Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan anordning har endast varit möjlig derigenom att de Landshöfdingar, under hvilkas embetstid karteverket der fortgått, hos sig förenat icke allenast nit för sjelfva saken, utan äfven erforderliga specialinsigter i följd af förut innehafda • befattningar vid Landtmäteriet. Således torde, äfven ur rent ekonomisk synpunkt, allt skäl vara för handen att, innan nämnde förhållande upphör, jemväl inom Norrbottens län öka arbetskrafterna. Deremot synes mig ännu icke tillräcklig erfarenhet om den för framtiden behöfliga ständiga personalen vunnen, för att på ordinarie stat uppföra en del af de vid karteverket anställde tjenstemän. Tillgång på biträden bör destomindre saknas, som det allmänneligen klagas deröfver, att Landtmätare icke erhålla full sysselsättning vid vanliga landtmäterigöromål, ett förhållande, som äfven talar för tillökning i personalen vid karteverket, hvarigenom åt duglige Landtmätare utan sysselsättning skulle beredas en gagnande verksamhet och lättad utväg till bergning på annat håll. Derest tillökning i anslaget för karteverket inom mellersta Sverige beviljas, lärer förhöjning i Styresmannens arfvode blifva erforderligt i följd af den ökade ansvarighet och mera omfattande verksamhet för honom, som deraf uppkommer. Anställning af särskild Öfverkartograf torde deremot icke vara nödvändig, om än särskildt arfvode bestämmes för den, som komme att lemna det biträde Styresmannen förutsatt skulle erhållas af Öfverkartografen. Uppflyttuiug till högre arfvode synes mig för kartograferne icke böra ifrågakomma förr än efter tio års tjenstgöring; hvaremot de föreslagna förhöjningarne i resekostnadsersättningar och dagtraktamenten under fältmälningstiden äro med billighet öfverensstämmande.
BorgareStåndets beslut, föreskriflerne härom uti 182a års BevillningsStndga i stället att bibehållas. 488 Stats-Utskottets Dessa Propositioner hafva besvarats med g3 Ja, och 26 Nej. Och sorn Ja vunnit, är beslutadt, att Krögare, Krögerskor och de som hålla Likör-kammare, Spisqvarters-och Värdshusidkare samt Tracteurer, oberäknadt Bevillning för bränvinsminutering, då den tillätes, skola betala i Stockholm och Götheborg minst io R:dr och i de öfrige Städerne minst 6 R:dr 32 sk.; att det skall åligga dem, som till sådan Näring meddelar tillståndsbref att, genom antagande borgen, försäkra Kronan om afgiftens utgörande; att alla Krögare, Krögerskor, Spisqvartersoch Värdshusidkare, hvilka hafva en bättre och förmånligare rörelse, än de minst taxerade Krögarne, skola taxeras till 5 för Hundrade! af den inkomst de anses hafva af rörelsen; att denna afgift skall erläggas äfven af hvar och en annan, som med behörigt tillstånd försäljer bränvin samt att sådane personer skola taxeras särskildt, oansedt de utgöra Bevillning för borgerlig rörelse. 4-dc Voteringen. Den som vill att Mästare, Packare, Vindragare, Lin-, Hamp-, Tjäruoch Brädvräkare, Packhusoch Vågkarlar, skola, jemlikt BevillningsUtskottets, af Höglo!]. Ridd. och Adeln, Högv. PrästeStåndet och He~ derv. BondeStåndet bifallne Förslag, taxeras i 2:ne Glassér, nemligen den itsta till 4 Rsdr och den 2:dra till 2 R:dr, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Betänkande n, N:o 409. 48g Vinner Nej; skola ofvannämnde Personer, jemlikt Vällofl. BorgareStåndets beslut, taxeras lika nied Arbetskarlar i Städerne, Efter Voteringens slut, hafva befunnits 80
90,000: - „ gravering och tryckning af färdiga blad af geolog, karteverket 20,000: - Till utdelning vid Landtbruks-kommittéen af premier för husdjur, redskap och ladugårds-produkter, 3,000 R:dr årligen under åren 1861, 1862 och 1863 . „ underhållande och förädling af Kronans nuvarande stamholländerier samt till nya sådanas inrättande 10.000 R:dr dito dito „ inköp af utländska race-hingstar „ vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna, 1.000 R:dr årligen under åren 1861,1862 och 1863 „ aflöning och andra utgifter vid skeppsbyggeri institutet i Carlskrona, 5,000 R:dr dito dito . „ rese-understöd åt arbetare i de särskilda närings yrkena, 3,000 R:dr dito dito För befrämjande af slöjdexpositioner Till aflöning för Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträde!!, 27,550 R:dr årligen under åren 1861, 1862 och 1863 „ undersökningar, inspektions-kostnader och expenser för allmänna arbeten, 25,000 R:dr dito dito . arfvoden för lärare vid Mariebergs artilleri-läroverk, 3,000 R:dr dito dito „ stipendier för Civil-ingeniörs-elever vid nämnde läroverk, 3,000 R:dr dito dito För anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, 150.000 För hamnbyggnad vid staden Åmål 8,000: — 8,000: „ fortsättning af hamnoch kanal-anläggning vid Carlstad — - — 70,000: „ hamns byggande vid staden Haparanda — 54,000: „ uppmuddring af segelleden mellan staden Piteå och lastageplatsen Löfholmen m. m — 26,000:
Maj:t, som anser de särskilda, lill Rikets hufvudstad ledande stambanornas förenande med hvarandra vara af framstående vigt ej mindre för rörelsen emellan landets olika delar, än för den direkta trafiken till hufvudstaden, hvars förnämsta hamnoch saluplatser skulle med denna jernväg komma i förbindelse, vill, med hänvisande till deri fullständigare utveckling af skälen för detta arbetes utförande och för dess företagande samtidigt med norra stambanan, som Kommitte rades i ämnet afgifna Retänkande innehåller, härmed af Rikets Ständer äska, att till en sammmanbindningsbana genom Stockholm med stationsgård vid Röda Bodarne, invid Klara sjö, måtte anvisas det härför beräknade belopp af 3,070,000 Riksdaler. 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Nordvestra Stambanan. Beträffande denna bana anmälde den år 1855 i nåder förordnade Jernvägskommitté, det Kommittén, för bestämmande af den punkt å Norska gränsen, dit en jernbana från mellersta Sverige lämpligast borde ledas, i ändamål att sedermera inom Norrige fortsättas, af vederbörande Norska Regerings-departement begärt upplysningar om de uti sistnämnda Iand i sådant afseende vidtagne åtgärder, samt att Kommittén i följd häraf erhållit del af handlingarne rörande de undersökningar, som för en jernvägskommunikation med Sverige der blifvit gjorda. Af dessa handlingar hade, bland annat, inhemtats, att en jernväg från Norrige endast på tvänne punkter mellan Fredrikshall och Kongsvinger kunde ledas till Svenska gränsen, nem ligen mot Skillingsmark och mot Magnor, men att banan i förstnämnda rigtning, ehuru den blefve kortare, skulle möta oberäkneliga svårigheter och, i anseende till den brutna terrängen öfver fjellen, icke kunna anläggas ulan branta stupningar och stora kostnader, hvaremot terrängen vore särdeles gynnsam för en jernbana, som, utgående från Eidswold—Kristiania-banan österut öfver* Glommen och derefter, föl - jande flodens venstra strand förbi Kongsvinger, frarnginge genom den dalgång till Svenska gränsen vid Magnor, der landsvägen nu löper, hvilken rigtning dessutom vore med de inom
Häradsrätt hade sjelf nu mera förgätit deh åborätt, som år 1791 blifvit af samma domstol fastställd, och hvari någon ändring af öfriga domstolar icke var gjord; och nu dömdes hos Häradsrätten don 26 Juni 1840, att då de af Drottning Christina den 26 April 1653 till Handlanden Adrian Tripp upplåtna hemman och lägenheter, enligt öfverlåtelsebrefvets innehåll, blifvit, med Kongl. Maj:t oell Kronan förbehållen rätt till återlösen, under full frälsemannarätt tillegnade bernälte Tripp och hans arfvingar, i följd hvaraf de i senare tider utkomna författningar om kronohemman icke vore i afseende på de sålunda upplåtna hemman tillämpliga, samt Tripps arfvingar ostridigt borde anses lika berättigade som öfriga ägare af frälsehemman i allmänhet, att efter eget godtfinnande antaga åboar å sina hemman; funne Häradsrätten käranden hafva saknat skäl för sitt stämningspåstående, hvilket derföre ogillades. Detta domslut fastställdes af Lagmansrätt och Hofrätt. När saken hos Kongl. Majit fullföljdes; var det. icke bristande erinran orri förra rättegångens förlopp, som vållade åsidosättande af hvad då blifvit dörndt; ty Nedre Revisionen omrörde i sitt betänkande ej mindre 1782 års Kongl. Bref, än Häradsrättens den 10 Dec. 179! gifna utslag, hvilket, i den delen icke ändradt, stadgade, att åboarne ej allenast borde njuta i besittningen för sig och barn lika säkerhet emot skyldigheternes fullgörande och vidkännas ett lika äfventyr vid deras uraktlåtenhet, som andre kronoåboer, utan ofck vid ombyten bibehållas vid utgift af endast sadan städja, sorn andre kronoåboar lagligen erlade. Men saken upptogs icke destomindre till ny pröfning (utan afstyrkande af Revisionen) oell Kongl. Maj:ts
Direktören förvissad om, att åtminstone i 3 år få behålla sin plats, så skulle utan tvifvel hans pretentioner i detta hänseende betydligen nedsättas. Olämpligheten af att Direktörerne skola tillsättas blott för ett år i sender blir ännu mer i ögonen fallande, om man besinnar dels svårigheten för äfven den öfverlägsnaste förmåga att inom en så kort tid som ett år hinna, efter tagen kännedom om alla förvaltningens detaljer, deri på ett afgörande sätt och till Verkets fördel ingripa och på samma gång leda den yttre affärsverksamheten, — dels vådan af täta rubbningar i de grundsatser, hvarpå Bankens styrelse och förvaltning samt affärernas gång hvila. Om således verkställande Direktörer ansetts vara af behofvet påkallade, så hade Utskottet, efter min tanke, åtminstone bort föreslå deras tillsättande för tre år eller lika lång tid, för hvilken Fullmägtige äro valde. Afskaffandet af Bankens Under-styrelse har vidare varit en älsklingstanke, som föresväfvat pluraliteten både ibland Fullmägtige och inom Utskottet, och som med kraftig hand blifvit uti ifrågavarande förslag tillämpad. Det förhämsta af de skäl, som Utskottet för sin åsigt förebragt, att nemligen nyssnämnda auktoritet skulle vara dels obehöflig, dels i följd af sin sammansättning hinderlig för ärendenas skyndsammare behandling, — delta skäl må nu gälla hvad det kan, men för mig har det förlorat all sin vigt, då jag besinnat, att det är hos Under-styrelsen, som den största detaljkännedom i Bankens alla angelägenheter naturligen måtte finnas, — att den ensam möjliggör en nödig kontinuitet i förvaltningen, hvilken eljest, enär Ofver-styrelsen ständigt kan ombytas, hädanefter skulle komma att saknas, äfvensom att nu gällande Banko-reglemente föreskrifver, att Under-styrelsens förslag och betänkanden endast i vissa bestämda vigtigare frågor böra infordras till det afseende de kunna förtjena. Under sådana förhållanden anser jag Under-styrelsen hvarken kunna blifva hinderlig eiler för framtiden obehöflig.
– Nu först kom Kyrkoherden Husælius, som gladde sig innerligen at träffa sin fordna eleve. – Alla fyra följdes sedan in, der Sofis mor redan hade dukat bordet, och framsatt alla mandelrutor som blifvit gömde sedan inträdes-kalaset. Den landtliga måltiden, huru Pedell, en sällskapslik karl, som tog sig en och en half sup före maten, och stundom äfven en så kallad pärla på första rätten, med åtskilliga okända familje-anecdorer inom Preste-Ståndet förskönade bords-discursen, torde ej löna mödan at vidlyftigt beskrifva, äfvensom Husælii första samtal med Uno torde vara af föga interesse. Då soupéen var gjord och Pedell tagit sin hatt för at vandra, utbad han sig den äran, at följande dagen få se Herr Kyrkoherden med sit främmande hos sig på frukost. Uno, som ej kunnat få något tilfälle at fråga efter Mari, biföll detta gerna, och lofvade at infinna sig; emedlertid frågade han Kyrkoherden, sedan Pedell aflägsnat sig, om Comministern nyligen hade fått någon ny hushållerska, och huru han blifvit bekant med henne. Husælius svarade dertil, at så förhöll sig, och at Pedell, som förmodeligen snart ämnade gifta sig med henne, sistledne marknad gjort hennes bekantskap i O * *. Om han gifter sig med henne, då beklagar jag honom, sade Uno, som berättade sin bekantskap med Mamsell Sydén. Husælius afhörde den med förundran och missnöje, – ja så, sade han, hon har likväl et så redbart utseende, kanske hade hon kunnat bli en bra menniska, utom den der Kaptenen, Gubben Spindler har rätt, fortfor han: Förbannad vare den niding, som går at upställa nät för den rena oskulden! Förbannad den bof, som fjäskar kring flickor, för at genom sött prat förvandla deras blygsamhet i fräckhet. Ganska rätt, ropade Uno med värma.
Jag har begagnat de krafter, som varit mig öfriga elter en redan lång lefnad och en rätt svår och långvarig sjuklighet, hvilken äfven under tjenstetiden ej sällan infunnit sig. I åtskilliga af lagstiftningsfrågorna har jag nödgats inskränka mig till framläggande af sjelfva idéen och dess inotifver; och det hade utan tvifvel varit bättre, möjligen mera bidragande till framgång, om jag derjemte alltid lemnat ett redigeradt förslag till förändrad lagtext. För öfrigt har min motgång bestått förnämligast uti den ogunst, hvari 1854 års riksrättsförhandlingar försatt mig hos försvararna af remissen till denna statsaktion. Öfver detta ämne har jag visserligen uti min förra berättelse yttrat mig så utförligt, som jag, efter hvad dittills förekommit, ansåg nödigt. Men klandret mot mitt förfarande synes derefter hafva ytterligare utvicklat sig; och de tillägg, som häraf påkallas, torde derjemte kunna tjena att åstadkomma större tydlighet, möjligen behöflig för en och annan af mina läsare. Ibland de frågor, som härvid förekomma, skall jag först upptaga den, huruvida remissen till åtal är att anse såsom utgången från Rikets Höglofl. Ständer. Det ofog, man tillvitar mig, bestående i olydnad mot remissen, kallas olydnad, uppstudsighet mot sjelfva mina Principaler, som skänkt mig det dyra förtroendet att vara deras ombudsman. År denna beskyllning på fullt allvar gjord, så är det följaktligen recensenternes mening, att Rikets Höglofl. Ständer pröfvat och gillat remissen, eller kunnat, i fall de så godt funnit, ogilla och inställa den. I annat fall kan någon Rikets Ständers mening ickfe vara genom remissen tillkännagifven;och att så icke är, vet väl en hvar, som ur grundlagarna inhämtat, hurusom Konstitutionsutskottet har sig förbehållet att, alldeles oberoende af Riksstånden, både bereda och fatta sina beslut om anklagelser mot Konungens Rådgifvare. Har jag felat genom olydnad mot remissen, icke kan det likväl vara emot Rikets Ständer, som jag dermed felat.
Grefwe vövenkselm, Larl Axel. Jag kan omöjligen medgiswa att pensioner böra af Stander disponeras eller gifwas, lika litet fräntagas. Pensioner aro i allmänhet belöningen af gjorda tjenster. Rättigheten ait belöna förijenster ar en af Konungens och »verkställande magtens dyrbaraste föremål och rättighet; den kan aldrig uti ett klokt organiseradt samsund ulöfwas af någon annan än den werkställande magten. Hwad redan gifne pensioner angar, tror jag ej att wi knnna gifwa en retroacriv werkan ät den Lag wi nu gä att stadfästa, men tror Grefwe ve la Laraies wara nyttigt arr antaga för framtiden. ' ^ Grefwe körner, ^stolplr L-öran. Frägan ar nu allenast om de a:ne sednare punclerne af Grefwe ve la Oarllies till Stats-Utskottet remitterade förslag. Den första af besia puncter har Stats-Utskottet ansett innefatta qwalistcationer, hwilka aldrig fullkomligen kunna bestämmas. Den sednare äter lärer med mera tydlighet kunna uttryckas, men jag tror att bestämningar af den ena influerar gansta mycket pä den andra, och att det i alla fall ar mäst ledande till ordning, billighet och rätkwisa, att öswerlemna all pröfning en detaille ät »verkställande magren. Etr annai förfarande skulle leda Riksens Ständer till Domare öfwer enstilta personer, hwilket Rsgerings» Formen förbudit och pä alt fatt sökt förekomma. Dcir 22 Zebruarir. Friherre Stael von wolstein trodde att Regerings-Formens föreskrift »cke har rigtig more tilläinpad: här .vors ej fr äga cm utöfningen af någon Domsrätt öfwer personer, utan blott om pröfningen af deras förtjenst, samt utöfningeu af de grunder nu blifwit stadgade. Grefwe li,övenl>jelm, (larl ^xel.
Utskottets hemställan afslogs, och biföll Ståndet Kongl. Maj:ts i denna punkt omförmälda förslag. Biföllos. Ladcs med godkännande till handlmgarne Punkten 64. Utskottets förslag till underdånig skrifvelse afslogs. Bifölls. Punkten 66, mom. a) och b). Biföllos. Mom. c), i förening hvarmed jemväl föredrogs Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JVs 6, i anledning al väckt Bih. till R. St. Prot. 1865 & 1866. 9 Sami. 33 258 Prot.-Vtdrag dm 25, 26, 21 och 28 April 1866. motion om bibehållande af det i Strengnäs inrättade seminarium för lärarinnors bildande, hvaröfver Ståndet hittills uppskjutit att fatta beslut. Stnts-Utskoltets hemställan uti mom. c) af förevarande punkt bifölls, och ansågs såsom höijd häraf tillstyrkandet i Sammansatta Stats-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JVs 6 vara afslaget. Bifötlos. Punkten 73, mom. a). Ilifölls. Mom. b;, i sammanhang hvarmed föredrogos ej mindre den hittills icke behandlade delen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande
Jag yrkar således på fullkomlig frihet i denna näring, och önskar, att, sedan den öfvergått till fabriksrörelse, densamma må beläggas med den bogsta möjliga beskattning, dock så att varan ej fördyras till den grad att import deraf skulle uppkomma och gynnas. Likaledes kan jag icke tillstyrka den skarpa åtgärd alt så lagstifta, det de mindre jordägarne, som ansett sig äga en fördel i denna närings bedrifvande, nödgades densamma i allo genast öfvergifva. Man bör ännu en tid lemna möjlighet för dem att bibehålla näringen och att småningom kunna öfvergå från densamma, för att under denna period på annat sätt reglera sin hushållning genom att t. ex. utvidga sin ladugårdsskötsel. Det vore nemi. ett hardt slag att nödgas på en gång förändra en hushälls-metod, huru falsk och oriktig den i sig sjelf än må vara, emedan jordbruket icke kan rimligen göras beroende af sådana lagar, hvarigenom belt andra hushallsomsorger intvingas, än de som nu existera. Vi äga icke capitaler för alt på en gång kunna förändra vårt jordbruks-systeme och vår ladugårdsskötsel; och derföre anser jag det vara väl betänkt, att förslaget blifvit så uppstäldt af Hrr:ne Grefve och Frih. Hamilton, som det nu be finnes. Likväl vill jag icke i allo godkänna Gr. Hamiltons utveckling af sin sats, ehuru jag i all - a3a D«a g November f. m. mänhet erkänner densammas riktighet, hvarföre jag skulle önska, att de allmänna grunder, Frih. Hamilton framställt, blelvo de, sorn mest gjorde sig gällande, och att Reger;n måtte i följd deraf småningom blifva ledd till olatankan, att för kommande Ständer utveckla detta systéme på ekonomiska grunder, och att endast af Ständerna begära beskattning derför. J.ig slutar med alt ytterligare begära piopos. på i:a §:n af Utskts förslag, eller afslag å denna §. Gr. Mörner, Carl: Hr von Troil har i mitt tanke så fullständigt utvecklat skälen för en mera inskränkt brännvinshräHningsrätlighet, än den Frih.
byrå, Stockholm, finilas anrnglda kvinliga arbetssökande sasom: lektionsgifvxe i sprak, svenska &amp; nnen, musik, sång, ritning och m %lning, handarbeten m. m., svenska och utländska lararimor för hem och skolor, kontorsoch skrifbitraden, husförest %ndarinnor, sällskap och bitriiden i hem, förelaserskor, gynmaster, sjuksköterskor m. fl. Ytterligare o m kvinliga skolrådsmedlemmar af Esselde. Det visade sig vid skolriidsvalen förliden höst i hufvudstaden, akt denna förutsättning var riktig. Det var nämligen i.cke lätt att finna kvinnor p % en gång lämpliga och villiga att åtaga sig uppgiften. Under sadana förMllanden torde det ej vara ur vägen om Dagny öppnar ett litet samspråk med sina läsare rörande de egenskaper, som böra fordras af en kvinna för att hon skall vara lämplig att inväljas i skolråd. E n del af dessa, egenskaper äro naturligtvis de samma, som fordras af manliga skolrådsledamöter, shsom redbarhet, pligttrohet, godt omdöme, medborgarsinne samt förmåga att arbeta tillsammans med andra icke såsom en blott mekanisk hjälpkraft under andras ledning och ansvar, utan på grund af egen öfvertygelse och i medvetande af eget ansvar. Af dessa egenskaper är det arbets f ormågan och medborgarsinnet, som iiro hos kvinnan minst utvecklade. Bristen p&amp; d e m Sir det också som i allmanhet afhiller oss fr&amp;n att mottaga offentliga uppdrag, och som nu senast gjort det sv8rt att finna kvinnor villiga och dugliga att deltaga i skolrådsarbetet eller ens i valet af nya skolrAdsledamöter. Kommer man att tanka öfver detta ämne, s&amp; drifves man att se till hvad slags personer det var, som i hufvudstaden tilläto a t t man uppstiilde dem som valkandidater. Man finner då, a t t i de församlingar der kvinliga skolrådskandidater förekommo, dessa samtligen voro lärarinnor. Det är, för att tala med Geijer en händelse, som ser ut som en tanke. Och hvad innebär denna tanke om ej det, att lärarinnorna äro framför andra i besittning af de för en skolrådsledamot oumbärligaste egenskaperna.
Deremot under den sednare (silfver) epoken stadgades förtroendet och äganderätten, och under dessa mågtiga skydd fortgingo nåringarne till oupphörlig förkofran. Och hvad närvarande pappersperiods financielia företräden beträffa, derom lemna tidens inom och utom Stånden hersk an de rop om förlägenhet och nöd, tillräcklig Upplysning. Jag delar Friherre Wrangels tänka om nyttan af en genom laglig controil inskränkt privat assignafions rått, äfvensom Herr Tharas yttrande om fördelarne af friare Handelsoch Nåringslagar; men jag frångår ej den öfvertygelse, att alla verkningarne häraf förfe* las, så långe ej säker beräkning för något in* dustrielt företag under ett vacklande myntvärde kan göras. Friherre Wrangels önskan om prsescriptionstid för Bancosedlarnes gångbarhet, kan jag ej dela. Vårt hela bemödande måste väl vara att stärka ej att minska Bankens credit, och detta sednare blc-f väl en följd, örn sedelhafvaren genom försummelsen att betrakta sedelns datum, kunde bringas i förlust af dess hela värde. Och huru liten summa i sedlar äfven på längre tid går förlorad, kan dömas deraf att af alla under 5o år utgifne Kopparmyntssedlar, ej mera ån 4o,ooo R:dr åro oinlöste, hvaraf likväl stundom ännu några uppvisas. Också tror jag mig böra nätuna, att i Engelska Banken ingen prsescriptionstid finnes antagen, utan tvärtom följer man der den grundsats att snarare inlösa till och med falska sedlar, ån blottställa Bankens egna sedlars credit Den u April f. m.' 345 Friherre Wrangel har framstå! t Englands skuldsättningssystem, såsom en orsak till dess stigande våfstånd, och gjordt en jemförelse emellan Englands Statsutgifter och välmåga för 10 år tillbaka och nu, ij83 utgjorde visserligen Englands Statsutgifter' knappast 12 millioner P. St., då de deremot nu utgöra några oell femtio millioner, och Statsskulden är mer åa tre gånger större nu än då.
Af större och obestridlig vigt äro de för fångars forslande emellan länshäktet och de norra häradernas samt städernas domstolar erforderliga kostnader, till hvilkas fördrygande länets geographiska form och residentets läge oemotsägligen föranleda; men hvad äro väl dessa kostnader i jemförelse med dem, som inköpandet eller uppbyggandet af ett nytt residenshus samt anslaget till aflöning för den nya länsstaten skulle förorsaka ? Om således correctivet blir ett vida större ondt, än det onda man vill corrigera; hvad vinner man då på förändringen? Ändamålsenlig vore deremot den åtgärd, att för de norra orterna inrätta ett särskildt fånghus, hvilket lämpligen kunde anläggas i Wimmerby, förenas med Wimmerby stads och Sewedes härads häkten och ställas under kronofogdens inseende. Kostnaden dertill, jemte aflöning till en vaktmästare och ett par vaktbetjenter, skulle snart ersättas genom besparingen af den årliga fångföringskostnaden. boende inom Aspolands härad och socken-fullmäktig vid det sammanträde, som på K. M:s nåd. befallning hölls med häradsboerne, är jag i. tillfälle meddela den allmänna missbelåtenhet, som häradets innevånare förklarade vid förslaget att förlägga häradet till Westerviks län. Häradet ligger, med undantag af en ringa del, närmare Calmar än Westervik — midten af häradet nära en mil — dess 12,000 innevånare hafva föga beröring med sistnämnda stad, men deremot jemn och lätt communication med Calmar. De afsätta sina hufvudsakligaste produeter förnämligast på Döderhultsviks köping, som i commercielt afseende sorterar under Calmar, och hemta från dessa båda ställen det mesta af sina förnödenheter.