Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ort göra denna önskan gällande, antingen sålunda, att Stiftet utvidgades åt norr med några af af de närmast belägne Härader, hvilka i förra tider Calmar Stift tillhört, liksom de ännu tillhöra Länet, men blefvo år 1627 Linköpings Stift ti Hägde, eller helst och lämpligast med tillägg af Blekinge, i synnerhet hvad dess 2:ne Östra Härader beträffar, hvilka äfven tillförne varit Calmar Stift tillhörige. Också hade genom Dom-Capitiet underdånig anmälan i ämnet blifvit gjord, men icke i JNåder ansetts ännu kunna lill någon åtgärd föranleda. Herr Biskopen hade således trott sig böra öfverlemna frågan till det afseende, Rikets Ständer finna den förtjena, och dervid vändt deras uppmärksamhet å följande omständigheter: att, genom Blekinges införlifvande med Calmar Stift, hvarjehanda nu öfverklagade olägenheter skulle afböjas, härrörande från ortens aflägsenhet från dess nuvarande Slifts-slyrelse. att den hufvudsakligaste vinsten för Blekinge-orten skulle blifva det tillträde, som för dervarande ungdom varder öppnad lill Läroverket i Calmar; samt att, då sistnämnde Läroverk, å ena sidan, genom dess nya, rymSiga och prydliga Gymnasiioch Skolhus-byggnad, och å den andra, genom det af Stiftets inskränkthet föranledda ringare antal lärjungar, lemnar, för ett vida större, tillräckliga både utrymmen och bildningstillfällen, Läroverkets utvidgning blifver en följd utaf Stiftets, och således ömsesidiga fördelar tillflyta båda, utan minsta betungande för Slaten. Och hade Herr Biskopen ansett sig kunna åberopa ofvanupplagna förhållanden, desto tryggare mot ali misstanke för ensidighet, som i hänBih. till R. St. Betänkande_, N:o y3. eleise det föreslagna utvidgandet framdeles varder bifallet, väl en tillökning i göromål, men ingalunda i enskilda fördelar, skulle Stifts-Slyrelsen tillskyndas. Hvad motionären sålunda hemställt och anfört, har Utskottet i öfvervägande tagit, och dervid inhemtat: 1:0
Herrn stoppade orlofssedeln i sin ficka, gaf henne två mark i städsel, och därmed var saken uppgjord. Du kommer allhälgonakväll till Karvonens gård och frågar efter herrskapet Hartonen, sade frun. Men redan allhälgonakväll. Emmi gick hem. Till ett dåligt ställe kom du, sade Silja, som kände detta herrskap. Ett fattigt och tarfligt hus, och frun är ett sådant utskott, att en tjänare aldrig stannar hos henne ett helt år. Hon mäter ut maten med mått och det mycket knapt till. Emmi rodnade häftigt, men fann sig i detsamma och svarade: Huru skulle de goda ställena förslå åt alla? Några få nöja sig med de sämre och tacka sin lycka att de ej behöfva gå ut och tigga. Hon tog Lilli i famnen och trykte sitt ansikte mot barnets mjuka kropp. Lilli fattade med båda händerna i hennes hår och jollrade »tä tä tä tä». BORT FRÅN HEMMET. Bort från hemmet. Fanny kom hem från fortbildningslärovärket. Hon lade böckerna och ett par häften ifrån sig på bordet i tamburen och tog af sig ytterplaggen. Man höll på att städa i salen. Modern stökade där tillsammans med tjänsteflickan. Genom den öppna dörren tittade Fanny ett ögonblick in och undrade för sig själf, hvarför man just så här vid middagstiden hade tagit itu med ett dylikt arbete. Det var väl af någon särskild orsak. Hon brydde sig ej om att fråga, utan tog sina böcker och ämnade just gå in i sitt eget lilla rum till vänster om tamburen, då modern i detsamma upptäkte henne. Hör du, Vanny! Fanny stannade. Det kommer främmande i eftermiddag. Kan du gissa hvem? Nå kom nu hit närmare. Inte orkar jag skrika ända dit. Gissa nu. Jag kan inte. Försök, försök! Det kommer en fästman åt er, sade Rika skrattande. Fanny såg på henne med besvärad min. Ja, ja, det är sant. Moderns ögon lyste af stolthet. Ja visst, hvad är det du ser ynklig ut för; friare kommer det i kväll och riktiga doktorer på köpet. Gissar du inte ens nu? Nå du är då en ! Doktor Sprooper kommer hit. Ja hvad säger du till det? Det var fasligt hvad hon ser bortkommen ut.
Och der förbindelsen ej knutits af sådana skäl — och detta är ofta nog fallet i synnerhet bland arbetarne — sa verka dock de tunga bekymren och den hårda kampen för tillvaron undergräfvande på den äktenskapliga lyckan, så att äfven dessa förbindelser sällan motsvara de förhoppningar, med hvilka de ingingos. Den långa arbetstiden i fabrikerna gör, att mannen knappast kan egna någon tid åt hustru och barn, och då hustrun äfven måste — för att inkomsterna skola i någon mån förslå — arbeta på fabriken, blifver barnens vård försummad, och familje-lifvet nästan upphör. • För ett mycket stort antal både inom den fattigare medelklassen och bland arbetarne blifver under dessa sociala förhållanden — behofvens stegrande å ena sidan, en tryckt ekonomisk ställning å den andra — äktenskapet en omöjlighet. Författaren visar med några statistiska siffror, huru saken i detta hänseende står i åtskilliga länder. Med statistiska uppgifter ådagalägger författaren, huru i de nutida samhällena antalet af de män och qvinnor, hvilka pä grund af ogynsamma sociala förhållanden måste ständigt förblifva ogifta, tilltager, huru de ogifta qvinnoma ha vida svårare att kunna försörja sig än männen, och huru — dels till följd af de frestelser, hvilka ett så stort antal menni-skprs nödtvungna celibat medför, dels äfven till följd af en så stor dels af qvinnokönet betryckta och hjelplösa ställning — prostitutionen i en förfarande grad tilltager. Med stöd af framstående läkares utsagor betonar han, att prostitutionen under det närvarande samhällstillståndet icke kan utrotas.emedan den sammanhänger med samhällets hela närvarande ekonomiska organisation. Att denna organisation derför bör förändras, på det att prostitutionen och så mycket annat elände raå kunna upphöra — detta har aldrig fallit desse vetenskapsmän in; dertill voro deras fördomar alltför djupt inrotade och deras vyer alltför trånga. Emellertid är det ett faktum, » att vårt nuvarande samhällstillstånd alstrar laster, utsväfningar, förseelser och brott af alla slag », att derigenom » hela samhället hålles i ett tillstånd af oro », och att under detta tillstånd &gt;lida qvinnorna mest ».
I N 1H94 dra på hos en som handlar med gammalt skräp, som det är en gåta att någon vill köpa eller ens se åt, och som dessutom aldrig sett skymten af hur det går till i finare hus. » Det var just dessa ofiivilligt insupna fina vanor, detta att äta godt, vara omgifven af förfining, lyx och rikedom, som satt sin prägel på den gamla tjänarinnan och kommit henne att finna sitt öde dubbelt tungt och sin kammare dubbelt mörk och otreflig. På sjukhuset var det, som hade en fläkt af den gamla, goda tiden slagit emot henne. Här hade hon haft sällskap, värme, ljus, färdiglagad mat, uppassning och vänliga ord från läkarne och öfversköterskan ned till yngsta eleven. När hon skulle dit, ängslade hon sig, spjärnade emot af alla krafter och ville inte — och nu var det så svårt att gå därifrån. * * Det ligger något egendomligt i de olika sätt, på hvilka människor sammanträffa här i världen. Ibland helt flyktigt, men så att det lämnar ett minne för lifvet. Ibland åter för längre tid, utan att hågkomsten sträcker sig öfver skiljsmessans ögonblick. Bland de besökande hade kommit en ung fru, hvilkens väsen och dräkt röjde uppfostran och goddagar. Allas ögon riktades också på henne, då hon blyg och tveksam — det var första gången hon besökte sjukhuset — frågade om någon visste, hvar jungfru Bemer låg. / duns skollofskoloni. W. U p s a l a 5: —; S. o c h L. L u n d 2 0: —; S. Idun Stockholm, Fredagen den 26 januari 1894. N:r 4 (319) Prenumerationspris pr år: Idun ensam kr. p l. • 5: 4: 50 3: Byr »: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. A l l m. telef. Kedaktör och utglfvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. postRedaktionssekr. : Jane En del af sommai ren 1892 tillbragte jag i sällskap med några artistvänner i Önningeby pä Åland, en mil från Mariehamn.
Det är farligt att bygga fästningar, ty om de falla i fiendens händer, vålla de större skada, än om inga funnits; den andra innefattas i det nyss npplästa och lyder i korthet sålunda: »Sådana anläggningar böra utdragas så långt som möjligt på tiden, ly då erhåller man den största säkerhet för att de skola blifva fullt ändamålsenliga». Denna sednare princip har man ock ganska konseqvent följt, hvad Carlsborgs fästningsbyggnad beträffar, ty den har nu lörlgåtl under 46 år, med en kostnad hittills af omkring 4,400,000 rdr, deraf dock icke fullt 3 millioner kommit sjelfva fästningsbyggnaden till godo. Det öfriga har gått till byggnader, väganläggningar, m. m., men hufvudsakligen till faus frais’er. Då nu 5 millioner ännu erfordras för att få Carlsborg fullt färdigt, med tillhörande förrådsbyggnader, så skulle, om Utskits här uttalade princip äfven för framtiden komme att följas, ytterligare 50 år förgå, innan landets hufvudfästning blelve fullbordad, men sannolikt ännu mycket mer, i anseende till de dryga faux frais’erna under en så lång byggnadstid. Jag lemnar åt hvar och en att bedöma halten af ett sådant raisonnement och dess tillämpning i en så angelägen fråga som denna. Intet folk framskjuter ostraffadt till en aflägsen framtid, hvad som utgör grunden för försvaret af dess frihet och sjelfständighet, helst i en tid, då, utan aktning för folkrätten, den svagares dyrbaraste rättigheter synas vara underkastade den starkares godtycke. Hvad beträffar det uttryck, som förekommer i Stat lltsk:ts motivering, att troligen en icke aflägsen tid torde medföra lösningen af den omtalade frågan, rörande lämpligaste sättet för fästningsbyggnaders utförande, så antyder detta en blick in i framtiden, — så vidt det icke får anses som blott en fras — som jag för min del icke besitter.
George Eliot antyder, att ursprunget till ilen underbart .fingslande blniidning af gyckel, poesi och filosofi, som bildar den moderna hmnorii, troligen krni s p b s tillbaka inda till vildens grymma gyckel öfver sin pligadc fiendes qval, s i stark ar nämligen, tillägger hon, tingens utveckling fr511 Iigre till högre former. Qvickheten Yr en elektrisk stut, som griper oss med v9111 och utan afsrende pS rar förepiende sinnesstänining; humoni smyger sig sakta öf \ .er oss och beröfvar oss ej makten öfvcr oss sjelfva. Den r h, grymma hiiniorii har nbtan fursvunnit iu senare tiders literatur, den r93. och grymma qrickheten öfverflödar. Man erinre sig, for att aterkomma till presthistorierna, ' Thomaii(lers rörklaring l,b nppkoiiisten af Iiistriet i Sinaland. ~I ' resterskapet snarkade s %, att församlingarnc väïktcss. Qvicklietcn Yr perenn, humorn blir lätt öfverarig, bida gripa dock ofta in i hrarandra. 1 dens högsta potens finnas de samniansmälta till c#, s i hos Shakespeare och MoliGre. Qvickheten iir i det hela oinnb~rligare, hon ingir öppet eller underförstidt i allt framstiende sknftstilleri, sticker öfrerdrirter, Iiimmar ytterligheter, hvilka kunde sla öfier i det löjliga, samt ntesiänger d c genre ennuyeiix %. Qnckheten verkar ifven da, nYr hon ickc slir ut i qvickheter. Hon n~iste likna diamanten och vara 1si en ging skirande och blistrande. I&gt;en frnnska nationalk~aktrren torde eljest vara den närmaste typ natureii gihit oss för rpickhet s i villt som mujligt ouppblandnd med humor, den tyska Bter för humorn till det yttersta blottad 11 % qrickhet.
Det skulle gifva anledning till otaliga klagomål öfver fördröjd eller bristande expedition, och det så, att JustitiaeCanzlersEmbetet skulle knappt medhinna att teckna remiss på dem alla. Jag tror det vara välbetänkt, att Domarens aflöning blifvit gjord beroende af hans noggrannhet och ordentlighet med målens expedierande, blott man härvid förekommer missbruken, det vill säga stadgar, att ingen annan expedition behöfver lösas, än den parten sjelf begärt, utom domar och utslag. Ty det är obilligt, att parten emot sin vilja skall tvingas att lösa, utom utslag, protocoller m. m. Jag tror, att Utskotten bordt 286 Den 7 Maji e. m. föreslä ett sådant bestämmande, och anhåller derföre om återremiss; men kan icke instämma med dem, som begärt afslag på Betänkandet, emedan man derigenom skulle gå miste om en*föreskrift, som jag anser af vigt, så väl i afseende på concursmål, som lagfarter och inteckningar. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Efter min tanka är frågan om Domares förändrade aflöningssätt ett af de vigtigaste föremålen, som förevarit vid denna Riksdag. Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att frågan ej är om mindre, än att förekomma mängden af rättegångar, och således äfven att förekomma nödvändigheten af en ökad Domarepersonal. Det hufvudsakligaste hindret emot förslaget har man hemtat från Statscassans brist på medel. Men jag får härvid erinra, det medlen för det nja löningssättet till största delen erhållas i den högre ChartasSigillatse-afgift parterne i stället för lösen skulle erlägga, äfvensom i den besparing af de yrkade anslag till nya löner i de högre instancerne, till hvilken rättegångarnes minskning gåfve anledning; och skulle äfven något tarfvas derutöfver, är jag öfvertygad, att nyttan af minskade rättegångar rikligen skulle, äfven i ekonomiskt och financielt afseende, ersätta §taten denna utgift.
I anledning af besia bada affägelser, anmodades Herrar LIeQorerns af Första och Tredje Gasterna, at genom nya Wal upfylla de inom Hemliga Utskottet och Lag Utskottet lediga blefna Rum. UplasteS följande: Utdrag af?rokocol!sr, hållet inför Hans Rong!. Majit, uti Rikfens Ständers Hemliga Utskott den 26. Marti! 1500. S. D.' Kongl. Majit behagade sig i Räder yttra, ak da Herr Grefwe» och Landt-Marskalken wid Hemliga UiskottelS sidsta sammanträde H06 Kongl. Majtt anmälte den afsäaelfe, Rytrmästaren 6eorg ^älerlxsrre gjort til Ridderskapet och Adeli, af det förtroende, han erhållit, at wara Ledamot uti Hemliga Utskottet, förmodade Kongl. Majit ej annat, än at bemälre Rytt, mästare skulle Kongl. Majit sadant i underdånighet wid handen giswa, jämte der kaga förfall, Ryttmästare» kunde äga, at icke widare biträda Utskottet såsom Ledamot; Men da detta icke skedt, och Riksdags-Ordningen of den 24. Januarii 1617 stadgar, het ingen bör fördrista sig utan kaga förfall, at blifwa borrta anten i ollmänneliga sammankomster eller i hwart Stånds särdeles radslag; sa ehuru, hwad Ryttmästare, ^cilsrLparre angick, Kongl. Majit wille för denna gang wid hans afsägelse lata bero, ansag Kongl. Majtt dock, til i akttagande af den ordning, som häri är föreskrifwen, nödigt i Räder förklara, at den, som til Ledamot i Riksens Ständers Hemliga Utskott blifwit wald, derstädes inför Kongl. Majit aflagt sin Ed och sit rum ^ yz intagit, sedermera icke ma fran Utskottet blifrva bortta och följakreligcn icke elier delta förtroende sig assala, utan at hos Kongl. Mant sit
Voterings-Sedlarne öppnades och befunnos 57 Ja samt 61 Nej, jemte en sedel, hvilken Betänkanden. i n r \ såsom märkt casserades, i följd hvaraf Nej vunnit, och fyllnads-afgiften, eller den så kallade Landt-Tulls-ersättningen, hädanefter kommer att upphöra. 7:0 Den som bifaller, att en Bevillningsafgift för bruket och nyttjandet af visse öfverflöds-varor må utgå, Bevillnings-Utskottet likväl förbehållet att, Sedan Bevilinings-Summan blifvit faststäld, få inkomma med Förslag, rörande det sätt och till hvilket belopp samma afgift må utgöras, voterar Ja; den det ej vill, Nej; Vinner Nej: så kommer en Bevillnings-afgift för bruket och nyttjandet af visse öfvérflöds-.varor ej hädanefter att ega rum. Voteringen häröfver har utfallit med 5o Ja och 69 Nej; och som Nej således vunnit, så kommer någon Bevillnings-afgift för bruket och nyttjandet af visse öfverflöds-varor ej hädanefter att ega rum. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet får vördsamligen anmäla. Stockholm den 24 Julli 1820. Ankom den 28 Julii 1823. Riksens Högloft. Ständers Förstärkta StatsUtskotts Memorial, angående I72 Slats-Utskottets en utvidgad Fribrefsrätt för Städernes Magistrater. Till afgörande utaf Förstärkta Stats-Utskottet hafva Riksens Högloft. Ständer, genom Protocolls-Utdrag den 22 i denna månad, öfverlemnat den af Bevillnings - Utskottet behandlade Motion, som blifvit inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt, om en utvidgad FriBrefs-rätt för Städernes Magistrater, uti hvilken fråga 2:ne af de Respective Riks-Stånden stannat i olika beslut med de andra 2:ne.
(Vill man ej detta, så kan man i stället för välla dem.) När de afrunnit bra, färdigkokas de i sockerlag, eller hälles en lag af / liter ättika, kokt med / kg socker och litet kanel, 3 gånger het på frukten. Färskt plockad Waldmeister sköljes och torkas igen, lägges sedan med strösocker (på 300 gr W. 1 kg socker) hvarftals i syltglas, som öfverbindas med pergamentpapper. Vill man tillreda en bål, så tar man endast af sockret, upplöser det i vatten och tillhäller moselvin. SteniaVinbärssylt på fransyskt sätt. Råa, rensade vinbär läggas i vidhalsade svallade syltburkar. Förut bar man kokt en lag af | kg socker och J liter vatten; då denna kallnat, hälles den öfver bären, så att de blifva väl betäckta. Burkarna bindas öfver med blåsa eller pergamantpapper, lindas i hö eller stoppas i små påsar och sättas på eld i en gryta med kallt vatten (som dock ej bör stå öfver glasen). Man räknar från det ögonblick vattnet verkligen börjat koka 3 minuter. (För hallon blott 1 minut, körsbär 5, plommon 8.) Upptagas ej, förrän glasen kallnat i vattengrytan. Stenia. Inlagg-ning. Fläderbär. (Bären af Sambucus niger). Dessa bär förtjena tagas till vara af de husmödrar, som bo så långt söderut, att busken trifs där. De egna sig dock ej till sylt, utan till saft, som är riktigt god till soppor och af ovanligt vacker färg. D e fullt mogna svarta bären afrepas och stampas sönder öfver elden utan att koka (ly då händer det att saften blir bäsk). Då de äro rätt heta, silas saften, som utan socker kc - kas. Praktiskt är dock att sy passande påsar af groft linne till detta ändamål. Sylten behöfver koka i ångbad \ ä £ timme och burkarna kallna i vattnet. Stenia. E Selleri står sig, som andra rotfrukter, nedlagd i sand i källaren. Jag ville blott hänvisa till det rön man gjort, och som jag kan bekräfta, att man med selleri kan åstadkomma en bål, som ingen torde kunna urskilja från ananasbål.
Proposition, skulle densamma vvil nu utgöra, 40,500 t:r, men då Utskottet,. tili serskildt Betänkande, Lit. E, föreslår, upphäf.vande af utmarks-skatten på Öland, hemställer Utskottet, aLt, vid Betragtande af den qvantitet, hvartill ifrågavarande spanmål per medium verkligen uppgått, ifrågavarande spanmål Beräknas uti rundt tal till 40,000 t:r, hvarå värdet, i stället för hittills upptagne 5 R:dr per tunna, anses böra utföras till 6 R;dr eller, .. 240 000: 3:on Kronotiöjide-Spanmåleti iir dels indeldl, dels StatsTférket behållen. Den förra beräknades vid sista Riksdagen till 108,491 t:r,med ett värde af 542,455 ll:dr, och upptages på,lika,sätt uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition; men; då Kongl. Stats-Contorels Berättelse utvisar, att denna spanmål, , enligt 1837, års räkenskaper, endast utgjort 106,381, t:r, anser Utskottet, att i rundt tal 106,300 t:r böra beräknas, och. ulföres deras; värde å 6 R:dr tunnan med ... 637,800:; Den andra delen, eller hvad sorn är Stats-Verket behållet, , upptogs vid senaste regleringen till 16,600 t:r, men. kan, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med säkerhet beräknas till 19*000 t:r, i öfverensstämmelse hvarmed utföres. 114,000:; - 4:o. KronotiöndeAösen• efter bestämde pris beräknades; vid förra: stats-regleringen till 4,500 R:dr, men föreslås; nm, i likhet med hvad Kongl.
Tiden är det enda, sora en Person, vare sig hög eller låg, kan säga att han rår om; och då han i hopp om hugkomst och befordran til! förmånligare Tjenst och dermed förenad bättre utkomst, använder sin hela lid uti den befattning han innehafver, men ändock ser sig förbigången af en yngre Person, som utan förtjenst råkat ställa sig in hos någon hög Gynnare och vunnit hans ynnest; huru tungt och påkostande skall icke ett så orättvist och omenskligt förfarande förefalla den äldre och förbigångne, och hvad nit och allvar i Tjensten har man väl rättighet alt fordra af den sålunda lidande och praejudicerade mannen? På det ingen orätt i detta fall må vederfaras någon Svensk Medborgare och alla beklagelser af sådan oangenäm art slippahöras; så hemställer jag, att Rik Is Stan - 4o Den 17 December f. m. ders ypperlige och ifrån det största rättsbegrepp utgångne TjensteBetänkanden af den 20 och 21 October iy56_, hvilka tyckas liksom vara aldeles förgätne, fastän de icke äro undanröjde, utan tvärtom, genom Kongl. Förordningen af den 23 November nyssnämnde år anbefaldte till noga iakttagande, må hos Konungen i underdånighet anmälas, med underdånig anhållan, det värdes Kongl. Majit låta välberörde TjensteBetänkanden blifva ordagrannt gällande och efterlefvadei alla Befordringsmål; Kongl. Majlis Egen Höga Person lill välsignelse och hvarje redlig Embetsoch Tjensteman till säkerhet och värn mot nepotismens framställningar och godtyckets inflytelser. Jag anhåller ödmjukligen att detta mitt Memorial communiceras med de öfrige Respective RiksStånden och remitteras till vederbörligt Utskott. Lades på bordet. 16:0 Af Friherre Ridderstolpe, Fredrik:
Att, med afslag å 3:dje puncteu af Utskottets förslag, Herrar BanccFullmägtige skulle ega att tillsätta Ledamot erne i Direclionerne öfver Låne-Contoiren, och hvilka Ledamöter hurde sta under Herrar Banco-Fullmägtiges uppsigt och tillsyn, samt utgöras af ett Bankens Ombud, jemte så många personer, som Herrar Banco-Fulimäglige för ärendernes ordentliga gång, samt Låne-Conloireiis behöriga säkerhet kunde finna nödigt, dock icke flere än högst 4 Re~ damöler utom Bankens Ombud. 3:o Att 4-de puncten, sådan den i Utskottets första Betänkande blifvit; framsta ld, af Ridderskapet och Adeln gillades; 4:o Att hvar och en af Direcleurerne vid Låne-Contoiren borde såsom århVt arfvode erhålla 5oo R:dr, samt Bankens Ombud vid hvardera Låne-Conloiret i årlig aflöning 2,000 R:dr Banco, jemte hälften af dess i Banken innehafvande Lön; och alt för öfrigt alla Tjenstemännen, jemte Vaktmästaren vid Låne-Conloiret i Malmö, borde erhålla lika aflöning med den Utskottet för deras vederlikar vid Låne-Contöiret i Götheborg tillstyrktes, och som af Ridderskapet och Adeln godkändes. 40 Prot, Utdr. d. 3 Nov, zgxjt 5:o Att åt Herrar Banco-Fullmäglige skulle öfverlemnas att förordna, hvilken af Ledamöterne uti Directionerne horde vara Ordförande. 6:0 Att rorde puncfen, sådan den 1 Utskottets första Betänkande lyder, af Ridderskapet och Adeln godkändes. 7:0
Om nu detta stadgande bibehålles, så är det så mycket mindre att befara att något obestånd i realisationen intill nästa riksdag skall inträffa, som bankens vinstmedel blifva ostridigt något större hädanefter än hittills, så att icke allenast den assignerade femtedelen af bancovinsten, liviIken årligen skulle komma att åter utgå, utan äfven årligen något derutöfver skulle inflyta, helst som lånerörelsen nu skulle fortgå med ett upplagdt capital af 3,311,000 rtdr mera än vid förra riksdagen. Jag medger således, att jag icke förstår den argumentation, hvarigenom det skall visa sig, att genom disposition af en femtedel årligen af den vinst, sorn till banken ingått, något skulle äfventyras. Beträffande åter hvad den siste värde talaren ifrågasatt, angrde fördelningen mellan länen af någon del af bancovinsten, så får jag säga, att det förvånar mig att han kunnat komma fram med ett sådant förslag, så mycket mera, som han sjelf erkänt att hushållningssällskapernes verksamhet finnes vara i det närmaste förlamad. Skulle icke måhända detta kunna antyda på den sanningen att det icke är länsvis, som industrien utvecklar sig, eller efter fördelningen af den politiska styrelsen. Det händer t. ex. att just den så mycket omtalade Emman går genom tvänne län, nemi. Jönköpings och Calmar län. Då skulle begge länen nödgas med hvarannan öfverenskomma om rensningen och anslagen dertill. Månne det icke är af sådana orsaker, som det härleder sig att länens hushållnings-sällskaper icke kunna komma tillväga med större företag. Orterne, som komma i fråga, blifva något helt annat än ett länedistvict. Det är bekant, att de flesta elfvar och farleder, för hvilka anslag blifvit ifrågasatta, sträcka sig genom flera län, och någon annan fördelning måste då göras, mera öfverensstämmande med sakens natur än med den i afseende på dessa föremål mera tillfälliga politiska fördelningen uti län. Jag fortfar att yrka propos. på Hr Lagerhjelms förslag. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr Lagerhjelm: