Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag icke anser nödigt att ingå i några strider med Frih. Cederström om grundlagens tydning, anser jag mig dock böra, till milt rättfärdigande, för det jag instämt uti en vidConst.Ulskis betänk, fogad reservation, an hälla all fä uppläsa den 57 § Riksd.Ordn., der det står: ”Vill ledamot, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanka hos de öfriga Stånden anmäla, stånde det honom fritt, genom särskildt mern. eller dictamen till prot., hvilket må Medstånden tillställas, enär han de för communicatiouen och protocollet nödiga exemplaren deraf till secreteraren aflemnar. Lag samma vare, då någon remiss går ifrån RiksSt. lill Utsk., eller utlåt, ifrån Utsk. till RiksSt.” Jag förmodar, att detta är ett utlät., som afgått ifrån Utsk. till RiksSt., och då, enligt 57 § Riksd.Ordn., det är tillätet för ledamot, som icke i CS4 De 11 28 December. det fattade beslutet instämt, att sin särskilda tanka anmäla, så bär jag baft fullkomligen laglig rättighet att låta en sådan särskild reservation medfölja, till den kraft och verkan, R. St. vid nästa riksdag kunna finna lämplig. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag är förekommen af Gr. Gyldenstolpes yttrande om Frih. Cederslröms anmärkning; men jag har för egen del en reservation att göra, nemi. emot de mångfaldiga tryckfel, hvarmed Utsk:s betänk, och särdeles min reservation äro behäftade; under önskan, att andra betänkm och andras reservationer måtte blifva i bättre skick inlemnade till RiksStm. Föredrogs ånyo Ridd.Utsk:s d. 30 sisth Nov. och 11 dennes på bordet lagda mern. N-.o 16, med betänk. ang:de Hr Lagerheims motion om förändring af 22 § Ridd.Ordn. Hr Berg von Lindes vid detta mern. fogade reservation upplästes, pä begäran af Gr. Posse, Erik Arvidsson, som derefter skriftligen anförde :
Öfver-intendents-embetets nuvarande skyldighet att afgifva yttrande i byggnadsfrågor, angående indelta arméens boställen, borde upphöra; -— samt Krigsförvaltningen, för ombesörjandet af såväl detta bestyr, som upprättande eller granskning af nybyggnadsoch reparation sförslag, angående arméens hus och byggningar i allmänhet, jemte ritningar deröfver, ega att disponera utaf de fonder eller anslag, från hvilka byggnadskostnaderna böra utgå, erforderliga arfvoden för en sakkunnig person, åt hvilken nämnda arbeten borde uppdragas, på sätt i vissa fall redan nu till en del förfares. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 13 Komitéen föreslår härefter aflöningsstat för Krigsförvaltningen, hvilken stat slutar å 102,000 R:dr, då Krigs-kollegii nuvarande stat uppgår till 107,750 R:dr. En besparing skulle sålunda uppstå i aflöningen med 5,750 „ hvartill komme det jemväl besparade presidents-arfvodet med 3,000 „ Summa besparing 8,7 50 R:dr. Hvad Komitéen iöreslår om lönetillökning för en del af tjenstepersonalen vid Stockholms och Göteborgs Utredningsförråd, föranleder icke till någon åtgärd, enär Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer gjoit framställning i ämnet. Genom indragning af kamererareoch ombudsmanstjensten vid Invalidhusfonden, skulle denna fond beredas en besparing af 1,200 R:dr. Komitéen, som ansett sig icke tillkomma att för den nu föreslagna Krigsförvaltningen försöka uppgöra förslag till fullständig arbetsordning, finner sig dock böra ådagalägga, hvilka hufvudsakliga förenklingar i Krigs-kollegii nuvarande arbetsordning kunna genom den nya organisationen låta verkställa sig. — Dessa äro följande: l:o. Kongl. Bref, General-ordres och Remisser, som till de särskilda förvaltningsembetena ankomma, brytas af Embets-chefen eller, i hans frånvaro, af äldste ledamoten. — Alla öfriga bref öppnas af Sekreteraren, med undantag af rekommenderade, hvarmed förfares hufvudsakligen som hittills. 2:o.
När man drömt något riktigt vackert och lifs lefvande, tycker man ju det borde vara den enklaste sak i världen att sedan tala om alltsammans, men hur mau bjuder till, blir det ändå bara lappverk, och ingen beskrifning går upp mot drömmen. Just så där obeskrifligt och drömlikt ter sig det ögonblicksminne jag nu vill försöka skildra, och som i tre år varit så att säga skrinlagdt i » bästa lådan », i sällskap med en lång, hvit silkesvante. En stad i festskrud har j u på sista årtiondet åtminstone inte just varit någon ovanlig syn, i anledning af kungabesök och järnvägsinvigningar. Men är därtill staden belägen i yttersta Thule och ännu lidande af brandskador m. m., som vår egen goda stad, hvart kommer man då med sina festliga bemödanden? Alltid så långt ändå som till ett försök — ett garninförsök att » stå på näsan för en slant ». Men bort med alla jämförelser med bättre lottade samhällen och isynnerhet med mer lyckligt lottade, jag menar på kungsminnen rikare, kvinnoindivider, ty annars skulle för det första detta mitt minne komma allt för mycket till korta. Och för resten är det min öf vertygelse, att vår älskade lands 1897 fader mer ser till den goda afsikten än resultatet. Alla hans barn (städer) kunna ju inte vara fideikommissarier. Hvem vet, kanske ligger det ändå något mer direkt till hjärtat gående i de enkla, primitiva arrangemangen, om hvilka kan sägas: » man gör så godt man kan, » än i all lyckad pomp och ståt. Jag ville bara säga, att staden Luleå var i festskrud så godt sig göra lät i och för kungabesök, järnvägsinvigning och utställning, ja, till och med utställning! — Den stora dagen kom, när vår konung jämte uppvaktning skulle på återresan intaga festmiddag på stadshotellet. Sedan vi fruar fått från säker källa en viss bekräftelse på, att det kunde » gå an » för oss att som åskådarinnor å läktaren öfvervara festen, intogo vi där våra platser en god stund före konungens ankomst.
Folii-Af gifter. 13 1851 års Rev.-Ber. 1853 års Rev.-Ber. år 1849 » 1850 » 1851 förra halfåret . » sednare dito » 1852 » 1853 förra' halfåret. Debiterade. Influtne. Äldre Deposita. Beträffande åtskilliga äldre i Banken qvarstående och inför Fullmäktige öppnade deposita, åberopar Utskottet det i ämnet afgifna, härvid fogade Memorial N:o 7. §• 24. (Banko-Fullm:s Ber. §. 17.) Afskrifning af Till den af Fullmäktige gjorda framställning om afskrifning utur rä inom linien bakenskaperna af Bankens inom linien balanserade fordringar hos Riks1 anserade forgälds-Konloret för lemnade förskott till utredningen af Götha Kanalbo drmgar. jUgS oci, Malmö f. d. Diskontverk, har Utskottet tillstyrkt bifall uti här vid fogade Memorial N:o 8. • §. 25. (1853 års Rev. Ber. §. 56 och Fullm. Ber. §. 19.) Öfver fly ttning Vid upprättandet af förslag lill reglering af Bankens Laneoch Kre ij/' medel från ditiv-rörelse, skall Utskottet taga i öfvervägande hvad Fullmäktige anfört, en till annan ; fråga om den tid, hvarunder disponibla medel uti endera af fonderna lånefond. för belåning af aktier och publika papper samt för utlåning mot pant af 14 Banko-Utskottets Berättelse. guld, silfver, jern, koppar m. m. kunna, enligt nu gällande föreskrifter, i den andra fonden begagnas; hvilket Utskottet skolat för Rikets Ständer tillkännagifva. §. 26. (1851 års Rev.-Ber. §. 50.)
Då likväl, såsom bekant är, en brist sedan längre tid tillbaka förefanns uti Kabinetts-Kassan, och tillgångarne icke räckte till att bestrida ränta och amortissement å skulden, förordnade Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref till Stats-Kontoret den 25 Juli 1852 att ifrån och med samma års tredje qvartal en minskning af Tio procent skulle ega runi i de traktamenten, som blifvit anslagne åt beskickningar™ i Wien, Petersburg, Paris, London, Berlin, Köpenhamn, Haag och Hamburg. Genom Nådigt Bref till Konvoj-Konnnissariatet den 1 Juli 1856 förordnades sedermera att de Diplomatiske Agenterne i Italien, Lissabon, Grekland, Nord-Amerikan ske Fristaterne samt Brasilien borde ifrån Handelsoch Sjöfartsfonden uppbära sine aflöningar, hvarigenom de å Minister-Staten qvarstående traktamenten vid 1856 års slut blefvo nedsatte till Hamburger Banko Riksdaler 89,750. Samma förhållanden, sorn föranledt dessa traktamentens nedsättande med 10 proc. fortforo emedlertid, och man sökte derföre, genom tid efter annan skeende indragningar och reduktioner, återställa jemnvigten; och sedan Svenska Statsverkets anslag till Minister-Staten, vid 1840 års Riksdag blifvit minskadt med B:ko R:dr 66,666: 52 sk. eller till Sv. B:ko R;dr 200,000, blef detta så mycket nödvändi Bih. till R. St. N:o 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Trop. N:o i, om Statsverket i856. gare, som genom den af Rikets Ständer vid samma Riksdag vidtagna åtgärd att ifrån 100,000 R:dr nedsätta anslaget till extra utgifter till 50,000 R:dr samt att vid fördelningen Departementena emellan af detta anslag icke taga i betraktande UtrikesDepartementets behof, detta Departementets tillgångar ytterligare minskades med omkring R:ko R:dr 41,000 eller det belopp, hvartill anordningarne för Departementet å extra utgiftsmedlen i medeltal årligen uppgått.
Men ehuru Utskottet visserligen icke betviflar, att i de aldra flesta fall tillräcklig offentlighet varder genom kungörelser i tidningarna åt konkursen gifven, liar dock Utskottet, till borgenärernas ytterligare säkerhet i detta hänseende, i likhet med livad i andra länder är antaget, föreslagit att kallelsebref skola med posten till borgenärerna afsändas. Någon märkbar kostnad för boet bör derigenom icke kunna uppstå. Då ali konkurs, deri tvist icke uppstått, endast är en liqvidations åtgärd emellan gäldenären och borgenärerne samt emellan dessa inbördes, och Rättens dom i detta fall således är alldeles öfverflödig och endast förorsakar tidsutdrägt, är, i öfverensstämmelse med den Europeiska konkurs-rätten, det formella konkursförfarandet helt och hållet ' skildt från Rätten och öfverlemnadt åt borgenärerna sjelfva under ledning och kontroll af en Rättens representant. Uppstår tvist om en fordran, och kan denna tvist ej godvilligt uppgöras vid sammanträde inför Rättens ombudsman, hänskjutes det tvistiga, men också endast detta, till Rättens pröfning. Lag-Utskottets Betänkande Jf; 33. II Den vinst genom besparing af tid, som härigenom uppkommer för bade parter och domstolar, torde ligga uppenbar för en hvar. 4. Upphörande af den offentliga stämningens preklusiva verkan. Enligt gällande lag och antagen lagtolknings-princip förlorar den borgenär, som ej å inställelsedagen anmäler sin fordran, sin talan icke allenast i sjelfva konkurs-saken, utan äfven emot gäldenären för framtiden. Förslaget upphäfver begge dessa påföljder; — medgifver borgenär att i framtiden utsöka sin fordran af gäldenären, utan afseende derå om fordringen blifvit i konkursen bevakad eller ej, samt uttalar den grundsats, att blott konkursens faktiska afslutande beröfvar borgenären rätt att anmäla sig i konkursen, dock alt en efter inslällelsedagcn sig anmälande borgenär icke äger något anspråk på den del af egendomen, som öfrige borgenärer redan hunnit sig emellan fördela, hvarigenom således någon verklig rättsviolalion för tidigare anmälde borgenärer icke uppkommer.
1 i 3,000 ©fattes bito ©fogbro 3 r 2,500 ©fattlagba Sultutjöfqtoarneu Storfebro, ttteb 3 pär [tenar, font går niefta beten af året — 10,000 ©ågqtoarnctt SBtttfjo ntcb 2:ne vantar, forn går eftner 4 måttaber af året — 4,000 ©ninina 21 24,500 ©efjutom uppgtftoeö: Snne^afmanbe epärabSfyofbiitgcs 6c ftä flit t it gc tt. Söcfiätfct fpamutenpeg . 1 7,500 4 procents ränta berå . Drbtnatie Son 420: 6'ttra STrbtitartc tnfomfter . 640: •gaimnenlfög beit Calculativ uppgift fot n. XI. 23tuB, till ^apecmg^Coimmtteeit uti n. n. ©ocfcu af n. n. iian fou «u is Stuf, pvtUxfegferabt på £>ammarfFattSsfmtbe @f:& 000: — g-ör året tongförbt recognitionSsfmibe „ QQQ: — Summa Sf:& OOO: a 00 0i:br 91. 9?. Söruf, Ijtwateft, titeb öegagttanbe af obegrchtfab fmibeSrätt, imber näftlcbne åt ttldoerfatS Sf:& 000: — a 00 Bfcbr Stfgår:
Jag kände inom mig att hon räknat ett stort tal med bittra timmar, och att hon icke var oberedd på att få räkna ännu fler. Sådana qvinnor synas nästan skapade för att dyrt betala deras korta ungdomsroman. Och den är mer än dyrt betalad med den, äfven för en hustru af lugnt och ödmjukt sinne, sorgliga vissheten att egentligen aldrig ha förstått eller blifvit förstådd af den, hon var förenad med. Stackars fru Almqvist, jag kan ännu efter de många åren se, då hon så husmoderligt allvarligt nickar åt bordet, der den präktiga kalfbringan med öfverlag af doftande dill inbjuder till aptit och landtlig treflighet. Hon gjorde i öfrigt sitt bästa; men Almqvist, som väl också gjorde sitt bästa, uppnådde på intet sätt sitt mål. Hvar gång han lyckades sätta en jovialisk mask på sitt ansigte, och sökte framkalla en angenäm husfaders rätta ton, i sammanhang med det vackra profstycket på »Herdinnans» kokkonst, gjorde han fiasko. Och bringan hann att både skäras, ätas och utbäras innan försöken till ett drägligt samtalsfragment lyktades med förslaget till en promenad. Men denna låter jag, liksom söndagspromenaderna, blifva onämnd, ty under dessa sällskapsfärder såg jag hos min värd klart utbildas det oklaraste af alla tillstånd, nämligen en obetvinglig melankoli. Och denna af djupaste slag. Det fattades mig vid denna tid rätta nyckeln till det föregående, men sedan jag nyligen i hr Ahnfelts arbete, en hel grufva för forskningar rörande Almqvists lif och karakter, läst åtskilligt, som Almqvist sjelf skrifvit om sitt förhållande vid så väl början som fortsättningen af sitt äktenskap, så har vistelsen i den outgrundlige mannens hus för mig upphört att vara liksom den lösryckta delen vid midten i en roman, der första och näst sista bladen fattades. – Jag lånar ett par kompletterande utdrag till denna afdelning af Almqvists lif. Det heter först, att Almqvist 1824 var bosatt på bruket Skillingsfors, en knapp mil från norska gränsen, i en fjellbygd, der han var förtjust åt att på platsen endast funnos smeder och bönder. Härifrån meddelar han:
Vidkommande sedermera frågan om förändring och reduclion af liernmansränlorna, hade E. K. M. i Nåder inbemtat, alt de åsigter, som i omförmälde hänseende af R. St. vid sista Riksdag framställdes, i alloöfverensslämde med hvad som blifvit i underd. yttradt af E. K. M:s och Rikets Kammar—Collegium, uti dess den 8 December 1829 lill E. K. M. i und. afgifna och till R. St. öfverlemnade, samt af dem godkända förslag till räntepersedlarnes orasättning. Efter pröfning af hvad uti förevarande fråga anfördt blifvit, hade E. K. M. funnit, att räntepersedlarnes omsättning och förenkling skulle medföra flera lättnader vid kronoräntornes debitering och utgörande, samt kunna, ulan förnärmande af någons rätt, verkställas, hvadan E. K. M. i Nåder framställt lill Rikets Ständers pröfning och bifall; * ro Expeditions-Ulskottets Förslag till und.
Gripenstedt, sorn med den honom egna klarhet i bevisningen sökte ådagalägga, att 72:dra §:n R. F. lade hinder i vägen för en större frihet i detta hänseende. Men, så vidt jag kunnat finna, var Hr Frihms bevisning icke fullständig, och slutorden i nämnda §, »att Riks-Raukens sedlar skola vid anfordran med silfver inlösas,» synas undanrödja all tvekan, ty att man skulle få en riirelse med endast sill ver, är icke tänkbart, och så länge tvångskursen finnes, är det icke något stort begär efter silfver. Hr F rilen nämnde ock, alt Riks-Banken fick släppa ut endast 30 millioner utöfver den metalliska valutan, men dervid måste besinnas, att R. St:r oktrojera! en mängd privatbanker, som i rörelsen utsläppt vida mer än nämnde 30 milloner, och att dessa sedlar kunna cirkulera, bevisar, alt R. St:r vid bestämmandet af de 30 millionerna icke träffat den rätta siffran, utan alt mycket mera behöfves; och del, att privatbankerna förse rörelsen med den ytterligare erforderliga sedelmassan, kan åtminstone jag icke anse vara illa, isynnerhet då dessa banker under de 30 år, sorn förflutit elter deras inrättande, visat sig välgörande. Regeringen knmme, i min tanke, i en svår ställning, om denna lista § bifölles; ty sedan banker en gång kommit i verksamhet, kan icke gerna ny oktroj nekas, och det klefve svårt för regeringen att iakttaga full rättvisa, om nya bolag inginge med begäran alt få samma rättighet som redan blifvit andra medgifven, och den magt, som lades i regeringens hand, blelve h. o. h. godtycklig. Man säger att folket icke är moget för frihet i delta hänseende. Från uråldriga tider har dock folket sjelft handhaft Riks-Banken, utan att regeringen dervid haft något att åtgöra. Folket anses moget i heskattningsfrågor, hvarvid äfven förekommer bestämmandet al tull.
Först har jag mistat min hjertelig kär, och sedan kan jag inte hitta vägen till slottet; utan får väl omkomma här af hunger och vilda djur.’ »Åh,» sade grodan, »är det inte annat, så kanske jag kan hjelpa dig. Om du vill låta mig vara din bäste vän, skall jag visa dig vägen». Nej, det ville hon inte, utan svarade: ’bed mig om hvad du vill, bara inte om det! Jag hade aldrig någon kärare än min halte hund, och ingen vill jag ha, medan jag lefver i verlden.’ Dermed steg hon upp, grät bitterligen, och fortsatte sin väg. Men grodan såg vänligt efter henne, log i sitt sinne, och kröp tillbaka ned under stenen. När konunga-dottern så åter vandrat ett långt, långt stycke, och ännu aldrig såg annat än skog och vildmark, blef hon omsider mycket trött. Hon satte sig derföre på en sten, lutade hand emot kind, och önskade vara död, eftersom hon icke mer kunde få lefva med sin man. Rätt i detsamma prasslade det i buskarne, och hon fick se hvarest en stor grå ulf kom löpande fram emot henne. Då blef hon högeligen förskräckt, ty hon kunde icke tänka annat än att ulfven skulle straxt rifva henne till döds. Men ulfven stadnade, hviftade med svansen, och sporde: »stolts jungfru, hvarför sitter du här och gråter så sorgefull?» ’Jo,’ svarade prinsessan, ’jag må visst gråta och inte vara glad. Först har jag mistat min hjertelig kär, och sedan kan jag inte finna vägen till slottet, utan får väl omkomma här af hunger och vilda djur.’ »Åh,» sade ulfven, »är det inte annat än det, så kanske jag kan hjelpa dig. Låt mig vara din bäste vän, så vill jag visa dig vägen!» Nej, det ville hon inte, utan svarade: ’bed mig om hvad du vill, bara inte om det! Jag hade aldrig någon kärare än min halte hund, och ingen vill jag ha, medan jag lefver i verlden!’ Dermed steg hon upp, grät bitterligen, och fortsatte sin led. Men ulfven såg vänligt efter henne, log i sitt hjerta, och lopp hastigt sina färde.
Jag tror att det just är detta granskap oell räddhogan att följa Frankrikes efterdöme, sorn bidragit till lugnets uprätthållande i Belgien. Månne det icke är förskräckelsen för samina efterdöme, som bär skulle ökat rösterna mot det hvilande förslaget? Men, för alt återkomma lill Belgien, kan jag berätta, att när jag reste der är 1842, var Konungamakten sä underlägsen, att man, på min tillfälliga fråga hvad Konungen skulle säga om ett upgifvet förslag, invände: ”Hvilken Konung menen J, ty vi bafve två, den ene är Konung Leopold,” åt hvilken man gaf en benämning, som jag icke vill uttala, ”och den andra är vår verklige Konung, nemi. Erke Biskopen i Mechelin Hvad lian säger, derpå kommer det an.” Sådan var ställningen då för tiden. Möjligen är det nu ett annat parti, än det presterliga sorn råder der, men jemnvigt mellan Konungamakt och representation linnes der visserligen icke. Jag anser oriktigt och föga passande för någon, aldra minst för en adelsman, att vända sitt tal emot dem, som icke kunna svara. Jag säger detta med afseende på de utlåtelser, som bär hafva blifvit fällda, icke blott ronde Konungen och Kronprinsen, hvilkas höga ställning inom samhället borde förbjuda hvar och en att draga dem in i öfverläggningär på detta rum, eller annorstädes; utan jag säger det jemväl med afseende på hvad Gr. Anckarsvärd yttrat om PresteSt., såsom tiondetagare. Gr:n bar åberopat konsequensen i sitt handlingssätt under 42 års riksdagsmannabana. Jag får deremot erinra om stridigheten i bans handlingssätt, blott under 10 år. Nu berömmes och förordas representations-förslaget, emedan det kommit från Konungen. Vid 1840—41 årens riksdag var åter allt, som från Konungamakten utgått, föremål för Gr:ns ogillande. Jag vet det så mycket bättre, som jag på den tiden, hörde till Konungens rådgifvare.
Domkyrkan i Upsala, måtte varda anslagne till Slifls-kyrkan i Hernösand; 8:0 Prosten Ahlqvists} angående förbud mot innehafvande af flera civila tjenster, jemte ett dervid denna dag gjordt tillägg; 9:o Prosten Ahlqvists, angående befordringstour för Häradsoch Sockenläkare; 10:o Prosten Lindmarks , angående Kongl. Theatern; ll:o Lector Källgrens, örn förändring i 7 §. af Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813; 12:o Prosten Liedzéns, om ändring i Stängsel-Förordningen; 15:o Contracts-Prosten Gumceliij innefattande anmärkningar vid nu gällande Instructionen för Skogsoch Jägeri-staten i Riket; jemte förslag om Häradsallmänningarnes öfverlemnande åt menigheterna till egen styrelse och vård; 14:o Prosten Ödmanns, om åläggande för Kongl. Maj;ts Befallningshafvande att emottaga och expediera till dem inlemnade promotorial; 15:o Doctor Björkmans j angående folk-undervisningen; jemte ett af Professoren m. m. Geijer afgifvet yttrande; 16:o Contracts-Prosten m. m. ÖhrnbergSj om anstalters vidtagande för befordrande af nykterhet; 17:o Prosten Gahnes motion örn ändring i Skiftes-stadgan. S. D. e. m. Föredrogos ånyo följande, den 6 dennes å bordet lagda motioner, hvilka nu till Bevillnings-Utskottet remitterades: l:o Contracts-Prosten Sandbergs s om brällvins-bränningstidens inskränkande till en månad om året; 2:o Contracts-Prosten Sandbergs j om ändring i 2 mom. af 20 §. i Kongl. Kungörelsen om stämplade pappers-afgiften den 16 Mars 1835; 3:o Contracts-Prosten m. m. Hallbäcks, om fördubblad beskattning å bränvins-tillverkningen, jemte ett af Contracts-Prosten bandberg i samma ämne afgifvet yttrande.
Jag tror knappast alt jag under liela riksdagen från den sidan bort omtalas, att hos oss finnes annat än fattigdom och elände. Olli man nu lyckligtvis upptäckt att här verkligen finnes penningar, så torde dock föremål för deras fördelaktiga användning, Slitöhandeln förlitan, icke saknas. Han har äfven yttrat, alt det vore väl om både England och Ryssland ville hafva Gottland, ty då begge ej kunde få det, skulle det af ingendera erhållas. Jag tror det säkraste varu, att 0111 två så mäktiga stater' vilja 2G8 Den 9 September f. m. hafva ön, så äre vi för svaga att försvara tvistens äpple. Samme talare liar jemväl sagt, att de skulle vilja taga ön ändå, utan ifrägavar. inrättning. Det är möjligt, men vi hafva sett, alt så länge vi icke retat våra grannar med dylika anläggningar på Gottland, så hafva de låtit oss hafva vår ö i fred. Hade vi deremot gjort på annat sätt, så hade måhända Gottland, lika litet som Åland, blifvit Svenskt vid sednaste fredsslut, med Ryssland. Vidare har samme talare trott, att tullbevakningen vore lätt vid Slitö. Jag frågar huru han det vet, om han varit der, om han känner belägenheten, om han har någon kunskap om tullbevakningens möjliga inrättning derstädes? Thy förutan måste en tro blifva utan inflytande på andras möjligen olika mening. Här är nämnt att Söderköping har transito-rätt. Jag anhåller att man måtte gifva akt på Söderköpings belägenhet å Sveriges fasta land, utan något mellanliggande haf; och der de förenämnda farorna icke hota. Man har åter upprepat huruledes Fredrik II omtalade hvad Sverige vore mäktigt, som ej gått under, oaktadt man så länge arbetat derpå. Om Fredrik den store lefvat nu och förnummit hvad samme talare sagt, månne Konungen räknat talaren lill arbetarne på Sveriges undergång eller icke? Man säger, att företaget är så vigtigt för Gottland, att ön skulle kunna försvara sig sjelf. Derjemte omförmäles, alt Gottlands national-beväring ej allenast är ett stridbart folk, utan uppgår till 6 eller 7000 man.