Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bank nu år eller framdeles kan blifva föreskrifven; d) behållningen af i Rikets Ständers bank insatte medel; e) de för kassakreditiv lemnade såkerhetshandlingar, hvilka enskilda banken innehar och som åro till beskaffenheten med grundfonds-hypothek jemförliga, i den mån kreditiven åro anlitade; dock aldrig till större belopp, ån som motsvarar femtio procent af bankens hela grundfond. Mom. 2. Till bankbolags utelöpande sedelstock räknas alla af bankbolaget utgifna, till innehafvaren ställda, tryckta eller graverade förbindelser af hvad namn och beskaffenhet som helst. § 27. Mom. 1. De af bankbolag utgifna banksedlar skola utställas till innehafvaren att utan ränta vid anfordran inlösas, och underslcrifvas af minst två bland styrelsens ledamöter samt en bankens tjensteman, som dertill af styrelsen förordnas. Banksedlar få endast lyda å fem, tio, femtio, etthundra och femhundra Riksdaler Riksmynt. Mom. 2. De skola till storlek och form vära så beskaffade, att papperet till dem å 5 och 10 Riksdaler år 4,5 tum i längd och 2,5 tum i bredd, till dem å 50 och 100 Riksdaler, 5 tum i längd och 4,5 tum i bredd, samt till dem å 500 Riksdaler, 7,5 tum i längd och 4,5 tum i bredd, allt efter Kongl. Stadgan om mått och vigt den 31 Januari 1855. Mom. 3. Banksedlar må tillverkas af ofårgadt papper, dock icke till likhet med Rikets Ständers Banks sedlar. Om tryckning eller gravering ankomme på bolaget att bestämma; dock bör banksedels valör alltid vara tydligen utmärkt. § 28. Banksedel skall ovilkorligen, då den i bankens hufvudkontor till invexling företes, inlösas med Rikets mynt eller Rikets Ständers Banks sedlar. Vägras inlösen, vare banksedel-innehafvaren berättigad att, jemte kapitalet, åtnjuta ränta efter sex för hundrade om året, från den dag inlösen blifvit vägrad, intilldess betalning kan erhållas. § 29.
Del) (Tola bege alltib mara forfebbe meb meberbfiranbeS berntd, att lopanbe drets afgift blifmit erlagb, eller fdFerbet berfore fidllb, innan pag, font utfrpcfeligen bör innehålla, att be till en fdban banbel dro berdttigabe, bern mebbelaS. iubar ocb Utlänningar, forn i ©tdberne brifma #anbel odj EKorelfe, an* fed i mdn beraf till allbeleS lifa afgift meb #anblanbe i famma ©tdber. iernbdrare, mib ©tång, od; SatfjernSmdgar, lifa meb Sfrbetare. Kammarjungfrur £K:br 5: Kammartjenare 5: KldömdFIare od; KMbmdUerfFor, forn bålla 23obar, t ©ep Sfager: $56r(Ta Slogen 9t:br eo: Sfnbra bito 40: Kod, b°s pripate e 10: Sfepps.KocF, fe ©jömdn. Krdgare, KrdgerfTor famt be, forn bålla tiFSrFammnre, ©pisqmarters* od; XDåtbe bus. ibFar t famt Cracteurer, oberdFnabt föemillning för 23rdnminSminutering, bd ben tilldteS: 3 ©todbolm ocb ©ötbe* borg, minfi 9J:br 10: 3 öfrige ©tdber, minfi 6: 33. 22 ' II. §. 17. ©om betta Är en afgift, (jroilfen tcfc fdr offerfat, fä ätigger bet ben, forn mebbelar SilljlänbSbref, att genom antagande borgen för* fdfra bronan om afgiftenö utgöranbe. Stlla Ärögare, ÄrögerfFor, ©piéqroarferd* odj 2Bdrbdbuä'
Hwad sedermera angar de lador, hwaruii Kronans Hö skall förwaras, synes det almen böra blisma Arrendakorens sak att prösma om och huru manga han sjelf will underhälla , allt efter som han fournerar Hö eller Penningar, och de således kunde för Kronans räkning försäljas. Friherre Nsnnerkieim. Med erkännande af de sanna principer, pa hwilka Stats - Utskottet grundat sitt Betänkande om. Krono-ängarncs förarrenderonde, tror jag mig kunna förena en 061 annan anmärkning, sitskottet har »visligen fritagil Kongl. Majit och Kro, nan för all delaktighet j den kostnad, som blir en « följd as de förarrenderads Hngslokteriieö inhägnande. Men da Urskottet derjämte yttrar att hägnods>skyl» digheten och kostnaden åligger den som hägna will, synes deraf böra dragas den slursatts, att angränsande more frikallade kran ett sadant deltagande i hägnads-beswäret, som Kongs. Förordningen den 9 Fe» bruarii istoa om Stängsel-sknldigheten i allmänhet Llägger hwarje Jordägare. Om kostnaden att hagna skulle, kwart emot denna Författnings »välgrundade innehall endast drabba den som will silk freda och med skiljaktig Cultur bearbeta, skulle sadant medföra de skadeligaste hinder emot en industri och ödling som öswerlräffade och skiljdc sig fran Grannarncs, och färewiga större samhälligheker i agor, hwrlkaö skadlighet, lärer wara utan allt twismelsmal. Jag hem. ställer derföre att ofwannämnde författning om stäng, sebskyldigheten, äfwen för Arrendatorer af Kung» ängs tegar matte tjena till efterrättelse. Utskottet har äfwen föreslagit att en Arrendator af Kungs ängs,teg bör wara förbudit att löta besa än» 274 Den 5 Ianuarii. angen om Waren, och om Hösten sednare än med September manads stut. Jag ivagar tro atl all inblandning i enskillt mans hushållning är öfwerflödig och skadlig.
Men jag vill tillägga några ord i anledn. af en talares yttrande 0111 detta ärendes samband med bestraffningarna inom armeen. Jag är af den öfvertygelse att regementena böra hafva sina särskildta strafffängelser. De behöfva icke blifva hvarken talrika eller kostsamma; ty lyckligtvis är inom armeen sedligheten icke så beskaffad, att vi behöfva stora fängelseinrättningar. Disciplinen är i allmänhet god och manskapet i allmänhet välfiäjdadt och känsligt för hedern. Men detta är elt skäl lill att icke förstöra denna anda af ömtålighet för hederns fordringar inom armeen, utan man borde snarare söka lifva den, vore den äfven grundad på en fiction; ty, mine herrar! när armeen strider emot fienden, så måste äran lagas i betraktande, och det må vara en fiction eller icke, så är en sådan fiction för fäderneslandet gagnelig. Således bör man icke sammanblanda armeens correclionella fängelseinrättningar med de fängelser, som äro ämnade alt hysa brottslingar i allmänhet. Det vore att nedsätta ambitionen hos soldatesken, och denna ambition mäste upprätthållas , vore den äfven grundad på en fördom. Hvad pryglandet angår, som skall vara så gängse, så har jag, Gud vare lof! öfverlefva! den lid, då man frångått prygel-systemet, sådan! det utfördes då jag först kom i tjenst. Man var då tvehågsen, huruvida det var nödigt för armeVn, och har nu vunnit den erfarenhet, alt det går an att afskaffa detsamma; men del mäste likväl ske med förstånd och icke med kleinighet. Prygelstraffen skola ådömmas efter nuvar. författningar och lå icke verkställas efter eget beröfvande af hvar och en inom armeens befäl. Sanni är alt reg;tena sakna byggnader för att låta verkställa de bestraffningar medelst arrester, som äro anbefallda. Detta är en stor olägenhet, och jag hoppas alt kommande Ständer skola afhjelpa detta behof. Kostnaden dertill lärer vara beräknad till 120 å t3o,ooo r:dr.
Genom denna åtgärd och de tryckta för-* teckningarne kunna långifvare genast veta om det nya stadgandet, jag här ofvan föreslagit i afseende på Inteckningens giltighet år förden egendom, hvari Inteckning erbjudes, gällande elier icke, och torde genom detta stadgande, hvilket har någon likhet med det Kongl. Förordningen den 1 Junii 1748 om försträckning af Brandförsäkringsskilling innehåller, vinnas, att hvarje förmyndare skyndar med afgifvande af redogörelse, emedan han i annat fall ej kan med säkerhet påräkna lån å sin fasta egendom Af hvad jag förut nämnt angående Förmyndares vård om myndlings person är lätt att finna det jag ej föreslår någon ändring i nu gällande sätt att förordna förmyndare, utan Dan 17 F elmar ii, 427 önskar, att sådane hädanefter som hittills må af Domstolarne utses; och mitt förslag rubbar således icke den del af Adelige Privilegierna som legat till grund för stadgandet i 8 Cap. 2 §. RättegångsBalken, att HofRätt må förordna förmyndare för deras barn och arfvingar, som frälse äro. I fall mitt förslag antages skall den motvilja att blifva förmyndare , som i anseende tills acsvars-skyldigheten för myndlingens egendom och svårigheten att såsom Förmyndare erhålla lån mot inteckning i sin fasta egendom, hittills varit ridande troligen försvinna, Och då tillsynen öfver myndlingens person och utw tagande från FörmyndareKammaren af den del utaf honom tillhörige medel som till hans år; liga underhåll erfordras, komma att utgöra Förmyndares enda befattningar; kan jag ej finna att den ersättning som egenteligen för ofvannämnda ansvar och olägenhet hittills va. rit Förmyndaren tillerkänd, skäligen bör äga rum sedan FörmyndareKammare blifvit inrättade, hvaremot någon ersättning bör Kamrarna tillkomma.
Af Herr af Zelle'n: ”Ehuru förre Kamereraren Matton, som icke lärer ^af allmänna medel åtnjuta annat bidrag till sin bergning, än en årlig pension, stor 300 R:dr af Civil-Statens pensions-inrättning, är försatt i en beklaglig ställning, förtjent af enskildt behjertande, måste jag likväl, såsom ledamot af Ilöglollige Banco-Ulskoltet, förklara, det jag, med 'afseende å de skäl, på hvilka beslutet om Mattons skiljande från Kamererare-tjensten vid Bauco-Discontverket sig grundar, icke finner någon giltig anledning att understödja hans ifrågavarande ansökning örn lön-ersättning och pension af Rikets Ständers Bank; hvarföre jag icke eller kan instämma i Banco-Ulskottets uti detta ämne nu gjorda hemställan.” Uti denna reservation hafva instämt: Herr Friherre Stjernstedt, Herr Bogeman', Herr Rådman Gråå, Herr Borgmästaren Helleday , med tillägg, att Herr Borgmästaren målets afgörande icke öfvervarit, Herr Kamereraren Geijer, Herr Fabrikör Lidbom, Riksdags-fullmägtige Nils Magnusson från Calmar Län och Anders Jonsson från Östergöthlands Län.. Af Herr Stuart: ”Jag anser mig icke kunna underlåta att reservationsvis anmäla, det jag, af andra Riksdags-göromål hindrad, icke kunde vara tillstädes, då Banco-Utskottet till slutligt afgörande förehade förre Discont-Kamereraren Mattons ansökning om pension, hvilken ansökning, i anseende till de allmänt kända omständigheter,] som föranledde hans afskedande, förefallit mig lika oförväntad som obefogad.” Uti denna reservation instämde Herr Lector Laurenius och Herr Prosten Lahng. Ank. till Exp. Utsk. den 1S Sept, kl. 4 *• Betänkande, i anledning af Riksdags-fullmägtigen G. B. Apelqvist* motion, angående nedsättning i räntan med en procent å alla lån, som Jr ån Rikets Ständers Bank eller de derunder lydande Låne-Contoiren utgifvas.
Herr ^6Isrcreut23 motion innehållit de alternativ, at derest Summans fördelning ej til Hans Maj:t hänffötes, Det förslag han företedt matte antagas. HansLxcellence HerrGrefwe Uuutb förklarade, det han för sin del önffade, at rörande fördelningen någon ting wihr blefwe bestämdt. Herr käblman Det är ej min tanka, at bestrida Generalen ^älercreutr8 Förslag, som är grundad! pä kännedom, bäve af saken och personer, men jag får underställa, om icke den grunden, som Stats-Utffottet upgifwir, gar närmare billigheten. En 8ubaltern, som njutit i inkomst 8z R:d. i6h., har hwar hälst han wistas onlräckeligt för sm bergning, men när han tillika nödgas öfwergifwa sin hemort, der han kunnat äga understöd af Slägringar och wänner och flytta til en Ort som i sig sjelf ar dyrare, och hwars lefnadssätt han ej känner, kan en sä ringa inkomst ännu mindre förslä. Herr .^rllsrcrsutr: erkände at detta Herr ?Zblman8 anförande wore bade rätt och ädelt, men han ansäg det inskränkt inom omsorgen, blott för De lägre graderne. Regements-Otlicsrarns wore i sam - Den z Mars. 141 samma ömmande belägenhet, hwartil ännu kom, at de til arén wörö aldre och ofta hade Familier al försörja. Friherre liljencrants anförde, arda fördelningen ät Hans Kongl. Mast blifwit öfwerlemnad, hade han trodt Ridderskapets och Adelns me» ning wara, at Stats-Utskottets delnings-förslag skulle wara er minimum af de inkomster, hwarom hitkommande Officerare kunde wara försäkrade. Sa hade han, och som han trodde, de fleste af Ridderskapet och Adeln fattat saken. Grefwe borner, ^äolpb Loran. När Ridderskapet och Adeln redan bifallit, at öfverlemna denna omsorg at Hans Kongl.
En manlig arm kring Herthas smärta lif var den kväljande syn, som han nu lönlöst sträfvade att förjaga. » Ella, du sofver! » ropade plötsligt Sofia förskräckt, då Ella sjönk ned mot hennes axel. » Nej, nej. » mumlade » Älfvan », men tycktes i alla fall strax insomna. Då ändrade man plats, bäddade ned » Älfvan » på slädans botten och lät henne stödja sig mot Sofias knän. Så ändades då hemfärden i månljus på knarrande stråt. Ingen hade sett, att dö den på sin svarta häst ridit bredvid Elias släde ett godt stycke väg. Från den natten började Ella hosta tidigt o m morgnarne. Då sofvo de unga rumskamraterna djupt. I prästgården var man lika främmande för sjukdom och svaghet som för spirituosa och weltschmerz. Sedan barnen voro små, hade ingen i den familjen någonsin legat sjuk. Prostinnans nerver hade måhända gått till ro och döttrarnas möjligen icke vaknat ännu. För egen del hade prosten aldrig betalt ut ett läkararvode. Med fru Bures stumma förtviflan föll den första djupa slagskuggan öfver prästgårdens ljusa hemlif Den vek ej därifrån under långa år. » Älfvan » fördes hem. Midsommarsolen lyste ännu på de tärda dragen. När rosornas tid kom, flämtade ännu lifslågan. Då kom en dag v. pastorn, som passerade orten, att hälsa på Ella och höra efter hennes befinnande. Den bestörtning han erfor vid åsynen af hennes förändrade utseende, afspeglades i hans ansikte, och ändtligen förstod Ella själf, att hon var invigd åt döden. » Måste jag dö, jag som icke lefvat. mer än fem månader, » tillade hon hviskande. Det var just så lång tid hon tillbragt i prästgården. V. pastorn, som nyss satt provinsialläkarens trolofningsring på Herthas hand, vände sig bort, mumlande: » Månader eller år, det är detsamma. för alla kommer det en vinternatt, då lifvets glädje fryser till döds. » Men högt sade han: » Minns ni, att ni tyckte er ha snöstjärnevingar och flyga högt upp mot skyn, då ni for hem från julkalaset?
Kongl. Maj:t hade i följd häraf den 29 Maj 1852 funnit godt att uppdraga åt Chefen för topografiska corpsen, Generalmajor Akrell, att, efter anställda forskningar och undersökningar, till Kongl. Majit afgifva yttrande och förslag rörande ett systematiskt bestämmande 7 af hufvudeller stamlinier för jernvägskommunikationer inom riket; — och hade Generalmajor Akrell sedermera, i memorial den 4 December samma år, underställt Kongl. Maj:ts pröfning ett preliminärt utkast, antydande den rigtning i allmänhet, hvaruti, efter hans förmenande, stamlinierna borde sträcka sig i ett framtida jernvägssystem för södra och mellersta delarna af landet, der ett nät af landsvägar utbredde sig i alla rigtningar och innefattade vissa tydligt utmärkta hufvudvägar, till hvilka de öfriga sig anslöte, hvarföre äfven dessa, af den inre rörelsen länge godkända och efter landets beskaffenhet någorlunda afpassade hufvudvägar också utvisade den allmänna rigtning, i hvilken stamlinier för ett jernvägsnät kunde och borde anläggas; men att, då antalet af sådana linier måste inskränkas till det minsta möjliga och vida under det af nu befintliga hufvudvägar, syntes deraf blifva en följd; l:o att de företrädesvis borde dragas genom de inre delarna af landet, hvilka i synnerhet och mer än kustorterna vore i behof af lättare kommunikationsanstalter, och hvarigenom stambanorna blefve i stånd att från båda sidor upptaga de grenbanor, som från kringliggande orter med dem sökte förbindelse; och 2:o att de, så vidt möjligt vore, borde framföras i raka sträckningar, och derifrån således icke utan vigtiga skäl medgifvas större afvikelser, genom hvilka vägen kunde förlängas, anläggningsoch underhållskostnader förökas, och den större samlade trafiken för alla. tider med höjda afgifter belastas; ehuru likväl vid utförandet många undantag från dessa reglor blefve en naturlig följd dels af landets brutna och af vattendrag genomskurna yta, dels äfven af stambanornas nödtvungna fåtalighet, hvarigenom en och samma bana måste lämpas efter flera ändamål, hvart och ett med egna intressen och anspråk.
Blifva å nästa Riksdag aila Riks-Stånden om ändringen ense, ölverlemne de förslaget derom till Konungen, genom deras Talmän, med begäran, alt Konungen ville Sitt bifall dertill gifva. Konungen inhemte bela Slats-Rådels tankar deröfver, tage sedan Sitt beslut och meddele Riksens Ständer å Rikssalen Sill samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka Ilan icke samtycker till deras åstundan. Vili Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne, höre Han Siats-Rådet och öfverlemne sedan Sin Proposition, jemte Stats-Rådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfverlägga, uppdrage Konstilutions-Utskotlet, att sitt utlåtande derom afgifva till Riksens Sländer, hvilka då kunna derom öfverlägga. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, liv ile förslaget till nästa Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom latta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, dä inä Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afstå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta; gällande i delta fall tre Stånds mening och, om två Stånd stadna emot två, deras som beslutet uppskjutit. Men icke må under någon förevändning Riksens Ständer förr än å nästa Riksdag Propositionen lill bifall upptaga. Samtycka då alla Riks-Stånden till Konungens förslag, begäre de dag, att på Rikssalen få Riksens Ständers bifall dertill afgifva. Antaga icke Riks-Stånden samfäldt Konungens Proposition, vare den afslagen, och aflemne Riksens Ständer sitt afslag med skälen dertill skriftligen till Konungen genom deras Talmän. Örn vid Riksdag, då hvilande Grundlagsfrågor skola slutligen algöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej ega rum utan Konungens och alla fyra Riks-Ståndens sammanstämmande beslut.
September biefeb 3a£)reS nid)t beröffentlid)t merten, fo meit et nid)t a it noti)tg ange fel) en mirb, biefelben in ben Obligationen unb 3in§ 23on biefem iit Seutfdjer unb Sdjmebi? fd)er ©pradje au§gefd)tiebenen unb in ©egenmart jugejogeuer Seugen unterjeidneten Umu tracte fint Smet £>nginaU@semplave gletdjen Sttf)altt autgefertigt morten. vertagarne fullgjorda och Banken derom af Riksgälds-kontoret underrättats; dock skall, i hvarje fall, Banken efter den 1 Juli 1862 vara oförhindrad, att fritt förfoga öfver samma obligationer. 17. De i detta kontrakt upptagna stadganden och bestämmel«r få icke offentliggöras, före -början af nästkommande September månad, så vidt desamma icke anses böra intagas i eller antecknas å obligationerna och räntekuponerna eller sådant erfordras i och för upplåningens verkställande eller af andra särskilda omständigheter påkallas. § 18. Fullmäktige i Riksgälds-kontoret skola ofördröjligen hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla om Dess nådiga sanktion å detta kontrakt. / Utaf ofvanstående, på Tyska och Svenska språken affattade och i tillkallade vittnens närvaro undertecknade kontrakt, äro tvänne lika lydande original-exemplar utfärdade. Stockholm den 26 April 1860. Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret: G. A. SPARRE. J. I. NORDSTRÖM. AND. BERG. LARS M. KNUTSSON. W. F. TERSMEDEN. J. W. BECKMAN. A. M. BRINCK. JOIL PERSSON. C. af GEYERSTAM. ER. H. ERIKSSON. F. A. RINMAN. OLAUS ERICSSON. C. G. Stuart. — 80 — Baron R. von ERLANGER.
» Emellertid ha vi nu slutat vår lilla roman i behagligt lugn, slutit fred för hela lifvet i stället för att börja en långsamt dödande kamp. Var nu sann och medge, att du är nöjd! » Han befriades från svaret genom ett litet intermesso i form af en solbränd flickunge, som kom rakt fram till oss och sträckte ut en korg fylld med härligt doftande konvaljer. » Fröken, de äro alldeles nyplockade, » sade hon, blygt öfvertalande. » Det syns nog, » svarade jag och drog upp portmonnäen, gaf henne några småslantar och valde ut en bukett. » En sådan vällukt! Nå, hur står det till med mor? » » Mor är bättre; hon har väntat på fröken i dag, » sade den lilla, » hon bad, att jag skulle fråga, om ni inte ville komma snart? » » Jag kommer i morgon och har soppa med mig, » sade jag. » Nå Greta, du hjälper väl syster, när du är hemma, och du tänker väl på, att mamma skall ha ro och lugn omkring sig; du är ju stora, förståndiga flickan. » » Ja fröken, » svarade hon, och rodnade vackert, då jag strök hennes ostyriga linhår ur pannan. » Och så glömmer du inte att hjälpa lilla Kalle med lexorna. Kom ihåg, att ni ha snart examen. Den 15 juni slutar skolan. Adjö med dig, min stumpa, hälsa mamma! » Greta neg och log och gick. Jag lossade några af de vackraste stänglarne och satte sedan buketten vid bröstet. I kväll skulle jag bära blommor! Så lade jag de friska, klockrika stänglarne i min f. d. fästmans hand. » Där, Klas, får du en hälsning från skogen. » Åh, jag kan inte förstå, hur människorna kunna vilja lägga sig ned och dö på en krossad förhoppning, vilja lämna allt, endast därför att en illusion släppt dem. Lifvet är ju så rikt. Tänk om jag nu, glömsk af allt utom mig själf, beslöt bädda mig i konvalje och kaprifol för att » dö i skiönhed ». Dö — endast därför att den rätte inte hade kommit eller kanske aldrig skulle komma.
Jag upprepar det åter, att planen för oftanämnda ändringar, sedd och granskad i sitt sammanhang, svårligen torde kunna till sina fördelar vederläggas. För lättheten ätt verkställa den, är Norriges exempel bevisande. En lika beskaffad förändring med Lagmansoch HofRätterna, 954 fDtn 20 Juli t. m. sorn mt är föreslagen, Stadgades genom er» Kongl, förordning i Norrige ar 1708 och g ek i verkställighet nå^ra veckor derefter. Af säker hand kanner i a g, att dessa förändringar utfallit val. Jag var likväl öfvertyga»! om nyttan och rigtigheten af denna plan» innan jag kände detta exem pal; men jf.tg bör icke vid detta tillfälle förtiga mit» ö nskan, att samma Lagbok och Rättegångs Ordning måtte gälla för vår Konungs bag ge Riken. Min önskan är i detta fall åtföljd af förhoppning, att detta inom några ar ian inträffa, äfvensom att bägge Rikenas Lagverk skall omarbetas. Jag tillstyrker vördsammast bifall till LagUtskottets Betänkande. Herr Lagerheim, Olof Johan: Det är icke min afsigt, att borttaga Höglpfl. Ridderskapets och Adeln9 tid genom något anförande i sjelfva hufvudsaken, hvilken jag för min del ansett mig icke böra för närvarande till pröfning upptaga. Jag vill endast utbedja mig Högloft. Ridderskapets och Adelns benägna tillåtelse, att få anmärka, det LagUtskottets förevarande Betänkande hvarken kan helt och hållet ovilkorligen antagas, eller ovilkorligen förkastas. Sedan Lagutskottet nämligen först, vid granskning af de mot Utskottets förra Betänkande gjorda anmärkningar, ansett desamma icke innefat - Uen 20 Juli eEt. 555 ta några skäl till ändring af Utskottets redan antagna förslag, hvilket Utskottet å nyo till Riksens Ständers bifall framställt, så har Utskottet sedermera likväl hemställt, att om Riksens