Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. propos., kan jag för min del icke instämma, och då jag går att dervid fästa några erinringar, skall jag åtminstone söka den förtjenst att icke genom sjelfva vidlyftigheten blifva missförstådd; jag skall icke sätta R. o. Ad:s tålamod på ett så starkt prof som det, hvarför Ståndets tålamod nyss varit utsatt. Den värde ledamot, som nu yttrat sig, har hållit sig först vid formen, och jag skall göra detsamma. Jag får då erinra den värde ledamoten derom, att vår grundlag bjuder, att StatsRådels och Högste Domstolens yttranden skola medfölja K. proposrr, men icke K. M:s nåd. svar på R. St:s und. framställe:!-. För det andra får jag fästa uppmärksamhet dervid, att K. M:s på rikssalen afgifna negativa svar äro i grundlagen antagna såsom muntliga, och detta ger mig en tillfredsställande förklaring på orsaken, hvarföre K. M:s ifrågavar. nåd. svar icke är contrasigneradt. I hufvudsaken hade jag ändtligen, efter en timmas väntan, det nöjet att få höra, hvad den varde talaren ville. Häri ville nemi., att LagUtsk,. skulle skrifva en väl sammansatt vederläggning af K. M:s ptopos.; men, mina Hrr, låtom oss eftersinna, hvad K. M. sagt i denna propos. Han har gillat den af R. St. föreslagna inrikes vexelstadga!! till den gl ad, att han förklarat, att han proponerar den alldeles sådan, som R. St. föreslagit den; och hvad den yttre vexelstadgan angar, säger K. M , att lian vill, så fort sorn möjligt, åstadkomma en ny stadga och dervid göra afseende på R. St.‘s und. framställning. Hvad utgör då föremålet för det, jag vill icke säga, klander, men lidande, som den siste talaren tyckes hafva erfarit, då han läste K. 3Yl:s propos.? Jo, att K. M. med bestämda ord yttrat sig, att som R. St. sammanslagit den inre vexelstadgan med den 29.
Ehuru, i betraktande af Banco-Styrelsens organisation, det icke kan antagas, att dess alla ledamöter skola ega den bekantskap med de ärenden, hvilka angå köp och försäljning af vexlar, att bemälde ledamöter kunna i detaillerne utöfva de dermed gemenskap egande bestyr, anser Utskottet dock hinder icke möta för öfverlemnande till Banco-Styrelsen af förevarande uppdrag, enär nämnde Styrelse, hvilken redan genom BancoReglementets 6 §. är berättigad, att fördela, på sätt den lämpligast synes, utöfningen af tillsynen Öfver ordningens vidmakthållande inom Banco-Verkets afdelningar, kan åt vissa Ledamöter öfverlemna ifrågavarande göromål. Det torde derjemte om så skulle pröfvas nödigt, kunna tillåtas Banco-Fuilmägtige, att, i ock för ett serskildt bestyr med sig associera skickligt biträde, en rättighet, för närvarande medgifven Directionen öfver Stockholms Handelsoch Närings-Discont, genom 79 §. i Reglementet, der det heter: ”Directionen öfver Handelsoch Närings-Disconten utgöres i Stockholm af Ledamöterne i Directionen öfver Banco-Disconten, jemte högst fyra utaf Banco-Fullmäktige utsedde personer inom eller utom Banco-Styrelsen, som ega kännedom om näringarne och den större rörelsen.” På grund af hvad Utskottet sålunda andragit, tillstyrker Utskottet, det Banco-Fullmägtige må berättigas att uppköpa och försälja växlar. I fråga ej mindre om de regleuientariska föreskrifter, som i och för växelhandel kunna anses erfordelige, än äfven, huruvida densamma skulle kunna besörjas af någre inom Banco-Styrelsen utsedde Deputerade, med eller utan biträde af en eller flere personer utom nämnde Styrelse, har 4 Banco-Utskotlcls Memorial, N.o aa.
Jag har sjelf varit vittne till huru han var ansatt vid sitt tillträde till Regeringen af just dessa dealers och huru just det är emot dem, som han sträfvar att upprätthålla de stora egendomsägarnes, magnaternes eller aristocraternes intresse, hvilket, som bekant är, vidhåller de orimliga spanmålslagarne. Då således han fick tillfälle knäcka dessa dealers, eller rättare att hälla dem i ständigt beroende, sä uppnådde han en af sina högsta önskningar, ty så snart han icke hade makt att hålla dem i tygeln, så vore han icke längre premierminister. Jag tror, att detta skall blifva klart, sedan man i brochuren fått läsa verba forrualia ur tidningen Times, då deri upptogs Sir R. Peels tal, hvilket af Dagligt Allehanda nyss blifvit infördt. Detta må likvisst, kan man säga, vara ett skäl, som icke bör inverka på H:rrnes öfvertygelse, då vi icke ha att befatta oss med England, utan med Sverige, och då det är fråga 454 Den IS December f. m. om att helt simpelt tillse om det är rätt att öfverflytta vår lånerörelse ifrån Banken till Riksg.cont. Nå väll låtom oss då betrakta frågan i och för sig sjelf. Jag har tagit mig friheten att redan säga, att jag trodde hufvudafsigten vara att fä utgifva obligationer, och att dertill begagna det alldeles egna förhållandet att vi hafva tvenne till yttre formen särskilda verk, ehuru båda äro under B. St:s styrelse. Det ena är, kan man säga, R. St:s högra hand och det andra verket R. St:s venstra. Den högra handen samlar ihop stora skatter, men icke af silfver, utan af folkets skulder, den lägger ihop million efter million, ifrån riksdag till riksdag; men denna högra handen vågar ju ändock icke att sjelf inför de klarsyntare inom nationen, och ännu mindre inför dem utom nationen, som äro än mer klarsynte, röra sig med obligationer eller papper, utgifna för att stärka deras egen credit. Dä är det ju förträffligt att kunna låtsa som om i verkligheten någon skillnad ägde rum emellan det ena verkets förmåga och det andras, äfvensom att deras inbördes oberoende är fullkomligt?
Maj:ts nådiga förklarande vederbörande skattskyldige blifvit befriade från uppsägning, leverering och forsling af den kronotionde-spanmål, som hittills blifvit Korporalerne och Soldaterne vid Södermanlands regemente in natura tilldelad, i stället lemna dessa ett nytt slags uppsägningsrätt hos kronan, hvarigenom det skulle komma att bero af hvarje särskild Korporal och Soldat, som något år önskade erhålla spanmål, att få sådan genom kronans försorg anskaffad och sig tillställd. Beträffande verkställigheten af den ifrågasatta åtgärden, hafva Kollegierne un - Kongl. Maj:ls Nåd. Vrop. M 31. 23 derdånigst anfört, att beloppet för hela regementet visserligen vore bestämdt, nemligen genom Kongl. Resolutionen den 25 Januari 1685 till en tunna spanmål för hvarje Soldat af regementets nummerstyrka, 1,200 man, samt genom Kongl.
Ad. för alt möjligen få betänk. i ett förbätlradt och fullständigare skick tillbaka. Först viii jag likväl i korthet bemöta den anmärkn., sorn här blifvit gjord emot sjelfva principen, nemi. att det vore bättre om vexlar blott droges på de deposita af metalliskt mynt, som funnes stående i Hamburg, men ingalunda några vexlar köptes. Detta förslag synes mig vara ganska ofullständigt, och icke omfatta mera än hälften af hela operationen. Att köpa vexlar är ju ingenting annat än alt skaffa sig dispositionsrätt öfver ett qvantum silfver eller guld på den plats, der vexeln skall betalas. Delta kan visserligen äfven ske genom directa aftal och köp, och det heror på omständigheterna, hvilken utväg som vid hvarje tillfälle är den lämpligaste, men orätt måtte det vara alt på förhand förbjuda den ena och just, den som kanske oftast vore användbar. Vill man målet, så bör man äfven vilja medlet, och jag tror derföre att det blott vore en halfmesure och derjemte en oriktighet i principen, att uppdraga åt Bancofullm. alt draga vexlar, eller hvad som är detsamma, att ställa ut invisningar på sin metalliska valuta, men på samma gång förbjuda dem att på lämpligaste sätt (hvilket ofta är vexelköp) förskalla sig denna valuta. Ett af de skäl man i detta afseende anfört var, att Stockholms börs icke erbjöde en stadigvarande tillgång på vexlar; men detta skäl förfaller i min tanke helt och hållet. Hvad gör det till saken, alt Stockholms börs tidtals icke äger vexlar i tillräcklig mängd? Naturligtvis kan Banken då icke eller få köpa några; men om å andra tider deremot god tillgång finnes, hvarföre skulle den icke då få begagna denna utväg, för att förstärka sin metalliska valuta? Jag kommer nu till de föreslagna bestämmelserna i och för dessa vexeloperationer, och har dervid åtskilligt alt anmärka. Utskis resonnement ang:de ohehöfligheten att göra afseende pä disconten är enligt min tanke oriktigt. Discontol är ingenting annat än vanlig ränta å vexelns belopp, intill den tid dä han skall inlösas.
I berörda Kongl. Förklaring stadgas bland annat, i 2 §: att ”gästgifvarskjuts tages ifrån och till gästgifvaregård; och vare ingen, af hvad förmögenhet, ständ och värde han vara må, tillåtet, att annorledes af gästgifvareskjuts sig betjena, utan så är, att han på någon ort deremellan öfver natten eller längre tid sig uppehålla skall, eller ock resan der sig slutar;” och i 3 §: att ”de, som på landet bo och hafva egna samt så många hästar de till sin resa tarfva, hjelpe sig fram till nästa gästgifvaregård, och vare dem strängeligen förbjudet att inom en mil från gästgifvaregården till sitt hemvist hemta, fordra eller på den gästgifvaregården taga gästgifvarehästar;” hvarjemte i 5 § ytterligare uppräknas sådana personer, som ej ega rätt att taga gästgifvareskjuts. Genom Kongl. Brefvet den 20 December 1826 bestämdes vidare, att utländske theaterföreståndare och andra personer, som gifva föreställningar af hvad slag som helst, icke få begagna gästgifvareskjuts med flera än sex hästar. Efter Utskottets förmenande gifves det alltså redan tillräckliga föreskrifter rörande rättigheten att vid gästgifvaregård erhålla skjuts. Att åter, för det att möjligen missbruk insmugit sig å en eller annan ort, i allmänhet förmena dem, som verkligen äro stadde på resa, ehvad de tillhöra den ena eller andra samhällsklassen, förmånen af gästgifveriskjutsens anlitande, torde ej vara med billighet öfverensstämmande. Derest, såsom motionären uti motiverna till sin ifrågavarande motion synes hafva ifrågasatt, en arbetare, hvilken icke är i tillfälle att med egen häst fortskaffa sig, skulle förvägras rättigheten att begagna gästgifvareskjuts, komme förlust att tillskyndas ej mindre honom, som derigenom nödsakades använda betydligt längre tid för resan, än som erfordrades, om honom tillätes begagna gästgifvareskjuts, än äfven arbetsgifvaren, hvilken under motsvarande tid blefve i saknad af arbetsbiträde; och intetdera kan med det allmännas fördel öfverensstämma.
Under debatten öfver detta förslag, hafva af Hr von Hartmansdorff, A., och Hr Lefren, J. P., anmärkn:r blifvit framställda, hvilka åsyfta, att kunskapsfordringarna för de sökande till dessa stipendier måtte närmare bestämmas, så att ingen annan må åtnjuta ifrågavar. understöd, än den, som , genom vid gymnasium eller vid universitet allagd examen, visat sig äga de kunskaper, som erfordras för att antagas till student, med undantag likväl af lalin, grekiska och hebreiska. Utsk. har, i anledn. häraf, skolat vördsamt upplysa, att 5 mom. i reglementet för närings-stipendierna stadgar: *'alt 94 Den t5 Juli e. m. de kunskaper, hvilka anses oundgängligen nödiga, innan någon kan till närings-stipendiat anlagas, äro chrislendomskunskap, moral, malhemalik, historia (i förening med geographi) samt elemer] terna i fysik och chemi, hvarförutan afseende äfven göres på den sökandes insigt i gamla och lefvande språk.” Då Utsk. föreslog ofvanberörde tillägg till reglementet , ang:de rättighet för den i teckniskt hänseende mera försigkomna ynglingen att åtnjuta stipendium jemväl vid främmande länders läroanstalter oell verkstäder, förutsatte Utsk. naturligtvis, att lian skulle visa sig innehafva äfven de kunskaper, som i allmänhet erfordras för att erhåjla stipendium. Att deremot föreslå ett högre kunskapsmått, än det nu föreskrifna, dertill saknar Utsk. all anledn., då nemi. Utsk. af Ridd.directionens prot. inhemtaf, att, äfven med de'prestanda, som nu finnas stadgade, det icke varit utan särdeles svårighet dessa stipendier kunnat till competente sökande disponeras; ty mer än en gång hafva, i saknad deraf, stipendier icke kunnat bortgifvas, och sökandernes antal har alltid varit ganska ringa, hvartill orsaken ock lärer få sökas deruti, att tillfällena till erhållande af vettenskaplig undervisning i näringsyrkena inom fäderneslandet icke äro särdeles talrika.
Riksdag uppgöra och inkomma med förslag till nya PostTaxor för Inrikes Bref-vexlingen, på det sätt uppgjorda, att vägens längd eller afståndet emelian orterna antages till hufvudgrund för Porto-afgiftens beräknande, och icke, såsom förut, antalet af de PostConloir, hvilka brefven skulle passera; och sedan, i följd häraf, dylika Taxor blifvit af Öfver-Post-Directeuren upprättade, har E. Ii. M., jemte Nådig Skrifvelse af den 26 sistlidne November , desamma till Rikets Ständer öfverlemnat. Vid öfvervägande ej mindre af det. Exp.-Utsk. Förslag till und. Skri/v. N.o 4 >7- i°9 genom Öfver-Post-Directionens försorg upprättade förslag till Porto-afgift, med tillhörande Taxor och Calculer, än öfriga härvid förekommande förhållanden, hafva Rikets Ständer funnit nämnde förslag väl i allmänhet vara Upprättadt efter den i Rikets Ständers ofvanåberopade Skrifvelse framlagda grundsatts, att vägens längd, och icke Post-Contoirens antal , må bestämma algiften, men stödjer sig tillika på den af Öfver-Post-Directionen antagna, och, i Rikets Ständers tanka, rigtiga princip, att en högre afgift bör fästas vid de första mil-talen, och sedermera i visst förhållande nedsättas. Af i underdånighet bilagda Tabell N:o i inliemtas, huru denna princip blifvit i förslaget tillämpad, nemi., att för ett bref på en väglängd af 3 mil och derunder skulle betalas 2 sk.lodet, från 3*- till och med Smil 2§ sk. — >— 5J lill och med 7 mil . 3 sk. nl till och med 10 mil 3i sk.
Emot Utskottets förslag att Tidningar och Tidskrifter, äfven då de äro tryckta på svenska språket så framt i detta fall de, adresserade till svenskt Postkontor, med allmän post inkomma, må vara tullfria, bar inom Borgare-Ståndet blifvit erinradt, dels att då förslaget medgaf tullfrihet för tidningar och tidskrifter, endast så framt de äro adresserade till svenskt Post-kontor och inkomma med allmän post, ovisshet förefunnes huru förfaras borde med tidningar eller tidskrifter, som på annat sätt till riket inkomma; dels att då tidningar och tidskrifter, som inom Sverige utgifvas, äro underkastade stämpelafgift, men utrikes på svenska språket tryckta tidningar och tidskrifter icke erlade sådan afgift, en fördel bereddes dessa sednare, som icke Arore förunnad de förra och att i följd deraf antingen tulleller stämpel-afgift måtte ifrågavarande skrifter påläggas : samt dels att då 4 § 10 mom. af nu gällande Tryckfrihetsförordning stadgade, att föryttrare af utifrån inkomna skrifter på svenska språket vore underkastad samma skyldighet och ansvar, som i 2:dra mom. af denna § är för Boktryckare bestämd, utan att någon skilnad härvid vore gjord emellan böcker och periodiska skrifter, det kunde ifrågasättas om icke, genom antagandet af Utskottets förslag i denna del, postmästarne skulle komma att underkastas slikt ansvar för det de till prenumeranter utsände sådane skrifter, hvilket ingalunda vore lämpligt och billigt; och bar Ståndet, i anledning af de sålunda gjorda anmärkningarne, till Utskottet återremitterat detta förslag, hvilket af de öfriga tre Riks-Stånden blifvit gilladt. Yidkommande först den förmenta ovissheten, huru förfaras bör med tidningar eller tidskrifter, som på annat sätt, än mod allmänna posten till riket inkomma, så synes det ligga i sakens natur och har älven hittills alltid iakttagits, att tid - i Tevillnings-TJtskottets Utlåtande N:o 27. ningar och tidskrifter, som på annat sätt, än med allmänna posten, till riket inkomna, böra tullbehandlas såsom böcker.
Ont Den lr April f, m. 267 Bankens ställning uppgofves och hvar en uti de anstalter som vidtogos, funne sig äga en säker, tillfredsställelse, att silfver om några få år skulle från Lanken utvexlas, så skulle vål häruti icke finnas någon anledning till misstroende, som kunde bereda Bancosedelns ytterligare vanvärde. Möjligheten finnes vä!; men anledningarne måste sökas uti nu oförutsedde händelser; och om sådane inträffa af den beskaffenhet att de gifva grundade anledningar att befara Bancosedelns fall, fruktar jag att jemväl en nu med lånta penningar verkställd realisation, fckulle misslyckas. Jag har trott att man hellre borde blottställa sig för möjligheten al ytterligare agio, ån för en gifven förlust af 3 millioner specie Riksdaler, som kunde uppkomma genom låns upptagande eller inrättande af Bank-actier. Friherre Anckarsvärd har yttrat sig emot Bancosedelns successiva förbättring genom silfveruppköp för Bankens öfverskotter. Jag har ej liört att något sådant förslag hår blifvit framställdt, men om så är, får jag förena mig med Friherre Ackarsvård, ty all förändring i myntet, vare sig till förbättring eller försämring, år lika skadlig och medförer för Staten i det hela, nästan enahanda verkningar. Herr Grefve von Platen har begärt Friherre Wrangels och Herr Thams yttranden på bordet. Jag vågar hemställa, om icke sådant föranleder till en onödig och skadlig tidsutdrägt. Herr Friherre Björnstjerna har afgifvit ett Me. morial som lades på bordet. Derefter 'yttrade sig Friherre Wirsén, och hans yttrande begär^ 263 Ben il April J, m. des på bordet, då åter de öfrige yttranden i ämnet remitterades till Statsoch BancoUtskotten. Nu har åter Grefve von Platen begärt på bordet tvenne yttranden, i anledning af Friherre Wirsén» anförande.
Dessa kostbarheter äro nu ordnade under glas på ett stort bord, som sträcker sig genom det största af de fyra rum, hvilka för närvarande åro åt Samlingarne upplåtna. Men platsen är numera så trång, att sakerna måste ligga på hvarandra till skada för anordningen och för utseendet. Mången gång är det af stor vigt att kunna på ett ställe upplägga och förevisa hvad, som funnits tillsammans i jorden. Några försök hafva i denna väg med fördel blifvit gjorda; men en sådan uppläggning är, i anseende till bristande utrymme, icke mera möjlig. Ur de sednaste åtens fynd har jag derföre endast kunnat framlägga det mest dyrbara och i ögonen fallande, såsom profstycken på Samlingens innehåll. Denna afdelning har väckt alla besökande främlingars hfliga beundran, hvilken likväl städse yttrat sig i förening med förvåning, att Svenska Staten för så kostbara Samlingar icke eger ett anständigt förvaringsrum. 4:o Le omin gar från Catholska tiden och Riddare-perioden eller i allmänhet från den Christna afdelningen af medeltiden. Hit höra åtskilliga i Samlingarne förvarade kostbar» kyrk-kärl, reliquiarier, crucifix, smycken rn. m. af ädla metaller med infattade ädelstenar och pärlor, fordom tillhöriga Svenska kyrkor eller tagna under krig i främmande länder eller i vår jord upphittade. Några bland dessa äro, äfven i materielt hänseende, al utomordentligt värde och man ser sällan några dyrbarare i de förnämsta utländsk* Samlingar. Åtskilliga bildverk från Catholska tillen hafva under de sistföi flutna åren blifvit anskaffade från Kyrkor på landet, men sakna ännu annat förvaringsrum, än den förut omnämnda arresten i Hög vaktsflygeln. Samlingen af dylika både för Kyrkans och konstens historia vigtiga arbeten skulle med lätihet inom få år kunna mångdubblas, om man till deras förvarande egde en lämplig local, och derigenom skulle mången vacker konstproduct från medeltiden räddas undan förödelsen i Kyrkornas fuktig» skräpvråar. Af vapen och rustningar från Riddaretiden skulle kunna bildas en vacker Samling, om man på ett ställe förenade hvad, som nu förvaras i Acudemiens rum samt på Lustslotten Ulricsdal, Gripsholm och flera ställen.
Så vida nemligen det icke kan bestridas, att ju sjelfva ideen af indelningsverket är den, att samma inrättning skall grnndas på jordens värde och förmåga att draga roteringsoch rustnings-bördan, samt desse omständigheter alltså ensamt böra tjena till måttstock för det antal indelt manskap, som af hvarje serskild province skall underhållas, lärer ostridigt följa, att, om man genom anslag af Statsmedlen ville i en province af Riket, såsom nu är i fråga, söka tillvägabringa en högre rotering, än som af jorden ensamt kan bäras, skulle indelningsverkets princip frånträdas, och i stället den oformlighet och orättvisa uppkomma, att invånarne i det öfriga Riket skulle, utom egen rotering, till en del hära roteringstungan i det nyssnämnde landskapet; hvarjemte förekommer det hufvudsakliga hinder, att Statens knappa ooh för andra oundgängliga behof nödiga medel icke lemna tillgång till de, dels för all framtid, dels för obestämd tid i Nåder äskade anslag; och finna Rikets Ständer, af desse skäl, sig icke kunna antaga E. K. M:s Nådiga Proposition angående en sådan ny rotering och rustning i Jemtland, att, med nedsättning af Infanterieregementets nuineraire till 800 man, och bibehållande af Häst-esqvadronens nu varande styrka af 100 man, statsanslag måtte beviljas, för att sätta de roteringsoch rustnings-skyldige i till fälle att draga nämnde tunga; vid hvilken utgång något utlåtande om sättet för verkställigheten deraf icke erfordras; men Rikets Ständer äro deremot öfvertygade, alt den lindring för Jemtlands roteoch rusthållare, sora så högt af behofvet påkallas, kan lika enkelt, som billigt och rättvist, tillvägabringas på det sätt Rikets Ständer å förra Riksdagen föreslagit, eller att roteringen och rustningen jernnäs till likhet med densamma i det öfriga Sverige; och ehuru Rikets Ständer, som icke äro i Bihang till R. St.
Flertalet af de i länet valde deputerade hade uttryckt sin önskan, att span mål, hö och tackjern måtte qvarstå såsom räntepersedlar, att fläsk och dagsverken måtte förvandlas till spanmål, halm, smör, kött, oxe, får och lam till hö, samt osmundsjern, stångjern och ved till tackjern; hvarjemte deputerade från Nora och Lindes fögderi ansett sig böra bibehållas vid det, den 8 Juni 1664, afslutade kontrakt, hvarigenom det medgifvits, att, i stället för de ordinarie räntepersedlarne, med undantag af tionden samt mantals-, boskapsoch skjuts färds-penningarne, finge framgent för hvarje helt mantal erläggas ’3 Skepp:d 5 Lisp:d tackjern. StatS-Utskoltets Utlåtande, M 92. 3i Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som ansett nämnda 1664 års kontrakt fortfarande böra tjena till efterrättelse, hade anfört betänkligheter att bibehålla spanmål och hö, såsom de hufvudsakligaste räntepersedlarne, enär deras pris vore så ombytligt, då deremot dagsverks-räntan ej på de sednare 20 åren undergått någon förändring; och har, uti den Nådiga Propositionen Kongl. Maj:t, sorn "funnit det olämpligt och föranledande till räntegifvarnes betungande att förvandla smör, kött, oxe, får och lam till hö, enär dessa skiljaktiga räntepersedlar tvärtom syntes böra finnas för att motväga höräntans ombytliga värden, behagat, med fästadt afseende derjemte å deputerades yttrade mening, föreslå Rikets Ständer, bland annat, att såsom hufvudränte-persedlar inom detta län måtte bestämmas: spanmål, smör, kött, hö, tackjern och dagsverken, samt att fläsk förvandlades-till spanmål, oxe, får och lam till kött, halm till hö, samt stångjern, osmundsjern och ved till tackjern.