Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ortman, På Välloiliga BorgarePå Hedervärda Bonde* Ståndets ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar' Aud, Fredin. Nils Mänsson. Den 12 Juni. 455 Uppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. d. 12 Juni. Högvörd. Prest-Htåndet d. 12 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 15. Hedcrv. Bonde-Ståndet d. 12. Riksens Häglof!. Ständers Allmänna Besvärsoch ÖeconomieUtskotts Betänkande, i anledning af gjordt yrkande om tillåtelse för Allmogen i Skäne att antingeiP leverera den Stockhplms Barnhus tillhöriga Tionde ■ Spannmål uti närmaste Krono~ jyiagazin, eller ock att alltid fä lö~ sa den efter Markegungen. Från Hedervärda Bonde - Ståndet har till Utskottet blifvit rernitteradt ett af Riksdagsmannen Olof Bruhn från Malmöhus Län afgifvet Memorial, hvarmed Riksdags-Fullmägtige Jöns Månsson, Sven Larsson och Jöran Jönsson sig förenat. och uti hvilket andrages, att, till undgåpnde af den, i synnerhet uti Skåne, för Jordbruket tryckande olägenhet, som skulle uppkomma af förpligtelsen, att många mil forsla Stockholms Ba>ohus TiondeSpannmål, hvilken olägenhet nu icke kunde på annat sätt förekornmas, än medelst Spannmålens inlösande till öfverdrifvet pris, stadgas måtte, att denna Spannmål hädanefter borde få betalas med pen - '455 Den 1a Juni. penningar, till Barnhuset, efter Markegangspricet, med någon billig förhöjning, eller ock få levereras in natura uti närmaste Krono - Magazin.
Majit i underdå* nighet anhålla, att Kongl, Majit täcktes till tjenstgöring vid Utrednings-Contoiret låta anställa de Tjenstemän och Betjente* hvilka, enligt hvad här nedan kommer att anföras* Utskotten funnit berättigade till lönens åtnjutahde på Exspectaäce Stat, emedan Riksens Ständer icke lära vara i tillfälle, att anslå några särskildta medel till nya löner åt foreskrifne Tjenstemän och Betjente. 2 Morn. Så länge tjenstgöringeti vid Utred* nings-Contoiret fortfar, ega desse personer att be* räkna samma lönings-förmåner, som de i Allmän* na Magazins-Directionen nu innehafva, 3 Mom. Tillökningen uti afiönings-utgifter* he för Contoirets personal utöfver beloppet af Exspectance-iönerne bör ej blifva betydlig, dä de fleste, om ej alla Tjenstemännen kunna tttseä bland dem, sorn i alla fall komma att bibehålla större eller mindre dd af sina löner. Iméllertid ina Styrelsén ega rättighet, att om så nödigt prof. Vas, öka personalen, äfvensom till besparing göra indragningar i tjenstemännens antal, allt efter 4 Sami. 4 Bamå. i| I 524 Sta ts - tl ts kort e t s Be t än ka 11 de n. Sorn göromålens mai gd; och beskaffenhet kunna påkalla. TTtrednings-Contoirets functioner ta. ga sin början den i Jan. 1824. 5 M orri. Allmanna Magazins - Directionens Ämbetsrum kunna begagnas under utredningstiden, pä det att alla olagenheter nf handlingars och räkenskapernes flyttning må undvikas. 6 M o m. Arbetsordning för Contoiret, utfärdas af Styrelsen. 7 Morn. Som det Verk, hvilket får sig utredningen af Allmänna Magazins-ärendeme anförtrodd, ej eger Dotnaremagt, så höra alla Balanceoch Anmärkn ngs-mål, till föredragning behörigen complette, öfverlemnas till Kongl. Kammar-Rättens afgörande.
Län, der öfverskott förefinnes å ett annat, hvilket otvifvelaktig! skulle inträffa, om, på sätt ofvan omförmaldt är, afgiften från vissa district bestämdes att directe ingå lill och uteslutande användas år 1 831 af personer Summa personer 16,626, 4 Be vill ning,-i-Utskottets Betänkande, N :o 11. lör de inom samma districl befintliga serskilda Curhus, samt i afseende på Curtiusoch Lazaretts-medlens förvaltning af en gemensam styrelse, något hinder deraf icke möter för bibehållandet af serskilda styrelser inom de Län, der flere Curhus blifvit inrättade, enär annat vilkor vid berörde medels gemensamma förvaltning icke blifvit fästad!, än att Curhusens och Lazareltens inkomster och utgifter böra i räkenskapen åtskiljas och serskildt redovisas, finner Utskottet sig föranlåtet, hos Rikets llögloflige Ständer vördsamt föreslå, alt en årlig afgift till veneriska smittans hämmande och botande må fortfarande utgå till och med det år, då näst härefter infallande Riksdag slutas, med högst fern och minst en skilling för hvarje mantalsskrifven person, med i öfrigt bär nedan uppgifne hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid sista Riksdag fastställdes; äfvensom, att Styrelsen och Förvaltningen af Lazarettet* och Curhusen inom hvarje Län må blifva gemensam, der icke locala hinder eller andra orsaker deremot förekomma, såsom uti Stockholms, Östergöthlands, Södermanlands, Wermlands och Gefleborgs’ Län m, fl.; dock att hvardera inrättningens inkomster och utgifter noggrann t åtskiljas, samt ovilkorligen serskildt redovisas; hvar jemte Utskottet, som, med hänseende till viglen och angelägenheten deraf att i möjligaste mått» söka förekomma vener iska smittans spridande, anser ökadecuntrofler vara af behofvet påkallade, får tillstyrka-, att Rikets Högloflig.*; Ständer måtte hos Kongl. Majit föreslå vidtagandet af de ytterligare åtgärder och anstalter, som för ändamålets befrämjande kunna pröfva» nödige och lämplige, såväl till smittans hämmande i' allmänhet, sorn i afseende på från utrikes orter ankommande skeppsbesättningar, om hvilkas behöriga besigtning mera bestämda föreskrifter synas erforderlige, ärr de, sorn innefattas uti Kongl. Commeree-Collegir, på Kongl.
Flera bruksägare hafva derföre börjat att såsom brännmaterial använda stenkol och coaks, hvilka nu nästan allmänt begagnas vid beredningen af manufaktur-smide, till betydlig mängd vid kopparsmältningarne, och på några ställen jemväl vid stångjernsberedningen uti så kallade puddlingsoch väll-ugnar. Bland förändringar i jernhandteringen torde i öfrigt böra nämnas, att så kallade Franche-Comté-smide blifvit infördt vid Lemnå bruk för tvänne dertill nybyggda härdar, vid Skönnarbo för tvänne, vid Godegård likaledes för tvänne och vid Grylgjöls bruk för en härd. I afseende på fabriker, bruk och öfrige näringar, hvilka icke höra till bergsrörelsen, är föga mer att anföra, än hvad den nådigst anbefallde tabellen för landet upptager. 16 Motala mekaniska verkstad har så utvidgats, att arbetarnes antal, hvilket år 1850 utgjorde endast 318, under är 1855 uppgick lill 651, eller mer än dubbelt. Tegelbrukens antal har visserligen något ökats, nemligen från 52 till 60, dock är deras tillverkning alldeles otillräcklig att fylla det ständigt växande behofvel. Oaktadt det stegrade priset å både taktegel och mursten är derföre afsättningen så stark, att varan nästan alltid är borttingad långt förr, än den blifvit färdig, och stundom ej finnes att till något pris erhålla. Orsaken hvarföre liera tegelbruk likväl ej anläggas, torde mindre vara att söka i bristande företagsamhet, än i brännmaterialiernes dyrhet i de orter, der afsättningen är lifligast. Ifrån Länets fä återstående skogstrakter äro transporterna ännu så obeqväma, att der tillverkadt tegel svårligen skulle kunna med fördel afsättas till städerna eller Länets slättbygd, der det hufvudsakligen är begärligt. Bland jordbrukets binäringar har bränvinstillverkningen länge intagit ett bedröfligen utmärkt rum, som den fortfarande försvarar, i trots af de förbättringar lagstiftningen rörande densamma vid sednaste riksdag undergick. De anmälda bränvinspannornas antal har varil: år 1851 för eld 2,800 st. for ånga 53 st.
Jag kan alldeles icke förstå att någon är hindrad eller inskränkt att tänka, bekänna och uttala sin tro derföre, att hans äktenskap med en annan person skall tillkännagifvas. Erih. Cederström, Thure: Jag kan, med anledning af Gr. Hamiltons yttrande, icke underlåta att afgifva ett svaf. Den 22 Maj. har sagt, att det, till följd af 9:de §:n, icke är någon förmenadt att tänka och tro hvad han vili. För detta Hr Gr:ns förklarande torde icke någon af religionsfrihetens vänner anse sig till Hr Gr:n stadna i någon förbindelse, enär det icke beror af någon mensklig makt att förhindra en person att tänka och tro hvad han vill. Men om man uppställer alla möjliga hinderliga stadganden för ingående af giftermål med dissenters, så, ehuru sådant icke lägger band på yttrandet af den fria öfvertygelsen, måste det i alla fall anses innefatta ett tvång. Så till exempel, om man stadgade att, innan lysning till äktenskap finge ega rum emellan en medlem af stats-kyrkan samt en medlem af ett främmande trossamfund, borde kontrahenterna först gå 5,000 gånger från Skanstull till Norrtull, så kan man väl ej neka att det vore ett tvång, som blifvit dem ålagdt. Som det gifves religiösa bekännelser, hvilka icke gilla lysning utom deras eget samfund, kan man icke neka att detta stadgande för dem innebär ett tvång. Frih. Cederström, Rudolf: Frih. Thure Cederströms sednaste yttrande synes mig egentligen vara rigtadt emot LagTJtsk:ts Betänk:de och blott i ringa mån angå K. Mits Propos. För min del yrkar jag bifall till samma Propos. Yi läsa i reservationerna en redogörelse för, huru oformligt det blefve, att ålägga Svenska presterskapet att sammanviga personer, hvaraf kanske icke någondera tillhörde Svenska kyrkan. Jag vill icke upptaga tiden med att uppläsa denna redogörelse, enär jag är öfvertygad, att de ledamöter, som intressera sig för detta ämne, tagit en fullständig kännedom derom. Jag tillåter mig blott, under hänvisning till innehållet deraf, vördsamt tillstyrka bifall till K. M:ts Propos. H.
Förordning om skatteköp i allmänhet; äfvensom de förfoganden, Kongl. Maj:t senast vidtagit om hemmanens bortarrenderande, synas icke kunna förenas med den föreställningen, alt jordegandeoch dispositions-rätten skulle tillhöra Kyrkan eller Presterskapet, då, i sådant fall , berörde förfogande utan tvifvel vore ett ingrepp i deras rätt. Alla de åberopade handlingarne ådagalägga sammanstämmigt, alt de ifrågavarande hemmanen varit ansedde och behandlade i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Lanuaboken om dem innehåller, nemligen så, att dominium oinskränkt tillhört Kronan, men en viss ränta deraf tillkommit Kyrkorna eller Presterskapet och vid hvarje disposition om hemmanen blifvit åt dem förbehållen, och då Landabokens rigtighet på sådant sätt är bekräftad, synes den icke böra förvägras vitsord , blott derföre, alt den icke är underskrifven, helst då det är kändt, att underskrift vanligen alltid saknas å sådane äldre handlingar, hvilket äfven är förhållandet med 1646 års Jordebok, som ensam är åberopad till stöd för Kyrkornes och Presterskapets förmenta jordegandeoch dispositions-rätt, ehuru i denna handling ingenting vidare förekommer, än blotta benämningen Kyrkohemman, hvilken destomindre kan anses häntyda joå en sådan rätt, som de flere benämn ningar, samma Jordebok tillika innehåller af Klosterhemman, Stomhemman och Canicke-hemman, tydligen visa, att de endast härleda sig från de föremål, hvartill hemmanens räntor fordom varit anslagne, derföre någon verklig skiljaktighet emellan denna handling och Landaboken ingalunda är för handen, och den senares giltighet följagtligen icke är genom den förre förringad. De anspråk å Statens sida, hvartill dessa förhållanden synas gifva anledning, hafva icke kunnat göras gällande i den ordning, som varit föreslagen genom Rikets Ständers förut hos Kongl. Majit gjorda underdåniga fram - \
Statsverket lfiSff. 31 samling mäste till en del inrymmas i en korridor och en förstuga, äfvensom drogue-samlingen lills vidare i anatomiliuset; att knappast i8 laboranter fä plats, ehuru hvarje termin per medium 30 anmäla sig till deltagande i öfningarne, 5 ä 6 medicinae studiosi oberäknade. Af de alternativa kostnadsförslag, som redan före sistlidne riksdag framställdes, nemligen antingen 20,000 R:dr Banko, eller oek 46,666 R:dr 32 sk. i händelse universitetets reservfond skulle befinnas statk nog alt bekosta inköpet af byggnadstomt, förordar t. f. Kanslern det förra. För Botaniska institutionen hafva blifvit framställda tre olika förslag till förändring eller ombyggnad af dertill hörande hus. Detta behöfver en omfattande reparation, som medförer, enligt det ena förslaget, i förening med påbyggnad af husets ena del, en kostnad af 15,000 R:dr riksmynt. Del andra försla get upptager en tillbyggnad, med en kostnad af 21,000 R:dr. Det tredje, som afser husets förändring helt och hållet till växthus, erfordrar, jemte öfriga dermed förenade kostnader för bostad al trädgårdsmästaren m. m., ett anslag af omkring 26,000 R:dr riksmynt, sorn dock Konsistorium ansett sig böra höja till 30,000 R:dr; hvilken summa t. f. Kanslern föreslår. 1 anseende till dessa institutioners vigt, och angelägenheten af deras utveckling till ändamålsenlig verksamhet, tillstyrkes alt Eders Kongl. Maj:t. må af Rikets Ständer äska anslag till uppförande af byggnad för kemiska institutionen vid Lunds Universitet 30,000 R:dr Riksmynt, och lill förbättring af de botaniska institutionen tillhörande byggnader ett anslag, att i mån af behof utgå . 30,000 » » 6:o. Sedan Eders Kongl. Maj:t under den 14 sistlidne Augusti täckts utfärda Anslag jöt . ro .. i .
Men ofta har man dock också genast klart för sig att man allra hälst ville skjuta båda två, och alltid utan undantag vittna såväl byggnadsmaterialet som accessoarerna om att de arkitektoniska missfostren kräft pengar i massa och myckenhet. Hade jag gått till fots, skulle jag helt säkert valt en annan och kortare väg, där penningestinnheten icke skulle trängt sig på mig. Men från spårvagnen kunde jag omöjligt undgå att se de renässansslott, gotiska villor, medeltidsborgar o.s.v. Chicagos rikvordna börsspekulanter, slaktare, procentare, yrkesspelare, krogvärdar, politiker och andra uppfört för de pengar de i så få fall ärligt förtjänat. Och all denna tvifvelaktiga härlighet tycktes mig så brutalt illustrera det amerikanska axiomet att pengar äro allt hälst hederligt förvärfvade, men i hvarje fall pengar att jag omedvetet förföll i allehanda mycket litet uppmuntrande tankar på vanskligheten af allt annat här i världen än pengar, hälst hederligt förvärfvade naturligtvis, men Icke ens lifvet och rörelsen ute vid banan, dit jag anlände så tidigt, att jag bekvämt kunde taga de anmälda hästarna i skärskådande i deras stall, lyckades till en början förjaga den stämning jag iråkat under spårvagnsfärden. Men så småningom drefvos dock alla andra tankar bort af intresset för de präktiga trafvarne, som nästan tycktes mig medvetna om att hos dem åtminstone de sedan många led nedärfda anlagen och den på grund af dessa utbildade förmågan betydde allt och allt annat ingenting. Själf kände jag naturligtvis icke i hvarje fall vare sig deras härstamning eller förut utförda bedrifter och vände mig därför om en stund till en man, hvilken i likhet med mig och med minst lika stort intresse betraktade de väl tränade djuren, samt anhöll om en eller annan upplysning. Slumpen gjorde mig därvid god tjänst, såsom det snart visade sig. Mannen var föga mindre än ett lefvande lexikon rörande allt hvad amerikanska trafvare hette. Och mig meddelade han så många upplysningar af värde rörande våra gemensamma favoriter att jag fann mig föranlåten i gengäld bjuda honom på en cocktail i restaurationen. Under dåvarande konjunkturer var det visst hvarken mera eller mindre än oförsvarligt slöseri, men min tacksamhetskänsla var för stark att låta sig kväfvas ens af finansiella betänkligheter.
Beror ej dea stora frägan lika mycket, om ej mera på de beslut, gom kunna fattas till förändring af deli civila lagens stadganden, så vidt allacomr eters helgd och säkerhet deraf beror, pch inom denna spher, eller den civila Lagstiftnincen är ju Statsmagten lika delad emellan Konung och Ständer, med initiativet lika öppet tor begge niagterre? Bristerne i vår civila Lagstiftning, så val i afseende på dea reala som denperfonhga creditm äro så stora, att utan deras athjelpande ingen Riksens Ständers reglering af penri ngeväsendet kan återställa skick, ordning och förtroende i creditlörhåilanden; ty der lagarna organisera osäkerhet och oordning i alla penningeiransactioner mati och man emellan, der är hvilken myntbestämning som helst ot Bräcklig att garantera ett bättre sakernas tillstånd och4motverka de förde rfliga följderna af lagens brister för gil rörelse. En af FinanceComité; n. ledamöter. Herr Grefve v. Schverin, har i ett.Coinitéens Betänkande, åtföljande serskildt yttrande fästat uppmärksamheten på ofulikombgheterna i Lagstiftningen hvsd dm rörer en del af detta ämne eller faftighnts-crediltn jmen någon framställning saknas ännu om olägenheterne utaf samma ofulkomligheter i laga rne i afseende på den andra afdelningen a£ tialcredit.en 3 hvilken till skillnad ifrån Fastig - 72 Den 5 Maji e, rn, betsCrediten kunde kallas varucrediten och slutligen, i afseende på dea perfonliga eller namncrediten.
Kungörelse till Rikets samtliga innevånare, om dess antagande av Riksstyrelsen i egenskap av Sveriges, Norges, Götes och Wendes Konung. Stockholm den 5 februari 1818. Vi, Carl Johan, som av Vår salige Fader Carl XIII: s proposition av den 21 augusti 1810 utkorades till Hans Efterföljare på den svenska tronen och Vi uppmuntrade av Konungens och Folkets samstämmiga önskan åtog Oss detta ansvarsfulla värv. Vi har fått de dyrbaraste prov på Eder avlidne konungs förtroende och vänskap, då han upptog Oss som sin son. Sedan denna dag har Vi försökt att uppfylla alla plikter, som tillhör en trogen undersåte och en öm son. Han har varje dag givit Oss den ädlaste belöning för Våra bemödanden. Denna sällhet är Oss inte längre förunnad. Döden har ryckt undan den, som i världen ägnat Oss den mest odelade huldhet. Från Vår sonliga famn, från en tröstlös gemål, från sörjande anförvanter och från ett folk vars räddare han vid två tillfällen varit, har han med den vises lugn, ett rent samvete, styrkt av religionen gått att hämta sin eviga belöning i en bättre värld. Vi har mottagit hans välsignelse lika livliga på dödens gräns som i sin krafts dagar och i hans döende hand nedlagt den heliga ed, att med arvet av Hans krona även ärva hans ömma omvårdnad för Fäderneslandet. Då Vi nu av denna bedrövliga anledning uppstigit på Sveriges och Norges förenade troner att styra de båda rikena efter deras gällande grundlagar och riksakt utfärdad 1815, har Vi avgivit kungaförsäkran, som blivit beslutad den 2 maj 1810. Från Vårt första inträde på Sveriges jord har Vårt högsta åliggande varit att försvara Eder frihet, Era lagliga rättigheter och rikets självständighet. Försynen har med framgång krönt Våra bemödanden. Av Eder enighet och bistånd väntar Vi Oss ett kraftigt stöd.
De uti Landt-Ränterierne till Riksgälds-Contoirets disposition inflytande medel öfversändas och levereras derifrån omedelbarligen till Riksgälds-Contoiret; Och får något Remisslage icke beäknas å de Summor, hvilka icke, inom den i För - Stats-Vtskottets Betänkanden. zSi fattningarne utstakade tid och dåir föreskrifne ordning, från Landt-Ränterierne expedieras, eller med hvilka icke förfares, på sätt, de af Ofverstyrelsen för Riksgälds-Verket Land t -Ränte-Mästarne till efterrättelse gifne föreskrifter om hvad i öfrigt vid remitteringen bör iakttagas, innehålla. Angående redogörelsen jor Riksgdlds-Contoirets Fonder, hvilka uli Landsorterne upppbäras. 1 5- £ . Ofver Allmänna Bevillningen och Riksgälds - Contoiréts öfrige Fonder i Landsorterne afslutas, vid Lands-Contoiren, särskilde såj kallade Lands-Böcker, hvilka uti Kongl. Kammar-Rätten granskning undergå, 2 §. De uti Landsorterne inflytande Observations-Medel levereras uti LandtRänterierne till Riksgälds-Contoirets disposition; hvarefter Observations Procenten från Riksgälds-Contoiret utbetales. 2 5a Stats-Utskottets Betänkcindeti. 3 §. Öfver hvarje års Uppbörd af Allmänna Bevillningen samt öfrige Riksgäds-Contoirets Inkomster , hvilka ' uti Landsorterne levereras, författas vid LandsContoiren Summariske Räkningar, hvilka afslutas och insändas till Rikgälds-Contoiret, inom den tid, som nu är, eller, genom särskild Författning, varder stadgad; och uti hvilka Räkningar, Restantier och Balancer från de förra åren jemväl till redovisande upptagas. Sådana Summariska Räkningar aflemnas äfven till Riksgälds-Contoiret från Stockholms Stad, inom den tid, som särskildt är bestämd. 4- §•
Om det nemi. icke kan bestridas, att ju tillvaron af brister i lagar och författningar ofta ådagalägges derigenom, att alldeles motsatta lagtolkningar ega rum i högsta instansen, helst man icke bör föreställa sig, att derstädes enhet i Iagskiphingen skall saknas för fall, der bestämd och tydlig lag finnes; så synes äfven följa, - H. 3. 20 306 Den 4 Februari f. m. att, genom samlandet och framläggandet af dylika skiljaktigheter, anvisning till lagarnes fösbättring skulle erhållas”. ”Utsk. anser sig derföre böra uttrycka den åsigt, att Just.- Ombudsm:n, som egt öfvervara Högsta Domstolens öfverläggningar och beslut, samt haft tillgång till dess Protocoll, skulle hafva kommit ifrågavar:de ändamål närmare om han, ehuru sådant förut icke varit öfligt, äfven för andra fall, än då han sjelf talan fört, uti embets-berättelserna uptagit en kort redovisning för sådane i Högsta Domstolen afgjorda vigtigare mål, der olika begrepp om lagens grund och mening bland Högsta Domstolens ledamöter yppats, samt angifvit de skiljaktiga åsigterne och tillika meddelat yttrande, huruvida Just.-Ombudsmm ansett desamma påkalla förklaring eller ändring af gällande lagar eller författningar”. Är icke detta en tydlig anvisning åt Just.-Ombudsm. att sysselsätta sig just med det, hvarför han nu blifvit så skarpt klandrad. Återstår då att afgöra, huruvida de uttryck, han vid denna granskning begagnat, varit emot Högsta Domstolen förnärmande, eller icke. De äro redan af Hr Cederschiöld uplästa. Hvar och en af eder, Mine Hrr, kan således bedöma huru härmed sig förhåller. Slutligen klandras Just.-Ombudsm. derföre, att han ansett domaren berättigad att pröfva lagens giltighet. Den sats, som Just.-Ombudsm. här drifvit, kan, efter min tanke, hvarken i sin helhet bejakas eller förnekas vid fullständig tillämpning af det förra alternativet och skulle medföra vådliga följder. Men förnekandet skulle ej heller, såsom Hr Cederschiöld visat, kunna fullkomligt genomföras.
Jag vill blott önska, att du för hennes skull icke måtte komma i förlägenhet, ty nog föreställer jag mig, att det kan vara genant att bland sin förtroligaste omgifning ha en person, som så saknar all finare bildning, som Lydia P.» Nanna visste ganska väl att det ej var värdt att komma fram med några filantropiska bevekelsegrunder, och höll sig således blott dertill, att ingen kunde se på Lydia att hon varit så litet med i verlden, som verkligen var fallet. Men inom sig hade hon uppgjort en plan, huru hon skulle bereda Lydia tillfälle att förskaffa sig kunskaper och talanger, och då hon redan till en del hunnit att sjelf resignera från hoppet att vinna jordisk lycksalighet, så fästade hon sig med så mycket mera ifver vid tanken att kunna göra andra lyckliga, och Lydia var redan bland dem, som lågo hennes hjerta närmast, och för hvilka hon således ämnade att med mesta värma arbeta. Lydia flyttade till Tunanäs, och Nannas kammarjungfru fick händerna fulla med göra att sätta hennes garderob i ordning. Lydia och Nanna sjelf voro behjelpliga dertill, och Nannas svärföräldrar kunde ej nog förundra sig öfver hennes barnslighet att finna ett nöje häruti. Men Stellan var nöjd med att hon hade ett så barnsligt sinne, ty hon skulle ej då bli besvärlig för honom med några anmärkningar, i händelse han skulle tillåta sig en och annan utflykt, som en skarpsyntare och strängare hustru ej skulle gilla. Alexandra var emedlertid lite svartsjuk på Lydia, ty ehuru hon visserligen ej sjelf kände mycken sympati för Nanna, så kunde hon dock ej tåla att Nanna visade Lydia mera tillgifvenhet än henne sjelf. Detta gjorde att Alexandra, när hon kunde komma åt, så der smått trakasserade Lydia, men denna var nog lycklig att oftast ej förstå Alexandras sarkasmer, och äfven när hon förstod dem, fästade hon blott på Alexandra sina stora godtrogna ögon, liksom frågande henne hvarföre hon gjorde så.