Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till a eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Plenum klockan 7 Eftermiddagen. Justerades 7 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i förmiddags Plenum denne dag fattade beslut. Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUlskottels insände förslag till 2 §§ af innevarande Riksdags beslut. Å nyo föredrogs ej mindre Högvördige PresteStåndets den 22 sistlidne Januari aflåtne och den 17 dennes eftermiddagen på bordet lagde ProtocollsUtdrag, hvaraf inhemtades, att PresteStåndet beslutit, att uti en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t borde anhållas, att Kongl. Maj:t täcktes i Nåder låta anställa undersökning, så väl om uppkomsten af den serskilda Städer beviljade Tolag, som ock om de vid dess beviljande fästade vilkor och ändamål, samt huru desamma genom Tolagsmedlens användande uppfyllas, för att vid nästkommande Riksdag kunna Rikets Ständer föreläggas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne att sig med PresteStåndet förena; än ock Välloflige BorgareStåndets den 3 sistlidne Februari aflåtna och den 17 denes H. 23* 356
Att vägunderhållningsskvldigheten fortfarande hvilan på jorden, är således en oundgänglig nödvändighet: och då de nu anförda skäl gälla lika mycket emot hvarje förslag, som afser att, antingen i sin helhet eller till någon del, upphäfva berörde grundsats, för alt till större eller mindre del öfverflytta vägbållnings-skyldigheten pä Staten, anser Utskottet sig kiira afstyrka bi fall till motionerna, sä vidt dc afse väghållningsskyldighetens fullgörande genom Statens försorg. 2:o Om väghäl/jiiugs-sky/dighetens skiljande frän jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare alt i samma onus deltaga. De i detta syfte väckte motioner afse, att bidragen till vägbållnings-skyldigheten skulle utgå med viss procent af hevillningen efter 2:dra Ari.; men då den sålunda föreslagna principen för bidragens utgörande vid hvarje års olika taxering är underkastad ändring, och grunderne för väghållningen i följd deraf skulle i samma mån komma att undergå rubbning samt derigenom föranleda, ej mindre oreda och ökade svårigheter vid deras tillämpning, än ock ständiga tvister väglolts-egare emellan, kan Utskottet icke understödja hvad härutinnan föreslaget blifvit. 3:o. Att väghållnings-skyldighcten skulle fortfarande hvila pä jorden, men att till denna skyldighets fullgörande skulle bidraga: bruk, vattenverk, och fabriker, samt alt städer och köpingar, så långt deras egor räcka, skulle underhålla deröfver gående vägar. Hvad försl städerne vidkommer, så är den ifrågasatta skyldigheten dem redan ålagd i 25 Kap. 8 § Byggninga-balken; och beträffande köpingars förpligtande att i vägunderhållet deltaga, sä finnes ej något allmänt lagstadgande, som Inkallar köping att, der den finnes vara på egen jord anlagd, i likhet med städerne underhålla väg genom sina egor. Är köping åter anlagd på hemmans grund, så åligger denna skyldighet jordegaren, som, vid grundens upplåtande, egt betinga sig motsvarande förmåner; och torde derföre framställning arne i desse delar icke till något afseende föranleda. Rikets sist församlade
— I öfrigt och då tör Utskottet icke kan vara okänd den klagan, som ej sällan förspörjes, att isynnerhet de bland den studerande ungdomen, hvilka ämna undergå den högre filosofiska examen, ofta nog, i brist af någon ledande plan för sina arbeten på detta vidsträckta fält, i början misstagande sig om vägen, komma att mindre ändamålsenligt inrätta sina studier oell derföre måste använda betydligt längre tid vid akademien, än som eljest erfordrades; samt att desse ynglingar, när de omsider fullgjort sina examensprof — hvilket i medeltal först sker vid omkring 27 års ålder — ännu ofta äro villrådiga, hvilket lefnadsyrke de böra omfatta; så synes det Utskottet vara en ej ringa fördel, att det betydliga antal af denna ungdom, som förr eller sednare kommer att ingå vid läroverken, genom de nu föreslagna stadgandena, skall erhålla icke allenast en kraftig uppmaning och väckelse att i rätt tid, medan ännu ynglinga-sinnets böjlighet underlättar sträfvandet till utbildning i hvilken riktning som helst, välja sitt lefnadskall, utan ock derjemte ett förut saknadt tillfälle till en sådan handledning, att dessa unga män kunna på samma gång föröka sina insigter och bereda sig för den praktiska verksamhet, som skall blifva deras framtida uppgift. Af nu angifna och öfriga uti Kommitterades underdåniga utlåtande närmare utvecklade skäl, kan Utskottet ingalunda biträda den mening, att den tkeoretiska bildningskurscn skulle för de blifvande skollärarne vara af mindre gagn, utan är Bih. till JR. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Häft. 6 42 Stain-Utskottets Utlåtande N:o 123. tvärtom öfvertygadt, att dessa arbeten skola hafva ett högst välgörande inflytande på deras bildning, Ej heller kan Utskottet antaga, att (let ändamål, som åsyftas med dessa vetenskapliga öfningar, — hvilka nti hvarje särskildt ämne liomme att ledas af en i detta ämne skicklig och erfaren akademisk lärare, — skulle kunna vinnas genom inrättandet af en särskild profession i pedagogiken.
Enligt livad högstberörda, den 24 Februari innevarande år aflåtna, nådiga Proposition, införd under Nio 95 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll vid innevarande riksdag, innehåller, hade Kronofogden uti nämnde läns södra fögderi, Henrik Wolff, uti en af Kongl. Majits Befallningshafvande i länet till Kongl. Majit insänd skrift, med förmälan att det honom till boställe anslagna kronohemmanet { mantal Luxe, i Burgs socken, vore för dermed afsedda ändamål oanvändbart, såsom beläget vid östra hafskusten af Gottland, långt aflägse från landsväg och under vissa tider af året nästan alldeles otillgängligt, samt att bostället derföre, äfvensom i anseende till förfallen och otillräcklig åbyggnad, aldrig kunnat af indelningshafvaren bebos, i underdånighet anhållit, att nämnda hemman, för hvilket i årligt arrende icke erhållits mer än 50 Ridr, måtte till Kronan indragas och bemälde Kronofogde i stället berättigas att, likasom Kronofogden i länets norra fögderi, åtnjuta årlig hyres-ersättning med 300 Ridr och derjemte få kontant uppbära det för boställets afkastning beräknade belopp, å hvilken ansökning Kongl. Majits Befallningshafvande, under vitsordande af de utaf Kronofogden Wolff uppgifna förhållanden, i underdånighet tillstyrkt bifall; hvaremot Kongl. Kammar-kollegium och Stats-kontoret, uti afgifvet underdånigt utlåtande, jemte meddelad upplysning att bland de i Gottlands läns stat för Kronofogden i södra fögderiet uppförda löneinkomster, tillsammans 2,500 Ridr, räntan af bostället beräknats till 19 R:dr och detsammas afkastning till 50 Ridr, på anförda skäl hemställt, att ifrågavarande ansökning, genom hvars beviljande rubbning i den för länet nu gällande stat skulle komma att ega rum, icke måtto vinna nådigt - afseende. Bill. till R. St.
Utdrag af Protokollet, hältet HoS Högwördige Prrfte.Ständet wid Urtima Riksdagen i wrebro e. m. d. iz Octob. 18 ro. S. D. ^ill Bewillnings.Utstottets under förmiddags Sestionen pä bordet lagda yttrande, öst Den LZ October. 175 Zfwer de hos Wälloft. Borgare-Ständet och Hederwärda Bonde Ständet framställde anmärk, niugar wid nämde Utstötts den 22 sistl. September afgifne utlätande i anledning af Herr Advorat-Fisealen Falkmans anmärkningar wid Bewillnings.Förordningen, kemnade Preste-Stän. det sitt bifall, och det sä mycket hellre, som Ständet ansäg den af Utskottet nu föreflagne redaktion, angäende Bewillning af mindre Hemmansdelar, wara en billig modifikation i Utstottets förut afgifne och af Preste Ständet gillade Betänkande i samma ämne. Ur suprs. Ox ?rotocollo I. U. Utdnrg af Protokollet, hället HoS Högwördtge Prcfte Ständet wtd Urtima Riksdagen uti wrebro e. m. den iz October '3io. S. D. e6ewillnings.Utstoltet§ under förmid. dags Sesiionen pä bordet lagda Utlätande öf. wer de hos Wälloft. Borgare-Ständet gjorda anmärkningar wid nämde Utstötts den 4 den. nes afgifne Mrande, i trögan om Caracterers beläggande med afgift, föredrogs ä nyo och bifölls. Ut «uxr>. Ox ?rntock>I!o I. Ol. -Umgvill. Utdrag i? Den iz October. Utdrag of Protokollet, hältet hos Hög. wördige Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen uti Arebro e. m. den iz October 1810. S D. cvvewillnings.
Af sådan anledning och då det kunde antagas att Rikets Ständer icke skulle finnas likgiltiga för det med denna samling afsedda och af hvarje industriidkare lätt insedda vigtiga ändamål och lemna detsamma utan understöd, har motionären anhållit att Rikets Ständer mätte ställa till Kongl. Maj:ts disposition en summa af 1,500 R:dr, att årligen i 5 ar under vilkor och förbehåll, som Kongl. Majit kan finna skäl alt bestämma, till sagde tekniska samlings vård och förökning utgå. Bih. lill R. St. Enär pä flera ställen inom riket samlingar i flere rigtningar göras och det icke rimligen kan ifrågasättas att Staten skall lemna bidrag lill vidmagthåtlande af alla sådana anstalter, hvilka, visserligen i och för sig af mycket gagn, likväl i allmänhet företrädesvis äro ämnade att befrämja den kommuns nytta, der de inrättas och detta jemväl torde blifva förhållandet med ifrågavarande tekniska samling, om hvars användande, ordnande och förvaltning motionären för öfrigt icke eller lemnat någon närmare uppgift, får Utskottet, som anser att det tillkommer kommunen tillse att nödiga medel för befordrande af det ändamål, som med motionen åsyftas, icke komma att saknas, hemställa, d) att Herr Hesselgrens ifrågavarande motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Undervisningsanstalter för Handel och Sjöfart. 47:o. Kongl. Majit, som funnit tillökning i anslagen för några af navigationsskolorna i riket behöflig, har begärt, alt, till beredande af förhöjning dels i nu utgående löner och arfvoden för ordinarie lärarne och underlärarne vid Navigationsskolorna i Slockholm, Göteborg, Gefle och Malmö, pä sätt Kommers-kollegium föreslagit, dels ock i de belopp, som för dessa skolor blifvit anvisade till instrumenters, kartors, böckers och möblers underhåll och förökande, äfvensom till reparationer, ved, ljus, städning m. m. anslaget till »undervisningsanstalter för handel och sjöfart» mätte af Rikets Ständer varda tillök t med den för ofvannämnda ändamål erforderliga summa, 5,263 R dr 75 öre.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den förev:de §:n, hvilkens antagande utan förändring ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats af Frih. Armfelt, att §:n måtte bifallas med uteslutande af orden »skyldeman i rätt uppstigande led», samt af öfrige ledamöter, som i ämnet sig yttrat, att R. o. Ad., med afslag i Den 15 Jall f. m. 501 Utsk:ts förslag, skulle bifalla den motsvarande §:n i K. M:s Propos. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall dertill med den af Frih. Armfelt föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej jemte ett eller annat ja, och slutligen propos. på afslag å §:n och antagande af den motsvarande §:n i K. M:s förslag, hvilken propos. besvarades med starka ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 46:te §:n. Hr Olivecrona: Jag har visserligen förut vid 2:dra kap. yttrat mig oro olämpligheten att i lag insätta stråITpåföljden att varda dömd medborgerligt förtroende förlustig såsom varande, enligt milt förmenande, ett steg tillbaka, sedan man beslutit upphörandet af straffet af ärans förlust. Jag vill derföre icke nu ytterligare utveckla mina åsigter härom; men jag kan dock icke undertrycka den önskan att, om ifrågav:de straffpåföljd skall i lag bibehållas, man då i afseende derå måtte iakttaga åtminstone tillbörlig konseqvens. Nu heter det i denna §: »Den som gjort sig förfallen till straff enligt 1, 2, 18, 19, 28 eller 40 §:n, skall ock dömas medborgerligt förtroende fiir alltid förlustig.
Härförutan, och då med faktiska bevis blifvit ådagalagd lättheten icke allenast att, förmedelst bläckskriftens uttagande, göra så kallade makulerade kartor och tullslämplar åter användbara, huru många gånger som helst, utan ock att efterapa det slags papper, som begagnas till nu varande charta; sigillatm-blanketter, tullslämplar och banksedlar, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte utsätta ett pris för den, som inom den 1 Juni 1852 inlemnar »fullständigt prof, såväl till gravyr som papper, med vattenmärke på en charlre-sigillata;- och en tullstämpel14, hvilka, beträffande papperet, lemna säkrare garantier mot efterapning, än det nu brukliga, och i afseende å gravyren förebygga allt det missbruk, som kan uppkomma genom bläckskriftens uttagande. Rikets Ständers sednast församlade revisorer anförde, uti 33 § af deras berättelse, hurusom Banko-fullmäktige anmält, att de, under afbidan på Kongl.
November sistlidet år, med öfverlemnande till Stats-Utskottet af alla till målet hörande handlingar, förklarat Sig vilja inhemta Rikets Ständers underdåniga yttrande, innan E. K. M. i ämnet fattade Dess Nådiga beslut. Efter erhållen del af de Stats-Utskottet sålunda tillställda handlingar, samt, efter öfvervägande så väl deraf, som hvad för öfrigt i ämnet förekommit, så, och då, hvad först angår de ifrågavarande Bergslag tillydande Gunnilbo och Heds Socknar, Bergslags-privilegier ickefå begagnas för Slångjerns-tiilverkning, och några Tackjerns-hyttor hvarken nu finnas eller tillförene varit anlagda i dessa Socknar, hvilka således icke i någon måtto uppfylla eller fullgöra den med Bergslags-privilegiers åtnjutande förenade skyldighet, hafva R. St., för deras del, funnit, att, derest ifrågavarande 2:ne Socknar icke skulle inom någon viss af E. K. M. förelagd tid fullgöra den med Bergslags-privilegiers åtnjutande förbundna skyldighet till Tack - 32 Exp. Utsi. Förslag till uncl. Skrif o. N:S 252. jernsblåsniug till sådant belopp, sora motsvarar dfen derföre förunnade lindring i Skatte-bidrag, Privilegierna böra upphöra och Socknarne öfvergå till Landslag med alla dervid förbundna utskylder och onera, men med rättighet likväl för Socknarne till befrielse från de afgifter och besvär, de hittills, i egenskap af Bergslag, fått vidkännas; för hvilket tillstyrkande R. St. jemväl hemtat stöd deraf, att Gunnarskogs Bergslag i Wermland, der förhållandet varit enahanda som uti Gunnilbo och Heds Socknar af Westmanland, blifvit, i följd af E. K. Maj:ts Nådiga beslut af den i3 December x8a5, till Landslag utlagd.
Jo, att det sålunda förhöjda tackjernspriset, hvilket, sådant det nu är, ingalunda harmonierar med stångjernsspriset, utan lemnar för mångfaldiga bruk nära nog ingen behållning, derefter skulle för bruken föranleda en gifven förlust, och då en så kraftig och hastig rubbning uti förhoppningarne öfver den så nyligen utfärdade nya smidesstadgan m. m. komrne att göra stängjerns-läbrikalionen helt och hållet omöjlig, återstod intet annat för bruksegarne än att nedlägga handteringen och öfverlemna en stor del af arbetspersonalen till församlingarnes fattigvårdsstyrelse!'. Jag behöfver ej omtala, hurudan belåtenheten härmed inom landet skulle blifva. Man invänder väl, alt bruksegarne få slå sig på jordbruket, men harvid vill jag erinra, att uti de flesta skogstrakter, der bergsbruket i allmänhet idkas, äro emellan berg oell stenar befintliga jordlappar, som kunna odlas, redan uppodlade, och hvad smeder och smedsdrängar rn. fl. af personalen vidkommer, så känner hvar och en, sorn haft med bruksfolk att göra, att de nära nog icke kunna användas till något annat arbete, än dertill de äro invande från barndomen. Mycket mera vore att anföra uti denna lifsfråga för vår svenska jerntillverkning, men jag vill icke vara vidlyftigare, emedan jag är fullt öfvertygad, att tackjerns-utförselförbudets bibehållande har inom Riksstånden försvarare, som komma att uppträda med större förmåga, än jag kan ådagalägga. Hvad förbudet mot införsel af utländskt tackjern vidkommer, så anser jag äfven af högsta vigt, att detsamma får qvarstå, och aldra nödvändigast om utförselförbudet af tackjern bottages. Priset på vårt svenska ordinära tackjern har hitintills under flere års tid hållit sig omkring Nio R:dr banko per skeppund uti Christinehamn på platsen (jag talar icke nu om den bättre sorlen, eller så kallade Pehrsbergsjernet, som är så begärligt för slåljern och varit vida högre i pris).
Det torde kanske nu vara mindre lämpligt att anföra LagComitteens förslag till indragning af BergsTingsRätterne, men jag måste göra det, emedan förslaget i detta afseende är så frappant naivt. Åtminstone borde ej den siste Talaren sälta sig deremot, då han visserligen känner, att Domare få dömma i andra mera vetenskapliga mål, t. ex. i fråga om mord, der hela domen heror på kunskaper i anatomien och derföre alltid fälles till följe af Läkarens betyg. Dessutom äro de flesta mål, som afdömmas vid BergsTingsRätterna, ej af vetenskaplig beskaffenhet, och de, som äro det, angå nästan endast Bergsnomenclaturen, hvilken Domarena snart nog kunna lära sig. Jag kan således ej vidgå detta skäl till afslag å Utlåtandet, synnerligen som jag anser det vara öfverensstäm - Den 3 Februari i f. m. mande med tidens kraf och vår utbildning. Jag kan således för min del icke annat än på det högsta yrka bifall på Utlåtandet, emedan det vore att bereda en utväg för oss att nästa Riksdag få emottaga ett fullständigt förslag till ny Rättegångsordning. Herr von Troila Emil: Jag har begärt ordet i anledning af Herr Cederschjölds anförande, men är i det mästa förekommen af Herr Hjerta. Jag är verkeligen förundrad att af en Läkare höra sådana anmärkningar, som de Herr Cederschjöld framställt, dådet visserligen icke är honom obekant, att Domar ofta fällas endast i stöd af Läkares utgifne betyg, såsom till ex. i frågor om mord, hvilka frågor visserligen äro vida vigtigare, än de, som angående Bergsvetenskapen kunna förekomma vid BergsTingsRätten. Om man skulle antaga Herr Cederschjölds och Herr Thams mening, att Domare aldrig finge dömma i andra frågor än dem de, äfven i de minsta detailler, som kunde stå i beröring med någon Vetenskap, kände, så skulle det fordras ett särskilt Tribunal af idel Medicinae Doctorer för att afdömma alla frågor, der Läkareattester, under nu varande förhållande, kunde erfordras.
Skrifvelsej N.-& ig&. någon uppmärksamhet åt de i afgifne motioner gjorde framställningar, samt för åstadkommande af ett ändamålsenligare förtullningssätt, genom utbyte af värdeförtullning mot förtullning efter vigt eller annan grund; äfvensom Rikets Ständer biträdt hvad E. K. M:t Nådigst föreslagit i fråga om bibehållande under ytterligare trenne år, eller till 1847 års slut, af nu gällande bestämmelser rörande spanmåls-tullen, utom hvad beträffar införsels-tullen å Hvete, den Rikets Ständer funnit böra höjas från 2 till 3 R:dr B:co tunnan, hvarjemte Rikets Ständer medgifvit, att den tullinkomst, som för utländsk spanmål under berörde tid inflyter, varder öfverlemnad till E. K. M:s disposition, för att användas lill undsättning åt inbyggarne i de orter, som af missvext hemsökas. Då, i följd af Rikets Ständers sålunda fattade beslut att i allmänhet vidblifva grunderne för 1841 års Tulltariff, de i nu gällande Tulltaxa utsatta förbudsbestämmelser, i möjligaste måtto för bli f vi t oförändrade, hafva, vid sådant förhållande och i öfverensstämmelse med hvad vid föregångna Riksdagar varit öfligt, Rikets Ständer, med erkännande af E. K. M:s rätt, i afseende på förbuds utfärdande emot ineller utförsel af varor, beslutat, att äfven å de artiklar, som fortfarande komma att blifva förbudne, Lullafgifter böra utsättas, för att icke, genom bristande tullbestämmelser, något band må läggas på E. K. M:s rätt att förbuden upphäfva, och i sådant afseende antagit de eventuela bestämmelser, som af Rikets sednast församlade Ständer å dessa artiklar stadgades och i serskild, härhos underdånigst bifogad förteckning finnas upptagne.
I annat fall torde förlusten på denna åtgärd motsvara vinsten å afverkningsförinågans högre beräkning, och behållningen blifva ingen. § 99. Om enkel redskap, af hvad storlek som helst, får begagnas: så förfaller denna §. Hans tillvaro bevisar att man trädt den enkla redskapens egare för nära. Hade man icke det gjort: så hade författningen kunnat genast sättas i verket, lika väl i anseende till den enkla, som den sammansatta redskapen. Godkännes min anmärkning vid 8:e §: så utgår den 99:e. Bil. JYs 2 lill Särsk. Ulsk. Bet. M 2 till Särsk. Utsk. Bet. Med denna § är enahanda förhållande, som med den näst föregående. Beräknar man icke den enkla redskapens afverkningsförmåga för högt i 40:e §: så förfaller behofvet af den 100:e, hvilken då följaktligen bör uteslutas. Vid författningen i allmänhet anmärker jag, alt då flera moment finnas i samma §, felas siffror eller bokstäfver till ordningsföljdens utmärkande, hvarigenom man saknar den lätthet att dem åberopa, hvilken eljest skolat förefinnas. Yid tonen i Utskottets betänkande samt vid språket, der och i författningsförslaget, nödgas jag slutligen göra erinringar. Ett dylikt Betänkande är ej en stridskrift inför allmänheten. Framställningen bör följaktligen vara så lugn, som i en vetenskaplig afhandling, 'eller i en skiljomans utredning af en till hans bedömande öfverlemnad tvistefråga. Läsaren föranledes eljest, af den häftiga tonen, och af de stora kraftorden, att misstänka skiljomannen för att stå på den ena partens sida, eller för att, af sin egen känsla, vara hänförd lill öfverdrift. Ett Utskott torde ej heller böra taga sig en sådan ton, som vore det befogadt icke blott att tillrättavisa sin hufvudman, Svenska folket, för dess fel och villfarelser, utan äfven till att klandra förgångna tiders lagstiftare, för deras misstag. Sjelfve lära vi ej undgå sådana, och böra derföre lika litet förhäfva oss öfver förfädren, som vi vilja att våra efterkommande skola göra det öfver oss. Det är, i alla fall, orätt att skjuta skulden alldeles, eller förnämligast, på lagen.
I anledning af hvad den siste värde talaren anfört, får jag nämna, att om vid införandet af ett liberalare handelssystem, det afseende jag tillstyrkt fästes på hvad öfvergången från ett motsatt system fordrar; så blifva de Näringsidkare tryggade för förluster, hvilka i stöd af nu gällande stadganden nedlagt capitaler i någon näring, som möjligen kunde komma att lida afbräck genom det förändrade systemet. Det torde vara nog i afseende på närvarande Näringsidkare. I afseen - Den i5 Februciriii de på framtiden delar jag ej Herr Lefréns fruktan att utländsk täflan skulle qväfva våra näringar, så snart, på sätt jag äfven yrkat, vid införseln utifrån lika hög tull kom att erläggas för en vara, som dess inhemska producent i och för dess production erlagt till Staten. Skulle vid sådana omständigheter likväl något inhemskt industrielt företag ej kunna tåla utländsk täflan, så är det tecken att detta förlag efter våra förhållanden ej är lönande, och då erhålla troligen de förut deri begagnade capitaler ett mera nyttigt användande i annan väg, hvartill visserligen ej kom att saknas tillfälle, så länge hos oss erforderliga capital-tillgångar äro så ringa jemförelsevis med de näringsföretag som kunna erbjuda sig. Hvad spanmålshandeln beträffar, tror jag, att om en oföränderlig tull å spanmål fasställdes, uträknad efter dess medelvärde och efter ett medium å de skatter, som betunga dess inhemska production, så skulle den in.; hemska producenten, om han än någon gång fann utländsk medtäflare, likväl erhålla en riklig ersättning, derigenom, att vid de efter naturens lagar inträffande svagare skördar och deraf höjda priser, han ej, som hittills varit förhållandet, ägde en utländsk concurrence, som var helt och hållet fri från de dryga afgifter, hvilka betungat hans egen production, och med hvilken han således ej utan förlust kunde täfla. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Under loppet af discussionerne har jag trott mig finna ett Den 15 Februarii, ett yttrande mindre fullständigt utveckladt, och då ingen annan af de Ledamöter som talat, fästat sig vid detsamma, anhåller jag om Höglofl.