Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kollegium anser äfven detta län vara i behof af den begärda tillökningen i läkarepersonalen, och då Westerhergslagen, der den nuvarande Distrikt-läkaren för att ega en nödtorftig bergning, tillika innehar militärläkaretjenst, och i följd deraf under kommenderingar är hindrad att bestrida provincial-läkare-göromålen, hvilka då åligga den långt aflägsna Provincial-läkaren i Hedemora, redan eger en folkmängd af något öfver 20,000 personer, så finner Kollegium denna ort väl behöfva en egen Provincial-läkare; och får Kollegium alltså föreslå, att extra provincial-läkare-befatt Transport R:dr 16,500: — Bil. till Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 51. 19 Transport R:dr 16,500: — ningarne i Rättvik måtte uppflyttas på ordinarie stat, vid nuvarande innehafvarens afgång från tjcnsten och att anslag måtte beviljas för två nya provincial-läkaretjenster uti Mora och Smedjebacken, hvardera med full lön. Således tillökning i utgift för detta län . R:dr 3,500: — 7:o. Wermlands län, med en befolkning af 232,521 personer, deraf 7,589 i städerna, eger för närvarande fyra, ordinarie och två extra Provincial-läkare, stationerade i Carlstad, Filipstad, Sunno, Nordmark, Arvika och Wisnum, tre Distrikt-läkare, med tjensteårsberäkning i Näs, Gillberga och Uddeholm, flera Stads-läkare i Carlstad, Christinehamn (tvänne), Filipstad (vakant) och Arvika (vakant) samt fyra Batalj ons-läkare, af hvilka två innehafva hvar sin extra provincialläkarebefattning och en tillika är Stads-kirurg i Christinehamn.
1 den delen afveko Decemvirerne, som skulle bilda lagar för det Romerska folket efter mönstret af de Helleniska, helt och hållet derifrån; och det gamla bruket blef genom de tolf taflornas lag uttryckligen sanktioneradt, ehuru det redan tillförene, såsom för folket förhatligt, gifvit anledning till oro och skakningar inom samhället. Sådana uteblefvo ej heller sedermera, och man fann sig slutligen deraf föranlåten att upphäfva den äldre lagen mot gäldenärer och i dess ställe antaga en ny, hvars innehåll, angifvet af en Romersk häfdatecknare, var, att »för gäld skall en gäldenärs egendom, men icke hans person vara ansvarsskyldig,» — pecunice creditce bona creditoris, non corpus obnoxium erit, — hvarjemte de för gäld fängslade [nexi) frigåfvos och det blef för framtiden försäkradt, att intet sådant fängslande vidare skulle ske. O Således voro i ifrågavarande hänseende några hedniska folks lagstiftningar vida mer kristna än sednare tiders. Efter Romerska väldets fall iakttogs äfven till en början den romerska lagens berörde stadgande i alla de stater, der det romerska rättssystemet i öfrigt infördes, och det synes hafva dröjt länge innan andra åsigter åter insmögo sig i lagstiftningarne. Detta skedde dock så småningom, och måhända, säger en skriftställare, föranleddes det af vexelrörelsen. Sannolikt, tillägger han, var det i de stora handlande städerna, som bruket att insätta i fängelse en vexelacceptant, som vägrade att inlösa en accepterad vexel, uppkom, hvilket sedan utsträcktes till andra gäldenärer. Ehuruväl äfven hos de fordna Germaniska folken tvångsåtgärder mot gäldenärers personer voro brukliga, synes det dock hufvudsakligen hafva varit genom handelsgemenskapen med andra nationer, som detta tvång i dess nuvarande form blef i vårt land infördt; och att häkta för gäld, hvilket uttryck man hos oss, liksom för att öfverskyla det förhatliga i sjelfva saken, utbytt mot ordet bysätta (egentligen bisätta), var här vanligt långt innan 1734 års lag utkom.
Herr Baron och Landt-Marffalken yttrade, att som det torde interesiera det ansenliga -antal af närvarande Riksdagsmän hwilka ej öfwer - 534 Den 5 November. öfwerwarit befluten i Orebro, att känna hwad Ridderstapet och Adeln afgjordt i afseende pä Protocotternas tryckning, finge han härmed lem. na den underrättelse, att det blifwitRiddarhusD. reetionen ovilkorligen älagdt att styndsamt besörja om tryckningen sa wäl as fortsättningen af klenl-Protocollerne för sistledne Riksdag, som om tryckningen as Protocollerne för den nu warande; och att, pä det ingen rubbning mätte existera uti de pä Riddarbus-Castan redan gjorde anordningar, nemligen till Jeten öfwer Lagmannen 6xllencreut?, till RiddarhusSalens uppwärmande, till Löne-tillökning för irenne af Riddarhusets Tjenstemän, och till en ny Hand-Matrikels utgifwande, till hwilka ändamål räntan af Castans nu warande Capital och wanligtwis till förwäntande inkomster främst borde anwändas, bade Ridderffapet och Adeln älagt Riddarhus-Directioncn att till Protoeottstryckninaen upptaga ett särskilt län, emot Ridderstapets och Adelns garantie, bwilket län, i händelse det sedermera ej af inflytande medel hunne betalas innan nästa Riksdag, Ridderstapet och Adeln utfäst sig, att genom utwägar som wid nästa Riksdag stola widtagas, godtgöra. Hwad äter anginge Bjhanget till alla Riks-Ständens Protoeoller för denna Riksdag, utan bwilket sjelfwa Protocollerne icke kunde rätt fattas, hade Riksens Ständer beflutit att det skulle pä allmän bekostnad utgifwaS: sä att inga anstalter wors uraktlätne, som kunde tjena till att lägga Riksdags-angelägenheterncs behandling, för'bägge de siste Riksmötene, infor Nationens ögon.
Med förbigående af äldre exempel, erinra Komiterade endast, huruledes vid den år 1848 hotande faran af ett fredsbrott bevillningen härstädes måste för rustningskostnader höjas med 16$ proc. Ett verkligt krig skulle sannolikt tvinga detta såsom andra länder att flerdubbla de direkta skattebidragen. Men då torde tiden icke medgifva långa öfverläggningar för att utfinna rättvisa grunder för allmänna bevillningen, utan Rikets Ständer se sig nödsakade att, såsom år 1848, utgå från hvad som redan förefinnes och ytterligare utskrifva en qvot och kanske en multipel af den gamla bevillningen. Ar då denna ojemnt elier mindre rättvist fördelad, så måste följden blifva, att orättvisan kännes mera tryckande och missbelåtenheten blir desto större. Anledningen må vara hvilken som helst för statens behof af ökade inkomster och en deraf härledd ökad bevillning, — det mäste dock alltid vara magtpäliggande, att bevillmngsgrunderna äro rättvisa, och man återkommer derföre också alltid till utgångspunkten i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse. Äfven med antagande af hvad Komiterade önska och hoppas, att landet under långliga lider förskonas från rustningar och krig, samt att till följd deraf någon höjning af bevillningsprocenten icke kommer att ega rum, finnas dock, utom det förnämsta skälet, som är anspråket på rättvisa, äfven andra vigtiga skäl att söka tillvägabringa en i möjligaste målto jemn fördelning af bevillningen efter 2:dra artikeln. Främst bland dessa må nämnas, att flera medborgerliga rättigheter och skyldigheter för närvarande grundas på denna bevillningsartikel. Rösträtten vid riksdagsmannaval har. nyligen för en stor del af rikets städer blifvit bestämd i förhållande till bevillningen. Rösträtten vid sockenstämma beräknas, i sted allmänt och å landet för alla som icke rösta efter hemmantal, enligt bevillningstaxeringen. Ridragen till folkskolor och fattigvård utgå till betydlig del och många andra kommunalafgifter helt och hållet i förhållande till 2:dra artikelns bevillning.
Jag kan icke tadla Utskotten, för det de icke velat tillstyrka bifall åt motionen, men ej heller undrar jag på attén sådan motion blifvit väckt. För producenten är dervisserligen ingen förmon att med producter liqvidera sina skatter , der handel och penningar finnas , men sådan kan penningenöden blifva, om man fortfar att undanhålla honom det allmänna circulationsmedlet, att han finner sig nödsakad att begära att få liqvidera sin skatt till Staten med den vaxa som finnes i hans hand. Den nu gjorde motionen torde komma att itereras och med det alfvare, att man nödgas bli rättvis. Man säger ä tua sidan; att penningen är en vars, som går Den 5 Augusti /. m. och gäller lika som andra varor, hvid den kan gälla. Men när Staten genom sina åtgärder gör det näri omöjligt för producenter tf andra brukliga varor , att för dem tillbyta sig varan penningar, huru orättvist att »äga åt den skattskyldig©: jag ©mottager icke den vara som du producerar, utan den och den varan , som måste hämtas från andra verldsdelar. Utskotten hafva icke kunnat handla annorlunda än de gjort, men jag önskar, att man hvarken här eller i Europa i allmänhet, måtte låta tycket för Silfret så taga öfverhanden , att man blir orättvis i sina fordringar till de skattdragande arbetarne. Våra Stater skulle då komma att likna Konungariket Ava, der undersåttrne arbeta den ena hälftan af året åt regenten och der denne, för att kunna få sitt behof af guld och silfver, allena idkar utrikes handel, Jag undrar icke på att man genom motioner, att i inhemska varor få liqvidera skatterna till Staten , tillkännagifver huru trög penninge-circulationen hos oss är, och jag önskar att man ville fästa afseende derpå. Föga hugnande år den erfarenhet, som innevarande Riksdag lemnat, i det man velat försvåra assigneringsrättigheten. Att lägga hinder i vägen för penningens circulation är ju detsamma, som att höja priset på penningen och sänka priset på andrs varor.
Stats-konlorets ersättande för förskottsvis utbetalda medel till kolonien ä:t Barlhelemys förvaltningskostnader. III. B. 159. A. 161. ■— N:o 14. angående utbetalning från Riksgälds-kontoret af der innestående medel för ett mindre hamn byggnadsarbete vid Götha kanal. lil. B. 159. A. 161. —- N:o 15. med återlemnande af en utaf Hr L. W. Henschen väckt och af Vällofliga Borgare-Ståndet till Slats-Utskotlet remitterad motion, om förändrade bestämmelser i gällande Rese-reglemeute. III. B. 159. A. 161. IV. U. 215. A. 369. — N:o 16. i anledning af föreslagna förändringar i atadganderna angående spelkortens stämpling. III. B. 177. A. 183. — N:o 17. angående inbetalning fråu Myntverket till Riksgäldskontoret af en mot köpeskillingen för f. d. Hofbageri-egendomen i Stockholm svarande summa. lil. B. 177. A. 183. E. 215. ■— N:o 18. i anledning af Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse om an gelägenheten att skyndsamt få beviljade vissa anslag för försvarsverket. III. B. 167, 172. A. 176. E. 186. — N:o 19. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om up lålelse på viss lid ät enskild man af en, Kongl. Maj:! och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt. III. B. 177^ 183. A. 185. VIII. U. 76. A. 129. XI. E. 3. A. 4. — N:o 20. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition i fråga om förmedling för lägenheter å förra kronoparken Strandskogen på Öland. III. B. 186, 191. Å. 200.
Motioner, nya, af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, angående inskränkning i Bränvins-bränningen till förekommande af för mycken stegring i Spannemålspriserne, 316. — 0111 Skiåförfattningarnes uppbäfvande och en allmän Näringsfrihet, 020. — om en utvidgad Länerättighet i Banken å fast Egendom, samt till odlingens företagande, 332, — om ändring uti 24 Gap. 5 §. ByggningaBalken rörande Brandstod, 335. — om planpenningars erläggande för Knektetorp, 33y. —• dels angående föreskrift för Kongl. Majlis Befallningshafvande att tiJl Justitias-Cancellern och Justitia?- Otnbudsmannens granskning insända ett exemplar af utfärdade Kungörelser, hvilka röra Allmänna och Enskildtas rätt och skyldigheter, samt dels rörande ett närmare bestämmande för Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes rättighet att anställa Cancélliförhör, 341. — angående nödvändigheten att genom en realisation omsider stadga Mynt-representativernes värde, 364. — om bibehållande af den nu varande Bränvinspanne-rymden, SgS.— angående öfverflödets hämmande och Skråordningens upphäfvande, 406.— om jordransakningars verkställande, 4°7- — rörande ändring i Kongl. Förordningen den 4 133 Febr. 1813 om InfanteriRegem^nternes beklädnad, 453.
Betänhanden. mänhet, hvilka icke tillförene till egenteliga qualificationen äro utförde. §• 4- Då Grufvor, hvilka icke före 181 S varit till bevillning ansedde, tillika äro åtföljde af äfventyrliga arbeten och ofta större förluster än de, som kunna bestyrkas, har Utskottet, för att uppmuntra dessa nyttiga företag, trott sig böra gå åtskillige yppade önskningar inom det Hedervärda UondeStåndet till mötes , och inskränka denna afgift till 4 ProCent af Inkomsten. Inom denna §. ärö äfven anförde Kortfabrikör, under tillägg af serskild Stämpel Afgift för hvarje tillverkad Kortlek 2 sk ; samt att med Stämplingen och Controllen deröfver kommer att förhållas, enligt serskildte föreskrifter; Och, änskönt BevillningsUiskotiet icke funnit sig böra denna afgift höja , för att ej ännu mera gifva anledning till missbruk och underslef, anser Utskottet sig icke böra för Riksens Hög» lofl. Ständer dölja den betydliga försnillning af af en sådan afgift , som de sednare årens räkenskaper utmärka , hvilken otvifvelaktigt sig vid sjelfva Stämplingen tilldragit ; Till förekommande hvaraf Utskottet vördsamligen tillstyrker, att •Riksens Höglofl, Ständer hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det noga undersökning om «rsakerna härtill måtte i Nåder anbefallas , och de kraftigaste medel vidtagas, att för framtiden förekomma så påtaglige , som både för Staten och för allmänna inrättningar skadlige missbruk; - JJevillningsUtSH, Betänkan den, J57 §. 6. "Vid Bevillnings beräknande, dels af Ca« pitaler, dels af Cassör och Verk, hafva många ömtåliga och grannlaga förhållanden sig framställt. A ena sidan har allmänna rösten högt yttrat dess misstroende till Capitalister, i afseende på den dem här ålagde skyldighets fullgörande att godtgöra Gäldenären 5 Procent af all
Memoriali anledning af äterremisser ä Utlåtandet ^ 189, angående uppbords-arfvöde till Skepps-Ombudsmannen vid Stockholms Sjömanhus, för derstädes sedan år 1848 debiterade och redovisade krono-utskylder. (Rrgds Afd.) Borgareoch Bonde-Stånden Iiafva till Stats-Utskottet återremitterat ofvannämnde, af Ridderskapet och Adelli samt Preste-Ståndet bifallna, utlåtande, deruti Utskottet, roed anledning af Herr J. G. Brodins i sådant hänseende väckta motion, hemställt, att Rikets Ständer, för debiteringen, uppbörden och redovisningen af det vid Stockholms Sjömanshus skattskrifna eller i dervarande rullor införda sjöfolks krono-utskylder för 4849 och derpå följande år, intilldess nästa bevillnings-förordning kommer att tillämpas, måtte åt Skepps-Ombudsmannen J. S. Freese bevilja och lill utgående från Riksgälds-kontoret anvisa en särskild vedergällning, motsvarande det belopp, som Skepps-Ombudsmannéns uppbördsoch redovisnings-arfvode, enligt den beräkningsgrund, hvilken i nyssberörde förordning blefve fastställd, skulle för alla dessa år hafva utgjort. Häremot hafva inom förstbemälde 2:ne Riks—Stånd hufvudsakligen följande anmärkningar vid återremissernas yrkande blifvit framställda, nemligen: att Skepps-Ombudsmannen Freese, derest han vore lagligen berättigad till den sökta ersättningen, egde att för dess utbekommande vända sig till vederbörlig domstol; att, om detta åter ej vore förhållandet, Rikets Ständer ingalunda borde, af särskild gunst, bevilja några förmåner utöfver hvad rätteligen honom tiilkomme, helst Skepps-Ombudsmannen, ehuru han icke innehade någon af allmänna medel utgående lön, likväl kunde påräkna betydliga inkomster af sin befattning; att den föreslagna beräkningsgrunden för den ersättning
Det förstås då, att om hufvudangifvaren äger god fräjd och saknar endast förmögenhet, han ej behöfver ställa borgen för annat, än skadeståndet, och att om han deremot endast äger förmögenhet, men saknar fräjd, löftesmannen ej kan äfventyra mer, än att utstå det straff, som icke utgöres af penningebötcr och skadestånd. Emot en så allmän rätt till häktande bör fordras, att hvem som begär dylik åtgärd, och ej kan öfvertyga den angifne om det brott, för hvilket han låtit honom häktas, må sjelf vara förfallen (och jemte honom hans löftesman, der sådan blifvit ställd) till det straff, hvarom längre fram skall talas, och hvari jag anser någon skiljaktighet, för åklagare och polisbetjent eller för enskild angifvare, icke behöfva äga ruin. Häktandet skor med kronoeller polishetjents biträde; och med åtalets utförande bör allmän åklagare till handa gå; men på eget ansvar kunna de ej förpligtas att göra det utan eget begifvande. I allt annat fall måste hela åtalet och häktandets möjlighet bero af enskild angifvare. Jag förmodar, att der allmän säkerhet är i fråga, sådan angifvare sällan lärer komma att saknas. Undantag måste göras för embetsmän, så vida desse hvarken kunna häktas eller komma under tilltal för embetsfel utan offentlig åklagares medverkan. Men har angifvelse om embetsfel skett af enskild person; så torde denne lämpligen jemte åklagaren häfta för ansvarigheten. Såsom nämndt är, tror jag den minskning i strafflöst häktande, som från de här uppställda grunder kan härflyta, vara godtgjord med den större strafllösheten för allt åtal, som sker utan häktning. Och jag bedrager mig mycket, i fall den, som gör sig full reda för, hvad det är, som skyddar allmän säkerhet, icke slutligen linner, att afskräckande från åtal är häruti mera hinderligt, än afskräckande från häktning. Om beggedera lemnäs fria, så vidt med rättvisa kan förenas, men häktningen blir förknippad med afskräckande påföljder; så torde det visa sig, att brottslingens bäfvan för straff ingalunda minskas, emedan hoppet om strafflöshet ej kan tilltaga.
Råd och upplysningar rörande stenografiska frå- gor (läroböcker, plan för själfstudium, o. s. v., kunna erhållas från Svenska stenografförbundet, TJpsala, Arends ' Institutet, Drottninggatan 48, Stockholm, samt från fröken J. Westerlind, ledarinna af damernas stenografiska korrespondensförening, Karduansmakargatan 8 B, Stockholm. Iduns skollofskoloni. " Oskyldigt prat ". Hemkomsten. Skiss ur hvardagslifvet Ja, nu är den vackra sagan slut — för denna gången. Snabba som en ljuf dröm ha de svunnit undan, de två sommarmå- naderna af lek och sorgfritt landtlif, och edra unga kolonister, kära läsarinnor, ha vändt åter till sina fattiga hem i staden, till lexorna och skolans bänkar. Helt visst komma dock sommarens soliga minnen att länge sprida ett återskimmer öfver arbete och hvardagslif. Redan den 15 i denna månad började terminen i hufvudstadens folkskolor, men Iduns kolonister fingo särskildt tillstånd att dröja öfver de två första dagarne, då ej tidigare någon lämplig ångbåtslägenhet gafs. D e n 17 dennes om morgonen anträddes hemfärden med » V ä d d ö kanal », samma båt som ombesörjde utflyttningen. Denna gång fingo barnen tillfälle att i rikt mått vid klart dagsljus taga igen, hvad de vid den nattliga utfärden förlorade af vägens sällsynt härliga natur. E n hård blåst försenade emellertid ångarens ankomst till hufvudstaden med en del timmar, så att den nere vid Blasieholmskajen talrikt församlade mängden af ifrigt väntande föräldrar, syskon och anförvanter först mellan kl. 1 och 2 på natten skönjde V ä d d ö kanals röda lanterna glimma öfver det mörka vattnet. Hvilket mottagande! Hvilka ifriga viftningar, förr än båten ändtligen hann land, bärande välkomsthelsning långt innan ord kunde bytas.
Landskrona nu befintliga celler äro både till antalet otillräckliga och för det dermed afsedda ändamål otjenliga, samt tillfälle saknas att inom befintliga byggnader bereda bostad åt en ökad tjenstepersonal; hvartill kommer att den bostad, som begagnas af nuvarande Fängelse-direktören, som förut varit såsom vaktmästare vid fängelset anställd, är af sådan beskaffenhet, att vid hans afgång stor svårighet otvifvelaktigt skall uppstå att finna någon ,efter nutidens fordringar för denna vigtiga och ansvarsfulla plats lämplig person, sorn kan vara villig att densamma emottaga, med mindre en annan mera passande bostad åt Fängelsedirektören beredes, låtit upprätta och till Kongl. Maj:ts godkännande öfverlemnat ritningar och kostnadsförslag, dels för inredande af 30 celler och 2:ne vaktrum, hvilket ansetts ändamålsenligt och för minsta kostnad kunna ske medelst påbyggnad af östra tornet, som både genom sitt läge och sitt fasta byggnadssätt i berörde hänseende erbjuder största fördel; dels ock för uppförande af en jiy byggnad till beredande af passande bostad åt fängelsets Direktör samt en del af vaktbetjeningen; dervid Styrelsen, enär det gamla Corps de gardet, som af Kongl.
Till en för lönregleringens verkställande nödig ansedd och af Eders Kongl. Majit vid förra Riksdagen föreslagen uppskattning af en del Arméens boställen, ansågo Rikets Ständer sig då icke kunna bevilja det af Eders Kongl. Majit äskade anslaget, hvadan Eders Kongl. Majit funnit något härvid för närvarande icke kunna åtgöras: dock har Eders Kongl. Majit uppdragit åt Landtförsvarskomitéen att närmare undersöka, i hvad mån de tillgångar, hvarje regemente eller corps eger. medgifva att derinom reglera aflöningsförmånerna på ett rättvist och tillfredsställande sätt, eller i motsatt fall huru en sådan regler ing lämpligare kan vinnas och hvilka Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1862 21 brister behöfva fyllas; hvarjemte Eders Kongl. Majit vidare, med afseende å den ifrågaställa lönregleringen, samt pä det alt inom indelta Arméen befintliga löntillgängar mä, så vidt ske kan, för detta ändamål blifva disponibla, i Nåder förordnat, att alla de embetsoch tjenstemän inom indelta Arméen, som efter den 8 April 1862 befordras, transporteras eller till lön utnämnas, skola framdeles ålnöjas med de lönförmåner, som vid en blifvande lönreglering kunna komma att bestämmas, samt alt detta villkor bör i fullmakterna eller resolutionerna uttryckas. Jemte anmälan af dessa förhållanden och då, enligt hvad Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 5 Oktober 1860, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens 4:de hufvudtitel innehåller, anslaget 100,000 Rdr till »Lönförbättringen vid indelta Arméen« endast blifvit beviljadt lör innevarande statsregleringsperiod, men fortfarandet deraf ännu tillsvidare al omständigheterna påkallas, hemställer jag i underdånighet, alt ett dylikt anslag mätte äfven för nästa statsregieringsperiod varda i Riksstaten uppfördt, för att enligt redan meddelade föreskrifter användas. Indelta Arméens vapenöfningar.
I afseende slutligen på de betyg, som meddelas skollärare-eleverna, då de utgå ur seminariet, är det så mycket mera nödigt, att enenhet i grunderna för dessas afgifvande eger rum, som, enligt hvad motionären äfven visat, stora olägenheter eljest måste å flera sidor uppkomma, då ansökningsrätten är fri öfver hela riket. En olikhet i delta hänseende leder lätt till orättvisa mot de seminarii-elever, som, ehuru i sjelfva verket mera ut - 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UIskottels Betänkande, No 114. märkta än deras medsökande, blifvit af ett på betyg sparsamt seminarium försedde med mindre lysande vitsord än desse, och för skolstyrelsen måste en jemförelse mellan betyg, afgifna från olika seminarier, förorsaka stor förlägenhet. då vid dessa läroverk ofta mycket olika grundsatser blifvit tillämpade. Dessa olägenheter hafva svårligen kunnat undvikas, då folkskolestadgans 6 § 1 mom. val uppräknar de ämnen, i hvilka, vid utgåendet ur seminarium, prof bör afläggas, men ingenting bestämmer om måttet af den kunskap, som erfordras för att anses hafva i dem-ådagalagt fullgilltig insigt. Sedan erfarenheten visat, att menliga följder vid ansökningar till skolläraretjenster af denna obestämdhet uppkomma, så väl för skolstyrelserna, som för de sökande, anser Utskottet, att en fullständigare föreskrift i detta afseende borde gifvas, samt att i synnerhet, så vida de olika gradationerna i betvgen skola bibehållas, en närmare bestämmelse bör ske i afseende på betyget godkänd, såsom det, af hvars halt de tvenne högre bero, och Utskottet hemställer derföre, att Rikets Ständer i underdånighet måtte hos Kongl. Maj t anhålla, det täcktes Kongl. Majit bestämma måttet af deri insigt i de under § G mom.