Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så i prosaiska eddan, medan i den poetiska Hel städse betyder dels Urd, dels underjordens lycksalighetsrike, der Urds och Mimers källor äro belägna. 3, 38, 179, 180–186, 196. Helblinde, vattenjätte, Lokes broder. 31, 193. Helge Hjörvardsson. Med fritt begagnande af stoff ur Baldersmyten har en dikt blifvit i kristen tid författad, hvars hjälte bär namnet Helge Hjörvardsson och är skapad efter Balders förebild. Helge Hundingsbane. Namnet på en hjälte, hvars saga blifvit hämtad ur mytsagan om Halfdan. Hängekäft (Hengikjöptr), en jätte, som skänkte Frode stenarne till hans Grottekvarn. Äfven en jättinna med detta namn omtalas. Hepte, dvärg. Hermod, binamn till Od-Svipdag. Hervor Allvitter. I hjältesagan uppträder Idun dels under detta namn, dels under namnet Segerdrifva. Hild (Hildr). valkyria. Hildesvin (Hildisvini), binamn till galten Gullenborste, äfven kallad Slidrugtanne. Hilder (»krigaren»), hildingarnes stamfader. Har äfven kallats Gunnar (krigaren). Hildebrand, krigare af hildingarnes slägt och befryndad med amalernas. Haddings erfarne och trogne vän. Hildeger, son af Hilder och Drott, Halfdans halfbroder. 115, 116. Hildegun, ljusdis, Nannas syster, Nöckves dotter, bortröfvad och gift med Ivalde och moder till Idun och andra växtlighetsdiser. 68. Himmelsvärnet (Himinbjörg), det af Heimdall skyddade fästet vid Bifrosts norre broände. 30, 148. Hjalmbäre, Hjälmbäre, binamn till Oden. Hjalmtrimul, Hjälmtrimul, valkyria. Hjuke, Ivaldes son, som med sin syster Bil vardt upptagen till månen. 67, 68.
Dessa föreskrifter innehålla dock intet annat hit hänförligt, än att om en landtmätare icke företager ett honom uppdraget laga skifte inom fyra månader, så »må Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, om en eller flere delegare sådant begära, utse annan landtmätare, att det begärda skiftet, så fort som möjligt ske kan, verkställa.» Således derest landtmätaren allenast börjar skiftet inom fyra månader efter förordnandets datum, kan ban fördröja fortsättningen och afslutandet, hvilket thyvärr allt för ofta händer, utan att Kongl Majits Befallningshafvande eger magt att, genom vite eller annan verksam påföljd, förhjelpa de jordegare till en skyndsammare handläggning af skiftet, som klaga öfver och till och med bevisa, att landtmätaren oskäligen försummar fullgörandet af sin skyldighet i sådant afseende. Detta var visserligen icke meningen med Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 2 December 1863, hvaruti de anhöllo, icke allenast om förändring af fyra uppgifna §§ i Skiftesstadgan, hvilken fråga ännu beror på nådig pröfning, utan äfven, att Kongl. Majit måtte taga i nådigt öfvervägande, om icke ändamålsenligare och mera verkande åtgärder, än de dittils stadgade, kunde påbjudas för befordrande af tillsynen, huru de till landtmäteri-staten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter. Till sådana åtgärder kan äfven räknas en förbättrad lagstiftning, och jag hemställer för den skull, samt i öfrigt med stöd af, hvad i det föregående blifvit anfördt, om de nu gällande skiftesförfattningarnes mängd och beskaffenhet, Bih. till li. St. N:o 86. att Rikets Stander ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en förnyad Skiftesstadga, i hvilken alla nu gallande lampliga och tidsenliga föreskrifter om skiftesverket skulle sammanföras och nuvarande föreskrifter af annan beskaffenhet ersättas med sådana, som må anses vara nyttiga och nödvändiga. Om remiss till behörigt Utskott anhålles vördsamligen.
Utskotten, emot mitt yrkande, om köpares gagnande såsom vittne, och jag tillika visat, att köparen, såsom, enligt förslaget, ostraffbar för hvad han köpt, således af sakens utgång lagligen icke kan vänta eller hafva hvarken nytta eller skada, torde jag böra närmare få framlägga de vilkor, under hvilka jag anser köparens hörande såsom vittne, böra få ega rum. Då det icke varit min mening att köparen ensam, och då ingen annan bevisning tillika är tillgänglig, skulle uteslutande och ovilkorligen få gagnas som vittne, bade jag trott, på grund af erfarenhet, om det oftast ofullständiga skick, hvari bevisningen om oloflig bran vins-försäljning stannar vid Domstolarne, och hvaraf värjemåls-eder alltid måste blifva en obehaglig följd, i saknad af den bestämdare upplysning endast köparen sjelf kan meddela, hans hörande borde tillåtas, för så vidt Domaren det nödigt pröfvar till bevisningens fullkomnande. Det händer nemligen icke sällan att bevisningen företer sig sålunda: C. och D. äro kallade till vittne emot A. för oloflig bränvins-försäljning. Bägge vittnen berätta, alt de blifvit af B. inbjudne på bränvin, hvilket B. begärt, bekommit och tillika med C. och D. förtärt; men huruvida B. skulle betala, eller betalde samma bränvin, eller om A. utan betalning undfägnade alla tre, det Veta vittnen icke och betalning hafva Jiev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande IS io 8. 5 g de ej heller sett erläggas. I detta ofullständiga stick stanna många så beskaffade åtal; följden deraf behöfver väl icke nämnas. Vid detta och dylika förhållanden är det endast köparen sjelf som kan fylla och fullkomna bevisningen, om han i öfrigt är ojäfvig.
Utlåtande, i anledning deraf, att Utskottets Memorial ]S:o 41 om sammanjemkning af Riks-Ståndens olika beslut, angående Tull-bevillningen, blifvit i vissa delar ogilladt eller återrcmitteradt. Enligt ankomne Prolocolls-uldrag, fr An Högloflige Ridderskapet och Adeln af den 5 April, från liögvördige Preste-Ståndet af den 29 Mars, 5 och i5 April, från Välloflige Borgare-Ståndet af den 3, 5. 6, 15 och 24 April, samt från Hedervärda Bonde-Ståndet af den 3, 5, 7 och i5 April delta år. hafva Riks-Stånden, vid föredragning af Bevillnings-Ulskottets Memorial N:o 4r> innefattande förslag lill samman jemkning af Ståndens olika heslut, angående Tull bevillningen, samt de voterings-propositioner, enligt, hvilka, i händelse slik sammanjemkning i ett eller annat fall icke kunde åstadkommas, omröstning borde i Förstärkt Stats-Utskott anställas, livar för sig besluladt, på sätt bär nedan förmäles; och lår Utskottet 1111 föreslå de åtgärder, som, i anledning af hvad Riks-Stånden, i afseende å beiörde sammanjemknings-förslag sålunda finnas hafva stadgat, kunna böra vidtagas. I afseende å Utskottets yttrande, angående så väl den första bland de allmänna anmärkningarna, som den, i sammanhang dermed, hos Utskottet väckta och behandlade fråga, huruvida samma eller annan grund borde följas för utrönande af Rikets Ständers beslut, då ämnet anginge förbuds-, som tull-bestämmelser, hafva Irenne Riks-Stånd ogillat Utskottets åtgärd alt föreslå föi buds-frågornas afgörande genom omröstning i Förstärkt Siats-Utskott, samt del /pde eller Borgare-Ståndet, efter det proposition till bifall å Utskottets förslag i denna del blifvit vägrad, samma vägran godkänt.
Remitterades till StatsUtsk;t. Vidare afgaf Gr. Lewenhaupt en motion af följande lydelse: I våra författningar finnes visserligen ansvar stadgadt för den, som med upsåt olofligen släpper kreatur på andras egor. Icke destomindre har under tidernas lopp den oseden innästlat sig, att kreatur utsläppas på de allmänna landsvägarne, för att der söka en torftig föda, utan afs:de på huruvida dessa vägar, som sålunda till betesmarker begagnas, genomlöpa andra personer tillhörig mark. Mig veterligen beifras aldrig dessa missbruk af den allmänna åklagaremak ten i annat fall, än om de utsläppta kreaturen utgöras af oringade svin, för hvilka särskilda böter äro i lag föreskrifna. Sedan numera i flera Rikets län, genom K:s Befides försorg, det lyckats att bortskaffa en del af de för trafiken hinderliga, öfver allmänna landsvägarne'flerestädes befintliga grindarne, torde olägenheterna af kreaturs utsläppande på landsvägarne blifva ännu större än hitintills. Att omgifva vägarne med gärdesgårdar, för att sålunda freda de angränsande egorna, är en utväg, som icke torde böra förordas. Dels är en dylik stängsel i hög grad skogsödande för våra förut medtagna skogar och dels skulle sådana gärdesgårdar medföra den olägenheten att vintertiden, vid inträffaude snöfall, vägarne mångenstädes blifva ofarbara, enär det är väl kändt, att massor af snö pläga stadna utmed dylika hägnader och hvarefter en oerhörd 432 Den 26 N eveni ber e. m. mängd dagsverken årligen förspillas för att hålla vägarne öppna och barbara, der de af gärdesgårdar omgifvas.
Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 27 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 332, i anledning af väckta motioner om belöning åt Kapiten-Mekanikus Sasse, för en af honom uppfunnen vatten-destillerings-apparat. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets den 27 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 75, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Memorial, N:o 62, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, afslå Utskottets nu gjorda tillstyrkande samt lades förevarande Memorial i öfrigt till handlingarne. Från Vtillofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo dels Eccpeditions-Utskottets Memorial, N:o 12, i anledning af skrifvelse-förslaget, N:o 134, angående inrättande af ett Ecklesiastik-kollegium, dels ett nytt förslag, N:o 169, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet. Det sednare förslaget godkändes, och Memorialet, N:o 12, lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 37, öfver väckta motioner, angående Brottmåls-lagstiftningens förbättring. Härvid förekommo: l:o. Yttrandet pag. 2. Ladts till handlingarne; 2io. Författnings-förslaget, pag. 21—27. Antogs, med uteslutande af momentets sista punkt: ”Sammanträffa — stadgadt är.” Öfriga §§ godkändes, enligt Utlåtandet N:o 48, med rättelse af de tryckfel, som Utskottet särskildt anmält. och 3:o. Förslag och hemställan, pag. 29 och 30. Godkändes, enligt Utlåtandet, N:o 48. Den 1 November. Från Eöglofl.
Å. 5i. XXVIII. U. 427. XXXI. A. 45. —- å Tidningar, om upphörande af. III. 426. V. 274. VI. Stämplade Pappersafgiften, angående. XVIII. B. 189, 357. XIX. Å. 5r. XXVIII. U. 427. XXXI. A. 45. XXXVII. B. 275. XXXVIII. LIL A. 89. E. 89. StängselOrdning, angående en ny. Se Boställen. Stöld, om skärpning i straffet för, samt om belöning för tjufvars upptäckande och gripande. XXXVI. B. 162. XXXVII. A. 270. — om ändring i strafflagarne för. XXXVI. B. 162. XXXVII. A. 270. Sundsvalls Stad, om inrättande af ett Curhus i. XXXIII. B. 475. XXXV. A. 275. Suppleanter, angående af BondeStåndet utsedde, för Ledamöter i Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. IX. B. 38. A. 314- — angående val af, för BondeStåndet uti ProvinsLåneContorens Directioner emellan Riksdagarne. XV. B. 155. XVI. A. nr. Svarande parters förklaringar, om skyldighet för ÖfverRätter att i alla till deras handläggning hörande mål låta infordra, genom Konungens Befallningshafvande. XLV. B. 135. XLVII. A. 192. Svartsjö Kungsgård, om nedsättning af Grosshandlaren Weners Arrende för. XII. B. 352. XV. A. 107. XVII. Svenska Folkets Historia under Konungarne af WasaÄtten, om understöd för Författaren till. Se Strinnholm. Syskonbarns afkomlingars arfsrätt, angående. XXVII. B. 220. XXVIII. Å. 64. XLVIII.
Men är då icke saken af någon betydenhet, eller har icke det allmänna någon rätt att tillse det inrättningen uppfyller sitt ändamål? — Jo, utan tvifvel; begge delarna kunna icke nekas. Att saken är vigtig, det tager jag för gifvet, att hvar och en medgifver, och alt staten har rättighet att i förenämnde hänseende mellankomma, torde en kort redogörelse för inrättningens uppkomst och utveckling kunna gifva vid handen. Barnhuset tillkom under Drottning Christinas tid derigenom, ali den tomt, som barnhuset nu äger, ditskänktes, hvarjemte bemälda Drottning till barnhuset anslog 40:de tunnan af all Kronans årliga sädestionde uti Svea rike, och halfparten af Finland, samt 1000 daler s. m. årligen af Kronans tullinkomster, hvartill sedermera kommit sakören och böter, förmyndarekammarens öfverskollsmedel af danaarf, sterbhusafgifler o. s. v., allt under en fortfarande inkomst af kronotionde, uppgående till öfver 3000 tunnor säd. När nu så förhåller sig och detta motsvarar räntan på ett kapital, stort 639,572 r:dr b:co efter 5 proc. kapitaliseradt, så lärer det väl näppeligen kunna ifrågasättas huruvida R. St. hafva befogenhet eller icke att deruti inblanda sig. Min tanka i detta afseende är för öfrigt så fullkomligt och derjemte så väl återgifven genom samme läkares yttrande, alt jag nu tager mig friheten att här reproducera detsamma såsom mitt eget. Han säger: ”Af dessa data vågar jag, efter min und. uppfattning, draga den slutsats, alt för barnhusets betraktande såsom en Stockholms stads enskilda inrättning, för dess styrelses rubricerande såsom en kommunal-styrelse, intet stöd torde kunna hemtas, hvarken från inrättningens uppkomst och utveckling, styrelsens fordna eller närvar, organisation och redovisnings-skyldighet, eller inkomsternas natur”. 16 * 244 Den 15 Mars f m.
Staten så betydligen bidroge till Barnhusets underhållande, samma Inrättning likväl ingalunda skulle svara emot sitt ändamål, att förekomma värnlösa och i synnerhet oägta barns förstörelse i Hufvudstaden; och emedan Stockholms Stad, som allena hade nytta af Barnhuset, icke velat till dess underhåll, ännu mindre till dess åsyftade utvidgning, bidraga med den ringaste directa afgift, eller dertill använda något af Stadens Betänkan den, N:o 248. 213 betydliga FattigvårdsAnslag, ansåge Hr Cederschöld det oeftergifliga vilkor vid Anslagets beviljande för Stora Barnhuset böra föreskrifvas, att Barnhuset ovägcrligen skall för alltid mottaga hvarje spädt oägta barn, med skyldighet för modren att antingen under ett års tid derstädes göra tjenst såsom Annna , eller ock erlägga 1 R.-dr 16 sk. B.-co i veckan, under loppet af So veckor, och Stockholms Stad dymedelst sättas i nödvändighet, att tillskjuta hvad som tarfvades för ett ändamålsenligt underhållande af dess eget Barnhus; hvarjemte Hr Cederschjöld fullständigt upplyst hvad som i delta ämne vid sistlidne Riksdag förekommit. Och har II. Exc. Hr Grefve De la Gardie, Jacob, härutinnan instämt under anförande, att icke mindre än jgoo T:r Spannmål, som fordom varit använde till ett Barnhus i Malmö alltsedan FörmyndareRegeringcn under Konung Carl XI blifvit från Skåne öfverflyttade till Stora Barnhuset, utan att hvarken Malmö Barnhus , Skåne eller den öfriga delen af Sverige deraf droge den ringaste nytta, äfvensom att de penningar, sorn nu under namn af Uppfostringshjelp allt sedan slutet af i77o:talet ifrån SerapliimerOrdensGillet utdelas öfver hela Riket till fattige barns understöd, vöre en ny gärd, utgående ifrån Malmö Barnhus till iner än |:delar och till ungefär en |:del eller något mindre ifrån en lika enskild inrättning uti Upsala Län.
Såsom ledande till en lättare öfversigt af den ekonomiska förvaltningen vid Kongl. Flottans Stationer och Lotsverket, anse Revisorerne, att, uti den berättelse, som vid hvarje stats-revision från Kongl. Förvaltningen afgifves, jemväl bör meddelas underrättelse om verkställda nybyggnader och större reparationer. § 10. Af 5:te hufvudtilelns anslag till oförutsedda utgifter förekomma utbetalningar, hvilka dels synas vara af permanent egenskap, dels eljest förtjenla af uppmärksamhet; hvarå kunna anföras följande exempel: år 1846. år 1847. Enligt räkenskaperna för Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärenderna samt Kongl. Flottans Stationer i Carlskrona och Stockholm, till Kongl. Krigsvetenskaps-akademien . 200; 200: , Sjöförsvars-departementets Kommando1,000: expedition 900: , Orlogsmanna-sällskapet i Carlskrona 200; 200: för besigtning af kastoch skjutpjeser 1,730: 3. 5. 1,585: 29. 5. skjutnings-försök med en kammmar-laddningskanon 4,029: 4. 7. för sjömätningar 4,000: ■ krut-transport-kostnader 439: 7. 6. gratifikation till Inspektoren vid smedjan i Carlskrona 100: 100: aflöningsförhöjning till garnisonen å Carlshamns kastell 220: 15. — 220: 12. — skeppsgossars och hornblåsares öfning i musik . 692: 32. - 618: 36. — uppköp af blåsinstrumenter 157: 40. — 133: 16. 99 — Extra Statsanslagen. De uti sednast afgifna Revisions-berättelse omförmälda behållningar å de, vid 1834 och 1835 samt 1840 och 1841 års Riksdagar, beviljade extra anslag till sjöförsvarets iståndsättande hafva under revisionsåren blifvit till hela deras belopp använda. De vid 1844 oell 1845 års
Men hvilken häpnadsfull förändring i sällskapsglädjen, hvilken darrande bäfvan skulle ej egt rum i fall någon enda af gästerna, framför allt värden sjelf, i aningen kunnat läsa en annan dödsannons öfver Wilhelm von Braun. »Död i Uddevalla». Också daterad »den 12 september», likasom den första. Det var blott årtalets olikhet som skilde. Kunde väl något sällsammare inträffa? Men då Braun nästa gång, efter grafölet på Barnängen, visade sig i staden, var det minsann ej vid något uppsluppet lynne. Då hette det att det bevisades honom af en högre magt den allra högsta orättvisa, derigenom att han skulle tvingas att lefva. Han, som var så fullkomligt utsliten af lifvet i både tragedi och komedi. Och att nationen väl åtminstone borde kunna göra så pass mycket för honom, som i så många år sjungit för den, att den kunde samla ihop medel att betala för honom i någon tillflykt, der hypokondriska själar blefvo rättvist behandlade.» Arme Braun, när behandlade han sig sjelf rättvist? Nog drog han hän från ort till ort, för att slippa den envise fiende, som pockande ville följa honom, men han slapp honom endast för kortare perioder – ty den der fienden hade så sällskapliga vanor, och skalden var så godmodig. Hvart skulle han dessutom taga vägen, der han ej blef uppsökt? – En sådan vrå var ej lätt att finna inom Sverige. På detta sätt, under arbete, triumfer, sorg och glädjelösa glädjefester gingo åren fram till 1859. Braun skulle då nedresa till Carlshamn, der han ärnade tillbringa vintern på det nämnda året 1859 hos sin gamle fader och under sommaren vistas i de sköna nejderna deromkring. Den följande vintern ärnade han vistas i Ystad hos sin broder. Men innan han lemnade Stockholm skulle naturligtvis vännerne festligt vara tillsammans och det blef hos vännen Blanche, som så gerna gjorde middagar, som de träffades och drucko afskedsskålen. I ett särskildt för tillfället författadt poem tog Braun farväl af »bröderne» och hufvudstaden, och bad artisten Hallbeck, som kommit till honom, att »illustrera det med några streck».
Deremot talar 3:dje moro. 3i § RiddarhusOrdningen om en helt annan casus, nemligen deri, att Ridderskapet och Adeln, vid hvilket tillfälle som hälst, skulle finna, att ett skriftligt eller muntligt anförande bör ur Protocollet uteslutas, till följd af dess egenskap att vara anstötligt eller mot Grundlagarne stridande. Förhållandet här, der fråga är oni anstöt!iga anföranden, är således helt annorlunda* än det i Riksdagsordningen omnämnde, der en talare sjelf begär att vid justeringen få ändra eller utesluta några af sina uttryck. Herr Rosenqvist: Att begära votering i denna fråga är öfverflödigt, då jag fmner 2Ö2 Den 19 Februarii f. m. alt utgången deraf ej kan vara oviss. Jag får derföre endast förena mig mig med Grefve Horn och Herr Hjerta. Herr Cederschjöld: Likasom enligt TryckfrihetsFörordningen ej mer af en skrift kan konfiskeras, än hvad Domstolen utmärkt; likaså bör icke heller af ifrågavarande anförande mer kunna ur Protocollet uttagas, än det som Ståndet funnit anstötligt. Men då anmärkning nu icke blifvit gjord mot något annat ställe i Herr Dalmans anförande, än ett enda uttryck, hvilket han sjelf medgifvit må utgå; så kan jag ej inse, alt Ståndet är berättigadt att ur Protocollet utesluta hela anförandet, så framt icke Herr Dalman sjelf dertill gifver sitt bifall. Det är blott i händelse Ståndet anses nu hafva fattat ett heslut, stridande mot denna åsigt, som jag anmäler min reservation och protest deremot. Herr Dalman: Jag får repetera, att jag för egen del ej bryr mig örn saken, och att det endast varit för prasjudicatet skull och för Ståndets värdighet, som jag trott det icke böra vara tillåtet, att den ena gången efter den andra betaga den enskilde Ståndsledamoten rättigheten att få sina yttranden i Protocollet förvarade; hälst Grundlagen måste vara öfver RiddarhusOrdningen. Men för att icke förlänga discussionen, vill jag ej motsätta mig att hela anförandet njå utgå, om Herrarne finna så för godt.
— Jag hemställer derföre till Hr Frih. o. Landtm., om icke den frågan, Hr Mannerskantz uppgifvit, bör försl afgöras, i sammanhang hvarmed jag anhåller att min framställning äfven måtte komma under R. o. Adis pröfning, nemi. att £ måtte utgå första året och \ under hvartdera af de 3 öfriga. Skulle man ej vilja antaga det, utan blott att J:del skall utgå årligen; så blir skilnaden endast den, att medlen utbetalades ett år längre. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. 9. Ad. torde erinra sig, alt Hr Landtm., vid den första discussionens slut, tagit sig friheten framställa, om icke föredragningen borde ske på det sättet, alt R. o. Ad. först pröfvade medlens användande och sedan i hvad ordning de borde utgå. Ingen erinran hade då dervid blifvit gjord; R. o. Ad. hade visserligen icke fattat något beslut derom, och således vore det öppet för R. o Ad. att nu eller efteråt pröfva frågan om den ordning, i hvilken medlen skola utgå, och finge Hr Landtm, medgifva, alt det vore fullkomligen likgiltigt hvilken (råga först pröfvndes; men då R. o. Ad. likväl, vid Hr Landtnäs första framställning, hvilken var stödd på BancoLltstis sätt att framlägga frågan, icke gjort någon anmärkn., bade Hr Landtm, tagit för nära afgjordt, att frågan skulle pröfvas på sålt Hr Landtm, nämnt. Hr von Hartmansdorff: Mitt sista förslag var något ofullständigt deruti, alt jag ej tilläde att frågan till hvilka föremål medlen skola användas icke kan blifva föremål för afgörande i förstärkt BancoUtsk., utan i det förstärkta Utsk., som kommer att behandla medlens fördelning. I händelse man nu öfverhoppade frågan om medlens utbetalning, sfi skulle man först komma alt afgöra frågan om medlens användande, hvilken troligen förekommer i förstärkt StutsUtsk., och sedan frågan om deras utbetalning, som förekommer i förstärkt BancoUtskott.
Friherre vs 6ser, at i sadant fall kundgö, relse blefwe af nöden. 8 i iV 6 rll 0 lps, ^xsl Qsbrisl. Anledningm til Riddarhus - Ucffottets Betänkande är de stora brister, four finnas i en berydelig del af RiddarElsets 6ene!i!oZ;sr. Desta brister kunna ej af Herrar Uttemän sullkommeligen kannas, och det wore nästan omö>eligk ac bibringa dem kännedom deraf pä annat sätt än genom en corralchanäancL som blefwe bade besvärlig och för Riddarhuset kostsam. När alicsa Herrar Ättemän ej känna , hwilka underrättelser fattas och för huru lang rid tilbaka, får jag t ödmjukhet för Herr Grefwcn och Landt-Matskalkcn och Högloft. Ridder skåpet och Adeln xroieAsra, at gansalogiska underrättelser skulle anses bristande för et wistt antal af kilryggalaggde ar, k. er. Tio, och ak lil följe deraf hufwudmännen för alla Atter, kunde alaggas, at för sä läng tid cilbaka insända flike underrättelser inom Tu är efter skedd kundgörelse härom, hwilken termin mål torde behöfwas i anseende kil den corrcichcmägnco, fem inom mycket kringspridda Lgrniller blefwe til uplysningars hopsamlande nödwaitdig. Äifkillige Ridderskapets och Adelns Ledamöter tycktes häruti instämma. Friherre IdolsnbLne, Zckieri n,g. Föreslag insändande af stikå gensalogiska uplysningar allt ifrån 1770, da fidsta kundgörelsen i detta ämne fran Riddarhuset emaneraäe.