Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber likväl få erinra, att åtskilliga skäl finnas för att jorden icke skall utgöra bevillning efter samma proc. som handel och näringar; ty dessa sednare få alltid afdrag på bevillningen för bevisliga förluster, men en sådan lindring kommer under inga förhållanden landtbrukaren till godo. Dertill åtnjuter näringsidkarne, så länge den nuvande BevillmsFörordmn äger bestånd, fördelen af att blifva taxerade i klasser. Då för öfrigt den bevillning, som utgöres af städerna, till beloppet är ganska ringa, så försvinner i väsendtlig mån den orättvisa, som man anser upkomma deraf, att jordbrukare och näringsidkare beskattas efter olika proc. Jag är öfvertygad att något bättre icke kan vinnas förr, än E. St:r blifva ense om att öfverlemna upgörandet af nya grunder åt en komité, sammansatt af i frågan opartiska personer, och det är af sådan anledning som jag. nu anhåller om bifall till Betänk. Den 26 Mars. 435 Hr Adelborg: Om man skall tro Bevilln:sUtsk:s Ordfide, så är det alldeles omöjligt att få någon förändring i denna stadga. Ett sådant mörker tror jag icke råder inom detta Utsk., åtminstone bör väl en och annan blixt understundom äfven der kunna sprida ljus, ty i likhet med flera föreg:de talare anser äfven jag att det icke saknas förmågor inom detta Utsk. Man har sagt att Utsk. för det närvande icke kunnat göra annat än det gjort, nemi. föreslå nedsättandet af en komité. Detta förslag har blifvit väckt vid 2:ne föreg:de Riksdagar, utan ringaste påföljd, emedan tvisterna mellan de olika partierna varit för stora. Nu deremot, säger man, har det bättre vetandet tagit ut sin rätt, och förslaget kan icke röna något motstånd. Af hvad beskaffenhet är då detta förslag, af hvilket man väntar så mycket? Jo det är, etil. min tanke, af noll och intet värde; ty om, som Erih. Raab sagt, denna komité skulle nedsättas här i Stockholm, så skulle den säkerligen blifva sittande der 10, 20, ändå flera år, innan den fick det arbete färdigt, hvarom här är fråga; ty man fordrar hvarken mer eller mindre, än att K.
reserv lönn. kerna i Jonkoping och Orebro ansökningar om försträckning, fråga uppstått, att Fullmägtige, innan försträckning åt nya Filial-banker beviljades, borde bestämma om icke, med afseende å den då för handen varande penningeställningen, någon förstärkning af Handelsoch Närings-diskontfonden vid Banko-diskontverket i Stockholm kunde, på grund af stadgandet i § 174 af Banko-reglementet, från Bih. till B. St. Bankens reservfond medgifvas; så hade Fullmägtige, sorn ansett sig af omförmälda stadgande vara oförhindrade att, i följd af det inträdda b.ehofvet, en sådan förstärkning från reservfonden meddela, oaktadt det till försträckning åt Filialbanker vid sednaste riksdag anvisade belopp ännu icke blifvit för delta ändamål till fulla beloppet från reservfonden utgifvet, beslutat, att en summa af 500,000 ll:dr skulle från reservfonden till förenämnde Handelsoch Närings-diskontfond utanordnas; hvarefter Fullmägtige förklarat sig för det då varande icke böra af reservfondens återstående tillgångar, utgörande omkring 2,600,000 R:dr, såsom försträckning åt nya Filial-banker afse högre sammanräknadt belopp än cirka 600,000 R:dr eller högst 90,000 R:dr, allt R:mt, ål hvarje dylik Filial-bank.
Jag tror således faran just ligga deri, att något förslag framställes till antagande af Ständerna i annan väg, än grundlagen bjuder; ty sedan det en gång blifvit lag, lärer man nog få behålla det, Vi hafva i detta afseende ett talande exempel i indragnings-, magten, sorn olagligen frånnarrades R. St, vid 1812 års riksdag , och som man ännu aldrig velat återgifva; och jag är öfvertygad, att om icke Representationen, måhända äfven den så mycket tadlade journalismen, varit vaksam, så bade ett lika förhållande möjligen kommit att inträffa med banklagen. Jag är ingalunda af Hr Cederschjölds deduetion, ehuru vida bättre utförd, än Utskts verkligen miserabelt uppställda betänk., öfvertygad, att ju icke 106 §. varit för detta fall tillämplig, och det var isynnerhet under förhoppning, att lagen skulle få afgöra i saken, som jag framställde anmärkningsanledningen, emedan det icke står tillsammans med min uppfattning af grundlagens föreskrift att för ett enda fall, sådant som det förevar., hvaraf all skada utehlifvit, skilja en i öfrigt duglig embetsman från sitt embete; men då en bestämd ansvarighetslag för Konungens rådgifvare finnes, böra öfverträdelse!' deraf lika litet lemnäs obestraffade, som hvarje annan embetsmans lagöfverträdelser. Jag föreställe!' mig likväl lill och med, att Riksrätt för något enskildt misstag kunde döma en Konungens minister lill embelets förlust, men att folket derefter skulle kunna, petitionera den sakfälldes benådning. Men att lemna bestämda lagöfverträdelser utan åtal anser jag vara högst vådligt. Jag vill icke tala om tillämpning af de stränga straffbestämmelser, hvilka i 1 §.
Nordstjerne-orden Johan Eric Rydqvist, Riks-antiqvarien och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Bror Emil Hildebrand, samt Professoren, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Lars Magnus Enberg; och beslöt Ståndet anmoda Expeditions-Utskotlet att uppsätta förslag till behöriga förordnanden för ofvanbemälde valde kommitterade. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Efter uppläsning af det hos Riks-Ståndens Herrar Elektorer för utseende af Rikets Ständers kommitterade för tryckfrihetens vård den 30 sistlidne April hållna protokoll, hvaraf inhemtades, att Riks-arkivarien, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Doktor Johan Jacob Nordström, Lektorn, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Magister Jonas Lundstedt, Hofrätts-assessoren, Grefve Eric Sparre, vice Ribliothekarien, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Johan Eric Rydqvist, Riks-antiqvarien, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Bror Emil Hildebrand, samt Professoren, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Lars Magnus Enberg, voro till kommitterade för tryckfrihetens vård valde, beslöts, alt, genom utdrag af protokollet, anmoda Expeditions-Vtskottet att uppsätta dels konstitutorialer för bemälde kommitterade, dels en underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:t. S. D.
Så kommo motgångarna: det första bisamhället, som svärmade flög till skogs, hennes bästa mjölkko bröt benet och måste nedslaktas, frukträden växte långsamt, och då de ändtligen stodo i blom, kommo några frostnätter och tillintetgjorde förhoppningarna för det året. Men hvarje motgång var som en ny eggelse till arbete och ansträngning. Hennes ständiga tanke var: bättre lycka nästa år, och som mod och uthållighet förr eller sednare vinna seger, så fann hon sig en dag som ägarinna till en fruktträdgård utan like. Hennes astrakaner och bergamotter voro efterfrågade i de stora städernas frukthandel, hennes saftiga olsmässepäron täflade med de beryktade Grennapäronen och hennes oförlikneliga klarbärssaft, hvilken påstods vara tillredd enligt en beskrifning, som någon af hennes förfäder fått af en abedissa i Wreta kloster, var berömd i hela Sverige. Vid Fabians bröllop försonades far och dotter, och kort därpå tog Ann-Lovis till sig två af systrarna. Beate och Julie fortforo att sy stramaljarbeten, soffkuddar med kransar af törnrosor och förgät mig ej, små trubbnosiga mopsar och rikt draperade damer, som lustvandrade bland näckrosor och myrtenbuskar, allt så lysande som regnbågsfärgade pärlor och schattersilke kunde göra dem. Då de icke broderade, lade de patience, och den största gåta som mött dem i lifvet var Ann-Lovis ' oförklarliga smak för trädgårdsskötsel. De talade sins emellan om hennes rastlösa verksamhet som om någonting besynnerligt, nästan beklagligt, och om hennes själfständighet som ett bevis på egensinne. Men Ann-Lovis hade icke hoppats på att få någon hjälp af systrarna eller bli förstådd af dem. De hade aldrig, som hon, längtat efter någonting att hänge sig åt, de voro sig själfva nog. Hvad hennes trädgård var för den praktiska fröken på Spånga, det anade ingen. Som ung hade hon haft sina förhoppningar, lik hvarje annan ungmö, drömt sina drömmar om lycklig kärlek och det fulla, rika lifvet i ett eget hem, och nu blef hennes trädgård liksom en ersättning för allt det ljufva och innehållsrika, som hon gått miste om.
Hvad åter angår frågan om upphörande af rättigheten för utländsk man, som ej är Svensk medborgare, att här i riket besitta och bruka fastighet; så, enär Utskotten hysa den åsigt, att en sådan rättighet, medgifven åt utländsk undersåte, som i denna egenskap qvarstår under fremmande magts beskydd och inflytande, icke allenast föranleder flere olägenheter, utan äfven, i en vidare utsträckning, skulle kunna medföra betänkliga och för samhället vådliga följder; få Utskotten vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer måtte, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, att utländsk man, som hädanefter vill sig här i riket bosätta, för att bruka eller besitta fast egendom, icke må dertill erhålla tillstånd, innan han blifvit till Svensk medborgare antagen. Stockholm den 21 Augusti 1851. Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltens Betänkande, M 58. 3 M 38. Ank. till Exp.-Utsk d. SI Aug. 1851, kl. 8 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändring af 10 mom. i Kongl. Brefvetangående Storskiften m. m. i Stora Kopparbergs Län den 17 Aug. 1804. Sedan Kongl. Majit uti ett den 9 Febr. 1802, i fråga om uppbjelpande af landtbruket och landthusbållningen i Dalarne, till Dess Befallningshafvande derstädes aflåtet nådigt Bref förklarat
Sedan denna eller dessa inteckningar i egendomen blifvit fastställda, utlemnas de till långifvare, hos hvilka penningar emot dem kunna bekommas, enär den, som mottager dessa documenter, ej underrättar sig om annat än det belopp, för hvilket egendomen förut kan vara intecknad, och, då han finner egendomen vara ograverad eller till lågt belopp intecknad, anser documenterna lemna full säkerhet. Han utlemnar deremot penningar och behåller documenterna, i öfvertygelse alt han har likasom reda penningar i sin cassa-kista; men några månader derefter anmäler sig köparen, och dä har intccknings hafvaren förlorat all säkerhet för sina utlånta penningar. Sådant kan ej mera hända, ifall Utsk:s förslag antages, ty då skall hvarje inteckning blifva beståndande och gälla med den rätt gravationsbeviset innehåller, ehvad egendomen dessförinnan blifvit försåld ellet ej. Dt n i5 Augusti c. m. Jag vågur nu [toppas, att jag lyckats så pass redigt framställa fördelen af Utskrs ilrågavar. förslag, att icke någon bör tveka alt bifalla det, och alt således underlåta alt instämma i Frih. Thure Cederströms anhållan 0111 afslag. Frih. Cederström, Anders: Till en del liar jag blifvit förekommen af den sista talaren. J >g vill blott tillägga några ord i afseende på hvad Frih. Cederström, Jac., föreslagit, nemi. alt oin del äfven vore nyttigare, så äi* det dock omöjligt alt verkställa. Om man uppgör köp 001 en egendom i en aflägsen ort, t. ex. i Torneå eller Ystad, då man sjelf vistas i Stockholm, så hemställer jag, huru det vore möjligt att till nästa rättegångsdag, om den inträffade en ä två dagar derefter, hinna presentera en så beskaffad köpeafhandling. Skulle man på grund af denna omöjlighet ej få uppgöra köpet eller också förlora, all den rätt, som derigenom blifvit försäkrad? Det lär icke vara meningen.
Ekon.Utskit: N:o 9, i anledn. af väckt motion om antagande, öfver hela riket, afmantalet såsom enhet vid skatteberäkningen och om re ducerande af mantalsbråken till decimalbråk; N:o 10, i anledn. af väckt motion om lindring i soldatroteringen; - Den 2 Juni f. m. 5 N:o 11, i anledn. af väckta motioner angående lättnader i rustningsskyldigheten genom kavalleris afsittande och förvandlande till infanteri; Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t; N.-o 93, i anledn. af väckta motioner i fråga om förändring i sättet för auktioners hållande i städerna samt om nedsättning af auktions-provision; N:o 94, i anledn. af väekt motion i fråga om ändring af 22 g i Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852; N:o 95, i anledn. af väckt motion om tillsättande af en komité för omarbetande af Krigslagarue; N:o 96, i anledn. af väckt motion derom, att lagstadd dräng, som till båtsman antage3, inåtle genast komma i åtnjutande af lön och rättigheter såsom båtsman, samt om ersättning till AmiralitetsKrigsmansKassan för de inkomster, hvaraf kassan derigenom skulle gå i mistning; N:o 97, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af de stadganden, enligt hvilka båtsman, sedan han i tjenst inträdt, förverkar sin lön till AmiralitetsKrigsmansKassan; N:o 98, i anledn. af väckt motion om förändring i föreskrifterna rörande hästarnes färg vid artilleri-och kavalleri-regementena; N:o 99, i anledn. af väckt motion att sökande till musiklärareplats vid lägre Elementar läroverk eller Organist-beställning skall förete betyg om examen inför Kongl.
Om dessa äro följderne af gifna rådslag, eller försummade upplysningars afgifvande, hvarom g §:n Regeringsformen talar, så tror jag att anmärkningar deröfver bordt af ConstitutionsUtskottet upptagas. Gerna skulle jag, lika med Allmänheten, önska att linna dessa afvikelser från gällande Lagar vara af högsta nöden påkallade; ingen skulle hellre än jag blifva öfvertygad, att de rådslag, som dem vållat, varit stämplade, om icke med den strängaste rättvisans, åtminstone med billighetens kännetecken; den lidande hade då fått åtnöjas med oundviklighetens tvingande magt. Högloflige Constitutions-Utskottet hade häst varit i tillfälle, att genom sitt Utlåtande lemna en sådan tillfredsställande upplysning; men då den uteblifvit, då en framhärdande tystnad i dessa ämnen tyckes vilja öfverhölja dessa händelser med en ogenomträngelig slöja, — så må det förlåtas, om misstankan hos mån - 426 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Dell 5 Martil. sf Konung Carl X, aom likväl endast i egenskap af ArfFurste, år i646, besökte denna Province då han genast insåg dess intrinsequa värde. Sedan jag nu haft åran att för Höglofl. Ridderskapet och Adeln framlägga det Historiska af ifrågavarande ämne, fortskrider jag vidare, att enligt min ringa förmåga utveckla skålen till Portofrancofrihetens eller åtminstone en fri Nederlags-råttighets meddelande, antingen åt hela Gottland, elier blott åt vissa Hamnar deraf. Trenne hufvudomståndigheter förete sig, synnerligast vid stiftningen af en slik inrättning hvarå torde böra göras afseende nemligen: i) Gottlands locala och andra förmåner, samt dess egna pr o duell v a resourcer: 2) dess conijnerciella förhållanden till det öfriga Sverige och andra Nationer, samt o) den fördel en sådan rättighet skulle förskaffa Svea land i Statsoeconomisk och politisk hänsigt.
Detta Reglemente må ej ändras med mindre än att två tredjedelar af »Inrättningens röstägande ledamöter vid socknestämma sådant beslutat och Konungens »Befallningshafvande dertill bifall lemnat.» Ehuru ja* i detta, länets samtlige landsförsamlingar delgifna, Förslag till Sockne Ma*asins-Reglemente icke lemnat utan afseende den hos socknememgheterna i allmänhet0 försporda önskan, att under alla år, således äfven efter en god skörd draga rantevinst af Magasinets spannmålsbod, hafva de i förslaget uppställde hufvud grunder ännu icke blifvit inom någon församling antagna; men då det i allmänhet fordras längre tid innan allmogen kommer till stadgad öfvertygelse om nyttan eller behotvet a förändringar i häfdvunna förhållanden och jag dessutom har anledning att antaga, att man redan inom åtskilliga socknar, troligen till följd af de bekymmer, som missväxterna vållat, börjat att betvifla ändamålsenligheten af de hittills befintliga Magasinsinrättningarne; så torde skäl vara till den förmodan, att dessa inrättningar framdeles varda ordnade på ett med deras rätta ändamål mera öfverensstämmande satt; helst det i sådant afseende af mig uppgjorda förslag blifvit med bifall omfattadt af flere pastorer och innehafvare af större jordpossessioner. Boskapsskötseln. Det i sednaste underdåniga Femårsberättelsen omnamnda förhållande med denna näring har icke undergått några väsendtliga förändringar. en fortfar att utgöra en mera hufvudsaklig näringsgren i skogstrakterna, der ymnigare tillgång finnes på mulbete och naturlig äng, hvaremot den i allmänhet, om icke försummas, åtminstone föga mer än till nödtorft idkas på slättlandet, der jordbrukarens båg och omtanka synas vara rigtade mera på den öppna åkerjordens utvidgning, i ändamål att uppdrifva sädesoch potatesafkastningen, än på en förbättrad angskultur och på en ökad ladugård. Från dessa allmänna förhållanden förete sig likväl många undantag, och de föredömen, som vid större jordbruk lemnats i afseende pa jordens indelning i vexelbruk med beräkning af betydlig produktion af klöfver, timotej och andra foderväxter, synas också allt mer och mer vinna efterföljd å mindre gårdar.
Kungs-Ladugäpdar med tillhörande hemman och lä, genheter, som hittills stätt, under Kongl. Majus en, flilta disposition, Febr. 545. 687. 756. nn. — angäenhe grunderne för Niksgalds-Werkcts styrelse jemte Utkast till Jnstruetion för Commistarierne uti Rik-gäldss-Contoiret, Febr. 6zR 1288. 1575; Mars 1014. »2.27. lzSo, Apr. 621. 715. 8rz. — angående förökande af Wadstena Krigsmanshus Cas, sas inkomster, Febp. 654. r'84- "ZSs Mars »269. Apr. 241. 5r?. 734- 792. -23.7835.^79. — rried utlätande öfwer anmärkningar wid Bilagan Litt. 1^. till Betänkandet angäende Stats-Regleringen, innefattande Allmänna Indragnings-Stattn, Febr. 695. 907. torö. roiz. 829. — utlätande i anledning.af yttrad önstan, att Utstottet, wid fräga om Pensions-Staten, (StatS, Reglerings Bilagan Litt. I.) wille i sitt förflng uvpgifwa alla gamla tjenlige Reglementen eller ock söreflä nya, som kunde af r§o Register. wcd'erL5rande wid Pensions, förflag, Febr. 702. ros?, larg. io6l. Apr. 623. 720. 8L8. — utlätande öfwer anmärkningar wid Bilagan Litt. L. tN Betänkandet, angående Stats-Regleringen, innefattande Allmänna Utgifts-Staten, Febr. 70Z. rzr/. ickzy.
Skogshushållning j med dertill hörande åtgärder, samt frågan således i hela sin vidd ofelbart kommer att närmare granskas af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, anser jag mig icke böra dölja några uppgifter, hvilka än ytterligare ådagalägga nyttan och nödvändigheten af uppmärksamhetens fästande vid detta högst angelägna ämne. Herr af Sillen har väl redan anmärkt skadan deraf, att unga träd afhuggas för att användas till buskning vid landsvägar; men en ännu starkare förstöring af den uppväxande unga skogen vållas genom det taktäcknings-sätt, hvilket finnes antaget i Rikets mäst nordliga delar så väl å landsbyggden, sorn i Städerne. I dessa orter verkställes taktäckningen vanligen på det sätt, att efter pålagd så kallad klöfved (eller klufna träd), och uppå densamma utbredd näfverlägges för dennas fasthållande så kallad troi eller takved, bestående af unga 26-2 Den i5 December e. m. raka träd af vid pass en arras tjocklek och af samma längd som takets bredd från kroppåsen till takfoten. Härtill använder man endast raka träd, som läggas på sådant afstånd från hvarandra, att fem stycken upptaga en aln på hvarje sida af taket, då således 10 träd åtgå för hvarje aln af takets längd. För ett hus af 35 alnars längd blifva således 35o unga och raka träd uppoffrade, och då ett sådant tak dock icke äger bestånd mera än tjugo år, finnes lätteligen hvilket högst menligt inflytande på skogens framtida bestånd delta hushållssätt skall medföra. När man nu föreställer sig, hvad i Norrlands kustland ofta inträffar, byar af 3o till 4° grannar och stundom deröfver, och man känner den luxe, som i dessa orter råder både i storleken och mängden af byggnader, äfvensom att Städerne deruppe temligen noggrannt efterfölja landsbyggdens exempel, så må man alldeles förvånas öfver vidden af den skada, hvilken årligen tillskyndas den vackraste delen af skogen.
Till besvarande af hvad Friherre Anckarswärd yttrat, torde jag få nämna, att jag ej tilltrott mig kunna i sin helhet uppgifva det system, som borde följas, men jag har ansedt mig skyldig yttra min öfvertygelse, huru medlen kunde ändamålsenligast användas. Friherre Anckarsvärd har ansett, att, om vår Svenska race paras med hästar af ädel race eller Fullblodshästar, skulle sådant ej tjena till något eller vara gagneligt. Jag åter tror, att det skulle vara af godt inflytande, och jag har blifvit vägledd till denna öfvertygelse derigenom, att i andra länder detta varit förnämsta medlet och villkoret för hästafvelns förbättrande. Ett annat lands författare, som bearbetat detta ämne, har uppgifvit 3:ne hufvudgrunder, hvilka till ernående af detta mål nödvändigt måste följas; och för mig visar sig ej annan utväg, om 45 H. 10 Den 14 Oc toli er f. ni. vi Önsta förbättra vårt lands hästrace, än att taga dessa i beräkning och följa desamma. — Dessa hufvudgrunder äro: i:o inrättandet af ett så kalladt LandtStuteri; 2:0 ej beskälare af olika racer, utan på sin böjd af 2:ne, en af Ridoch en af Vagnshästslag; 3:o att endast beskälare af ädel blod begagnas; och sorn vi ej äga några ädla beskälare, torde början böra ske medelst anskaffandet deraf, och anläggandet af ett StamStuteri af ädel race. Jag instämmer visserligen med Herr Danckwardt deruti, att kringföringen af beskälare i landsorterne varit ganska nyttig, men tror dock, att om dessa beskälare varit af ädel i’ace, hade verkningarne varit dubbelt nyttigare. Då den proposition, som af mig begärdes, blifvit bestridd, vill jag ej envist yrka densamma, utan afstår derifrån, sedan jag till protocollet fått yttra min tanka. Herr Manck af Rosenschöld, Eberhard:
Heine har på ett bekant ställe kallat romarspråket ett tungomål för lagstiftare och krigare, och lika klart som detta betecknar det stora eröfraroch statbildarfolkets innersta lynne, lika eget är det att se, i hvilken ringa grad denna virtus speglat sig hos dess poeter. Gå igenom dem i minnet och knappast någon utom just Lucretius är som personlighet en handlingens man, hvilken lika väl kunnat föra svärd och spira. Hvad är Catullus annat än en latinsk Musset, en romersk dandy, gömmande som den parisiska under sitt lifs eleganta och planlösa njutningsfeber ett aldrig torkande källsprång af brusande och äkta känsla, helt visst improviserande sina vackraste verser i örat på Lesbia, utan att gitta nerskrifva dem. Hvilken rent litterär typ var däremot icke Virgilius, en skaldisk vis, formande med långsam hand och öfvertänkt filosofi sina stora epos i den fridfulla tillbakadragenhet, i hvilken han lefde, ungefär som en godsbesittare långsamt och pietetsfullt ordnar en trädgårdsanläggning, en kontemplatör, för hvilken en mild lifsspekulation växte upp som af sig själf under de jämna på hvarandra följande dagsresorna mot ålderdomen. Och Horatius till sist, hvad var han annat än en lifsdilettant, vän af korta vägar och små konceptioner, lekande med dikt och tillvaro, tro och teorier, ett klokt, skeptiskt världsstadsbarn med litet fronderi och litet frihetssvärmeri, just så mycket som behöfdes för att ej blifva borgerlig och få spets på tillvaron, en nihilistisk och älskvärd njutningsepikuré, som utan för stor öfverraskning skulle kunna flyttas från Via Appia till Boulevard des Italiens. Fortsätter man mönstringen med Roms elegioch satirdiktare, blir resultatet enahanda: sällan finner man bakom poeten den historiska Romartypen, krigaren och organisatorn. Ensamt Lucretius har i ovanlig grad denna läggning. Sellar slutar sin utomordentliga skildring af skalden med det stora slutfallet: det fanns hos skalden något af Cæsars själ.