Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det märkvärdiga huset vid - gatan Ghoiseul deremot fraternisera invånarne från morgon till qväll. Dessa men-niskor äro nästan aldrig hos sig, men väl hos de andra; de vräka sig i alla sängar från entresolen till vindsvåningen; det är ett hus för ömma möten; man tycker, att portvakten icke borde vara i sitt vaktrum, utan på porttröskeln för att tillropa de förbigående: “ det bor riktigt vackra flickor här i huset. “ Och när man lemnar denna bordell vid gatan Ghoiseul, tycker man att samme portvakt borde be eder om fyrtio sous till att köpa sig ett par handskar för att få njuta af sällskapslifvet. Om äktenskapsbrottet icke försiggår i trappan, är det utan tvifvel för att den är för storartad; annars skulle ingen finna det besynnerligt att mellan entresolen och första våningen träffa på en herre i färd med att språka Pot-Bouille med en kökspiga. Åh! hvilka kökspigor! Jag vet nog, att de icke alla skrifva som fru de Sévigné och att de icke besitta samma eleganta språk som pére Hyacinthe, hvilken för närvarande håller föredrag i Vintercirkus. Också bör man få höra vackra saker i tjenstfolkets rum, när dessa menniskor utan uppfostran öppna sina hjertan för hvarandra. Men tror ni, att * j man i ett borgerligt hus länge skulle tåla smutsiga qvinnor, som från fönster till fönster, från kök till kök, från den ena ändan af gården till den andra, betitla hvarandra so, skarn, smutskona, och som slå hvarandra “ för käften “ med af-skräden, utan att vare sig i huset vid gatan Ghoiseul eller bland grannarne någon fäster sig dervid? Det lönade just mödan att skrifva så många volymer öfver “ mensklig verklighet “, och att skrifva så många artiklar öfver naturalism, Ur Dagens Krönika.
Att Utsk. varit beril t tigad t att framställa detta förslag, synes mig vara en gifven följd deraf, att då man äger lätt att sälga att en viss summa kan afsättas lill statsverkets behof, må man äfven kunna säga af hvilka för handen varande tillgångar den må tagas. För öfrigt, då så många reservationer åtfölja sjelfva betänk., och så många anmärkntr deremot nu blifvit gjorda, betviflar jag ingalunda, att betänk, blir återremitteradt, då Utsk. blir bäst i tillfälle att besvara desamma. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då delta BancoUtskrs be tänk. sysselsätter sig med bancovinslens bestämmande och dess disposition, så hade jag väntat att Utsk. något sysselsatt sig med den motion jag väckt, och som äfven remitterades till BancoUtsk. rör:de denna disposition. Jag finnér likväl ej spår härtill och föreställer mig alltså, att såvida inin motion skall behandlas af det Utsk., dit den blifvit remitterad, vore en återremiss af della betänk, behöflig, endast för den orsakens skull. Jag har föreslagit att af bancovinsten skulle 1 million reserveras, för att i låneväg användas, och att deraf inflytande räntemedel kunde disponeras till förbättrande af transportmedlen inom fäderneslandet, såsom vägars och canalers anläggning. Jag klandrar likväl icke alt Utsk. sjelft ingått i disposition af dessa medel; men jag kan icke ingå på det förslag Utsk. uppgifvit, all förminska statsverkets skuld i annan ordning än hittills blifvit bestämdt, åtminstone icke förr, än jag från StatsUlsk. inhemta! behofvet och sålunda sett alt man har större tillgångar än Staten skäligen bör använda. Jag tror, alt man, utan att utsätta sig för de faror som man fruktat rörrde dispositionen af innevnr. års möjligen blifvande bancovinst, kan taga densamma i beräkning, så nemi. att den icke disponeras förr, och icke i annan händelse, än att en sådan vinst uppstår.
Jag en g a m m a l m ä n n i s k a, svartsjuk på henne, därför att h o n gjorde min son lycklig, j a g, s o m inte bedt om, inte önskat något högre än att få se h o n o m lycklig! Var det k ä r l e k? Jag ville, att h a n skulle vara lycklig, m e n g e n o m mig, j a g kunde ej bära att ej vara allt för honom, liksom en m o r kan vara allt, när hustrun kommer. Jag hviskade oupphörligt, tills det ringde i m i n a öron, stroferna i den gamla, engelska visan: Min Min son, min son, tills dotter, min dotter, han fått sig ett c hela sitt Uf! cif, » H a n hade fått sitt vif, och h a n var ej längre min. Men huru s o m helst, j a g m å s t e resa, blefve j a g kvar, skulle jag bara väcka oenighet, störa. Älskade jag h o n o m, återstod det endast att l ä m n a dem till sin unga lycka, att låta henne ostörd få fylla min plats, s o m blifvit h e n n e s. Jag kunde l ä m n a min son frisk och lycklig; m i n a djärfvas.te förhoppningar o m h a n s återställande hade gått i fullbordan, och j a g grät, s o m om hjär tat velat brista, därför att j a g var så otacksam, så afundsjuk! » M e n han ville inte släppa mig, inte höra talas om det. » Kärleksfullare ord än dem han sade mig, tror jag aldrig en m o r hört från sin s o n. Han trodde alltjämt, att vi skulle bli lyckliga t i l l s a m m a n s, IDUN 36 bad mig bara försöka. M e n mitt beslut v a r fattadt, j a g lät inte öfvertala mig. Jag m i n s t af alla bör u n d r a på, att h o n vill ha hon o m för sig själf, utan delning, helt och hållet för sig själf!
Om sådant någorstädes inträffat, så måtte det dock vara ett sällsynt undantag, och, såvidt jag känner, har man tvärtom, äfven i städerna, sökt reducera krogarnes antal, hvilket torde lika mycket ligga i städernas välförstådda intresse, då det derigenom blir för deras polis betydligt lättare att uprätthålla ordningen. Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, så hafva städerna sedan längre tid tillbaka haft sig tillförsäkrad en betydlig inkomst af utskänbnin - Den 1 Augusti f. m. 21 gen af starka drycker, hvilka medel också öfverallt jiru lagua i anspråk för fyllande af mångfaldiga kommunala behof; och jag ser icke huru man, utan att alldeles bringa städerna på obestånd, skulle kunna taga bort denna för dem numera oumbärliga inkomstkälla. Att, såsom Hr Carlheim-Gyllenskjöld önskat, lemna 2/5 till hushållningssällskaperna, tror jag icke vore så lämpligt; den femtedel, som de nu redan erhålla, torde tills vidare vara tillräcklig för de ändamål, hvartill hushållningssällskaperna använda dem. Deremot blir förhidet annat, då en gång länsnämnder hinna inrättas, och då kan det möjligen blifva skäl att också vidtaga en förändring i detta afs:de. Men intill dess att sådant skett, anhåller jag om bifall till Utslcts förslag. H. Exc. Hr Gr. o, Landtm, tillkännagaf, att från Hederv. BondeSt:t nyss ankommit ett prot.-utdrag, innehållande inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig uti BondeSt:ts beslut rönde den fråga, som nu vore föremål för R. o. Adins öfverläggning.
Skrifven och trycken allt hvad J viljen; men gälden ärligt lagens och samhällets fordran på bestraffning, hvarje gång J missbruken tryckfriheten; och, såsom ett vilkor, hvarförutan ärligheten deri är ingen, samtycken också, att Edra tryckfrihetsbrott må afdömmas af Sveriges ansvariga domaremakt; och på samma sätt, som den af dömmer alla andra förbrytelser; emedan, af */ ' ~ alla undantag i lagar, gifves dock icke något sämre än undantag från redbar ärlighet i garantier till Nationen. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då tiden nu är så långt framskriden, hemställer jag, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhemta Ståndets mening, huruvida icke öfverläggningen kunde få uppskjutas till eftermiddagen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken fiågade, om Ridderskapet och Adeln med bifall till Herr Cederschjölds 58 H. ar 322 Den 25 Januarii f. ra. framställning, behagade tillåta, alt discussionens fortsättning finge till eftermiddagens plenum uppskjutas. Bifölls. Upplästes till justering oell godkändes följande från ExpeditionsUtkottet mkomne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit: Nio 32C). Angående Presterskapets aflöning. I anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition om låneunderstöd till återuppbyggande af Staden Borås, samt Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse angående lånebiträde åt Staden Norrköping. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Fortsattes den i förmiddagens Plenum började pröfning af ConstitutiorisUtskottets Den 25 Januari i e. m. 3a3 den 3o sistlidne September under N:o 5i afgifne, samt den 5 derpåföljde October e. in. på bordet lagde, Memorial, med förslag till ändringar i Tryckfrihets-Förordningen och till ny redaction af samma Grundlag.
F. Arvoden för Rådhus-Rälterne lör behandling af Tullmai 127. — åt vicarierande Lärare vid Skolor och Gym nasier . 219. Arméens vapenöfningar 354, liRA. 435, litt. A. 44 2* Arrende å Bostället Boda, nedsättning deri 254> 3a3. — å stora Lunds Boställe, afskrifning af arrenda torn Gustafssons återsiående skuld derå . 154- — å indragna Kronohemman och boställen, om rättighet tili prolongation deraf 166, 268. Artilleriet, Götha 44* — Svea , . 44' — Wendes , » 44* — Hästars remontering, skoning, m. m 44.» 2°2- -— Nya Tält, extra anslag dertill 354, i*11- A. 4^5, litt. A. Staben 44. B. Balance , Landskamereraren Lindbergs ansökning om befrielse från all ersättnings-skyldighet i och för Kronofogden ffoflings 1 20, 236, 4°9, 477» —- -medel, om befrielse frän ränta för en del Stats-Rådet af Wingård till ersättning ådömde 178, 294. Banan, dess upplåtande till National-Museum 354, E. Bancovinsten, om dess användande 4^7» 525. — angående dess disposition till allmänt nyttiga föremål, m. m 4'7» 4^7» 5 r 2-.- Barbaresk-Staterne, Fredsyerkets underhållande med dem 387, 4.1& 3 Barkens och Siljans Canal, anslag dertill . ; 354, litt. C. 435, litt. C. Barnhuset, Frimurare , 5j. — Stora i Stockholm ibid. Barometrar, inköp för meteorologiska observationer 354, litt. E. 435, litt, E. Befästning af Carlsten saint Waxholm och Stockholms Skärgård 354, litt. A. 435,litt. A. 441.
Det var egenteligen de anmärkningar Herr Ehrenborg gjort, hvilka fästat Utskottets uppmärksamhet, äfven som behofvet af den sökta Portofriheten förde mindre Ståderne, hvilka hafva mesta olågenheterne. De större Städerna lida ej, om de icke skulle äga Fribrefs-rått, ty der bo vanligen Landshöfdingar, men det år egenteligen de små, som få emottaga bref från andra auctoriteter, hvilka de måste besvara och fortskaffa. Detta drabbar ej Magistraten, men ensamt Borgerskapet. Den andra anledningen var, att då Magistraterne hafva Portofrihet för en del handlingar, så kunna miss. bruk så lått föranledas med de öfrige. Man trodde ej skillnaden skola blifva betydlig, om friheten medgafs, och ansåg billigheten fordra Den 12 Julii e. m. 643 bifall, då andra Embetsmån förut njuta dylik Portofriheh Herr Rothlieb, Axel, och Herr af Wingård, Johan3 förenade sig med Herr Tham. Herr Grefven och LandtMarJkalken tillkånnagaf, det Utskottets Utlåtande innefattade 2 Alternativer, hvaraf det förra innehöll att någon utvidgad Fribrefs - rått icke borde Städernas Magistrater förunnas, samt det sednare, att den ifrågastållde ytterligare post-friheten borde Stå., demas Magistrater meddelas. Herr Grefven och LandtMarJkalken gjorde proposition till bifall af första Alternativet. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken hemstållde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla sednare Alternativet, eller att den ifrågastållde ytterligare post-friheten må Städernas Magistrater meddelas. Bifölls. Föredrogos å nyo och gillades följande Stats» Utskottets den 3 dennes afgifne, samt den to derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden: - 644 Dm ja Julit t. m. N:o 282. I anledning af väck fråga orri förändring af Andrarums Alunverks rått till inköp af skogs-effecter in. rm N:o 280.
R:drs grundränta eller derunder, träffar 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 61. man i länen omkring Mälaren hemman, som, med lika mantal och icke högre värde, draga 600 till 700 R:dr dylikränta — en skilnad, som uppväger värdet af flera sammanlagda helrotars knektehåll; och som icke någon vigt kan ligga på benämningen af den skattebörda, som trycker ojemnast, inses lätteligen i hvad mån det vore billigt att åt dem, som i det hela äro jemförelsevis mindre tungt beskattade, medgifva en lindring, som på en eller annan väg måste leda till en uppoffring från de härdare beskattades sida. Utskottet har också i det anförda funnit giltiga skäl att afstyrka allt afseende å de hegge nu omförmälda motionerna. Stockholm den 22 Februari 1866. Reservationer: af Jonas Jonasson från Kronobergs och Johannes Andersson från Jönköpings län. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottet* Betänkande H:o 62. 9 N:o 63. Ank, till Exp.-Utsk. den 27 Febr. 1866, kl. 1 e.tn. Betänkande, t anledning af väckt motion om föreskrifter,\ rörande rättigheten att erhålla skjuts, m. m. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Per Engman tran Wester-Norrlands län uti väckt motion (N:o 169), som blifvit öfverlemnad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, anfört, att ehuru åtskilliga förändringar uti Gästgifveriförordningen den 12 December 1734 tid efter annan blifvit gjorda, likväl icke några bestämda föreskrifter angående rättighet för personer att erhålla skjuts funnes gifna, isynnerhet sedan passtvånget numera upphört. Jordbrukaren vore visserligen skyldig att förrätta skjuts; men, enligt motionärens förmenande, borde han icke vara pligtig att lemna skjuts åt hvar och en, som anmälde sig hos gästgifvare för erhållande deraf.
Detta måt te ej hafva samma tillämpning, som den erinran jag pär f. mtn log mig friheten göra, i afseende på krenoskjuisen. Gr. Frölich: Det må väl vara att H. Ex. Hr Gr. Brahe anser sig berättigad att gifva mig ett svarpå de upplysningar jag lemna!, hvilket kunde anses innefatta en dementi åt mig; jag vill likväl icke gifva honom dementi tillbaka, genom att uppläsa de handlingar jag har i min hand, hvilka äro afskriften tagna af originalhandlingar. Medan jag har ordet, anser jag mig skyldig upplysa, det jag begått ett misstag, då jag, i frågan om den första comnienderingen, förstod Hr Gr. Brahes muntliga vttrande så, sorn skulle reqvisitionef) af dessa 4° man till Waxholm, hafva kommit i början af Mars månad. Jag har sedan enskildt blifvit upplyst, att det var i slutet af samma månad. Sedan jag på delta sätt fullgjort denna rättelse, vill jag, isynnerhet efter den uppläsning af 90 §:n, som Hr Baron och Landtm, låtit verkställa, afstå från att visa alt deraenti’n till mig icke var förtjent. Hr Hjerta: Det är i anledn. af den uppläsning, Hr Frih. och Landtm, låtit Hr Ridd.Secret. verkställa af 90 §:n Reg.F., som jag tagit mig friheten att ännu en gång påkalla R. o. Ad:s uppmärksamhet. Det är visserligen Hr Frih. o. Landtm:s rättighet alt låta Hr Ridd.Secret. uppläsa hvilken § uti grundlagen, han behagar, och vid hvilket tillfälle han behagar, och Ståndet kan visserligen icke nogp mycket och fullständigt lära sig grundlagen; men så vida af den verkställda uppläsningen skulle dragas den tydning, att Ståndet - Den i g Februari «. m. det tinder den discussion, som ägt rum, på något sätt inträngt på den upplasta grundlags-§:ns område, får jag deremot på det högtidligaste protestera. Denna § stadgar nemi.* "Under Ii.
Diskont-verken i Banko-reglementet upptagna summor af Fullmägtige ej funnits vara af omständigheterne påkallad; att Fullmägtige deremot såsom förstärkning anvisat till Handelsoch Närings-diskonten i Stockholm 500,000 R:dr, hvarom Revisorerne under § 65 här nedan vidare sig yttra, samt till Handelsoch Närings-diskonten vid Lånekontoret i Wisby, uti serskilda poster, tillhopa 80,000 R:dr, och att, uppå gjorda framställningar, Låne-kontoren i Götheborg och Malmö af dem tillförene lemnade förstärkningsmedel tillåtits behålla, det förra Råne-kontoret 650,000 R:dr och det sednare eller Låne-kontoret i Malmö 290,000 R:dr. § 58. I § 152 af Banko-reglementet stadgas, bland annat, att om Anvisning 1 vid något Diskont-verk uttagningarne å verkets uppoch afskrifB™key ningssamt deposit-räkningar skulle öfverstiga det i kassa eller f öljd a/uttagpå räkning bibehållna belopp, vederbörande Diskont-direktion må p'l för det bristande beloppet afgifva anvisning på Bankens Reserv»kont-verkeu fond, hvilken brist, så fort sig göra låter, fylles genom innehållupp~.och af~ ning af de i diskonterings-, låneoch kreditiv-rörelsen indy*tälc”iug? tande medel. På grund häraf och sedan det inträffat, att å uppoch afakrifnings-räkningen vid Banko-diskont-verket i Stockholm blifvit uttagna summor å sammanräknadt större belopp, än verket för tillfället egde i kassa och å räkning att disponera, anvisades den 11 Mars detta år från Reserv-fonden till nämnde Diskont-verk 500,000 R:dr, hvilka vid början af påföljde April månad till Reservfonden återbetalades, hvaremedlertid Banko-diskont-direktionen, för 72 Allmänna Diskönt-fonden.
En person har anfört, att der han bodde, 1V2 mil från Carlstad, der var folket förmöget; men så kom der en handlande, och snart blef folket i den församlingen fattigt, i jemförelse med förhållandet i andra socknar inom trakten, och detta tillskrefs just ankomsten af den landthandlande och hans sätt att på kredit sälja sina varor. Man säger, att resan till staden af 3 mil är så lång. Det är dock kändt, att dessa småhandlande icke hafva något kapital, för att upköpa, hvad orten producerar. Landtmannen har således i alla fall en eller annan gång i månaden ärende in till staden, då han kan förse sig med sina förnödenheter och till bättre pris än hos dessa småhandlande. Ty när dessa göra sina upköp, söka de vanl. det bästa priset, och få då de sämsta varorna, och om de således kunna hålla samma pris, som stadshandlanden, så är det derföre, att deras varor äro sämre. Jag anser således, att man icke bör multiplicera deras antal genom att förkorta afståndet från städerna. Man talar om inkonseqvensen deruti, att R. 0. Ad. fattat ett annat beslut vid förra riksdagen. Jag har hört detta omtalas i Den 14 Mars e. ra. 160 Utskrt, och då sade man, att det var fråga om två mils afstånd; detta är en väsendtlig skilnad. Landthandianden gör mera skada än nytta, och jag anhåller derföre om afslag å Utsk:ts hemställan. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: I likhet med Frih. Alströmer och Hr Mannerskantz kan jag icke annat än beklaga, om K. o. Ad. skulle i dag fatta ett annat beslut, än vid sista riksdagen. Man har här fästat sig vid den skada, som landthandeln förorsakar allmogen. Jag för min del tror att man måste uphöra med förmyndare-systemet; ty den, som icke har någon böjelse att taga vara på sina penningar, lärer väl icke afstå derifrån genom sådana åtgärder, som här äro i fråga. Man kan väl upgifva enstaka fall, der fattigdomen åtföljt landthandeln; men man kan dock icke påstå att så är förhållandet i allmänhet.
Det oskick, som tyvärr inrotats, att de dagar, hvilka borde hållas i helgd, just företrädesvis blifvit likasom anslagna till ett tanklöst och hejdlöst lefverne, torde böra motarbetas med alla medel, som stå lagstiftning och styrelse till buds; och den ovilja, hvarmed ett dylikt lagbud, som det nu föreslagna, möjligen kommer att mottagas af det gamla oskickets invanda vänner, bör icke förvilla eller afskräcka de för sedlighet och ordning nitälskande;” 13:o) att i öfverensstämmelse härmed Utskottet föreslog ett så lydande stadgande: ”Under söneller helgedag må ej bränvin, som är föryttradt genom partieller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas.” ”Å så väl gästgifvaregård, som annat näringsställe i stad och å landet, vare utskänkning då förbuden; dock må i stad klockan mellan 1 och 3 eftermiddagen utskänkning ske till spisande gäster;” 14:o) att, i Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, det förra af dessa moment intogs, men att det sednare ändrades till följande lydelse: ”På landet vare då ”(helgedagar)” all annan utskänkning förbjuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider till resande, derest Vår Befallningshafvande ej, på grund af särskilda omständigheter, undantag meddelat. I stad ege vederbörande myndighet att bestämma, hvilka timmar om dagen utskänkning må vara tillåten 15:o) att vid näst derpå följda riksdag, som börjades den 15 Oktober 1856, sammansatta Utskottet föreslog, att, både å landet och i stad, all utskänkning af bränvin under helgedag skulle vara förbjuden; men att detta förslag icke antogs, utan det äldre stadgandet bibehölls i 27 § af Kongl. Förordningen den 27 November 1857; 16:o) att vid 1860 års riksdag sammansatta Utskottet yttrade: ”Enär ordalagen uti 27:de § 2:dra momentet af nu gällande Förordning antyda, Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Riksdagsordningen, äga enskilde Riksdagsmän full rättighet, att i anledning af under Riksdagen inträffande händelser, väcka frågor i hvad ämne som helst, utan afseende på den vanliga motionstiden. Af sådan orsak lärer det ej eller kunna betagas någon Stånds Ledamot, att äfven i förevarande ämne framställa förslag. På denna grund tror jag, för min del, att då Konungens Proposition är i riktig ordning remitterad, det ovilkorligen å-. I)tn 25 Maji f, m. ligger Lagutskottet uppgöra ett förslag till förändring af. ornförmäUe Lag-stadgande, då Riksens Ständer sedermera komma i tillfälle att detsamma pröfva, och i fall det gillas, till Kgl. Majits bifall öfverlemna. Betänkandet torde derföre varda återreniitteradt. Herr von Hartmansdorff: Jag anhåller att slutet af Kongl. Maj:ts ifrågavarande skrifvelse måtte å nyo uppläsas, på det Högh Ridderskapet och Adeln må öfvertygas, att Kongl Maj:t Sjelf ej anser denna Skrifvelse innefatta något förslag. I anledning häraf upplästes-slutet af Kongl. Majits Högstberörde Nådiga skrifvelse, så lydandet ”Kongl. Majit hade, i kraft af 87 § Rege”ringsFormen, kunnat till Rikets Ständer låta öfverlemna en formelig proposition, rörande detta ”ämne; men då-frågan angår lielgden af Des3 ’’Konunga-värdighet och Majestät, har Konungen hellre velat yttra den önskan, att Rikets ”Ständer sjelfve måtte afgifva det i sådant afseende nödiga förslag.’’ Hvarefter Herr von Hartmansdorff fortfor', Ridderskapet och Adeln behagade häraf finna, att Kongl. Maj:t ej velat göra någon proposition i ämnet, utan endast åsyftat, att en förändrad redaction af 5 Capitlet 1 §. Missger*>' ningsBalken skulle af Riksens Ständer föreslås. En sådan kunde likväl icke af Riksens Ständer framläggas, emedan tiden för görandet af nya förslag redan var tilländalupen, och således lära anmärkningarne i denna del förfalla.
Inom H. BondeStåndet har RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län anfört: att Lejonbackens reparation syntes honom vara ett bevis i smått på nya tiders förvaltningssätt, då man först låter förfalla, för att sedan på en gång återställa genom nybyggnader med beräknande af vida mindre kostnader än som fordras och dervid gör större företag än som i planen tilläronals samt sedermera fordrar Anslag till nästa Riksdag, men under tiden lånar upp CapitaJer, hvars Räntor af dessa Anslag skola betalas, derefter fordrar fortfarande Anslag till betalande af gjorde skulder samt sist låter en del af StatsVerket i sender möjligtvis bankruttera. Af hvilka anledningar Anders Danielsson ansett Utskottet hafva bordt före - al6 Stats-Ut slottets slA arne åtgärder, nemiito att beträffande betalningen af redan ådragne skulder, densamma väl måtte godtgöras af behållningen å StatsVerkets Öfverskotter, hvarvid Utskottet bordt utreda och tillkännagifva huru, då K. Slottet år 1823 nyss undergått en stor reparation och R. St:r påräknat, att besparingarne å det fortfarande Anslaget af 25,000 R:dr för K. Slottet skulle användas till Lejonbackens reparerande, 120,000 Rrdr kunnat åtgå, utan att mer eller mindre del derå blifvit afbetald; samt 2:0 i afseende på Anslaget för Reparationernes fullbordande, att R. Sttr, enär de icke kunna finna tillgångar för så oförväntade behof, vållade af oriktiga kostnadsförslag och afvikelse!' ifrån deras 1823 uppgifna beräkningar af besparing å anslaget till K. Slottets byggnader och reparationer, hos K. Rl:t böra i underd. anmäla deras beslut att icke, till fortsättande af den sålunda utöfver första uppgifna behofvet utsträckta reparationen af Lejonbacken, anslå serskildta Medel, utan att desse böra tillvägabringas genom det under 8:de IIufvudTiteln uppförde Anslag till Slottets byggnader och reparationer och hvilket