Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. medföra ett vidsträcktare fält för valet af ledamöter till Högsta Domstolen, om han endast med afseende på skicklighet och landets behof af en erfaren domarecorps kunde göra dessa val, utan alt vara inskränkt, att hålla sig inom en viss samhällsclass, som otvifvelaktigt lemnar en ganska inskränkt krets i detta afseende, då halfva antalet af personalen uti nämnde domstol skulle inskränkas inom II. o. Ad. Vi äro långt ifrån de tider, mine Hrr, då lagen påböd, att de högsta embeten icke skulle tillkomma någon vanbörding (såsom det hette), och följaktligen torde man böra draga i betänk, att ens nämna och ännu mera att åberopa, om också blott till andemeningen, detta förhatliga, och en försvunnen tid, mera än den närvar., tillhörande uttryck. Här har blifvit af en värd talare, uti oförställda ord uttaladf, att Den 26 September f, m. 481 att Högsta Domstolens behof af frälsemän skulle i första rummet afse nödvändigheten alt trygga 11. o. Ad. vid besittningen af deras gfundegendom, emot de frågor om upplösning af fideicommisse^ s^im stundom förekomma. Jag kan icke ur ett så beskatfadt yttrande draga någon annan slutsats, än att det afser en partisk Högsta Domstol, hvarifrån jag ber Gud bevara Svenska folket, så väl i det ena som andra fallet. Om för öfrigt möjligheten af denna förmodan skulle medgifvas uti det ena fallet, så måste såsom ett coroiarium följa, alt den också bör medgifvas för det andra fallet, under sådana förhållanden, då R. o. Ad:s intressen i domstolsväg kunna komma i collision med det allmännas intresse. Jag kan således icke begripa nödvändigheten af ett så beskaffad! förhållande som det nuvar., ulan tror tvertom, alt den föreslagna förändringen icke allenast är nyttig, utan högst nödvändig, ty den är ett biträde lill den valfrihet i denna del, som jag föreställer mig, att lagstiftande makten ovillkorligen bör lemna Konungen. Med anledn. häraf, kan jag icke eller anse detta såsom någon eftergift af privilegier, och om än så vore, så inser jag icke någon nytta eller fördel uti innehafvandet af något för det allmänna skadligt privilegium.
Ma>:r har kil den ändan nyligen inlöst ^rranäor deraf. Samma skäl inträffa wäl ej wid Furusund; men pa det Kongl. Maj:t ma kunna derom efter omständigheterna förordna, will Kongl. Majit arrenäer äfwen deraf inlösa, samt i öfrigt sa härefter, som hilintil, inskränka Spannemals^afivcrkningen til Bränwine bränning för Stockholms Stad, när inskränk» ning r BranwurS-brännlngen för Riket finnes nö» dig, men wid hivarje til fälle säl skilldt etter omständig, hekerna förordna, wid hwilka Krono-Brännerier det Sädes-avanlum mä afwerkas, som kil bränning gustas. Deremot och i anseende tjl det förändrade skick, Brä"wins-bränningen i Riket nu erhåller, komma Ny Carleby och Wisby Bränneriet ar nedläggas. Med anledning af det ^rrenäe-LonlraLI om Krono. Bränwins - bränningen i Götheborgs och Bohus Län til medlet af är 1828, will Kongl. Majtt i Räder bewillja Landtmannen i berörda Län den nu förestagna Bränwins-brännings-rätkigheten; äfwensom Städerna Uddewalla och Strömstad; men ehuru Kongl. Majst är benägen ak jämwäl tilegna Götheborgs Stad en lika förmon, mäste Kongl. Majst dock lata fadant ankomma pa Stadens hörande, huruwida Staden will hälla Kronan någorlunda skadeslös för ersättningen af ärrenäs-Jnnehajcharens ^omrsQ, hwarföre Kongl. Majst, om Bränwins - 7Z4 bräm,ingen söv Götheborg och Skärgården nu ej i Nader kan sig urlära. I öfrigt will Kongl. Masit, da inskränkningar och Förbud emot Bränwins-branning bliswa nödiga, sa midt omständigheterna det medgifwa, laka knndgöra dem cn manad innan de böra ga i wcrkställighet. Norrköpings Slott i Hemliga Utskottet den 2.
19 svarande årlig summa å riksstaten anslås, för att till samma utgifters bestridande af Kollegium qvartaliter lyftas, förklarat sig icke hufva något att erinra emot extra licent-medh ns ingående Lill oell redovisande af Statskontoret, hvarvid Kollegium dock erinrat, att de afgifler, deraf dessa medel bestodo, voro af så tillfällig beskaffenhet att de icke kunde såsom någon gifven statsinkomst beräknas och alltså icke syntes böra till statsmedel i egentlig mening hänföras. Beträffande åter tulloch beslagsmetVer, hvilka tillkommit på grund af Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 9 November i83o, rörande oloflig ineller utförsel af varor, så voro sistberörda medel anslagne såsom en godtgöielse till inhemska manufakturerne för den skada och förlust, dessa kunde anses vidkännas genom öfverträdelse!' af tullförfallningarne, hvadan samma medel, de der utgingo i det förhållande, denna skada var större eller mindre, efter Kommers-kollegii tanka, icke kunde hänföras till sådane statsmedel, som borde lill statsverket levereras och bland dess allmänna tillgångar redovisas Häremot förekomme dessutom, dels att den till Kollegium ingående årliga redovisningen för influtne tulloch beslugsandelar innefattade åtskilliga för Kollegium intresse egande upplysningar i fråga 0111 resultatet af tullförfaltningarnes handhafvande, dels att de utgifter, som Kongl. Maj:t hittills anvisat, att utaf dessa medel utgå, och hvilka bestått i bidrag till slöjdexpositioners anställande samt reseunderstöd för näringsidkare eller andra pers ner till inhemtande af fullständigare kännedom om deras yrken eller industriens framsteg i andra länder m. m., icke kunde på förhand beräknas till vissa årliga belopp, utan mäste bero på de vid hvarje serskildt full förekommande förhållanden. Alt för de föremål, hvartill besagde medel sålunda begagnades, anvisa ett besläindt årligt anslag, hvilket icke finge öfverskridas, skulle icke vara förenligt hvarken med besagde medels bestämmelse eller Kongl. Majrts deröfver egande dispositionsrätt.
Och när hon hade försvunnit bakom statbygningens knut, följde han efter henne, troget, som en piskad hund följer efter sin herre. Och han hann upp henne på kökstrappan till rättarns stuga. – Hvad vill Petter ha för en dans? sade Klara och vände sig om, som hon brukade. – Det var så länge se’n jag såg Klara, sade Petter och tittade så vänligt han kunde med sitt ena öga. Klara skrattade och gick in i köket. Men Petter gick efter, och eftersom Klara var ensam där inne, tog han henne om lifvet och kysste henne två gånger på mun, utan att säga ett ord. Sedan gick han sin väg, lika tyst som han hade kommit. Och Klara såg för första gången litet fundersam efter Petter, när han stängde dörren efter sig. När höbärgningen var slut, skulle det bli dans på logen. Petter hade varit i sta’n och köpt sig en brokig väst och en grann halsduk. Han hade själf snyggat opp sina kläder, borstat stöflarna och strukit olja i håret. Och när han hörde fiolen och handklaveret, som lät långt ut öfver åkern, tog han mod till sig och gick öfver backen bort till logen, där det stod fullt med folk i den öppna dörrn. Petter hade nu blifvit så pass karl, att det inte var någon, som skrattade, när han gick förbi. Patron nickade altid vänligt åt honom, och rättarn tog honom i hand, när de möttes om hälgdagarna. Ty Petter hade blifvit en duktig arbetare, som gjorde nytta på gården. Söp, gjorde han inte, och inte häller var han opålitlig på andra sätt. Ögat hade man vant sig vid, och det var sällan, att någon talade om det. Men Petter hade ännu en känsla af fruktan för det där ögat, när han kom ibland folk. Han tänkte som så, att hvad som inte kom fram i dag, kunde mycket väl därför bli sagdt i morgon, och han visste alldeles säkert, att när folk talade om honom, så kallade de honom altid för Petter med ögat. När han nu kom fram till logdörren, så var dansen redan börjad.
Kungörelse angående ändring i föreskrifterna .om kronoembuds förordnande att närvara vid vissa allmänna förrättningar. Vid underdånig föredragning häraf den 30 December 1863, anbefalltes Kammar-kollegium att, sedan Kongl. Majlis Befallningshafvande i länen blifvit skyndsamligen hörde, ofördröjligen inkomma med underdånigt yttrande: a) angående de grunder, som lämpligast borde följas vid bestämmandet af bidrag från det af Rikets Ständer, till beredande af lättnad vid skjutsningsbesvärets utgörande, anvisade reservationsanslag; b) angående ej blott omfattningen och beskaffenheten af de föreskrifter, som vid införande af entreprenad efter den af Rikets Ständer föreslagna högre lega må kunna för de skjutsskyldiges säkerhet och de resandes beqvämlighet anbefallas, utan ock hvilka bestämmelser, som, i förening med en högre lega, lämpligen må meddelas till befrämjande af ett allmännare införande af entreprenader; och c) angående de anordningar för öfrigt, som i följd af Rikets Ständers framställning kunna för det åsyftade ändamålets ernående finnas lämpligen böra vidtagas. Sedan Kammar-kollegium under den 7 Oktober 1864 afgifvit det infordrade underdåniga utlåtandet, har Kongl. Majit, vid ärendets föredragning den 24 Januari 1865, genom Cirkulär till Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande meddelat föreskrifter: dels för användandet af det till lättnad för skjutsningstungan vid entreprenader af Rikets Ständer anvisade ofvanberörda reservations-anslag, dels om inhemtande af innevarande års ordinarie Landstings yttrande angående vissa hufvudgrunder för skjutnings-anstalternas ordnande, dels ock om sättet att, intilldess fullständigare ordnande af skjutsningsväsendet hinner tillvägabringas, ordna ny skjutsinrättning å farväg, äfvensom vid jernvägsoch kanalstation, samt om inskränkning i tiden för nya skjutsentreprenaders införande m. m. 118:o af den 7 December 1863, angående ändringar i nu gällande föreskrifter, rörande vilkoren för afsöndring af jord. Sedan Kammar-kollegium afgifvit underdånigt utlåtande i ämnet, har Kongl.
Att då fråga är om att borttaga sjelfskrifvenheteu för 12 Den 15 Februari f. in - ett helt Stund och införa val, behålla sjelfva valsättet in petto, är en egenhet, som delta förslag lärer lia sig uteslutande förbehållen; att ytterligare ät val-lagen, som är sjelfva grundvalen för representationssättet icke lemna annan plats än inom en ståndsordning — underkastad förändringar för hvarje riksmöte, och i hvarje punkt beroende af Kunglig sanktion — är ännu betänkligare, och kan i praxis hafva de vådligaste följder. Af förslaget är emellertid klart att val inom R. o. Adis ledamöter enligt denna nya grundlag skola äga rum, och således all slags sjelfskrifvenhet, älven en i mer eller mindre mån inskränkt, dem fränkännas. Då man nu genom Riddarehusets bibehållande velat tillförsäkra det aristokratiska elementet en fortfarande plats inom vår samhällsförfattning, men sjelfskrifvenhelen ostridigt utgör aristokratiens förnämsta attribut, det sista bålverk den kan lemna ifrån sig, utan att äfventyra hela sin existens; hvilken politisk betydelse skulle väl för Svenska Adeln återslå, efter ett slikt borttagande? Alt föröfrigt de blifvande distriktvalen skulle utsättas för byrokratiska, ministerielia och kotteri-inflytelser och således eli verkligt listornas gyllene tidehvarf npkomma, fordras icke mycken skarpsynthet att kunna förutsäga. I sådant fall kunde t. ex. enl. 66 § 1 o. 2 momm af nu föreslagna Riksd.Ordn., om blott R. o. Ad. och PresleSt. bibehålla samma enighet som nu, svårligen någon Kongl, anslags-propos. afslås, enär för ett sådant afslag fordras två tredjedelar af Riksnämndens ledamöter eller i händelse målet hänskjutes till Stånden, om två Stånd stadna emot två, nämndens mening blifver gällande. Sjelfskrifvenhelen utgör nu Svenska Adelns enda återstånde privilegium af vigt. Medvetandet af alt icke på något sätt bero af komitenter, att icke behöfva af dem emottaga hvarken arfvoden eller instruktioner, förlänar, eller kan åtminstone förläna den nuvarande
Men Konungs och Sttrs önskan vore härigenom likväl icke uppfylld, i afseende på sjelfva hufvudandaraålet med det nedlagda Capitalet, enär, efter hvad förut är visadt, utöfver den tillförväntande Actie-inbetalningen, 54,200 R:dr till sänkningen vid Ryd till nedra flötsen erfordras icke mindre, än omkring n3,8oo R:dr, och hvaraf största delen åtgår till Ångmachiner, hvilka ofördröjligen måste anskaffas, derest arbetet skall kunna sättas i gång och hinna till sin fullbordan så tidigt, att från Ryds-Schachtet Stenkohl må kunua erhållas, när från den gamla Grufvan något mera icke står att upphämta. Skulle derföre R. fl. St:r täckas bifalla Directio - Betänkanden, JV:o 89. 437 nens, å Bolagets vägnar, framställda anhållan derom, att Köpeskillingen nu får till gamla Bolaget utleinnas, kan nya Bolaget i och med det samma erhålla en säker och högst nödvändig penninge-tiilgång genom de 67,400 R:dr B:co, som Interessenterne uti gamla Bolaget förbundit sig att utaf Köpeskillingen, nälden utfaller, tillskjuta; och i sådant fall tilltror sig Directionen med säkerhet kunna utföra det föreskrifne arbetet vid Ryd, så att för framtiden tillgång på Stenkohl till allmänna och enskilta behof samt till LerFabricationernes underhållande och utvidgande ofelbart skall beredas, hvaremot och om Bolaget icke snart får disponera de nyssnämnde 67,400 R:dr, förklarar Directionen bestämdt, att Verket icke kan, genom nu varande Bolag upprätthållas, eller dess framtida bestånd försäkras. / StatsUtskottet bar, med anledning häraf, inhemtat, hurusom vid sisth Riksdag, K. M:t, uti Nåd. Skrifvelse till StatsUtskottet af den 25 Januarii 1823, dels tillkännagifvit, att, sedan, på Delegarenas i Höganäs Stenkohlsverk underd.
Det anföres ju såsom ett skäl mot Enkammare-systemet, att man der, hvilket erfarenhet ådagalagt, så lätt öfverrumplas af ögonblickets känsla. Jag fortfar i min anhållan om bifall till Betänk. Hr von Koch: Jag vill blott taga mig friheten nämna, att om, såsom jag tyckte Hr Carleson yttrade, Lagberedningen tillstyrkt att först vid 25 års ålder skulle qvinnan af domaren Den 17 Maj e. m. lil kunna förklaras myndig, så bevisar detta yttrande huru föga LagUlsk:s ledemöter tagit kännedom om Lagberedningens förslag. Detta lyder sålunda: ”Vill ogift qvinna blifva myndig, gore derom ansökan hos den rätt, under hvars vårdnad förmynderskapet för benne lyder, och pröfve Rätten, sedan hennes förmyndare och närmaste händer hörda äro, om den ansökan beviljas må”. Här finnes ingen ålder utsatt. Men Lagberedningen ville att rättigheten att göra qvinna myndig odeladt skulle öfverflyttas från K. M. till domaremakten. Jag bör likväl tillkännagifva att några ledamöter voro af skiljaktig tanka härutinnan, och ibland dessa befann sig dess äldste och utmärktaste ledamot, Hr Exped.- Sekret. Richert, som förklarade: att om allmän lag ej gifver full myndighet åt qvinnan vid en viss ålder, ansåg han ingen annan böra göra henne myndig än Konungen, hädanefter som hittills. Prof. Schlyter var ock af denna mening. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det är, i afseende på sakens utgång, visserligen likgiltigt, hvilket beslut R. o. Ad. fattar, sedan 3:ne Stånd äro sig emellan ense. Men det är icke likgiltigt för detta Stånd, eller för det rätta i allmänhet, om man fattar ett förhastadt beslut. Derföre utbeder jag mig några ögonblicks upmärksamhet af Eder, Mine Hrr. De som motsätta sig qvinnans myndighet, göra det — åtminstone är det förhållandet med mig — icke derföre att de vilja nedsätta hennes värde, utan emedan de anse sina motståndare misskänna, hennes natur och bestämmelse.
Jag uppmanar den värde ledamoten, alt då betänk, återkommer till Utsk., och han der haft tillfälle att läsa de anföranden, som blifvit afgifna, ej mindre här på Rid darhuset än i PresteSt., han malte förena sig med dem, som söka alt göra hvad han sjelf anser vara riktigt och verkställbart. Frih. Wrede yttrade, det han misströstade, att systemet vid denna riksdag skulle kunna antagas; för min del hyser jag verkligen förhoppning om möjligheten att vinna detta ändamål, hvilket dock beror hufvudsakligen på den bearbetning ärendet får i Utsk. efter återremissen, enär jag icke saknar anledn. till den förmodan, att Utsk., efter hvad nu blifvit anfördt, möjligen skall komma till det resultat att tillstyrka hvad Utsk. i detta betänk, afstyrkt. Jag skall icke längre uppehålla R. o. Ad., sedan Frih. Wrede besvarat Hr Hjertås anmärkningar. Hr Lagerhjelm, Pehr: Äfven jag talar för återremiss, och ber att få yttra mina tankar. Jag anser fördelarna vara så gifna af Frih. Wredes förslag, alt jag icke, aldraminst efter hvad redan blifvit anfördt, behöfver sådant utveckla; men man gör sig svårigheter för antagande deraf, emedan man anser detta förslag vara förknippadt med det om decimal-systemets införande i frågan om mått, mål och vigt. Denna scrupel har väl blifvit nedtystad och vederlagd; men jag frågar: hvarföre skall man ej begynna med att införa bättre ordning är) man haft förut, åtminstone i ett förhållande, eller skall man nödvändigt göra allt på en gång, och låter väl sådant göra sig bättre?
Med Torvald, fiskargutten, i spetsen, frivilligt bärande en del af vår packning, klefvo vi nu uppföre en stenig, säterstig, hvilken, trogen sitt slägtes natur, jemt och ständigt gömde sig i kärrmark. Men Torvald visste att återfinna den, utan allt sökande, så vi hade ej annat att göra än bara blindt klifva på, såsom det höfves ett parti, hvilket funnit sin förare. Vi kommo nu till skogsregionerna, och tanken på att vi under vårt återtåg sett några spår efter ett större rofdjur, föranlät mig att spörja Torvald, om här någon gång märktes till björnar. »Björn!» tog han i, som om jag frågat efter noshörningar. »Naj, inte här, men uppe i fjellen», och han pekade med tummen öfver skuldran i rigtning mot våra gamla bekanta fjelltoppar. »Nå, ormar då?» »Orm!» svarade han så föraktligt att jag skämdes. »Ingen större än stocken din.» »Jag fattade mod vid detta tillägg, ty min käpp är en meter lång, tjock som en vanlig hederlig vandringsstaf, så att jag helst vill undvika närmare bekantskap med ormar af samma kaliber.» Då vi hunnit upp till sjelfva bergsåsen och sågo tydlig säterväg nedför sluttningen, sade vi ett ömt far väl, med handtryckning, till ung Torvald, satte oss ned vid en bäck, för att hålla måltid samt närmare beskåda en för oss nu ovanlig syn: En man till häst. Det var en bonde som varit till fjells och hemtat en oskodd fåle, troligen en af dem, som lockat oss, förvillade qvinnor, ännu längre upp i ödemarken. Om det nu var i glädjen öfver att lyckligt ha stökat undan alla karlar, eller det var under inflytande af andra rena känslor, som kandidaten åter fick ett anfall af »bad-dille», skall vara osagdt, men säkert är, att hon begärde orimligheter af den arma bäcken, så att ett par af våra kamrater stälde sig på dess sida och öfveröste den plaskande menniskan med allt det vatten, de kunde göpna upp ur den smala vattenfåran.
Det förslag, som igenfinnes sid. 22, 2:dra punkten, litt. b. innehåller, att ett exemplar af liksdags-handlingarne bör tillhandahållas hvart och ett af de Kongl. Iiolhna. Derefter säges under 3:dje punkten, alt lill hvart och ett af de Kongl. Koll:na samt Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet skall utdelas ett exemplar af samma handlingar. Således har man 2:ne gånger föreslagit, alt ett exemplar af riksdags-lrycket skall tillhandakomma Kolhna. Det skadar visserligen icke, att de få 2:ne exemplar, men det är utan tvifvel öfverflödigt och kan jemväl medföra skada, om andra, som behöfva handlingarne, icke få dem. Någon af StalsUtsk:s ledamöter torde benäget uplysa, huruvida den dubbla föreskriften tillkommit af förbiseende eller med flit. 106 Oen 22 Augusti. Vidare anser jag mig böra anmärka, alt bland embetsmyndigheler, som skulle bekomma Riksdags-handlingarne, icke finnas up(agna stiftens eller Stockholms stads Konsistorier. Jag kan ej tro, att Utsk. afsett, det de skola vara belåtna med de exemplar, som utdelas lill ”Universiteten i Upsala och Lund-jemte hvarje annat med bihliolhek försedt allmänt läroverk,” enär det finnes Dom-Capitel i släder, hvarest Gymnasium icke är, såsom i Upsala och Lund. Om Kathedral-skolorna derstädes ega bihliolhek, känner jag icke. Konsistorierna äro likväl sådana myndigheter, som böra komma i åtnjutande af ifrågavartde handlingar; hvarföre jag anhåller, att föreskrift derom måtte införas på tjenligt ställe, hvilket torde vara i 2:dra punkten litt. e., der orden ”samt Konsistorierna” böra inflyta efter orden ”K:s Beflude i hvart och ett af Rikets län.” Jag vet icke säkert, om dessa mina anmärkntr, så vida de af R. o. Ad. gillas, äro sådana, att deröfver genast kan beslutas eller om Utlåt, måste för deras skull återförvisas.
Då min misströstan i detta fall likväl ännu kan genom utgången befinnas ogrundad, vill jag icke definitivt yttra mig i detta fall; men jag har velat i prot. nedlägga den öfvertygelse, jag i detta ögonblick har, att denna nyttiga reform, hvartill Regeringen gifvit initiativet, och som af flera Stånd blifvit understödd, troligen icke kommer att leda till något resultat. StatsUtskrs nu afgifna betänk, innebär, efter min tanke, ett bestämdt, ehuru i andra termer omklädt, uttalande af ingenting annat än den mening, att Frih. Palmstjernas motion ej kunnat af Utsk. upptagas till pröfning. Utsk. har nemi. icke gjort annat vid denna motion, än tillstyrkt R. o. Ad. att kategoriskt fatta sitt beslut öfver ett af Utsk. förut afgifvet betänk., men derjemte till R. o. Ad. framställt en 20 H. 22 170 Deri i2 Mars f. ni. half inbjuda, alt frånträda sitt beslut i andra punkten af samma betänk., eller att förklara, huruvida 5:te punkten deri står i omedelbart sammanhang med den andra. R. o. Ad. kan således genom denna halfva inbjuda, vara i tillfälle att i dag fatta det beslut, att, till följd af Ståndets beslut öfver 5:te punkten, R. o. Ad. återkallar sitt beslut öfver den andra punkten. Det är visserligen icke ett sådant resultat jag önskar af Utsk:s betänk.; men jag tror, att på enahanda grund R. o. Ad. kan, i öfverensstämmelse med de önskningar, jag i denna fråga uttryckt, fatta ett annat beslut, nemi. att upphäfva sitt beslut i 5: te punkten och antaga BondeStåndets inbjudn., hvarigenom jemväl öfverensstämmelse emellan aldra och 5:te punkterna skulle uppstå. Jag tror, lika med de flesta, som något tänkt i denna sak, att dessa punkter stå i så nära sammanhang med hvarandra, att ett afslag till den ena och ett bifall till den andra skulle innefatta en fullkomlig motsägelse; men jag är öfvertygad derom, att om R. o. Ad. moget öfverväger det beslut.
Ehrenborghs förslag må blifva contra-propos. till 3:dje punkten. Jag kan icke tinna, att någons lätt dermed afskäres. Gr. Frölich: Samma begäran, som den sisle talaren nu gjort, har jag förut framställt. Jag kan omöjligen finna, huru man kan hindra oss att få vårt förslag till contrapropos. emot Gr. Cronhjelms. Jag medger, alt detta kan synas ovanligt; men det ar nödvändigt för att icke tillstänga möjligheten för oss alt få vår mening fram. Bifaller man 3:dje punkten, kan sådant icke mera ske; ty äfven denna borde, enligt vår tanka, uttryckas i den generella punkten. Lika med Frih. Ehrenborgh och af samma skal måste jag undandraga mig att svara på Frih. Boyes och Hr Lagerhjelms hemställan. Att den sednare liar orätt deruti, att Gr. Cronhjelms och mitt förslag skola i afseende å 3:dje punk - i GG D c n 24 Juli c. ra. ten öfverensstämma, är temligen säkert; ty jag har med ljudelig röst förklarat, att jag icke vill, att rättigheten till begagnande af creditiv för Banken skall utpekas. Frih. Boye: Sedan den siste talaren förklarat sig nöjd dermed, att hans förslag upptages i contrapropos., hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., om han icke skulle behaga fråga Frill. Ehrenborgh, huruvida Hr Frih. icke jemväl skulle vilja sålunda begifva sig. Hr Dalman: Man synes fästa en öfverdrifven vigt vid faran af prejudicatet vid detta tillfälle. Jag har icke hört någon påstå, att propos, å Frih. Ehrenborghs förslag grundlagsenlig! kan vägras. Jag har deremot trott, att då förslaget förutsätter att i en klump behandla alla de ämnen, som .innefattas i 7 efterföljande punkter, då vi nu endast hafva den 3:dje under öfverläggning, detsamma är oformligt och orimligt samt sålunda bör afslås. Någon bokstaf i grundlagen, hvarefter propos. skulle kunna vägras, finnes visserligen icke. Hr Cederschjöld: