Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aubers » Hälf-ten hvar » eller » Hin Ondel andel », som den också kallas, hör till de större komiska operor, som kräfva en ordinarie operascens alla resurser, stor kör, full orkester, röstegande solister, ej blott kuplettsjungande. Mindre teatern vågade sig för ett tiotal af år sedan på denna opera och ehuru hrr Sellman, Gullich m. fl. operaartister medverkade, slog försöket ej i allo väl ut. Hufvudpartiet, Carlo Broschi, gafe då af frk. Löfgren, för hvars deciderade altröst sången 1 åg mycket illa och hvars sångkonst ej medgaf henne att utföra de fiorityrer, hvarmed den unge mästersångarens parti ganska motiveradt är siradt. Till all lycka utfördes detta på Söder af fru Moe, en verklig operaartist, som trots uppträdande i Offenbachiader o. d. ännu har bevarat sin talang fin och smakfull, det man kunde se af Carlo Broschi, som låugt ifrån att göras operett-artad och vartétémessig snarare erhöll en väl seriös anstrykning. Fru Moes konstnärsskap eger » gnistan », som man säger, och det var utan tvifvel en olycka för vår Opera,att hon lemnade densamma. Kunde hon nu återbördas dit, är jag säker att fru Moe snart nog skulle återvinna hela sin forna öfverlägsenhet, synnerligast som röstmaterialet snarare blifvit bättre än sämre under årens lopp. Koloraturen gick med en ledighet och schwung, som lofvar bli än bättre, om fru Moe öfvar sig litet mer; den sedan gammalt kända egna pikanta klangen i öfverregistret skänkte flera detaljer stort behag, föredraget var alldeles i opera-comique-stil, den stickande ystra napolitanska canzonen hade behöft mer verve måhända, men arian i tredje akten med dess elegant nonchalanta koloratursnärtar gafs på ett sätt, som man länge saknat å k. Operan i opera comique.
sporde Karin och stirrade med gipga blickar på den vackra sedelns allegoriska figurer. — Ja, för hela, sade Inez och slog en tidning om broderiet. Bed dem skicka ner sakerna till Bokölotsen innan klockan sex — säg att de för all del inte glömma det. Vid sextiden hissade Ola, Bokölotsen, segel. Det blåste starkt, och de hade medvind, så att båten nästan flög fram på de glittrande * oroliga vågorna. Staden, öfver hvilken dimman hängde som ett blåaktigt flor, tycktes så småningom sjunka ner i djupet. Inez svepte kappan bättre om sig. Morgonluften var rå, och skummet stänkte ett fint regn upp i ansigtet på henne. Den starka spänning, hvari hennes nerver varit, ända sen hon fattade beslutet om resan till Bokö, gaf med sig, och hon kände sig så slapp och matt, som om hon nyss stigit upp från en sjuksäng. Den glödande entusiasmen för de olycklige slocknade efter hand och i. dess ställe infann sig en naggande ånger öfver det steg hon tagit. Hvad kunde hon väl uträtta derute? Tänk, om hon fick kopporna, den vedervärdigaste sjukdom hon visste. Tänk, om hennes ansigte, hvars fina skönhet hon så ofta beundrade i spegeln, skulle vanställas af fula ärr! Afy då ville hon hellre slutas i dödens kalla famn, ty hon skulle aldrig kunna lefva lycklig, sedan hennes fägring hade svunnit. Hon såg sig tillbaka, blek af ångest. Staden var alldeles borta. Hon kände sig frestad bedja Ola vända om igen, men då hennes blick föll på hans bistra anlete, kunde hon ej få ett ord öfver sina läppar. När fru Strömmer läste upp Inez ’ biljett för barmher-tighetsmvroma, som den dagen voro samlade hos henne, beledsagades den af ett sorl af förvåning. — Att, svag och förklemad som hon är, bege sig ditut — det är galenskap, utbrast statsrådets dotter, då sorlet förstummats. — Jag medger, att det är galenskap, sade lilla konsul-innan Gejer, men det bevisar ett sällsynt mod. — Säg inte mod — * säg hellre öfvermod, utbrast fru Strömmer, som hatade Inez sen det der skrattet, då fröken Rudin med sitt amen förstörde hennes tal.
Likasom solstrålen tvingar menniskan att aflägga det ena klädesplagget efter det andra, då åtet den kalla stormvinden drifver henne att samla ikring sig sina kläder; så äfven verkar Evangelii försoningsfulla nådesoch sanningsord med oemotståndlig kraft uppå menniskohjertat, att lösgöra det frän lögnens, fördomarnes och egenrättfärdighetens villfarelser, under det ovislighetens stormande nit drifver de förvillade derhän, att de mer och mer befästa sig uti det adalina och afskurna läge de intagit i förhållande till Christi församling. Det är den gode Herden som församlar dem, legoherdarne. maktspråkens och spöknippornas män äro de ulfvar och tyranner, som förskingra dem ännu mer ifrån hjorden. Och det olyckligaste af allt är, att dessa nitfulla ifrare gå oftast blindvis löst emot de oskyldiga fåren, lemnande ulfvarna i fred. Det har så gått i kyrkans alla tider der man infört religionsoch samvetstvång: och det kommer väl så att gå allt framgent der kyrkans anseende skall befästas med eld och svärd, böter och landsförvisning, fångenskap och tyranni. Gå vi ut ifrån den sanningen, att otron och förvillelsen i religionsmål bär inom sig sjelf hela ofridens sjelffördömelse, så blir det ju klart, att den olycklige, som kommit VI H. 29 4M> Den 18 Jönk på villoväg i sin odödliga själs högvigtiga angelägenheter, bör just i detta hans olycksaliga tillstånd utgöra ett mål för själasörjarens och församlingens synnerliga omtanka och kärleksfullaste behandling. Nu piskar roan ju ej och drifver ej det sjuka fåret till helsa och krafter, utan man omhuldar det ju på det ömmaste, herden lägger det på sina axlar och bär det i sin famn; vore det då icke skäl, att man likaså ginge till väga med de svaga och sönderslagna och borttagna och bortkomna från lifsens väg? det vore i sanning större välsignelse med ett sådant förfarande, än att trampa neder utan barmhertighet, och utsläcka trons halfsläckta veke, i st. f. att söka återtända den.
Denna modification af BorgareSt:s beslut anser jag högst nödvändig, 0111 afsiglen med afgiftens användande skall kunna ernås, och får jag således anhålla om Hr Landtm:; propos på en sådan jemkning. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn af Frih. Cederström; yttrande, om R. o. Ad., ehvad beslut, som öfver den nu föredragna del af betänk, fattades, likväl skulle Den ig Augusti e. m. äo5 vilja anse frågan öppen om Hr Möllerhjelm^ motion, så alt heslutet om den nu föredragna punk len ej hindrade R. o. Ad. alt i afseende på nyssnämnda motion falla hvad beslut sorn helst. Ropades ja. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag har med yttersta uppmärksamhet genomgått och afven nu afhört Utsk:s betänk., och har deraf ej kunnat abstrahera något, som liknar ett skäl till afslag fi motionen Behofvet kan icke bestridas. Behofvet kostar penningar och skall af någon bekostas. Ville man då antaga, att bekostandet af ett localt behof skall bestridas af Riksstaten, så tror jag man handlade i strid med alla beskattningsoch statsekonomiska principer. Således o,tu detta fullkomligt erkända och omisskänneliga behof måste bekostas, mäste det bekostas af den ort, för hvilken kostnaden skall användas. Jag fattar icke med hvad skäl, då behofvet erkännes, saken kunde afslås, oell jag anser för en alldeles afgjord piincip, på hvilken vi ännu beklagligen icke äro rätt inne, men till hvilken vi väl komma, att afgifter af detta slag skola bekostas af de mnnicipaliteter, sorn deraf skola draga fördel; och nu handlar saken ändå icke ens om ett beskattande af Stockholms stad, antingen staden vill det eller icke, utan, såvidt jag fatlat saken, är det fråga om ett afslag för staden att få beskatta sig.
Så länge denna räcker, måste rättigheten att hindra äfven räcka. Så länge det olotligen byggda huset ännu (jvarstår, fortfar våldet på jordägarens egendom, hvilken han är berättigad att frigöra genom husets borttagande. Han kan anlita offentlig myndighet om handräckning härtill, och låta det ske på den byggandes bekostnad; men vill han icke eller kan han icke underkasta sig den omgång, som härvid är att befara; så gör han sig sjelf rätt, och äfventyrar icke lagligen något ansvar i annat fall, än om han befinnes hafva förnärmat den byggandes rätt; och dennes rätt är icke att bibehålla huset, der han ej ägt rätt att bygga det. Ty det ligger icke i rättsbegrepp och finnes icke i lag stadgadt, att man straffas för förgripelse mot annan, när man ingens rätt förnärmat. Det gör något större buller att nedrifva ett hus, (i den mån också dess uppbyggande kostat mera omak och gjort större intrång), än att afvärja vissa andra ringare våldsamheter. Men vore det icke lofligt att nedrifva ett på min jord olofligen uppfördt hus, sorn hindrar mig att af jorden göra det bruk, jag önskar; så vore det ej heller lofligt att undanrödja ett af obehörig person uppsatt stängsel, som hindrade åtkomsten till mina ägor, ej ens alt undanskjuta ett åkdon, som lika obehörigen på mitt område blifvit mig i vägen stäldt, ej att bortdrifva ett djur, sorn med öppet våld vore inlördt i mitt sädesgärde eller trägård. Jag vet icke, huru en lag skulle skrifvas, lör att inrymma åt våldet sådana rättigheter och så fjättra den rättmätiga friheten. I lag böra finnas stadganden så väl om sättet att bemäktiga sig sin egendom, den man finner i annans våld, sorn om sättet att rättmätigt åtkomma annans egendom emot bans vilja. Endast det senare af dessa stadganden är att söka i den balk af lagen, sorn handlar om utbekommande af fordringar, men icke det förra.
Ändtligen kom en handtlangare. De voro nu två. Men hon stretade emot. Hon hade fått i sitt hufvud, att de ville göra henne illa och att hon här var i skydd. Publiken hyssjade och skrek. Äfven der ropade man allt ifrigare: »ridå, ridå»! Men ridån gick ej. Maskinmästarn och hans handtlangare suto någonstädes nere och åto sin vanliga smörgås i tanke att tenoren sjöng sin långa aria. Direktören, en skallig utländning, drog i raseri och förtviflan sista håren af sig. Ett par handfasta basar kommenderades in på scenen, det hjelpte, och ett ögonblick derefter var Sergejevna förd på sitt rum. Ridån kunde ändtligen sänkas. Orkesterherrarne rusade upp. Publiken talade och skrek, stampade, hvisslade, skrattade. Allt flere personer trängdes på scenen, i gångarne, i förstuar, korridorer. Direktören lät ridån gå upp, han steg fram, der blef ögonblicklig tystnad. Han stammade ... han tryckte handen mot hjertat. Han skakade på hufvudet. Ändtligen, då han märkte, att man blef otålig, fick han fram några ord: Tusen gånger ... det ärade, högtärade ... högstärade publikum. Tusen gånger ... förlåtelse, ursägt, öfverseende... En olycka ... en stor olycka ... läkarn förklarar ... bedyrar ... tillfällig olycka ... tusen gånger... Och under djupa bugningar och nya handtryckningar på hjertat retirerade han in i kulissen. Uppe i ett af påklädningsrummen låg emellertid Nadja Sergejevna på en trasig soffa, omgifven af en brokig menniskomassa.
Ombuctsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. Emot denna förklaring, som äfven i Nåder till mig remitterades, afgaf jag den 6 Maj underdåniga påminnelser, dem Svaranderne, uti den 12 derpåföljde September inlemnadt utlåtande, bemött; Varande i dessa skrifter af Parterne hufvudsakligen åberopadt och vidare utveckladt, hvad de förut, hvar å sin sida, anfört. Efter målets föredragning i Konungens Högsta Domstol, blef detsamma derstädes den 2g November till afgörande företaget, hvarvid, såsom protokollet utvisar, skiljaktiga meningar sig yppade och de flesta närvarande Ledamöter, Herrar Justitie Raden Isberg _, von Lindecreutz, Grefve Snoilsky och Grefve Sparre voro ense om följande beslut: ”JustitieOmhudsmannens första anmärkning innefattar, alt de ibland svaranderne, hvilka deltagit uti HofRättens den 21 Maj 1838 fattade beslut, alt sådan anmälan, som föreskrifves i Kongl. Brefvet den a5 Sept. 1777, icke erfordrades i afseende på det åtal, som hos HofRätten var anstäldt emot Assessoren Crusenstolpe, derigenom skulle hafva felaktigt sig förhållit. Emot denna anmärkning är å svarande sidan erinradt, dels att nyssnämnde Kongl. Bref endast afsåge tal eller muntliga yttranden och således icke någonsin bordt tillämpas vid åtal af lasteliga omdömen, som blifvit framställda i tryckt skrift, dels, att örn äfven 1777 års Kongl. Bref ursprungligen skulle ägt tillämpning å sistnämnde slag af brott, sådan tillämpninglikväl nu mera icke kunde äga rum, då den icke vore påbjuden i nu gällande tryckfrihetslag, hvilken deremot föreskrifver andra allmänt gällande rättegangsstadganden, dermed en dylik anmälan icke vore förenlig. Vid granskning af detta ämne förekommer till en början, att då ej mindre allmänna lagen i 5 Kap. 1 §.
Den vöre lugnande för folket, emedan den Kongl. Maf.-ts Nådiga Skrifvelse N.-o j&. 91 den stadgade, att myutförsämring icke mera skulle kunna tga mm; men den lyckliga verkan, som den frambragt, skulle förminskas, om, genom nya invecklade förhållanden, Rikets räkenskaps-ordning förändrades. Då nu Rikets Ständer fortfarit till närvarande tid att fastställa beräkningarna af Statens utgifter och inkomster uti den sedan år 1804 brukliga räkneenheten, nemligen Riksdaler Banco, och då en hastig förändring i detta hänseende skulle åstadkomma oreda i enskilde afhandlingar, hvaremot bibehållandet af det, som redan funnes och genom bruket vore bestämdt, icke kunde på något sätt dertill föranleda; så ansåg Kongl. Majit tiden ej vara inne att afgöra en fråga, som vidrörde så många interessen och som egentligen vore ideel. Kongl. Majit vägrade alltså, för det närvarande, Sitt bifall tili Rikets Ständers begäran om räkne-enhetens bestämmande i så kallade Riksdaler courant, och bibehöll det gamla räknesättet i Riksdaler Banco, Den enda åtgärd Kongl. Majit fann nu böra vidtagas för »tt komma till det mål, som Rikets Ständer syntes åsyfta, vore att fastställa Siifvermyntets afdelningar och Bancosedlarnes valeurer på ett sätt, som lättade bruket att räkna i Riksgäldssedlar, förmedelst deras sammanfattande uti lämpliga summor med sistnämnde räknesätt. Och Kongl. Majit ansåg det för sådant ändamål vara nyttigt att hafva i omlopp sedlar på 32 sk. Bico, svarande mot den förra Riksdalern Riksgäldssedlar, och så vidare. För öfrigt ville Kongl. Majit, likmätigt 79 §. Regeringsformen, i Nåder förordna, alt de serskilda silfverroynten skola utmyntas som följer: 1 å en Riksdaler Specie. 1 å en half Riksdaler Specie. 1 å en fjerdedels Riksdaler Specie, 1 å en åttondedels Riksdaler Specie. 1 å en sextondedels Riksdaler Specie, Kongl.
Månad till mig blifvit insända, och om än med ali möjlig skyndsamhet anmärkningar dervid göras, så vida skäl dertill finnas, förklaringar infordras och afgifvas samt beslut deröfver af Kongl. Kammar-Collegium meddelas, kunna sådana beslut ändå icke förr än högst i medlet af Febr. månad till aflägsnare Provinser hinna afsändas, der de äfven skola utskrifvas eller tryckas och uti alla Sockne-Kyrkor kungöras; således föga mer än två månader förr, än hela Krouo-Uppbörden bör vara infordrad och redovisad, hvilken tid för en sä grannlaga förrättning på flera ställen visserligen lärer finnas otillräcklig. Om nu alla dessa olägenheter icke kunna häfvas, utan en del måste tålas, för det större allmänt nyttiga ändamål, som Rikets Höglofl. Stan - Den 8 Mars. 229'
Utskotten, hvilka erkänna, att, vid afgifvandet af Betänkandet N:o 18, genom inträffad förvexling af ordinarie och extra roteringsskyldigheten, samma Betänkande kommit att sakna den fullständighet och närmare öfverensstämmelse till Herr Grefve Frölichs Motion, som vederbordt och åsyftadt varit, fa, med anledning af de gjorda anmärkningarne, vördsamt förklara, att då Rikets Höglofl, Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 17 December 1893, åt Kongl. Maj:t uppdragit, ej mindre att jemkningen af extra roteringen, genom dertill i Hider förordnade Commissioner, låta Länsvis företaga, utan ock, sedan dessa Commissioners arbeten hunnit till slut bringas, desamma, efter förutgången pröfning af deremot anförda besvär, i Nåder fastställa, Utskotten, för sin del, anse att, sedan ordningen och sättet för extra roteringsjemkningens slutliga behandling sålunda blifvit af Rikets Ständer beslutad och af Kongl. Maj:t i Nåder gillad, detta ärende numera icke kan eller bör blifva föremål för Rikets Ständers upptagande. Statssamt Allm.
Men hvem är ni sjelf, unga jungfru, som vågar föra ett så fritt språk?" "Sigrid Eriksdotter Liljeholm." "Jaså, således dotter till Flemingens gode vän och tjenare! Han, som i alla vägar stått vid blodhundens sida! Köttmånglarens springpojke!" Här började han att låta den hammare han bar i sin hand, falla emot inre sidan af andra handen och liksom slå takten till sina ord. "Tycker hon, jungfru, att jag har skäl att vara henne blid för att hennes far alltid hållit med Svedjeklas, den svarte bofven, och varit honom behjelplig att uppresa folket till uppror emot sin lagliga öfverhet? Tror hon, att hennes fina jungfrufingrar kunna med nål och tråd lappa den skadan, som så många menniskor lidit till lif och lem, för deras skull? Herr Erik har icke förfarit som en ärlig och kristlig riddare emot konungen och riket, ja ännu sedan Klasen ändtligen gick dit han hörde, så har han hållit fort i sin upproriskhet. Hvilket allt den allsmäktige Guden, som en rättvis domare skall straffa. Nu hafva vi dock, Gudilof, stängt herr Erik med andra förrädare från slottet, som katten från mjölken. Var han icke en af dem, som mest hindrade bönderne ifrån att komma och klaga för mig, när Flemingens ryttare förtryckte dem och ej lemnade dem ko eller so? Hvem var mera nitisk än han, att hindra trogne undersåter ifrån att komma öfver till Stockholm, för att med de öfrige rikets ständer rådgöra om konungens och rikets bästa? Hvem var det, som mera än han, alltid sörjde för att mat icke fattades för den blodsugarn Klas Flemings upproriska knektehopar? Hade de fått svälta, så hade de minsann icke lupit efter honom, som svin efter mat-tråget. Häh!" Under det hertigen talade blef han allt ifrigare. Hans vrede stegrades genom uppräknandet af de skäl, han ansåg sig äga att harmas, och hammarn föll numera icke i handen, utan för hvarje mening slog han ett allt skarpare slag i bordet, så att det skrällde. Han tycktes liksom borra ögonen i Sigrid.
Och til ytterligare styrka hwarföre jag söker at förekomma alla hinder för redowisningens och framtida Rikshusbällningens upgöranve, fär jag öberopa at dä Riksens Ständer äro bäde berättigade och skyldige at upgöra Vewillningcn sä, at Statens tryckande behof blifwa upfyllda, äligger dem afwcn sä wäl at tilse, det af dem kjelfwe och Medborgare utgjorde medel blifwa wäl förwaltade, och upfyllanvet häraf torde endast för framtiden kunna försäkras genom egne ombud som, Ständerne omedelbarligen answarigc, hwart c:te är böra afgifwa den mest fullständiga redovisning. Jag kan ej lägga band pä mina tankar, ehuru jag önstar at i wissa fgll kunna förändra mm ofwertyaelse. Men sädant kan icke ffe ritan at bertil inse werkeliga orsaker. Mätte derföre förlätas mig, at jag någon gäng kan twifla pä en saks saliggörande werkan, oaktadt den med häftighet understödjes af personer med ojämnförligt högre uplysning, wida längre erfarenhet och alla de medfödda och naturliga företrädesrättigheter, hwarpä jag icke kan och til och med alldrig will göra anspräk. Om jag tror at misstag äro möjlige äfwen hos en sa wärdig Ledamot som fordom bewist och nu äberopat sine patriotiske tänkesätt, sä äro mine ffäl bertil endast, at fullkomlighet ännu alldrig blef den dödliges lott. Huru glad stall jag icke afwakta den tid, dä jag med öfwertpgelso kan erkänna at jag helt och hällit misstagit mig i alla Den Z Augusti. 633 i alla sädane mörka föreställningar, der et älskadt Fosterlands kommande sällhet icke i min inbillning kunnat mälas med lika ljusa färgor, som för den mera klarsynte, hwaraf nägon kanffe tycker allting wara bra, blott dest egen belägenhet är god, eller gifwer hopp om at göra sä kallad lycka.
M:s nåd. propos. om förändrad reglering af stapelstädernes tolag; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 53, i anledn. af väckt motion om upphörande af stamböcker och collecter till kyrkobyggnader; N:o 54, i anledn. af väckt motion derom, alt de stiftens byggnadscassor hittills anslagna behållna löneinkomster under 36 Den 2 No v emter f. m. ledighet efter död eller afgången ecclesiastik tjensteman, måtte tillfalla Prestenkecassan inom del stift, der ledigheten inträffat; N:o 55, i anledn. af väckt motion, dels derom, alt vid penningcremisscr på posten, endast sedlar öfver 10 r:dr h:co valeur hädanefter må behöfva upptecknas lill nummer och data, dels om en snar revision af poslförfatlningarr.e; N:o 56, i anledn. af vackt motion om befrielse för kyrkorna från vissa extra utgifter; N:o 57, i anledn. af väckt motion om förändring af författningarne, rör:dc liggande fattighjons återsändande med skjuls lill hemorten; N:o 58, i anledn. af väckt molion om förhud för godsägare att hädanefter lägga hemman, som äro med åboer försedde, under eget bruk; samt N:o 59, i anledn. af väckt motion derom, alt personer från arbetsoch pionnier-corpserne hädanefter endast må förpassas till de församlingar, frän hvilka de medfört prestbetyg, eller der de sist varit skattskrifne och bosatte. Äfvenledes lades på bordet ett af Ridd.Ulsk. under N:o 14 afgifvet så lydande: Hörsamt Memorial. Sedan II. R. o. Ad. d. 17 i denna månad bifallit Ridd.- Utsk:s meni.
Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet berörde dag och Hedervärda Bonde-Ståndet den 15 i samma månad bifallit Utskottets yttrande, samt frågan altså, likmätigt 69 §. i Regeringsformen är afgjord ; så kan Stats-Uiskottet sig deruti ej vidare utlåta; Hvilket Utskottet skolat vördsimligen anmäla. Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotis Utlåtande, i anledning af Herr StadsMajoren och Rådmannen Nils Limnelll Memorial cm bidrag af Statens medel dels till uppransning, dels till 38go Stats-Uiskottets Betänkanden. 'igenfyllande af Clara Sjön med flere vattendrag. "'V^aliofl. Borgare-Ståndet har fil! Stats-Utskottets åtgärd remitterat ett af Herr Stads-Majoren och Rådmannen Nils Limnelius såsom RiksdagsFu il magi ig för Stockholms Stad ingifvit Memorial, angående' behofvet och nyttan af något bidrag af Statens medel tili kostnaden af Clara Sjöns och G-'tibergs Vikarnes uppränsning och fyllning å sine ställen till befordrande af större sundhet i de trakter af Hufvudstaden, sorn omgifva nämnde Sjö och Vattendrag m. m. Sedan StatsXJ t skof fet gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet uti detta ämne erhållit Remisser från Höglofl. Ridderskapet och Adein samt deröfver under den 26 sistledne Mart i i sig yttrat, hvarvid Utskotten under åberopande af hvad härom vid sistledne Riksdagen förekom, ansågo sig icke kunna det föres agne understöd af Statens medel tillstyrka; så och enär delta Utlåtande blifvit bifallit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 23 nästledne April, af Högvördiga Präst-Ståndet den 18 i samma månad och af Hedervärda Ronde-Ståndet äfven sistnämnde dag; får Stats-Utskottet nu allenast sådant till svar å ifrågavarande Remiss anmäla. Stockholm den 7 Maj i8iä. Riksens Höglofl.