Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammanläggas dessa lån, så skall man, efter afdrag af hvad som utgått i ränteoch amortissementsliqvider och till inköp af jernvägsmateriel (omkring 8,000,000 R:dr), såsom varande en tillfällig utgift, som ej här bör inräknas bland den vanliga importen, finna att den utländska nu qvarstående, sedan 1858 års början tillkomna skulden i närvarande stund uppgår till omkring 51 millioner. Ställningen har alltså sedan förra Rih. till R St. trot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd, 22 170 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 63. riksdagen försämrats med omkring 28 millioner, men Bankens silfver har icke ökats. Behållningen deraf var den 15 i denna månad 20,141,281 R:dr, således 2,935,031 R:dr mindre, än den var den 31 December 1857. Jag bör i öfrigt anmärka, att Riksbankens tillgångar utöfver dess skulder ökats. Ofverskottet vid detta års slut torde sannolikt uppgå till 30 millioner, i följd hvaraf den andel, hvarföre åt enskilda lemnäs rätt att deltaga i Bank-bolaget, föreslås att blifva f:del i stället för i:del, som i primitiva motionen upptages. Behandlingen af denna min motion i sin helhet torde tillhöra tvänne Utskott, men då behofvet af dess handläggning i Stats-Utskottet är beroende af den utgång, motionen erhåller i Banko-Utskottet, så hemställer jag vördsamt, att motionen till en början remitteras endast till sistnämnda Utskott. Skulle motionen, i hvad den Riksbanken rörer, vinna bifall inom BankoUtskottet, skall jag ej underlåta att till Höglofliga Konstitutions-Utskottet ingifva motion jemte förslag till ändringar i de delar af Grundlagarne, som möjligen i följd deraf erfordras. Stockholm den 26 November 1862. F. Akerman. mo 64.
Deremot hade det varit förhastadt af mig, att nu bestämdt yrka anslag för detta ändamål, då jag ej år i tillfälle att bedömma Statens tillgångar, och år öfvertygad, att,SfatsLtsköttet noggrant öfvervågt bade de förhanden varande oundgängelige utgifter och de utvägar, sorn finnas till deras bestridande. Men det år just för att det ena mot det andra må kunna noga jemföres, som jag önskar att man ej nu på förhand måtte fatta beslut i detta ämne. på det man framdeles må tillse, om ej tillfälle gifves till det begärda understödet. Blir ingen annan möjlighet, så har jag föreslagit, att medlen mätte tagas af ryde HufvudTiteln, såsom den Fond, hvilken år ämnad till strörnrensningar och communicationers lättande; helst det är någonting alldeles ovanligt, att en liten stad inuti Landet belägen, erbjuder sig , att af egna medel bestrida en del af kostnaden. Jag vet vål, att det i andra Länder år Den 4 .4pr ii e, m, vanligt att enskilda utföra saker, som åro af allmän vigt; men jag vet ock att rnan i ganska rika Länder ofta ej kommer längre, ån att de enskilde bekosta ena hälften och Staten den andra. Jag skulle kunna uppgifva millioner så använda i rika Länder. Jag kan således ej frångå mitt påstående, huru obilligt det ån må synas, att Betänkandet måtte återremitteras. Grefve Posse: Jag skall ej blifva vidlyftig. Det år blott några anmärkningar jag anhåller få framställa, i anledning al hvad Herr Hjerta anfört. Han år fasligt rädd om Banken, och att begagna dess credit. Meningen år också ej att j förvåg anlita Banken för ifrågavarande ändamål. Jag skulle tro, att sådane företag, af hvilka kommande generationer hafva lika eller större nytta ån den närvarande, snarast och med största billighet böra bestridas medelst Statslån, hvarigenom de som skörda frukten af företaget, äfven i sin mån få deltaga i bidraget till dess utförande. Jag ser ej den fara i en sådan procedur, som Herr Hjerta tyckes ana. Tvertom visa alla Länder, der upplysning och klok administration finnas, att man genom
Karna hostade till, skarpt och plötsligt. «Ja, ja,» sade syster Boel. Det gjorde ondt i Truls, och han drog sjalen tätare kring hennes axlar. Hon gjorde en kelen rörelse, som ett djur som man smeker, och log stilla för sig ut i månskenet. Truls satt och sökte komma underfund med, om hennes ögon voro rigtade på honom eller på slätten derute; men han blef icke rigtigt klok derpå. Då och då gick liksom en rysning igenom henne; hon kröp samman och svepte sjalen tätare om sig; och hennes ögon blefvo så underligt stora, så fulla af månsken och själ, så spöklika, tyckte Truls, att han greps af en beklämning, som han icke kunde tyda. Och när vagnen höll utanför hans gård, och han tog henne i handen till godnatt, och han höll den lilla febervarma handen fast i sin ett ögonblick längre än man annars plägar, var det just med samma blick som hennes ögon voro fästa på honom. Han blef så full af skrämsel och ångest, att han skulle velat tala, säga något, han visste icke sjelf hvad; han hade inga tankar att ge ord åt, och inga ljud ville heller komma. Vagnen rullade redan vidare; han blef stående och såg efter den; han tyckte, att han måste springa efter den, ropa an den; och när sista skymten försvann bakom backen, grydde någonstädes i hans själ ett varsel, en grå och dunkel aning, att han icke skulle få se henne komma igen uppför den der backen. I stället kom en afton en ryttare uppför backen. Truls stod utanför sin port och såg silhouetten af häst och man svart och skarpt afteckna sig mot den bleka aftonhimlen. När ryttaren hunnit inkörsvägen till gården, böjde han af och kom i sträcktraf ridande upp mot Truls. Framför honom stannade han, helsade god afton och begynte trefva i sin rockficka. Med ens igenkände Truls mannen – det var en af farbror Tuves gamla trotjenare; och i samma ögonblick drog denne fram ett bref, som han stillatigande räckte Truls. Det gaf ett sätt genom denne: brefvet hade svart lack.
1 Mom. matte utsättas, att Jury äger rätt att pröfva endast åtalade Skrifters Laglighet, då det nu varande uttrycket kunde så förtydas, som skulle alla Pocker och Skrifterböra af Jury pröfvas. Enligt den 56 §. Regeringsformens föreskrift, får Constitutions-Utskottet till följe af denna anmärkning , och för att söka sammanjemka RiksStåndens meningar, föreslå, att samtliga RiksStånden måtte förena sig till antagande af en så lydande redaction af den första meningen i 5 §. Lagligheten af åtalade tryckta Skrifters innehåll skall hädanefter alltid pröfvas af en Jury eller Nämnd. Hvarefter, om Riksens Ständer denna jemkning bifalla , detta sålunda beredde förslag hvilar till afgörande vid nästa Riksdag. Stockholm den 20 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets och Ad. Ledamöters Ledamöters vägnar Rudolf (.jederström. vägnar C. v■ Rosenstein, På Den 2 2 Juli. S151 På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters Ji, J:Son Hyckert. vägnar G. A. Silverstolpe. Uppläst hos Högl. Ridd. och Ad. den 22 Juli; Högvörd. Prest-Ståndet den 22 Vällofl. Borgare-Ståndet den 23 Hederv. Bonde-Ståndet den 22 Riksens Högloft. Ständers Statsoch Bevillnings - Utskotts gemensamma Betänkande, angående Herr Lagmannen och vice Talmannen Låndbergs Memorial om Qyarn-Tullens eller Mant als-penningarnas beräkning och erläggande af Stockholms Stad, samt eftergift af en deruti för sednare åren yppad brist.
Dessa anmärkningar hafva således icke kunnat förändra Utskottens öfvertygelse, att behofvet högeligen påkallar1 ett stadgande, sorn icke endast efter billighetens grunder minskar det kännbara lidande och den stora olägenhet, ej mindre Räntegifvare än Räntetagare derigenom tillskyndas, att Skatterne skola utgöras till vida högre belopp under missväxtår, då Landtmannen har föga eller intet att aflåta, än i goda år, da åter Löntagaren får en opåräknadt ringa inkomst, utan äfven förekommer de så ofta öfverklagade stridigheterna emellan Räntetagare och Räntegifvare; irien deremot hafva Utskotten , efter en nogare granskning af Friherre Palm stjerna? motion, funnit densamma, med vissa modificationer, ega det företräde framför Utskottens förra förslag, att de ömsesidiga interessena emellan Räntetagare och Räntegifvare mera förlikas; hvarföre, och då Utskotten af de gjorda anmärkningarne trott sig finna, att deras förra förslag icke skulle vinna framgång inom de Riks-.Stånd, hvilka detsamma återremitterat, Utskotten destohellre uu frånträda detsamma, som Utskotten hysa den förmodan, att jemväl de Riks-Stånd, hvilka godkänt förra förslaget, torde finna sam - 8 StatsBev.- samt Oec.-Utsk. Uti. N:o taÖ, ma grundsattser gällande uti det förslag, Utskotten nu gå att afgifva, fast uti mera rättsenliga former uppställda. Friherre
Den lidande, om han också kunde med de ojäfaktigaste bevis styrka sin oskuld, skulle ändock icke erhålla någon upprättelse, och belackaren ägde det nöjet , att ansvarsfntt och utan att behöfva ingå i någon förklaring eller förete några bevis, hafva mför Nationens Representanter, således inför den de! af Allmänheten, hvars bifall Medho,rg»reo utan tvifvel bär mäst värdera, tili Qeh ära blottställt den, som dess - Den 13 Februarii, 249 hämdelystnad eiler dess afvund önskade förfölja. Otn det är Regeringens åtgärder, scm blifvit misstydde, om det iir Domare-Magtens insigter eller redlighet, hvaröfver misstankar blifvit utspriclde, skola de likafullt nödgas förblifva tyste Åskådare, utan att kunna blotta ondskan och oredligheten, förr än intrycket redan hunnit rota sig, utan att kunna förr än sent återvinna ett förlorat anseende. I fall detta är det slags Disscurser, som man åsyftade, dä man så nitiskt yrkadt rättigheten att disscursive andraga hvad man enligt Lagen ej fick göra till ett öfverläggnings-ämne; om det är på sådant siitt sorn man har trott att de Administrerade och Administrerande skulle komma att tilltalas; sfi vägar jag deremot påstå , att lika myO ket som sådant är stridande emot Grundlagarnes Stadgande och Esprit, lika mycket är det också stridande emot det Allmännas och den enskildta Medborgarens rätt och säkerhet. Man öfverväge endast, hvad som skulle blifva följderne af rättigheten att ansvarsfritt, för Rikets Ständer få framdraga hvilka enskildta Personer och händelser som hellst; man öfverväga endast huru misstankar, förföljelser, söndringar samt sluteligen farhåga och overksamhet, skulle blifva följderne af allt detta och man sage sedan, om icke ett sådant 11 i is tand , sedan det småningom beredt Samhälls ordningens upplösning, icke sluteligen skulle leda till Anarcbie eller Despotisme.
Hos Kongl. Majit bade Direktionen för Seni/imer-lasaretlet, uti underdånig skrifvelse den 12 Juli sistlidet år, anmält, hurusom den sjukvård, som vid lasarettet tillhandahölles personer från alla delar af riket, under sednare åren varit alltmera anlitad, och att, till följd deraf, behofvet af förökadt utrymme samt förbättringar inom lasarettet i vissa delar blifvit alltmera kanbart. Ursprungligen beräknadt för ett mera inskränkt antal sjuka, utgörande ännu för tretio år sedan allenast 140, hade lasarettet sedermera blifvit utvidgadt i hufvudsakligt syfte att bereda plats för ett ökadt sjukantal. Sednare åren hade ock, under vissa tider, samtidigt varit vårdade anda till 308 patienter och inträde ändock nästan dagligen sökts af liera än som kunnat emottagas. För denna utvidgade sjukvård hade hvarje lokal inom lasaretts - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 4! sarettsbvggnaden tagits i anspråk och tillfälle för det, till undvikande af sjukhusepidemi nödiga successiva utrymmandet af sjukrummen I och för vädring och rening endast tillfälligtvis under somrarne kunnat beredas. I saknad af erforderliga boningsrum för sköterske-betjeningen, hade hvilostad åt en del af densamma måst lemnäs i samma rum, som för de sjuka begagnats. Lokalerna för kök och bad, dertill anvisade under en föregående tid med inskränktare sjukantal, vöre numera alldeles otillräckliga och otjenliga, såsom icke motsvarande behofvet för en val ordnad sjukvård och en förbättrad matberedning. Äfven den vid lasarettet befintliga likbod med obduktionsoch begrafningsrum vore för ändamålet otillräckliga, särdeles obduktionslokalen, enär allenast en inskränktare del af de vid lasarettet studerande unga läkare hade utrymme att vid obduktionerna närvara och inhemta den undervisning, som dervid meddelades.
Innan en sådan examen vore vederbörligen aflagt!, skulle ingen, äfven om han erhållit Sjöofficers fullmagt, vara berättigad att på eget ansvar utöfva officerstjenst eller ega rättighet att, vare sig i eller utom tjensten, bära Officers distinktionstecken. Funnes någon, efter fulländade sådana öfningar, ej kunna aflägga denna praktiska examen, borde han gå förlustig ett år af sin tour såsom Sjöofficer samt icke kunpa till Premierlöjtnant befordras förr än han ifrågavarande examen undergått. I enahanda syftning finner sig Komitén jemväl böra underdånigst föreslå, att den sjötjenst under tre år, som i Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 22 Juli 1858 blifvit stadgad såsom vilkor för befordran från Premierlöjtnants-grad vid flottan, måtte utsträckas till fyra år. Komitén har ej ansett sig böra tillstyrka någon förändring i nu gällande föreskrifter i afseende å rättigheten för andra, än som genomgått Krigs-Akademien, att till Sjöofficerare antagas, men tror sig, till förekommande af att sådana denna Akademis elever, som egnat sig åt sjötjenst, men dertill befinnas' mindre lämplige, må längre, än till dess detta blifvit utrönt, såsom Sjökadetter qvarstå, böra i underdånighet hemställa, om icke bcmälda Akademis Styrelse kunde bemyndigas att, sedan en kommission, bestående af så väl befälet å det till öfningsexpedition för Kadetterne utrustade fartyg, som det Ivadetterne åtföljande befäl, efter slutet af tvänne sådana expeditioner förklarat någon af de Kadetter, som deri deltagit, vara för sjötjenst mindre lämplig, låta denne upphöra att såsom Sjökadett anses och i den särskildt för dessa Kadetter afsedda undervisning del taga; anseende Komitén en sådan åtgärd äfven skola i sin mån bidraga, att flottans Officerscorps ej erhåller alltför många surnumerairer, en omständighet, som blifver af mera vigt, om en minskning i denna corps skall tillvägabringas.
Att tjenstemän äro väl lönade är i och för sig ett godt, och har vid Banken otvifvelaktigt varit en verkande orsak dertill, att man icke hört omtalas något underslef eller oredlighet, och att den anda af heder och rättskaffenhet, som Utmärker den Svenska embetsmannen i allmänhet, inom Banken har så stadgad rot. Likväl, under fullt erkännande häraf, synes mig att det bemödande och intresse för arbetets och rörelsens skyndsamma gång jemte allmänhetens betjenande saknas, som en riklig aflöning ger anspråk på. Förra tiders Banko-reglementen och instruktioner bestämde gränsorno för embetsmännens tjenstgörings-skyldigket allt för trånga. Ehuru på senare åren detta till en del är ändradt, har man, efter mitt förmenande, icke på långt när tagit steget fullt ut, och den anda, som en slik begränsning alstrade, har ännu icke vildt undan. Om så vore, behöfdes icke de stora suni-* mor, hvilka i en mängd poster utgå till ersättning för arbete, som mycket väl kunde anses betaldt genom den ordinarie aflönings-staten. Donna stat upptager efter nuvarande reglemente ganska solida ordinarie löner; dertill 33 4 procent tillökning för dyr tid, eller tillfällig; vidare tjenstgöringspengar till omkring 20 % af lönen; och slutligen arfvoden till de flesta af ungefär enahanda belopp. Dertill komma otaliga ersättningar och arfvoden, utgående från ”Supplementär-stat en,” från ”Obestämda supplementar-staten”, från ”Administrationskostnads”- och ”Extra-administrationskostnads anslagen.” Dessa aflöningsoch tjensteförhållanden, så olika dem i Statens embetsverk, synas mig påkalla Fulhnägtiges, Banko-utskottets och Ständernas uppmärksamhet. 4:o. Sammansättningen af Bankens öfverstyrelse är i enlighet med Grundlagen och Ständernas beslut, så att någon anmärkning i detta ords vanliga bemärkelse naturligen ej deremot kan göras, men jag måste dock uttala min under revisionsarbetet grundlagda öfvertygelse, att nuvarande sammansättningen af Bankens öfverstyrelse är ytterst olämplig.
Jag ber, att det i alla tider vanliga bruket måtte följas, och att vi således först måtte afgöra, hvad som skall blifva contra-proposition; ty i annat fall är det klart,’att då massans tyngd ligger emot dubbla voteringar, slår den liknöjda opinionen sig på bifallspropositionen, och den opinion som begärt afslag, har icke direct tillfälle, alt göra sig gällande. Herr Rosenqvist: Då Herr Cederschjöld fått bestämma Ja-propositionen, skall jag anhålla, att min mening, eller rakt afslag, måtte blifva Nej-proposition. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, då Ja-propositionen borde innefatta bifall å Utskottets förslag, men de öfriga meningarne äfven borde lämnas tillfälle att uttrycka sig, lämpligast torde blifva att först votera om contra-propositionens innehåll, då, vid denna föregående votering , tillökning i lönerne utöfver Utskottets förslag kunde blifva Japroposition, och förblifvande vid i8a3 års StalsReglering Nej-propösition. i36 Den 23 September f. ni. Herr von Hartmansdorff': I sådant fall få vi kanske t rell lie voteringar, för att kunna utröna, liuru stor den föreslagne tillökningen skall blifvå. Friherre Anckarsvärd: Jag har icke funnit någon opinion så bestämd, som den Friherre Cederström och Herr von Hartmansdorff framställt, innefattande dubblering af de båda StalsMinistrarnes nuvarande löner. Om denna mening, i afseende å den ifrågnstäldte tillökningen, antages såsom föremål för voteringen, hoppas jag, att vi lätt skola komma ifrån saken, Herr von Hartmansdorff': Jag anhåller, alt Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken behagade förklara, huru Hans Excellence uppfattat mitt förslag, och om jag begärt proposition på nuvarande löners dubblering? Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att, såsom Hans Excellence fattat
Ständer beviljat ett anslag utan återbetalningsskyIdighet af 100,000 R:dr banko, att med Veidel årligen under 5 år utgå, har den af bolaget utsedde arbetsdirektion trädt i verksamhet och arbetena äfven under nästlidne år påbörjats. 6 Någre ytterligare anslag till allmänna arbeten eller större odlingsföretag hafva under den tid, denna berättelse afser, icke kommit Länet till godo. Klimatet företer egentligen inga andra egenheter, än att våren och till följd deraf äfven skördetiden inträffa något sednare i de vid Östersjön belägne orter, än i de inre delarne af Länet. § 2. Invånare. Sednast afgifna underdåniga femårsberättelse upptager Länets folkmängd år 1850 sålunda: å Landet: Mantalsskrifne Män 26,941. » Qvinnor 28,955. 53,894. icke Mantalsskrifne Män 25,456. Enligt 1855 års mantalslängder utgör deremot folkmängden ä Landet: Mantalsskrifne Män 27,211. Skattefrie Folkmängden har således under ifrågavarande 5 år ökats med 2,972 personer, eller nära 2'4 procent. Linder de föregående qvinqvennierne sedan 1820 har folkmängdens tillväxt under 4 varit starkare, men endast under 2:ne eller åren 1826—30 och 1846—50 varit ringare, enligt hvad vid jemförelse med sednast afgifne underdåniga berättelse inhemtas. Då inga utvandringar till främmande länder från detta Län ägt rum och ej heller någre sjukdomar härjat, som kunna anses i någon väsendtlig mån hafva verkat 7 hämmande pä folkmängdens tilltagande, torde orsaken dertill, att folktillökningen ej synes hafva fortgått i jemnbredd med den allmänna välmågan, hufvudsakligen böra sökas i de stora utflyttningarne till andra orter, och särdeles hufvudstaden, som frän Länet årligen erhåller ett ganska betydligt antal tjenstefolk.
Hr Scbultxenbeiin, Lonraä Lb. Qfwerste, R. S. O. I anseende til wigten af Lonstitutions-Ut^ skottets skyndsamma werksamhet, bestöt Ridderskapet och Adeln, at Herrar Llectorerne genast ffulle sammanträda för at bertil wälja Ledamöter , innan Ridderffapet och Adeln ätffiljdes. Efter någon stund äterkommo Herrar Llectorerne och aflemnade sine Wal-listor, hwilka Ze - Den 12 Maj. 9Z genast upbrolos, dä följande Herrar befunnos hertil wara utsedde. Första Ll358en. d?w 277- Frih. ^lannerlleim, I.ar8 ^.riAnst, Lx^>s» 6i ti on8-5ecr6terare. ZlZ. Frih. vonklaren, Lattsar, E'fwerste, R. S.O. Andra Llassen. Herr ^älerbetk, Luctmunct Loran, Lantslio-Rad. 1910. Herr Horn, Fullm. Herr 8iifver8to!pe, ^rxet LaLriet, RjddarhU6-8ecrLcerare. Herr 8t^jö16eLranZ, ^ncters Lrertric, Ofwerste, R. S. 0. sridderffapet och Adeln ätffiljdeö kl. 2. In lläein xiotocollr L. x>s.
Och in kommer han, förande vid armen en vänlig och pratsam fru, som han kallar »bergsrådinnan». Och denna tar genast Anna-Marie i famn, men på Maurits hälsar hon mera stelt. Och det måste hon ju göra. Ingen kan taga sig några friheter med Maurits. I alla fall är Anne-Marie bra glad, att denna pratsamma, gamla dam kommit. Hon och brukspatronen ha ett så lustigt sätt att skämta med hvarandra. Det blir riktigt hemtrefligt på det främmande stället. Men så, när de sagt godnatt till hvarandra, och Anne-Marie kommit in i sin lilla kammare, sker något så ledsamt och förargligt. Onkel och Maurits gå omkring nere i trädgården, och dunungen förstår, att Maurits går där och utvecklar sina framtidsplaner. Onkel tycks ej säga något alls, han bara går och slår af gräsvippor med sin käpp. Men Maurits öfvertygar honom nog snart om att det bästa han kan göra är att ge Maurits en förvaltarplats på ett af sina bruk, om han ej rätt så gärna vill ge honom ett bruk med ens. Maurits har fått sådan håg för det praktiska, sedan han blifvit kär. Han brukar ofta säga: »Är det ej bäst, att jag, som ändå skall bli stor godsägare, börjar genast med att sätta mig in i de där sakerna. Hvad lönar det sig för mig att taga hofrätten? De gå rätt under hennes fönster, och ingenting hindrar dem från att se, att hon sitter där, men då de ej bry sig om det, så kan ingen begära, att hon ej skall höra på hvad de säga. Detta är verkligen lika mycket hennes affär som Maurits’. Då stannar patron Teodor plötsligt, och han ser ond ut. Han ser riktigt rasande ut, tycker hon, och hon håller nästan på att skrika åt Maurits, att han skall akta sig. Men det är för sent, ty patron Teodor har fattat Maurits för bröstet, krasat till hans krås och rister honom så, att han slingrar som en ål. Så slänger han honom ifrån sig med sådan kraft, att Maurits stapplar baklänges och skulle fallit, om han ej fått stöd mot en trädstam. Och där blir Maurits stående och säger: »Hva?» Ja, hvad annat skulle han säga?
15 intresse och välmenande afsigter är för länge sedan glömd, ämnet skall af mera framstående förmågor grundligen behandlas samt att ordning och reda en gång skall bringas uti de af mig påpekade beklagliga förhållandena; - och må man härvid ej förundra sig öfver att jag sökt bringa detta vigtiga ämne å bane, då jag, alltsedan min åren 1842 och 1843 på egen bekostnad i och för fångoch fattig vårds -fö rh ål 1 an den a i andra länder uti sällskap med då varande Majoren Hjelm, med statsanslag i och för sjelfva fängelsebyggnadsfrågan utsänd, företagna utländska resa, sedermera med förkärlek sysselsatt mig med dessa och dermed sammanhängande frågor. Jag har ock ansett denna tid vara den lämpligaste att väcka frågan om prostitutionen, då allmogen, hvars döttrar mest hemfalla deråt, ännu eger } uti representationen och således mera allmänt kan behjerta denna samhällsvigtiga fråga, — ett ämne nära nog oskiljaktligt med pauperismen och fängelsereformen och derjemte äfven med Allm. Barnhuset och den troligen snart förekommande frågan om inrättande af ett Hittebarnshus i enlighet med det t, ex. uti St. Petersburg, hvilket i den vägen skall vara ett mönster, samt hvarom fråga för några år sedan blifvit väckt inom ett härstädes uti hufvudstaden, ehuru anspråkslöst och med små resurser befintligt sällskap: »De Fattiges Vänner». Dock denna, såsom ock mången annan på djupet gående social fråga, måste lemnäs åt framtiden. Jag skulle helst hafva önskat afslag å. Utsk:ts hemställan i denna punkt och bifall till min motion, men jag inskränker mig till att yrka punktens återremitterande i och för en önsklig och af Utsk:t påpekad — såsom icke uti motionen förefunnen fullständig —utredning af ämnet: Och vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på detta mitt yrkande. Jag öfvergår nu till en något utförligare redogörelse för barnhusets ändamål och dess närv:de ställning, dervid jag först ber att få fästa uppmärksamheten på sjelfva benämningen: Allm.