Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungens ord bör inför hans folk vara heligt, fullt och fast, bör det sig vid detsamma kunna förlita, och endast de mest utomordentliga händelser, kunna tillåtas, att, då ingen annan utväg finnes, rygga detsamma. Mångfaldiga hafva, under tidernas längd, de båda Statsmakternas försök till ingrepp på hvarandras områden vant, — må de blifva sällsyntare, och derigenom upstå ett större inbördes förtroende, och en gemensamt starkare kraft! Ogillande motionens innehåll, såsom yrkande på en både opåkallad och alltför tidig åtgärd, hvilken jag, för min del, ej kan linna af Serskildta Utsk:s majoritet vara utredd så, att det rättfärdigar afgifvandet af ett dylikt önskningsmål, anhåller jag, att R. o. Ad. behagade afslå ifrågavande Betänk. Hr Bergenstråle, Claes, anförde skriftligen: Jag har aldrig bränt bränvin och kommer ej eller att någonsin göra det. Af känsla och pligt för det allmännas väl, manas jag visserligen att medverka till dess inskränkning; men min rättskänsla förbjuder mig att dertill använda sådana medel, som om jag skulle hylla den satsen: att ändamålet helgar medlen. Utsk. har uti dess Betänk, så fullständigt uptagit skälen för och emot det resultat hvari det sluleligen stannat, att jag anser mig endast böra yttra några ord om effecten af hvad som blifvit föreslaget; likvist är det ett af skälen som jag icke bör förbigå, nemi det: att om bränningen ej inställes i April, vore det att emotse oro och upror: för mig är det oförklarligt huru ett R. St:rs Utsk. kan framkomma med ett dylikt motiv; skulle R. Sta grunda sina beslut uppå sådana förespeglingar och hotelser, så vore just det ett sätt att framkalla upror, icke endast vid ett utan vid flera framtida tillfällen. Förslaget innebär en tillstyrkan det R. Staskulle hos K. M. i underd:het begära inställelse af bränningen i April hvarigenom K. M. skulle bryta det löfte som H. M. i en allmän kungörelse gifvit landets innevånare. Förr har man på det högsta värderat lielgden af kungsord, och nu skulle R.
hvilkas antal dessutom utan tvifvel skulle ökas sedan jernvägen blifvit öppnad, gåfve ökad vigt åt denna stationslokal. Kommittéen, som förnyat undersökningarna, så väl med afseende å Norra stambanans inledande till hufvudstadcn som jernvägens anläggning genom sjelfva staden intill bangården å Södermalm, kan, för sin del, icke annat än instämma i de 15 här ofvan intagne skäl så väl för södra bangårdens anläggning på den af Eders Kongl. Maj:t sedermera gillade lokal, sorn för Vestra stambanans inledande öfver Liljeholmen till en punkt så långt in på Södermalm som vid Fatbursjöns norra strand invid Götgatan, så mycket hellre som det synes Kommittéen vara af den största vigt, att både Vestra och Norra stambanorna så inledas till hufvudstaden, och att deras bangårdar till en början så anläggas, att inga hinder i framtiden måtte uppstå för deras förening om en gemensam bangårdsanläggning på tjenlig plats någorlunda i midten af staden. Det har visserligen blifvit anmärkt, att jernbanor inledas till flere af Europas större städer från olika rigtningar med skilda ändpunkter eller bangårdar; men antingen äro sådane banor af olika bolag eller på särskilda tider anlagda, eller hafva lokala och andra hinder legat i vägen för banornas sammanförande på en gemensam bangård, ty på alla ställen, der sådana hinder kunna undanrödjas, sker det numera äfven med större omkostnader. Det är emellertid med bangårdarnes anläggning i hufvudstaden och banans rigtning inom dess område, sorn med systemet för stambanornas anläggning genom hela landet, att en med förutseende och omtanke uppgjord plan, utan hinder af sådana äldre, ej i samband med det hela utförda arbeten, kan framläggas och fullföljas. Då nu valet af ändpunkterne för de från norr och söder till Stockholm ledande stambanorna har ett afgörande inflytande på möjligheten att framdeles förena dem, så är det också af desto mera vigt att dervid med största noggrannhet gå till väga.
Såsom maka skall hon vid mannens sida deltaga i lifvets skiftningar, lätta hans mödor, lifva hans krafter, vara hans tröst i motgången och hans glädje i medgången samt genom exemplet af sina dygder förädla hans hjerta; såsom mor skall hon icke blott kroppsligen vårda sina barn, så att de utvecklas till kraft och helsa, hon skall ock dana dem till goda, redliga och nyttiga medlemmar i samhället. Det är sant, att hon egentligen skall upfostras för familjen; men denna ingriper så väsentligt uti det allmänna, att man icke kan tänka sig en bildning för det husliga lifvet, som icke tillika omfattar lifvet i allmänhet. Qvinnan måste således lära känna lifvet sådant det är, för att kunna utbilda familjen till en del af det hela, och icke göra den till en vanprydande utväxt på Statskroppen; och hon måste hafva ett odladt förstånd, för att med klar och oförvillad blick kunna bedöma den verld, hvaruti hon lefver och verkar. Men såsom förhållanderna nu äro, hvar skall hon inhemta dessa insigter? Månne i hemmet under en gouvernants 156 Den 12 November. ledning? eller uti de s. k. pensionerna? På intetdera af dessa sätten vinnes detta mål, och ett tredje gifves icke. Den flygtigaste blick på närv:de förhållanden vid qvinnans upfostran skall lätt öfvertyga hvar och en, att denna upfostran, långt ifrån att vara lämpad för familjen, tvärtom sträf var i en alldeles motsatt riktning. Hela hennes bildning går nemi. ut på förvärfvandet af några ytliga insigter uti de första skolstudierna, men framför allt på odlandet af de s. k. talangerna, icke för att sprida trefnad i den husliga kretsen, utan för att smickras och beundras i sallskapslifvet. De kunskaper hon inhemtar äro för obetydliga att öfva förståndet, och de talanger, hvaruti hon inlåres, äro icke egnade att förädla hjertat.
M:t. gjorde underdånige framställning om nedsäLtande af en Comité eller Lag-Beredning, bestående af Juslitiae-Stats-Ministern, Iva Justilise-Råd, Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, Justitiae-Canzleren samt fem andre lagfarne män, för alt, vid jemförelse af de vid förslagen till nv civiloch criminal-lag gjorde anmärkningar, ytterligare genomgå och granska dessa förslag, samt undersöka och uppgöra förslag till de förändringar i domstolarnes organisation och i längelse-systemet, sorn med det nya lagverket mäste införas m. m., samt Rikets Ständer derefter till arfvoden åt Lagberedningens ledamöter och Secreteraren, jemte expenser, anvisade 12,000 R:dr årligen, tillika med ett särskildt anslag af 3,000 R:dr, till trycning af de förslag, Beredningen komme att utarbeta; så hade tiden för nämnde Berednings verksamhet beräknats sålunda, att tryckningen af de beredde förslagen till civilord) criminal-lag kunde vara fulländad före den, vare sig lagtima eller urtima, Riksdag, som näst efter tre år från sista Riksdag inföll, i öfverensstämmelse hvarmed det till aflöning beviljade anslaget af 12,000 R:dr om året bestämdes alt utgå ifrån det Lagberedningen blifvit fullständigt organiserad och trädt i verksamhet, samt till 1844 års slut. Sedan K. M. i Nåder ulsedt Ledamöter uti Lagberedningen, som börjat sina arbeten och derefler afgifvit serskilda underdåniga utlåtanden au> gående domstolarnes organisatilion, de straff, som i ny criminal-lag borde bestämmas, samt Förliknings-Comitéer, hade Lagberedningen, hvars antal af allvetande ledamöter, som ursprungligen utgjort fem, sedermera blifvit ökadt med tre nya ledamöter, äfven inkommit med underdånigt förslag tili Straff - Expeditions-Viskottets Första" t II und.
Men att i detta afseende åstadkomma rättvisa, är också en af de svåraste frågor. De för detta ändamål nu föreslagna förändringar uti §§ 81, 87, 88, 89, 119 m. fl. synas lofva mera än de verkligen innebära. § 108. Vida mera lätt och rättvist kan inkomsten af den fasta förmögenheten bedömas. Men den i allmänhet säkraste mätaren deraf eller inköpspriset lära Rikets Ständer nu mera ej vilja finna uti sin Bevillnings-förordning. I afseende på fastighet inom städerna hade afdelningen föreslagit, att inköpspriset skulle uti § 108 införas för att tjena till ledning vid uppskattning af hus, åbyggnader och tomter; men den 24 Mars, då stridiga vindar egentligen begynte blåsa uti Bevillnings-utskottet, blef ordet utan närmare ransakning utdömdt, ehuru reservanten anmälde, att inom hufvudstaden, hvarest inköpspriset, så vida det öfverstiger brandförsäkringsvärdet, allmännast är egendomens taxeringsgrund, kännedomen om detta domslut borde blifva välkommen, och föranleda dertill, att skatten för stadens fastigheter, nu utgörande 12 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4. inemot 80,000 r:dr, skulle inom få år sjunka ned till halfva beloppet, hvilket ock vore billigt, då hufvudstadeu icke borde för hus m. m. skatta i större proportion än rikets öfriga städer. Emellertid bör reservanten tillkännagifva, att han lika litet som sju andra högt värderade ledamöter af Utskottet icke har gillat detta sednare beslut af pluraliteten. § 68. Beträffande åter fastighet på landet har ej en gång afdelningen velat vid § 68 m. fl. höra talas om inköpspriset, ehuru reservanten i sin motion hade i allmänhet föreslagit uppskattningsvärdet till 10 procent derunder, jemte en modererad afgift för fastighet af till och med 2,000 riksdalers värde. Således skulle Rikets Högloflige Ständer under flera än 20 års tid åtminstone ifrån riksdagen år 1812 icke hafva uppställt rättvisa stadganden i afseende på den Allmänna Bevillningens utgörande, emedan uti hvarje
Jag skall ock ställa mig till owilkorlig efterrättelse Rikets öfriga gällande Grundlagar, och ej till det Hederwärda Bonde-Ständets Protocvll, utan min uttryckligaanmärkning och reservation, föra eller föra lata, ännu mindre till expedierande befordra eller befordra lata, något som emot de gällande Grundlagar stridande är. Äfwen skall jag, wid Riksdags-ärenderncs afgörande, med goda råd och underrättelser samt upplysningar om hwars och ens Lagliga rättigheter och skyldigheter, Ständets Ledamöter tillhanda ga, samt med all min förmåga söka att bringa desta ärender till ett med Grnndlagarnc instämmande slut. Detta allt lofwar jag troligen att hälla: sä sannt mig Gud hjelpe till lif och själ!" 8 26. 3:dje Puneten förändras sälunda: Efter dep slut uppträde ä Niks-Salen först VondeStändet, widare Borgare-Ständct och stst PresteStändet, alla hwart för sig anförde af deras Talemän. Ridderskapet och Adeln, anförde af Landt-Marskalken, ware Konungen följaktige, och intage samtliga Ständen de dem anwista ställen. Slutet as Z:n som följer. Efter orden sig tilldragit: Landt-Marskalken och Talemännen träde sedermera inför Konungen och framföre i Ständens namn deras underdäniga wördnad. När Konungen lemnar Riks-Salen, beledsages Han af 298 Expeditioner till Riks-Ständen. Niddcrskapet och Adeln, hwarefter de öfrige Ständen i ofwanförestrifnc ordning afträda. 8 29. I stället för lagligen: Enligt TryckfrihetsLagen. I stället för derom: Om sädana frägor, och derefter tillägg: äfwensoin i ConstitutionsUtskottets yttranden. Hela sista Momentet utgär. Andra puncten i första Momentet förändras sälunda:
Utsk. har gjort allt hvad göras kan för att gå hilliga önskningar till mötes. Mig synes, att förslaget ledes till minskad kostnad för Banken och till minskad kostnad äfven för låntagare, emedan understundom, på sätt betänk, utvisar, kostnaderne för mindre lån genom anmaningsbref och utgifter med lånens återbetalning upgå till omkring -jidel af inbetalningarnes belopp, och då dessutom ifrågavar. stadgande skulle väsendtligen bidraga till att göra vederbör, låntagare mera ordentliga i fullgörandet af sina åligganden, så får jag för min del tillstyrka bifall på hvad BankoUtsk. i delta afseende har föreslagit. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag har, såsom deltagande i Banko-styrelsen, tillstyrkt uphörandet af anmanings-räkningarne, och jag förnyar detta tillstyrkande på grund af de skäl Hr von Troil anfört samt anhåller om bifall till Banko-Utsk:s betänk. Hr Nordenfelt: Jag vill blott hafva äran fästa upmärksamhet derpå, al t Utsk., för den händelse att ifrågavar. punkt skulle bifallas, äfven har varit betänkt på, att lägga i Banko-fullmäktiges hand en utväg till mildring genom stadgandet i 180 §, sorn Utsk. föreslagit att erhålla följande lydelse: ”När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran uteblifver, bör handräckning hos Konungens vederbör. Bef:h:de sökas till den intecknade fastighetens utmätning och försäljning, på sätt lag och författningar i allmänhet föreskrifva; dock med Fullmäktige förbehållen rätt, alt, efter serskild ansökning och pröfning af förekommande omständigheter kunna lagsökningen inställa”; den makt, som härigenom Iägges i händerna på Fullmäktige bör förvissa derom, att om den försumlige låntagaren vill behålla länet, det icke möter någon svårighet, och att icke heller någon synnerlig olägenhet deraf kan upstå. Gr. Mörner, Carl Göran Dellof:
Om till dessa lägges Adelns valberättigade 2,700, så uppkommer en summa af 5,939, eller i rundt tal 6000 privilegierade personer, hvars representanter påstå sig äga en orubblig juridisk rättighet att, i privilegiiväg, för lagstiftarekallets utöfning, uppväga valrätten hos den öfriga fullmyndiga manspersonalen, belöpande sig till mellan 7 å 800,000. —• Hvad beträffar R. o. Ad., så är det obestridligt, att den högsta grad af bildning och kunskaper, som finnes inom de särskilda samhällsclasserna, relativt till personalen, belöper sig på detta Stånd; att R. o. Ad. sålunda, i anseende till sina personligheter, företer den största capaciteten för lagstiftarekallels utöfning, lärer icke eller l)e n 10 Mars f. m. 57 kunna bestridas ; roen deraf vill det för mig åtminstone synas som följd, att vid de samfällda valen 11. o. Ad. obestridligen skulle komma att spela en vida större och inflytelserikare röle än genom Utsk:s classval. Jag tager mig friheten deruppå fästa eder uppmärksamhet, mine Hrr! huruvida icke ett classval inom H. o. Ad. vore det största duperie, på hvilket man skulle kunna ingå. Vår rättighet alt personligen representera är stor, den är obestridligen stor, såsom lemnande individen tillfälle att såsom sjelfskrifven egna en gärd af fosterlandskänsla på fäderneslandets altare, denna rättighet, säger jag, lemnar tillfälle till utmärkelse, att kunna göra sig känd för hvad man är; men vid ett classval, mine Hrr, huru skulle väl dervid tillgå?
Och har K. M:ts Bef:h:de sedermera, med ytterligare anförande af de skäl, som förekommo till inrättande af det förut föreslagne nya Fögderiet, nu jemväl ådagalaggt, huruledes nyttan deraf visat sig genom den tillförordnade Kronofogdens vistande och tjenstgöring i den ifrågavarande aflägsna delen af MellanSysslet, hvilket sträcker sig ifrån Carlstad upp till Gränsen emot Norrige och således genom hela Länet 3o mil i längden, samt innefattar 4I0| hemmen, derå folkmängden, efter r818 års Skattskrifning utgjorde 5233 matlag, bestående af tillsammans 3o,o64 personer, hvarförutan, såsom skäl till den föreslagne Fögderiklyfningen, i afseende på möjligheten för en Kronofogde, att kunna behörigen bestrida allt livad till dess befattning hörer, blifvit andragit: att inom detta Fögderi, såsom innehållande 5 Tingslag, förefalla mångfaldigt flere göromål, än i något af de öfriga Fogde - Betan k anden, N:o 128. n5 rieme, härledande sig ifrån tvister, angående Skogsjiroducters afllottning å darosoch Fryks-EIfvens vattendrag, nya Vägars anläggning och indelning, Rättegångar emellan Härader och Socknar, angrde underhållandet af Färjor, som äro 12 till antalet inom Fögderiet, hvilket allt ofta skall för Kronofogden medföra sammanträden, besvärliga och tidspillande undersökningar: att, då Fögderiet omgifver Carlstad, der Landshöfdingen residerar och de större vägarne sammanstöta, i MellanSysslet förefalla mångdubbelt flera Kronoskjutsningar än i de andre Fögderierne och äfven utmatningsförrättningar i Staden, då jäf för Magistraten inträffar; att Wermlands Infanterioch Jägeri-Regementen hafva sin Mötesoch Exercitiasplats belägen i Fögderiet, äfvensom mer än af hela Länets Beväringsmanskap derinom sammandrages till vapenöfning, hvarvid skjuts och inqvartering samt aflöningar under marcher jemte all annan handräckning under mötestiderna, mäste ombesörjas af Kronofogden.
Frågan om ändring af 28 § Regeringsformen, i syftning att för bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, bereda tillträde till åtskilliga allmänna befattningar, hvarifrån de, i följd af stadgandena i berörda grundlagsparagraf varit utestängda, har under flera riksdagar varit föremål för Rikets Ständers pröfning. Vid 1850—1851 årens riksdag yttrade Konstitutions-Utskottet i Memorial N:o 9, efter alt hafva utvecklat de skäl, som, enligt dess åsigt, förefunnos att bereda utländske män behörighet till flera befattningar i Svensk tjenst, än grundlagen då medgaf, att, då för anställande af ineller utländsk man i militär-tjenst något vilkor, att den anställbare skall bekänna sig till den rena evangeliska läran, ej vore föreskrifvet, hyste ock Utskottet den öfvertygelse, att Sverige ej mer än andra länder, hvilka, i betraktande af det gagn, samhället kan tillskyndas genom användande i dess tjenst af ineller utländska män, utmärkta för skicklighet och talent i vetenskap, konst eller slöjd, icke gjort någon viss kyrkas trosbekännelse till vilkor derför, skall hafva något att befara af ett lika beskaffadt medgifvande. Dock ansåge Utskottet lärare-beställningarne inom de theologiska och juridiska fakulteterna böra härifrån utgöra ett undantag, i anseende dertill, att de läroämnen, som tillhörde dessa fakulteter, med statskyrkan inom vårt land hade ett vida närmare samband, än lärostolarne inom de två andra fakulteterna. Det förslag, Utskottet i den angifna syftningen aflät, blef likväl endast af tvänne Riks-Stånd godkändt och förföll genom votering i förstärkt Konstitutions-Utskott, Bih. till R. St.
Fordrar man, att han skall afsöndra sig från allt detta , så fordrar man , att han skall sönderslita sig sjelf. Han kan tjena sitt land genom att vara hvad han är, men icke genom alt vara något annat, som han icke är. Riddersmannen, ehuru mycket han må synas bortblanda sig med hopen (lian gör det sällan så att han är oigenkännelig), erfar ändå alltid någon för honom enskild glädje, ej mindre af sin förvärfda ära, än ock af sin ärfda, om han ärft någon. Presten, om han är prest, kan icke från sig aflägsna föreställningen om de andliga krafternas, om Jjusets, den sedliga frihetens och sinnesfridens öfver allt annat upphöjda värde: är han blott i yttre mening prest, så pläga åtminstone de yttre kyrkliga, sedliga och intellectuella inrättningarne för honom bibehålla någon serskild vigt och betydenhet. Den större näringsidkaren , och till en del äfven tjenstemannen , känner sig med rätta dragen till den stora glädje, som friheten och förmågan till ett väl ordnadt, klockt beräknadt, fritt och ärligt arbete , med all sin frimodighet, sin liflighet och sin regeringskonst merlförer. Den ringare arbetaren pröfvar i detta land sina krafter och sin sjelfständighet under en hård himmel och på en karg jord, och finner dem jemngoda med hvarje annan medborgares. Fattigdomen är Sveriges anor: han gömmer sig här äfven under guldbroderade rockar. Fattigdomen är Sveriges val-census. Det är fruktlöst alt tala om en annan i det land der Nils Månsson ifrån Skumparp lefde med en sjelfständighet, som af ingen rikedom öfverträffas, och dog med eri behållning, som icke uppgick till hvad en Engelsk Lord påkostar på sin ridhäst. De serskilda samhällsclassernas sympalhier äro icke nödvändigtvis i strid med samhällets. Staten beslår icke af Statens fiender, ulan af Statens vänner. Det gifves dock en gräns, der Statens rättmätiga anspråk vidtager, att det enskilda skall känna sig såsom ett allmänt och skall förgäta sig sjelft för detta allmänna.
Men då, enligt hvad jag redan yttrat, jag anser, att det vore riktigast och fördelaktigast både i allmänt och enskildt hänseende, att merbemälda tjenstemän icke lingö, såsom commissionärer, taga den i^ngaste befattning med enskildas låneansökningar, måste jag på det hogsta bestrida en åtgärd, hvars gifna följd skulle just blifva njotsatsen af det förhållande, som för framtiden borde tillvägabringas. Hr af Ekenstam har, till stöd för den af Den i3 April f. tn. honom föreslagna förändringen, hufvudsakligen icke andragit några andra skäl än dem, som redan förut blifvit anförda och i Utsk:s nu sednast afgifna utlåt, vederlagda. Hvad den föregifna äfvenlyrligheten för kamererarne af det hitintills iakttagna sättet för anmaningsbrefvens expedierande beträffar, så är jag åtminstone alldeles okunnig derom, att detsamma någonsin förorsakat dessa tjenstemän den ringaste förlust, äfvensom jag är fullkomligt öfvertygad, att någon sådan härigenom icke heller framdeles för dem skall inträffa. Vidkommande åter den af samma talare uppgifna omständigheten, att den tjensteman vid Discontverket, som biträder förste ombudsmannen vid expedierande af ifrågavar. bref, icke aflagt den för betjeningen och ledamöterna i detta verk föreskrifna tysthetsed, så måste detta, i händelse förhållandet verkligen är sådant, endast tillskrifvas en uraktlåtenhet af Direct:n att tillse, det alla, som varda anställda till tjenstgöring vid Disconten, behörigen aflägga omförmälde ed, hvarå vederbörande inom verket, som derom ägt kännedom, icke heller bort underlåta att fästa Direct:ns uppmärksamhet. Jag får således, på grund af hvad jag nu haft äran anföra och Utsk:s utlåttn rörtde förevar, ämne innehålla, tillstyrka bifall till 6:te punkten i raemor, K:o 106, med iakttagande af de deruti utaf Utsk. i utlåt. N:o 118 föreslagna förändringar. Hr Rosenblad: Det ifrågavar. mom. innefattar tvenne förändringar: 1:0 tiden för anmaningsbrefvens utfärdande.
Vidare medgifva komiterade, att denna skattenedsättning icke kan blifva allmän, utan att den endast kommer de hemman lill godo, hvilkas persedelränlor nu i verkligheten antingen i natura eller efter markegångspris utbetalas, ty de hemman, såsom rusthåll, gästgifverier m. fl. hvilka äro befriade frän utgörandet af sina räntor i följd af andre dem ålagda, emot grundskalterne svarande onera, kunna naturligtvis uti dessa sednare icke njuta någon lindring; men eftersom innehafvarne af dylika hemman sjelfve uppbära räntorne, så all Staten med dem icke ome delbarligen har att skaffa, så är det också för Staten likgiltigt, om dessa hemmans innehafvare, jemförelsevis lill innehafvarne af de öfriga med grundskatt belagde hemmanen, blifva lidande derigenom, att de icke erhålla minskning i deras natura-prrestationer i samma mån som räntorna, genom myntförsämringen, blifvit förminskade. Jag har likväl trott det vara det första och oeftergifligaste vilkoret för en Regering, att så väl i juridiskt som i administrativt hänseende utöfva rättvisa mot alla samhällsmedlemmar. Vill den uti grundskatterne tillvägabringa en förändring, så är det ingalunda värdigt att säga: vi skola söka att för Er, som hafva hemman, öfver hvilkas räntor vi kunna disponera, bereda lindring i skattebördorna, men detta göra vi ej för Er, som hafva hemman, hvilka ej till Staten betala direkta afgifter, ulan i stället utgöra naturapraestationer: ty J uppbären sjelfva räntorne af Edra hemman, och om J sålunda blifven nödsakade att fortfara roed Edra naturaprmstationer till oförminskadt belopp, fastän de öfverstiga det värde hvartill räntorne, genom inträffande myntförsämring nedgått, så är det en sak, som för Staten är fullkomligt likgiltig. — Den 31 Juli. 383 Delta är en lära, hvars följder icke så lält kunna beräknas, och man hade, innan den uttalades, bordt närmare öfverväga beskaffenheten af densamma.