anledning hvaraf Eders Kongl. Majit nu äskat, att till aflöning åt Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträden såväl i hufvudstaden som i landsorterna måtte anslås 32,800 R:dr, uti hvilket belopp inginge den ifrågasatta löneförhöjningen af tillhopa 3,900 R:dr, och hafva Rikets Ständer för berörda ändamål till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat det af Eders Kongl. Majit äskade förhöjda belopp 32,800 R:dr. 53:o Till arfvode för Civiling enior ers undervisande vid Mariebergs artilleriläroverk eller den läroanstalt, som i följd af väckt fråga om denna undervisningsanstalts förflyttande kunde i nåder varda bestämd, har Eders Kongl. Majit äskat enahanda belopp, som förut för ändamålet utgått eller 3,000 R:dr; hvilket anslag Rikets Ständer funnit skäligt äfven nu bevilja. 54:o. Likaledes har Eders Kongl. Majit begärt, att det nuvarande anslaget, 3,000 R:dr, till stipendier för elever, som genomgå den för Civiling enior er bestämda kurs, måtte fortfarande få utgå för instundande statsregleringsår; och har denna nådiga framställning jemväl blifvit af Rikets Ständer bifallen. 28 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse.
Hvad först beväringen beträffar, eger densamma redan genom tvenne K. kungörelser af 1811 och 1859 pensionsrätt; allt tal om prejudikat i detta hänseende är sålunda ogrundadt. Skarpskyttarne åter hafva bildats under så helt och hållet skiljda förhållanden från de, som betingade landtvärnets uppsättande. Skarpskytten har nemi. frivilligt inträdt i ledet, landtvärnskarlen blef deremot genom en grundlagsvidrig, olaglig utskrifning tvingad till tjenstgöring. All jemförelsegrund saknas derföre mellan skarpskytt och landtvärnskarl. Jag för min del skulle anse det vara ett långt vådligare prejudikat, derest staten ansåge sig löst från all förbindelse mot personer, som gjort staten tjenster och derunder gjort uppoffringar till helsa och ekonomiska fördelar. Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh.: Hr Nordenfelt har uti sitt här afgifna yttrande besparat mig besväret att teckna det tillstånd, i hvilket landtvärnsmännen befunno sig under kriget 1808 och 1809, då han sagt huru de voro iästfrusne på kanonjollarnes roddbänkar, utan kläder och föda etc. etc.; men icke förthy vill han neka dem den visserligen icke öfverdrifvet höga pension på ålderdomen, som motionären föreslagit att R. St:r skulle dem bevilja. Såsom skäl härtill anföres, att författningarne icke medgifva pensionsrätt förr än efter 20 å 30 års trägen tjenstgöring, då deremot dessa landtvärnsmän icke tjenat mera än 2:ne år och derunder kanhända hvarken erhållit blessyrer eller utfört några bragder, — att det skulle väcka afund hos soldater, som tjenat 15 å 20 år och ändå ej kunnat erhålla pension, och att det skulle vara ett vådligt prejudikat, i händelse af ett kommande krig, om man nu utdelade pension för så kort tjenstetid. Han har då förgätit huru det snart sagdt vid hvarje riksdag begäres pension eller förhöjning derå för embetsoch tjenstemän eller deras enkor och barn, på grund deraf att de ej 106
T het godz (barnens) md ej sjunka eller brinna före barnomettj utan alt fullt åter antvardas. Delta allt, såsom Högloft. Utskottet behagat uttrycka, här visserligen stämpeln af en försvunnen tid, men det bär ock stämpeln af den gamla:Svenska ärligheten, hvilken jag hoppas ännu icke helt och hållet försvunnit. Med skyldigt erkännande af min egen inskränkta förmåga vid detta ämnes behandling, vill jag slutligen hänvisa till de måns högre kunskaper och omdöme, hvilka i denna fråga yttrat sig vid ämnets föredragning i Konungens Stats-Råd och Högsta Domstolen. Desse äro Herr Juslitiae-Cancelleren samt Herrar Juslitise-Råderne Backman och Stråle. De hafva alldeles afstyrkt barn-arfs ställande efter inteckning, annorlunda än i sammanhang med inrättande af förmyndarekamrar till emottagande af barnarf, såsom den enda säkerhet man kan sälta i stället för barn-arfs nu eggande förmonsrätt. Detta vilkor anser jag så väsendtligt och för de o» myndiges säkerhet så oeltergifligt, alt, utan dettas tillvägabi ingande på elt ändamålsenligt sätt, man genom den föreslagna förändringen tillskyndar omyndiga barn oberäknelig skada och förlust. De fleste anmärkningar emot Utskottets förra Betänkande instämma också i detta vilkors förutsättande; men Utskottet har dock icke lemnat afseende å den allmänna rösten i denna omständighet.
Den, som, till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen, angående eventuela införsels-afgiften å salpeter, antager Riddershapets och Adelns beslut, att bestämma denna tull å oraffinerad salpeter till 2 r;dr 24 sk., och å raffinerad till 3 r:dr 12 sk. lispundet, röstar den, det ej vill, röstar 162:a Voteringen (349:o}. den, det ej vill, röstar 163:dje Voteringen (350:o). den, det ej vill, röstar Ja-, Nej-, 14 Förstärkta Stats-Utskollcts Memorial, N:o 278. vinner Nej, anfages (ill kontraproposition Borgareståndets beslut, att å, oraffinerad och raffinerad salpeter bestämma införselstullen lill 30 sk. lispundel. Efter denna votering, som utfallit med 80 Ja och 39 Nej, hvarvid Ja alltså vunnit, har följande proposition blifvit antagen för den Den, som vill, att eventuela införselstullen å salpeter, oraffinerad och raffinerad, skall bestämmas till 1 r:dr 32 sk. lispundet, röstar vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns beslut) Vid voteringssedlarnes öppnande liafva befunnits 61 Ja och 58 Neji hvadan och då Ja vunnit, eventuela införselstullen å salpeter blifvit bestämd till 1 r:dr 32 sk. per lispund. Den, som, på .sätt tre Stånd beslutat, anser eventuela införselstullen å helsiden-väfnader, alngods: alla släta sidentyger, såsom taft, satin, levantin, eller af hvilken annan benämning sorn helst, enfärgade, skiftande, rutiga eller randiga, hvaruti någon inväfd blomma eller figur icke befinnes, böra bestämmas till 10 i :dr 32 sk. skålpundet, röstar vinner Nej, bestämmes införselstullen å denna artikel till 5 r:dr skålpundet. Voteringen har utfallit med 75 Ja emot AA^Nej. Enär således