Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A ena sidan finner man nemi. den riktiga grundsats framställd, att vissa orters genom missväxt inträffande förlä genhet principenligast borde afhjelpas genom en fri spannmålshandel och i öfrigt communernas egen omtanka; men då man deremot å andra sidan ansett sådana händelser kunna påkomma, då staten verkligen bör mellankomma med understöd, hemställer jag, om icke följden deraf måste blifva, att de orter, som äro mera exponerade för missväx - Den ii Octobcr f. m. a4ö växter stola vackla i deras omdöme, huruvida de böra vara betänkta att sjelfva hjelpa sig eller kunna förvänta understöd af staten. Tro de, att de skola få hjelp af staten, så hemställer jag, om de väl skola ådagalägga samma kraft uti att söka hjelpa sig sjelfva, som de eljest troligen blefvo nödsakade till. Vidare säger man, att den undsättning, som lemnäs till utsäde och brödföda och som erhålles genom öppnadt tillfälle till arbetsförtjenst, är den förmånligaste, men att då sådant icke låter sig göra, måste undsättningen gifvas äfven utan visshet om återbetalning, samt att dylika tillfälliga understöd åt behöfvande icke innebära samma hinder emot den enskilda spannmålshandeln, som en ständig magasinering för statens räkning. Det är visserligen obestridligt, att det är bättre, än att alltid hålla spannmål tillhanda, att endast för tillfället och till dem, som genom arbetsförtjenst förvärfva sig delaktighet deri, lemna ett sådant; men äfven här är ju presumliorien, att staten skall lemna understöd, gifven. På ett annat ställe har man sagt, att penningeunderstöd företrädesvis bör begagnas. Detta är äfven ganska sannt; men jag hemställer, om icke den föreställning, att Regeringen anser det vara riktigt och klokt att försäkra Svenska folket derom, att då missväxt i en eller annan ort inträffar, skall staten ovilkorligen vara tillreds att mellankomma med undsättning, om icke, så länge en sådan grundsats finnes uttalad, ett bestämdt practiskt hinder deri förefinnes emot uppkomsten af någon riktig spannmålshandel, fastän jag medger, att nämnde grundsats är vida mindre uttalad nu, än förr.
Hvarför skulle h o n För detta, ord i härnail och kamp du gått, då afrådas ifrån a t t tillfredsställa sin h å g för en riddare sans reproche et peur du stått denna sysselsättning, därför a t t h o n är — frun— Är tung ån den mödans väg, du att vundra hur, victoire! t i m m e r? Men a t t köpa gårdar utan kapital, till sist blir din lösen ett jublande att t ä n k a sig att af jorden erhålla lefvebröd för sig och tjänare och betala dryga räntor och amorteringar till bankerna är och förblir hufvudlöst, och just därför äro de flesta landtbrukare Vår stammande hälsning lag i ett. sådant betryck; de behöfva därför icke Emile Zola! vara &gt;oförståndiga&gt; fruntimmer. De hafva köpt, i seklets sjunkande, tynande, döende dag! utan a t t hafva något a t t köpa för. H a r jag Dess varma, dess innersta mening hett visst dig når. Vårt svenska, trofasta lefue! du säkert förstår. 20,000 kr., får jag ej köpa dyrare än för 8, högst 10,000 kr. K a n jag lefva på en sådan liten En svensk kvinna. gård? Det gamla ordspråket: » rätta m u n efter l^vinnari och landtbrul^et. Från Iduns läsekrets. 1898 Hvar klappar det hjärta? Ja, hvar klappar det hjärta — jag vet att det måste finnas någonstädes — som känner sig m a n a d t a t t göra början? Hvar finnas de händer, som vilja gifva första gåfvan till en fond för fattiga, obotligt sjuka kvinnor? I våra dagar, då det på så många håll med ifver och intresse arbetas för samlandet af grundfonder till pensioner för tjänarinnor och sömmerskor m. fl., tränger sig osökt i sinnet den frågan: hvem vill hjälpa de obotligt sjuka? De hafva ock ett arbete a t t utföra — ett arbete hvaraf de endast känna bördan, u t a n a t t någonsin få erfara den motvägande känsla, som innefattas i uttrycket arbetets glädje.
Herr jLagman Noreus: ”Jag bör redovisa de skäl hvilka stadgat min öfvertygelse att de Obligationer, hvilka, én1 ig t Höglofl. Utskottens Beslut, komma att utgifvas för Götha Carials och Malmö Disconters 3 Procents Sedlar och den förres skuld på Afskrifnings-räkningen, borde, oansedt ställde på 5 407 4oS Statsoch Banfio-Utsh. Bet iiiikanden, är oell utan Ränta» antagas såsom fall betalning för Disconternes fordringar. Dessa skäl innefattas uti den enkla framställning; Att ett sädant Liquidations sätt bibeliåller den i lag stadgade rättighet att Gäld må emot Gäld qvittas; Att enär en del af Massoll nes Gäldenärer eller Xnnehafvarne af Disconternes Assignationer uti Bancosedlar genast få uppbära sine Fordringar, billigheten synos kräfva, att man åtminstone i qvittningsväg bereder användbarheten af deri. utdelning ur Massorne, som andre lika berättigade Borgenärer tilldelas, enär desse Borgenärer haft lika anledning som de förstnämde att anse de Obligationer, hvilka de innehaft, såsom contante medel och jemväl byggt denna sin öfvertygelse uppå det allmän na förtroende, som för desse Sedlar, tillkomne med Konungens och Ständernes bifall, nödvändigt skolat beredas; Att någon annan ny förlust genom ett sådant Idquidationssätt för Banken icke upkommer, än så vidt inbetalningarne af Disconternes Fordringar derigenom skulle fortskyndas och till högre belopp än gidel ingå; Att en sådan förlust icke kan caleuleras, enär, om ock detta JLiqvidationssätt icke bifalles, Inbetalningarne till Disconterne i alla fall icke kunna bestämmas tili |:del, utan bero af Gäldenärernes förmåga att dem åstadkomma och sig ifrån denna fryckände Gäld befria; Att denna Ränteförlust till sin största del förmodeligeu försvinner derigenom, att månge Gäldenärer, hvilkas vilkor under en ända till 5 år utdragen Betalningstid skulle kunna märkeligen för.
Af herr prosten Stabeck, som i anledning af en från landshöfdinge-embetet i Skaraborgs län under sistförllutna år utfärdad kungörelse: ”att skol-styrelserna skulle, under bestämd tid insända, för utbekommande af de för folkundervisningens befrämjande af Rikets Ständer anslagna medel, skriftliga reqvisitioner å dem, undertecknade af så väl ordföranden, som öfriga ledamöter i bemälda styrelser, med föreskrift dessutom, ”att ordföranden äfven skulle serskildt intyga alt de, hvilka jemte honom reqvisitionen underskrifvil, utgjorde skol-styrclsens personal,” hvilken föreskrift motionären ansett icke vara föranledd af eller stödja sig på Kongl, förordningen den 13 Mars 1846, hemställt: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Ma:jt begära en ”förklaring mot huru beskaffadt intyg de till folk-undervisningens ”befrämjande anslagna medel skola genom länsstyrelserna komma församlingarna tillhanda, och att, genom hvem eller hvilka dessa medel än må utbetalas, icke något ”arfvode får beräknas eller uppbäras för dem.” 14 Alim. Besv.- och Ekon.-Utshottets Betänkande, N:o 91. Häruti hade prosten Osterman och komminister Schagerberg instämt. Rörande denna af herr prosten Stabeck ifrågasatta förklaring, så har densamma synts Utskottet alldeles obehöflig, då sannolikt icke något landshöfdinge-embete lärer vägra att till ordföranden i skol-styrelsen eller någon annan af skol-styrelsen befullmäktigad utbetala de ifrågavarande medlen, så snart vederbörlig fullmakt jemte reqvisition företes; synnerligast om, genom ett utdrag af sockenstämmo-protokollet, upplyst blifvit, af hvilka personer skol-styrelsen består. Hvad vidare beträffar frågan derom, att ingen uppbörds-provision skulle fö beräknas, får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj:t, genom nådigt cirkulär af den 16
Han hade gått en halftimme ungefär, då han ett stycke ifrån stranden såg ett slags skjul, som troligen var den omtalade ladan, bakom hvilken tvenne stora svarta stenblock höjde sig liksom remnade och nedfallna ifrån klipporna ofvanför. Denna gamla bygnad kunde, hvad den också fordom varit, numera icke göra anspråk på något namn, ty den bestod endast af en hop dels nedfallna, dels ännu upprättstående och till hälften sammanhållna mossiga och murkna bräder, som man förundrade sig öfver att stormen icke längesedan bortfört som en hop svafvelstickor. Taket var helt och hållet borta, och det var mer än troligt, att man här kunde få både sina ben och sina kläder sönderslitna af alla de rostiga spikuddar, som stucko ut från de hopfallna spillrorna. Astley kastade en blick ditin och gick vidare, funderande på orsaken, hvarför Meyerkopf blifvit funnen i denna obehagliga tillflykt, i fall han verkligen var oskyldig, och på hans utomordentliga enfald i motsatt fall att välja ett gömställe så nära intill der Hawerfield fallit. Förgäfves sökte Astley i sanden märken efter de bloddroppar, som bönderna påstodo sig hafva sett, vinden och solen hade redan uppsugit dem, och först långt derifrån, på sjelfva vägen, upptäckte han, bredvid spåren efter hästens hofvar i den uppsparkade sanden, en mörk fläck som af torkad och stelnad blod. Det var således här hans olycklige namne dukat under för en fiende, som hastigare och säkrare träffat honom än alla mr Gibsons skickliga tal och hans klyftiga juridik. Han stod en stund orörlig. Dessa spår i sanden, denna blodfläck, som floden snart skulle utplåna, väckte i Astleys själ underliga och vemodiga känslor, för hvilka han icke kunde fullt göra sig reda; det föreföll honom, som om den hämdfulla qvinnans ande ännu bevakade detta eftersträfvade fädernehem och hopade deromkring alla de mörka och olyckliga följderna af hennes gäckade kärlek och hennes hat. Det var redan skymning, då Astley en timme derefter återvände.
Om nu emedlertid förhållandet är det, att R. o. Ad. redan fattat sitt beslut i detta ämne, så vore det förgäfves och orätt af mig alt söka bryta detsamma, hvilket jag får förklara ingalunda varit min mening, då jag blott framlagt mina tankar i denna fråga, under förutsättning, att någon definitiv åtgärd i densamma icke ännu hade af R. o. Ad. blifvit vidtagen. Jag nekar visserligen icke, att behofvet för Upsala cathedralskola kan vara ganska stort, men att det skulle vara så tryckande, som här blifvit uppgifvit, till en dylik förmodan bar jag icke någon anledn., då Konungens rådgifvare i ecclesiastikärendena, hvilken jag ser vara här närvar., icke uppträdt till understöd för denna mening. Jag tror mig veta, och flere med mig känna helt säkert också, alt lönerne vid ett och annat läroverk betydligt öfverstiga den nytta de kunna åstadkomma; så t. ex. vet jag ett gymnasium, der lönerne uppgå så högt, att de belöpa sig på hvarje dervarande gymnasist till emellan 3 och 400 r:dr årligen. Under sådane förhållanden, och då man vet sådane ressoureer vara på några ställen, är det hårdt att nödgas anslå medel pä andra ställen, under det att nyssberörda missförhållanden ännu fortgå. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Då jag på visst sätt blifvit uppkallad att yttra mig i denna fråga, anser jag det såsom en skyldighet förklara, att behofvet för Upsala cathedralskola icke allenast är så stort, som här blifvit uppgifvet, utan äfven mycket större. Förhållandet med denna skola är bland annat, att en af lärarne derstädes afstått hela sin lön åt 2:ne andre, på det att skolan skall kunna drifvas med fart. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade II. Ex.
– För det fjerde uppstod hela olyckan deraf, att Narkissos lefde i en bedröflig tid, som icke egde andra speglar än källornas. Hade Narkissos, likasom jag, speglat sig dagligen alltifrån barnskorna, så hade han nog vant sig vid en småningom tilltagande hygglighet och älskvärdhet, samt blifvit en förståndig yngling ... Jag kan icke neka, att jag tycker mycket om att spegla mig, tillade Ismene och intog ett beqvämt läge i divanen med begge armarne öfver hufvudet och blicken på springbrunnens spelande strålar. – Ismene, sade Berenike, – har ej haft mindre än fyra tankar med anledning af Julias versar ... – Ja, inföll Ismene, – var icke det mycket det? – Ovanligt mycket, svarade Berenike skrattande; – i främsta rummet är jag skyldig att erkänna detta, jag som icke haft en enda tillräckligt klar att jag skulle kunna uttala honom. Ack, jag måste vara mycket tanklös och inskränkt, ty när jag hör en berättelse, sådan som denna, så lefver jag på ytan af densamma, fäster mig så vid gestalterna, deras handlingar och lidanden, lefver så i färgspelet, rörelserna, formerna, att jag ej kan skåda andemeningen i dess klarhet, ehuru jag känner, att en sådan finnes, att det är hon, som inifrån gjuter lif i gestalterna, sprider rodnad eller blekhet på deras kinder, skapar omkring dem naturen, i hvilka de uppträda, och leder dem med nödvändighet efter sina lagar. Men hvad jag ej kan, det förmår du, min Hermione. Dina förklaringar öfver våra myther hafva varit mig ljufliga drycker, älskade väninna, i hvilka jag insupit djupare vördnad för våra fäders lära. Blygsamhetens rodnad lade sig på Hermiones panna. Hon svarade: – Mina utläggningar äro kanske ofta villfarande; det är endast aningen om det högre och andligas närvaro i de sinnliga formerna, på hvilken jag icke sjelf tviflar. Och om jag någon gång träffar en sanning, så är hon lik den närmast under skalet liggande hylsan, från hvilken det ännu är långt till kärnan.
Alla med understöd af allmänna medel anlagda eller förbättrade vägar sami byggda broar böra af den menighet, det bolag eller den särskilda korporation, som åtnjutit det för företaget beviljade understödet, vederbörligen för allmänna nyfiken underhållas intill dess den framtida underhållsskyldigheten kan varda i behörig ordning andra vederböi’ande ålagd och mellan dem fördelad. Derest hamnoch kanaleller andra likartade afgifter, efter arbets företagets fullbordande, skola komma att utaf de trafikerande upptagas, bör taxa härå vara fastställd, så lindrig, som skäligen låter sig göra. Sålunda fastställda afgifter få icke förböjas, med mindre Kongl. Maj:t, på grund af särskilt förekommande omständigheter, pröfvar skäligt dertill lemna bifall, utan böra deremot ovilkorligen nedsättas, så snart det af redogörelse, som hvart 5:te år till Kongl. Maj:ts Befall - Stats-llIskottets Memorial N:o i59. 7 ningshafvande bör ingifvas, befinnes, att behållna inkomsten öfverstiger en viss, af Kongl. Maj:t fastställd, procent utaf de till företaget lemnade enskilda bidrag; och skall dessutom en viss, af Kongl. Majit likaledes bestämd, andel utaf de afgifter, söm uppbäras, till reparatiöns-fond afsättas. 5:o. Då ett arbetes utförande öfverlemnas till stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt samt af Kongl. Majit i nåder gödkändtl1 Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet. bolag eller enskilde;' dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen och under skyldighet att dervid vara underkastade vederbörandes kbntroll, påbörja, verkställa och fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att, genom egna tillskott, ulgöra hväd sorn utöfver stats-bidraget kan erfordras. För fullgörande af sådant kontrakt, äfvensom för de lyftade statsmedlens återbäring, i fall mot kontraktet brytes, bör ställas sådan säkerhet, som af Kongl. Majit i nåder godkännes. 7:o. Af Kongl.
Till komplettering af fortifikationsarbetsförrådet „ 557: 50. Till inköp af fem remonter, jemte sadlar, ridtyg och täcken, m. m. „ 2,750: — tillsammans R:dr 5,573: — Dessa anslagsbehof äro naturligen föranledda af Krigs-akademiens förändrade organisation, men innan denna organisation blifvit fullt, genomförd och stat för det nya läroverket upprättad, synes det Utskottet olämpligt att i beloppet af det å ordinarie stat uppförda anslaget vidtaga någon förändring; hemställande alltså Utskottet, att Rikets Ständer, jemte medgifvande att det för Krigsakademien uppförda anslag, 79,888 R:dr 25 öre, nu såsom tillgång för organisationen förblifver orubbadt, måtte å Riks gälds-kontoret, anvisa dels för krigsskolans praktiska öfningar under år 1867 ett belopp af 6,221 R:dr 52 öre och dels till anskaffning af materiel och hästar för en gång ett anslag af 5,573 Riksdaler. 5:o. t Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 9 5:o. Allmänna Garnisonssjukhuset. I de af Rikets Ständer vid 1856—1858 åreDS riksdag bestämda aflöningsvilkor för nedannämnda personer har Kongl. Maj:t föreslagit följande förändringar, nemligen: för sjukhuskommissarien från 1,800 till 2,200 R:dr, eller årlig tillökning af R:dr 400: — för sjukhusskrifvaren från 750 till 1,000 R:dr, eller årlig tillökning af „ 250: — för tre vaktmästare från 87l öre till 1
Beträffande denna anslagsfråga hade, enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, Juridiska Fakulteten och Consistorium Academicum Majus, bland annat, förmält, att fakulteten, som genom de nyaste universitets-statuterna fått sig ålagd en mycket vidsträcktare undervisningsoch examensskyldighet än fordom, hvaruti såsom oeftergifligt åliggande inginge förpligtelsen af fortgående bearbetning af ett specielt läroämne, icke kunde, såsom sig borde, upprätthålla samtliga fakulteten tillhöriga undervisningsämnen, som, med hänsyn till den juridiska vetenskapens närvarande fordringar, borde vara fördelade på minst åtta lärare utan * Ståts-Utskottets Utlåtande l\:o 66. 9 utan nödgades, om undervisningen i de läroämnen, som den Svenska positiva rätten omfattar, skulle med tillbörlig framgång bedrifvas, eftersätta bearbetningen af andra vetenskapsgrenar, som dock vore för de juridiska studierna af synnerlig vigt och i universitets-statuterna blifvit såsom särskilda undervisningsämnen påbjudna, såsom Juridisk Encyklopedi, Romersk Rätt, Fäderneslandets Rättshistoria, Politisk Ekonomi; i följd hvaraf och då anslag till flera nya professorer icke kunde med hopp om framgång samtidigt af Rikets Ständer begäras eller så många lärareplatser på en gång med fullt qvalificerado personer besättas, det emellertid vore af högsta vigt, att lön kunde varda beviljad för åtminstone en ny ordinarie profession inom bemälda fakultet, åt hvars innehafvare skulle uppdragas att uppehålla det, eller de läroämnen, som Kongl. Majit, med afseende på undervisningens närmaste kraf och förhandenvarande förhållanden, kunde finna skäligt böra från de nuvarande professionerna afskiljas och såsom särskild undervisningsgren behandlas. Den sålunda förebragta utredningen af behofvet utaf en ytterligare lärostol inom den Juridiska Fakulteten i Upsala synes vara af Kongl. Maj:t gillad; ocb så vidt utredningen afser att ådagalägga nödvändigheten af särskild lärare i Juridisk Encyklopedi och Romersk Rätt, torde den vara förtjent af största uppmärksamhet, enär bristen på undervisning i dessa ämnen visar sig menligare i mån som lagstiftningen alltmera söker sin grund icke endast i landets speciela rättsbruk, utan fastmera i allmänt giltiga rättsgrundsatser.
Han var ute på hvalfångst, ej på upptäcktsresor, och vände här, men uttalar i den korta berättelse han lemnat om sin resa den bestämda öfvertygelsen, att en sjöresa från Beringssund till Atlantiska oceanen hör till möjligheternas område, och tillägger att, om ock denna sjöförbindelse icke kommer att hafva någon kommersiel betydelse, så bör dock en sjöförbindelse mellan Lena och Bering blifva af nytta för tillgodogörande af nordliga Sibiriens produkter.14 Slutligen har under sistlidna år en rysk expedition blifvit utsänd för att från Beringssund nå Wrangelsland. Enligt meddelande i tidningarna hindrades hon af is så väl derifrån som från att segla långt mot vester. Genom hr Sibiriakoff hafva upplysningar infordrats från nordliga Sibirien rörande isförhållandena i det utanför liggande hafvet. Numera tyckes dock fångsten i dessa trakter aftagit så betydligt, att endast få personer funnits, som kunnat lemna något besked på de uppstälda frågorna. I Jakutsk fans sålunda endast en enda man (en prest), som varit vid Ishafvets kust. Han berättar, att hafvet vid frånlandsvind blir isfritt, men att isen åter vid pålandsvind kommer tillbaka och derigenom utsätter de fartyg, som ej hinna någon säker hamn, för stor fara. En annan af brefskrifvarne meddelar på grund af iakttagelser under Tschikanowskis expedition, att hafvet år 1875 utanför Olonek var helt och hållet isfritt, men tillägger tillika, att året i detta hänseende var ett undantagsår. Ej allenast om sommaren men äfven om vintern är den nordliga oceanen stundom isfri, och på ett afstånd af 200 verst från kusten är hafvet öppet äfven om vintern, ovisst dock i hvilken utsträckning. Det senare förhållandet bekräftas äfven genom Wrangels resor med hundslädar på isen åren 1821–1823. En tredje person säger: »Enligt de underrättelser jag erhållit, är den norra kusten från Lenas till Indigirkas mynning fri från is från juli till september. Nordlig vind för is mot kusten, men icke i stora massor.
Inga pretentioner, blott att få disponera ett par timmar i veckan åt egna studier. Finaste referenser. Fredrika Bremerförbundet, Stockholm, lemnar vidare upplysningar. [2976] TET N ung anspråkslös flicka Önskar sig på nyåret plats att undervisa minderåriga harn i vanliga skolämnen, språk, musik. Svar till » A. B. 15 », Sydsvenska Dagbladet Snällpostens kontor. (G. [2980] D uglig plikttr. lärarinna, kompet, under v. i språk, musik, allm. skolämnen, söker p ' ats i bild. hem nu genast eller pä nyåret. Svar till » Fliirdfri », Iduns Byrå. Träffas söckendagar kl. 8 — 10 f. m. o. 2 — 3 e. m. Helgdagar 8 — 10 f. m. Allm. telef. NÄSoch F. H A M B E R G Med. f. kandidat, leg. fältskär. Kl. 10 f. m. — 1 och 4 — 7 e. m. Söndagar kl. 11 — 1. [1764] D:R E. (Pris 2 kr. pr st.) I B Hamngatan. O B S. Nedre botten. Öppet hvarje dag från kl. 10 — 10. Fr. o. m. d. f f t. o. m. d. På mångas begäran: 2:dra serien af Frankrike. Entrén är: Äldre 30 öre. Barn 20 ö. Sönoch helgdagar 25 ö. Barn 20 ö. Hvarje söndag nytt program. OBS. Hundar få ej medtagas. Tvättpulver J Ö N K. Ö P L N hos alla specerihandlare. S Silkespapper användes till en mängd prydnadsartiklar i hem, det nyaste är svampar af detta material. Man köper cremefärgadt, ljusgult, laxrödt eller grönt papper och klipper däraf remsor af 20 till 40 cm:s bredd och därutöfver allt efter svampens storlek. Till små svampar räcka två bredder, till större exemplar måste man taga 3 och 4 bredder. Remsorna veckas liksom papperet i lampskärmar, d. v. s. endast genom dragning.
Utsk. säger sig icke känna vigten och värdet af de föremål, för hvilka anslag begärts, och känner således kanske icke heller förhållandet med Kansli-rådet Krutmeijer. Denne man hallinder en lång följd af år, med upoffrande af belydlig kostnad derpå, gjort till sitt älsklingsstudium samlandet af gravyrer af utmärkt värde. Redan för många år sedan, då Gr. von Suchtelen ännu var Rysskt Sändebud här i Sverige, bjöds Hr Krutmeijer af honom 12,000 r:dr i fall han ville sälja berörde samling, men egaren ville då icke skilja sig vid densamma. Sedan dess hafva många år förflutit under hvilka samlingen alltjerant förökats, med beständigt afseende fästadt derpå, att. erhålla exemplar från äldre och nyare tider, till vinnande af fullständig öfversigt af denna konstgrens utveckling i sina serskilda stadier; hvarvid en väl ordnad katalog derutöfver uprättats; hvarförutan Kansli-rådet Krutmeijer sysselsatt sig med utarbetande af en Gravyrkonst-historia, som skall ega ett verkligt och på ovanlig sak-kännedom grundadt värde. När man härtill besinnar att egaren är i den framskridna åldren af några och 70 år, barnlös, samt hysande den lofvärda och patriotiska önskan alt hans samling måtte bibehållas på ett ställe, helst inom fäderneslandet, synes mig att Sländerne äfven borde bevilja någon summa för ett sådant ändamål. Det är troligt att den tanken föresväfvat motionären, att en lifräntas anslående, dertill vore rätta sättet. Jag tillstyrker derföre att 2:dra mom. i 37 punkten af StatsUtsk:s förevar, betänk, måtte återremitteras, på det att Utsk. måtte tillse huruvida icke någon summa kunde för ifrågasatta ändamål anslås. Med hänsigt till den ålder samlingens innehafvare upnått, på sätt jag redan haft äran nämna, lära väl icke mänga tusen r:dr komma att utgå; hvaremot samlingen upgår till flere tusen nummer. Att för det blifvande National-museum det skulle vara en stor vinst att ega en så betydlig och med så mycken omsorg vald gravyrsamling, lärer icke för detta uplvsta Stånd behöfva tydliggöras.