Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex:s sednast framställda propos., alt ja då öfverröstat nej, i följd hvaraf R. o. Ad. bifallit StaisUtsk:s utlåt. Gr. Spens reserverade sig emot R, o. Ad:s nu fattade beslut. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 17 sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt. N:o i5t öfver gjorda anmärkningar vid 9 I!- *9 D c u 4 Juli. Utsk:s betänk. N:o i4 i anledn. af arrendatorn af Svartsjö kungsgård, f. d. Grosshandlanden Weners ansökning om nedsättning i arrendet. Sedan genom ankomna prot.-utdr. underrättelse inhemtats, att Borgareoch BondeSt. bifallit StatsUtskrs utlåt. W:o 15r , beslöt R. o. Ad. att, med frånträdande af sitt genom bifall till betänk. N:o i4 fattade beslut, nu bifalla StatsUtsk;s utlåt. Ånyo föredrogs StatsUtskts d. 17 sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt. N:o i56 i anledn. af Hr af Robsahms, Carl Reinh., väckta motion om inlösen för statens räkning af godset Ekolsund i Upsala län. Hr af Robsahm, Carl Reinh., hade inlemnat ett anförande, så lydande: Ekolsunds gods var ett af K. Carl XI reduceradt kronogods, då det år 1717 donerades af K. Carl XII till dess svåger, sedermera K. Fredrik, såsom ersättning för dennes Faders stora Kronofordran. K. Fredrik besatt egendomen till 1743, då han beslöt att deraf göra en gåfva åt Grefvinnan Taube och Grefvarna von Hessenstein. I sådant afseende förfrågade sig Konungen hos Ständerna, hvad säkerhet han hade uti denna donation, då Ständerna genom enhälligt riksdagsbeslut decreterade, att Konungens och hans rätts innehafvare vore i evärdeliga tider säkra om besittningen af Ekolsund, likväl blott under förpantningsrätt.
Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottets den 26 sistledne Januarii afgifne, samt den 13 dennes på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga om befrielse från skyldigheten att alskala Barken å utsynte Ekar» Herr Estenberg, Pehr, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande: Vördsammast anhåller jag, att Högloflige Ridderskapet och Adeln behagade fästa sin uppmärksamhet på de Anmärkningar , jag efter öfvertygelse tror mig skyldig framställa emot Högloflige Oeconomiae-Utskottets afgifne Betänkande, angående den af Riksdagsmannen Nils Svenson, i förevarande ämne väckte fråga. Utskottet har på anförde grunder ansett, dels att det låga pris, hvartill Ekbark nu föryttras, ej är svarande emot den å afiagningen och Transporten använda kostnad, dels ock att den Bark, som hämtas ifrån aflä*gsna Ekskogar, saknar hehörig afsättning, hvarföre Utskottet tillstyrkt, antingen att fri utförsel af Svensk Ekbark må tillåtas, eller ock att Författningen, sorn vid vite ålägger Barkens aftagande å utsynte Ekar, må till kraft och verkan upphöra. Utskottets Betänkande innehåller således Den Februarii. 423 ett upphäfvande af alia de välgörande Stadgar, som uti förflutna tider blifvit tagna till Garfveriernes befordran och framgång innom Riket. Denna fördelagtiga Näringsgren har, för omkring 50 år tillbaka, till den grad fästat Regeringens uppmärksamhet, att äfven Premier utdeltes för hvarje Tunna väl tillredd Svensk Ekbark som anskaffades. Denna Regeringens Nådiga uppmärksamhet har haft den lyckligaste verkan pä berörde Närings-Production. Sverige är nu icke mera hvad det fordom var, i behof af Engelskt Läder, deremot känna vi med tillfredsställelse, att mycket Svenskt
Då i öfrigt uppställningen af Riksgäldskontorets egna hufvudböcker i följd af den serskilda redogörelsen icke undergått någon ändring, utan desamma fortfarande föras efter den i sednaste revisions-berättelser omförmälde räkenskapsmethod, hvars ändamålsenlighet blifvit af föregående Revisorer vitsordad, förefinnes, enligt Revisorernes åsigt, intet skäl för Rikets Högloflige Ständer att i afseende på bokföringssättet inom Riksgälds-kontoret för närvarande meddela några serskilda föreskrifter. De uti förenämnde räkenskaper upptagne inkomster och utgifter hafva befunnits behörigen verificerade; och hafva Fullmäktige, i enlighet med Rikets Ständers vid innevarande Riksdag meddelade föreskrift derom att Fullmäktiges anordningar hädanefter skola ingå till och förvaras biand de till hufvudböckerne hörande verificationer, anbefallt vederbörande att från och med detta års början iakttaga hvad sålunda blifvit föreskrifvet. Den i sammanhang med hufvud böckernas granskning anställda jemförelsen emellan der befintlige sammandrag öfver Landt-ränteriernes levereringar och samma Ränteriers mänadsförslag, äfvensom de från vederbörande Lands-kontor inkomna summariska räkningar har icke eller föranledt till någon anmärkning från Revisorernes sida. — 55 — Vid tagen kännedom af innehållet utaf de, enligt reglementets föreskrift, från trycket utgifne och med allmänna tidningarne utdelade Utdrag af Riksgälds-kontorets räkenskaper för de ifrågavarande revisionsåren, hafva revisorerne funnit desamma icke allenast innehålla de vanliga utdragen af Riksgälds-kontorets kapital-, kassaoch balance-räkningar för samma år, utan äfven lika beskaffade utdrag af den serskilda redogörelsen för de under revisionsåren till jernvägs-anläggningarne anskaffade och utgifne medel, hvarförutan i räkenskapsutdraget för sistlidet år, i öfverensstämmelse med Rikets nu församlade Ständers beslut, blifvit infördt ett omslut, utvisande Riksgälds-kontorets ställning, efter afdrag af utbetalda samt bland fordringarne bokförda kreditivoch förskottssummor, hvilka efter vanligheten komma att ur räkenskaperna aflöras, sedan föreskrifne redovisningar derför blifvit algifna och godkända.
(RG:S Afd.) ■Då det för‘ erhållna lån till beredande 'af edlingsförctag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, genom 1845 och 1848 års Kongl.’kungörelser stadgade återbetalningssätt, enligt hvilket det sammanlagda årliga kapital-afbetalningsoch räntebeloppet för hvarje betälningsskyldigt hemman skall, såsom ett samma hemman under bestämdt antal år åliggande allmänt onus, i jordéboken antecknas och å debetsedeln upptagas samt af kronobetjeningen uppbäras och redovisas, — icke skulle kunna begagnas af boställsinnehafvare, sorn egde större eller mindre andel i den Vattendränkta jord, för hvars aftappning och odling lånet blifvit beviljadt, men saknade eget hemman med delaktighet deruti, har prosten Gahna, i en af Preste-ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion, föreslagit, att, -— på det deltagarne i samma odlingsföretag skulle äfven få dela samma förmåner och skyldigheter samt boställsinnehafvare, som ej ville eller kunde anskaffa borgen, icke vara nödsakad inbetala det erhållna lånet på en gång långt före förfallotiden och innan företaget ännu lemnat dertill påräknad tillgång, —- låntagare, hvilken innehade boställe, måtte berättigas att för den föreskrifna årliga ränteoch amorteringsprocenten å »sådant lån fä gravera fastighet, som -»icke »är belägen vid odlingsfältet teller deri har del, så vida den erbjudna panten innebär fullkomlig säkerhet» T Öfverensstämmelse med Rikets Ständers under 1847 och 1848 års riksdag i underdånighet gjorda framställning om utfärdandet af en författning, hvarigenom - Sta/sUtskottets Utlåtande, N:o 41. 9 igenom boställsinnehafvare, som företdgc vattenaftappningseller sjösänkningsarbeten, kunde för sina i sådant afseende vidtagna bemödanden betryggas samt dylika företag härigenom vinna en ändamålsenlig utsträckning, blefvo, genom Kongl. Förordningen den G Juli 1849 derom erforderliga föreskrifter och bestämmelser meddelade; varande i denna förordning stadgadt, att kostnaderna för ej mindre vattenafledningarnes verkställande, än den derigenom tillvunna och förbättrade jordens inhägnande m. m. skola till godtgörande under vissa år fördelas.
Ömsesidigt betryggande uppgörelser emellan säljare och köpare, men, på grund af anmärkta brister i förslagen, Kongl. Maj:t funnit desamma icke kunna i nåder antagas; så hade Herr Justitie-Stalsministern, inseende angelägenheten att i nämnda syftning söka förbättra kreditlagstiftningen, låtit i ämnet uppgöra ett nytt förslag, hvarvid Högsta Domstolens anmärkningar emot förra förslagen till det hufvudsakliga blifvit begagnade och i|öfrigt skett tillämpning af följande åsigter: att lagstiftningen borde, lör befrämjande af det ofvan antydda ändamålet och i öfverensstämmelse med den redan i 2 §. af Kongl, förordningen den 28 Juni 1798 uttalade grundsats, stadga skyldighet för säljaren att, inom viss ej alltför lång lid, tillställa räkning eller lagsöka, vid äfventyr att eljest icke kunna med samma vitsord åberopa sin handelsbok och detta så mycket heldre, som köparen, i annat fall, när han, efter flera års förlopp, klafves för en bokskuld, han, änskönt han anser krafvet oriktigt, nödgas låta utslaget ankomma på motpartens edgång och således, just till följd af dennes försumlighet, sättes ur stånd att begagna sin genom förslaget medgifna rätt att med ed från krafvet sig fria; att den, som, i ändamål af kraf, fått räkning å borgade varor sig tillställd, icke ovilkorligen borde vara förpligtad att, för bevarandet af sin talan emot räkningen, anställa klander genom rättegång, utan må anses hafva sin talan öppen, derest Kongl. Maj.Is Nåd. Proposition N:o 28. 17 derest lian, inom klandertidens slut, tillsagt den fordrande, att hans räkning icke godkännes, på sätt Lag-kommitteens förslag lill civillag, Utsökningsbalken 3 kap. 1 § också innehåller; och att, då 1 § af den nu föreslagna författningen i slutet innefattar korrektiv mot så väl ena som andra partens felaktiga förfarande, och alltså jemväl för den händelse, att köpare finnes svikligen hafva ändrat, förneka eller underhålla emottagen motbok, torde föreskrifterna om motbok kunna inskränkas till hvad förslagets 4 § utvisar.
Jag kan ej. finna annat än skadliga följder deraf, att importvaror skulle få belånas, derföre måste jag be-, strida det, hvaremot jag tillstyrkt första alternativet rörande belåning af exportvaror. Jag är ej af den tanka, som har blifvit yttrad, att man bör underlåta att uppmuntra exporten, för att bibehålla sedlarne vid ett visst minimivä-rdej tvärtom tror jag, och har sagt, att när man gjort hvad sorn {örliden gårdag beslöts, så måste man gifva 'tillfälle åt productionen att skaffa sig capital. Det är gifvet, att om någon svår följd skulle uppstå deraf, att ett större antal sedlar än 5o millioner genom den nu föreslagne belåningen af exportvaror komme att finnas, är den redan inne, ty 1,200,000 Riksdaler för jernbeläningen äro val inbegripne uti sedelstocken, men vi bafve haft tider, då jernbeläningen uppgått till flere millioner, såsom under continental-systemet» Det är redan bifallit, att jern får, utan inskränkt* ning till belopp, belänas, och således är klart, att sedelstocken ej kan blifva jemnt 3o millioner, Det skal, att sedelstocken genom lån på export artiklar skulle ökas, ligger således icke i vägen. Men för att ytterligare framställa vådan Deii Ig September f\ itu «f belåning på import-artiklar, får jag anföra ett exempel. Den period kan lätt inträffa, om import frihet tillätes, att Manufacturvaror i England blifva svåra att afsätta. Då är det klart, att den Engelska Fabrikanten genom en Svensk Commissionnaire inskickar sina varor hit till stort qvantum, belänar dem i Svenska Banken, drager vexlar derföre och får mera för sin vara, samt öfverlemnar den åt Banken. Då skall Banken sälja varan inom landet, och om skillnaden mellan belåningsoch försäljningspriset blir till förlust för Banken, så kan man säga, att Svenska Staten i ordets egentligaste mening skattar till utländningen.
— N:o 19. i anledning af väckt motion om lag till begränsande af fångars rätt att förvalta sin egendom och begagna andra medborgerliga rättigheter: B. III. 139, 147, 16 5, A. 166; B, IV. 46, A. 97, E. 175. — N:o 20. i fråga om utarbetande af stadgar till skyddande af inhemska artisters förlagsrätt till originalarbeten i bildande konst: B. III. — N:o 21. i fråga om utfärdande af en förordning till skyddande af landets fornlemningar: B. III. 207, A. 272. — N:o 22. i anledning af väckt motion om upphäfvande af förbudet att under vissa månader af året idka hummerfiske: B. lil. 207, A. 272. — N:o 23. i anledning af väckt motion om lindring i kronobref-bärings-besväret för Jerrestads härad: B. III. 207, Å. 272. ■ - N:o 24. i anledning af väckt motion om förändrade stadgan den rörande kronobref-bäringen inom Gerts härad: B. III, 207, A. 272. ■ - N:o 25. i anledning af väckt motion om befrielse för Rikets stapelstäder från åliggandet att årligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter salt: B. III. 273, 306, A. 308 och 309 ; B. VII 351; VIII. 9, A. 9. N:o 26. i anledning af väckt motion om tillämpning af decimal-systemet vid indelning och uppmätning af landsvägarne i Riket: B. III. 273, 309,"
Dem, forn bafma intecfning uti ©ålbenår# fafta egenbom, ecb åligge fortet) kåtten, att intecfningåbemi# mforbra. 7i&e <Eap. 3:t>fe §. ©öfer enDera mafan hoffillnaD, enar Den anbra mafan# egenbom ej af* tråbb år, bore Då Svåtten få mål fofanben ocb ben anbra mafan, forn meter* lige ecb når miftanbe borgenårer, ecb fororbne, att boet# tillgångar od) gålb å mifj Dag upptecfna#. ©eban (Pall ^boupptecfningen af mannen ocb bufalllV i bergenårerne# nårmaro, Inför kåtten ebeligen fåftaå. grinne# Deraf, att tillgångarne, ber fofanben boffillnab minner, ej forftå till gålben# betalning, marbe offentlig ftåmning till mannen#, bujfrun# ocb famtelige SBorgenårerne# inftållanbe utfårbab, forn i u ©ep. g. ocb l0- §• §• fågå. år bet buffru, forn bofPillnab fofer, ocb unbanbrager fig mannen att boet# tillgångar ocbgålb till uppteefning angifma, eller att boupptecfning; bå .ben gjerb blifmit, be* ebiga, mare lag famina. CRår offentlig (fernning utfårba#, forn nu fagbt år, mare mannen för lagfofning ej fri, ber tj fin egenbom till borgenårerne aftråber. 86 Uti 7'.be (Tapitlet införes, nnfi efter i2:te §., en ny, få lybanöe: #ar, feban bofFiHnaben fofte», någon egenbom, genom atf, teffomente, gåfma ellet annorlebeS, fallit
Majit dessutom betraktar såsom ett oeftergifligt vilkor för ej mindre den föreslagna ränteförenklingens till vägabringande, än indelningarnes öfvertagande af stats-verket, anser Sig, på grund häraf och utanomgången af de skattskyldiges hörande, destohellre böra till Rikets Ständers bifall öfverlemna kommitterades i nu omförmälda hänseende afgifna förslag ellen att så väl tionden sorn de i h emin a n sr än torne ingående persedlar böra ovillkorligen lösas med penningar efter för fem år i sender bestämdt j pä nästföregående 10 års markegång grundadt, medelpris, 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. sorn de förändringar i afseende på sältet och tiden för markegångsprisens framtida bestämmande, dem Kongl. Maj:t, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med kommitterades härutinnan afgifna yttrande, här nedan föreslår, böra lemna all erforderlig säkerhet derför, att någon förlust, vare sig för räntegifvare eller räntetagare, genom upphörande af skattepersedlarnes leverering in natura icke uppkommer; börande likväl, på sätt kommitterade tilllika i underdånighet hemställt, förrberörda medelpris första gången bestämmas endast för tiden till och med år 1850 efter markegången för åren 1836—1845; äfvensom det blifver en följd af hvad Kongl. Maj:t bär ofvan i afseende på indelningarne föreslagit, att, enligt nu gällande stadganden, tillsvidare kommer att förfaras med utgörandet af de räntor och den tionde, som innehafves af indelningshafvare, hvilka uti fullmakter och konstitutorialer äro försäkrade om orubhadt bibehållande af samma räntor och tiondeanslag, och icke vilja åtnöja sig med deras godtgörande efter medelpris.
M:t i underdånighet anhålla, det nödiga åtgärder måtte vidtagas för tillvägabringandet af en sådan reglering af norska statens andel i de samfälda kostnaderne för svenska och norska handelns skyddande, som med rättvisa och billighet öfverensstämde; hvarjemte, till närmare upplysning rörande detta ämne, Rikets Ständer nu af tillgängliga handlingar inhemtat, bland annat, att norska statsverkets nuvarande bidrag till berörda fond motsvarar proportionen mellan 2 och 5 eller ungefärligen förhållandet emellan rikenas folkmängd; att någon bestämd norm för begge rikenas deltagande i de gemensamma utgifterna aldrig varit stadgad, hvarigenom inträffat, alt norska bidragets proportion till hela utgiftssumman varierat emellan 14 till 29 procent deraf; att samma bidrag under de sista 17 åren utgjort oförändradt 15,000 speciedaler, oaktadt utgifls-beloppen under de serskilda åren varit betydligt olika; samt att, vid de flera tillfallen, då en lämpligare och mera billig fördelning af dessa utgifter varit under öfverläggning, fråga uppstått egentligen derom, huruvida rikena borde bidraga efter folkmängden eller efter lästetalet af deras på aflägsnare farvatten gående fartyg. Af dessa tvenne olika beräkningsgrunder hafva Rikets Ständer ansett den, som hämtas från proportionen af rikenas folkmängd, icke vara med billighet öfverensstämmande, då, enligt hvad kändt är, sjöfarten utgör Norriges hufvudnäring och della rike således jemförelsevis åtnjuter större fördelar af de för de gemensamma utgifterna från konvoy-kassan utgående medel; hvaremot Rikets Ständer Bih. till 11. St.-s Prof. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 11 82 Expéditions-Utskottets Förslag till und.
Exempel på lika långa , bestående af lika mångå momenter och innefattande lika många serskilda stadganden äro i Allmänna Lagen ej sällsynte; vid hvilket förhållande Utskottet ej ansett nödigt att, med ändring af gamla Lagens form, öka §§:nes antal i det ifrågavarande Capitlet, b) Frågor om tredje mans eganderätt till lös egendom, sorn finnes i gäldenärs bo, kunna uppkomma, icke blott då utmätning hos gäl - Lat’Utskottets Utlåtande N:o ilo. 7 denär anställes, ulan äfven då gäldenär afträder sin egendom till borgenärers förnöjande. L afseende på sistnämnde fall bjuder Lagen i 17 Gap. 2 §. Handels-Ea!keti, att hvad i gäldenärs bo finnes, som hörer annan till , skall först uttagas. Utskottet har ansett enahanda stadgande böra gälla för bägge dessa fall, och det är i sådan mening Utskottet, med hänsigt till innehållet af 1 §. i 7 Gap. UtsökningsBalken, i sitt förslag bibehållit Lagens gamla uttryck, att Lag samma skall vara, der borgenärer söka företräde livar för annan. I följd af hvad Utskottet nu anfört, fin-' ner Utskottet ej anledning att ändra omförmälde sitt förslag, hvilket derföre å nyo vördsamt underställes Rikets Högloflige Ständers pröfning. Stockholm den 10 October 1825* 8 LagUtskuttets Utlåtande N:o lii. N:o in. Ankom till Exp, Utskottet den l5 Octob. 1839. Utlåtande, i anledning af Vällofl. Borgare-Ståndets remiss om förslag till ändring af 2 Mom. i 3 § af 10 Cap. ByggningaBalken. \ id föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens, under Nio 42, afgifna hemställan örn upphörande af den Kronan hittills förbehållna optionsrätt till de uppå Krono-skattejord växande mästeoch storverks-träd, har Vällofl.
Om, efter det anförda, det icke är för en hvar påtagligt, att de af Kongl. Maj:t föreslagna vapenöfoingarne äro en ringa börda mot hvad andra länder för samma ändamål uppoffrar, samt att de äro det minsta som erfordras, så framt Sverige icke vill stå alltför långt efter andra nationer i vården om sitt sjelfförsvar; och om yrkandet likafullt fortsattes, att vapenöfningarne skola ega rum under allenast ett år, 22 Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-U.sk:s Betänkande N:o 7. om ock då under motsvarande längre Öfningstid; så får deremot ytterligare påminnas, det erfarenheten bekräftat, att minnet af det, som under 2 år inlärts, är vida varaktigare, än om under allenast det ena året dubbelt så lång tid på dess inlärande blifvit använd; att då uppbådandet af en beväringsklass befinnes, i fall af ett fredsbrott, alldeles otillräckligt, det måste vara angeläget, att den andra klassen, som uppbådas, icke hunnit förgäta hvad den lärt, samt slutligen, hvad som måhända i ekonomiskt hänseende är det vigtigaste, att det för jordbrukaren, hvilken lemnar det ojemförligt största bidraget till beväringen, icke är på långt när detsamma att sommartiden undvara sin arbetare under t. ex. en hel månad, som att umbära dess biträde under en lika tid, fördelad pä tvä är, i anseende till de angelägna göromål, som under vår korta sommar måste skötas på bestämda tider. Den skilnad i dagantalet, som i anseende till de dubbla marcherna uppstår, då öfningsmötena äro två, i stället för endast ett för hvarje karl, är uti de liesta af Sveriges provinser af alltför underordnad betydelse i jemförelse med de fördelar, den 2-åriga öfningen erbjuder.
För de » femton droppar », som gumman med all makt tfille truga på honom, betackade han sig. Gummans ansigte sken af välbehag, medan hon sörplade i sig fyra koppar af den grumliga drycken. När hon slutat den fjerde, reste borgmästaren sig upp. — Tack för välfagnaden, mor lilla — nu få vi allt bege oss åstad. Var snäll och lemna mig den der sjalen, som mor lofvade. Gumman lyfte upp locket, på en blåmålad kista och tog fram en lavendeldoftande, svart och hvit flltsjal, hvilken hon svepte så väl om Gunnar, att blott den lilla klumpiga näsan syntes. Sedan vände hon ansigtet mot soffan, der Ola Persson låg. — Opp med dig, Ola skrek hon, och ta * ajöss med Gunnar, för borgmästaren ska ' nu resa bort med honom. O la Persson brummade till, men rördesig ej ur fläcken. Ur Dagms Krönika. 4 — Lät honom vara i fred, sade gasten, småleende, och tog Gunnar upp på armen. Nar de kommo ut i köket, bad han om diflaskan. Gumman lyfte den rykande mjölken från elden och slog den på flaskan, hvilken sken klar som kristall. — Nu ä ’ den allt for het, sade gumman, men jag tanker den blir lagom, tills han vaknar, det kära Hfvet. Borgmästaren såg upp åt himlen. Ett tjockt, skiffer-fargadt moln, med trasiga, ljusgula kanter, kom vältrande fram öfVer stugan, och de isande kalla vindstötarne voro sa häftiga, att han med den lediga handen måste hålla fast i hatten. — Det blir oväder, sade gumman, hvars gråstripiga hårtestar fladdrade som .små vimplar. Pappa påskyndade sin gång. Han var rädd, att pojken skulle bli förkyld. När han ändtligen nått fram till ekipaget, befalde han kusken, som stod och gned de blåfrusna händerna, att slå upp kuren. — Farväl mor lilla, sade han efter att mottagit di-flaskap. t — Ajöss, ajöss, skrek gumman. Gud välsigne Gunnar — och borgmästaren med.
Bonde-Ståndet har deremot beslutat, dels att nedsätta det belopp, Utskottet föreslagit såsom fritt från bevillning, från 400 R:dr till 300 R:dr, dels att ibland undantagen i § 8 eller, på annat lämpligt ställe, borde införas stadganden om så beskaffade lindringar, som uti 145 § af gällande Bevillnings-förordning förekomma, så vidt nemligen skälen för dessa lindringar icke äro eller blifva under ingående statsreglerings-period undanröjda; för hvilket ändamål samt för nödig ändring i rubriken m. m., § 8, hvilken i allt öfrigt godkändes, blifvit af sistnämnde Stånd till Utskottet återremitterad. Dessutom har från Bonde Ståndet till Utskottet öfverlemnats ett af Riksdags-fullmägtigen Per Byström från Jemtlands län till Ståndet ingifvet skriftligt anförande angående bibehållande af den bevillningslindring, som, enligt 145 ^ i nu gällande Bevillnings—stadga, hittills varit allmogen i Härjeådalen förunnad. Uti återremissen har mot ofvanberörda förslag hos Ridderskapet och Adeln blifvit anfördt, alt detsamma lemnade rum för tre väsendtliga anmärkningar. Först skulle, på sätt i den af Herr Fåhreeus vid Utskottets Betänkande fogade reserva tion blifvit ådagalagdt, inkomstbevillningen för löntagare, hvilkas vilkor vore beräknade blott för lifvets nödvändigaste behof, komma att ökas ända till 4 å 4V2 gånger dess nuvarande belopp. Vidare förekomme den omständigheten, att, då maximum af inkomst, för hvilket föreslagits skattefrihet, blifvit bestämdt så högt, som 400 R:dr, det lätteligen kunde inträffa, att en stor mängd till arbetsklassen hörande personer - Bevillnings-Utskottets Ullålande Jtä 34. 17 söner, såsom gesäller och sjömän, hvilka nu erlägga stadgade minimiafgifter, komme att från all bevillning befrias.