Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtfkottets i Proto, collsUtdrag af d. 5 dennes meddelte yttrande, i anledning af Hederwarda BondeStandets reinifl, angäende indragning till Staten af Krono-tionde-spannemälen, leiunade Ständet till alla delar sitt bifall; hwarom de Resp. MedStänden wördsamt och »vänligen skulle underrättas. Ut supra. Lx krotocolio I. S. D. Den 4 November. 325 S° D. Med gillande af hwad Höglofl. StatsUlffottet, i PiotocollsUkdrag af d. 5 dennes yttrat, rörande wäckt fräga vin indragning af Lagmansembeten och Ratter, fann Ständet samma mål böra remitteras kill Höglofl. LagUlffottet, dit de i detta am. ne inkomna Memorialer i sädant afseende torde frän förstnämnde Utskott benägit öfwerlännäsoch skulle wördsam och wänlig underrättelse härom de Respective MedStänden samt wederbörande Utskott, härigenom meddelas. Ut supra. Lx krotooollo lä. keterslvn. S. D. Hwad Höglofl. Allmänna Beswärsoch OeconvmieUtskottet, i anledning af erhallne kemister frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln, yttrat och hemställ, rörande underdånig anhållan, det Kgl. Majst i Nader täcktes stadga den principe af Tullförhöjning, svin kan pröfwas nödwändig att än hindra en Lfwerdrifwen införsel af spannemäl, samt den underdåniga önskan, att undantag i Tullens förhöjning mätte göras för de norra orterna öfwer Gefle, hwitka af kriget blifwit utblottade och lidande; fann Ståndet skal att för sin del bifalla; hwarom de Respective MedStänden samt walbemaldte Utskott wördsamt och manligen skulle underrättas. Ut supra. Tx krotocollo lä. ket^rskon. S. D. 326 .
Jag måtte väl aldrig hålla på att bli galen. Och det kom för honom, hvad han hört berättas, att man kan bli galen af denna fantasiens onaturliga, otillfredstälda retelse. – Herre Gud, jag måtte väl aldrig bli galen! Och han gick vidare, gata upp och gata ned, hela Kungsängsgatan i ända, tillbaka igen upp till torget, gick uppför Drottninggatan, vek af utför Trädgårdsgatan, dref uppför vestra Ågatan och stannade slutligen vid Dombron, aldeles uttröttad och drypande af svett. Han hade mött skrålande hopar af studenter, ömma par, som gingo arm i arm, och ensamma kvinnor, som stått stilla på trottoaren och sett efter honom. Och då hade han känt samma plötsliga vansinne. Aldeles som en tomhet i bröstet och efteråt en häftig leda, åtföljd af kroppslig mattighet. Nu var han trött, och hjärnan började åter sitt rastlösa pinsamma arbete med teorier för och emot. Han gick hem. Långsamt med tunga steg gick han uppför trapporna och in till sig, tog af sig öfverrocken och tände ljuset. Men han kunde ej gå till sängs. Han satt i gungstolen och rökte en cigarr för att söka lugn i den mekaniska njutningen af tobaken. Och det lyckades så till vida, som att hjärnans upphetsade tankearbete stannade af, och han tänkte redigare. Men i stället vaknade fantasien och när han setat stilla en stund och kände sig uthvilad, kom äfven begäret tillbaka. Åter hörde han den lilla näpna röstens mjuka, smeksamma »Förlåt», och han kände den lätta tryckningen af hennes knä mot sitt ben. Han steg upp och gick i strumporna för att ej störa dem, som bodde inunder, fram och åter på golfvet. Cigarren hade han lagt ifrån sig, och hans händer darrade. Han öppnade dörren och gick ut i förstugan, lyssnade med återhållen andedrägt, i den vanvettiga förhoppningen, att någon skulle komma i trappan. Han tänkte på tjänsteflickan, som passade upp på honom. Hon var af den sorten, som nog inte ... Han gick in igen, lät dörren stå, gick till komoden, tvättade sitt ansigte och sina händer med kallt vatten och drog ett långt andetag af lättnad. Plötsligt for han upp igen. Det lät, som om någon gått i en dörr där nere.
Arrende, tiden lunde likwäl inskränkas til Tjugu är, eller L:ne sä kallade Landtmanna-Terminer, såsom mera pastande för en stigande uplpsning och tidffiften: Arrendesumman borde determincras af kunnige Landthushällare; ty om Arrendatorns utkomst ej noga skärffädas och öfwerwäges, kunde bade Principalen och följakteligen det allmänna blifwa lidande, och Arrendesystemet urarta till Bankrotter och afwikande utur Riket. At bringa alla ofwannämnde wanhäfdade Landtgärdar til sjelfagande omwärdnad, hvarigenom industrie, -flit och omtanka fingo en obehindrad gäng, torde följande utwäg wara tjenlig, nemligen: At all sadan jord, sedan den behörigen blifwit Enffiftad, Refwad, Skattlagd och med Charta samt Beskrifning determinerad, och de större egendvmarne, delade tik högst 4s tunnors utsäde med dertil erforderlig Äng med mera, skulle pä allmänneligen utlyst Anelien försäljas med bibehällande af ätföljande Onera, antingen emot en ärlig Spann, mäls-afgift, säsvm köpeffilling räknad, eller contant köpeskillings erläggande enligt inropet pä Auctionen, hwaraf hälften skulle wid tilträdet betalas, och den andra hälften säsom innestäende köpeffilling emot första inteckningen ewärdeligen uti egendomen innestä, emot fyra procents ärlig ränta, som altid erlägges i fada nt 832 Dea 9 Augusti. Vant mynt, sorn ivid Auctioncn uti Kronans upbörd war gällande.
Bev Uhlin gs-Ut sko t tets Beumkanden, påkallas, skola verka lika på alla Sam häl fs Classer och hvarken kunna gagna eller skada Corporal io ner eller enskilda personer. D-a Koru ungen eger magt att utsträcka dessa undantag så långt han finner Rikets väl kräfva, anser Utskottet deraf kunna vinnas alla de välgörande följder, sorn fordras till skydd för Svenska Fabriker och Näringar, med undvikande af den skada enskilda tillåtelser, att införa allmänt förbudna varor, måste medföra. Uiskot-. tet önskar således, att Väflofl. BorgareStandel i denna del ville biträda Utskottets af de tren-»- ne öfrige Stånden gillade Förslag, och förmodar att de kunna tryggt hvila vid öfvertygelsen om .Konungens vishet och landsfaderlig» omsorg, att vid verkställigheten befordra Landets sanna väl, II. Sedan BevillningsUtskottet sökt, att medi bibehållande af ett lika syfte i dess sednare Utlåtande, sammanföra hvad dess först afgifneBetänkande innefattar. Vidkommande grunderne för de blifvande Tulltariffer och Kongl. Maj:ts rätt att vid visse förekommande fall vidtaga nödiga åtgärder till Svenska Handelns och Fabrikernas förkofran och deras tryggande mot en skadlig utländsk inverkan, hafva Riksens Höglofh Ständer stannat i det Beslut: att sorn Riksens Höglofh Ständer i den TullbevillningsTariff, som kommer att utfärdas, icke kunna bestämma annan Tull å varor än den, sorn med förekommande af Tullförsnillning bäst försäkrar Statens SBeviilnirtgs^tftskaftets Betånkanäey*.
226 §, angående det för Riksgälds-kontoret medgifna särskilda kreditiv å Rikets Ständers Bank, och 227 §, angående upplåning af medel, som utöfver dertill disponibla tillgångar erfordras för bestridandet af Riksgälds-kontorets utgifter, äro lika lydande med 198 och 199 §§ af nu gällande reglemente. 228 §, angående upplåningen af de till Statens jernvägs-byggnader under denna riks dag anvisade medel, grundar sig på 24:de punkten af Utlåtandet J\s 62, sidan 77—78, och Memorialet M 97, sidan 17—18, samt öfverensstämmer för öfrigt med hvad Utskottet i Utlåtandet JYs 291 hemställt. 229 §, angående utseendet af Deputerade för utöfvandet af de närmare bestyren med fondväsendet samt ofvannämnde upplåning och dermed förenade åligganden, innefattar det förslag till stadganden, rörande bemälde Deputerades befattning och ansvarighet m. m , hvilket det, enligt Utlåtandet JV2 62, åligger Stats-Utskottet att till Rikets Ständer afgifva; varande dessa stadganden, såsom Fullmäktige i derom infordradt yttrande föreslagit, hufvudsakligen grundade på nu gällande föreskrifter till ledning för de af Banko-fullmäktige utsedde Deputerade vid besörjandet af Bankens vexelhandel. 230 §, angående de med lånet för Statens jernvägs-byggnader förenade kostnader, innehåller ett af Fullmäktiges framställning derom föranledt stadgande i afseende på sättet för dessa kostnaders bestridande. 4 Stats-Utskottets Memorial M 293. 231 § innefattar erforderlig föreskrift, angående Fullmäktiges åliggande att göra de å samma lån inflytande medel räntebärande.
Ridderskapek och Adell, den 18 Ockober vpplästa och pä bordet lagda af Constitutions - Utskottet inlemnade förslaget lill en Successions» Ordning. Herr von 8ck ant 2, Ikvar kreöric Labriol, uppläste följande: wördsamste Memorial! Om ett samhälle endast kan genom goda uppfostrings-Inrättningar försäkra sig,för det tillkommande om goda Medborgare; kan det ock, endast genom samma medel, säkrast ät sig bereda blifwande goda Re» genter. Oä wi uti den föreslagna Successions - Ordningen fiana stadgande» tjcnlige för bibehäilande af lugnet wid en Lhronlcdighct, latom oh tillägga nägot som 4663 Den M Gctsber. som är äkwlnstone lika wigtigt, jag menar förest-ister som stola, sä midt möjeligt är, bereda oh goda Konungär. Denna lyckliga wihhet kan endast winnås, om Riksens Ständer förbehålla sig rättighet att försäkra ät tillkommande Ars-Prinsar en god uppfostran. Om wi iagttaga det tillfälle härtill som nu är öppet, skela tvi bereda oh egen tillfredsställelse, medborga, enås bifall och kommande stägters wälsignclser. — Försumma tvi detta' wärl äliggande, lemna w! war tillkonnnande Konungs askomlinaar ät Hofwels smicker, Etiquetter och säsänga lycksökares bugningar och härstlystnadcns uträkningar pä deras förderfwande, stole wi ädraga o§ wälsörtjcnte svrebräelser. Nu är e) lid att uppgöra en plan kill SlefFurstars uppfostran, wi sakne det lugn och kanste dm erfarenhet, som fordras härtill. Ett långsamt och moget öfwerwägande, samt wisa mäns räd, fordras till utarbetande af en sädan plan. Men wänne wi derföre böra äfidvsätta ett sä angclägit wärf och hwad wi dcrwid nu kunna göra? Nej.
För milt del finner jag det sätt för ett nytt lagverks uppförande, som Hr Stråle föreslagit, vara det bästa, och på sådant sätt har man äfven förfarit, ej mindre vid sammanfattandet af andra länders utmärktaste lagverk, än oek tillförne hos oss. Hvad den erinran beträffar, som här likaledes blifvit gjord, att saken icke vidare borde fördröjas, så inser jag ej, att någon särdeles vigt här ligger på hastigheten, särdeles som jag ej kan finna, att några giltiga skäl äro för handen för antagandet af en ny civillag, De skäl, man åberopat för 5 H. 27 210 Den 21 April. behofvet af ett nytt lagverk, äro hufvudsakligen hem tade från den förändring vårt statsskick undergick år 1809; jag tror likväl den åsigten vara mindre riktig, att en förändring i statsrätten nödvändigt inverkar på privaträtten. Yi se t. ex., att, oaktadt Romerska staten i politiskt hänseende undergick ganska betydliga förändringar i Augusti och Constantini tider, verkade detta likväl ej omedelbart på privaträtten; till och med åtskilliga offentliga rätten tillhörande begrepp, såsom det om c i vi te t, blefvo oförändrade. 1772 års revolution, som medförde väsendtliga förändringar i statens styrelse, verkade ej det minsta pä privaträtten; och den i Franska republikens i2:te år utkomna civillag bibehölls, med ombyte af namn och utan betydligare ändringar, under den mest enväldiga Kejsares regering och den constitutionella monarkien. Det andra skälet, man åberopat, är det cliaotiska skick, hvari vårt lagverk befinnes genom en mängd särskilda författningar; och jag medgifver, att detta till en del kan genom ny lag afhjelpas, men icke på långt när så mycket, som man i allmänhet föreställt sig. Man har nemi. trott, att större delen af de särskilda författningarna skulle upptagas i den nya lagen.
Ack all den här förtroligheten var så frestande, så förtjusande ... det sved, det skrek i Matilda att störa den ... Och ändock — inte var det väl rätt att så här bara på lek njuta hvarandras väsen? Ja, när viljorna voro som eld och vatten, så kunde man det helt enkelt icke. Men tänk om Ada vunnes för kristendomen?! Man finge ju inte tvifla på Guds makt men hvem som än blefve en kristen — skulle väl Ada någonsin blifva det? — Förfärlig den tanken, funnos människor, som rakt utaf inte kunde blifva kristna? Hon var så klar, så medveten, så säker, Ada Men ehuru Matilda i sitt allra heligaste icke trodde på Adas omvändelse, knäföll hon dock i sin själs förgårdar och bad om denna nåd. — Så mycket tankar! Några minuters sömn hade varit nog för att återställa Adas lifsandar. Rösten ljöd klingande bekymmerslös och Matilda, som hastigt sett upp, mötte rodnande en skarpt skimrande blick. — Herre Gud hvad du sutit och grubblat i ensamheten utan människor, du lilla stackare! Säg Mattis, hur i all världen kom du bland alla att gifta dig med Erik? Ni äro ändå som olja och vatten. Matilda såg bortåt och svarade frånvarande — Åh som nittionio kvinnor af hundra — jag var ju aderton år, när jag förlofvade mig — han var mitt första tycke. Vid middagen förekom Erik nyklippt och strålande i splitterny, elegant halsduksknut. Herr Malmberg presenterades och bugade allvarligt. Så satte man sig till bords efter en bön af Ruth, som Matilda deltog uti med ödmjukt allvar, och som Malmberg åhörde blundande och med knäpta händer en lång stund efter. Erik bjöd på vin och skulle hålla tal. Han bad den »lärda svägerskan» vara välkommen till de landsflyktigas fattiga bord. — Min kära Ada — du har kommit till mödans och slitets värld — men dock till frihetens härrliga land — vänta bara inte nöje och lustbarhet, icke glans och flärd — för det sitter få-an så långt inne, du ... Arbete, ser du, det är dagens lösen — sådant stärker nog själarna, men det tär våra kroppar.
Jag får derpå svara, att jag känner inga andra offentliga exsekutioner än verkställandet af dödsstraff, och dervid är ju äfven presten närvarande, men sådant har aldrig ansetts böra förhindra presten från förrättande af vigsel. Man har äfven föreslagit, att detta bestyr skulle öfverlåtas till K. M:s Bef:de. Ändamålet, som afses, är ju dock endast, att det civila äktenskapet skall afslutas inför någon myndighet, som kan konstatera faktum, och jag finner icke hvarföre ej kronofogden skulle kunna göra detta. Man har sagt, att denna akt borde förrättas med större högtidlighet; men, M. Hrr! det är alls icke meningen, att den skall vara högtidlig! Deri farhåga, som ligger till grund för denna anmärkning, är, att äktenskapets helgd genom upphörande af vigsel skulle försvinna, om civiläktenskapet för detta läll infördes. Denna farhåga är ogrundad. Om vi gå till de länder, der det civila äktenskapet i allmänhet är i bruk, så får jag fråga: har helgden af det kyrkliga äktenskapet der minskats? och jag svarar tryggt nej. Man kan visserligen åberopa Frankrike, och möjligen äro de åsigter, som der gjort sig gällande, af något lösare beskaffenhet; men jag 508 Den 17 December. vill citera Holland, Rhenprovinserna och Skottland, der äktenskapet liar en särdeles helgd, och jag tror icke det inträffar ett fall biand 100, der man icke, sedan ett äktenskap blifvit ingånget inför rnairen, går till kyrkan för att låta det genom dess vigsel fullkomnas. Het är sålunda ett misstag att tro, att det civila äktenskapet skulle utesluta kyrkans välsignelse. Just kronofogden anser jag vara för ifrågavarande bestyr ganska lämplig person, emedan han alltid är närmare till hands för kontrahenterne, som kanske finge lof att resa 20 å 30 mil, om de skulle uppsöka K. M:s Bef:de för detta ändamål. Man har också sagt, att det fordras lagkunskap, för att pröfva hinderslösheten, och att kronofogden icke eger en sådan insigt. Häruti ligger ett misstag, ty numera är sådan nödvändig för denna tjenstebefattning, och dessutom förrättas ju f. n. denna pröfning af presten, som icke är lagkunnig.
Som Banken för en stor del af sina i låneväg utgifna medel icke åtnjuter mera än 3 procent ränte-afkomst, synes skäl icke vara för handen att medgifva högre ränta för penningar, som hos Diskont-verken på uppoch afskrifningsräkning insättas; vid hvilket förhållande, och då det inom Ridderskapet och Adeln väckta förslag om medels emottagande på s. k. deposit-räkning skulle, i händelse det bifölles, sannolikt föranleda, att en betydlig del af de i Bankens Depositions-afdelning utan ränta innestående medel komme att å deposit-räkning hos Diskont-verken mot ränta öfverilyttas, hvarigenom, i den mån tillfälle för Banken saknades att dessa medel fruktbargöra, förlust skulle för Banken uppstå, Utskottet, jemte hemställan, att Ridderskapet och Adelns ofvanberörde återremiss ej må till någon åtgärd föranleda, O O 1 anser sig böra vidblifva sitt i punkten 39 mom. litt. c) gjorda, af två Riks-Stånd gillade, förslag. Enligt punkten 47 hade Utskottet tillstyrkt följande föreskrift: »Filial-bank erlägger till Riks-banken å länet 3 procent. För de summor, som ä kreditivet lyftas, vare räntan likaledes 3 procent; dock så att minsta ränte-afkomst, som Riks-banken för kreditiv påför, tili en procent af kreditivets hela belopp, efter är räknadt, bestämmes.» Detta Utskottets förslag är gilladt i sin helhet af Presteoch Bonde-Stånden samt af Borgare-Ståndet med den förändring, »att räntan för de summor, som å kreditiv lyftas, bestämmes till 5 procent, i stället för de af Utskottet föreslagna 3;» hvaremot Ridderskapet och Adeln, med uteslutande af sista meningen uti ifrågavarande punkt, beslutat, att densamma skall erhålla följande lydelse: »Filial-bank erlägger till Riks-banken å lånet fyra procent. För de summor, som å kreditivet lyftas, vare räntan fem procent.»
Det vore att kasta en menniska, som redan inom sig kände goda rörelser och sluppit en synd, åter in i en annan. Ty att ljuga äfven för en bof, är ju dock alltid en lögn, en synd. Erik ville hellre förtrösta på den gode Gudens försyn. Dock uppstack inom honom ett förslag, som han aldrig förut kommit uppå. För Stellas säkerhet kunde han ju söka sig en annan, aflägsen lägenhet. Kan man förtycka honom, att Stella var honom dyrbar, att han icke gerna ville mista henne! Men kunde icke äfven å en aflägsen ort förräderiet lura? kunde icke sveket hitta ända dit? Lemnom detta. Det är vördnadsvärdt och stort, då en prest genom ordets kraft kan framlocka ånger och genom ångern åter uppdaga hemligheter, dem en skarpsynt verldslig domare icke förmår. Ja, då en menniska kan uppblöta hjertat till sanningar, som halkade förbi eggen af ett hotande svärd, förbi svärdet af en hotande öfverhet, så skall man säga, att det är stort. Stort, då hjelpmedlet är blott ordet. Således hade Erik bordt känna stolthet och en hög fröjd öfver denna dag. Men så smärtad han blef, innan natten som efterträdde samma denna dag, hade han knapt varit det nånsin förr. Vi hafva sagt, att Stella förstod så mycket finska, som erfordrades för att förstå hvad drengen, der han i ångerfull ställning knäböjde med hufvudet mot golfvet, hade att bekänna. Kanske att Stella, äfven utan att förstå språket det minsta, blott af mannens beteende kunnat ana, att det var den, som velat mörda henne; men om detta kanske icke skulle inträffat, det vill säga, om det för Stella blott genom en om än liten kännedom af finskan var en möjlighet att inse meningen och andan af detta uppträde, så var det en olycksalig kännedom. Erik, som varit förtjust, att hans fosterbarn redan uppsnappat ett och annat finskt ord, skulle denna afton varit ganska belåten om hon förstått jemt af så mycket som intet. Ty man kan väl begripa, att hvad Erik befarade icke skulle dröja att infinna sig. Stellas af sjukdom angripna nerver härdade icke ut med sådana scener. Sjukdomen förändrade natur.
Ett sådant konstladt medel till åstadkommande af en allmänt läsrre räntefot vore utan tvifvel O den af motionären föreslagna nedsättning af räntan vid Bankens utlåningsrörelse, under en tid, då dels denna utlåning är af allmänheten så anlitad, att i flera grenar af densamma låne-sökande måste vänta veckor’ och stundom månader, innan bifallne lån å godkänd säkerhet kunna utgifvas, och dels den härvid förut fastställde räntan, utgörande för lån emot fast eller rörlig pant 4, och för lån på namn-säkerhet 5 procent, redan är en procent lägre, än den ränta, de fleste andra penninge-verk, äfvensoml enskilde personer för sina utlånade capital fordra och erhålla. För en vidare utredning af den väckta frågan, så vidt den rör Bankens serskilda låne-grenar, har Utskottet dessutom ansett, sig böra anföra följande, vid hvar och en af dessa förekommande förhållanden. Enär för Låne-rörelsen emot pant af guld och silfver, låne-tiden är bestämd tili 12 månader och minsta låne-summan, som hittills varit 1 R:dr, Banco-Utskottels Betänkande, N.o 82. 5 hädanefter, enligt Utskottets,1 uti Utlåtandet N:o 56, framställda, af Rikets Ständer bifallna förslag, blifver 2 R:dr Banco, finnér Utskottet den uti §.172 af Banco-Reglementet till 4 procent bestämda ränta, med afseende å de, genom dessa lån, låntagarne beredde fördelar samt den Banken förorsakade tillökning i dess förvaltnings-kostnader, icke i något hänseende kunna anses hög eller tryckande för de lånsökande; och Utskottet hade derföre så mycket mindre förmodat, att någon nedsättning häraf skulle ifrågasättas, som detta lånesätt med allt större begärlighet af allmänheten begagnas.
R:dr borde lills vidare reserveras, och oagtadt Kongl. Maj:t först, genom Nådig skrifvelse den 19 Juni 1835, medgifvit användandet af nämnde medel, Förvaltningen dock redan den 3o December 1834 till Stockholms Station utanordnat omförmälde belopp. Såsom förklaring häröfver är af Förvaltningen anfördt, att, då redan vid den tid, då Kongl. Maj:ts förslberörde Nådiga Bref afläts, voro utöfver anslagen till Skeppsholms kyrkobyggnad förskottsvis utbclalde 10,950 R:dr 14 sk. 8 r:st, hvarunder ifrågavarande 5,460 R:dr voro inbegripne, sistnämnde summa varit lika mycket disponerad, om den balancerats såsom förskott eller formelt anordnats och afFörts, hvarföre Förvaltningen desto mindre dragit i betänkande att beloppet vid 1834 5rs slut afföra, som derigenom undvikits att summan såsom förskott en längre lid balancera. Utskottet ansei' väl, för dess del, att berörde medel icke bordt af Förvaltningen anordnas förr än sådant blifvit af Kongl. Maj:t bifallet; men då någon olägenhet likväl derigenom icke uppkommit, anser Utskottet berörde anmärkning böra förfalla. § '24. (Pag. 121. Förkl. 440 Revisorerne hafva vidare fästat uppmärksamhet vid den ofullkomlighet, som förefunnits, i afseende på redovisningsoch bokföringssättet, såväl hos Förvaltningen af Sjö-Ärenderna, som vid Flottans Stationer. Då, enligt hvad det bör förmodas, nya räkenskapsformulärer efter en förbättrad method innan kort komma alt till begagnande vid de förvaltande Verken anbefallas, hvadan rättelse i de anmärkte förhållandena för framtiden är alt förvänta, hemställer Utskottet, att Revisorernes förrberörde erinringar icke må lill någon serskild åtgärd föranleda. 46 Stats-Utskollcls Utlåtande, N.-o j6. § i 25. Förkl. t\g.')
Riddarh.-Direkt, kunna beräkna 15 proc. utdelning, med 1,200 r:dr b:co, att afgå på den Hammarsköldska skulden 3,600 r:dr b:co. Om det af Ryttmästaren Björkenstam framställda accordsanbud af borgenärerna antages, kommer utdelning att ske under instundande December månad, endast med undantag af någon mindre del, som för af Häradsrätten ogillade, hos K. Hofrätten fullföljda eller på utredning beroende fordringsanspråk. Stockholm d. 6 Augusti 1851. G. Fr. Almquist. Det åberopade accordsanbudet var^sålydande: En del af mine Borgenärer har redan blifvit meddelad min önskan att med öfverlåtande till dem af det arf oafkortadt, som mig efter min käre fader Hr Lagmannen S. Björkenstam tillkommer, vinna accord, eller frikallelse från vidare kraf och betalningsansvar för den del af mine skulder, som efter användande af redan afträdde tillgångar jemte omförmäldte arf, återstår ogulden. De vid senaste sammanträde närvande Bogenärer hafva ock för deras del förklarat Den 1 September. 657 förklarat sig villige antaga och sävidt på dem ankom understödja ifrågavar:de accordsanbud. Då detta afser att bereda samtlige Borgenärer lika rätt lill icke allenast hvad mig enskildt tillhör af arfvet, utan jemväl, med min kära hustrus och hennes Gode Mans bifall, till den lott i samina alf som min kära Hustru i giftorätt lagligen skolat tillfalla och hvarmed Ilon enl. domen i konkursen icke är för betalning i skulden ansvarig, sä hoppas jag, att mine Borgenärer icke skola vägra bifall till ifrågavande anbud, som på samma gång afser deras fördel, sorn det skulle lemna mig framtida frihet, att genom arbete söka förtjena min bergning — den enda fördel jag har att påräkna, sedan både min och min hustrus förmögenhet blifvit använd till betalning för skulder, som jag iråkat i följd af ett obegränsadt — ly värr allt för stort ■— förtroende till en ungdomsvän.