Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva tvärtom under de sednast förflutna fyra tiotalen af år återkommit, än uttryckta i allmänna ordalag, än åtföljda af åtskilliga i sådant afseende utarbetade förslag. Riksdagarnes historia från år 1825 till den sednast hållna bär derom vittnesbörd. Det var i synnerhet under riksdagen åren 1834—1835, som sådana önskningar lifligt omfattades af Rikets Ständer. Under denna riksdag framlades af Constilutions-Utskottet ett förslag om landskapsting, ur hvilkas medlemmars krets folkombud för riksdagarne äfven skulle utses. Från Presteståndet utgick ett förslag om förändrad bestämmelse för länens hushållningssällskaper i den syftning, att de skulle i ekonomiska angelägenheter få afgifva rådslag och i sådana ega initiativ. Från Rorgareståndet afgafs förslag om utvecklade kommunalstyrelser ej blott, lör de mindre kommunerna, utan ock för länen. En frukt af dessa önskningar och förslag voro de i detta underdåniga betänkande redan omförmälda Förordningarne af år 1843; men sedan derigenom handhafvandet af soknarnes och i någon mån äfven städernas kommunala angelägenheter vunnit en i flera afseenden förbättrad ordning, vände sig önskningarne omkring frågan om ordnade förmer för kommunalstyrelser, omfattande dels länen dels häradena. Förslag dertill afgåfvos under riksdagen 1847—1848 samt de derpå följande, och förenade sig slutligen önskningarne härom uti ofvannämnda, af Rikets Ständer under sednaste riksdag aflåtna, underdåniga skrifvelse rörande landsting m. m. LVI Det förslag om landsting, Committerade nu i underdånighet Öfverlemna, består, såsom det ock ligger i sakens natur, till större delen af momenter, som afse Tingets formela organisation, förfaringssättet vid dess förhandlingar och sammanträden, samt hvad till dess räkenskapsväsende hörer. De constitutiva delarne upptaga den mindre delen, men de torde dock innefatta allt hvad i sådant afseende är att bestämma. Bland dessa förekommer först frågan om de elementer, af hvilka landstinget skulle sammansättas, och förslaget besvarar den sålunda, att ej allena häradena eller tingslagen, utan ock länets städer genom ombud deruti skulle ingå.
Srats-Utskottet, hvars Utlåtande öfver detta mål bör inskränkas till frågan om allmänna medels anslående för befrämjande af den projeeterade farledens öppnande, har åter, för sin del, ansett, att på vederbörande Herrar Landshöfdin gar* - Den a X Juli' aigi gars underdåniga anmälan och Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning helt och hållet bör ankomma, om och hvad understöd af den under Kongl. Maj:ts Disposition varande g:de Hufvud-titelns Fond må i Nåder finnas böra anslås till detta företag, i följd hvaraf Utskottet icke kan, i an* ledning af det nu gjorda förslaget, tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer att någon underdånig anmälan hos Kongl. Majrt om medel härtill göra. Hvilket allt Riksens Ständers närmare ompröfvande vördsamligen underställes. Stockholm den 15 Juli 1815. På Höglofl. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. Carl de Geer. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Carl von Rosenstein. J. Ek. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. And. Fredin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson, Ni/s Mänsson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos Htfglofl. Ridd. och Ad. den 22 Juli# Högvörd. Prest-Ståndet den 21 Vällofl. Borgare-Sr§nde. den 21 Hederv. Bonde-Ståndet den 21 Vördsamt Memorial! Sedan , uti det Project till Bevillnings-stadga, som Riksens Höglofl. Ständers Bevillnings Ut - 2192 Den 2 2 Juli. Utskott vid denna Urtima Riksdag uppgjort, föreskrifva! är i 2 Art. 6 §. i Mom.
Ivo, att ej någon tuli bör sättas på mynt. Åtminstone ber tullen lämpas efter myntets häftighet, så att, om myntet är underhaltigt, tullen blifver jemnt så stor på införseln, att den svarar mot underhaitigheten , och att man ej kan.föra på oss sådant mynt utifrån; äfvensom att då det, som vårt mynt, är underhaltigt, ingen tull iägges på utförseln deraf. Friherre Cederström-. För att bedomina slantarn.es kännedom cm kopparns psis, men att belägga dem med 100 procents införseltull, då man förbjuder dem till utförsel, är en påtaglig orJullighet. Ty om slantarna äro underhaltige, bör mati val lägga ico procents införsél-tull, men ingen utförselstull, utan snarare bestämma ps semler för deras utförande, ty då är dst en vinst att de blifva utskeppade, emedan vi sjelfva kunna tillverka dem. Ehvad således för - Dan 20 Augusti J■ m. 747 kållandet är, så anhåller jag att, om slantarnes nominela värde är högre än prisen på kopparn, slantarne måtte tillåtas till utförsel mot ingen eller ringa tull. Friherre Wrangel: Jag hemställer, om icke tullprocentea för utförsel af Koppar är för hög. 20 procent tyckes vara för myckel, om man vill uppmuntra exporten. Friherre cf Närdin, Carl 'Juhan• Kopparpriset är, efter hvad jag tror mig veta, i2oR;dr per skeppuudet, och, enligt sista myntfoten, myntas ett skeppund koppar till 166 R;dr 32 sk. Myntkostnaden utgör 20 a 25 R;dr. Silades är det en ren vinst att kunna införa slantar, om det är tillåtet. Jag tror således , att det bör vara någon betydeligare tull pä införseln. Exporten af koppar bör deremot lättas, oc-h jag anser Utskottets förslag derutinnan kunna antagas Herr Hjerta, Gujiaf: jag kan ej finna an nat än rätt , att det är förbud på utförsel af skiljemynt.
Jag skulle visserligen icke vilja upptaga det aldra ringaste af dessa yttranden, om de blott rörde min person och de medlemmar af Ståndet, som här äro i tillfälle att besvara dem, om de vilja, eller att med tystnadens vältalighet uttrycka sina tankar om dem; men då det är en allmänt känd sak, att Utsk-.s ledamöter äro 24, och att 18 af dem sakna plats inom 48 Den 28 Augusti. detta ruin, sä utgör det ett åliggande för deras kamrater att åtminstone ådagalägga, att man visat sig känslig emot ofoget af sådana yttranden, som att de förfarit på ett olagligt och svekfullt sätt, med mera sådant, hvilket jag, utom det opassande i uttrycken, anser ologiskt och orätt, emedan jag icke inser, huru Utsk. skulle kunnat förfara olagligt eller svekfullt, då Utsk. blott ägt alt framlägga sina förslag för de respective Stånden, utan hvilkas åtgärder deras förfarande lärer kommit att betyda ingenting. Dessutom, mine Hrr, torde anklagelser af denna art vara de mest obefogade i verlden, då de icke kunna ske inför domstol, der den anklagade parten äger rätt alt försvara sig, och der han, genom det blifvande domslutet, kunde vinna den upprättelse, hvartill ofoget berättigar honom. Det är likväl ett factum att härvid förefinnes en domstol, nemi. det allmänna vettets, och inför denna domstol är jag ganska lugn både för egen och för de kamraters räkning, hvilka jemte mig hade det ansvarsfulla åliggandet, att under 18 månader träget träla för det nu så mycket klandrade förslagets utarbetande. Här har blifvit sagdt, att förslaget mera gick på bredden än på djupet. Det är en möjlighet att så förhåller sig. Sidornas antal uti förslaget har äfven blifvit antydt att vara allt för stort. Det tillhör det erkända snillet, den öfverlägsna talenten att på sådant sätt kunna med peremtorisk säkerhet bedömma andras arbeten. Jag vågar, såsom utan alla anspråk å stilistisk auctorilet, icke försvara förslaget mot de anmärkmr för bristande stil, klarhet, tankeföljd och korthet, som i klanderväg så skoningslöst blifvit uttalade.
af dito, angående StatsVerkets tillstånd och förvaltning åren 1310 och 1811, t. 9. _ af dito, angående RiksgäldsContoirets till stånd och förvaltning, I. 35. < af dito, angående den under Cotnmerce-Collegii förvaltning ställde ManufacturDiseont Fonden , I. gi. örn hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit se dan sista Riksdag, I106. angående de under CommerceCollegii disposi tion stående Fonder, I. 154. _ af R. St. Justitieombudsman för år 1813 > I. 171. af dito för år 1814, I. 223. af dito till Riksens Ständer, I. 275. om Allmänna MagazinsDirectionens förvalt ning för år 1810, I. 333. v om 1808 och 1809 årens KrigsRedogörel* se och RevisionsVerk, I. 404. Besvärs, och OeconomieUtskottets Memorial, om be tjening, II. 21. — angående Hjelprotarnes afgifter till Stamro; X tärne a Register. tame samt jemkning af de så kallade Planpenningarna, 11. 233. Besvärs• och Oeconomi?,Utskotttt.s Memorial, om Presterskapets aflöning, II. 243. _ angående det af Landsh i Carlstads Län utfärdade förbud mot Tjenstedräogars utvandrande pr Länet , II. 246. _ _ om Gerningsörens erläggande af Sockenhandtverkare, II. om Reutan af Sågoch Mjölqvarnar, II. 262. om sökt rättighet för förmedlade Hemman, att vid deltagande i Kyrko-, Prestegårdsoch Tingshus byggande fä förmedlingen tillgodo njuta, II. 434. __ rörande en Landsväg till Rörås Kopparverk i Norrige, II.
De representera bägge, hvar i sin stad, tvenne af de hufvudprinciper, hvilka den materialistiska världsåskådningen kastat som slagskuggor ut öfver den naturalistiska vitterheten. Taine har ju i det moderna medvetandet introducerat teorien om miliöet, det klimatiska, det kulturella o. s. v., såsom utslagsfällande i bildningen af det nationella och det individuella väsendet. Han är i sin »Histoire de la littérature anglaise» den främste folkpsykolog, som ännu framträdt; den framställning af väsensskiljaktigheten mellan germanen och romanen, hvilken däri lämnas, är ett verk af bestående halt. Men själfva denna grundidé, hvilken gifver detta litteraturhistoriska arbete dess grandiosa monumentalitet, dess imponerande bas och dess storslagna linier, nämligen individens bestämdhet af raskynnet, äger, så granitartad den än är, dock i sin massa gångar af de bergarter, som förvittra. Alla Taines skildringar af Ölandets klimatiska förhållanden och natur, ända ifrån inledningen och ned till den fram mot slutet förekommande exteriören från, jag tror, Oxford, äfvensom alla dessa kulturhistoriska målningar från de särskilda epokerna i Englands häfder, i hvilka han insätter sina diktarepersonnager, — allt detta är non plus ultra. Men det är också allt; det gifves icke mer; kritikern Taines konst blir, liksom diktarne Zolas och Ibsens, i sitt väsen staffagekonst. Det miliöbestämda i de skildrade personligheterna har han gripit och gifvit, men icke det själtbestämda i dem, det absolut enastående, det som gör att en människa är något absolut annat än vare sig hvilken som helst annan. Vid hvarje ny hufvudperson återkommer skildringen af miliöet i ständigt nya variationer, samma organism i oupphörliga metamorfoser; men personen själf springer ingenstädes fram. Miliöet har i diktare-forskarens skapande fantasi utträngt och dräpt individen; allting, naturen och rasen, de särskilda klasserna och de särskilda tidehvarfven, allt är färg och form, rörelse och lif, — individualiteterna allenast äro döda.
Honom tillkommer äfwen noga uptaga hwad han hörer under sammankomsterne talas, förelöpa och hesiutas, samt a» icke säta uti Protokollet inflyta stägot, som han icke sett, hört, eller annorlunda än Den l4 Zebruartt. 675 han hört; ställande sig derwid till efterrättelse hwad Zv L. Riddarhusordningen widare stadgar. 2:0 Riddarhus - Secreteraren är ej tillåtit, akt för »rägon, cho som hälst, wisa ett ojusterat Proto? coll eller Dictameni likwäl äligger honom, äfwen före justeringen, att hemma hos sig för den Ledamot som det ästundar, upläsa desi anförande, och ware en Ledamot obetagit, qtt wid sättes huru desi tanka hlifwit till Protocollet fattad, meddela RiddarhusSecrekeraren sina anmärkningar. Denne sistnämnde mä dock ej derpä göra något widare afseende än som kan stä tillsammans med hwqd i första momenter stadgas. Will nägon Ledamot skrifteligen inlemna hwad han munteligen anfört; kan det ej wägra§, »nen äligger Riddarhus-Secreteraren i sädant fall, ett stikt inlemnadt sjelfkrafd wid Protocolls - justeringen anmäla och upläsa. « z:o Sedan Protokollet är justeradt, som astid stall ste in Pleno, bör det igenomdraget och försedt Med Landtmarstalkens Sigill af honom pästrifwas. Sedermera kan Riddarhus-Secreteraren wid detsamma hwarken göra eller tilläta den ringaste förändring eller tilläggning. 4:0 Riddarhus-Secreteraren kan ej wagra någon Ledamot underrättelse ur Pleni-Protocollerna för ds förflutna Riksdagar, äfwen ur justerade Protocoller för den påstående, ej eller wägra nägon Ledamot att göra afskrift derutur, Det samman gäller i afseende pä alla Deputationer eller Utstötts-Handlingar, undantagande Hemliga UtstottetS och alla förseglade Hand, 676 Den 14 Abvuarii.
Sparre har jag hört åtskilliga klagomål, serdeles af ledamöter inom BondeSt., anföras öfver de olämpliga mantalsoch skattskrifnings-slällena, som understundom bestämmas först af Häradsskrifvaren och sedermera, genom bifall till hans förslag, af K:s Befh:de, och jag tror mig med visshet veta, att just dessa klagomål, anmälda hos Bevilln.- Utsk., hafva föranledt till den ändring i §:n, som Utsk. nu före - Den 26 Maj. 341 slår, tilen jag tviflar på atl denna förändring är lämplig af det skäl, att man genom borttagande af ordet ”pastorat” och qvarlemnandet af ordet ”socken”, hindrar K:s Befh:de att efter sig företeende omständighet, kunna alternativt utsätta skatlskidfnings orterne inom pastoratet eller inom socken, i fall pastoratet består af flere socknar. Jag kan icke föreställa mig så ringa ömhet hos K:s Beflnde om allmogens fördel och beqvämlighet, att, i händelse anmälan sker af allmogen örn de svårigheter, hvilka den bestämda skattskrifniugs-orten skulle för dem medföra, K:s Beflnde icke på en sådan framställning skulle fästa vederbörligt afseende. Således om ordalagen, sådane de nu förefinnas i författningen, bibehållas, är ju allmogen icke betagen möjligheten att på skeende anmälan hos K:s Beflnde erhålla skattskrifningen soeknevis, der sådant för allmogens beqvämlighet lämpligast kan ske. Tager man bort alternativet, så blir följden den — åtminstone i de flesta fall — att aldrig någon skattskrifning kommer alt hållas pastoratvis, ulan inom hvarje socken för sig.
Bevill nings-Utskottet: 1:0 Johan Hanssons, från Elfsborgs Län, Memorial, om minskning i beskattningen. 2:0 Ölands Fullmägtiges Memorial, örn nedsättning i Bevillningen för Skattehemman. 3:o Johannes Svenssons, från Jönköpings Län, Memorial, angående Bevillning för Capitalister, Protocolls-Utdrag. n(>5 4:o Lars Ericssons, från Gefleborgs Län, Memorial, om Krono-Uppbörds -Stämmornas hållande annor tid på året. 5:o Johannes Anderssons, från Skaraborgs Län, Memorial, angående förändrad grund för Bevillningens utgörande. 6:0 Nils Håkanssons, m. fl. från Kronobergs Län, Memorial, angående fattige Inhyseshjons befrielse från Krono-Utlagor, enär de utgöra dagsverken vid Landshöfdinge-Bostället Kronoberg. Banco-Utskottet: Anders Pålssons, från Jönköpings Län, Memorial, om utsträckning af Fastighets Låne-Rättigheter i Banken. La gUtskottet*. 1:0 Olof Månssons, från Blekinge, Memorial, angående lindring i Straffet för Dryckenskap. 3:0 Nils Nilssons och Jonas Håkanssons, från Calmare Län, Memorial, rörande Gäldenärs skyldighet, att med arbete godtgöra deras skulder. 3:o Eric Cederborgs Memorial, rörande ändring i Författningen om Inteckningar. 4:o Carl Hindricksson Bergmans, från Gefleborgs Län, Memorial, angående ändring i Straffet för Tjufvar. ii 66 Riks-St änclens Lagsamt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskotten: 1:0 Eric Larssons, från Södermanlands Län, och Anders Påissons, från Jönköpings Län, särskilde Memorial, rörande yrkad ändring och tillägg i Stängsel-Författningarne. 2:0 Hallands Fullmägtiges Memorial, angående Skattemäns rätt till Ekeskogar å deras hemman. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten. i:o Johan Svenssons, från Elfsborgs Län, den 12 och i5 dennes samt Anders Påissons, från Jönköpings
St:s Just.-ombudsman, samt ifrån alla underdomstolar till - vederbör, öfverrätter, uti hvilka förteckningar i särskildta columner böra upptagas: tiden, när målen till domstolen inkommit; när de blifvit utagerade och till domstolens afgörande öfverlemnande; samt hvad hinder, som mött för målets afdömmande, eller beslutets expedierande; hvarefter det roå_ tillkomma Just.-ombudsmannen samt vederbör, actorer uti öfverrätterna att tillse, det icke något ärendes afslutande, utan laga hinder, varder utöfver den föreskrifna tiden fördröjdt. Om denna motions remitterande till vederb. Ulsk. arilla lies vördsammeligen. Dessa irenne motioner lades på bordel. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., anförde skriftligen : Om vårt fädernesland i många hänseenden öfverträffas af andra länder, kunna vi dock alltid med stolthet minnas, alt Linne var Svensk, och att den man, som verlden nu Don 26 Februari e. m. 443 erkänner innehafva el t af de första namnen bland vettenskapsmän, tillhör Sverige. Det är denne rhan, den frejdade Berzelius, som genom sitt snille, sina outtröttliga mödor, gifvit eri vettenskaplig form åt chemien, genom sina upptäckter, lika förvånande i värde som talrikhet, gagnat ej blott den rena vettenskapens, utan äfven många industrigrenar, hvilkas idkare derigenom skördat högst betydande fördelar. — Hans råd och bistånd stå alltid färdiga för dem, som idka hans vettenskap, och han räknar lärjungar öfver bela Europa. För våra resande landsmän är ofta ett bref från Berzelius det verksammaste medel att för dem öppna tillgång till vetenskapsman, till hvarjehanda samlingar och inrättningar, så att de hastigare och med mera fördel hinna målet för deras vettgirighet; ty intet civiliseradt land finnes, der icke vår snillrike Berzelii namn är kändt och aktadt. För denne utmärkte man, hvars landsmän vi alla, mine herrar, känna oss stolte af att vara, har dock Staten gjort intet! — Det låter otroligt, men det är dock beklagligtvis allt för sannt.
Men då Utskottet icke kunnat undgå finna, att indragning af Manufaktur diskontens kreditiv, hvaraf denna Inrättnings upphörande hlefve sannolika följden, tvifvelsutan skulle, under för handen varande penningeställning, medföra väsendtliga olägenheter för det stora antal näringsidkare och manufakturister, som i Manufakturdiskonten ega lånerätt, och sålunda förorsaka betänkliga rubbningar i deras affärsförhållanden, har Utskottet, efter hvars tanke utförandet af en sä genomgripande förändring som denna bör afpassas efter tidsomständigheterna, pä det att verkningarne af densamma må för den enskilde blifva så litet störande som möjligt, ansett tiden nu icke vara lämplig för den ifrågasatta åtgärdens vidtagande, hvadan Utskottet hemställer 15:o att Rikets Ständer, jemte förklarande, att den väckta frågan om indragning af Manufaktur-diskontens kreditiv för närvarande ej må till någon åtgärd föranleda, måtte rörande nämnde kreditiv besluta följande: 20 Banko-Utskottels Betänkande M 25. Till manufakturernes och fabrikernes understöd ar anvisadt ett kreditiv af 2,230,000 R:dr R:mt, hvilket intill nästa riksdag hålles Kongl. Kommersekollegium tillhanda mot samma vilkor, som varit stadgade för de hittills å Ranken, för berörde ändamål, an visade låneunderstöd, samt under förbehåll: l:o alt Banken för hela det belopp, som å kreditivet kan varda uttaget, eger säkerhet i Manufaktur-diskontens alla fordringar samt egna behållna tillgångar; 2:o alt, i händelse Fullmägtige, med afseende å Bankens ställning, finna sig nödsakade alt kreditivet eller någon del deraf uppsäga, Kongl.
Hr von Hartmansdorff: Enl. hvad jag från början af öfverläggningen om tulibevillningen tagit mig friheten föreslå, hemställer jag, att R. o. Ad. ville låta förblifva vid de stadganden, som i fråga om artikeln väfnader linnas intagna uti 1845 års tulltaxa. Ibland de omständigheter, hvilka fästat K. M:s uppmärksamhet, ingingo förnämligast väfnader och jag tror derföre, att R. o. Ad. bör vid detta tillfälle göra afseende härå. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge att i afseende på artikeln väfnader 1845 års tulltaxa borde fortfarande blifva gällande. Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarjemte. Hr von Troil, Sam. Gust., anmälde sig och yttrade: Då 1845 års taxa innehåller förbud mot införsel, hemställer jag vördsamt, om R. o. Ad. icke ville upphäfva samma förbud. Hr Gr. o. Landtm, afbröt detta yttrande med erinran, att 28* 436 Den 5 Juni e. m. R. o. Ad. förklarat öfverläggningen redan vara fulländad, samt tillkännagaf derjemie, alt lian trott sig finna, att den framställda propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Till följd af R. o. Adis d. 2 och 3 dennes fallade beslut, att uppskjuta pröfningen af artiklarne ull och ullgarn lill dess R. o. Ad. fattat sitt beslut i fråga om artikeln väfnader, föredrogs nu l:o artikeln ull. Frih. Gyllenhaal, Carl Henrik: Då det hitintills gällande förbudet emot införandet af ylleväfnader icke blifvit upphäfdt, anser jag den nuvar:de tullen på ull vara alltför låg, oell med hemställan, om icke R. o. Ad. ville bestämma en tull för all slags ull, helst kontrollerne hitintills varit ganska svåra, föreslår jag derföre en tull af 4 sk. för all slags ull. Jag tror, att, när förbuden mot införsel qvarstå, denna tull jemte förbuden lem na fabrikerne tillräckligt skydd.
Memorial, med anmälan af Riks-Slåndens beslut i anledning af utlåtandet Jtä 48, öfver gjorda anmärkningar vid åtskilliga framställningar i betänkandet J\° 34, med förslag lill reglering af Bankens laneoch kreditiv-rörelse. Vid föredragning af ofvanberörda utlåtande, JV2 48, hafvor Riks—StAriden, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag af den 22, 23 och 26 nästlidne Augusti, stannat i följande beslut, nemligen: llidderslapct och Adeln: »l:o Utskottets vidhållna afstyrkande i 27 punkten lades till handlingarne, med förklarande, alt Ridderskapet och Adeln vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut; 2:o Den nu af Utskottet föreslagna lydelse af afdelningen Litt. f. i lista mom. af 45 punkten bifölls, likväl med förbehåll'om deri förändring, som förnnledes af det i nämnde moment af Ridderskapet och Adeln beslutade tillägg, »att Fullmäktige erhålla rättighet att böja räntan till tre procent för medel, som insättas på viss tid, eller att lyftas viss tid eller uppsägning»; hvarom, likasom i fråga om afdelningen Litt. g. i samma moment, Ridderskapet och Adeln, med vid — blifvande af sina förut fattade beslut, lade Utskottets nu afgifna yttranden till handlingarne; 3:o Hvad Utskottet nu, i afseende på 55 och 59 punkterna samt 1 mom. af 66 punkten, hemställt och tillstyrkt bifölls, med frånträdande af Ridderskapet och Adelns derom förut fattade beslut; 4:o
Då jag uti mitt anförande talade om det fåtalet af blott 5 pred i kotexter utur Gamla Testamentet, så torde Hr Tham erinra sig. alt det då var fråga om de nu gällande perikoperna, men då fråga var om de nya föreslagna, sade jag uttryckligen, hvilket äfven förslaget, nogsamt utvisar vara fallet, att der icke en enda text förekommer utur Gamla Testamentet i hela den långa tvååriga serien. Detta är ju stor skilnad: ingen eller några få. Just detta, att der ingen enda inkommit. bevisar att komiterade i denna del följt en bestämd princip, helt och hållet motsatt ilen princip, som i detta afseende förefinnes uti de nu gällande perikoperna. Och att denna nya princip ar oriktig, ja grundfalsk, har jag uti det föregående anförandet sökt bevisa. Nu anser jag mig äfven skyldig att något uttryckligare gifva skäl för min åsigt, då jag i början af mitt förra anförande liknade de föreslagna begge årgångarna nya predikotexter vid »föranstaltandet af en stor, allmän och högtidlig likbegängelse med afseende på det, såsom förslagets behöflighet tyckes antyda, nu mera fullt erkända andeliga dödstiIlståndet inom vår Svenska Statskyrka.» Den tankegång, som ledt mig till denna åsigt, är följide. lag betraktar de nu gällande perikoperna såsom upkomna af missionärers omsorg att ega något kort sammandrag af bibelordets vidsträckta kunskap, för att under sina predikningar inför de råa och okunniga ltednaskarorna ega en systematisk ledning att följa, till lättnad synnerligast för de okunniga åhörarena, på det de måtte snarare kunna inskärpa i minnet och qvarhålla i hjertat det föredragna och åter i samma perikop år från år återkommande bibelordet. Dessa perikoper skulle sålunda pn en gång gifva åhörarena uplysnitig om hvad Bibeln innehölle, och derjemte för läraretia tjena till ämne för utvecklingen af Guds Ords kunskap och den Helige Andes verkningar i åhörarnes själar och hjeltan.