Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid dessa Riksståndens beslut, i hvad de ej afse de speciella tull bestämmelserna, icke äro af beskaffenhet att påkalla någon Utskottets åtgärd, samt hvad serskildt angår det beslut, Preste-Ståndet för sin del fattat, att en underdånig skrifvelse af ofvan anförde innehåll skulle till Kongl. Majit aflatas, samma beslut, enär något dermed likartadt icke af de öfriga Stånden blifvit antaget, ej lärer kunna föranleda till någon påföljd, torde vidare yttrande i dessa afseenden från Utskottets sida icke erfordras. Bevil/nings-Utskoltets Betänkande, JYs 14.
Två steg, och vi äro midt inne i Afrika. Stanley till höger och löjtnant Möller till venster frän åskådaren. Ni behagade observera, att de se lika ungdomliga ut båda två, hvilket tyder på, att Afrikas klimat icke är så ohelsosamt, trots hettan, som väl i alla fall icke är fullt så tryckande nere i Kongo, som här uppe i Panoptikon. Belysningen och fonden äro lyckade, inte sant, och de båda svarta fulingarne till infödingar göra ju god verkan. V i träda oanmälda och utan alla ceremonier in till vår konungafamilj, som vi lyckas öfverraska i en förtrolig stund vid kaffekoppen inne i drottningens rum. Kanske är öfI Pi I VJ I I \ l U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas. verraskningen icke så fullständig ändå, ty hela den höga familjen, de manliga medlemmarna i synnerhet, äro ju i stor toalett med ordnar och kraschaner. Och vi, hr Sörensen, som komma i halmhattar och kavajer! Kanske ni behagar ta plats i fåtöljen, min fröken. A j, hr Sörensen, luta er inte så långt fram, ni sticker ju näsan i hans majestäts kaffekopp. Jaså, min nådiga, ni tycker att kungen ock prinsessan Eugenie äro bäst och att prins Karls benkläder, i synnerhet venstra hälften, se en smula tomma ut. Säg inte det till hr Oskar Berg, ty han har gjort alltsammans efter de noggrannaste mått. H v a ' behagas, hr Sörensen? Tror ni att damen midt emot konungen är vår unga prinsessa. V i ha ingen prinsessa, hr Sörensen, men vi ha en drottning, som ser mycket ungdomlig ut — i Panoptikon. Ni finner kanhända, min fröken, att hr Oskar Berg inte riktigt gillar kronprinsessans näsa, utan gifvit den en nästan grekisk form, då den, som hon i verkligheten täckes bära, är af en mycket nationellare typ, sådan som mest brukas på vissa trakter i Östergötland. Ä r jag oartig mot hennes kungl. höghet, sä- ger ni? Visst inte. Tvärtom tycker jag mycket mera om det ansigte som naturen gifvit henne än det, som hon fått af hr Berg.
De i anledning häraf inkomne anmärkningar hafva blifvit Lag-Comitcen tillställda, med föreskrift att inom sistlidet års slut deröfver afgifva utlåtande, hvilket ock den 28 sistlidne December till Kgl. Maj:t inkommit; och har Kongl. Majrt under den 20 nästlidne Januarii i Nåder tillåtit, alt samma j'ttrande, innefattande några jemkningar i förra förslaget, finge tryckas och, såsom tillförene skett, med sjelfva förslaget utdelas. Nu, ehuru det nyss ankomna förslag till allmän CriminahLag icke möjligen kunnat i Högsta Domstolen undergå granskning, och lika hinder således för det närvarande, som vid sista Riksdag, förekommer emot detta förslags öfverlemnande jemte förslaget till Civil-Lag till Rikets Ständer, liar Kongl. Maj:t dock, då Rikets Ständer nu äro församlade, samt äfven med anledning af Rikets Sänders skrifvelse af den 10 September 182g, •\elat nyttja detta tillfälle att gifva Rikets Ständer del af förslaget till ny Civil-Lag och af Högste Domstolens yttrande deröfver. Kongl. Maj:t öfverlemnar härmedelst detta Lag-förslag att, till större eller mindre del, i den mon tiden, medgifver, af Rikets Ständer granskas, äfvensom till den ytterligare behandling å Rikets Ständers sida, den de sjelfva, i hänsigt till ett så vigtigt föremål, kunna lämplig pröfva; och vill Kgl. Majrt låta föranstalta, att icke allenast de Protocoll, som öfver granskningen af Lag-förslaget hos Högste Domstolen blifvit hällne, varda tillställde det Rikets Ständers Utskott, hvilket med förslaget får befattning, utan ock att alla förslaget rörande handlingar skola för samma Utskott, uppå derom skeende anmälan, vara att från Lag-Comiteen tillgå. Öfver förslaget till Criminal-Lag infordrar Kongl. Majrt nu utlåtanden från Presidenterne i Kgl. Majrts och Rikets Hof-Rätter, hvardera biträ ht af 2 Ledamöter inom Hof-Rätten; hvarefter förslaget kommer att till Högsta Domstolens yttrande öfverlemnas.
Utskottets betänkande åtfölja." “Den af Molionairen yttrade och af af flera det Höglofl. Utskottets Ledamöter understödda mening, att ett Tidningsblad och medgifven rätt till dess ingifvande borde anses såsom all annan 1 idningsskrifvarens välfångna.egendom, som utan föregående ransakning och dom icke må honom afhändas, kan jag icke oinskränkt biträda. Mig synes fast heldre, att enär han icke annorlunda, än under vissa, i Lag föreskrifna och af honom både kända Och antagna vilkor, erhållit rättigheten till utgifvandet af en Tidning, han i sjelfva verket frånträdt rättigheten, i samma stund ian bröt vilkoren." “Om, såsom jag lior vara, om betryggandet af fri yttrande-rätt, måste jag äfven för bibehållandet deraf önska sjelfsvåldets lagliga inskränkning. Behofvet häraf kändes mera lifligt vid det Riksmöte, då förenämnda moment, om icke så aldeles med iakttagande af lagliga förmer, dock efter Konungs och Ständers Ccnstituiions-TJtshottels betänkanden. 79 gemensamma beslut, tillädes Tryckfrihets. Lagen. Detta stadgande har kraftigt verkat till sitt ändamål, så att vi nu känna mindre vådan af Tryckfrihetens missbruk, än tvånget af sjelfva Lagbanden. — Gerna medgifver jag alt dessa kunna och böra i så måtto lossas, att hvad godtyckligt är måtte undanrödjas, och för yttranderättens frihet inför Thronen höras ett lagligt försvar, likaväl och vid samma tid, som, enligt sin Ämbetspligt, HofCancelleren talar för ordning och allmän säkerhet. — Men är det väl rådligt, att gå från ytterlighet till ytterlighet och, med upphäfvande af fattade beslut, sönderslita sjelfva Lagbanden, dem vi, efter ett och annat år, torde finna oss nödsakade att återknyta ?
En son, den allas mor ur modrens sköte bar, Ännu sin moders bröst i kalla grafven trycker; Och, som han henne minst med högmod trampat har, Hon här hans trogna ben i hulda armar lycker. Det var en lydig son, som modrens skygd begärde: Det är en kärlig mor, fast hon sin son förtärde. Efter läsningen af dessa utdrag ogillar väl ingen det utlåtande, som Censorn Rosenadler framför samlingen af Freses Dikter afgaf: att de ”i enkannerlig måtto bära vittne om Herr Auctorens gode naturlige gåfvor och böjelse till vår svenska skaldekonst, hvilken medelst hans försök och lyckelige penna, intet ringa till sitt pris och värde förökes”. Snarare torde man förvånas, att i vår Nord, på svenskt tungomål, sådana qväden kunde för hundratjugu år tillbaka sjungas. Det var derföre ock i sin ordning, att denna samling afvek i en vigtig omständighet från de äldre vitterhets-idkarnes föredöme: hon innehåller endast och allenast svenska dikter. Vid en öfversigt af de förra kan man ej undgå den anmärkning, att de i allmänhet, ända till Runius, skrefvo bättre Tyska än Fransyska. Att hos Runius förbållandet omvänder sig, är ett tecken, till hvilken grad Tyskan, som – likväl bredvid Svenskan – varit det Carolinska hofspråket, redan börjat undanträngas af Franskan; som nu innan kort steg till det envälde, att hon knappast tålde Svenskan vid sin sida. I samma mån sjönk Tyskan så hastigt till förakt, att man hos Dalin finner henne använd blott som en tokrolig rotvälska. Märkligt är, att denna plötsliga förlust af värdighet och inflytelse led hon just under det tidskifte, då tvenne Tyska Furstar sutto på Sveriges thron; men så var ock ingendera utrustad, att upprätthålla Tyskheten i vördning. Frese hade företrädesvis studerat tyska författare, och de fransyska voro honom ej obekanta. Men han förstod sitt modersmåls höga värde, och älskade det mera uteslutande, än någon af hans föregångare. Det var hans hjertas språk; och han ville ej efterlemna en rad på ett annat.
Det är nemi. den att Utskrn hafva, dertill upmanade af flera decimal-systemels sanna vänner, ansett sig böra utesluta hvad Den 8 Juli e. m. 175 sorn deremot skulle strida, och derjemte har man afsett att, när man skall göra målsatser, så är det skäl att ställa så att de nya målsatserne kunna fås till billigaste pris. Ett medel att få dem till billigt pris är att icke låta dem innefatta någonting som är öfverflödigt, och obestridligt är det öfverflödigt, att hafva talet 3, så snart jag har serien 1, 2 och 5. Afven får jag upplysa att, 1 alla länder, der jag sett decimal-systemet användt, får man nästan aldrig se en sådan serie som 5, 3, 2 och 1. Serien 4, 3, 2 och 1 har visserligen åtskilliga fördelar, som likväl måhända vore för vidlyftiga att här upprepa. Med serien 4, 3, 2 och 1 kan jag justera alla andra afdelningar. Inför jag talen 5, 2 och 1, så kan jag visserligen göra detsamma, men då beliöfver jag dupletter af tvåan och ettan. Då det likväl egentligen icke ifrågakommer för hvar och en som begagnar vigterna att jemnföra deras rigtighet med ti såsom enhet, dä dertill kommer att den serien 5, 2 och 1 blir billigast och då den i alla afseenden npfyller behofvet, så har Utsk:n föreslagit densamma. Jag skulle hafva ansett det vara ett bestämdt fel af Utsk:n att yrka på denna förändring, såvida der hade bestämt slätt före-, skrifvet att alla vigtsatser skulle hafva dessa afdelningar. Dä emedlertid en sådan föreskrift saknas, och det igenom detta stadgande endast är medgifvet att få justera vigter till dessa belopp, så tror jag att saken är riktig. Ilr Lefrén: För min del bifaller jag Utsk:ns förslag i detta fall: 3:n hör icke till decimal-serien.
Herr von Weigel har vål utur administratif åsigt framställt nyttan af treskillingsafgiftens fortfarande, och dess användande generelt för alla provincer, men har ej derföre yrkat detta sednare, utan tvärtom sagdt, att afgiften må bestämdt användas inom hvarje Provins särskildt, Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att så väl Herr Ehrenborgs ofvanberörde Memorial, sorn de af åtskHUge Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden måtte till Statsoch Bevillningsutskotten remitteras \ hvilket bifölls, „ .'-kV.’"" Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 4 Me Den 17 Februarii, dennes afgifne, samt den 12 derpå följde förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående Revision af BancoDiscontVerket under nu påstående Riksdag; och fann Ridderskapet och Ådeln att samma Memorial endast borde låggas till Handlingarne. Å nyo föredrogs och remitterades till BanJ coUtskottet, Herr af Uhrs, Carl David den 13 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, om fortfarande af det vid sista Riksdag JernContoret beviljade creditif till understöd för Jernhandteringen, Föredrogs å nyo Herr af Ekenstams, Israel, den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående såttet, art bereda utvåg till sysslosåttning för håcktade och bysatte personer. Herr Reutersvärd, Pehr Adolph, hade inlemna! ett Memorial, hvilket upplästes, så lydandes t » (f3e Bilagan N:o 9.^ Begårdes på bordet. Herr af Ekenstam, Israel: Då den upp finning af Herr Assessor Juringius, som Herr jDen 17 F elmar ii* Reutersvärd nu anmält ej har någon annan gemenskap med den meehanique jag vill föreslå, ån att så vå! deb ena som den andra, begagnas på vatten, hemställer jag vördsammast till Ridderskapet och Adeln, hvad afseende bör göras på den framställning som Herr Reutersvärd gjort rörande sjelfva machinen.
Anledn:ne härtill kunna vara flera, men den största är säkerligen den, att uti vårt, i allmänhet glest befolkade, land kommunens omfång är för litet för att städa den vinst man genom samverksamheter kan erhålla uti ett, för alla fattligt, gynnsamt förhållande tili det besvär och den kostnad man för denna vinst måste underkasta sig. 168 Oen 14 December. Denna min öfvertygelse föranleder mig, afl för II. St. vördsamt föreslå, att med bibehållande af nuvar. kommun till basis, såsom den styrelse, hvilken, uti närmaste beröring med folket och dess dagliga behof, af detta bäst fattas samt med största förtroende omgifves, och derigenom äfven på detsamma kan utöfva det största inflytande; utvidga kommunal-verksamheten genom inrättande utaf Lans-nämnder, hvilka, förenande uti sig summan af de enskildte kommunernas krafter och insigter, kunna åstadkomma verkningar utaf större, mera ingripande och välgörande, natur. Dessa Läns-nämnder, hvilka jag uti det följande närmare skall skildra och hvilka utaf en deputerad ifrån hvarje socken skulle sammansättas, borde, efter min tanka äga, att uplaga och behandla hvarje mål af ekonomisk natur, hvilket på länets förhållande inverkade. Fördelarne af en sådan institution blefve mångfaldiga. De främst uti ögonen fallande äro af ekonomisk art. Det är nemi. klart, att Läns-nämnder, med den special-kännedom om länets alla förhållanden och behof, som hos dem funnes, kunnande dessutom tillgodogöra sig hvarje nyttig tanke, som hos den enskildte upsprungen, nu ofta, af brist på tillfälle att praktiskt förverkligas, i födslostunden bortdör, serdeles väl vore egnade, att fatta och framlägga förslag till de förändringar, nyssnämnde förhållanden kräfde; samt att den verksamhet de snart skulle så i alla riktningar utveckla, på länets ekonomiska ställning i hög grad välgörande mäste inflyta. Att på förhand ustaka ocb åskådliggöra denna deras blifvande verksamhets omfång och vigt, är nära omöjligt, enär denna, genom den sporre sorn liger uti sjelfva friheten att verka, inom kort torde taga en lyftning, villa kraftfullare än hvad uti denna stund kan beräknas.
Inträffar således en Cours af 96 skillingar inom 5 år, så behöfver Fonden utgifva nya Sedlar; —- just i denna händelse, ensamt i denna, är Sedelfabrication icke farlig. Dessa Sedlar fördubbla dessutom sjelfva åtgärdens verkande kraft, att hindra Coursens nedrusande. Sedan dessa beliöft utgifvas, skola Ständer utan fara kunna stadga ett hastigare årligt Amortissement för dem, än den Summa af 100,000 R:dr, vid hvilken jag hållit mig, för att ej minska med något betydligt Rörelse-Capital, i den händelse, att 96 skillingars Cours icke inom 5 år inträffar. Denna del af mitt förslag är likväl alldeles ej väsentligt sammanhängande med de öfriga. Sluteligen föreslår jag såsom det enda villkor för möjligheten att stadga opinionen om orubbligheten af Banquens ställning, en opinion, som kanske är nödvändigare än orubbligheten sjelf, att Banco-Fullmäglige för hvart år, efter slutadt Bokslut, till sine Medborgare uppgifva beloppet af Sedelstocken vid förledna årets utgång; samt Summan utaf hvar Class Ridd. o. Ad. Prot. V B. Den i5 April. af Hypotlieker, lill bevis pä, att de antagna grundsatserna blifvit följda. Silfver-Fondens belopp kan gerna få döljas, om man så behagar. Den lilla nytta, som den efter min tanka gör Banquens Credit, och med hvad Realisations-principe, som nu vidtages, för att af kommande Ständer utbytas mot en motsatt, kanske lika ytterlig, i nu varande Handelsställning, ändå alltid kommer alt göra, — bela denna nytta, kan den lika väl och nästan lättare göra, om den är obekant.
För undervisningen är sörjdt genom en lägre lärdomsskola, med en rektor och två kolleger. Lärarnes löner utgöra tillsammans 2,000 R:dr B:ko, hvarförutan rektorn har boställe och stadsjord. År 1850 hade skolan 30 lärjungar. Dessutom finnes en folkskola, hvarest undervisning lemnäs åt omkring 100 barn af bägge könen. Sedligheten inom staden anses hafva tilltagit. Under de tre år, som äro i fråga, hafva endast tre personer, alla häktade för mindre stölder, varit i stadens arrest insatte. Staden hade år 1850 nio handlande, med 6 handelsbetjenter samt 50 handtverksmästare med 11 gesäller och 11 lärlingar. 5 personer hade erhållit tillstånd att idka handtverk såsom försörjningsmedel, utan rätt att dervid begagna gesäll eller lärling. Både de handlandes och handtverkarnes rörelse är obetydlig. Väi’det af stadens hus och tomter, som år 1847 utgjorde 120,043 R:dr, har ökats till 122,029 R:dr B:ko. Stadens invånare hade år 1850 lösegen dom försäkrad i Städernas Bolag till ett värde af 54,400 R:dr B:ko. Stadens fattigvård kostade år 1850 Banko R:dr 1,394: ?.0 sk. 3 rst. Fattighjon och understödstagare voro 89, deraf största delen barn. Borgerskapet har ett särskildt spanmåls-lånemagazin, af hvars räntevinst en del användes till understöd åt orkeslöse och fattige borgare eller deras enkor och barn. Alla de utgifter, som bestridas af stadskassan, uppgå årligen till omkring 2,400 R:dr Banko, deribland nära hälften utgöres af löner till Magistraten och dess betjening. Berättelse öfver Calmar Län för åren -1848—■1830. 6 42 v Staden, som under ifrågavarande tre år icke varit hemsökt af eldsvåda, har goda och väl underhållna eldsläckningsanstalter.
Jag ber derföre att få upläsa några rader af Utsk:s moliver. Pag. 10 står följande:- ”Utsk. måste derföre, såsom eli nödvändigt vilkor för en väl ordnad handel med bränvin, föreslå, att denna mätte skiljas från och icke få otöfvas i sammanhang med annan sådan handel, till hvars drifvande burskap eller särskildt tillstånd erfordras, vare sig i stad eller på landet. Naturligtvis utgör tillämpningen af denna grundsats icke hinder för dem, som idka den fria handelen med landtmanna-varor, alt äfven försälja bränvin; och Utsk. liar ej heller tänkt sig någon nödvändighet att förbjuda andra handlande alt köpa och sälja bränvin i större parti (60 kannor och deröfver), eller att, efter vederbörligen vunnen rättighet, idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin, blott det sker utan sammanblandning med deras andra handel”. Således har Utsk. uttalat sin afsigt med §:s ordalydelse vara den, att icke förmena handlande, att på ett ställe hafva en handel och på ett annat hafva utskänkning af bränvin.' Vidare och för att ådagalägga, att ingen öfverrumpling egt rum, anhåller jag, som endast på detta sätt är i tillfälle att besvara en uti ett annat Stånd framkastad beskyllning, att bär få upläsa ett af Utsk:s prof. af d. 10 April, undertecknadt af dess notarie. Frågan förevar då första gången och man fattade provisoriskt följande beslut, ”att minuthandel med bränvin icke skulle fä utöfvas i sammanhang med annan handel”. Kom sä den 9 Maj, då frågan afgjordes och beslut fattades, ”att man icke lick drifva minuthandel med bränvin i förening med annan bandel, vare sig i stad eller på landet”. Jag tror mig härmed hafva ådagalagt, att frågan varit omsorgsfullt behandlad, och att den redaktion, som Utsk. gifvit åt 5:te §:n, icke har tillkommit genom någon öfverrumpling, eller alt någon tvetydighet varit åsyftad, utan att Utsk:s mening uppenbart varit, att handlande, som eger handelsrättighet på ett ställe, i samma stad äfven må, ehuru icke inom samma lokal, drifva handel med bränvin.
Directions vård osli förvaltning tillsvidare helt och hållet, och i framtiden, så vidt anslagen erfordrades, disponeras och förräntas, såsom Kongl. Majit.! Nådiga Skrifvelse No 26. fond lill understöd för Blekingska Båtsmanshållet, efler Reglemente, som Kongl. -Maj:ts Befallningshafvande borde i underdånighet föreslå. Och finner Kongl. Majrt det för Blekingska Indelningen sålunda föreslagna understöd desto mera billigt, sorn pro v in ceus Båtsmanshåll, ehuru icke mera tryckande, än Soldathållet i allmänhet, likväl befinnes vara kostsammare, äu Båtsmanshåll et annorstädes. I sammanhang med förevarande fråga, har väl blifvit Kongl. Majrt underställdt, huruvida vacance-afgiflen i Blekinge, för ledige Båtsmansnumer ef gamla stammen, skall utöfver de 8 Rrdr, hvarmed sådan afgift hittills utgått, hädanefter förhöjas; men sådan förhöjning, såsom ökande rustningshesvnret. finnér Kongl. Majrl. ieke lämplig, minst innan de rustande kommit af tillskottsränlornas förhöjning i åtnjutande., I följd af hvad Kongl. Maj:t sålunda i detta ämne för
Sig vara sinnad att en allmän författning i detta hänseende utfärda, finner Domkapitlet nu intet vara att häröfver i underdånighet yttra. 2:o Hafva Revisorerne fästat sin uppmärksamhet dervid, att räkenskapsförvaltarne flerestädes innehafva en större kontant behållning, än som för bestridandet af löpande utgifter kan erfordras, och hvaraf följaktligen en del bordt förräntas. Såsom exempel härpå, hafva Revisorerne anfört Räkningen för Cassa Emeritorum, så väl i Skara som Strengnäs Stift, äfvensom Räkningarna för så kallade större kassan, Bibliothekskassan och så kallade mindre kassan vid Christianstads Skola. Enär dessa anmärkningar icke särskilt angå de härifrån afgångna räkenskaperna, och Domkapitlet alltid haft för regel, att hafva förräntat af kassornas — 201 — tillgångar så mycket, som, med afseende på oförutsedda eller beräkneliga utgifter, kunnat utlånas, och hvarför fullgod säkerhet kunnat erhållas , anser sig Domkapitlet icke i underdånighet behöfva att något häröfver yttra. 3:o Anmärka Revisorerne, att från flera Domkapitel saknas redogörelse för de af Rikets Ständer, till svagt lönte Skollärare, utgående löneanslag; och ehuru Revisorerne ej betvifla, att dessa anslag årligen i Kongl. Stats-Kontoret, genom Domkapitlen, lyftas och till vederbörande utdelas, anse dock Revisorerne vara med god ordning öfverensstämmande, att årlig redogörelse för dessa medel aflemnas till Kongl. Kammar-Rätten af så väl den ena Stifts,-Styrelsen, som den andra. För Domkapitlet är ej klart, huruvida denna anmärkning afser endast särskilda understöd , som på några ställen blifvit vissa Lärare, nästan personligen, i nåder anslagna, eller om den afser äfven de allmänna löneförhöjningarna för Elementar-Läroverkens Lärare, eldigt de i nåder, den 22 April 1819 och den 1 November 1839 , fastställda Interimsstaterna. För den händelse att Revisorernes anmärkning afsåge detta förstnämnda slag af lönemedel, hade Domkapitlet intet att i ämnet underdånigst yttra, enär sådana lönemedel till detta Stift icke blifvit i nåder anslagna.
Men för den händelse emedlertid, att BancoFullmägtige skulle finna tillfälle och anledning att vidare Silfverköp afsluta, hafva Revisorerne ansett sig böra fästa Fullmägtiges uppmärksamhet å angelägenheten af följande omständigheters iakttagande. a) Att så stort företräde uppköp af hela Silfver-beloppet på en gång skulle äga framför detsammas anskaffande medelst partiella Silfverköp, i händelse, emot förmodan, tillfälle möjligen skulle sig yppa att dylikt uppköp verkställa med de till ändamålet anvisade medel, så angeläget är det att ihågkomma att användandet af alla Bankens tillgångar på en gång till Silfverköp icke leder till målet, om de icke räcka till hela behofvets fyllande, emedan, ehuru ringa den brist måtte vara, som, efter tillgångarnes uttömmande, ännu kunde förefinnas uti den stadgade proportionen, anmälan derom, att alla förberedande åtgärder för Silfver-utvexlingens början blifvit fullbordade, likväl icke kan ske så länge någon brist återstår. b) Att om mindre Silfver-qvantiteter tid efter annan uppköpas, medverkar detta i någon mohn till Vexel-Coursens bibehållande vid en höjd, från hvilken den annars måhända hade benägenhet att falla. c) Att om någon mindre Silfver-post uppköpes till högre pris än det Banken vore i tillfälle gifva för hela bristande Silfver-beloppet, måste de återstående tillgångarne blifva än otillräckligare lill behofvets fyllande, samt det af Rikets Ständer afsedda ändamål, till följd deraf, med än större säkerhet förfelas; och cl) att således, enär fråga kan uppstå om uppköp af Silfver, det är af högsta vigt att något köp icke afslutas innan så väl den noggrannaste uträkning af hela behofvet, samt de för tillfället ägande tillgångar, E sora ock, en lika noggrann uträkning af huru långt dessa tillgångar efter antagne beräknings-grunder förslå till det utrönta behofvets fyllande, varda i behörig ordning upprättade, granskade, justerade och godkände. — Åtskillige Ledamöters vid behandlingen af dessa frågor yttrade serskilda meningar, bifogas. (Se Bilag. JN:o i).