Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De anmärkningar, hvilka föranledt berörde återremiss, äro alla i enahanda syftning med Herr JVijks vid Betänkandet fogade reservation, hvilken Utskottet alltså anser sig här höra anmärka. Densamma innehåller hufvudsakligen, att en underdånig framställning bordt göras om nödvändigheten af att, sedan Commerce-Collegium i föreskrifven ordning utfärdat fribref för fartyg, desamma ieke beböfde årligen ombytas, utan gälla så länge samma egare eller interessenter ännu hafva fartyget, utan afseende derpå o ra ombyte af Skeppare inträffade, och att hel fr i hets-bref ven borde, för att ega varagtighet, utfärdas på pergament; hvarigenom, enligt reservantens åsigt, både enskild och allmän förde! skulle vinnas, emedan det ej allenast tryggade Skeppsrederien vid att erhålla ett document, som uti alla utrikes hamnar i mer än 100 år varit kändt och respecteradt, utan ock sparade dem ali den omtanka, tidspillan och kostnad, som är förenad med årliga uttagandet af fribref, samt dessutom bibehöll Commerce-ColJegium vid att fortfarande ega tillfälle till en ständig och säker öfversigt af förhållandet med Rikets skeppsfart, hvilket hittills genom fribrefvens utdelande varit bernit och hvilket ej hör anses likgiltigt. — Hvaremot, om fribrefven skulle komma att utfärdas på sätt Utskottet föreslagit, man hade Ätt befara det dessa document icke godkändes i alla utrikes hamnar, enär Consulerne ej kunna känna alla Magistrater, då de deremot jemt äro uti correspondence med Commerce-Collegium och således i tillfälle att vitsorda dess utfärdade handlingar, der så skulle behöfvas; och har H«rr Wiik slutligen fästat uppmärksamheten äfven derpå, att uti Bih, till R. St.
Coliegium icke inom samma tid skulle medhinna taga förmedlingsåtgärden under pröfning. 17:0 Af Riksdags full mägligen Per Jönsson från Christianstads Län, hvars motion, den Jöns Persson från Malmöhus Län biträdt, innefattar det yrkande, att tiondegifvare måtte tillåtas lösa spanmålen efter markegångspris med förhöjning, och att denna rättighet jemväl hlefve utsträckt till Kyrkans tionde, äfvensom att Stockholms Stora Barnhus icke må ega rätt fordra högre forsel-lön för indelt spanmål från Skåne, än som för Malmö Barnhus eger rum. 18:0 Af Riksdagsfullraägtigen Nils Magnusson från Calmar Län att all Kronotionde, då den med penningar skall betalas, icke må fordras af tiondegifvaren öfver markegångspris, hvilket alltid är dyrare än det i orten gångbara, samt att den tiondetagare, som icke mäter lagligt och struket mål, måtte beläggas med ett ansenligt vite eller ock med tjenstens förlust; och hafva häruti instämt Riksdagsfullmägtige Peter Persson från Jönköpings Län, Cati Gabrielsson från Östergöthland, samt Peter Pehrsson från Calmar Län. 19:0 Af Riksdagsfullmägtigen J. O. Dahlberg från Wester-Norrlands Län: att som Jemtlands Kongl. Fältjägare-Regementes aflöning utgår lill en stor del af indelte hemmansräntor i Medelpad och Södra Ångermanland, för hvilkas uppbärande Regimentsskrifvaren måste 2:ne gånger om året genomresa nämnde landskaper och hvarje gång tillryggalägga 126 mil, hade påföljden blifvit, att de hemman, hvars räntor äro åt berörde Regemente anslagne, för räntespanmålen fått erlägga högre lösen än för de till Kronan utgående räntorne, och hvilken skilnad uppgått till det betydliga belopp af 6 R:dr 32 sk.
B. föreslå den ändring, eller kanske rättare förklaring, att hvar och en äger att anlägga en Husbehofs vatten - mjölqvarn, sedan LandshöfdingeEm betet målet pröfvat, efter en på stället föregången oeconomisk Besigtning af kunniga och förfarne män: att en sådan besigtning egenteligen bör hafva till föremål anläggningens stoflek och beskaffenhet, egendomens och Landthiukets nytta och gagn samt qvarnars förfång och skada af uppdämning och annan tillfällighet.' att skattlagde qvarn - ägares hörande icke bör äga ram, utan örn anläggningen är af större betydenhet, såsom öfver 100 eller 150 tunnors förmälning: att husbehofs qvarn - ägaren kan i den händelsen för sitt qvantum skattas, sorn då beräknas den skattlagde tillgodo; men att detta hörande då egenteligen bör förekomma, när Husbehofs qvarn - ägaren anmäler sig till skattläggning, för att med sin anläggning betjena orten. Uti denna mening instämde Riksdagsmannen Fetter Jernström från Westerås Län. Ut Supra. Ex Protocollo A. JWahlstjerna. Ut - D cn j 9 Jani711 Utdrag af Protocollet, hullet hos Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärs och OeconomieUt skott vid Plenum d. 19 Maj 1815. S. D. Upplästes samfäldta Beredningens Betänkande i anledning af Biksdags - Fullmägtige Pehr Christofferssons från Jönköpings Län och Nils Pehrssons från Christianstads Län Memorialer om. obehindrad rättighet för hemmansägare att uppföra och begagna husbehofsqvarnar, tillika med Herr Prosten Fellenii afgifne särskildta yttrande i ämnet; och förklarade Biksdagsfullmägtigen filik Jansson från stora Kopparbergs Län att han för sin del uti sistnämnde mening instämde. Ut Supra. Ex Protocollo A. J. Wahlstjerna. Uppläst hos Höglofl. Bidd. och Åd. d. 19 Juni.- _ Högvörd.
Med full tillförsigt till Herr Grefvens och RandtMarskalkens bedömmande, får jag till Herr Grefvens och GandtMarskalkens afgörande hemställa, 7iuruvida Ridderskapet och Adeln, sedan de Irenne öfrige Stånden icke förenat sig i samma, mening, må ega att jemkningsvis frånträda sitt beslut, och instämma i BondeStåndets, hvar*. 426 Den 30 September j, m. om jag för min del anhåller. Det är i öfrigt icke farligare, att Banken eftergifver och afSäger sig dess fordran hos Staren, än att, på sätt i gär här å detta rum afgjqrdes, jordbrukaren ensam kotnmer att utgöra hälften af H, K. H. Kronprinsens reseoch förmälning^: kostnader, ♦ Jag anhåller således, att, i händelse Herr Gretven och I/andtMarskalken ej godkänner Herr von Hohenhausens mening, votering må anställas, samt att BondeStandets beslut i detta fall må utgöra contra-proposition. Herr Cederschjöld: 73 §. i Riksdagsordningen medgifver visserligen, att ett Riksstånd kan frånträda sin mening, då derigenom möjeligeti pluralitet kan vinnas för någon viss gak. Men sådant plägar merendels då ske genom inbjudning från ett annat RiksStånd, Ovanligt vöre det deremot att i en fråga, der meningarne äro så delade, som i den föreva» rande, det ena Ståndet skulle kasta sig på ett annat Stånds sida , utan att pluralitet deri genom åstadkommes. Det kunde derföre till det nesta anses högst oformligt, örn Ridderskapet och Adeln nu skulle frångå sitt. i ämnet en gång fattade beslut, helst detsamma är gå fullkomligt väl grundadt. Hvad beträffar de flere här fä liche yttranden örn vådorne af silfveruppkön för Bankens läkning, äro de redan tillräckligen veder Den 30 September /. m. 457 lagde.
Jag tror mig hafva försvarat den tanken, att förenämnde proportion är ett vilkor, som i 2 5- af myntbestämningslagen blifvit åberopadt genom de anbefallda förberedande åtgärderna, som borde varit uppfyllda, innan Banco - 35o Don fj Mars c. m. fullmägtiges skyldighet inträdde att till K. M. göra anmälan om utvexlingens början. Frih. Boye: Hr v. Heijne har förekommit mig i hvad jag ville yttra. Jag vill blott erinra derom, att den tillrättavisning, jag fått, icke stigit mycket i värde. Då det medgifves, att vilkoret finnes, ål' det ju detsamma, om det förekommer i det ena papperet eller i det andra. Hr Lefren: Den siste talaren tyckes icke mycket bry sig om, huruvida en föreskrift finnes i det ena eller andra papperet. Är det icke skillnad, om den t. ex. står i grundlagen eller allmänna lagen. Det är något lösligt att så behandla saken. Frih. Boye: Till R. o. Ad:s upplysta bedömande har jag framställt mina tankar. 1 Jag har ej trott, att jag lösligt behandlat något ämne, och skall undanbedja mig ett sådant yttrande. Må den värde ledamoten akta sig för att lösligt behandla personer. Sjelf skall jag akta mig derför. IJ. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: K. M. har uttalat sin åsigt om Bankens öppnande till utvexling den i instund. Juli. Statsrådsprotocollet, som åtföljde den nådiga skrifvelsen, vittnar, att Konungens rådgifvare tillstyrkt densamma. Såsom en af dem får jag för min tanke blott åberopa detta protocoli. Enskildt vill jag tillägga, att då ingen innerligare än jag önskar, att det tvifvelsmål, i händelse det ännu finnes, måtte upphöra, huruvida en högtidlig lofven skall blifva lag, sä förenar jag mig, på de af Gr. Posse och Frih. Ehrenborgh anförda grunder, med dem, som begärt återremiss af memor., med föreskrift för Utsk. att skyndsamligen inkomma med bestämdt utlåtande i frågan.
Dom-kapitlet liar dervid anfört, alt nämnda socken, ehuru utgörande en landtförsamling, likväl måste betraktas såsom en förstad till Göteborg, alt dess på ett ringa område samlade befolkning, som vid 1 8551 års slut uppgick till 8,642 personer, tili ej ringa del består af familj fäder, hvilka både vilja och kunna för sina harn bekosta en vidsträcktare undervisning och bildning än den församlingens folkskolor kunna erbjuda, hvarför de ock hittills varit nödsakade att låta dem begagna undervisning i stadens elementar-läroverk, hvilken omständighet bidroge dertill, alt detta läroverks klasser, synnerligen de lägre, erhålla ett allt för stort antal lärjungar; samt slutligen, att afståndet från nämnda läroverk vore så stort, att lärjungar, hvilka hafva sina bostäder inom Garl Johans församling, esomoftast förhindras alt genom nödig hemläsning bereda sig för lektionerna på lärorummet äfvensom att bevista morgonbön-stunderna, den offentliga gudsfjensten och dertill hörande predikoförhör samt exercitii-timmarne, lill följd hvaraf sådana lärjungar måst i de flesta fall derifrån frikallas, hvarigenom ordningen och disciplinen inom skolan i någon mån lidit afbräck. Dom-kapitlet anser derföre, att på samma gång Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1859. 45 tiel skulle lända Göteborgs elementar-läroverk till ganska väsendtligt gagn, om tillfälle bereddes Carl Johans församling att erhålla ett särskildt läroverk, skulle en sådan lörman i än högre måtto vara en vinst för församlingen, som derigenom undgick den stora olägenheten att sända sina barn \ till 1 mil för att mottaga skolundervisning, för såvidt denna sträcker sig till den första elementarbildningen. På grund häraf, och då församlingen förklarat sig beredvillig att, om ett särskildt läroverk i Carl Johans församling inrättas, på egen bekostnad anskaffa och underhålla lärohus, äfvensom embetsgård åt blifvande Rektor, anhåller Dom-kapitlet underdånigst, att Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig proposition om statsanslag för sådant ändamål, hysande
Men det går likväl icke alltid så till, utan oftast praktiseras det så, att kronofogdarne insända dylika debetsedlar till K. Befhide, som öfverlemnar dem till aflöningskomitéerna. Likväl är det icke utan att på ett eller annat ställe man icke brytt sig om att göra hvad författningen föreskrifver, utan låtit debetsedlarne ligga qvar. Allt detta trassel skulle likväl helt och hållet förekommas, om det hade fått qvarstå hvad den gamla författningen stadgade i afseende å militärlöner; der står nemi., att Häradskrifvararen skall till K. Befhide uppgifva taxeringsvärdet å hvarje boställe inom länet, och K. Befhide sedermera öfversända dessa uppgifter till vederbörande chefsembete för att tillställas Regementsskrifvaren, som påför alla tjenstemän vid regementet bevillning »i och lör bostället samt alla andra löneinkomster», samt sedermera uppbär och redovisar denna bevillning. På de skäl, jag anfört, skulle jag således önska, att R. o. Ad. ville återremittera denna punkt, på det att en ändring Den C Juni f. m. 09 i hufvudsaklig öfverensstämmelse med föreskrifterna i 1858 års bevillnings-förordn. måtte kunna ske. Hr von Koch: Jag lår bekänna att ibland alla bevilln.- förordn:ns föreskrifter finnes intet stadgande, som förorsakat mig så mycken ledsamhet som just detta, hvilket åstadkommit betydlig villervalla. Nu har Utsk:t föreslagit ett stadgande, som ‘är bygdt på riktiga grunder och som, efter hvad jag inhemtat, redan varit tillämpadt på åtskilliga ställen. Gr. af Ugglas har visserligen framställt åtskilliga anmärkningar mot detta förslag, förnämligast af det skäl att svårigheter skulle möta vid tillämpningen. Detta kan visserligen hända, men It. o. Ad. kan icke för dessa svårigheters skull sätta sig att utarbeta en ny instruktion för regementsskrifvarne. Om vi blott tillse att bevilln.- förordmns föreskrifter äro fotade på riktiga grunder, så finna nog vederbörande regernentsskrifvare och uppbördsman utvägar för verkställigheten af detaljerna vid liqviden.
Härtill kommer, i närmaste rummet, att mångfaldiga materialier och effecter understundom i ganska ringa qvantiteter begagnas, såsom då en tillfälligtvis behöflig lagning kan verkställas med några stycken spik, förmedelst någon obetydlig por Lion limm och så vidare. Då skulle naturligtvis en förlägenhet uppstå vid uträknandet af det consumerades värde; och dylika exempel skulle kunna till oändlighet anföras. Föga mindre svårighet möter ändteligen och vid arbetskostnadernes fördelning mellan de olika busen, hälst det hvarken låter sig alltid göra, ej heller skulle alltid vara med Kronans fördel förenligt, att genom handtverksmästare, eller efter beting, besörja reparations-åtgärderne. Under de för dessa arbeten tjenlige årstider användes på en gång ett större antal arbetsfolk såsom murare, timmermän samt hustrur till handtlangning, hvilka, efter arbetenas föranledande, icke sällan flere gånger på samma dag måste förflyttas från en station till en annan. Desse personer aflönas efter vissa dagars förlopp, enligt upprättade handtverksrullor, emedan personerne vanligtvis icke kunna sjelfve afgifva räkningar för deras arbeten. Skulle dagsverks-aflöningen påföras hvarje hus särskildt, så måste deraf blifva en följd, att Rullornes antal Liefve lika med husens, uti hvilka reparationerne samtidigt fortgå. Deraf skulle åter följa, att tilläfventyrs mer än en Material-förvaltare behöfdes, i hvilken händelse såle 6* - ( 44 ) des äfven en större kostnad uppkomme. Af hvad jag sålunda i underdånighet anfört torde Eder Kongl. Maj:t täckas Nådigst inse, att den af Rikets Ständers Revisorer åsyftade nya uppställning af räkenskaperne vid Öfver-Intendents-Embetet, enär den lomme att sakna en tillförlitlig grund för fördelningarna, skulle ofta medföra blott approximativa, stundom alldeles godtyckliga påföranden samt aldrahögst leda till en ungefärlig, icke till en positiv och ofelbar uppgift, motsvarande det af Revisorerne åsyftade ändamålet.
Utskottet har trott att menighet å landet eller i stad genom denna paragraf vore förhindrad att sammankomma för att rådgöra om allmänna ärenden, som ej röra denna menighet i dess mera enskilda förhållanden; men mig synes att Utskottet deruti misstagit sig samt af allt för långt drifven försigtighet, såsom ordspråket säger, sett spöken på ljusa dagen. Ej ett enda ord finnes nemligen i denna paragraf, som antyder att med ärende, som menigheten rörer skulle menas endast enskildt ärende; och en sådan tolkning förefaller oväntad i vårt konstitutionela samhälle, der ingen sanning är allmännare erkänd af Konung och folk än den, att angelägenheter, som röra hela samhället, äfven måste röra dess särskilda menigheter och personer. Utskottet har vidare ur denna paragraf uteslutit det stadgande att anmälan skall göras hos den offentliga myndigheten i orten eller staden om tid och ställe för sammankomsten. Men detta stadgande är nödvändigt för att tillbörlig ordning måtte kunna vidmagtliållas. Det skäl Utskottet åberopar, nemligen att dröjsmål och andra olägenheter skulle kunna uppkomma för menigheten genom nämnda stadgande, i fall den offentliga myndigheten vore aflägset boende, synes mig vara af mycket underordnad vigt emot det skäl, att ofvannämnda föreskrift är bögst behöflig för att förekomma de oordningar, som lätteligen kunna uppkomma om dylika sammankomster få hållas utan föregående anmälan. Med anledning häraf får jag yrka att Konungens nådiga förslag i denna paragraf må blifva oförändradt. Vid 14 Kapitlet. De ändringar Utskottet föreslagit i 45 § af detta Kapitel synas mig vara origtiga. Utskottet har nemligen tillagt den bestämmelsen att allmän åklagare oj får åtala misshandel, som i 12 och 13 §§ sägs, ändå att den skett emot skyldeman i rätt uppstigande led. Utskottets skäl för detta tillägg är att allmän åklagare ej måtto opåkallad få inblanda sig i familjens angelägenheter och åklaga nämnda brott äfven om den misshandlade fadren eller modren gerna vilja förlåta den brottsliga och högeligen önska att hans förseelse ej måste offentliggöras.
Cirkuläret af den 11 Maj 1855, lill hvilka en mängd hemmansegare mäste taga sin tillflykt sedan länets branstodsbolag låtit utskrifva algifter af ända till 2 R:dr 50 öre per 1,000 It.dr Vid delta förhållande och då ingen anledning finnes att fordra åbyggnadernas försäkring när deras värde icke ingår i uppskaltningssumman, synes det mig strida emot stadgad ordning, all hypotheksföreningens direktion, enligt en kungörelse af den 29 November 1861, uppdragit åt dess ombudsman att till betalning uppsäga hvarje lån till hela återstående kapital och ränta, hvars innehafvare utgått från den allmänna brandstodsinrättning, deri åbyggnaderna vid lånets lyftning varit försäkrade, och då denna direktionens åtgärd kan leda till mycket oförtjent trassel och kännbara förluster för de Innehafvare, som tryggat sig vid 1851 års reglementes före skrift, att icke åbyggnadsvärdet ingår i hypotheksvärderingen, så föranlåtes jag ödmjukligen föreslå: att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdandet af den nådiga förklaring att hypothekslån må kunna meddelas utan afseende pä om åbyggnaderna äro brandförsäkrade eller åtminstone om de äro brandförsäkrade i häradsoch pastoratsbolag, blott dessa ärö af vederbörande Konungens Befallningshafvande fastställda samt alt redan erhållna lån icke må kunna uppsägas på den grund att de upphört vara försäkrade i all - 254 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 172. männa bolag, åtminstone icke då de i stället äro försäkrade i annat vederbörligen fastsläldt bolag. Om remiss af detta förslag till vederbörande Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. Dahlgren. från Elfsborgs län. Af C. Påhlgren från Elfsborgs län, om borttagande af den utaf sterbhus utgående s. k. faltigprocenten. Sedan de nya Kommunal-förordningarne numera bestämma en rättvis fördelning af de utskylder, som böra fylla fattigvårdens behof, synes det mig innefatta en orättvisa, alt den så kallade fattigprocenten af sterbhus skall fortfarande utgå.
Och huru mycket lättare vinnes ej sammanhäilighet inom ett mindre talrikt folk än inom det talrikare, huru mycket kraftigare mäste ej en mera homogent bildad representation göra siu röst, gällande, helst då den eger i Gtutidlagen befästad en vida kraftigare och lättare verkliggjord ministeriel ansvarighet. Den gångna tidens erfarenhet är i detta fall för Sverige ej att förb;se. Den visar huru det lyckats Norges representation att steg för steg bringa sina önskningar till fullbordan, icke alltid utan att Sveriges sympatier dervid satts åsido. Så har N irska Grundlagens stadgande. att Norges örlogsflagga skulle vara en unionsflauga, vunnit den tillämpning, att väl Norge fått särskild örlogsflagga, men att, detta oaktadt, på grund af det Norska grundlagsbudet, Sveriges urgamla flagga, genom ärorika minnen bade från segrens och motgångens dagar dyrbar för Svenska folket, erhållit en för densamma främmande tillsats, medan å andra sidan yrkas, att en i samma Norska Grundtåg Svensk man förbehållen förmån skulle, utan Sveriges hörande kunna upphäfvas. Det låter ock lätt tänka sig hvart likställigheten skulle leda, om, såsom man föreslagit, genom tidträdes lemnande för Norr - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande N:o 37. 51 män till Slatsroinisters-embetet för Utrikes Ärendena, Norge skulle ega en organ inom Sveriges Siats-Råd, medan den möjlighet, som för Sverige funnits att i den Norska Regeringen bevaka sina intressen skulle upphäfvas. Under lugna tider och då inga stridiga meningar folken emellan uppträda till kamp samt så länge Unions konungens personlighet förmår fullgöra det svåra varfvet att fylla förenings fördragets brister, skulle föreningen tilläfventyrs kunna bestå. Men det är ej endast för lugna lider dylika föreningar afslutas, det är ej pä den osäkra tillfälligheten af blifvande Regenters större eller mindre förmåga att uppfylla pligter, dem man öfver höfvan försvårat, som föreningar olika folk emellan kunna ingås med hopp om bestånd under vexlande framtida skiften.
RegeringsFormen sorn stadgar Konungens rått, att förläna Adeliga vårdigheter, intet förbehåll i afseende på mängden deraf, ehuru Riket blef en tredjedel mindre ån förut Under de i4 år, som sedermera förflutit, hafva 164 nya Ätter tillkommit , eller i medeltal räknadt, n om året. Grundlagens stadgande att Greflig och Friherrlig värdighet ej mera skulle tillfalla flera ån den, som upphöjd blifvit, och, efter honom, hans åhlsta manliga bröstarfvinge, har blifvit så förstådt, att denne emellertid fått fadrens förra värdighet, och att han följaktligen icke, så-i sorn fordom, upphört att representeras efter innehafvarens befordran till en högre. Se vi till slutföljderna af Tabellverket, som nyligen blifvit Ridderskapet och Adeln meddelade: så finna vi att antalet af Adeliga personer j Riket som från 1810 till 1815 ökade sig från 9,^72 till 9,681 personer, d. å. med 109 i det hela, elFr med 21 årligen, har på de sednare 5 åren från i8i5 till 1820 ökat sig från 9,681 till 10,149, d. å. med 468 personer i det hela, eller med årligen. BorgareStåndet deremot, som ifrån 1810 till 181Ö ökade sig från (12,206 Den 5 Martil, till 64,io2 personer, d. 3. med 1,896 i det hela, eller med 079 årligen, har på de sednare 5 åren från 1815 till 1820, förminskats från 64,102 till 65,4o5, d. 3, med 699 i det hela, eller inemot 140 årligen. Förhållandet emellan närande och tärande medlemmar år således, i detta fall, rått be-J klagligt. År det svårt, att förmå ofrälse Ståndspersoners barn, alt återvända till Nåringarne: så bör det vara ännu svårare att förmå dem eom blifvit födde tili Adelig sköld och hjelm, att taga till spaden eller verktygen.
svar på frågan L X V; af Fanny — g 37 Några allvarsord för dagen; af — l — n 38 Styfdottern; skisseradt genmäle till uppsatsen » Styfmödrar » i n:r 3 5; af Amanda Leffler .. 38 Stämningsmänniskor; af Ave 38 Några tankar från sommarnöjet; af — l — n. 39 En utredning; af Ave 39 Om kvinnogymnastiken i Finland; af Fack ... 39 Till harsäsongen; af Stenia 39 Ogräs och hvete; af H — s L 40 Ett skönhetsmedel; af Gudrun ... 40 Kvinnor o c h politik; af Adolf Hellander 41 Huru ämna parisiskorna klä ' sig i vinter? af Alvar Arfvidsson — 41 Om kvinnogymnastiken i Finland; några ord till genmäle; af Gymnast 41 Romanen eller lifvet? Några ord i äktenskapskapitlet; af Ellen Bergström 42 Skola eller h e m: genmäle till M. N. ; af G. 42 Det mål, där » allt är nådt »; en svarsartikel af Hilda Myhrm.an 43 Skona barnens ögon _ 43 Ännu en gång den finska kvinnogymnastiken 43 Modern barnets första lärarinna; af J. P. Malmberg. Prisb. vid Iduns stora pristäfling 44, 45 I » frågefrågan »; af En stackars landtfru 44 Förgyllning på glas och dithörande målning; af E. B 44 Indiskreta frågor; af Adolf Hellander 45 Genmäle i gymnastikfrågan; af Mathilda Asp 45 Biblioteket i hemmet; af Ellen Bergström 46 Höra våra s m å? 46 Iduns julklappsbasar 46 — 51 Hvarje husmor sin egen skärslipare; prisbel. svar å prisfrågan L X X I; af W. Oldenburg 46 Förbi; af Sophie Linge 47 Julklappar; af Frida N. N. 47 Ett stort godt; af Laura Fitinghoff 47 Fåfänga o c h hjärtlöshet 47 Julgranarna; af JV. K.