Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pâte vanillée (lätt vaniljsmak och finaste gummil Pâte à ia vio ' ette (finaste lakrits, aromatisk smak - v Anis särr A n i s är ar sareles lösandel 26 Norrlandsgatan 26 GÖTEBORG. Inkasseringar, soliditelsupplysningar ä alla platser i Sverige-och ullandel. (O. 21955) 40 öre 35 » „ ° ' ch 011 välgöran-J g (Pâte a e (1 cvidkatarreA P a s t i les å 1 ' anis Pastilles å l a menthe (pepparmynt, ' dcvidkatarrer ' allmännast omtyckta) - 30 » hos alla välförsedda handlande. Ensam agent S. J. NORMAN, Stockholm. Endast äkla med märke: j. * .OH0TTOW * leveranfor of l î f e Réglisse Florent. - Jfc (G. GUJVEJELÊII Annonsbyrå, Kommissionslager i alla Sveriges städer. Stockholm, Filialer: \ * f af W4 f i s (G260 13.) Telegramadress: Malm ö, G-ötebora. Annonsbyrån, IDUN 402 G a m l a stilen. En julberättelse. K aptenen på Barbacka var en man i gamla stilen — det var en känd sak i orten. Det skulle kunna hända att den, som trampar våra storstadsgator och i alla afseenden följer nutidens snabba utveckling, stundom tror, att sådana människor » i den gamla stilen » numera äro ett utdödt släkte, men man behöfver nog inte vika af så långt inåt smågatorna eller fara långväga utåt landsbygden, förrän man träffar på både ett och annat exemplar däraf. » Han var en man af gamla stammen, » — hur ofta hör man inte detta upprepas, och det vedermälet innefattar då vanligen något godt.
I förening med denna remiss, hvarvid jag anhåller, att dessa mina anmärkn:r till Utsk. måtte medföfja, får jag äfven vördsamt föreslå: att H. E. o. Ad. ville uppskjuta med pröfningen af Iiederv. EondeSt;s inbjudning att sig i detta 20 H. 21 i6i Dea t3 Mars f. m. ämne med Ståndet förena, intilldess svar från StatsUtsk. på nu ifrågavar. remiss hinner att inkomma. Om begge dessa framställningar anhåller jag om H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs proposm. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, tilläde derefter muntligen: Jag får äfven tillägga, att om möjligen StatsUtsk., i anseende till den behandling detta mål erhållit, skulle anse sig icke kunna på denna remiss upptaga frågan om förändring af tiden för markegångssättningarna, torde R. o. Ad. tillåta mig att i sådant fall väcka frågan derom, sådan jag nu haft äran framställa den, såsom en motion af mig i kraft af 56 § Riksd.Ordn. Hr Stuart, Garl Gust.: Jag instämmer i den siste värde talarens åsigt om frågans vigt, en vigt, som jag önskat, att man inom detta Stånd närmare betänkt, innan man fattade det beslut, som föranledt såväl den inbjudn. som det betänk., hvilka nu utgöra föremålen för R. o. Ad:s öfverläggning. Jag hade då hoppats, att ett annat resultat skulle vunnits vid frågans första afgörande och att R. o. Ad., inseende sitt och landets oskiljaktiga interessen, skulle mera lyssnat dertill, än det beslut, R. o. Ad. då fattade, synes ådagalägga. Såsom i allmänhet en varm vän af nödvändiga och nyttiga förbättringar och reformer, är det naturligt, att jag, för min del, med tacksamhet emottog K. M:s nåd. propos. i delta ämne, och att jag äfven håller StatsUtsk. räkning för det utlåt., Utsk. i anledn. deraf afgifvit.
Kan man hoppas, att Bertha von Suttner en dag skall se sin fredsidé förverkligad? — Kan hon på allvar hoppas, att mänskligheten skall inse sin fåkunnighet, att folken skola uppnå förnuftets ålder, och att det skändliga kriget en dag skall upphöra att söla denna planet, bättre upplyst om de sanna villkoren för sin lycka? — Nittionio människor af hundra skola ännu under långa tider röna den oundvikliga nödvändigheten af att hugga knifven i sin nästa; och den hundrade, som anser dem för vansinniga, skall betraktas som utopist. — Professor Michelsen yttrar: » att fordra evig fred, att fordra, att alla folk skola vara eniga i vilja, är att fordra, att alla människor skola hafva ett och samma ansikte. » Ännu en egendomlighet utmärker Bertha von Suttner som skriftställarinna. Hon skrifver ej för att underhålla, hon ställer sitt kall vida högre. Hon vill ej heller blifva bedömd och kritiserad som vanlig romanförfattarinna, därför har hon kallat blott ett af sina arbeten » roman ». Den betydelsefullaste af dem » Ned med vapnen » benämner hon en lefnadsteckning. H o n är idealist i ordets bästa bemärkelse. Hon tror själf fullt och fast på det hon sä- ger, hon är öfvertygad om, att hennes arbete skall bidraga till afhjälpandet af de missbruk, som hon afskyr. Hennes skrifter äro genomträngda af innerlig hängifvenhet och stadig förtröstan på människornas mottaglighet för sanningen. Och därför är hon värd beundran! Under den senast gångna vintern har baronessan von Suttner i Berlin hållit en serie fredsföredrag, som mottagits med entusiastiskt gillande af en synnerligen talrik publik. Den stora militärstatens hufvudstadskretsar ha täflat att nedlägga sin hyllning för den kvinnliga fredsapostelns fötter. Ifrån samma stad har hon nu ock begynnt utgifvandet af en tidskrift till fredssakens befrämjande, hvilken bär samma namn som den ryktbara boken — » Ned med vapnen! » För närvarande njuter hon en välbehöflig sommarhvila på sitt slott Harmannsdorf i Nedre Österrike.
Det af Rikets Ständer bestämda satt för Tull-afgifternas beräkning efter varorlies värde, uträknadt i vissa fall af Cornmerce-Collegium, efter infordrade pris-couranter, och i andra bestämdt efter Godsegarnes uppgift, ansågs medföra flerfaldiga svårigheter i verkställigheten. Kongl. Majit förklarade Sig derföre vilja härutinnan vidtaga nödiga modificationer. Rikets Ständers framställning, att införseln af alla hittills förbjudna, men nu lofgifna varor, skulle inskränkas lill de Stapel-Städer, der Tull-uppbörden uppgick lill en Summa af 14000 R:dr om året, fann Kongl. Majit ej skäl att bifalla. Bil. t, B. St, Just, Omb.ns Eml.-BeT4, 7 3,-cle Jl t. g8 Bil. t. R. St. Just. Oml:ns Emb.-Ber. cl. 4 Nov. 1828. Den föreslagna Credit-upplags-rättigheten ansågs kunna beviljas för vissa Städer, utan förändring i deras nederlagsrätt. Ilikets Ständers hemställan, att helfrihet skulle ega rum för Svenska Klinkfartjg, ansågs för det närvarande ej böra bifallas, äfvensom Kongl. Maj:t fann, att ofria afgifter i allmänhet borde sorn hittills ega rum för varor, som med främmande fartyg ineller utföras, så framt ej serskilda öfverenskommelser härutinnan verkade undantag; Men deremot ansåg Kongl. Maj:t giltig anledning icke för närvarande förekomma, att bibehålla den ofria tull på vissa varor, hvilken stadgas i 1826 års TullTaxa, då dessa varor icke directe från productions-orten med Svenska fartyg inkomma. I underättelserna till Tull-Taxan ansågs lämpligast kunna införas de i serskilda conventioner och författningar spridda stadganden om vissa förmoner för handeln på Ostindien m. ra. Vid beräkningen af Tolag i Städerne skulle tills vidare förhållas som förut. 1824 den 2 December förekom frågan om Tull-Taxan å nyo i sammanhang med Commerce-Collegii skrifvelse angående Tull - Bil. t. R. St. Jäst.
P. 164. — om BancoUtskottets Betänkande, med upplysningar angående de i Banken emot deposition af BancoSedlar lyftade Piastrar. P. i65. — om Lagsamt Allmänna Besvärsocli OeconomieUtskottens utlåtande angående rättighet till grustägt å andras ägor för underhållande af allmänna vägarne, samt sättet oell ordningen till samma rättighets bestämmande och begagnande. P. i65. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande!!: 1) rörande inrättande af Directioner för det indelta Cavalleriets beklädnad m. m.; 2) angående gjorde förslag till upphäfvande eller ändring af vissa stadganden i SkolOrdniugen af 1820, samt rörande UppfostringsComitteens upplösning. P. i65. — om LagUtskottets Betänkande, angående en lag i afseende på förbrytelser begångne af åhörare inom RiksStåndens Plena eller Riksens Ständers PlenaPlenorum. P. 1G6. — om en stor Deputation tili H. M. Drottningen vid Dess ankomst till Hufvudstaden. P. 169. — om remiss af Herr Rosenblads motion angående åtgärders vidtagande till utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoller för sistlidne Riksdag. P. 3o4> *— om remiss af Grefve von Schwerins motion om tryckningen af Junii månads Protocoll vid innevarande Riksdag. P. 3o5. — orri remiss af Friherre Wiangels motion att introdnction å Riddailm - 361 set hädanefter ej må emellan RiksdagaFne beviljas. P. 3o5. — om LagUtskottets 6 memorialer rörande inteckning i fast egendom. P. 3o6. — om RiddarhusUtskottets memorial, angående åtskillige föreslagne ändringar i RiddarhusOrdningen.
Ut skit antager vidare, på goda grunder, att hvarken det närmare sättet eller formerna för föreningen blefvo vid föreningens ingående med ue-n tillräckliga insigt afvägda, som var nödvändigt lör att dess höga ändamål skulle up nås, samt motiverar på grund häraf behofvet af ett bättre ordnande wf föreningsförhållandetia, derest föreningen skall kunna fortfara till de båda folkens bästa. För att kunnaerhålla en bestämd ledning vid den revision af unionsfördraget, sorn Utsk:t sålunda föreslår, ingår det i en granskning af den hufvudprineip, hvarpå unionen från begynnelsen bör anses hafva blifvit byggd. Men bär skiljer jag mig helt oell hållet från denväg, sorn fJtskit kastat sig in pä, oell från det resultat, hvartill det på densamma kommer. Ty, frågas »u. hvilken är denna princip? Den måste finnas någonstädes uttryckt i vära statshaudlingar. Sä är också, enl. min tanka, förhållandet. Man finner den uti deli högtidliga handling, som, ömsesidigt antagen af kvartdera rikets lagstiftande församling, utgör det närmare föreningsfördrag et mellan Sverige och Norige, nemi. BiksAkten af år 1815, I dess inledning läses att »Svea K. St-tr och Noriges rikes representanter göra veterlig!, att mellar» Den 17 Mars é. m. 231 Skandinaviens tvänne folk, genom Försynens mäktiga bistånd, lyckligen blifvit knutet det föreningsband, som, ej af vapen, men af den fria öfvertygelse!! tillvägabragt, endast bör och skall hvila på ett inbördes erkännande af folkens lagliga rättigheter till stöd för deras gemensamma throner». Och i Irsta g af samma akt heter det vidare: »Konungariket Norige skall vara ett fritt och sjelfständigt rike». Nå väl. Mine Hrr, fins det i denna så ädelt affattade, så oförbehållsamma förklaring någonting, som kan ge ani. till det antagandet, att Norige inom det öfverenskomna statsförbundet skulle komma att anses eudast såsom ett accessorium, men Sverige deremot intaga den principala ställningen?
Ständer stadgas i afseende på andra till vatten-kommunikationers och sjösänknings-arbetens befrämjande under innevarande riksdag anvisade medel, jemväl böra iakttagas och tillämpas vid förekommande frågor om lyftningen och användandet af den lånesumrna, hvars beviljande Utskottet nu tillstyrkt; hvadan Utskottet alltså hemställer, att de allmänna grunder och föreskrifter samt betalnings-vilkor, som i Utskottets härom under N:o 157 nu afgifna särskilda Memorial blifvit föreslagna, med hänsigt till andra dylika stats-bidrag, må varda vederbörligen iakttagna och tillämpade å nu ifrågavarande lån samt dess utanordnande och återbetalning, m. m.; dock bör denna lånesumma icke få på en gång lyftas, utan endast successivt, i mån af arbetets fortgång, vid de terminer Kongl. Maj:t finner för godt föreskrifva. Ank. till Exp,-Utsk. d. 13 Juni 1834, kl. 1 e. ra. 1'ilbtandc. angående beg är dt och af Kongl. Majit i Kader för ordad/ ytterligare anstånd med inbttalningarne ä de staden Cimbritshamn beviljade hanmbyggnmls-lån. (ti:GS Afik) Med anledning af Borgerskapets
Emellertid inkom från Elfsborgs läns hushållningssällskap till Styrelsen framställning derom, att ett mindre holländeri af Ayrshire-race måtte inrättas inom hvartdera af de begge i länet befintliga hushållningssällskaps distrikter,'hvarvid hushållningssällskapet tillika föreslog de egendomar, som för djurens emottagande ansågos lämpliga. Då likväl inom länet ej saknades egendomar af den beskaffenhet och omfatt - — 156 — ning, att ett holländeri med det för hvarje sådant föreskrifna antal djur kunde å dem uppställas, fann Styrelsen sig förhindrad att hos Kongl. Maj:t förorda en dylik fördelning. utan blef, sedan denna åsigt meddelats vederbörande, säteriet Gräfsnäs i Erska socken och Björke härad af Styrelsen utseöt till station för ett fullständigt holländeri. I sammanhang härmed beslöt Styrelsen, att på denna synnerligen lämpliga egendom låta uppställa det holländeri, som, genom inköp af qvigor direkte från Ayrshire, skulle bildas, hvilket beslut under sommaren 1860 gick i verkställighet, då, sedan 2:ne af de år 1859 inköpta tjurarne blifvit vid Gräfsnäs emottagna, i början af nästpåföljande Augusti månad dit förflyttades 20 stycken från England ankomna qvigor, hvilka uppställdes i en från andra boskapskreatur afskiljd lokal för karantänsbehandling. Yid revisionsårets slut hade dessa djur befunnit sig å Gräfsnäs nära fem månader efter ankomsten till Sverige, utan att ringaste tecken till smittosam sjukdom bland dem försports, och Styrelsen har, på grund häraf, ansett sig kunna uttala den åsigt, att Styrelsen vore försäkrad om framgången af hvad i denna väg till stamholländeriernas förädling företagits. § 2.
Ropades ja. 1 p u n k - Den 28 April f. m. 4i5 1 punkten, mom. litt. c). Frih. Tersmeden: Sedan Ståndet icke har ingått på den frihet för alla hardar, som i litt. a) är föreslagen, så hemställer jag vördsamt, 0111 det icke vore skäl att helt och hållet afslå detta mom. och hvad nya anläggningar beträffar låta det stadgande qvarstå, som nu är gällande. Det nuvar. stadgandet innehåller, att rättighet till jernverks anläggande olver hela Riket utom bergslag förklaras fri, då, efter skedd undersökning, skogstillgången betinnes tillräcklig. Utsk. föreslår alt nya stångjernshardar få med oinskränkt smidesrätt anläggas utom ofvannämnda tackjernsbergslag, men icke inom ett afstånd af 2 mil från förut privilegieradt stångjernsbruk. Det vaiförmodligen Utsk:s mening, att della skulle galla under öfvergångsperioden; men sedan R. o. Ad. iiii för öfrigt afslagit hela öfvergången, så skulle jag tro, alt afven delta stadgande är olämpligt. Hr Rosenblad instämde med Frih. Tersmeden. Frih. Hamilton: Jag borde ej yttra mig nu; ty sedan första punkten blifvit afslagen, som jag naturligtvis röstäde fcr, så är allt det öfriga af intet värde. Men jag vill blott hemställa lill den sista värda talaren, om han icke skulle vilja antaga Bergs-eollegii förslag, som innehåller, att ny stångjernshärd må ej hädanefter anlaggas, derest icke vid behörig undersökning kunnat inom orten uppgifvas en förut opåräknad eller för andra verk icke beli öflig; kolfångst af goo läster årligen. Jag hemställer lill Frih. Tersmeden, om icke man nu för conseqvensens skull borde antaga detta stadgande. Frih. Tersmeden:
Godhet parad med kraft, renhet förbunden med fint estetiskt sinne, denna sällsynta karaktärens sammansättning utgör en hufvudkälla till Rydbergs välde öfver sin samtid. Kvinnorna, arbetarne och de många beroende och svaga, som intaga de nedre stegen på samhällstrappan, d. v. s. nationens flertal har särskildt orsak att älska och ära Viktor Rydberg. Hans medlidande kärlek och omutliga rättvisa hafva gjort honom till en väldig kämpe att föra de betrycktes talan. Ingen har såsom han i Den nya Grottesången med ordets ljungeld träffat samtidens mäktigaste tyrann: mammonsdyrkan. Men det var i den medlidande kärlekens äsja, som de glödande pilarna tillspetsades. Kanske är det först framtiden förbehållet att hos den skönhetsälskande skalden rätt uppskatta värdet af en renhet, fri från alla grumlande tillsatser, från alla eggande uttryck af dessa lidelser, som besudla det personliga lifvets innersta kärna, och som förgöra nationerna. Kvinnorna, som under årtusenden offrats eller offrat sig för dessa lidelser, som ofta förnedrats till redskap för deras tillfredsställande, de hafva dubbel anledning till tacksamhet mot en skald, som ehuru estetiker till själ och hjärta, dock aldrig med ett ord, en hänsyftning burit bränsle till passionens vådeld, en skald som målade skönheten så himmelsk, att jordisk 317 lusta vid dess åskådning förbyttes till ren kärlek. Också hade Viktor Rydberg fått på sin lott den ovärderliga lyckan att bäras på ädla kvinnors händer. Med vördnad och kärlek talade han om sin tidigt bortgångna moder, och under lifvets viktigaste stunder tyckte han sig skönja hennes ledande hand. Kvinnliga vänner ägde han många; och den, som stod hans hjärta närmast, hans hängifna hustru, förenade hos sig en makas och en moders ömhet. Kvinnlig kärlek har ägnats honom i rikt mått. Ingen svensk skald torde så länge som han lefva i tacksamt minne hos Sveriges kvinnor. Eva Fryxell. « " Fru jCl §Wi Misstänksam. " känna henne litet hvar — och det isyLy * vore en välsignelse, om hon också lärde känna sig själf.
S. D, Lades till handlingarna Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 3o sistlidne Junii e, m. på bordet lagde Utlåtanden: ]N:o 8/j, rörande anmärkningar vid Betänkandet jy:o 58, i anledning af väckt motion, om en Författnings utfärdande, hvarigenom lönen för Pastorernes Adjuncter eller Vicarier bestämmes att alltid vara en i denna Författnirg fastställd del af Pastoratets kända inkomst; ^:o 85» i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 3o, rörande väckt motion, att Förvaltningen af SjöÄrendena måtte upplösas och dess göromål till Kongl. Krigs-Collegium öfverflyttas; N:o 88, i anledning af anmärkningar vid Utlåtandet N:o Qi, rörande väckt fråga, om befrielse för allmogen på Gottland från skyldigheten att bygga och underhålla Boställshus åt Tullbetjcningen vid Landthamnarna derstädes. S, D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeco - Fr öt. Ut dr. d. 8 Julii 1834 namie-Utskottets den 3o sistlidne Junii e. in. på bordel lagde.
Ad voeat-Fisöalensorn redan är tillsatt och för närvarande uppbär sin aflöning af besparingarne, äfven blifvit afslyrkt, ehuru sig: tydligen visar, att denne Tjensteman är för Kongl. Siats-Contoret alldeles oumbärlig. Han har förut varit uppförd å Kongl. Kammar-Collegir Stat, men sedan de till dess befattning hörande göromål blifvit på Kongl. Stals-Contoret öfverflyttade, har då Ad voGat-Fiscalen bort upptagas å samina Terks Stat, Kongl. Stals-Gontoret reglerades år 1824?, med, efter dåvarande göromål, största inskränkning i personalen. Sedan denna tid har, på sätt detta Terks berättelse innehåller, mångå göromål blifvit till detsamma öfverflyttade, oell jag anser, på sådan grund, med högsta billighet öfverensstämmande, att Yerket, för göromålens behöriga gång, erhåller den af Kongl. Majit äskade tillökning i personalen. Specielt yill jag. nämna Boksluts-Conlorel, sorn, sedan sista Riksdag, fått högst SS Stats-Ut skottets Utlåtande N.o ai4- betydligt ökade göromål, derigenom att de förvaltande Verkens räkenskaper jemväl skola uti Rikshufvudboken intagas, och kan detta utsträckta arbetet omöjligen medhinnas af den förra inskränkta personalen.” Samt af Herr Santesson> B. Ii.: ”Äfven jag reserverar mig emot Utskottets nu med votering beslutade afstyrkande af del utaf Kongl. Maj:t begärda tillökade anslag för Stals-Contoret, det jag, likasom första gången, ock nu vill medgifva, dock med den jemkning, att de nytillkommande Einbetsmännen antagas endast lill nästa Riksdag, och alltså med constitutorial förses; så att, om igenom förenklande af en del afStalsContorets göromål, framdeles indragning af desse nya tjenster blir görlig, sådant må desto lättare kunna låta sig göra.” Med denne sistnämnde bar Prosten Stenhammar sig förenat. Vid y:de och 8.de punkterne, angående regleringen af Kongl. Bergscollegium och Kongl.
Att Landshöfdingen emedlertid icke saknat tillfälle, och ägt rådrum, om sakens vigt det kräfde, alt yttra sig öfver nödvändigheten af byggnadens bibehållande, synes Den iq December e. m. 42^ deraf, att vid hvarje af de hällne auctionerne han, likmätigt Kongl. KammarCollegii CirculaireBref af elen ioOct. 1820, som sig bordt, meddelt sitt yttrande öfver antagligheten af de gjorde anbuden, då han äfven kunnat anföra de skäl, som under tiden förekommit för tillstyrkande af byggnadens qvarstående. Men då Herr Fri herren icke funnit för godt att begagna sig af denna utväg, är det likväl för mitt begrepp ännu alldeles oförklarligt, hvarföre Herr Friherren vid behandlingen af delta belt och hållit administrativa mål förbisett de vanliga dervid antagna former. Jag föreställer mig nemligen, att i stället för att med en sä beskaffad Motion upptaga en för Rikets Ständer till vigtigare föremål bestämd dyrbar tid, hade en underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t om Nådig föreskrift till StatsContoret att uppskjuta med antagandet af de vid den sednaste Auctionen gjorde anbud, otvifvelaktigt haft den påföljd, som Herr Friherren med sin Motion åsyftat. StatsContoret, häröfver hördt, hade då fått tillfälle inhämta upplysningar om det med Statens fördel öfverensstämde att för inrymmande af 653y^ Lfg räntehö, som utgör Snefringe Härads årliga lefverering, åtaga sig en dryg årlig underhållskostnad å ett till ändamålet alldeles öfverflödigt stort hus, eller om icke mindre kostsamma utvägar härtill skulle kunna utfinnas. Saken hade då kommit i sitt 424 Den ig December e. m. tillbörliga sl<ick; blifvit behandlad af de Auctoriteter, som dermed haft att skaffa, och slutligen, efter sig företeende omständigheter, afgjord efter hittills öfliga former.
Jag var räddad från förödmjukelsen genom att Marck med full öfverläggning, af vänskap till mig, begått samma dumma handling, som jag af vrede gjort mig skyldig till nyss. Det var att rädda min situation om något! – En karl, som är glad åt att någon förgår sig mot honom, förtjänar inte bättre, sade Marck och satte sig. Sedan den stunden älskade jag honom. En dag i mars fann jag Marck ensam hemma, halfliggande i sin stora stol med en toilettspegel framför sig på bordet. Jag trädde in i rummet, och Marck såg välkomnande upp öfver spegeln men återföll sedan småningom i betraktandet af sig själf. Han var ovanligt allvarsam, och samtalet, som jag försökte hålla uppe, gled ut i den ena pausen längre än den andra, medan Marck oafbrutet strök sig om skägget med blicken fäst i spegeln. – Skall du uppträda på scenen eller öfvar du dig redan för nästa landtdag? – Nej, – jag beundrar mig själf bara. Igen en lång paus. – Stör jag dig? – Nej. – Nå då blir jag kvar. – Gör det. Har du redan läst tidningarna i dag? – Jag har tittat i dem. – Jaså. – Står där något af vikt då? – Ne-ej – egentligen inte. Det vill säga, där står att jag hade rätt. – I hvilket afseende? – Där står att disponenten för Kumlinge bruk är fängslad för falsk bokföring och bedrägeri .. – Hvad säger du?! Jag ryckte till mig tidningen, där den låg bredvid Marck på golfvet, och läste den summariska notisen om disponentens fängslande, medan Marck granskade sina tänder i spegeln. – Det är ju bra märkvärdigt, utbröt jag. – Ånej, – det är alldeles naturligt att det skulle gå så, sade Marck utan det minsta tonfall af triumf. Jag kunde icke annat än betrakta Marck i tyst undran. – Och nu ställer jag mitt eget horoskop för sjuttionde gången, sade han trött och såg sig igen i spegeln. Hans ton lät så högtidlig och allvarsam att jag ansåg det vara på sin plats att rycka fram med ett skämt. – Du kommer väl åtminstone undan rättvisan, du, och når oskadd Amerika med en half miljon i fickan? – Nej, jag kommer inte undan rättvisan, jag, svarade han och släpte spegeln.