Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räkningar, som afslutas och insändas till Riksgälds-Contoret inom den tid, Författningarne stadga, och uti hvilka Räkningar, Restantier och Balancer från de förra åren jemväl lill redovisning upp - 8 Hör tiil Siats-Utskottets Memorial, N:o 315. tagas. Sådana Summariska Räkningar aflemnas äfven från Stockholms stad inom den tid, sorn serskildt är bestämd. §• 24- (Lika lydande med 129 §. i iS41 Srs Reglemente.) I början af hvarje månad insändas från Lan dtRänter ierne till Riksgälds—Contoret Förslag öfver de, under nästföregångne månad, för nämnde Contors räkning, influtna medel, hvilka Förslag ovilkorligen böra vara af Lands-Contoren till riktigheten bestyrkta. ao, (Motsvarar 130 §. i 1841 ars Reglemente*) De till Riksgälds-Contorets disposition uti Landt-Ränterierne införflutne uppbönlsoch an märkningsm. fl. medel öfversändas och lefvererar derifrån omedelbart till Riksgälds-Contoret; egande Landt-Räntmästarne att, under de vilkor och förbehåll, Förfuttningarne stadga, sig lill godo beräkna och i räkenskaperne afföra det dem tillkommande remisslage för de pennin ge-remisser, som från Landt-Ränterierne tiil Riksgälds-Contoret expedieras. 26. (Lika lydande med 131 §. i 1841 ars Reglemente.) För de medel, sorn, tili följd af Kongl. Kammar-Rättens Öfver-Revi sions-Departements anmärkningar eller vederbörande Advocats-Fiscals-Embetens åtgärder, för Riksgälds-Conlorets räkning inflyto, godlgör RiksgäldsContoret, efter behöriga reqvisitioner, de i Författningarne stadgade observationsoch indrifnings-urfvoden, §, 37. (Lika lydande med 132 i l84t ars Reglemente.)
Efter mycket letande fann man en af Lucies morgontofflor och en lösfläta i en brunn. Säkerligen hade hon drunknat. Värde läsare! Det vore fåfängt att söka skildra hvad som föregick i Olofs själ. Med döden i hjertat, men i medvetande af att ha motstått frestelsen och ödet återvände han till Sverige. Min värde läsare! Du tror kanske att Olof nu genomgått alla de lidanden som de bittra nornorna bestämt åt honom. Ack nej! Ännu skall hans karaktär få strida i mången dust. Arbetet adlar mannen. Detta är en obestridlig sanning, som ytterligare bevisas af Olof. Genom arbete hade han nu svingat sig upp till officer i flottan. Han var i Stockholm. Då kom Estella, styrd af sin blinda kärlek, till Stockholm. Nu var hon fri. Nu skulle hon vinna honom, för hvilken hon kunnat offra sitt lif. Åter uppflammade Olofs lidelse för Estella. Lucie var ju död och Estella var fri. Inga pligtens iskalla band lade sig nu mellan honom och föremålet för hans passion. Hon hvilar i en ottoman. Han sitter på på en pall vid hennes fötter, hviskande om kärlek. Då får han ett bref. Han bryter det med feberaktig brådska. Han störtar upp. »O, usla qvinna!» ropar han, »det är du som mördat Lucie och din man!» Han rusade ut. Värde läsare! Skulle icke den starkaste karaktär kunna duka under för ett sådant bittert öde? Och ändå! Ännu är ej allt slut. Estella sjuknade och dog. Hon testamenterade på dödsbädden till Olof en samling bref. De voro från Lucie. Lucie var inte död. Det var hon som mördat herr X. och sedan flytt. Estella var oskyldig!!! Hvem kan tolka hvad Olof led? Det var ju han som dödat henne. I sin första förtviflan köpte han sig två alnar segelgarn, men kastade åter bort det och gick i utländsk sjötjenst. Men han fick icke den tillfredsställelsen att dö för fiendens kulor – utan dog af en häftig snufva. Nu min värde läsare får du sjelf leta ut sensmoralen i denna roman och bestämma om det var händelserna etc. eller Olofs karaktär som bestämde gången af hans olyckliga öde.
Af Herr A. Öhrström, hvilken förmenat: att Corrections-anstallerne i Riket påkallade i högsta grad en lika skyndsam, som genomgripande reform, enär desamma, efter hvad motionären trodde, skulle förvärra och försämra i stället alt förbättra; alt bland misstagen, hvarigenom det alltmer öfverhandtagande onda befordrades, vore lättheten att från Inrällningarne få uttaga der förvarade fångar, samt tillåtelsen för enskilde personer att derstädes anlägga fabriker, äfvensom att Kongl. Förordningen den 2q Juni 1833, huru med försvarslöse personer föi hållas bör, vore, i afseende på den obestämda lid, en person Ange i fängelse hållas, obillig och verkade menligt på samhället; och bar motionären, för beredande af en förbättring i nyssanmärkle förhållanden, yrkat fullkomligt upphäfvande af nuvarande corrections-system och de angående detsamma utfärdade Författningar samt i stället föreslagit följande sladganden : 1:0 alt på Statens förlag frivilliga arbets-inrällningar, en inom hvar - 6 Lagsamt Allm, Bcsv,- och Ekon-Utskotkns Betänkande, N:o 56. je Län, måtte etableias, iler livar oell en, som vore i saknad af arbetspö’- tjenst, kunde blifva i ti11 fälle att sådan sig bereda, sami alt dissa Inrättningar borde stil Ilas tinder Läns-Iiushålls-Sällskapens inseende och de iler tillhandahållande arbetenas beskaffenhet lämpas efier olika orters olika behof och tillgångar, såsom spånad och strön pslickning för qvinnor samt vägars anläggning och förbättring, canalers upptagning, hamnplatsers förbättrande m. m. for kaflarne ; 2:0 alt personer, som äro mindre brottslige och hafva arbetsförmåga, matie af Staten få förlag att odla odlingsbaia trakter, som linnas i synnerhet i norra ot terne ; 3:o alt de, hvilka, enligt Kongl. Förordningen elen 29 Juni 1833, benämnas vanartige eller för gröfre brott undergått bestraffning och sorn för sitt framtida uppförande icke kunna ställa antaglig borgen, borde försändas lill föibrytare-colonier, för hvilkas anläggning skulle utses tjenlig local uti Rikets ouppodlade trakter, der nybyggaren skulle få sig ett bestämdt område ulsynadt och, efter erhållande af vissa förskott af Staten, icke under de första åren erlägga annan skatt, än årlig, efter billigheten lämpad, afbetalning å nyssnämde förskolts-summa; 4:o att Staten borde till local för forsta försöket med dylika colonier inköpa den så kallade Gottska Sandön; och 5:o att de, som varit vid föi biy tai e-colonii r,
Härvid torde anmärkas, alt genom upphäfvande af nämnde Kungörelse, en obehörig inskränkning skulle ske i den gårdfarihandlande borgare i Borås och Ulricehamn medgifna rättighet att, i likhet med allmogen, idka gårdfarihandel samt alt hålla öppen bod i andra städer för försäljning af ortens tillverkningar; men då, enligt 3 § Handels-ordningen 1 morn., idkare af fabrik eller handtverk, så i stad, som på landet, ega att mot erläggande af viss afgift i hvilken stad som helst, sjelfve eller genom andra, föryttra sina egna tillverkningar i öppna salubodar eller från andra upplagsställen, och, enligt 2 mom. i samma §, en hvar eger att å allmänna försäljningsplatser i städerna, vid eller utom marknader, sina alster och tillverkningar till salu hålla; samt tillverkning af väfnader, som utgör dessa orters förnämsta näringsfång, måste kunna hänföras till fabrikshandtering; så torde, med jemväl lastadt alseende på innehållet af sisla mom. i 5 § Handels-ordningen, någon skada genom borttagande af omförmälde undantagsbestämmelser ej kunna dessa släder tillskyndas; och hafva med stöd af hvad sålunda blifvit anlördt, Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla: att den i 19 § af Handels-ordningen 190 Expeditions-Ftskottets Förslag till underd. Skrifvelse iV:o 88. deri 22 December 1846 omförmälda särskilda handelsfrihet, som är medgifven allmogen i sju härader af Elfsborgs län samt städerna Borås och Ulricehamn, må upphäfvas, och annan gårdfarihandel hädanefter icke vara tillåten, än den, som på grund af öfrige rörande handel och näringar gällande författningar må anses vara i allmänhet medgifven; samt att, i följd häraf, 1 och 2 mom. af 5 §:n Ilandels-ordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse: ’’A!ia slags inhemska landtmanna-produkter och hus slöjda Is ter må hvar och "en ega att på landet upphandla och, vid eller utom marknader, partivis föryttra.
Den 8 December e. rfi. t it deli cliicane; huru elen 1 einnar ett Öppet fält för hämnd och upprörda passioner, ja till och med för tillställningen att störta en hvar, som man kan beräkna vara uti penningförlägenhet; huru den kan försätta en redlig, men af motgångar förföljd Medborgare på yttersta gränsen af förderf, uti full omöjlighet att anskaffa lifvets oundgängligaste behof åt sig och åt en ofta talrik famille, än mindre alt, genom sin obarmhertige Borgenärs förnöjande, komma i stånd att bryta sitt fängsel; om man besinnar allt detta, säger jag, synes bysättning vara en barbarism, oförenlig med den liberalitet, till hvilken vår tid nu sträfvar. Men frihet i transactioner Medborgare emellan är en af tidens fordringar. Frihet i räntas tagande och gifvande är, då bysättning upphör, icke blott en sådan fordring, utan ock en nödvändighet, hvilken långt ifrån att störa crediten, skall consolidera den, sådan den bör vara, och långt ifrån att skydda och befordra ocker, skall säkrast och kraftigast motarbeta det. Jag är berättigad att förvandla mina capitaler uti nödvändighetsvaror och om conjuncturen så medgifver, uppstegra desse till det odrägligaste pris. Hvilken oformlighet att jag ej skall äga samma rättighet med mina oförvandlade capitaler. På förra sättet drabbar dock min vinningslystnad alla, äfven de fattigaste klasser; på det sednare tia Den 8 December e. ra. blott vinglaren och lycksökaren. Den förståndige och redbare låntagaren betalar icke högre ränta, än hans företag kunna medgifva. Yppas det sällsynta tillfälle, att han i förväg kan beräkna en stor vinst, t. ex. 20 p:ct, så är det icke obilligt att lian, om så behöfves, häraf delar hälften, eller deromkring, åt den, som genom sina capitaler sätter honom i tillfälle att utföra det lönande företaget.
Han anser nemi. bland annat, att uttrycket ”Konungen vare äfven obetaget,” skulle innebära en tvetydighet i så måtto, att deraf skulle kunna dragas den slutsats, att det vore andra personer än Konungen betaget att utnämna utländske män till lärarebeställningar, och alt man sålunda skulle kunna hindra t. ex. en skol-direktion att antaga en skicklig utlänning till lärare. Denna tvetydighet kan jag icke inse. Ordet afven refererar sig till den föreg:de meningen, utmärkande att Konungen så väl i det förra, som det sednare fallet har den i förslaget omnämnde rättighet. Vidare har Hr von Hartmansdorff velat hafva bort ur förslaget, ordet ”utmärkt,” för alt icke lägga hinder i vägen för jemväl andra utlänningars anställande. Jag tror likväl att Svenske män böra vid lärareplatsers tillsättande hafva det företrädet, att utlänningar icke varda dem föredragne i annan händelse, än att desse sednare äro af utmärkt förtjenst. Jag tror således, att det anmärkta uttrycket bör stå qvar. Som jag för öfrigt icke finner något emot förslaget att anmärka, utan anser det godt och nyttigt, får jag vördsammast tillstyrka II. o. Ad. antagandet deraf. Grefve Lagerbjelke: Hr von Hartmansdorff har anmärkt att det föreslagna ordet: ”äfven” skulle vara olämpligt derföre, att det refererade sig till Konungen, och att derigenom skulle borttagas rättigheten för direktioner och andra vederbör, att antaga utländske män af förtjenst till lärarebeställningar. Jag tror likväl detta vara ett misstag. Detta ordet ”äfven” hänförer sig nemi. efter min tanke till den föreg:de meningen d. v. s. att lika sorn Konungen är berättigad att vid lärarebeställningar använda utländske män af utmärkt förtjenst, lika så är det honom obetaget att uti militära embeten nyttja sådane män, roed undantag likväl af kommendantsplatser. Samme talare har vidare emot förslaget anmärkt, att det skulle vara för inskränkt. Jag ber att i det afseendet fä instämma med honom; men jag får tillika fästa hans uppmärksamhet derpå, att vår nu gällande grundlag härutinnan är ännu inskränktare.
Men då sedermera lagsöknings-åtgärderne blifvit inställde för 1 afslutade, genom verkställd inbetalning af ... 2 3 så befinnes återstoden af dylika lagsökta lån utgöra allenast 4 stycken. § 52. Säkerhets-handlingarne för lån mot pant af fast egendom samt för skiftesoch odlings-lån äro af Revisorerne utan anmärkning inventerade. § 53. Efter att hafva infordrat så väl Understyrelsens som Direktionernes öfver Låne-Kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby yttrande och förslag, i anledning af Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade och uti 144 § af Banko-Reglementet intagna beslut om belåning i Banken och Låne-Kontoren af guld och silfver, hafva Fullmägtige, enligt hvad Revisorerne inhemtat, den 9 nästlidne September meddelat de föreskrifter, som ansetts erforderliga för att bringa till verkställighet ifrågavarande utlånin hvilken alltså lärer komma att inom kort taga sin början. § 54. Sedan, på sätt i 1857 års Revisions-berättelse § 44 finnes 0111- förmäldt, Rikets Ständer medgifvit Riksgälds-Kontoret, att den 30 Juni samma år med innehafvande Hypotheks-förenings-obliga - 05 63 tioner liqvidera de å nämnde Kontors kreditiv i Banken lyftade summor, samt anstånd med infriande af en del af berörde Hypotbeks-förenings-obligationer, uppå derom lios Fullmägtige gjorda framställningar, beviljats, först till den 1 November, vidare till den 1 och 15 December 1857, derefter till den 20 Januari och slutligen till den 20 Februari innevarande år, så har återstoden af ifrågavarande obligationer sistberörde dag blifvit till Banken inbetald. Det åt Riksgälds-Kontoret den 31 Augusti 1857 anordnade kreditiv af 1,000,000 R:dr Banko, att räntefritt begagnas från den 1 påföljde September till den 30 Juni innevarande år, är på den sålunda bestämda tiden liqvideradt. § 55.
Nå väl, gensvarade Bonden, detta löfte tager jag förgodt ; och på detta vilkor gaf han sitt bifall till National-armeringen och det utgör ett vackert drag i Svenska National-representationens Annaler, att den Dag, som för kommande tidehvarf skall trygga den Scandinaviska Halföns ära och sjelfständighet, är grundad på Svenska Allmogens förtröstan på Svensk Bid^ dersmanna-tro; vid hvilket förhållande jag utan fruktan underställer det Högloft. Ståndets be - T120 P«n 32 Julli e. m. prufvande, om det vöre billigt och rättvist att nu, genom tillintetgörande af det vilkor, hvarpå BondeStåndet grundade sitt bifall till 35öf* stärkningsManskapets uppsättande, rygga ett det heligaste af alla löften. Ma Bonde Ståndet en. dag återgifva detta löfte, och jag skall genast medgifva, att saken kan betraktas från en annan synpunct, roen må aldrig Ridderskapet och Adeln återtaga det. Ett löfte kan endast brytas ; när den, till hvilken det är gifvet, icke mer vill sig deraf begagna. Min enskifta opinion ar, att extra.roteringens utgörande med annai än manskap, enkannerligen med hästar, skall bereda osäkerhet och förlust för de extra-rotehållare, som sig dertill förbinda, men jag nämner blött detta t förbigående, och min önskan vöre, att Riddetskapet och Adeln täcktes betrakta detta ämne ur en högre synpunct, än den enskilta nyttans. Om också Kronan vid utbrottet af ett krig får betala några tusende Hulr mer för några hun. drade Trosshästar, så stadnar hela den skadan vid den penninge-utgift, som deraf föranledeS, men en bruten öfverenskommelse mellan Nä* tional-representationens Afdelningar kan leda till oberäkneliga följder. VI hafva sedan Extra Boteringens infö, rande fått emottaga tvänne Regeringens Propositioner om Extra Roteringens utgörande med annat än Manskap, nemligen en gång om dess utgörande med spannmål, och en gång om dess utgörande
5 En Canzlist, hvars tjenstebefattning dock vid nuvarande innehafvares afgång skall indragas, hvarefter de Canzlist-tjeusten tillhörande göromål komma att af Regislratorn och Archivarien förrättas.” Början af 2 §:n i samma förslag skulle åter komma alt lyda sålunda: vDe med Riksgälds-Contoirets dagliga förvaltning förenade göromål och åligganden besörjas, under Fullmägtiges öfverinseende och med redovisningsskyldighet inför dem af, o. s. v. För öfrigt får Utskottet å nyo underställa Rikets Ständers godkännande de, i Utskottets Memorial N:o 53^, föreslagna reglementariska föreskrifter, sådana de finnas detta Memorial bifogade. Stockholm den 10 Juni 184 * - N:o 588. Ank. till Exp.-Utsk, den 11 Juni, kl. ii f. m. Memorial, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i afseende på det till en Styrelse för allmänna arbeten ifrågasatte anslag. Sedan samtlige Riks-Stånden, enligt till Stats-Utskottet ankomne Protocolls-utdrag, godkänt Utskottets Memorial, N:o 576, med ytterligare förslag till en voterings-proposition, rörande extra Stats-regleringen, sä har Förstärkta Stats-Utskottet, i öfverensstämmelse med 6g §. Regerings-Forraen, anställt votering öfver den sålunda bifallne, så lydande propositionen: Den, sora vill, alt det, i anledning af väckt fråga om en Styrelse för allmänna arbeten, beviljade anslag af 8000 R:dr årligen, intill nästa Riksdag, skall utgå till aflöning för en dylik Styrelse, voterar J a £ 6 Ståts-Utskottets Memorial, N:o 58 9. den, den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer berörde anslag att ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att, såsom arfvoden, användas till dem, som med allmänna arbeten få befattning, med uttryckligt förklarande, att härvid afses, att något nytt Embets-verk ej må för ändamålet inrättas.
Af dessa och andra orsaker hade skolan största behof af ny lokal, som erbjöde erforderligt utrymme samt medgåfve undervisningens planmessiga ordnande. Styrelsen, som ansåg enda utvägen att erhålla en Kongl. tlaj:ls Nid. Proposition N:o 74. 3 sådan lokal vara nybyggnad på en rymlig och välbelägen plats, erinrade tillika, att, om ändamålsenligare lokal för skolan finge medelst nybyggnad anskaffas, den vigtiga fördelen skulle kunna dermed förenas, att den nya byggnaden jemväl kunde, utan betydlig tillökning i kostnad, inrättas och användas för alltmera af behofvet påkallade offentliga utställningar af inhemska industrials ler; och hemställde Styrelsen, att densamma finge gå i författning om uppgörande af ritningar och kostnadsförslag till ny skolhusbyggnad, beräknad, med hänsigt till det jemt tilltagande i antalet elever, för undervisning af om möjligt ända till 500 qvinliga och 1,000 manliga lärjungar, samt jemväl afsedd att användas för allmänna industri-utställningar, till hvilken framställning Kongl. Majit genom nådigt Bref den 9 November 1861 lemnade bifall. Styrelsen uppdrog sedan åt sin ordförande, Öfversten m. m. C. Stål, att, i samråd med skolans föreståndare, besörja undcrvisningsplanens utarbetande samt upprättande, i öfverensstämmelse dermed, af ritningar och förslag till nybyggnaden. Styrelsen meddelade i öfrigt uti tsin ofvan nämnda skrifvelse, att bland tomtplatser, som för den föreslagna nybyggnaden ifrågakomma, ingen ansetts lämpligare än den vid Mäster Samuelsgatan, emellan öfre och Nedre Bangränderna, i qvarteret Beridarebanan belägna, som nu innehafves af Landtbruks-akademien, hvilken icke heller förmodades vara obenägen att upplåta denna tomt, derest akademien, vid nybyggnadens utförande, finge sitt behof af nödiga lokaler tillfredsstäldt, dervid, bland annat, påräknades en större lägenhet för utställning af landtb ruksredskap. Dä, i och för behöflig utvidgning af de
Men märk nu äfven hvad jag säger: Skulle herr öfverstlöjtnantens vägar, oaktadt mitt ord, händelsevis bära till lasarettet i en viss afsigt, så blir det fiendskap mellan oss – och kom ihåg att det är bättre ha en qvinna till vän än fiende ...” ” helst en så skarpsinnig, min nådiga! Var säker: jag ärnar icke öppna fiendtligheterna, men jag skall alltid veta parera fiendtliga anfall.” Med en djup bugning försvann öfverstlöjtnanten Några ögonblick stod den besegrade damen qvar på samma ställe. Att vara bunden, fjättrad till både tanke och tunga, att bära på allt, både möjligt och omöjligt, och ingenting få aflossa af bördan och att så godt som – eller rättare, rent ut – hafva blifvit tvingad, hotad till eftergift ... det var förfärligt, otroligt, outransakligt, men dock sant. ”Nå, vänta, vänta – vi få se om maktspråk alltid gälla framför klokheten och om icke hvarje fråga kan ses från flera sidor!” Under det hon fortsatte funderingarne och i hufvudet uppställde sina batterier, hade hon till venster om bron allt längre fördjupat sig utåt den så kallade ”udden,” och hon hade hunnit till den slutsatsen att hon kanske för första gången i sitt lif obehöfligt tappat ett spel, ty nog borde hon hafva redt sig bättre mot denne björn i öfverstlöjtnantsepåletter – då hon hörde någon häftigt nalkas bakom sig. ”Ursäkta, min nådiga doktorinna, att jag ånyo besvärar er, men det var en sak jag glömde.” ”Verkligen!” svarade fru Marin likgiltigt. ”Jag trodde att vår konversation var afslutad.” ”Icke alldeles, om ni behagar. Ni hörde att jag glömde en vigtig sak ...” ”... som gäller?” Att general Armfelt just i dag beger sig till lasarettet, då han naturligtvis kommer att språka med doktor Marin. Af den orsak torde det kanske vara skäl, att på förhand gifva generalen en vink om att doktorns hus är misstänkt såsom en skyddad plats för missnöjda officerare. Kortligen – man fronderar i doktor Marins hus.” ”Hvilken afskyvärd och djerf elakhet!” utbrast doktorinnan.
Naj:t under loppet al innevaiande är, utom räntor, ytterligare albetalt ä ca 60,000 ^ Lo/rg7. 1l/a/.-k§ /',c/,o^r'Non IV.o 1. 15 W^es-Äv LZLstvusZ-^SLeruR ^s-rt/l/ö^svK^s/^e/rtt^le/ne/rle^. Hillig den sk Kikets sednast församlade 8tänder fastställde Kiks-8tat lör är 1842 oell följande ären, utgör denna dlulvud-litels anslag: i penningar K.dr 2,671,506: med unde,' lönrrne l,eräknade 24,419 lunnar spiinmäk esler 7 Kalr lör tunnan; inilelclta ränlor eller markegång >>5 korslag . 1,210,292: indeldl spanmul 20,106 lunnor 16 kappar, förslagsvis, eller 6 K:<Ir lör lunnan 120,639: samt oindeldt 8paninäl 17,354 tunnor 16 kappar, elter 6
Men på samma gång som societeten i allmänhet höll John Hall räkning för att han hade tillräckligt vett att ej vara påträngande i den krets, som hans hustru genom börd och släktskapsförhållanden tillhörde, fanns det mången, som förtröt, att det beryktade götheborgsoriginalet, kändt för sin slarfviga dräkt och sitt ovårdade skägg och sina galna idéer, höll sig borta från sällskapslifvet. Säkerligen skulle han ypperligt kunnat medverka till nöjet. Ej ens på operan syntes han annat än någon sällsynt gång i Constances loge, där hon och Marianne gåfvo cour. Constance var söt att äta upp och ledig och glad med alla. Högst i gunsten stod envoyén, grefve Gustaf Lagerbjelke, som tillbringade denna höst i Sverige. Det var han, som hade det afundade privilegiet att sätta på Constance ytterkängorna, när spektaklet var slut. De stockholmska konnässörerna hade svårt att afgöra hvilken af de båda systrarna var den mest eftersträfvansvärda, den blonda, stillsamma Marianne eller den ystra Constance. Man kom dock villigt öfverens däri att båda voro deliciösa. Men Constances toiletter öfverstrålade vida Mariannes liksom alla andra stockholmsdamers. Ingen hade råd att bestå sig dräkter af den elegans och kostbarhet, som den götheborgska millionärens hustru presterade. Därtill kom att Constance hade den utsöktaste smak. Hon bar vanligtvis hvita klädningar af ett slags indiskt muslin, till den grad luftigt och genomskinligt och lätt, att det föreföll som väfdt af idel skyar. Kjolkanten var smyckad med en bred bård af guldeller pärlbroderier, och det korta lifvet, draperadt med djupa veck, lämnade de beundransvärdt formade armarne bara och sammanhölls öfver axlarna af stora kaméer, diamantspännen eller agraffer af ciseleradt guld. Constance hade, i likhet med franska kejsarinnan, en verklig passion för schalar. Hon ägde öfver femtio sådana, alla af stort värde, och hon visste drapera sig i dem med den mest bedårande grace.