Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna genom Contracter med Rusthållarne vid de Indelta Cavalleri-Regementerna och de till Infanteri förändrade Indelta CavalTeriCorpser tillkomna fond, i och för trossens anskaffande, förskaffande och vård, är ämnad att äfven för krigstid, då någon förhöjning i afgiflen icke kommer att drabba Rusthållarne, bestrida de behof, som utgöra fondens föremål, så synes det ock vara af vigt, att dess största möjliga förkofran sökes genom utlåning emot ränta af sådane innestående behållningar, som för de löpande årliga utgifterne icke äro oundgänglige, hvilket ändamål Rikets Ständer äfven afsett, genom underdånig skrifvelse den 19 Februari 1835, N:o 289, hvaruti, på det utväg måtte beredas att förränta eljest ofruktbara medel i den ifrågavarande och Nya Mötes-Passevolance-Fonden och sålunda föröka sjelfva fonderna, Rikets Ständer beslutat, att när lån för Handels-Disconterna komme att upptagas, något hinder icke mötte att ifrågavarande Cassors medel, när de ligga ofruktbara, linge insättas på Låne-Bankens upplåningsrä1 - Revisorerne hafva likväl funnit, att Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers förenämnde hemställan, genom Nådig skrifvelse den 25 Augusti 1835, endast i så måtto lemnat bifall dertill, som Kongl. Maj:t tillåtit att Tross-Passevolance-Gassans disponible tillgångar finge göras fruktbara medelst utlåning, antingen lill Gamla Passe vol ance-Fonden, hvilket i Rikets Ständers skrifvelse icke är afsedt, eller ock till Handels-Disconten „ emot 3 procent ränta, samt att i följe deraf vid 1834- års slut, enligt räkning öfver Balancerna, varit utestående såsom rän - telösa lån: Till Fortifications-Departementet . * 8,000: < Stats-Anslaget för Bevärings-Manskapets underhåll 17,000: » Exercitie-Squadrons-Fonden 4,191:32. — S:r 29,191:32.
Frih. Cederström: Till hvad jag sednast yttrat anhåller jag att fa tillägga, att 1812 ökades det vid 1734 års organisation af verket bestämda antalet af 7 ledamöter till 8, hvilka på stat uppfördes och ännu finnas på stat, ehuru tvenne äro afskalfade, hvilkas löner användas lill arfvoden åt de öfriga, som derigenom erhålla 1,600 r:dr hvardera, samt att tillgången, som uppkom genom indragning af afräkningscont. blifvit använd till lönereglering för Statscontls embetsocli tjenstemän och alldeles icke till löneförbättring inom KammarColkm. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å 5:te punkten. Hopades ja och nej. IT. Ex. framställde derefter propos. till bifall å K. AT:s nåd. förslag, rör:de regleringen af KammarCollegii tjensteman napersonal och allöningsstat. Bifölls. 6: le punkten, momenten litt. a) och b). 3oS Den ii Augusti f. m. Hr von Hartmansdorff: Uti sitt förra utlåt, hade Utsk. tillstyrkt löneförbättring för Statscont. eller, rättare sagdt, flera löner på stat. Detta beslut har Utsk. sednare gången frångått genom en votering, som lärer varit ganska knapp. Jag utbeder mig, att R. o. Ad. måtte flista sin uppmärksamhet på en af Biskop Thyselius härvid afgifven reservation; den lyder, som följer: ”Emot Utsk:s nu fattade beslut i frågan om förökadt anslag till K. Statscont. får jag härmed anmäla min reservation och i sådant afseende, likstämmigt med utgiftsafdeln:s gjorda förslag, framställa de skäl, pä hvilka jag grundar densamma. Enligt hvad jag under öfverläggningarna inom Utsk. inliemtat, blef nämnde verk regleradt år 1824 med en, såsom kändt är, noga beräkning af hvarje ernbetseller tjenstemans arbetsåliggande.
Jag har försökt tvätta och stryka... det får man, fast man inte är hederlig... eller om det inte räknas för arbete... Men jag har inte kunnat stå ångan från strykjärnen lade sig på bröstet... Och att skaffa mig det bra på annat sätt, det... kan jag inte. SIGRID. Det fins nog ingen, fröken. Sömnad kunde jag för krokig i ryggen sen jag var sjuk, och den heta, fuktiga På hvad för sätt? MARIE. Åh, fråga PASTORN, han kallade mig så i går... SIGRID, skriker till. Marie! MARIE. hvad jag har förtjänt och hvad jag har fått. Jag har låna på. Ja, ser fröken, tillgångarna äro alldeles slut nu, både till och med kläderna pantsatta och kvittona har jag fått SIGRID. Det här förstår jag ju inte heller... Hvad hjälper det Fått låna på? Får man... (Stiger upp och går fram och åter.) nu, att jag har läst så mycket böcker När det behöfs, inte kommit hit förut? Det är ju mer än ett år sen Marie var här? vet jag ju ingenting. (Stannar framför Marie.) Hvarför har Marie FÖRSTA AKTEN MARIE. och sydde. Då blef frun häftig en dag och sade åt mig, SIGRID. Det var till grosshandlarens begrafning, jag var här att jag var skulden till alla olyckorna i herrskapets hus... skrifvit och bedt... Åh... Åh... Sade mamma? Nej, nej, Marie! Kristofer hade ju MARIE. hvad grosshandlaren menade den gången, han ville ge mig pengarna... SIGRID. När jag sen kom i olycka, så förstod jag nog också, Nej, nej, Marie, det menade han inte! MARIE. den där fru Lundström om frun, och då tänkte jag på i mig och... att en fattig flicka vill gifta sig, det... Jag vågade inte komma hit, fröken. Men nu talade herrskapet. Fröken vet ju, att herr Kristofer var förälskad Men när han slagit grosshandlaren i ansigtet och allt det där, så frågade han mig, om jag ville följa med honom sig... inte vet jag om han menade allvarligt.
Jag har visserligen icke uttalat någon förkastelsedom öfver Bevilln.Utsk:s ledamöter och deras åtgärder, fastän jag tagit mig friheten yttra den åsigt, att detta försök till controller å ch.sigill.afgiften icke vore tillfredsställande. Hvad angår det beslut, som BondeSt. nu fattat, så tror jag icke det bevisar, alt BondeSt. frångått sitt förra beslut, utan tvertom, och att, då man icke linner lämpligt att föreslå några nya föreskrifter, man låter de gamla fortfara, sä vida man icke vill hafva inga controller alls. Gr. Cronhjelm: Såsom jag fattat BondeSt:s beslut i denna promemoria uttryckt, så innefattar det, att Ståndet bifallit de delar af betänk. N:o 29, i hvilka Ståndets beslut erfordras. Föröfrigt torde möjligen till R. o. Ad. hafva inkommit ordentligt prol.utdr., om hvars uppläsande jag i sådan händelse torde få an - 382 Den 13 31 ars. hålla. För min del kan jag icke finna annat, än atl den K. skrifvelsen måste besvaras, och alt Ständerna böra yttra sig öfver ändamålsenligheten af Kammarrättens förslag; men icke innefattar det något dylikt yttrande, om Ständerna endast låta vid närvar, förhållande bero, helst den ifrågavarande punkten af betänk, icke afser någon bevillningsgrund ulan endast ett reglementarisk! stadgande, hvaruti Ständerna icke hafva någon lagstiftande makt; hvarföre de endast hafva att afgifva eli svar på den K. skrifvelscn. Undert. Ridd.secret. tillkännagaf, att prot.utdr. rörnle BondeSl:s i anledn. af förevar, utlät, fattade beslut ännu icke till R. o. Ad. ankommit. Frih. Cederström: Vid den öfverläggning, som förevar förra gången denna fråga föredrogs, ansågos dessa conti oller icke leda till ett önskat ändamål, men medföra många svårigheter och icke vara verkställbara. Om nu R.
Jag tror visserligen, att man lika väl kunde tillåta användande af två 5oo kannors pannor, som två af 90 kannors rymd, och det kanske med större förmån, för att få varan för bättre pris; men då man icke kan med säkerhet beräkna följderne af en sådan utsträckning, anser jag det vara bäst att här bibehålla det närvarande stadgandet, att det må vara tillåtet begagna två 90- kannors pannor på ett ställe. Det har den fördel med sig, att allmogen lättare kan förena sig om en sådan större panna. Just den inskränkning i pannerymden, som Allmogen önskar och tror vara för sig så nyttig, är det största hindret för dess täflan med de större fabrikanterne i bränvinsbränning och försäljning. Om flere af Allmogen förena sin bränvinsbrännings-rättighet i en panna, hafva de obestridligen vida mera förtjenst deraf, än om enhvar bränner för Den 4 Juni* f m - sig med mindre redskap; äfven om det vore visst hvad jag hört erfarne personer försäkra, att en liten panna, väl inmurad och inrättad, bränner lika qvantitet, i proportion af rymden, som en stor, och att skillnaden alitsa är besparing af bränsle och tid. Utskottens hemställan, att bränningsrättigheten intill nästa Riksdag skall bestämmas efter jordegendomens vid i83o års Taxeringar uppskattande värde, och att i taxationen för detta ändamål ej må inbegripas värdet af byggnader till högre belopp, än som motsvarar högst en fjerdedel af jordens värde, anser jag vara grundadt på en aldeles ovigtig princip. Visserligen bör livar och en få bränna efter något förhållande, då det är husbehofsbränning; men att inskränka rättigheten inom jord värdet, innehåller en ofullkomlighet. Det finnes ställen, som skulle hafva fördel af att förena sig till brännvinsbränning; och det är denna princip Utskotten bordt föreslå och följa.
Skolor af blott enskilt nytta oell inskränkte föremål.1 X följe häraf förmodar Commitéen, att det anslag af Allmänna Medel, som hittis blifvit gjordt till Stads-Skolor eller Ptedagogier, på alla de ställen, der Elementar Färö verk efter detta förslag ej komma att finnas , skulle kunna flyttas och användas för nu föreslagne Skolors behof. Detta bör vid verkställigheten icke möta sär - loo8 Stats-Utskottcts Betänkandeiti deles svårigheter, där Skol-sysslan icke är förenad med Comminisrraturen, eller detv Statens Fundation»-Bref och Privilegiet sådan flyttning icke uttryckligen förhindra. En specifrcerad förteckning öfver dessa för Stads-Skolor och Pasdagogier af Allmänna Medel anslagne Löneförmåner bifogas i underdånighet» Den visat, att Lärarne vid'dem, sorn icke tillika innehafva Cosnr inistraturen , njuta af Slaten omkring ■770 Tunnor Spannémåls varde in natura och Contant aflöning. 5:0 Af uppgiftetne från Skara Stift inhämtas, att, utaf devi derstädes indragna yde LectörsLönerr vid Gymnasium 131 Tunnor 15 ktpr , 50 Tunnor redan blifvit till Lön för GymnasiiAdjuncten disponerade, samt att de återstående 81 Tunnor 15 ktpr nu användas till den högst nödiga Byggnaden af Gymnasiioch SkolHus i Skara. När denna Byggnad hunnit fullbordas, eller oär andra Utvägar till fyllande af Byggnads-Behofvet blifvit utsedde, bör denna Löne-besparing kunna för Lärö-Verkens i Stiftet öfrige angelägenheter påräknas och användas» 6:0 Bruket har stadgat, att, på nästan alla örter i Riket vid hvarje Läse-Termins slut, en afgift af hvarje Skolgosse till dess Lärare erlägges, under titel af Skolgäld, Termins penningar eller annat dylikt. Denna afgift här hittills ansetts frivillig och varit obestämd, samt derigenom i inånga afseenden på åt sk il ige ställen missbrukad.
Alldenstund det torde kunna såsom obestridligt antagas, att Kongl. Maj:t ägt rättighet att på Chefen för Ecklesiastik-departementet disponera omnämnde belopp, till »förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för ut»gifvande af lämpliga läroböcker, kartor ra. m. för folkskolorne», så måste deraf äfven lika ovedersägligt följa, att bemälde Chef, efter verkställdt uppdrag, endast inför Kongl. Maj:t kunnat och bordt redogöra för de medels användande, hvilka å honom blifvit disponerade, hvarefter, såsom en nödvändig följd af hvad sålunda förekommit, Kongl. Majit, »enär någon anledning till anmärkning icke förekommit», funnit skäl meddela bemälde Chef full decharge och, jemte bref af den 16 Mars 1860, till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnat den af Departements-chefen uppgjorda räkning med tillhörande verifikationer. Man har sagt, att det skulle vara stridande emot den konstitutionella principen, att Rikets Ständers Revisorer skulle kunna ingå uti granskning af räkenskaper, för hvilka Kongl. Maj:t, hvars gerningar, enligt Regeringsformen, äro för allt åtal fredade, meddelat full decharge, samt att, om detta oaktadt granskning företoges och anmärkning förekom, densamma, enär den redovisande Chefen redan erhållit decharge, måste emot ett af Kongl. Maj:t fattadt beslut framställas. För mig framgår klart att det, just under en konstitutionell styrelse och med inför Rikets Ständer ansvarige rådgifvare, är möjligt att, oaktadt Kongl. Maj:t meddelat decharge, Revisorernes granskningsrätt oförkränkt qvarstår, dock till formen sålunda förändrad, att de anmärkningar och det deraf möjligen härrörande ansvar, som kan uppstå, drabbar icke den redovisande Departements-chefen, men det eller de Statsråd, hvilka tillstyrkt den beviljade dechargen, samt det Statsråd, som kontrasignerat en så beskaffad regeringsåtgärd. Man må nemligen härvid icke förbise, att den af Kongl.
St. måtte hos K. M. i und:het anhålla, att, med de undantag och under iakttagande af de föreskrifter, som K. M. kan finna nödigt bestämma, embetsoch tjensteman» etc. Hr Rosensvärd: Jag har så till vida kommit till samma resultat, som Gr. Björnstjerna, att jag icke anser den ifrågav:de skrifvelsen innebära någon egentlig fara, emedan jag är fullt öfvert. ygad, att K. M:t vid pröfningen deraf skall fästa allt nödigt afseende vid det förhållande, jag ansett härvid böra tagas i betrak tande. Men Hr Grut har mot mitt förra yttrande gjort några anmärkningar, som jag anhåller att få bemöta. Hvad beträffar att den på permission utrikes resande officeren kunde med lika stor lätthet återfås till tjenstgöring, som ifall han endast reste inom landet, så vågar jag draga riktigheten af detta påstående i tvifvel. Visserligen låter ett sådant återkallande sig lätt göra, om den ifrågav:de tjenstemannen ständigt vistades på samma ort, t. ex. i Berlin; men i allmänhet reser man icke utrikes på det sättet, utan man ströfvar Europa omkring, med korta uppehåll på hvarje ort, -ch det är då för vederbörande omöjligt att veta, hvar den resande - Deli 1 8 Jennar!. Ui de är tiilfinnandes, om lian händelsevis skulle komma stt behöfva*. Detta är så mycket säkrare fallet, som de rapporter nied uplysning om vistelseorten, som den resande offiqeren är skyldig ingifva och hvilka äfven här åberopas, ej insändas oftare än hvart halfår, och äfven om de oftare afgåfvos. endast utvisade vistelseorten vid rapportens dato. Jag vill emellertid icke längre uppehålla It. o. Ad., utan slutar med det tillkännagifvande, att jag anser skrifvelsen icke innebära någon fara eller kunna egentligen skada, då nfgörandet i alla fall tillhör K. M. Hr Printzensköld, Carl: Det finnes väl knapt något land, der man ådagalägger en sådan benägenhet att ändra gällande författningar, som inom vårt kära fädernesland. Det är ännu icke 5 år sedan K. M., efter It.
Tänk, om det är en zigenartös, som sökt skydd där under natten! Hvem kan vara i kyrkan om natten annat än en arm, hemlös stackare? Det är ett förfärligt löfte donna Elisa gjort. Ändtligen äro de vid Porta Etnea, och så går det raskt, raskt nedåt backen. Men bevare oss väl, kyrkdörren står öppen! Det finns således verkligen någon därinne. Lyktan skälfver i handen på donna Elisa. Gandolfo vill taga den från henne, men hon behåller den. »I Guds namn, i Guds namn,» mumlar hon, då hon går in i kyrkan. Folket tränger sig efter henne. Man är nära att klämma ihjäl hvarandra i dörren, men spänningen håller alla tysta. Ingen säger ett ord. Alla blicka upp till högaltaret. Är där någon? Är där någon? Den lilla hänglampan öfver bilden lyser eländigt svagt. Är där någon? Jo, där är någon. Det finns en kvinna där framme. Hon ligger på knä och ber och lutar hufvudet så djupt, att man ej kan se hvem hon är. Men nu, då hon hör steg bakom sig, lyfter hon den långa, böjda nacken och ser upp. Det är donna Micaela. Hon blir först rädd och rycker till, som ville hon fly. Donna Elisa blir också rädd, och de se på hvarandra, som om de ej skulle råkats förr. Men så säger donna Micaela helt stilla: »Du kommer för att bedja för honom, svägerska.» Och man ser henne flytta sig litet längre bort, för att donna Elisa skall få platsen midt framför bilden. Evelina Reder «Il est dans la jeunesse, un soleil d’esperance, Dont les rayons puissants colorent l’avenir, Un mot oublié du temps, une douce ignorance Meilleure qu’un savoir, trop promt á nous venir.» Då detta arbete framlägges inför allmänheten, göres det ej af beräkning, att söka någon effekt. Driffjedern är endast ett innerligt begär att, om möjligt, kunna nog tydligt framställa den tanke författ. eger om det ämne, en andans man företagit sig, att framställa som en välgörande regel.
Majit vid ärendets förnyade föredragning den 2 dennes förklarat Rikets Ständers underdåniga framställning i denna (del icke för närvarande till någon åtgärd föranleda. 98:o af den 7 September samma år, i anledning af gjorda framställningar, angående Statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningar. (120.) 1863 den 11 September anmäld inför Kongl. Majit, som med godkännande af de utaf Rikets Ständer i afseende å de beviljade låneunderstödens utbekommande och användande samt — 22 — dermed förenade vilkor, åligganden och rättigheter, meddelade beslut och stadganden, anbefalde Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader att af Rikets Ständers skrifvelse gifva vederbörande del. 99:o ar den 9 September 1863, angående åtskilliga ändringar i Kongl. Förordningen om Kommunalstyrelse på landet den 21 Mars 1862, i afseende å grunderna för kommunal-utskylders utgörande. (122.) Vid underdånig föredragning af denna skrifvelse den 15 September 1863, blef i anledning deraf nådig Kungörelse i ämnet utfärdad. 100:o af den 19 September 1863, angående fortsatt utförande af jernvägsarbete!) för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. (121.) 1863 den 25 September i underdånighet anmäld, hvarvid Kongl. Majit, med godkännande af Rikets Ständers beslut i afseende å fullföljandet af arbetena å Statens jernvägsbyggnader intill 1866 års slut, förordnade, att innehållet af Rikets Ständers skrifvelse skulle Styrelserna öfver Statens jernvägsbyggnader och för trafiken å Statens jernvägar i de delar, som på en hvar af dessa Styrelsers embetsåtgärd ankomme, till behörig kännedom och efterrättelse meddelas; hvarjemte förstnämnda Styrelse anbefaldes, att, sedan nödiga lokala undersökningar blifvit verkställde, skyndsamligen till Kongl.
I anledning af förd klagan deröfver, att i följd af antagen praxis inom E. K. M:ts Ecclesiastique Expedition, någon gång skall hafva handt , att vederbörande Consistoriel i afseende på E. K. M:ts Nådiga Förordnande uti ett till samma Expedition inkommet Besvärs-mål, sorn på dem berott eller till verkställighet beror, icke erhållit underrättelse förr, än part erne till utlösen af de för dem särskildt inskrifne exemplar af deri Nådiga Resolutionen sig anmält, hafva Riksens Ständer inhemtat, att i Ecclesiastique Expeditionen numera, likasom uti Justitiaoch öfrige StatsExpeditionerne, skall vara öfligt , att Consistorierne och andra Auctoriteter ej allenast undfå del af alla E. K. Mits beslut, som å deras sida fordra något iakttagande, så framt ej genom beslutet en förmån blifvit tillagd enskild part, utan att sådant rörer 3:dje mans rätt , i hvilket fall Resolutionen vanligen innehåller, att den stad - Underdåniga Skrifvelier. 399 'gade åtgärden bör vidtagas, på vederböraniles anmälan , men också bekomma ett exemplar af E. K. M:ts Nådiga Resolution uti hvarje mai , hvaröfver deras förklaring eller utlåtande varit af E. K. M. i Nåder infordradt; Och få Riksens Ständer, med afseende å angelägenheten deraf, att vederbörande Embets-Verk om utgången af ett utaf dem handlagdt men sedermera , genom underdåniga besvär, till E. K. M:ts Nådiga pröfning öfverlemnadt ärende Varda tidigt underrättade, i underdånighet anhålla, att E. K. M. täcktes genom Nådig Författning anbefalla Dess Justitioeoch Stats-Expeditioner, att, vid utfärdandet af besluten uti sådane mål , ovilkorligen iakttaga det bruk, sorn, på sätt berördt är , nu ^följes i samma Expeditioner. Riksens Ständer framhärda etc. JJnderdaniga Skrifvefiefl N:o 159.
Ridderskapet och Adeln samt Hederv: Bonde-ståndet af Herr Grefve Posse, Salomon Fredrik, samt Riksdagsfullmäktige Herrman Öbom från Norrbottens län, Petter Persson från Jönköpings län, och Anders Ersson från Stora Kopparbergs län, af hvilka Herrman Öbom yrkat det måtte, med ändring af stadgandet i 23 Kap. 1 § Rättegångsbalken, »att å häradsting så ock vid laga syn i jordatvist må ej dömas, der ej sju i Nämnden äro», varda förklaradt, att Häradsrätt är domför, derest tre Nämndemän i Rätten sitta, samt att vid Häradssyner i allmänhet ej erfordras mer än två af Nämnden. Denna förändring vore, efter motionärens förmenande, både behöflig och lämplig. Då Ägodelningsrätten blott består af Ordföranden och tre Ledamöter, och vid husesyn å Militieoch Presteboställen endast tarfvas två nämndemäns biträde, så och enär de mål, som af Ägodelningsrätt behandlas, likasom de frågor, hvilka vid nämnde syneförrättningar förekomma, voro af lika mycken vigt, som de saker och ärenden, hvilka i allmänhet handläggas vid Häradsrätt, syntes någon våda ej heller vara att befara af föreslagna förändringen, den der äter skulle bidraga, å ena sidan till enhet i lagstiftningen, och å den andra, till lättnad i de besvär och kostnader, som allmogen måste vidkännas i och för skyldigheten att såsom Nämndemän tjenstgöra. Petter Persson ock Anders Ersson hafva deremot endast ansett minskning i antalet af Nämndemän böra komma i fråga vid urtima ting för handläggning af brottmål, hvarjemte Herr Grefve Posse, för den händelsen att det utaf honom vid innevarande riksmöte, särskildt framställda förslag, att alla ransakningar med för brott häktade personer måtte hållas vid länshäktena, skulle bifallas, yrkat att två Nämndemäns närvaro i Häradsrätten må i dessa fall anses tillfyllestgörande.
Hon skulle vara mannens och ofta hela familjens tjänarinna. Alla husliga omsorger, alla bekymmer hvilade på henne. Det var forntidens husliga sällhet.» »Det är en alt för prosaisk uppfattning», menade skalden. »Kvinnan var hemmets gode ande och dess alltid vakande skyddsängel. Så var det i den gamla, goda tiden, men nu ...» »Skulle vi vara sämre än våra förfäder?» utropade Aromasia. »Det fans ju en tid, det var i slutet af adertonhundratalet, då filosofien yrkade på en allmän verldsförstörelse. Det var väl icke för att främja den husliga sällheten? Då var man trött på lifvet och frågade alldeles icke efter hvad ni kallar hemmets poesi.» »Ja,» tillade Oxygen, »det var en tid, då man ansåg för människans högsta mål att upphäfva naturen, att återföra atomerna till deras ursprungliga hvila och till det intet som från början var, med ett ord att återvända till varats nollpunkt; men detta är nu mer en öfvervunnen ståndpunkt. Nu söka vi att förlänga tillvaron så mycket tänkas kan eller mer än för närvarande kan tänkas. Därmed ha vi likväl icke hunnit långt. Jag har dock hört berättas, att en medlem af den siberiska vetenskapsakademien, såsom den nordmongoliska vetenskapliga föreningen med ett gammalt namn ännu kallas, skall hafva uppfunnit ett medel att först mumifiera människolif och sedan, efter lång tids förlopp, åter göra dem lefvande. Denna uppfinning skulle utan tvifvel föra oss ett steg närmare målet. Jag tror mig till och med hafva reda på åt minstone en del af detta medel.» »Hvilka galenskaper!» utropade skalden. »Det kan ej finnas något annat som gör lefvande än det höga ideal, hvilket var våra förfäders sträfvan för fyra och fem hundra år sedan. Det idealet har nutiden olyckligtvis förlorat, och därför äro alla uppfinningar och alla kunskaper vanmäktiga mot den själfviska uppehållsdriften under den genom århundraden fortsatta kampen för tillvaron.» »Århundraden?» invände tant Vera. »Säg årtusen. Den kampen har alltid funnits och kommer att alltid finnas. Det är han som utgör själfva kärnan i det mänskliga framåtskridandet.»