Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de vid memorialet bifogade handlingar har Utskottet, i afseende på tillkomsten af förrberörde donation, inhemtat, att, efter det Majoren siderman, såsom belöning för meddelandet af en utaf honom gjord uppfinning uti Artilleri-vetenskapen, bland annat anhållit om besittnings-rättighet af Krono-lägenheten Halltorp, så hade Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 3o Aug. 1743, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers i underdånighet anmälde beslut af den 23 i samma månad, förklarat, det finge Krono-lägenheten Halltorp till Majoren Aderman, dess hustru och barn upplåtas, under skattemanna-rättighet och tjugo års räntefrihet, med tillåtelse för honom eller dess arfvingar att all deras rätt, så till räntefrihet, som skatte-rättigheten, på annor man transportera. Till stöd för Kronans yrkade rätt att åter komma i besittning af Kungs-gården Halltorp, är af motionären hufvudsakligen anfördt: att det, i Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, angående Kungs-gårdens öfverlåtande, begagnade uttryck Skattemanna-rätt, icke kunde annorlunda tydas, än att egendomen skulle af donations-tagarne innehafvas under enahanda skyldigheter och rättigheter, som åtfölja skattejord, nemligen grundräntas utgifvande under besittnings-tiden, då arrende derför icke erlades; att Kungsgården, oagtadt donationen, måste bibehålla sin Krono-natur, hvilket styrktes af Kongl. Resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär af år 1733, §. 27, Kongl. Resolutionen på allmogens besvär af år 1748, §. 3, och 1789 års Säkerhets-akt; att då det blifvit Majoren Aderman och dess arfvingar uttryckligen medgifvet att sin erhållna skattemanna-rätt på andra personer transportera, sådant antydde, att någon eganae-rätt icke varit med öfverlåtelsen förenad, i hvilket sistnämnde fall transport-rättigheten icke behöft omnämnas; att hvarken Kongl. Maj:t eller Kongl.
Från Högv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Memorial J/l 70, med förslag till voteringspropositioner i anledning af de inom Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut 652 Prot.-TJtd.rag vid förehafvande of Utskottets Utlåtande JM 35, öfver gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets Betänkande JM 33, öfver dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels öck enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen. Voteringspropositionerna N:ris i, 2, 3, 5, 6, 7 och 8 godkändes, hvaremot Ståndet återremitterade voteringsproposition^ JM ' 4, med föreläggande för Lagutskottet att uppgöra och tiil Rikets Ständer inkomma med förslag till votering om kontraproposition, deruti Bonde-Ståndets mening rörande 16 Kap. 13 g uti ifrågavarande strafflag varder inrymd. S D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Betänkande, JM 69, i anledning af motioner om arfsrätt för oäkta barn, biföll Preste-Ståndet Utskottets förslag, med den andi ilig, alt slutmeningen : »sä ock efter sin fader - eller bröstarfvingar» uteslöts samt elter ordet »barn», som begynner 5:dje raden nedifrån, tillädes orden »i all af henne förvärf cad egendom, lös och fast, äfvensom i ärfda lösöre.n»; hvarjemte beslöts, det skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att i delta beslut med Preste Ståndet sig förena. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Utlåtande, JM 65, i anledning af erhållen ålerremiss af åtskilliga framställningar i Utskottets Betänkande JM 44, i båga om förändrade föreskrifter i Irsta, 2:dra och 3:dje artiklar,ne.af Bankoreglementet.
Detta är sannt. K. M. har rätt att i brottmål göra nåd, men Konungen eger icke att efterskänka den rättighet, hvars åtnjutande blifvit någon enskild tjensteman tillförsäkrad. Man har sagt, att de medel, af hvilka Hr Printzensköld skulle sitt arfvode utfå, icke till Statskassan influtit. Frågas då om icke Ständerna sjelfva förhindrat dessa medel alt inflyta? Ock om så är förhållandet, qvarstår icke då lika orubbad Hr Printzenskölds rätt att utbekomma 12 proc. af dessa medel, hvilka kunnat och bort inflyta, såvida Ständernas beslut ej mellankommit? Det har blifvit yttradt, att äfven om nu förevar:de Betänk, af Ständerna bifalles, Hr Printzensköld lika fullt har sin rätt öppen att vända sig till behörig domstol för actorats-arfvodets utbekommande, och deruti har man, enl. min mening, fullkomligt rätt. Jag får äfven förklara, att jag, i egenskap af domare, icke skulle anse mig af Konungs och Ständers sammanstämmande beslut i denna fråga pä något sätt förhindrad att tillerkänna Hr Printzensköld det ifrågaställda arfvodet, men, efter den discussion, som nu äfvensom uti en annan fråga blifvit förd, har jag skälig anledn. att betvifla, det domare i allmänhet skulle tilldöma en åklagare en dylik rätt, sedan Konung och Ständer förklarat densamma icke ega rum. Jag instämmer således med de talare, hvilka yrkat återremiss af Utlåt., och hemställer till Utsk., huruvida det icke vore riktigast, att, vid frågans återföretagande, Den 8 Februari. 407 icke inlåta sig i något raisonnement öfver Hr Printzenskölds rätt till af-fvodet, utan, vid återremissens besvarande, endast tillstyrka R. St:r att bifalla K. M:s Nåd. Propos., det Kanslirådet Valerii enka och barn måtte befrias från lifgifvande af det
Ty om en delegare i skifteslaget eger två delar af samma hemman, men hvardera delen har ett afskiljdt läge, så och om det med vilkor i 9 § sägs låter sig göra, skall han erhålla sina hemmansdelar intill hvar andra lagde, men hvarken här eller emellan sterbhus-delegare, som ega en hemmansdel eller personer, som gemensamt inköpt en hemmansdel eller egendom, skall åbo-delning ovilkorligen verkställas, vare sig att skifte i sterbhuset skett eller ej, eller att den gemensamma köpe-afhandlingen tillika bestäm mer huru stor andel i hemmanet hvardera köparen tillkommer. Det vilkor, som Högsta Domstolen fästat vid sitt förslag, eller att delegarne skola hafva samfälld åbyggnad, är, enligt Utskottets omdöme, äfven mera egnadt att verka till afslag än till bifall till hvad motionären framställt. Ty genom att tillägga ett sådant vilkor giltighet i berörde afseende, skulle man ock, hvad Utskottet för sin del likväl icke vågar föreslå, borttaga den mägtiga sporre till uppodlingar, som våra jordbruks författningar hemtat ifrån bemödandet att befordra sprängning af de tätt bebygda byarne och utflyttningars underlättande. På dessa skäl hemställer Utskottet, att hvad Herr Thomée sålunda föreslagit icke mätte till något afseende föranleda. 14 Kap. • 4 §. Vid denna §, som stadgar, bland annat, ”att när skiftesmannen på marken utstakat och rörlagt skiftet, samt anvist delegarne deras ego-lotter, vare han skyldig att dem mot lösen meddela alla under skiftet förda protokoll, afslutade föreningar, jemte ego-graderings-längden och häfde-beskrifningen, äfvensom delningsbeskrifningen, såvida delegarne den begära.” är vordet anmärkt och yrkadt: af Johan Lekberg: Då det vore en känd sak, att nästan vid hvartenda afslutadt skifte missnöje och klagomål uppstå, dels öfver graderingen och dels öfver skiftes-läggningen m.m.; och Sammans. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Bet.
Sedermera hade, efter förnyade efterforskningar, såväl Öfverkommendanten för Stockholms garnison, sorn Chefsembetet vid ingeniörkorpsen förmält sig icke kunna utfinna någon, särskildt med afseende på bygguadskostnaden, mera fördelaktig plats än den af komitéen föreslagna, vare sig för uppförande af den utaf komitéen ifrågasatta gemensamma byggnad, eller för uppförande af ensam kyrka eller ensamt skolhus; hvarjemte bemälda Chefsembete efter nödig befunnen omarbetning af ritningarne till den af komitéen förordade kyrkooch skolbyggnad till E. K. Maj:t öfverlemnat samma ritningar jemte kostnadsförslag, slutande å en summa af 135,000 Kalr, hvartill komme för kyrkans förseende med värminrättning, enligt särskildt kostnadsförslag, ett belopp af 9,000 R:dr; och har, i anledning af hvad sålunda förekommit, E. K. Maja nu begärt, att Rikets Ständer måtte utaf den för omförmälda byggnad beräknade kostnadssumma, tillhopa 144,000 R:dr, för år 1867 anvisa ett belopp af 40,000 R:dr. Beträffande först den föreslagna kyrkobyggnaden, har hos Rikets Ständer uppstått tvekan, huruvida denna må vara för ändamålet oundgängligen behöflig. Om det än å ena sidan måste raedgifvas, att de för närvarande af garnisonsregementena i Ladugårdslands kyrka förhyrda 200 platser icke motsvara dessa regementens behof uti ifrågavarande hänseende, har å andra sidan den af ofvanbemälde komiterade förebragta utredning icke synts Rikets Ständer ådagalägga, att samma behof ej skulle kunna nöjaktigt tillfredsställas utan Statsverkets betungande med de dryga kostnader, som genom uppförande af en särskild kyrka skulle förorsakas. Det har nemligen förefallit Rikets Ständer, som skulle genom ändamålsenlig anordning af gudstjensten i Carl Johans kyrka å Skeppsholmen tillräckligt utrymme derstädes kunna beredas jemväl för garnisonsförsamliugarne.
Härmed är således afgjordt, att ingen rättighet till ersättning från Banken bör åberopas, icke ens antagas att Banken har dertill någon moralisk förbindelse. Derjemte förekommer härvid, att, enligt de Utskottet tillhandakoinna handlingarne, väl blifvit såsom styrkt antaget, att hos samtlige de personer, hvilka genom köp blifvit innehafvare af hemmanen Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, sedan de på Bankoauktionen försåldes gemensamt med Lisma och Upsala, tillgång saknats till den ersättning de för bristande hemul förklarats skyldiga utgifva; men om förhållandet var sådant vid Ben tid då hemulsfrågan af domstol behandlades, bevisar ej detta att förhållandet för närvarande och framgent skall vara enahanda;» af Herr Doktor Björkman: »Jag anser att förevarande ömtåliga ersättningsfråga icke bör af Rikets Ständer afgöras, förrän det blifver till fullo ådagalagdt, att f. d. presidenten, friherre J. Gederström, hvilken i sista rummet är dömd att ersätta kapiten Skottes sterbhus-delegares förlust, omöjligen kan sitt åliggande fullgöra. En möjlighet till ett sådant fullgörande är ju åter alltid tänkbar ända intill dess efter berörde friherres frånfälle lagligen visats, att icke några tillgångar dertill finnas. Till denna tid bör således frågans afgörande uppskjutas; och undfå ju äfven till denna tid sagde sterbhusdelegare något skadéstånd af det olagligen försålde fidei-kommissets nuvarande rättsinnige innehafvare;» af Herr Domprosten Widebeck-, af Herr Doktor Sandberg: »Ehuru ömt och rörande nuvarande Banko-Utskott framställt förhållandet med tvänne herrar Skotte, hvilka tillika med sin moder, hushållerskan Bih. till B. St. Blom, hade af kapiten Skotte genom testamente erhållit de omtvistade fastigheterna, kan jag dock icke med min röst bidraga icke blott till att upphäfva tvänne sammanstämmande utslag af rikets högsta domstolar, utan ock att upprifva tvänne riksdagars sammanstämmande beslut samt dessutom ytterligare att gå så långt i motsatt riktning, att man nu skulle bevilja dubbelt mera än hvad som förut blifvit hegardt och af Ständerna tvänne gånger afslaget.
Kongl. Brefwet d. 28 Junii rstor, pä . denna Stat sayit pä Ordinarie Pensions-Staten 52 Prosten Unanders Enka, enligt Riksens Ständers Expeditions Deputations-Proto. coll d. 10 Dcc. 1771, i anseende till flere bewekande stal undfätt tillökning pä denna Stat med . Den 29 September. I Transport ! ro,8Z4 nings-förmoner beroende af Kongl., Martts Nädiga pröfning och godtflnnande huru wida d«, i anseende till förmögenhet eller förmäga att sselfwa fig »ndrrhälla, mä wid desia Löner och Pensiener bibehällas Summa i r,74r 22,577 ZZ i? Anmärkning. Som flere af de pä Allmänna Jndragnings-Stat'n upi förde Tjenstemän an de ä föregäende förtekningar uptagne, rnöjeligen kunna wid andra Stater och Werk innehafwa Ijenster och löner; Sä ankommer pä Kongl. Maj:ts Nädiga pröfning huruwida Wederbörande genom Circnlaircbref inäga äläggas att derom meddela Stats-Contoret underrättelse. Rätteligen ifssrifwit intygar r /t. lunnia». Litt. A. Afskrift Litt. A. Mtas efter pag. otatcn innehafwa Löner och tillika päJndragnings-Sraten njntaPenstoncr * . L .. ssss, Förtekning pa de Cmbets-och Tjensteman som päRiks-Statcn innehafwa Löner och tillika va^noraaning .<2-»ti„ eller Löner för förut hafde tjenstebefattningar, samt de som pä Indragnings-Staten hafwa kwanne Löner eller Pcnsroncr. Lön och Compagnie widSwea Lif-tzarde. Dito wid Armeens Flottas Swensta Eseadrc. Hfwerste Indelning wid WestgLtha Dahls Regemcnte.
Ullinförseln från utrikes ort utgjorde under de nyssnämnda 5 åren i medeltal omkring 1,200,000 fä, och då, efter ullens plötsliga fall i hela Europa 1S35, ullproducenlcrne dock ännu fortforo att öka sina hjordar, emedan schäferiernas stigande utveckling ej kunde pä en gäng afbrytas, sjönk importen 1836 till 7G2.964 fä. Sistnämda år hade man dock hunnit öfvertyga sig, att den ofördelaktiga conjuncturen skulle blifva af längre varaktighet, och genom 1835 års riksdag, som då var slutad, vunnit den nedslående vissheten, att hvarken Regering eller Ständer äm nade göra något, för att skydda den nya näringen emot utländsk coucurrence, under det dock klädesfabrikationen hugnades med fortfarande absolut införselförbud på utländska kläden. Nu började den andra perioden af ullproduclionens sednaste historia. Schäferierna minskades hastigt, både i antal och storlek; ullimporten steg under de 5 påföljande åren (1837—1841) till ett medeltal af 1,543,000 fä om året, och uppnådde 1841 den hittills högsta siffran af 2,155,822 fä. Under tiden hade dock vid 1840 års riksdag en tull af 8 sk. b:co blifvit lagd på deu fina ullen, men pä den grofva endast den låga afgiften af 2 sk. b:co. Dock äfven delta ringa skydd tycktes verka välgörande på ullproductionen, och schäferierne synas nu åter vara stadda i någon, ehuru ringa tillväxt. — Det är i sanning ett af de starkaste bevis för denna närings tjenlighet för vårt land, att den under 6 är af den svåraste conjunctur (åren 1835—40), hvilken ännu ej alldeles upphört, och utan skydd lemnad att täfla med af naturen mera gynnade länders production, icke alldeles gått under. En säker måttstock för den tilleller aftagaude ullproductionen i vårt land ligger i jemförelsen emellan ull-importen och productionen af yllefabrikaler.
Det sätt, hvarpå han 1791 anmälte första häftet af den enkannerligen mot honom sjelf rigtade ”Kritiken öfver Kritiker”, var ett steg till försoning, hvars fruktlöshet, som ej var hans fel, vi redan haft tillfälle beklaga 46. Det synes ha varit Thorilds förakt af denna recension och derefter följande ännu skarpare fortsättning af sin Kritik, som vid qvällen af Kellgrens lefnad ingaf honom den mot vederparten djupare ovilja, hvilken han då i enskilda meddelanden utgöt. Att tillförne ”hafva beskyllt honom för en uteslutande smak”, var, i alla fall, visst icke – såsom Rosenstein påstår – den ”största af hans fienders orättvisor” 47. En större begingo de, då de föregåfvo, och ännu efter hans död sökte utsprida, att hans herrskande själsegenskaper varit – afund och otacksamhet 48. Tvärtom: likasom all yngre förtjenst fann honom hjertligt uppmuntrande och med grannlagenhet rådgifvande, fann honom all äldre hjertligt aktningsfull. Såg han mellan vitterhetsidkare af verkligt värde missförstånd och misshällighet uppkomma, vinnlade han sig att sammanföra, att försona dem; och sörjde i allmänhet, när deras uppförande icke motsvarade deras snille. Huru lycklig han kunde göras genom upptäckten af en ny skaldegåfva, ett nytt diktslag, blef ock vid samma tid, då han syntes vilja närma sig till Thorild, nogsamt ådagalagdt genom den glädje, hvarmed han läste och i sitt blad införde Franzéns första vårdikter. Hans enkla godhet och välvilja, när han enskildt mottog första besöket af den så rik förhoppning gifvande skaldeynglingen, förblef alltid ett af Franzéns angenämaste lefnadsminnen; vid hvars meddelande denne ock gerna beskref den tveksamma skygghet, de afbrott, det högt af bäfvan och vördnad klappande hjerta, hvarmed han då hade stigit uppför Kellgrens trappor och knackat på den dörr, innanför hvilken den dittills osedde store mannen tillropade honom ett ”Kom in”! med matt, men (som det tycktes) en smula otålig stämma. Kellgren var nämligen allsicke road af nyfikna och uppvaktande påhelsningar.
Återresan. _ 5. 36, 3:ne Exemplar MantalsLäng. der, innehållande tillsammans 240 ark i liniering och renskrifning å5| sk. arket. 26. 32. Papperet, 2- 52. 2g l6> BeväringsFörteckningar, För. teckning på sådana, som ej Bränna, ej supa, ej bruka Tobak, bruka Ur &c. 24 Ark, — renskrifning 5 } sk. arket, 2- 32. I apper, 10- 10. Härvid äro icke beräknade de stora omkostnader än skjuts och ätning hemma, som äro oskiljaktiga från resor; icke heller Åkdons lega. Maj, 535 Uppgift på beloppet af Maotals-skrifningsProvision i Westmanland, för År l3l5. j HäradsSkrifvaren Lundvall för Norra Fögderiet och Westerås Stad -— . HäradsSkrifvaren, Assessoren Kallerman för Södra Fögde HäradsSkrifvaren Becker för Strömsholms Fögderi — HäradsSkrifvaren Lundgrén för Ulfvesunds Fögderi, Köpings och Arboga Städer Härads-Skrifvaren Pahl för Bergslags-Fögderiet HäradsSkrifvaren Forssius för Sahlbergs Fögderi och Sahla Stad —■ — - •— HäradsSkrifvaren Tideström för Wäsby Fögderi — «■ 1 22 35 1 10 14 34 5 22 38 5 35 14 5 30 45 2 45 18 5 24 8 196 2 al Westerås LandsContoir den 26 Mars i8l5, /. F. Wallstersson, Remitterades till Statssamt Bevillnings-Utskotten, Friherre Lagerbjelke', Gustaf, uppläste följande: Den 16 Maj, Ännu en kort stund, och den tid är tilländalupen, inom hvilken Lagarne visligen inskränkt väckandet af nya frågor hos Riksens Ständer.
Rusthållare i högsta grad menligt och sannolikt korn. me att nedsätta värdet af deras hemman; 20 Slals-Utskottets Utlåtande, IV:o 227. c) att det följagtligen syntes vara med allmänt och enskildt bästa mest förenligt, att Weslgötha Regementes Rusthållare för alltid befriades från skyldigheten att anskaffa hästar, cavalleri-beklädnad, tross och utredning m. m. emot förbindelse att fortfarande utreda infanteri-soldat och erlägga en i penningar eller spanmål bestämd rusthålls-afgift, hvilken, med afseende å provinsens kända ställning efter flera i senare tider inträffade missväxtår och svaga skördar torde böra något minskas emot hvad nu är fastställdt, men åtminstone icke förhöjas; d') att, i händelse Kongl. Maj:t icke skulle vilja härtill Jemna Nådigt bifall, nuvarande contract angående hästvacancen, med ofvanföre antydde förminskning i vacance-afgiflen, måtte varda på minst 5o år förlängde, och é) att, då nationens rätt, att genom Rikets Ständer deltaga i anordnandet af allt hvad som rörer indelningsverkets hufvudgrunder, vore genom Grundlagen bestämd, Rikets Ständer måtte få emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga Försäkran, att contracten emellan Staten samt enskildte Rustoch Rotehållare i framtiden icke måtte utan Rikets Ständers hörande upprättas; uti hvilket af Ephraim Larsson afgifne ytttande Johannes Pettersson och Petter Claesson från Elfsborgs Län m. fl. förklarat sig instämma. 3:o af Lars Rasmusson, Olaus Eriksson och Olof Benjaminsson från Götheborgs och Bohus Län, hvilka åberopat en af Rusthållarne vid Södra Batailionen af Bohus Läns Regemente den 21 sisth Mars till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifven, af bemälde
Härjemte bar Hr Cederschjöld antydt en syftning derpå, att flere högre Embetsman uppstigit till sine innehafvande Embeten från lägre platser, utan att hafva undergått några examina och företett bevis derom. Jag erkänner rigtigheten af denna anmärkning, hvad helst Hr Cederschjöld än må hafva menat dermed; men jag tror, att likväl ingen af desse Embetsman är så rå, att han éj njutit undervisning af enskildte Lärare eller i skolor. Herr Cederschjöld har jemnfört den af mig ogillade pluraliteten i Jury med fråga om Ledamots uteslutande från ett RiksStånds öfverläggningar, hvartill beslut af Indelar af Ledamöterne fordras; men jag finnér ej någon likhet häremellan. Förbrytelser inom ett RiksStånd genom förolämpande uttryck verka endast på de individer, hvaribland den felande befinner sig, ej på Samhället. Annorlunda är förhållandet vid en TryckfrihetsDomstol; desse åtgärder, och föremålen derför, röra hela samhället, och angå medborgarnes dyrbaraste rättigheters bevarande. Stor skillnad är mellan en StåndsLedamots afträdande från en Riksdag, och Den 27 Januarii t’. rn. ansvar å en person, som missbrukat tryckfriheten; i förra fallet äger varning rinn; i det senare skall Domstol yttra sig. Herr Cederschjöld betviflar min citation om en Jurys utlåtande rörande en skrift, hvilken ansågs vara af vådlig natur. Jag har ej velat nämna sjelfva saken och den straffade Författaren; men jag är likväl säker, att citationen är fullkomligt rigtig. Sjelf har Hr Cederschjöld anfört såsom exempel förhållandet med en Tidningsutgifvare, som blifvit tilltalad för tryckfrihets missbruk; och i allmänhet hafva alla de Redaeteurer, sorn comprometterat Sverige för utländske magle r , blifvit sakfällde; men det är just dem jag serskildt utpekat. Herr Cederschjöld har sagt, det man ej bör hindra Ungdomen vid Akademierne att fritt yttra sig. Mig synes, att dä Ungdomen får njuta lika frihet i yttranderätt, som hvarje annan Medborgare, är det tillräckligt.
Dit hör endast bestämningen af Konungens prerogativ att meddela utlänning rätt att förvärfva fastighet i riket, samt det allmänna stadgande, att utlänning, genom fastighets förvärfvande i riket, blifver underkastad en särskild lag De öfriga bestämningarne rörande förevarande ämne falla inom civil-lagstiftningens område. På dessa grunder får Konstitutions-Utskottet vördsamt föreslå, att såsom ett tredje moment af 28 § Regerings-Formen måtte antagas till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag ett så lydande tillägg: Regerings-Formen: § 28. 1:0 2:o 3:0 Konungen ege att meddela främmande makts undersåte tillåtelse att i riket förvärfva och hesina fast egendom i den ordhning samt under de vilkor och förbindelser, som i särskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas. Bih. till R. St. Antn. I den händelse att Kongl. Maj:t icke skulle lemna samtycke till det af Rikets Ständer vid denna riksdag godkända och till Kongl. Maj-.t allemnade förslag till ett andra moment i 28 § Regerings-Kormen, kommer naturligtvis det här ofvan föreslagna nya och under 3:o upptagna momentet att upptagas under 2:o. Stockholm den 2 Juli 1857. Reservationer: Af Herr Carleson, E.: »Det af Konstitutions-Utskottet i detta betänkande föreslagna grundlags-stadgande tjenar, efter min tanke, till ingenting annat, än möjligen det att på någon tid undanskjuta den särskilda lag, hvars framkallande Utskottet likväl tyckes anse såsom en hufvudfråga. Skulle Konungen och Rikets Ständer förena sig derom, att genom en civillag bestämma i hvilken ordning samt under hvilka vilkor och förbindelser en främmande makts undersåte må lemnäs tillåtelse att besitta läst egendom i riket, så erfordras icke för stiftandet af en sådan lag någon ändring i grundlagen eller något tillägg dertill. Det föreslagna stadgandet är således onödigt och då den deruti begagnade ordställningen innebär antingen mer eller mindre, än rimligen kan antagas vara dermed åsyftadt, är det derjemte onyttigt, hvarföre jag för min del tillstyrker att detsamma måtte förkastas.»