Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
TIMOL. WISTRAND. Stockholm den 23 Januari 1854. J. Ljungberg. Kongl. General-Tullstyrelsens underdåniga utlåtande, i anledning af 1S53 års Stats-revisorers berättelse rörande Tullverket. Sedan Rikets Ständers Revisorer uti afgifven berättelse, angående granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1850 och 1851, bland annat, i afseende å tullverket, fästat uppmärksamhet dervid, att förslagsanslaget till reseoch traktamentskostnader blifvit för hvarfdera året öfvers k rid et, bar Eders Kongl. Majit, genom nådig remiss af den 19 sistlidne November, deröfver behagat infordra General-Tullstyrelsens underdåniga utlåtande; oell får, till åtlydnad häraf, Styrelsen, med remissbandlingens återställande, i underdånighet anföra, hurusom erfarenheten visat, att, under hittills varande förhållanden, tullverkets omkostnader alltjemt stigit i bredd med trafiken och uppbördens tillväxt, och att derföre flera af — 169 — förslagsanslagen, såsom ”(tillbyggnader oell reparationer, stämplingskostnader, postporto, ved och ljus” m. 11., kominit att för berörde år, likasom för de föregående, öfverskridns. Hvad särskilt beträffar den utgiftstitel, sorn nu är i fråga, eller ”reseoch traktamentskostnader”, måste orsaken till förslagsbeloppets öfverskridande för samma år derjemte vara att söka ej mindre i bebofvet af mera utsträckta och med större utgifter förenade bevakningsatgärder, än äfven i den förhöjda skjutslega, som uppkommit genom allt flera ingångna skjuts-entrepenader, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär af den 2 Augusti 1814; hvadan också nyssnämnde förslagsanslag, hvilket blifvit, från och med nästförlidet år, i omkostnadsstaten ökadt från 20,000 Kdr till 23,000 Rdr, destomera torde framgent komma att. befinnas otillräckligt, som Eders Kongl.
Det kan således icke nu vara rätt att fritaga bränvins-utskänkningen från beskattning till Staten för den titel som är i fråga, ty då skulle denna klass blifva befriad från all bevillning; likasom de öfriga som äro upräknade i denna §, och som icke utskänka bränvin, skulle blifva, som Hr Hjerta föreslagit, helt och hållet befriade från minimi-afgiften. Då Hr Hjerta begär att icke någon minimi-afgift skall för dem fastställas, är det naturligtvis derföre att TaxeringsKomitéen skall kunna befria dem. Eör min del vill jag icke bestrida lämpligheten och nyttan af ett sådant undantag, men jag hemställer om det vore förenligt med den antagna grundsatsen att hvarje Statens medlem och hvarje näringsidkare skall i mån af sin inkomst erlägga något i bevillning till Staten. Till följd häraf tror jag att det f. n. icke vore rätt och billigt att, såsom Hr Hjerta föreslagit, utesluta minimi-afgiften för dessa personer, hvilka han här upräknat, utan tror jag att Utsk. förfarit rätt då det blott ändradt ordställningen i §:n. Den 28 Mars e. m. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.. Det är svårt att fatta hvad ITr Hjerta egentligen menar med sitt förslag, då han sammanblandar sådana värdshusvärdar som utskänka bränvin och dem som icke göra det. Går han till pag. 17 uti 1855 års BevillmsFörordn. så förekommer der, hvad spisqvarter beträffar, särskildt utsatt, att sådana äro befriade från bevillning, så snart de stå under kommunens tillsyn, enl. följande ordalydelse: »För den spisqvartérseller värdshus-rörelse, som idkas under upsigt af kommunen, mot förbindelse, att hvarken vineller spritdrycker dervid tillhandahållas, äger bevillning efter denna artikel ej rum.» Hvad åter andra värdshus beträffar, så är här infördt samma stadgande som varit gällande i flera Bevilln:sFörordn:r. Jag har här åtminstone 2:ne der det förekommer.
Detta sker icke med att utsläppa dem handlöst i saminanlefnaden, värnlösa mot föraktet, utestängda från allt förtroende, ur stånd att erhålla någon befattning, hvarmed de kunna ärligen lifnära sig. När de försättas i en sådan belägenhet, och icke förmå att frivilligt underkasta sig hungersdöden; hvad annat än brott återstår dem väl att företaga till uppehållande af ett eländigt lif? År det skäl att häraf sluta till deras oförbätterlighet, eller förneka verkligheten af deras förbättring? Men kan väl samhället något för deras räddning åstadkomma? — Denna fråga är icke ny, och i mer än ett samhälle hafva försök blifvit gjorda till dess besvarande. Hos oss vet jag ej annat praktiskt försök dertill, än det, sorn blifvit gjordt af Christianstad läns Fångvårdssällskap, och hvarom något i mina föregående berättelser är nämndt. Enskild välgörenhet har deruti visat, att icke all gagneligverksamhet är omöjlig; och utan tvifvel kan den med lika framgång vida längre utsträckas. Huruvida det är möjligt, vare sig för enskild välgörenhet eller för samhället, att komma ända derhän, som behofvet fordrar, lärer icke vara lätt att afgöra. Att taga de olyckliga i tjenst, är den enda utväg, som enskild man äger att till deras räddning använda. Men misstroendet följer dem naturligtvis; och om än husbonden sjelf öfvervinner det, efter någon vunnen bekantskap, eller han af ädelmod trotsar det, i hopp på möjligheten att lyckas; så är dock misstroendet hos hans husfolk icke dermed öfvervunnet. Hans arbetare finna sig förnärmade af kamratskapet med en straffad tjuf, och om än deras fruktan för hans fortfarande vanart skulle kunna försvinna; så vore de icke derigenom befriade från fruktan för skammen att lefva tillsammans med en vanfrejdad person. De skulle anse sig sjelfva deraf vanfrejdade; och för att blifva honom qvitt, komme de att skymfa och förfölja honom, till dess han ej längre uthärdade att qvarstadna i deras sällskap.
Deremot hafva Jerna grufvor i Ökneho harad visat ett gynsamrnare resultat och malmuppfordringen årligen stigit, så att der erhållits 1848: 8,991 Skeppund, 1849: 9,720 och 1850: 10,165. De öfriga grufvorna i Länet, alla befintliga i dess nordligaste del, nemligen Herrängs grufvefäll i Häfverö socken, Wiggelsbo grufvor i Wahlö socken samt åtskilliga smärre grufvor i Hargs, Forssmarks, Börstils, Wahlö och Wäddö Socknar hafva gifvit tillsammans 1848: 29,348 Skeppund, 1849: 29,250 och 1850: 38,940 Skeppund malm. Tackjernstillverkning har inom Länet ägt rum vid fyra masugnar, nemligen Bennebol i Bladåkers socken, Länna i Almunge socken, Edsbro i socknen af samma namn och Wällnora i Knutby socken, vid hvilka tillverkats 1848: 5,929 och 1849: 12,636 Skeppund tackjern, inberäknadt gjutgods. 1850 års tillverkning kan af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke meddelas, i saknad af uppgift derå. Berkinge masugn i Wahlö socken har icke varit i gång. Stångoch Ämnesjerns-tillverkningen, som bedrifvits vid Forssmarks bruk i Forssmarks socken, Hargs bruk i Hargs socken, Schebo i Ununge socken, Rånäs i Fasterna socken, Ortala i Wäddö socken och Nyqvarn i Thuringe socken, af hvilka de fyra förstnämnde hafva lill en del Vallonsmide, är uppgifven : för år 1848 till 12,377 Skepp, bergsvigt » 1849 » 12,461 » » » 1850 » 12,147 » » Vid Schebo bruk finnes äfven ett valsverk för tillverkning af jernplåtar, samt vid Nyqvarns och Forssmarks bruk stålugnar jemte hammare för stålräckning.
Den häremot framställda tankan, att Kongl. LagCommittéens omarbetande af RättegångsOrdningen, skulle lämpas efter Lagstiftande Magtens snart meddelade preliminaira beslut, om ett inskränktare antal Domstolar, och om tiden och sättet för deras verksamhet, synes icke vara af den nödvändighet, ehvad derom vid bedömandet blifvit yttradt, att man till vinnande deraf må, utan allmänhetens noga Dtu 5 Juli. e. m. 259 kännedom och eftersinnande af en sådan vigtig förändring, förhasta sig med detta beslut, som torde till dess beskaffenhet och följder innefatta så val hittills förekomna , som hädanefter bibringande större betänkligheter» Månne icke, till undvikande af misstag härutinnan, det i sådant fall vore bättre, att Kongl. LagCommittéen upp?jorde alternativa förslag till Rättegångsordning, lämpad efter Domstolarnes antal och organisation, så väl enligt deras nu varande inrättning, som efter LagCommittéens med dem åsyftade förändring? Den af Lagutskottet förutsedda byggnad af RättegångsOrdningen , med alla sina formaliteter, som skall uppställas på den grund, som sökes genom ofvannämnda preliminaira beslut, bör ej blottställas för att falla, som kunde inträffa, i händelse man ej noga undersökte, utan förskyndade sig med grundläggningen. För rnin del, i öfrigt instämmande med hvad Herr JustitieRådet Iserhjelm den 11 sistlidne April uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, rörande detta ämne, yttrat och åberopat, vigar jag vördsamt tillägga några erinringar, som fästade vid min öfvertygelse, under en tid af mer än Den 5 Juli. e. tk. eo års nästan oafbruten sysselsättning med Lagskipningen vid nämnde Domstolar. Någon billig klagan öfver obeqvämligjhet, att få Tvister anhängiga vid Härad sRätten, äger väl nu icke rum, emedan. Häradshöfdingen, som miste bo inom Domsagan, alltid är tillgängelig, och der hans hemvist är aflägse för Parter, finnas Personer förordnade, som utgifva Stämningar.
Denna dikt äger, i alla andra afseenden än i det dramatiska, skönheter af stor rang, så att det gör mig ondt, att derom nödgats säga något ondt. Der finnes denna musik, detta främmande sydliga doft, som vi redan prisat i Don Ramido, en underbar och främmande ton, som tjusar och förtrollar, som åtminstone första gången så oemotståndligen rycker med sig, att man icke har tid att komma till rigtig besinning. Allt noga öfvervägadt, sätter jag i alla fall Signora Luna i första classen. Månne icke Pappa också skulle ha lust att visa en annan, visserligen mindre förnäm, men dock af naturen kanske icke mindre rikt begåfvad dame – jag menar Tintomara – samma ära? frågade Rudolfina. Det tål mer att tänka på, min flicka. Tintomara sjelf är en något försvagad copia af Victor Hugos Esmeralda, liksom Esmeralda åter en något försvagad copia af Goethes Mignon. Ordet copia är dock icke ett fullt rättvist uttryck; ty både den fransyska och svenska författaren ha gifvit sina figurer så många egna tillsatser, ställt dem i så egna förhållanden, att de med lika rätt också kunna kallas originaler. Jag antager detta så mycket hellre som Amorina är skrifven före Notre Dame; och redan i Amorina finner jag grundtanken till Tintomara, åtminstone i det hänseendet, som Fouque’s Undine kan sägas vara slägt till alla dessa fyra förut nämda naturväsenden. Men grundtanken, som ännu hos Amorina är rå och ofta vidrig, har kommit till mognad i detta Animal coeleste, som är en sinnrik och pikant conception, hvaraf dock måhända kunnat göras mer. Många enskilda scener – såsom den i kyrkan – inånga enskilda drag äro också förträffliga, men der finnes kanske än mer att klandra. Compositionen är utan all slags artistisk skicklighet, orimligheterna hopade öfver all höfva, och contrasten med den inblandade nakna historiska sanningen förstör all illusion. Men hvad säger Pappa om Jagtslottet? frågade åter Rudolfina. Förmodligen skulle verlden icke mycket förtycka, om vi alla satte detta stycke framför alla andra, efter det handlar om vårt hus och våra värda personer.
Nej, det har jag inte. ( Kort paus. ) Är det väg i skogen, Jan Anders? Nej, det är det förstås inte. Men si patron L ARS A NDERS . J AN A NDERS . J AN A NDERS . L ARS A NDERS . har varit ute och kört. Hocken patron? Patron på herrgård'n, förstås. han varit ute och kört då? Å, grömmingen, har han det? Hvarför har J AN A NDERS . L ARS A NDERS . för han är ute och kör? Han hade la inte annat te göra, tänker jag. L ARS A NDERS . Hur ska jag kunna veta det? Vet jag, hvar Nej, han hade väl inte det. ( Paus. ) ­ 72 ­ Det var då väl, att kaffet har stått på hela Annars hade I fått vänta länge. tiden. ( Kort paus. ) Ja, det ska bli mums i den här väderleken. J AN A NDERS . ute. För jag fick köra efter ve'n, som låg bort i skogen. Si för mig var det nog bra, att patron var Det var ju bra det. i två da'r, innan vi fick'en. Det var inte så bra heller. För vi hade frusit L ARS A NDERS . farit efter'n förut då? Det var ju illa det. Men hvarför hade I inte J AN A NDERS . För det var ingen väg. Ja, men ni kunde väl skotta väg? Nej, si det kunde vi inte. Hvarför det då? J AN A NDERS . L ARS A NDERS . ved ute. Och di kunde ju skotta lika så väl som jag. Jo si, för de andra bönderna hade också sin Lars Anders. Brita Stina. Jan Anders. ­ 73 ­ Ja, det kunde de, förstås. dräng åt dem. Och hade jag skottat, så hade jag liksom varit L ARS A NDERS . B RITA S TINA . Det säger jag med. ( Kort paus. ) vinet får I hämta själfva. Var så god, gubbar, här har I kaffet. BrännJ AN A NDERS . Det var rejelt sagdt, du Lars Anders. Det var det, Jan Anders. Och det super vi L ARS A NDERS ( hämtar flaskan ) .
Jag anhåller, att dessa anmärkningar tillika med Hr v. Ttoils anförande må få åtfölja Gr. v. Fersens motion till BancoUtsk., som jag hoppas skall åt detta ämne egna all den uppmärksamhet, som denna för hela landet högst vigtiga fråga förtjenar. Hr Rosenblad, Bernh.: Ehuru jag icke till alla delar instämmer med den siste värde talaren, anser jag mig dock skyldig att fasta uppmärksamheten på ett misstag, som undföll honom i början och som kunde verka, att hans yttrande vunne mindre afseende, än det verkligen förtjenar. Frih har nemligen citerat odlingslånen i stället för fastighetslånen, som hans mening finnes hafva varit. Enligt min tanke finnes knappast någon fråga, som bar två så motsatta sidor, som hypotheksföreningarna. Med säkert mynt, med skyddande lagar mot missbruk äro de högst nyttiga. De hafva varit välgörande för ett land, som ar kändt för sin ordning i förvaltningen, men der de också började 7 år efter, sedan landet återfått ett stabelt mynt, en fördel, som det sedermera aldrig förlorat; ty äfven under de största olyckor har fråga aldrig uppstått, att landets skuldförbindelser kunde betalas med annat än klingande mynt. Detta är vilkoret. Efter det realisationen antages, ser jag inga vådor genom hypotheksföreningar; men eljest många. Ingenting fordrar större förtroende än dessa föreningar, hvilkas möjlighet och nytta består i att på långa tider kunna disponera penningar. Ett sådant förtroende torde efter ?.o års rubbningar blifva svårt att så hastigt vinna, isynnerhet under de misstroenden, man hör utspridas af personer, af hvilka man minst väntat det. Jag instämmer således deri, att jag icke ser, huru de, äfvenväl inrättade, kunna snart vinna fortgång utan biträde af Statens credit; och då denna credit kan lemnäs utan våda, har jag nu, likasom vid förra Riksdagen, ingen betänklighet vid dess begagnande, blott man tillser, att förlust för Staten icke uppkommer. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos H ög 1 o fl i g e Riddcrskapct oell Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Tionde Häftet. STOCKHOLM.
Ofverintendents-embetets försorg och på Kongl. Majits^ nådiga befallning, genom Bine af bemälde Embetes äldste tjenstemän besigtning hållen å det då verkställda arbetet; och anmälde besigtningsmännen, bland annat, att åtskilliga afvikelser från ritningen blifvit gjorda, såsom omkastning af rum, anbringandet af en öppen portal på framsidan m. m., hvarjemte anfördes: att byggnaden, hvilken, enligt förslaget, skolat blott^till en del beklädas med kalksten, nu vore utvändigt helt och hållet dermed beklädd, samt å gårdarne till och med bottenvåningen; att kolonner, trappor och dörromfattningar, som, enligt förslaget, bort förfärdigas af jern eller inhemsk huggen sten, hade blifvit tillverkade af utländsk marmor; att större kostnader blifvit nedlagda på jernkonstruktionerna öfver målningsgallerierna, och att golfven komme att göras af ek i stället för af furu. På uppmaning af Stats-utskottet vid sistlidna riksdag, hade Byggnads-chefen uppgifvit, att kostnaderna för anbringandet af värmeapparat, för kajbyggnad, planeringar, inredning, m. m. kunde beräknas till ytterligare 250,000 ,R:dr Riksmynt; och, sedan Kongl. Ofverintendents-embetet undfått nådig befallning, att å nyo yttra sig i ämnet och uppdragit åt förr omförmälde besigtningsman att verkställa en ytterligare undersökning, 34 — 266 — hade desse uti ett till samma Embetes underdåniga utlåtande den 14 Juli 1860 fogadt embetsmemorial, bland annat, förklarat, dels att flera afvikelse!' ifrån förslaget vållat drygare kostnader, dels att en ytterligare utgift af 30,000 R:dr R:mt vore nödig för anskaffandet af innanfönster. Rikets Ständer beviljade derefter, i öfverensstämmelse med Stats-utskottets tillstyrkan, ett ytterligare anslag af 380,000 R:dr Rmt, att utgå under åren 1861, 1862 och 1863.
Jag får då erinra, hvad de tryckta Protocollen kunna intyga, att jag vid dessa Riksdagar flere gånger, och äfven i afseende på frågan oin ett anmårknings-måls förfallande, når 2 Stånd inom Utskottet stadnat emot 2, reserverat mig emot Utskottets beslut, äfvensom emot dess åtgärd, att efter 107 ;§:n RegeringsFormen behandla mål, som tillhöra granskningen efter 106 §:n. Jag går nu att granska ConstitutionsUtskotteta Betänkande, och får anmäla, att jag håller 374 Den io Julli /, ni. tnig endast vid det nu upplåsta, ty de öfriga på bordet liggande Betånkanden af samma Utskott bär jag ännu ej hört, och liksom det förevarande , icke låst. Jag tror att resultatet af Utskottets arbete har blifvit helt annat, ån det Riksens Stånder hade våntat, och Nationen haft skål att fordra. En mångd anmärkningar hafva af Utskottet blifvit gjorde och som det tyckes , icke utan grund , men de åro till största delen framställde på ett inconstitutionelt sätt, så att de inåste blifva utan påföljd. Detta (konstitutionsutskott har nemligen oriktigt anvåndt 106 och 107 §§. af Regeringsformen. Det har efter 107 §. till Riksens Stånders afgörande pröfning framstållt anmärkte åtgärder, hvilka, äfven enligt Utskottets egen uppgift varit stridande mot Grundlagen eller andra gällande Lagar. Desse åtgärder borde således behandlas efter 106 § , och hånskjutas under RiksRått. Endast sådane, sam åro stridande mot Rikets sannskyldiga nyt. ta, eljer som utmärka brist på nit, skicklighet och drift, böra kamma under Riksens Stånders afgörande pröfning eller QpinionsDomstal, Föredragandens för krigs-årenderne anmärkta förfarande, i afseende på ett med enskilt person uppråttadt Contract om casseradt gjutgods, år framstålldt till vår pröfning, men borde såsom stridande mot 27 §. RegeringsFormen, underkastas RiksRått.
Med bedröfwadt hjerta tog jag min hatt, och wi begåfwo oss långsamt öfwer Norrbro. Några starka Ryska patruller wandrade öfwer bron. I allmänhet syntes här mycken Rysk militär, en naturlig följd deraf, att stadens garnison war öfwer 50,000 man stark. Det war icke blott den Ryska regeringens, utan occupations-arméns hufwud-säte. Det war härifrån, som förstärkningar utgingo till de serskilda landsorts-städerna, och det war hit, som nya flockar af de Asiatiska horderna strömmade, för att först lära något af språket innan de kringspriddes i landet. Då wi gingo förbi ett hus på Österlånggatan, kom bakom oss en kibitka, satt på hjul. Jag kastade ögat inuti densamma och igenkände den wäldige tidnings-redaktören, wid sidan af en soldat. Ett fönster öppnades hastigt, och ett swartlockigt hufwud stacks fram och helsade på herrn i kibitkan. Den medgörlige soldaten lät åkdonet hålla några ögonblick, och mannen, en boktryckare Hellsten, kom nedspringande med ett par pappersbundtar under armen. Han räckte dem in i kibitkan och sade, med en medlidsam tår i ögat: ”Det är för swårt, att bror skall nödgas resa till Siberien; men tag åtminstone här ett par årgångar af wår fordna tidning Freja till lektyr på wägen.” Äfwen jag wille skynda fram för att yttra mitt deltagande, då hästarne fingo en klatsch och kibitkan flög bort. Också min följeslagare hade wäl önskat, att till afsked trycka mannens hand, men såg nu endast med en sörjande blick efter den bortilande. Jag beslöt att ytterligare wandra omkring i staden, och tog derföre afsked af herr Askelöf, samt wandrade framåt slussarna. Der hörde jag dessa egna rop, som utmärka att sjömän äro sysselsatta med ansträngande arbete. Och jag såg, huru genom de uppdragna slussarna ett dussin grofwa kanonslupar inhalades i Mälaren. En mängd åskådare, dels sådana som genom windbryggornas uppdragning blifwit hindrade att fortsätta sin wäg, dels andra nyfikna, stodo på båda sidor om strömmen och betraktade skådespelet.
Likaledes förnyande Beviilnings-Utskottens, vid 2:ne riksdagar gjorda, förslag, hemställer Utskottet, att den till 6 sk. pr skålp. för Jernoch Stål-tråd nu stadgade tull må nedsättas lill 25 proc. af verkliga värdet, eller 4 sk. 6 rst. pr skålp. Äfvensom Utskottet, till undvikande af den nu å utländsk »ståltråd», som med Kbromers-kpllegii tillstånd får, för vissa tillverkningar, införas, stadgade värdeförtullning af 10 proc., och med godkännande ,af Riksdags-fullmäktigen G. Hullmans i särskild motion gjorda förslag, att icke blott »stål-» utah äfven jern-lråd måtte i detta undantägs-stadgande upptagas, hemställer, att inlorsels-tullen å Jernoch Stål-tråd, sorn för nämnde särskilda behof, med Kommers-kollegii tillstånd, intages, må bestämmas till 2 sk. pr skålp. Tid rubriken »Kopparoch Messirigs-tråd, försilfrad», har Utskottet ansett äfven förgylld böra upptagas och rubrikens lydelse blifva: förgylld eller försilfrad. Förnyande Beviilnings-Utskottens vid de 2:ne sistförllutna riksdagarne gjorda förslag, hemställer Utskottet, att den i gällande taxa gjorda skillnad emellan Bomullstråd, »nystad», med 21 sk. och »i härfvor» med 16 sk. införsels-tull pr skålp., må upphöra, och bomullstråd, alla slag, åsättas sistnämnde tullafgift. För »Linnetråd», nu indelad r »oblekt» med 24 sk., »blekt, hvit», med 1 R:dr, och »färgad», med 32 sk. införsels-tull pr skålp., har Herr Hjerta föreslagit, att, då dessa tullsatser voro alltför höga och försvårade tillgången på denna förnödenhetsvara, införsels-tullen å linnetråd måtte bestämmas till 10 proc. utöfver den tull, som blefve för garnet fastställd.
Lades till handlingarne. 35:te—44:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllös. 45:te punkten. Gr. Mörner: Jag vill icke motsätta mig beviljandet af ifrågavarande anslag, utan har begärt ordet endast för att lemna några faktiska uppgifter. För en del år sedan fanns på Wisborgs kungsgård, i närheten af Wisby, ett stamschäferi, hvilket kungsgårdens arrendator hade åt sig öfverlemnadt, utan att derföre erlades något slags arrendeafgift. Arrendatorn fann det emellertid så föga fördelaktigt, att han uppsade schäferiet, i anledning hvaraf Landtbruksakademiens förvaltningskomité erhöll befallning att söka annorstädes på ön Gotland förskaffa detsamma plats. Förvaltningskomitéen vände sig till Konrns Bekhde i länet, som utfärdade kungörelse för att inbjuda tjenlig person att öfvertaga schäferiet och sökte dessutom särskildt för saken interessera då varande Landshöfdingen på Gotland. Ehuru ingen arrendeafgift fordrades, anmälde sig icke någon sökande, och när hösten kom samt tid var inne att öfvertaga schäferiet från kungsgårdens arrendator, fann sig förvaltningskomitéen nödsakad att ingå till K. M:t med anhållan, att schäferiet måtte från Gotland få förflyttas, emedan man icke der kunde erhålla plats för detsamma. Jag hoppas, att Hr Löwenborg, hvars motion föranledt Utslcts förevarande hemställan, gjort sig underrättad om nuvarande förhållanden på ön, och att de må hafva så förändrat sig, att man kan hafva utsigt att få lämplig plats för schäferiet. Gr. Posse: Utsk:t har i motiverna för bifall till motionen anfört ett skäl. som jag tror måste tillerkännas allt afseende. Utsk:t anför nemi., att jordbruket på Gotland från R. St:r erhållit jemförelsevis mindre uppmuntran än fastlandets. Detta är en sanning, som icke kan bestridas, och detta förhållande ensamt torde vara tillräckligt skäl för bifall till motionen.