Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kapitenen vid Göta Artilleri-regemente Nicolas Christiernin von Hess undordånigst anhållit, att han. som varit 22 år anställd i Statens tjenst, bevistat 1808—1809 års fälttåg i Finland och 1813—1814 års fälttåg i Norge, samt under Finska kriget deltagit i flera träffningar, måtte, då han vid numera uppnådd 80 års ålder och i saknad af såväl egna tillgångar som understöd af allmänna medel, ej kunde bestrida de oundgängliga lefnadsbehofven, blifva hos Rikets Ständer föreslagen till någon pension; så har Kongl. Maj:t, uti en den 27 Oktober nästlidet år afgifven och af samtliga Riks-Stånden till Utskottet remitterad nådig Proposition (N:o 7), med afseende å sökandens krigsförtjenster och behof af understöd vid en uppnådd ålder af 80 år, föreslagit Rikets Ständer, att f. d. Kapitenen von Hess må, från och med år 1866 samt vidare under sin återstående lifstid, få på rikets Allmänna Indragningsstat åtnjuta en årlig pension af 400 R:dr. Då, enligt hvad sålunda blifvit anfördt och handlingarue i öfrigt innehålla, von Hess verksamt deltagit i Sveriges sednaste krig och han nu vid hög ålder är i behof af understöd, tillstyrker Utskottet, att förevarande nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. 15:o. Vid sistlidna riksdag anvisade Rikets Ständer för innevarande statsregleringsperiod ett belopp af 10,000 R:dr årligen till Kongl. Majits disposition att användas till understöd åt sådane efter 1808—1809 års krig qvarlefvande landtvärnsmän, som kunde anses vara af dylikt understöd i behof. Utaf det den nådiga Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, bilagda Stadsråds-protokoll öfver Landtförsvars-ärenden den 13 Oktober nästlidet år är nu meddeladt, att antalet af sådana personer befunnits mycket öfverstiga det vid anslagets anvisande beräknade.
Nf en annan Leclamot: att i clet olyckliga fall, att Lanken funnes antingen i följrl af Lanco-Ltzrreisens tillkäunagifvanrle, eller clen Levisiov eller undersökning, som clerom anställcies, icke vara i stäncl att göra rätt för sig, borrie förkallandet genast kos Longi. KIaj:t i unricrrlänigket anmälas, som i Läder täcktes lata,5venkomma i tillfälle, att ofördröjligen försätta Lanken i clet skick, att riess, r Folkets nanrn, ingängne förbinrlelser kuncle fullgöras, eller Nationen förkekallet, att, om Länkens obestänci tillkommit igenom förvaltningens felaktiga förfarande, rlerföre särskildt lats ställa clen eller riem, som verierkorrie, uurler lagligt tilltal, utan att rlerföre någon frsg» ens kumle anses köra ega rum om Ro/^els eller Nationens vilja oek förmåga, att i allt fullgöra Länkens förbindelser; samt af Lere Leriamöter: att rict vore olämpligt satta Lanken unrlcr L^ssiomäns förvaltning. Ltiätanrle, N:o 28, 36Z Inom V. Lorgareständet ak en Leriamot: att rict vore en ot^clligket, att förorrlna, riet Deputerade skola utses af L. 8t:r, ekuru riet ej är gifvet, att L. 8t:r sammankomma; att clenna otzrdligket Lorrie unrianröcljas, men att rict ej syntes tillstänrligt föreslå starigancie om L. Lt:rs sammankallancle, riä rienna föreskrift skulle, likasom Lagen, i anlerining ak 87 §. Regeringsformen, unrlerkastas Longi. KIaj:ts Nådiga Länet ion, kvars nekaurie skulle meriföra rien köljrl, att kela mom. förföll.
N.-o 47- som sålunda är vordet föreskrifvet, utan att det vid förekommande frågor borde få bero på vederbörande Tings-Rätts pröfning att bestämma besutenheten; att, då hemman delas eller jord afsöndras, bör det ske i förhållande till hemmanets storlek, så att den afsöndrade delen, i mon derefter, bestämmes till |, |, f mantal o. s. v., allt efter behofvet, samt att 3 § i 2 Cap. må i öfverensstämmelse med delta förslag förändras; att oförmedlade hemman, som hafva dubbla utegor, icke böra få förpanta mera än gidel af utegorne och förmedlade hemman leidel, samt att förpantnings-bref i allmänhet väl böra innehålla förbindelse att, efter den bestämda tidens förlopp, återbetala förpantnings-summan, men detta utan ränta eller ersättning för gjorda förbättringar; att stadgandet i i Cap. 3 § ej skulle kunna efterkommas, enär man svårligen torde finna i de norra otterne Sex och i de södra Fyra Tunnland duglig jord i en enda till af hägnad beqväm lott, då odai-åker eller äng dertill ej få användas; att detta stadgande, då det, jemlikt g § af samma Cap., lämpas till arftägt, innebär ett uppenbart våld; Zagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti.
Så gjorde han för tre år sedan också, då reste han till Stockholm. — Hvad är det du säger för något? Var jag i Stockholm sist han var här, mins du inte hur han plågade mig? — Jo, nog var du i Stockholm, åtminstone sex dagar af de sju. Kommer du inte ihåg det Ulla? Och friherrinnan vände sig till sin syster, fröken Holtenstern, som slagit sig ned i en af korgstolarne och satt och studerade Posttidningen. — Jag hörde inte, hvad det var frågan om. — Jo, Svante Tigersvärd kommer hit i morgon och Sten tänker resa i dag till Sjövik för att bli borta under hela besöket, förmodar jag, och nu disputerar han med mig om, att det inte var samma historia sist Svante var här. — Det har han rätt i. Då reste han till Stockholm. — Ser du Sten! — Ja, det hör inte hit. Jag kan inte stå ut med honom. Nu trodde jag att vi voro fria från hans besök, eftersom han inte varit här på två år. — Jo, jag tackar, du vet väl hur släktkär Svante är. — Jag borde anat oråd, när jag såg de där slängarne på utanskriften, riktiga spindelväfvar. Jag reser om en halftimme. — Mig skall han då inte genera, jag tänker inte låta störa mig, utbrast Edla. — Baron Svante ansågs i min ungdom vara mycket begåfvad, sade moster Ulla. — Då hade man bra små pretentioner den tiden. Går du redan pappa? — Ja, jag skall ge några order, innan jag reser. Se här ha vi Elisabeth! Goddag min flicka! Nu får du höra en nyhet, som du nog blir glad öfver, du beklagade ju häromdagen, att alla original försvunnit ur världen. Du får snart se ett exemplar. — Hvad för ett exemplar, farbror? Den vackra flickan, som kommit ut på verandan, var Elisabeth Krona, fidekommissariens fästmö, som var på besök hos sina blifvande svärföräldrar. Hon höll i ena handen en färglåda, i den andra en uppspänd duk med en påbörjad skizz, hon hade synbarligen varit ute och målat. — Farbror lille, misstyck inte, att jag försummat mig igen! Jag satt nere i hagen för att få morgonbelysningen in i mitt utkast och så glömde jag rakt af tiden. Jaså farbror är redan borta.
Och hvad nu beträffar första momentet af Herr Grefve Cronhjelms förslag, deruti Riksdagsmannen Rut - berg i ofvanberörde måtto instämt, att nemligen inga beskattningar eller afgifter, af hvad namn de vara må, få på Socknestämmor beviljas, åtminstone annorlunda, än att de, som inedgifvit utgiften, kunna till densammas erläggande anses förbundne, härifrån dock undantagne Församlingens enskilda oeconomiska mål ; så alldenstund 6 §. af Kongl. Förordningen, den 26 Februarii 1817, angående Socknestämmor och KyrkoRåd, bestämmer de ämnen, sorn till Socknestämmas handläggning höra, och i sammanhang dermed upptager sådana frågor, sorn röra ut - | Ijflg samt Ally). Beiv.öyOec. U/si. Uti. N.o gifter 1 och för vården af Socknens eller Församlingens egna oeconamiska angelägenheter, men 3 §. uttryckligen föreskrifver , att Socknestämma skall i Församlingens kyrka från Predikstolen pålysas fjor^ ton eller minst åtta dagar förr, än den hålles; fördenskull och då hvar och en 1 Socknestämma rösteganda Försemlings-bo icke kan eiler bör Vara i okunnighet om tiden och tillfället att der yttra sina tankar; och sjelf bevaka sina rättigheter» finna Utskotten ett i sådan ordning tillkommet Beslut icke kunna sägas innefatta någon grundlagsvidrig beskattning. Enär nu den, som med Beslutet missnöjd är, har, jern* likt stadgandet i 9 §., öppet att i besvärsväg sin talan gällande göra,' synes vårdnaden om medborgerlig rätt vara med all nödig och möj-r lig sorgfällighet iakttagen; äfvensom Utskotten kunna, vid anmärkningen mot den nu gällande praxis, ati de frånvarande få nöjas åt de närvarandes beslut, desto mindre något afseende fästa, som resultatet af öfverläggningar om utgifter, va. re sig inom Socknestämmor elley andra sammankomster, skulla alls åsåg* tami Ålim'. Bern ö. 6ec. Vttk. Uti.
De generelle och specielle räkningar öfwer upbörden med tillhörande verificationcr, som för hkvarje är till Kongl» Kcimmar-Collegium ifrän Lands - Contoiren och de werk som eljest hafwa nägon upbörd att besörja, inkomma, och derifrån utlemnas till Kongl. KammarRätten att undergå en Revision som grundas pä bestyrkta upgifter och werkeliga förhällandet, lemnar den möjligast fullkomlige säkerhet att Kronan kommit i ätnjutande af sin tillständiga rätt. Provifionelle förslagen mä dä begagnas till det Andamäl hwartill de aro uprättade, men icke böra de förwilla eller derwid fästas nägon upmärksamhet, dä bestämda räkningar grundade och afflutade pä bestämda och behörigen verificerade upgifter finnas efter hwarje Upbörds ärs stut, ifrän alla redowisande, att tillgä, och en ordentelig revision och noga granskning Den »4 Zebruarii. 627 förwisiar att bade upbörd och redowisning behörigt blifwit fullgjord. Zerr Grefwen och Landtmarffalken uplyste, att del pä lika sätt förhölle sig med Krut-bewillningen. I hans Län wore ett Krutbruk; wid ärets flur erhölle han upgifr pä tillwerkningen, hwarom han sedermera säfwe wedecbörande behörig underrättelse. Friherre Stael von polkem yttrade sig, att detta blott bewisade ogagnet as provisionella Calculer; för öfrigt önskade han allenast an den af honom nu wäckta fräga, hwilken han nu uprepade, mätte genom Herr Landtmarffalkens proposition till Riksgälds-Conkoiret blifwa remitterad. Grefwe Dolma, August, conformerade sig med Friherre Stael. I anledning' af Herr Friherre
Historien alfvarsamt varna oss, att ej imiesluta ijiedlen till försvaret af vår Frihet och Sjelfständighet i en Fästning, och således låta hela >vårt öde bero på en Commendants redlighet. Hvad åter det beträffar, att Fästningen skulle tjena till Samlingsställe för vår Arme'e, i händelse den på serskildta ställen kunde blifva slagen; så torde detta, efter Konstens reglor, vara ganska rigtigt. Men skulle jag tro min känsla, så borde hvarje tanka på flykt yara fjerran från en Aimee, sorn strider för Fäderneslandets Sjelfständighet; och hyarje för Friheten kämpande Man anse vägen för flykten stängas af vanärans öppna graf. Till äfventyrs torde likyäf den mening vara origtig, att Rikets Förs vars kraftpr kunna ökas, genom Indragning i den stående Armeens Numeraire, men djupt och, lifligt känner jag åtminstone, att man kan hysa denna mening, utan att förtjena misstänkas för kallsinnighet för Fäderneslandets Sjelfständighet; eller att af feg misströstan om möjligheten att försvara oss mot Utländskt våld, anse allt motstånd onyttigt. Nej! jag kanner att man kan hysa denna mening, ock fikynl vara beredd, alt heldre låta krossa sig puder motståndet, än att, med uppoffring af Friheten böja sig under träldomens föraktliga ok, samt att man till ocl; Deri 27 Januarii. 547 nied kan derjemte äga den öfvertygelse, att Sverige af ingen magt skall kunna underkufvas, så länge fria och lyckliga Svenskar tro sig äga ett Fädernesland att försvara; Och så läiige An förarp finnas, som lifyade af Carlars och fordna Gustafvers anda, förstå att leda de Stridlystnäs moth Herr Cederskjöld anhöll att dess Anförande rpåtte till StatsUtskottet remitteras. Begärdes på bordet. Herr Gripensvärd_, Fredric, förenade sig pied Herr Cederskjöld, samt uppläste följande:
Det var som barn din sinnesförvirring egde rum, och nu är det blott din inbillning och din envishet, som kommer dig att tro det du icke är fri derifrån.” ”Jag vet nog bäst sjelf huru det står till i min hjerna, ehuru jag kan tala så klokt som någon annan, då den ej brinner som den ibland gör. Men säg mig du, hvarföre far, emot min vilja, släpade mig ned i båten, då han, skytten du mins, drog upp skälhunden – månne det var för ro skull det?” ”Du var ju sjuk då, Anton; det har du glömt.” ”Åh nej!” svarade han med det hånfulla leende, han ofta begagnade; ”jag var icke sjuk då mera än nu, fast ni sade så! Det var de gamla historierna, som spökade i hufvudet på mig. Men du kan icke veta något om dem, du, stackars Erika, och du är lycklig i din okunnighet. Det är just min kunskap,” tillade han i lägre ton och såg sig försigtigt omkring, ”som gör mig både olycklig och till en fåne, såsom du hör far ibland kalla mig.” ”Kanske blefve det bättre, Anton, om du förtrodde till mig hvad som så tungt ligger på ditt hjerta?” yttrade Erika. Hon ville en gång pröfva, om Antons svaghet kunde blifva farlig; men hans svar öfvertygade henne att all fruktan var onödig. ”Du ville lura ut min hemlighet,” sade han straffande. ”Försök icke det, Erika; det skulle göra dig olycklig, mycket olyckligare än du nu är; och mig kostade det väl återstoden af den smula vett jag har qvar, om jag skulle berätta om den der natten. Nej, bry dig om ingenting! Låt den stackars Anton vara! Min håg och lust är ändå förbi. Men efter vi nu så här tala i förtrolighet, så säg mig, om du tror att en menniska, som har kunskap om ett stort brott utan att upptäcka det, kan vinna förlåtelse? Har icke den medvetne lika mycket ansvar inför Gud, som sjelfva brottslingarne?” ”Hvad säger du!” utbrast Erika, och hennes inre skakades af en våldsam känsla. Den svagsinte ynglingen hade uppfattat och grubblat öfver ett ämne, som hon längesedan afgjort med sitt förnuft.
Herr Landtmarskalken föreslog, at ät Ridcarhuä-Ulskottet mätte updragas, at til Ridder skapet - Den rz Mars. 54r stapel och Adeln inkomma med en förnyad och fullständig re6riÄinn af Niddarhus-Ordningen, i följe af de beslut Ridderskapet och Adeln deröfwer fattat, samt at Utskottet derjemte mätte anmodas inlämna förslag til den underdåniga ffrifwelse, hwarigenom om Kongl. Majus Nädlga bekräftelse derä skulle anhällas. Bifölls.. Z anledning af gjord proposition af Herr Grefwen och Vandcmarskalken remitterades til Lagsamt Allmänna Beswärsoch Oeeonomie-Utskotten Grefwe L^IIenbo^AS, soban wennin AS, den 8 Mars pä l order lagda vismen, angående förhällandet med oafgjorda Vägfrågor och OeconomiMål. Friherre sederström, lluclolk, Upläste lil krococollet följande: Denna vag, som pa det listigaste äterkallar minnet af de händelser, genom hwilka Fäderneslandet för et ar sedan räddades fran undergång och Nationen fran total uplösning, bör äfwen wara helgad ät erkänslan och frambära urtrycken af den warmaste tacksamhet emot de Herrar och Män/ hwilka blottstalde sig sjelfwa för alt, dä de wägade at genom mod och kraft frälsa wart gemensamma Fosterland. Riksens ständer hafwa redan en gäng gifwit sin ssnckion lil detza Herrars och Mäns åtgärd, samt i smickrande ordalag offenreli - 542 Den iz Mars» gen betygar dem sin tacksamhet. Denna heder ar uran twifwel den mast tilfredsställande en Medbom gare kan erna, och war helt witzt ali den belöning desse ädelt tankande Patrioter af Riksens Stander sig önjkac. Jag wägar likwal til Högloft.
Af denna ränta, som utgör den ordinarie lönen, är således vikarien genom ett gällande reglementes klara ord fullkomligt berättigad att erhålla hälften, och man kan derföre omöjligen fästa uppmärksamheten vid hvad Utsk. här yttrat, ”att det vore ett betänkligt prejudikat att tillerkänna en vikarierande häradshöfding hälften af den för ordinarie domhafvanden bestämda lön”. Det må bero på R. St. att göra de förändringar, som anses behöfliga i ett reglemente; men så länge det finnes till och äger gällande kraft, så måste det också såsom gällande lag tillämpas. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har i sednare delen af sitt anförande redan fästat Ståndets uppmärksamhet derpå, att för närvar, ej är fråga om att på bästa sätt uppgöra reglorna för atlönande af just.ombudsmannens vikarie, utan endast fråga om att tillämpa det i 98 § riksg:s-kont:s reglemente redan befintliga stadgande i den vägen. Det finnes då, när man betraktar StatsUtsk:s utlåt. N:o 192, att R. St. redan beslutat att just.- ombudsmannens lön ”bör i förut stadgad ordning af riksg:s-kont. utbetalas med samma belopp, som just.kanslerens i nu gällande stat bestämda ordinarie löneinkomst utgör, dock med afdrag af ej mindre den häradshöfdingen i Södra Möre härads domsaga tillerkända ersättning för tingspenningarne, än af kastningen af det för bemälde häradshöfding anvisade boställe” etc. Det är således tydligt, att R. St., på Ctsk:s hemställan, hafva ansett dessa tingsgästningspenningar och boställsafkastningen böra betraktas såsom häradshöfdingens i Södra Möre ordinarie löneinkomst, och då enl. 98 §:s i riksg:s-kont:s reglemente tydliga ordalydelse, vikarien är berättigad till hälften af den just.ombudsmannen tillkommande vikarielön, så måste han ock uti ifråga var. fall vara berättigad till hälften af både tiagsgästningspenningarne och boställsafkastningen.
Den gamle tjenaren kastade en lång, litet misstänksam, blick efter de båda herrarne, skakade på hufvudet och sade vid sig sjelf: "Hade jag honom blott väl borta härifrån." "Ernen J, unge herre, verkligen resa bort härifrån?" började nu åter Arvid Eriksson. "Ja", svarade Johan. "Hvad jag här haft att uträtta, är fulländadt. Jag kom blott för affärer. Herr Klas är bortgången, min morkär och mina systrar i Sverige, jag har här intet mera att göra." "Sägen J så, herr Johan, hafven J icke konungens sak att förfäkta? Veten J icke, att vi stundeligen vänte, det hertigen skall anfalla oss?" "Ja, jag vet det, men icke är min tjenstestad här. Då jag i fjol var med på det olyckliga tåget till Sverige, så åtföljde jag min konung, men här anser jag mig vara en öfverflödig person, som har intet att beställa." "Herr Johan, låt mig tala till eder, som en frände och vän. Väl var jag icke alltid i godt förstånd med eder salige herr fader, men dock ansåg jag honom alltid som en herre, den der i sig hade godt krut, och jag vill gerna hedra honom i hans graf, som en ståtlig man och riddare. Och eder, min unge herre, vill jag allt godt och väl, ty J ären en älskelig och hjertlig ung man, men bort mågen J nu icke fara. Hvad skulle väl folket säga, om J, konungens kammarherre och sonen af den man, som, näst hans nåde sjelf, var högste mannen i detta land, om J just nu skulle resa bort. Skulle de icke tro, att vår herre och konung icke äger hvarken vilja eller makt att försvara Finland, utan lemnar det vind för våg. Detta vore i sanning att förråda konungens slott och land." Johan steg opp, stödde sin hand mot bordet och sade: "Visste jag, att jag skulle till något gagn vara, så ville jag visst icke resa. Förråda ens min konungs hund, ville jag ingalunda, mycket mindre hans slott och land. Kan jag, med min ensamma person, göra någon nytta, så vill jag gerna qvarstadna och med finnarne våga mig i den farlighet, som dem af hertigen kan förestå." Arvid
Vvetlje Iläflei. S T 0 C K n 0 L M. Hö Ii BERGSRÅ BoKTRfCKERtEt) 1845. Onsdagen den 2 October 1844. v Plenum kl. 10 f. m. Justerades 11 prot.utdr. för d. 26 sistl. Sept. e. m. Öppnades Hrr Electorers lisla till val af en ledamot af Ridd.- tJlsk. efter N:o 2275 Hr Lefren, Johan Pehr; och befans dertill hafva blifvit utsedd N:o 572. Hr Rennerfält, Fullm. Hr Adlersparre, Georg. Med anmälan, att Bänkmännen inom 9 bänkm:s-afd. N:o 9 Hr Ulfsparre, Sigge, och N:o 13 Hr Nätt och Dag, Fullm. Hr Durietz, Fredr. Gustaf, afsagt sig bänkrmsbefattningen, tilllkännagaf II. Ex. Hr. Gr. o. Landtm, att efter dem och N:o 369 Frih. Lagerstråle, Fullm. Hr Lagerstråle, Carl Erik, som varit Bänkman för 8 bänkm:s-afd., men blifvit vald till Elector, nya Bänkmän för nämnde afdelningar skulle komma att utses i nästa plenum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf jemväl, att Frih. Barnekow, Adolph Christian, begärt att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, blifva entledigad från befattningen att vara Elector, och sedan R. o. Ad. dertill lemnat sitt bifall, anmodade H. Ex. Hrr Bänkman, att i deras nästa sammanträde utse en Elector i Frih. Barnekows ställe.
Serien A, bestående af 3,000 obligationer, hvardera å 1,000 Thaler 3,000,000: — , B, , 6,000 dito, hvardera å 500 Thaler 3,000,000: — , C, „ 5,000 dito, hvardera å 200 Thaler 1,000.000: — , D, , 10,000 dito, hvardera å 100 Thaler 1,000,000: — Summa Thaler 8,000,000: — varande hvarje obligation åtföljd af 77 halfårsräntekuponcr. Å hvarje obligation finnas 6 namn, deribland 4 äro tryckta i fac simile, men 2:ne egenhändigt undertecknade. För den återstående låneandelen å 2,000,000 Thaler utfärdades 240,000 stycken premie-obligationer, hvardera å 10 Thlr, eller tillhopa 2,400,000 Thaler, hvilka obligationer hafva fortlöpande nummerföljd; varande samtliga namnteckningarne å dessa sednare obligationer tryckta i fac simile. Af hvartdera slaget obligationer finnes ett aftryck bifogadt 1860 års revisions-berättelse, till upplysning om deras innehåll och utseende, äfvensom om de fastställda utlottningsplanerna; varande premie-obligationerna i Svensk öfversättning af följande lydelse: »Innehafvaren af denna obligation eger att af den del utaf det, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen af den 13 Mars 1860, kontraherade Svenska »jernvägslån, hvilken är utfärdad i premie-obligationer och består af 240,000 »st. sådana obligationer å 10 Thaler hvardera, erhålla den premie, som, enligt »de, till följd af härvid tryckt utlottningsplan, under åren 1860 till och med »1898 skeende utlottningar, faller på förevarande obligation.
Undersökningsman förstås i i:sta punkten af milt förslag endast den vid tullbom anställde Tullbetjeningen; men der står uttryckeligen, att med behörig Undersökningsman förstås alla de i 37 §. af Förordningen mot oloflig införsel eller utförsel af varor uppnämde personer. Således blifver, enligt denna punkt, visitationsrätten ej så inskränkt, som Herr Hjerta förment. Hvad åter angår anmärkningen om vådan af att tillåta husvisitation hos dem, som förut blifvit straffade för lurendrejeri och tullförsnillning, så vinnes ej något genom förkastande af mitt förslag i denna del, ty nu gällande Förordning innehåller alldeles detsamma. 1S0 Den 22 Januarii e. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Alar skalken förnyade den af honom sist framställde proposition. Ropades åter Ja och Nej. Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde förslag. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Hjerta begärde votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande Voteringsproposition: Den, sorn bifaller, att Undersökningsmans visitations-rältighet må sträckas utom Tullplats till gator och torg i Städerne samt allestädes å Landet, under bar himmel, dock under förbehåll af skade-ersättning, i händelse genom visitation under bar himmel något af varorne förderfvas eller illa medfares, och förbrutet gods ej anträffas; samt att visitation på kroppen, då förbrutet gods ej vid densamma anträffas, måtte anses såsom olaglig visitation, hvilken med strängt ansvar bör blifva belagd, voterar Ja; Den det ej vill, voterar . Nej; Vinner Nej, anses berörde förslag hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Den 22 Jan uar ii e. m. i5i Hvilken Volerings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.