Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det linnes en tydlig analogi emellan detta förhållande och det ifrågavar. ämnet. Då fyllerilasten nemi. mångenstädes har gått till den höjd, att den förorsakat, såväl fysiskt som moraliskt, djupt elände, hvarur den deri nedsjunkne begär hjelp och räddning af sine medmenniskors godhet och omvårdnad, enär han, utan en helsosam stränghet, — ty så yttrar sig godheten, när det är nödvändigt för ändamålet af det godas seger, — icke förmår sjelf nog kraftigt kämpa mot den öfverhandtagande och redan herrskande lastbara vanan; så vore det väl i hög grad önskvärdt och tjenligt, om det allmänna så föranstaltade, att tillfälle bereddes åt den olycklige att, då han sjelf derom beder, vinna förbättring i sitt visserligen genom sjelförvållande iråkade men kanske desto mera sorgliga tillstånd och uppresas ur sin djuriska förfallna belägenhet. Må ärendet grundligare bepröfvas; må R. o. Ad. för sådant ändamål benäget detsamma återremittera; mig synes det vara väl förtjent af mera behjertande, än många andra föremål, dem man skänkt sin omvårdnad och med nödiga medel för verkställighet utrustat. Ilr von Hartmansdorff: Hr von Hohenhausen påstod alt erfarenheten emot kurens framgång vore större än för densamma, eller alt de personer, som yttrat sig i frågan emot kurens framgång vore flere, än de sora yttrat sig för densamma. Om dermed menas de ledamöter som här yttrat sig, så äro de 4 på hvardera sidan. R. o. Ad. torde alltså finna, att det måhända vore skäl att genom en återremiss låta de 2:ne lika talen gälla lika. Gr. Sparre: Om Frih. Cederström tror att kurhusen äro inrättade för alt befordra sedlighet inom vårt land, då gäller jemförelsen emellan dem och inrättningar efter Schreiberska kurmetodcn; men det tror icke jag. Här är fråga om att bereda me - Den 3 Maj. 371 tiel till cn inrättning, sora skall förekomma ett moraliskt ondt; och dertill tror jag måste användas helt andra medel än kuranstalter. Frih. Cederström: Det mäste hos mig väcka den största förvåning att höra Gr.
Då dessa hemman emellertid anslogos till boställen åt embetsoch tjenstemän, ledo 358 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 230. arfvingarne till åboskapct en uppenbar orättvisa i jemförelse med innebafvarne af åborätten till andra odisponerade kronohemman, ty de blefvo beröfvade rätten alt genom öfvertagande af åboskapet få uppbära frakterna af det arbete och den kostnad fäderne å kronohemmanet nedlagt. Det var icke nog ali sjelfva hemmanet beröfvades dessa arfvingar, utan boels lösegendom togs ock i beslag för iståndsältande af det blifvande boställshemmanet. Alt dessa arfvingar skola med grämelse åse sina grannar, de der, på grund af att dessas hemman ej ännu blifvit tagna i beslag lör någon Statens tjensteman, fått sitta i ostörd besittning af den af deras fäder innehafda jorden, är ju helt naturligt. Kongl. Kungörelsen den 15 December 134B, som stadgar om rätt för innehafvare af kronohemman och lägenheter alt utan föregången värdering, mot erläggande af den efter grundräntans kronovärdi bestämda köpeskillingen få till skalle inlösa desamma, synes icke lägga något hinder i vägen för arfvinge till åboskapet af ett sådant hemman, som blifvit till boställe åt någon embetsoch tjensteman anslaget, att efter tjenstemannens afgång få inlösa den af fäderne innehafda jorden. Då delta onus dessutom icke drabbar hela riket, utan blott Oland, anser jag mig, på grund af hvad jag sålunda anfört och hvad al flera inom Ståndet kändt är, hos Rikets nu församlade Ständer föreslå: att, sedan tjensteman, som nu innehafver hemman af ifrågavarande natur, algått, laglig arfvinge till sednaste kronoåboen mätte komma i åtnjutande af samma förmån, sorn den förut åberopade Kongl. Kungörelsen medgifver arfvingar lill åboskapet å vanliga kronohemman. Om remiss lill vederbörligt Utskott anhålles.
Dä yttersta behofwet fordrar alla möjeliga indragningar, i Stater och Löner, hwilkas underhåll bero af Stattns tillgängar, och dä Utoch Inrikes skulder ostridigt kräfwa de drygaste uppoffringar, sä fer jag icke huru omtankan as en försigtig och sparsam - 68 Den 4 November sam Hushållning med Stålens Medel, kan förenäs med bifall till nya utgifter af Stats-Cadans Inkomster. Utur det förslaget, att förökad Tull pä Caffe m. m. stall utgöra denna Fond, ser jag alldeles icke något skäl till fyllandet af denna kostnad; sunda förnuftet medgifwer, ju att i samma mohn som penningen faller i wärdet mot wahror; Och penninge-Löner, samt andra Statens utgifter nödwändigt förökas, bör äfwen Tullen för alla inkommande wahror, sä wäl som andra Statens inkomster ökas, och med detta försigtighecs steg, winnås för Stats Hushållningen endast den förmohn, att de mot denna dita inkomst swarande förökning pä behofwer kunna fyllas; Och det blir således emellan utgifter och inkomster samma förhällande, sa att om man ät denna anstalt anwänder nägot af Statens inträden, kan ej undwikas, antingen ett i mohn af summans storlek inträffadt förnärmande för Stats-Casians fordrings-ägare, eller ock en inträffande ny Baiance. Harwid torde inwändaS att jag talar om smäsaker: Z a 6ooo Riksdaler ärligen betyder ju ej mycket för en Stats-Casia, ätmindstone är det omtänksamt att af sadan grund, göra inwändningar mot en sä nyttig anstalt; Nej jag högaktar den, men medlen kill desi underhällande fins ej efter min tanka i besia förslagen Anstalten är ädel och god, dubbelt intagande i en Stad, der finare yrken och ett mera granlaga lefnadssätt fordrar mera öfning och Cultur, men dä själens rigtning
Man måste på grund häraf tillgripa magasinsförplägnaden, men man hade icke behöft bygga uteslutande på denna, om icke den falska hänsynen till landet och befolkningen saint truppernas ställning till regenten föranledt detta. Då trupperna i själfva verket voro kontraktsenligt fästa vid regentens person, kunde de för sitt arbete, sin själfuppoffring göra anspråk på säkert underhåll, och detta kunde endast magasinen lemna. Tröt underhållet, så glesnade snart leden, och de missnöjde kunde alltid räkna på att blifva väl mottagna hos fienden.I02 NÅGOT OMKRIGFÖRING. Vanligen gick man vid ett krig, som skulle föras anfallsvis, till väga på det sätt, att man vid den gräns, från hvilken anfallet skulle utgå, upplade stora magasin, företrädesvis i fästningar, på det de skulle vara skyddade. Då nu hären efter fullbordad samling satte sig i rörelse, var den försedd med proviant — egentligen endast bröd — och hafre för nio dagar, hvaraf tre dagars förråd bars af manskapet och sex dagars fördes på fordon. När detta förråd tog slut, måste det ersättas af nytt, som kördes fram från magasinen. Det säger sig själft, att antalet härför erforderliga fordon växte, i samma mån hären aflägsnade sig från magasinen, och samtidigt ökades äfven möjligheten för fienden att afskära tillförseln / Då man icke heller vågade göra alldeles slut på sina medförda förråd, utsträckte man sällan rörelsen mera än fem eller sex dagsmarscher (på omkr. 15 — 20 km. ) från magasinen, hvarefter man stannade för att anlägga nya magasin, och först när dessa blifvit fyllda genom köp, leveranser eller framforsling från de förra, när så väl de gamla som de nya magasinen voro tryggade medelst kvarlem-nande af en tillräcklig truppstyrka, och sedan nya bagerier äfven blifvit anlagda, kunde hären göra en ny ansats framåt. Försvararen sökte ingalunda att genom ett kraftigt motanfall kasta den försagde angriparen tillbaka. Han bands själf af sina magasin, om ock icke i samma grad som den andre; han inskränkte sig till mindre eller större företag mot fiendens förbindelser för att mera genom att hota än verkligen anfalla dessa göra angriparen betänksam och förmå honom stanna.
Ständer blifvit anslagné» För Magazins-Directionens och Dess Tjenstemäns aflöning, transport, förluster och andre allmänna utgifter» hvilka ej till nå* gon speciell Magasins rörelse kunna hänföras» anser Stats-Utskottet full ersättning böra varå att påräkna genom Bränvins-bränniilgens bedrifvande i Stockholm, och erhållande Arrende af* gifter för Bränvins brännings-rättigheten i Stä* derne Götheborg och Carlscrona, Om Hufvud Böckers författande serskildt för Magazins-Birectionens Sine serskildte befattningar. 1 sammanhang med denna föreslagna för* ändring i sjelfva Special-Räkningarné, och då Magasins - Direct jonens befattning Utgjöres af tvänne seiskildtä åligganden, det ena innefattande Inrättningens skyldighet att emottaga och Utlefverera Spannmål för Stats Verkets räkning, Och det andra Magazins-Inrättningens befattning Såsom nationel Handels anstalt betracktad, tror Stats-Utskottet det vara nödigt att serskildta HufvUdböcker för dessa olika defailler uppgöras, Som sedermera i en General Capital räkning kunna sammandragas. Genom detta Bokförings - Slats-Utskottets Bettinkanden. >519 satt, konime utslagen af Verkets -serskilda befattningar alt visas, till en i många fall nyttig och nödvändig kännedom, och genom de på dessa Hufvudböcker grundade vinst och förlust afräkningar så inrättade i afseende på Verkets handelsrörelse, att å ena sidan upptogs til! hvad pris den af Landet uppköpte säd uppgått, fraktkostnader och öfrige i och för Spannmålen hafde utgifter inberäknade, och å den andra lill hvad belopp Spannmålen afyttrats, skulle all Upplysning erhållas oin MagaZins-Ir.rättntngens tillstånd och dess förvaltning och Revisionen af Verkets Räkenskaper med mera lättnad kunna verkställas. Om förluster å utlemnad
En värd ledamot, Frih. Ehrenborgh, har på förmiddagen upplyst, huru meningarna i detta fall varit delade och huru svårt det varit att fatta ett riktigt beslut. Äfven jag har redan vid 1823 års riksdag, under discussion på Riddarhuset i detta ämne, hört de mest delade och besynnerliga åsigter, bland andra, att inga aeademiska examina skulle erfordras för inträde i Collegierna, hvilken åsigt jag här hört yttras af en man, af hvilken jag icke skulle väntat det. Men då sådana åsigter kunnat framställas, frågar jag, om det är underligt, att det går långsamt med dessa frågor. Uti absoluta stater hörer Konungen icke sina undersåtare eller åtminstone blott några få, och der följa hastigare beslut. Måhända medföljer vårt statsskick den svagheten att för litet lita på sig sjelf. Man har yttrat förtrytelse deröfver, att den .nya lagen icke blifvit så hastigt framlagd, som man skulle önskat. Jag stöter här mot mångens opinion; men det må tillåtas den gamle mannen att fritt uttala sin öfvertygelse. Då 1734 års lag skrefs, sökte man icke grunden derför utom Sverige, utan för denna lag, som under 100 år varit gällande, sökte man grunden hos Svenska nationen, dess karakter och institutioner. Nu har man valt sig en annan väg. Då R. St. yrkade, att lagen borde omarbetas, månne det var meningen, att den skulle stödjas på Italienska och Franska grunder? Månne icke meningen var, alt vi skulle jemnföra den gamla, goda lagen med de utkomna författningarna och deraf utarbeta ett sammanhängande helt, utan alt borttaga den gamla grunden. Det förundrar mig icke, om många embetsman finna svårighet vid att antaga lagen; det skulle meia förundra mig, om den hastigt antogs, ty olyckan och sorgen skulle komma efter; men skulden till långsamheten ligger hos dem, som gatt en annan väg, än som öfverensstämmer med nationens allmänna begrepp. Man har här påstått, att nationen ofta varit obelåten med de tillsatta högre embets män - Den i Juli e. m. Si männen. Vid denna obelåtenhet vill jag icke Fästet mig, emedan här ingå enskilda passioner och interessen, som jag med tystnad vill förbigå.
Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen, angående införHudar och sels-afgifterna å Hudar och Skinn, ej till Pelsverk hänförliga, oberedda, antager de &lcum af Preste-Ståndet fastställda tullsatser, nemligen för: Centner. R:dr öre. torra: osaltade och obestrukna 1 2: 50. saltade eller bestrukna 1 2: — våtsaltade och andra slag 1 4: 25, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer särskild omröstning att anställas, huruvida Borgareeller Bonde-Ståndets beslut skall antagas till kontra-proposition i hufvud-voteringen. Då omröstningen utföll med 57 Ja och 62 Nej, anställdes, rörande kontrapropositionen, vidare 8 Förstärkta Bevillnings-Ulskoltets Memorial N:o 28. 2F.de Ren som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen, angående införsels-afgiftorna för artikeln Hudar oell Skinn, ej till Pelsverk hänförliga, oberedda, antager Borgare-Ståndets beslut, att denna artikel skall vid införsel vara tullfri, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut om följande tullsatser för denna artikel, nemligen: Centner. Denna omröstning utföll med 52 Ja och 67 Nej; och var således BondeStåndets beslut antaget till kontra-proposition. b) I hufvudsaken. Ilen som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och Ridderskapet och Adeln beslutat, tull-bestämmelserna för Hudar och Skinn, ej till Pelsverk hänförliga, oberedda, skola blifva följaude: Införsels-tull. Centner. R:dr öre. torra: osaltade och obestrukna 1 2: 50. saitade eller bestrukna t 1: 25. våtsaltade och amira slag — Fria,| röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut om följande lull-satsor för denna artikel, nemligen: Centner.
Då erfarenheten visal, alt bevillningens belopp icke medförer brist ulan gifver öfverskott, hvad vill man mera begära? Gr. af Ugglas har ansett ifrägavar. stadgande behöfligt i fråga om Taxerings-komitéernes sammansättning inom Släderne. Detta skäl hade bordt föranleda, hvad Utsk. äfven gjort, nemi. att föreslå en förändring i sammansättningen af Städernes Taxerings-komiléer. Skulle likväl denna förändring befinnas icke lillfylleslgörande må en ytterligare rättelse derutinnan cga rum, men att för denna orsaks skull införa i Bevilln:sförordn. eli stadgande, som gäller både land och släder är enl. mitt omdöme oriktigt. Det af Grin nämnda skälet, att stadgandet åsyftar endast släderne, ehuru såsom jag redan nämnt författningen rörer äfven landet, bör föranleda lill återremiss, hvarom jag ånyo anhåller. Gr. af Ugglas: Frih. Tersmeden har åter uptagit, hvad Gr. Mörner nyss yttrat nemi. alt ändamålet med bevillning endast är alt fylla Statsbehofven. Jag vill häruti instämma med Hr Frilen, dock med det tillägg, all del äfven måste afses, att de bidrag hvilka till fyllande utaf dessa behof erfordras rättvist fördelas på hvarje samhällsklass och hvarje dess medlem, så att de i förhållande till hvar och ens förmögenhet må utgå. Då förhållandet hitintills icke varit sådant utan i allmänhet en klass i samhället mindre än andra bidrager till fyllandet af dessa Statens behof, måste det hafva varit Bevilln:s-Utsk:s oeflergifliga pligt, att till B. St. afgifva förslag till afhjelpande af dessa missförhållanden. Mali har sagt, att det vore obehöflig!, alt i förordningen antaga det föreslagna stadgandet, då kronan alltid kan göra sin rätt gällande. Jag betvifla!- likväl, alt kronan eger denna förmåga, ty egde hon henne vore oförklarligt, att hon icke bättre än hittills skett bevakat denna hennes rätt. Frih. Tersmeden:
Om man emellertid antager att endast ransakningshäkten med detta anslag varit afsedda, så anser jag dock denna fråga vara af sä stor vigt och anslagets belopp så betydligt att det erfordrat en närmare granskning och utveckling än Utsk:s förslag och den K. proposm innehålla. H. Ex. just stats-ministern har sagt, att den plan till ordnandet af dessa fängelser, hvilken af just.depart. blifvit uppgjord, endast är ett projekt, men att det icke kan anses som en slutligen bestämd plan. Det erforderliga antalet celler är dock lill en betydlig del beroende af den plan, hvarefter dessa ransakningsfängelset byggas. Del är tydligt att ju mera dessa fängelser concentreras på ett färre antal ställen, desto mindre antal celler behöfvas, ju flera och mindre dessa fängelser blifva, desto flera celler behöfvas, ty man kan icke bestämdt på förhand säga att ransakningslängarne blifva sä och så många vid det eller det häktet, utan det måste finnas, om jag så får uttrycka mig, ett öfverlopp af celler för att kunna rymma alla, om ovanligt många fångar skulle pä en gäng inträffa; derföre ju mera man concentrerar, desto mindre behöfver antalet af dessa öfverloppsceller vara. Man kan således i min tanka icke beräkna huru mänga celler behöfvas förr än planen för fängelserna i sin helhet är uppgjord. Efter milt förmenande har man, vid uppgörande af kostnadsförslag till fängelserna, varit alltför sangvinisk i sina förhoppningar. Det visar sig nemi. af betänk. att det bästa priset för de förut inrättade celler varit 1,012 r:dr, samt att kostnaden uppgått ända till 1,680 r:dr. Jag föreställer mig för min del att man vid uppgörande af kostnadsförslag icke så mycket får stödja sig på förhoppningar, som icke mycket mera taga fakta i beräkning. Afven kostnaden för cellerna är dessutom beroende af organisationen i sin helhet, ty ju större fängelserna göras, desto mindre blir kostnaden för hvarje cell, men ju flera och mindre fängelserna göras, desto kostsammare blir hvarje cell.
och således det temligen svaga och blott skenbara skydd, hvilket man sökt lemna städerna genom det allmänna förbudet att anlägga handelsbodar närmare än på 3 mils afstånd, härigenom blifvit helt och hållet tillintetgjord t. Vid föredragningen hos Vällofliga Borgare-ståndet af denna motion, jemväl innefattande anmärkningar emot 33 <j Handtverks-ordaingen, hvilka Allm. Beseoch Elion.-UIskottets Betänkande, A’:o 97. 7 liär nedan förekomma, instämde med motionären herrar Wahlgren, Ödman, Westin, Lagergren, Ahngren och Gustafsson; Ii varemot herr Kock, med hvilken herrar E. G. Lindstrom, Palander och Walleij sig förenade, samt herrar Murén, Hörnstein, Wcern och Ericsson yttrade sig i motsatt riktning. Utskottet har hvad sålunda fVamslälldt blifvit i öfvervägande tagit; men sorn burskap, jemte personella förbindelser, äfven medlör personella rättigheter, hvilka for de å landet boende icke kunna göras gällande, anser Utskottet obilligt alt ålägga dem skyldigheten att uti en olta aflägse belägen stad silka burskap, hvadan Utskollet icke kan dela motionärens i delta hänseende yttrade mening. Och hvad beträffar den bruken i 4 morn. medgifna rättighet, så har densamma af ålder dom tillkommit, såsom af Kongl, brefvet den a3 Maj ipiu och Kongl, resolutionen på städei nes besvär den 16 Oktober i^a3 § 4j inhemlas, och dä några sådane missbruk af denna rättighet hitintills icke försports, sorn kunnat föranleda till upphörande deraf, torde än mindre under nuvarande förhållanden någon inskränkning härutinnan lämpligen bina ega runi, helst 'vederbörande, hvilkas åliggande det är att vaka öfver författningens efterlefnad, icke lära underlåta alt beifra möjligen inträffande missbruk af denna handelsrättighet.
Bevillnings-Utskottet vid förenämnda riksdag ansåg ock att, huru angeläget det vöre, att en förbättrad skogshushållning infördes, hvaraf både inbyggarnes trefnad och rikets sannskyldiga nytta för framtiden i väsendtlig mån vore beroende, det likväl hvarken skulle leda till ett sådant mål eller stå tillsammans med rättvisa emot flera delar af riket, att vidtaga förhöjning i utförsels-tullen å ifrågavarande slags virke. Utskottet uppgaf vidare att exporten af sparrar under 8 tums tjocklek år 1852 utgjort från hela riket 24-3,759 stycken, hvaraf från länen norr om Stockholm 148,506 stycken och från de sydligare länen 95,253. Beloppet kunde väl synas betydligt, men i förhållande till landets öfriga trädvaru-export och ännu mera i förhållande till den skogsförödelse, som af inhemsk, åtminstone på flera orter, slösaktig förbrukning framkallades, utgjorde de exporterade sparrarne en så ringa del, att skogarnes bestånd derigenom visserligen icke äfventyrades. Denna export inbringade emellertid både i och för sig, och ännu mera såsom fyllnad i sorterade och derigenom lättare afsättliga trädvaru-skeppningar, ganska betydliga kapitaler, hvilka man, derest förhöjd export-tull skulle uppfylla det åsyftade ändamålet, afsade sig, under det deremot den inhemska misshushållningen med skogs-effekter snarare uppmuntrades, än hämmades, genom det nedtryckta priset. Der, såsom icke sällan inträffar, sparrar toges af den smalare delen utaf sådana träd, som till sågtimmer nedhuggits, vore det ock både orättvist och ändamålslöst att förhindra tillgodogörandet af sparrarne. Då nuvarande Bevillnings-Utskott i allo delar dessa åsigter och i följd deraf anser de i nu gällande utförsels-tarif för trävaror gällande tullsatser tillräckligt höga, har Utskottet, som hur nedan kommer att meddela särskildt yttrande öfver Herr Grefve
Inrättningens be-farade obestånd tor'd» således bade böra och kunnarirelryggas på annat sätt', än förmedelst stats-ansläg, sorn i allt fall mer ailägsnade än påskyndade kraftigare åtgärder dertill fran delegarnessida. (ienom de pensioner, sorn, oberoende af delaktighet i denna inrättning, af tull-medlen utgå till dp Verkligen behöfvande bland tull-tjenstemäns och betjentes enkor och barn, åtnjuta dessutom dessa redan enahanda förman, sorn andra civila, äfvensom militära embetsoch tjensteinäns samt betjentes i fattigdom efterlämnadeenkor och barn. Arméens och civil-statens samt andra enskilde enkeoch pupillkassor understödjas deremot icke af stats-verket; och då pensionera» från dylika enskilda inrättningar icke lämpas efter pensionärernes behof, utan tillfalla de förmögne, lika som de utfattige, synes enskilda enkeoch pupill-kassan för tull-staten, hvars aflönings-vilkor, jemförde med andra staters, i allmänhet äro förmånliga, icke böra företrädesvis gynnas med stats-anslag, helst deraf skulle framkallas likartade anspråk från andra sådane inrättningar. För öfrigt, och ehuru inrättningens utgifter under de sednare åren öfverstigit dess inkomster, och brist alltså uppstått, hvilken, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, blifvit af tull-medlen betäckt, bör det kunna antagas, att, örn delegarnes afgifter och pensioner mot hvarandra noggrant afvägas, inrättningen framdeles kan undvara allt slags publikt understöd, helst en friare tull-lagstiftning jemväl torde verka derhän, att den talrika hevaknings-personalen, samt i följd deraf äfven pensionärernes antal åter kan icke obetydligen inskränkas.. På dessa grunder, och då Rikets Ständer vid 1847—1848 årens riksdag funnit sig förhindrade att till denna pensions-anstalt bevilja stats-bidrag, föranlåtes Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl.. Maj:ts härutinnan i Nador gjorda framställning.. Stockholm den 11 Juli 1854.
Enligt rikshufvudboken har, på sätt af här nedan intagna redogörelse närmare inhemtas, å ofvanberörde anslag uppstått en besparing af 6,969: 88. Inkomsterna hafva utgjort - 1,794,534: 18. och utgifterna 1,687,993: 27. hvarigenom bildats ett öfverskott af 106,540: 91, — 134 — hvilket belopp, på sätt förestående tabell öfver fångvårds-anslaget utvisar, blifvit Kongl. Stats-kontoret tillgodofördt, enär detta embetsverk i Styrelsens hufvudbok debiterats för den uti Kongl. Maj:ts fastställda stat beräknade, i nyssnämnde tabell uppgifna summa. Om deremot det uti riksstaten uppförda anslag, 1,350,000: — med tillägg af de i förestående tabell upptagna särskilda inkomster, 344,534: 18. jemte för högt debiteradt pris å bröd från kronobagerierna i Kristianstads, Malmöhus och Göteborgs län 428: 97. 344,963: 15. 1,694,963: 15. jemföras med ofvanstående utgifter, •••• 1,687,993: 27. visar sig den i rikshufvudboken å fångvårds-anslaget uppförda besparing, 6,969: 88. § 2. För de särskilda fängelseoch arbetsinrättningarne hafva under revisionsåret inkomster och utgifter uppgått till följande belopp: Sträfoch arbets fängelser. Inkomster. Utgifter. Fästningsfängelser. Kronoarbetskompanierna. Lånsoch kronohåkten: Stockholms stads kronohäkten — 17,084: 87. Bilagan Litt. U. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 135. Beklädnad och sängkläder. För år. För dag. Summa. För år. För dag. Straffoch arbetsfånge på bestämd tid af mankön: Vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen » dito i Malmö Per medium 2:o. Straffoch arbetsfånge af qvinkön: