Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
15 114 skrift. §. 237 i Banco-Reglementet stadgar, att datum af dea resolution, hvarpå någon uphandling eller utgift sig grundar, skall antecknas å hvar och en bland Cassa-verificationerne befintlig räkning, och således får ingen utgift äga rum, utan att den grundar sig på en Resolution. Men det oaktadt upräknar samma Reglemente i §. 228, bland Bruksförvaltarens åligganden, ”att ansvara för den ekonomiska förvaltningen och redovisa för alla inkomster och utgifter af Tumba Bruksoch Landtegendom med tillhörighe”ter. ” Afsigten med ilen Inspecterande Fullmägtigens åliggande att ”påteckna” vissa verificationer, upplyses bäst af sjelfva det stadgande, hvarpå denna skyldighet grundar sig, nemligen i 12 §. af Inslructionen för Bruksförvaltaren af den 20 September 1827 (stadfästad af Banco-Utskottet vid Riksdagen 1828 —1830) och af följande innehåll: ”Ingen uphandling af betydenhet må ske utan efter anmälan till Banco”Stvreisen samt med dess bifall. Till verkställande af mindre och tillfälliga ”upköp eller utbetalningar, bör förvaltaren begära tillstånd af den Banco”Fullmägtig, som har speciella inseendet öfver Bruket.” För alla utbetalningar skall finnas behörig verification samt å denna finnas påtecknad den resolutionsdatum, som desamma anbefaller, eller ock den ofvannämnde Banco-Fullmägtigens egenhändiga påskrift. ”Häraf synes ”tydligt att denna påskrift endast åsyftar att ersätta saknaden af Fullmägti”ges resolution, antingen för anskaffandet af effecter och varor af mindre O : ö ”qvantiteter eller obetydligt värde/’ hvilket anskaffande, enligt 3:dje mornelitet i §. 237, blifvit öfverlåtet lill Banco-Styrelsen, eller vid andra tillfällen, då Fullmägtige på Inspecterande Fullmägtigen öfverlåtet deras resolutionsrätt. Men uti intetdera fallet hafva de kunnat på honom öfverflytta den ansvarsskyldighet för utgiftens behörighet, hvilken enligt författningarna åligger Bruksförvaltaren.
Remitterades, jemte hvad, i anledning af motionen, vttradt blifvit, till Banko-Utskottet. S. I). Föredrogos ånyo Kongl. Maj-.ts Nådiga Propositioner: Af den 13 sistlidne Mars, angående utbetalning af innehållen och till Statsverket indragen aflöning för de under krigs-åren 1806—1810 fångne ogifte officerare och under-officerare, med vederlikar. Remitterades till Stats-Utskottet. Af den 27 sistlidne Mai’s, angående sinnessjuke Löjtnanten vid Westmanlands regemente Laurentz Georg Nicolas Lindbergs uppförande till pension å Allmänna Indragnings-staten vid erhållande afsked. Remitterades till Stats-Utskottet. Af samma dag, om afsöndring af jord från ryttmästare-bostället vid Skånska Hussar-regementet, kungsgården Sandby, för att till ny kyrkogård för Sandby församling i Vestra Göinge härad af Christianstads län användas. Remitterades till Stats-Utskottet. Af samma dag, angående afsöndring af jord från f. d. sergeants-bostället vid Westgötha-Dahls regemente, Lerdals stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrkogård i Elfsborgs län. Remitterades till Stats-Utskottet. 304 [Fröt-Utdrag den 22 April i857. Af den 24 sistlidne Mars, angående uppförandet af en hufvudsakligen för Postverket afsedd byggnad å Kongl. Maj-.ts och Kronans intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt. Remitterades, jemte afgifne yttranden, till Stats-Ulskottet. Af den 24 sistlidne Mars, angående inlösen till Kronan af Landshöfdinge residenshuset i Hernösand och uppbyggande af Landtstats-embetshus derstädes. Remitterades till Stats-Utskollet. Af den 54 sistlidne Mars, angående uppförande af en ny byggnad för Riks-arkivet. Remitterades, jemte afgifna yttranden, till Stats-Ulskottet. Af samina dag, angående erforderligt anslag för tillbyggnad af Vetenskapsakademiens hus.
För min del vill jag icke uptaga tiden med att vidlyftigt yttra mig ang:de tull å art. tackjern, utan inskränker mig att anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall å Utsk:ts förslag, att tackjern skall vid införsel vara tullfri, och dels att en tullsats af 15 öre för eentnern måtte samma artikel åsättas. Propos. å bifall till ITtskits förslag blef härefter framstäld och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten. Gr. Liljencrants begärde votering. Uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Bevilln.Utsk.ts förslag, att artikeln Jern, I) e n 4 Ju ii i. 87 gjutet, lackoch barlast u». in. fortfarande skall vara från införseltull befriad, röstar Ja; Den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att åsätta nämnde artikel eu införseltull af 15 öre för centner».» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 28. Nej — Ii. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att några andra yrkanden i anledning af Utsk:ts hemställan sid. 22, än de af Gr. Liljencrants gjorda och af R. o. Ad. numera pröfvade, icke förekommit, hvaruppå H. Exc. hemstälde, huruvida R. o. Ad. ausåge öfverläggniugen ang:de oftaberörde hemställan afslutad. Sedan härtill svarats ja, framstiilde H. Exc. propos. å bifall till Utskits ifrågav:de hemställan i alla de delar, hvilka icke redan utgjort föremål för R. o. Adis beslut; och blef denna propos. med ja besvarad. R. o. Ad. öivergick härefter till behandling af tariffen för U*- förseitullern, dervid först förekom:
Då den närvtde lagen är omöjlig att verkställa, och då erfarenheten visat riktigheten af de uti Finans-komiléens vid sisth Riksdag afgifna tiplysningar ang:de sedelernissionens verkliga storlek, hvilken enl. dessa just skulle upstå till ilen summa Utsk. föreslagit, så kan jag icke finna något skäl att vägra bifall till Utslcs förslag. Att ålägga Bankerna att aldrig låta RiksmyntKassan sjunka under 25 proc. af grundfonden anser jag olämpligt. Staten kan föreskrifva hvilka garantier en Bank skall lemna, hvilken ansvarighet som skall åligga delegarne, hvilken grundfond som skall insättas &c., men Staten kan icke utan att gå för långt i reglementerande, gifva några föreskrifter med afs:de på Bankens egen verksamhet. Afven med afs:de på Banken måste väl den satsen gälla; att om en rörelse skall skötas väl, så måste'dess Styrelse hafva någorlunda fria händer Hr Hjerta har ansett den »strypning», som Privatbankerna nödgats iakttaga, vara en följd af sedelutgifningsrätten. Jag förstår icke detta yttrande. Skulle kanske Bankerne mindre dragit sig tillbaka, om de icke utgifvit sedlar? Jag skulle gerna vilja veta, om en Bank vid en inträffad kris 304 Den >10 December e. m. liar något annat val än att hålla sig tillbaka. Det är en utväg, som Bankerna, efter hvad erfarenheten utvisat, alltid måst iakttaga vid inträffade kriser; ty det är naturligtvis omöjligt för Banker, äfven utan sedelutgifningsrätt, alt fortsätta sin lånerörelse i en tid då alla uttaga sina hos dem insatta penningar. Hr Hjerta har sagt att det icke är genom sedelemissionen, utan genom uppooh afskrifnings-rörelsen som de enskilda Bankerna hufvudsakligen böra verka. Men månne icke en Bank, som endast bedrifvil uppoch afskrifnings-rörelse, i första rummet skulle tvingas att strypa vid en inträffad financiel kris? Enl. hvad erfarenheten visat så är första följden af en inträffad kris den: att alla penningar som äro insatta på uppoch afskrifnings-räkning i de enskilda Bankerna genast uttagas.
Th. Nathhorst; samt 3:o väckt fråga derom, att, dåde medel, hvilka voro bestämda att bilda en Diskontfond för lån å ull, funnos hafva blifvit lill ringa belopp anlitade, den del af denna Fond, som ej utgick till sitt bestämda ändamål, borde användas såsom en •kad tillgång för Manufaktur-Diskonten och på den vägen utgå i allmaänna rörelsen. I anseende att anledningen till detta meddelande ligger deri, att Kongl. Maj:t i nåder täckts anförtro mig att handhafva och ombesörja verkställigheten af de anstalter, Kongl. Majit i nåder anbefallt, syftande att i Riket införa en förbättrad fårafvel och ullkultur, samt att vara Direktör i den af Kongl. Maj:t stiftade Landtbruks-Akademi, och att de åtgärder, hvilka utgöra föremål för Rikets Ständers Revisorers omförmälda anmärkningar 8ro att anse såsom mer eller mindre föranledda af de tillgöranden, till hvilka äfven jag må hafva medverkat; så begagnar jag det tillfälle, sorn Kongl. Kollegium beredt mig, att i afseende på förenämnde ämnen aflemna det yttrande och dea — 64 — förklaring, hvartill jag af förekommande omständigheter, finner mig äga anledningar. Hvad nu först angår de 1,000 R:dr B:ko, hvilka utgå såsom årligt arfvode till Direktören Hofman Bang, så är det angeläget, att denna fråga betraktas i sammanhang med de flera, hvilka omfatta åtgärderna i deras helhet, syftande alt åstadkomma en ny och förut förbisedd näringsgren, hvilken i åtskilliga andra länder visat sig hafva medfört inflytelserika följder på deras ekonomiska välstånd och synnerligen på åkerbruket. Kongl. Majit täcktes, under omsorgerna för befrämjandet af landets inre förkofran, fästa Dess höga uppmärksamhet på omförmälda ämne, och behagade infordra af dem som vederborde närmare uppgifter om hvad som, under för handen varande förhållanden, kunde i detta afseende vara att tillgöra med hopp om framgång.
Stms i ämnet atlåtne skrifvelser kan komma att fatta, synes mig denna invändning ingalunda böra hindra vår fortgång på den beträdda banan till detta ärendes befrämjande, enär K. M., vår nu regerande allernådigste Konung, behagat så till vida, redan för längesedan, uttrycka sin åsigt derom, att behofvet af besvärsmålens skiljande från de egentliga regeringsärenderne är angeläget; denna åsigt är uttalad och erkänd genom en till R. St:r är 1844 aflåten Nåd. Propos., hvarå nekande svar visserligen följde, men som torde böra tillskrifvas det mindre lyckliga sätt, hvarpå, medelst förstnämnde måls öfverlemnande till Högsta Domstolen, svårigheterna voro föreslagna att lösas. R. St:r vid iunevarrde Riksdag böra således kunna trygga sig dervid, att behofvet af en förändring är hos K. M. längesedan insedt. Erbjudes nu en antaglig utväg till dess ernående, bör man ej tvifla på en slutlig framgång. Vi ega således, efter mitt förmenande, allt skäl att bifalla Const.Utsk:s hemställan; och tillförser jag mig att R. o. Ad., i enlighet med sitt nyss fattade beslut, finner lämpligt att uti ett mål, som är alldeles analogt med det näst före detta behandlade, fatta ett likartadt beslut. Gr. Lagerbjelke: Jag skulle icke vågat att ännu en gäng uptaga R. o. Ad:s tid, om icke Hr von Hartmansdorff framställt att jag om hans yttrande begagnat uttrycket svepskäl, hvilket jag ej gjort. Jag har sagt, att man emot antagandet af grundlagsändrings-förslaget, hvilket, bland annat, innefattade bestämmelse, att i ämnet skulle finnas en civil-lag, förut begagnat det svepskälet att säga, att, innan man får civil-lagen, kan grundlagsförslaget icke antagas, och på det att vid nästa Riksdag ett sådant svepskäl icke måtte kunna begagnas emot detta grundlagsändrings-förslag, har jag förordat hvad Utsk. nu föreslagit; men dermed har jag således icke yttrat, att Hr von Hartmansdorff begagnade svepskäl i denna diskussion.
Något annat i förväg lagdt hinder, finnes, så vidt jag vet, icke. Visserligen stadga äldre författmr, att inom det eller det afslåndet, får en mjölqvarn icke anläggas, emedan den skulle förnärma en närliggande qvarn. Men dessa författmr hafva icke allenast genom Kongl. Resolut:r, utan jemväl genom den tillämpning de i hvarje fall erhållit, blifvit så jemkade, att, så vida icke den gamla qvarnens ägare kan visa, det han saknar mäld i sin qvarn, lägger icke dennas närhet något hinder i vägen för en annan, alt i grannskapet anlägga en ny; och följaktligen kunna alla de i äldre tider gällande föreskrifter, sådane de af behofvet voro påkallade, ingalunda åberopas såsom giltiga skäl, att förvandla mjölqvarnar till fabriks-inrättningar. Jag kan således icke annat, än 448 Den 22 Juni. protestera mot tillämpningen af den grundsats, som StatsUtsk. velat göra gällande. Hvad deremot såg-qvarnar beträffar, så är med dem ett helt annat förhållande, emedan jag skulle tro, dels att ett ganska ringa antal sådana äro skattlagde, dels att räntan för dera beräknas pä annat sätt än för mjöl-qvarnarne; och då Statens förlust genom denna räntas uphörande i sig sjelf vore obetydlig, anser jag, att den gerna kan försvinna. Hvad angår den sednare delen af Utskrs hemställan, så ber jag, att derutinnan få förena mig med Frih. Palmstjerna. Det finnes nemi. icke någon författn., åtminstone har jag icke, rinder den tid af 20 år, som jag, i egenskap af Advokat-fiskal yttrat mig öfver frågor om restitution af räntor för sådana qvarnar, hvilka blifvit ödelagde, icke eller under den tid af 17 år, jag såsom Notarie tjenstgjorde i Kammar-Collmn, kunnat uptäcka någon sådan, som lägger hinder i vägen för en qvams nedläggande, så snart egaren icke finner någon fördel uti, att vidare begagna densamma.
Ingen kunde högre än motionären värdera den Norska statsförfattningen och Norrmännens derifrån utgående aktningsvärda känsla för frihet och sjelfständighet; men såsom Svensk vore motionären berättigad till de påståenden att Norrmännens sjelfständighetskänsla aldrig bort anse sig förnärmad af det främre rum inom Föreningen, som på grund af all rättsprincip obestridligen tillkomme Sverige, och att det ingalunda hos Norrmännen ådagalagt någon sannt fosterländsk, politisk blick att söka bestrida detta. Ensamt i den omständighet att Norge till unionens upprätthållande blott skulle erlägga 5/17-deIar mot Sveriges 12/17-delar läge, i motionärens tanke, all den erforderliga bevisningen, hvilketdera af de båda rikena den yttre representationen för unionen tillkomme. Det öfverginge nära nog all fattning, huru unionens stiftare från Sveriges sida fränträdt allt afseende å dess urgamla sjelfständighet, å dess fordna historiska betydelse, ä alla dess minnen, då det i Riksakten medgafs, att vid ett nytt konungaval det skulle kunna komma att bero på den förseglade sedeln, att Norge skulle tillsätta Konung i Sverige, som likväl gifvit Norge den så kallade Föreningens förste Konung. För öfrigt skulle motionären för Sveriges räkning mycket gerna finna sig uti alla de eftergifter, Norrmännen yrkade emot Sveriges formela företräden inom unionen, Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 37. 5 blott med det enda vilkor, att benämningen nFöreniug» finge för de båda rikena helt och hållet utgå och alt såmedelst den dunstbild af ära, nytta och politisk vigt, som man under nära femtio år för Sverige sökt tillägga föreningen, måite, såsom ett innehållslöst ting, skingras och försvinna.
Renborg, Alma, fröken, Ostersund. Renborg, Hildur, fröken, BIariestad. Richter, Jenny, fröken, Iiarlshamn. Rundkren, Charlotte, fru, Karlstad. Ryding, Karin, fru, Venersborg. Sjöcrona, Helena, fröken, Helsingborg. Sjögren, Anna, fröken, Karlshamn. Sterky, Ameline, fröken, Cpsala. Strömberg, Emma, fröken, Varberg. Sylwan, Ida, fru, Kristianstad. M: * Tornberg, Ebba, fröken, Lund. Enger, Hedvig, fru, Hitorp, Rora. Widebeck, Augusta, fru, Strengnas. : ': Bil. Filialen i Malmö. Under i r 1889 liafva 32 arbetsgifvare och 59 arbetssökande anunllt sig &amp; filialens byrå. Af dem liafva 1 2 arbetssökande erhållit anstallning och 28 sta fortfarande inskrifna ii byrån. - *) Afsagt sig ombudskapet under h e t. * *) Aflidit under år 1889. * * q Aflidit under år 1890. Sammanlagda lönebeloppen hafva uppghtt till 2,475 kronor, deraf högsta lön som betingats varit 4 0 0 kronor för husföreståndarinna och Iagsta lön 75 kronor för s. k. svensk bonne. Flere upplysningar om förbundets verksamhet ha lemnats, och förfrågningar hafva framstalts om inträdesfordringarne till högre lararinneseminariet i Stockholm, till gymnastiska central-institu tet, till Sofiahemmet, till sjukhus i Tyskland och till skolor såväl i Sverige som utl a ~ d e t, samt om kurser och arbetsområden för kvinnor. Prospekter for sjukkassan hafva utlemnats, afvenså listor för stipendiefondens räkning. Flere af Skånes tidningar h a h a afgiftsfritt infört annonser för filialens rakning. Inkomster o c h utgifter under Ar 1 ' 889. Inkomsler. Utgifter.
Ständer i dessa frågor torde böra vidtagas och framställas, inskränka sig till några få föremål; och Utskotten gå nu att i korthet afgifva vördsamt utlåtande i ämnet. r a • Beträffande frågan om upphörande aj Postforingsskyldigheten för de dertill anslagna hemman, emot dessas deltagande i vanliga onera och Postens framförande i stället genom Hålloch annan Gästgifvarskjuts, så anse Utskotten , att den senare forslingsutvägen kan vara nyttig, och bör begagnas i serskilda fall, der antingen Postens skyndsamhet skulle genom en sådan anstalt befordras , eller å sådana orter, hvarest inga Posthemman finnas att tillgå; men hysa deremot för öfrigt samma öfvertygelse, som Ofver-Post-Directeuren, i grund af anförda skäl, framställt, eller att förslaget om Postens framförande endast genom Gästgifverieller Hållskjuts icke är fördelaktigt, helst det icke synes leda till de dermed åsyftade j:na hufvudföremål, nemligen Postens skyndsamhet och lindring i skjutsningsbesvdret. I förra hänseendet förekomma svårigheter, att alltid till 12 Devilln.- och vin t ning på Posten tillhandahålla nödigt antal hastar viJ Posternas mangen gäng obestämda, af olika väglag oell andra inträffande omständigheter beroende ankomsttid, serdeles ä de flere orter, hvarest ingen hållskjuts utgöres, samt den omständigheten, atc den skjutsande, enligt nu gällande Gästgifveri-Ordning, eger använda en fjerdedels timmas längre tid pä milen, än nu för Postskjutsen är föreskrifvet. I senare a/seendet synes det vidare uppenbart, att någon lindring i allmänna skjutsningsbesväret icke skulle vinnas, emedan i samma mon, som reserv-skjutslagen ökades af Postbemmauen, skulle ett motsvarande större behof af hästar inträffa i och för Postens skjutsande. En slik uppbädning eller väntning skulle dessutom medföra större olägenhet, än då den skjutsande hemma hos sig, under nyttig sysselsättning, afbidar Postens ankomst.
Ut sles här framställda förslag, så förefaller det mig besynnerligt, att Utsk., då det såsom grund för Jndarnes fria bosättningsrätt i vissa af Sveriges städer, hvilkas namn blifvit i förslaget upräknade, angifvit dessa städers till ungefärligen 4000 innevånare upgående folknummer, icke äfven nämnt de städer, som äro lika folkrika, såsom t. ex. Carlshamn, Fahlun m. fl. För öfrigt tror jag alt frågan är så tillräckligt utvecklad, att jag är öfvertygad derom att då de två Stånd, som minst känna Jndarne, önskat bibehållandet af inskränkningen i deras rättigheter, detta skall för Ii. o. Ad. vara ett tillräckligt skäl att vidblifva sitt förut fattade beslut. Jag vill visserligen f. n. icke gå längre, ehuru jag för min del eljest gerna skulle vilja biträda hvad Vällofl. BorgareSt. föreslagit. Hr Adelborg, Anders Otto: Att ytterligare ingå i discusion rörande denna fråga, ansåg jag för min del icke lämpligt. Den är redan inom R. o. Ad. afgjord och heslutet till sin ordalydelse bestämdt. Jag anser för den skull, att R. o. Ad:s värdighet klöfver att vidblifva det beslut som en gång blifvit fattadt och icke frångå detsamma; ty det kan icke vara värdigt att först gifva ett löfte, men sedermera taga det tillbaka, blott derföre att R. o. Ad:s åsigter icke blifvit så till fullo följda som de bort blifva det af ett Utsk., hvars skyldighet tvifvelsutan det varit att behandla frågan i enlighet med den åsigt majoriteten uttryckt. Besynnerligt nog har Utsk. äfven nu behandlat detta ärende lika oförsvarligt som förra gången. Då lemnades ett svar, både löjligt och ofullständigt, enl. hvilket Judarne skulle ega tillåtelse att bosätta sig i städer med en viss folkmängd. Nu åter griper man handlöst i luften efter sådana städer, som ligga närmast till hands, förmodligen i protokollsförandens minne, och dermed tänker man afspisa R. o. Ad:s majoritet.
§. yttrat och föreslagit, blef af Preste-Ständet godkändt. Ur supra. Lx krotocollo. O. /ilmgvlk. Utdrag af Protokollet, hället hos Högwördige Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen uti Arebro den 14 Oktober i8io. S. D. E^istade Preste-Ständet Lag.UtffottelS rästledne gärdag pä bordet lagda Utlätande öf» >ver Herr Borgmästaren Albenii Memorial, rörande Riksens Ständers pröfnings-rätt i frägor om eftergift medelst Näd uti Balance. och ersättnings» mäl. Ur supra. Lx ?rotocollo ös. ^Iw^vik. Utdrag L14 Den 14 October. Utdrag af Borgare. StändetS Protokoll rvtd Urtima Riksdagen i Arebro den 14 Ocrober 1810. S. D. I^ti Memorial af förledne gärdaq hade StatS-Utskvttet afgikwit sitt Utlätande öfwer de hos Irenne Riks.Ständ förekomne anmärkningar wid Utskottets Betänkande angående Kungs, och Kungs-Ladugärdarnes förwaltning; och fann Borgare Sländet ssäl att med godkännande här. af till alla delar bifalla bwad Ulskottet i detta ämne föreslagit och hemstäldt. Ut xuprs. Lx ?rotoco!Io O. Vslerius. Utdrag af BorgareStändetS Protocoll tvid Urtima Riksdagen i Orebro den 14 October 1810. S D c^eflöt Borgare.Ständet uppä Högloft Ridderskapets och Adelns inbjudande, att, till minne af Högtsalig Hans Kongl. Höghet Kron. prinsen Carl August, en Medaille af lika stor. lek med den som flogs öfwer Desi utwLljande till Thronföljare, skulle pä Bankens bekostnad präglas. Ue supr». klx ?rotocollo l). Vslerius. Utdrag
Jag tror att så väl Herr Hjertås motion, sorn de yttranden, hvilka i anledning deraf blifvit afgifne* kunna delas i tvänne delar. Den ena, att Piidderskapet och Adeln måtte begagna sin i 44 §• Riksdagsordningen stadgade rätt, att förelägga Utskottet tid, inom hvilken de nämnde Betänkanden skola inkomma. Jag finnér ej anledning vara att begagna denna rätt, eller att det skulle medföra någon nytta, eller frambringa dessa Betänkanden förr, än annars. I detta hänseende får jag afstyrka bifall derå. Men så väl Herr Hjertås förslag, som hvad flere Ledamöter yttrat, innehåller reflexioner och anmärkningar angående sättet att framlägga sådane Betänkanden. En Ledamot deribland, Friherre Anckarswärd, har yttrat en tanka som jag gillar, att man nemligen kan afgifva 2:ne Betänkanden, hvilket äfven till en del skedde vid sista Riksdagen, ett för de or - Den 12 Jannarii. 383 dentliga StatsIJtgifterne, och ett för de utomordentliga. Dessa anmärkningar kunna vara upplysande, och jag får i sådant afseende begära proposition, att hela discussionen måtte blifva remitterad, men att propositionen, det Ridderskapet och Adeln skulle inbjuda de Öfrige Stånden, att deltaga i beslut, att förelägga StatsUtskottet någon viss tid till sine Betänkandens afgifvande, måtte blifva afslagen. Friherre Anckarswärd: Jag kan ej finna mig vederlagd af de skäl, som blifvit anförde, och således ej afstå från min begäran, att Ridderskapets och Adelns pluralitet måtte besluta, att förelägga Statsutskottet en viss tid, då det bör inkomma med sine Betänkanden. Jag anhåller få svara en Ledamot, som anfört mot möjligheten att åstadkomma hvad jag föreslagit, att BevillningsUtskottet blifvit försedt med en half säck af Memorial rörande BränvinsBevillningen. Om ock säcken vore full, finner jag intet, som hindrar att behandla de hufvudsakligaste målen först, och de öfrige sedan, utan att kasta dem under bordet.