Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då beslut kunna lättas af allmänna Rådstugan eller stadens Äldste, hvilka icke, enligt 6 § äro underkastade Magistratens pröfning, t. ex. om anslag till fattigvården o. d., har jag lemnat anvisning till klagan öfver dessa beslut, hvarvid såsom terminus a quo bestämts, då beslut fattats af allmänna Rådstugan, beslutets dag, och då det lättats af de Äldste, den dag klaganden deraf erhöll del. Skälet till denna olikhet är, att allmänna Rådstugan hålles med samtlige röstegande efter allmän kungörelse, som upptager föremålet för öfverläggningen, hvaremot kallelsen å stadens Äldste och justeringen af deras protokoll äro handlingar, hvilka ej kunna anses angå andra än desse, eller betraktas såsom laglig delgifning åt personer, hvilka icke tillhöra denna församling. Då det skulle blifva ytterst svårt att urskilja hvilka mål Magistraten handlagt i egenskap af domare i ekonomimål, eller såsom kommunens styrelse, har jag sökt gifva åt 9 7§ en sådan lydelse, att besvärtiden af 30 dagar må tillämpas på Magistrats beslut i allmänhet, helst den nu stadgade tiden af 14 dagar är nog knapp för erforderlig beredelse. 100 §. Se 44 §“ 101—103 §§. De angelägenheter, som i städerne hafva sin rot i kyrkoförfattningen' har jag sökt ordna i det 8 kapitlet, hufvudsakligen genom hänvisning till lagen om menighetsstyrelse på landet, hvilken jag i de liesta läll anser i dessa delar tillämplig. Angående den föreslagna lagens tillämplighet på alla Sveriges städes hafva äfven meningarne varit delade. Jag har föreställt mig, att den mångfald af förhållanden, som i Stockholm utbildat sig och gifvit anlednirg till inrättningar, alldeles fremmande för rikets öfriga städer, svårligen kan få rum i den trånga ram lagförslaget åt dem bereder, hvartill kommer den egendomlighet i Stockholms författning, att högsta chefen för styrelsen och förvaltningen, nemligen Ofverståthållaren, är en Konglig embetsman, hvars plats i kommunen icke är uti lagen anvisad.
En värd talare, Hr Akerman, har påstått och förmenat, att R. o. Ad. skulle hafva förlorat sina fatalier i denna fråga, derföre att de icke vid föregående riksdagar framkommit med samma yrkande som nu. Det torde vara nog att svara den värde ledamoten på denna hans framställning, att det i allmänhet är svårt att förlora några fatalier, der inga sådane äro föreskrifne. Dessutom lärer väl ett beslut, fattadt vid ett föregående riksmöte, icke lägga något hinder i vägen för II. o. Ad., eller hvilket Ständ som helst, att nu fatta ett deremot stridande, helst representationen vid hvarje särskild riksdag icke består af samma ledamöter sorn vid en föregående. En annan värd talare, Frih. Hamilton, har förmenat, alt den nu förevar, frågan, eller den, huruvida' arfsoch giftorätten för R. o. Ad. är af privilegii natur eller icke, hade bort väckas då hufvudsaken förevar till afgörande. Jag är icke med honom af lika tankar i nämnde afseende. Då var nemligen endast fråga om R. o. Ad. ville medgifva en' förändring i lagen från den olika till den lika arfsoch giftorätten. Först sedan det visat sig, ej allenast alt de 3 öfriga Stånden bifallit denna förändring, utan äfven att LagUtsk. ansett 3:ne RiksSt:s beslut i 7 H. 29 226 Den S F e b r u a i i e. m. della fall utgöra R. St:s beslut, då först, d. v. s. nu, liar den rätta tidpunkten för R. o. Ad. inlrädt, att tillkännagifva, det de anse frågan vara af privilegii natur. En talare, Frih. Cederström, Jacob, har framkommit med några satser, som åro af särdeles egen beskaffenhet. För att visa, alt R. o. Ad. icke skulle äga rättighet att afgifva den ifrågavar. protesten, har Frilun först påstått, att 114 § Reg.F. icke handlar om något Stånds särskilda privilegier, utan om R. St:s gemensamma privilegier.
Sedan 4l> 42> 4^ och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan 12 på dagen; och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 174. Nej —■ 107. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Zandt Marskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således förordnat, att det af Rikets Ständer beslutade bidrag af Etthundrade Tusende Riksdaler Banco till Götha Canalbyggnads fortsättande borde, under de af StatsUtskottet uppgifne vilkor, och emot den af StatsUtskottet föreslagne förbindelse, nu genast till CanalDirectionen utlemnas. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan lialf till 2 eftermiddagen. In fidem ProtocoIIi, O. J. Lagerheim. 56 Den 4 Maji e. m. Måndagen den 4 Maji 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen, Justerades 2;ne ProtocollsUtdrag innehållande Ridderskapets och Adelns i förmiddagens Plenum fattade beslut. Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard3 anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns, i afseende å lyftningen af 100,000 R:dr B:co tili Götha Canalbyggnads fortsättande, vidtagne beslut. Herr Gyllenhaal, Lars Hermanj hade inlemnat följande, som upplästes: Som jag i medlet af denna månad måste afresa från Staden, till förrättande af innevarande års Lagtima Lagmansting i den mig nådigst anförtrodde WesterNorrlands Lagsaga, och den korta tid, som ännu återstår, kommer att medtagas af andra tjenstegöromål, anser jag mig föranlåten, härmedelst ödmjukligen afsäga mig den plats inom Höglofl. Lagutskottet, som jag vid Riksdagens början hade äran emottaga.
R:dr samma mynt, att af Riksgälds-Kontorets medel utbetalas. Stockholm den 3 Augusti 1831. Memorial, angående slutligt bestämmande af arfvodet får den hos Utskottet anställde Kamererare. Uti sitt under J\s 109 afgifne Utlåtande, rörande aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställde tjenstemanna-personal och vaktbetjening, har Stats-Utskottet, beträffande den hos Utskottet tjenstgörande Kamererare, hvilken under tiden uppburit i förskott 80 R:dr i månaden, förklarat sig vilja uär mare - Slals-Ulskollels Memorial, M 512. mare riksdagens slut föreslå det belopp, bemälde Kamererare skäligen borde tillerkännas; och som nämnde tidpunkt nu torde vara att emotse, har Utskottet, med hänsigt till beskaffenheten af de Kamereraren åliggande göromål, samt den omtanka, noggranhet och möda derå blifvit nedlagd, funnit sig böra hemställa, att aflöningen för meranämnde Kamererare må bestämmas till Etthundra Riksdaler Banko i månaden, att, räknadt från och med anlagningsdagen samt efter afdrag af hvad Kamereraren redan förskottsvis uppburit och med iakttagande af de i afseende på aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens kanslier i allmän het meddelade föreskrifter, från Riksgälds-Kontoret utbetalas. Stockholm den 5 Augusti 185*1. M. lill K. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1851. Siats-Utskottets ^leinorial, N.-o 313. t N:o 313. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Aug. 1851, kl. 7 e. m.
Uti en från Höglofl. Ridderskapet oell Adeln till Utskottet remitterad motion, bär Herr Rosenblad, Bernhard, jemte det han fästat Utskottets uppmärksamhet å sättet för Extra-Ordinariernes an vändande i Banken, anhållit, att Utskottet ville under pröfning taga befordringslagarna inom detta Verk, samt dervid afgöra, huruvida med ordét Tjenstegrad, ej inom Banken, såsom i Statens Verk, bör förstås grader af tjenst, hvarje med sin tour, ehuru inom dem, för olika anciennetet, yigtigare uppdrag m. m, lönerne kunna vara olika.
PresteSt. redan gjort, d. v. s. vidblifva de grundsatser, Ståndet vid förliden och vid innevarande riksdag redan uttalat; men, under den söndiing i sinnena, hvilken nu är för handen, återremittera mein. med de anmärkn:r, hvartill Ståndet, utan grundsatsens underkännande, kan linna sig hefogadt. När delta ämne förekom hos Const.Utsk. var förhållandet, på sätt Gr. Gyldenstolpe anmärkt, sådant, att vid förra riksdagen, 3:ne Stånd hade förklarat sig för ståndsgrundsatsen, och ett för de allmänna valen. Vid innevarande riksdag hafva 2:ne förklarat sig för hvardera meningen, derigenom att 2:ne förkastade och 2:ne antogo det förslag, som hvilade på R. St:s bord. När såledés två Ständ stannat emot två, hvad skulle Utsk. göra? Dess ledamöter voro valde efter samma grundsatser, som af Stånden gillades eller förkastades. 2:ne Stånds ledamöter voro bestämdt för ståndsgrundsatsens bibehållande, 2:ne Stånds åter lika bestämde för de allmänna valen. Då kunde endast lottdragning inom Utsk. eller 176 Den 12 Mars f. m. (len aflagda sedeln vid röstningen om grundsatsen afgöra hvilkendera som skulle tagas till efterrättelse. Lotten utföll så, att då vid förra riksdagen de allmänna valen, med berådt niod, lades till grund; så blef del nu, genomen lyckträff, ståndsgrundsatsen, som skulle följas. Han måste då naturligtvis af Utsk. utvecklas och i förslag framläggas efter det omdöme, som Ulsk:s fleste ledamöter hade om sakens riktiga behandling.* Men innan vi närmare tala om Stånd, låtom oss utreda betydelsen af delta ord, hvilket under den sednare tiden blifvit så mycket förkältradt, särdeles af tidningarne. Stånd betyder icke något annat, än ett visst tillstånd af verksamhet, eller ett visst yrke i samhället. Frågar man vidare, hvilka yrken böra representeras, så är det efter min tanka, de oförgänglige, eller de, sorn äro det, emedan de afse mensklighetens oförgängeliga ändamål, fullkomniug lill själ och kropp.
Carpelan med döden afgått, Wettersten och Bruhn i gäldbundet tillstånd, samt jämväl den Lands-Secreteräre och deli Lands-Kamererare, sorn ända intill år 1808 varit tjenstgörande, blifvit från sine tjenster entledigade, hvadan det vore alldeles omöjligt att, enär Diarierne icke eller lemnade nödig upplysning och ledning samt Posl-Chartor och Post-Böcker för den tiden ej eller vore i behåll, nu mera utreda om ifrågavarande medel blifvit redovisade eller icke eller hvilkendera Ämbetsmannen ansvaret i sednare fallet bordt drabba, Landshöfdinge-Ämbetet ytterligare under den 25 Julii 1821 hos Krigs-Collegium hemstält om icke beloppet må ur Räkenskaperne afföras; till svar hvarå Collegium under åberopande af dess förra yttrande i ämnet förklarat det Collegium ansåge sig icke tillhöra att något vidare utlåtande härutinnan meddela; hvarefter Konungens Befallningshafvamle i underdånighet till Kongl. Maj:t inberättat förhållandet med underdånig anhållan om föreskrift huru med detta mål förforas borde. Genom Remiss af den 3 derpåföljde September bar Kongl. Maj:t infordrat Fullmägtiges i Riksgälds-Contoirets utlåtande, hvilket Fullmägtige under den 25 October i underdånighet afgifvit och deruti är vordet anfördt att, om äfven ofvanomfärmäldle af Krono-Fogden Wattersten upprättade iitats-Utskottets Betänkanden. 155 samt af Fält-Kamereraren Z?ra/m företedde Liqvid, och öfrige Handlingar som angingo redovisningen af Regements-medel, som lian skall varit beordrad, att hos 'von Utfall och Norrlander uttaga, icke voro så beskaffade, att en alldeles säker och tillförlitlig upplysning deraf kunde vinnas, syntes det dock som, efter den anvisning de innefattade, förhållandet borde kunna närmare utredas, om icke vid Lands-Contoiret, åtminstone uti Kongl. Kammar-Rätten, dit Räkenskaperne för de ifrågavarande åren ofelbart ingått.
Menniskan, som har svårt att släppa den föreställningen, att gudomen eger både makt och vilja att omedelbart ingripa i så väl den enskildes som hela mensklighetens lif, är på grund häraf mycket benägen att tro på syner och uppenbarelser, hvilka, såsom direkta rörelser och anvisningar från höjden, skulle kunna verka bestämmande på hennes handlingsoch tänkesätt. Åt de invändningar, som häremot framställas af förnuftet och den efter eviga lagar ordnade naturen, lånar hon endast motvilligt sitt öra, och svarar derpå med en hänvisning till det myckna dunkla och outredda, som förnuftet icke fattat och aldrig kan fatta. Med den store engelska skalden säger hon: “Det finns saker mellan himmel och jord, hvarom filosoflen icke drömmer.“ Häraf kommer det sig ock, att öfverallt så väl i skrift, som framför allt på folkets läppar lefva otaliga berättelser om hemlighetsfulla företeelser, hvilka anses icke kunna förklaras på annat sätt än såsom uppenbarelser från den öfversinliga verlden. Några sådana, som beröra svenska personer och förhållanden, meddelas här. Ytterselö kyrka på Selaön i Mälaren säges ha blifvit anlagd af norska konungen Olof Haraldsson vid ett af de besök, han med sin flotta gjorde i Lögaren eller Mälaren. Då han på sitt skepp nalkades Selaön, kunde de på stranden till motvärn församlade bönderna se honom ståndande i kunglig skrud med stridsyxan i ena handen och ett gyllene äpple i den andra. Detta äpple kastade han i höjden, men för hedningarne såg det ut, som hade en brinnande kula flugit upp från skeppet; densamma nedföll, till deras stora förundran, på land utan att göra skada och utan minsta buller. Medan de stodo och undrade öfver järtecknet, landsteg Olof Haraldsson och förkunnade, att der kulan nedfallit, skulle ett tempel byggas åt den hvite guden – en förordning, som Selaöbönderna, bevekta af berättelser om den hvite Krists stora makt att gifva seger i strid, äfven hörsammade.
Styrelses omfång är så ganska olika till peisonal och förmögenhet, derefter förvaltningssättet nödvändigt måste rättas, ty uti ett större och mera förmöget Fattigförsörjnings-district, med förmåga att kunna hafva FattigSchols och Arbetshus, jemte hvad mera till en sådan vidsträcktare inrättning fordras, skall hushållningen nödvändigt vara helt annorlunda, ån uti en liten Stad eller Församling, som icke har förmåga att uppbygga Fattighus, ån mindre att för några få fattige inråtta en hushållning, hvilkens förvaltande skulle ådraga ytterligare kostnad, hvadan min oförgripliga mening är, att i dessa fall, utom ella tvångslagar, stadgandet icke behcifde vara bestämdt, än att hvarje Församling, Stad eller Socken bör underhålla sine fattige och nödlidande, med ansvar för underlåtenher deraf, så att de icke hafva or - CjS LagUtslottets Betnkandctt. sak andre med tiggande besvara, hvilket borde den fattige ovilkorligen förbjudas, då jag icke kan föreställa mig en så litet behjertande Styrelse, att den skulle lemna en verkligt behöfvande utan allt biträde. Deremot fean jag icke vara af deras tanka, som anse något stadgande om sättet att bidraga till Fattigförsörjning icke nö« digt, utan att det skulle fä ankomma på en hvars örminfe behjertande och deraf väntande gifmildhet, utan finner det mest be» höfligt, och har icke mot Betänkandet i den deleD, blott med det uttryckliga vilkor, så framt derom ej på annat sätt kar» öfverenskomma», ty godvillig förening, hurö som heidst, allenast tjenande till ändamålet, måste utesluta all tvångsbefattning, som blott och endast i nödfall bör ega rum.** Härmed förenade sig Herr Lagerstrand. Herr Lanningr ”Betänkandet rörande Fattigvården, 5 Cap. 11 §. föreslår: att innan Soldat af värfvadt Regemente till någon ort permittera», b'r utrönt vara, att batt å det ställe dit han vill sig begifva kan erhålla bärgning och sysselsättning.
Jag liar vid flera riksdagar motionerat statsbidrag för åstadkommandet af offentliga föreläsningars hållande i hufvudstaden. Vid sista riksdagen afspisades jag — likväl under erkännande från Stats-Utslut att sådana voro önskliga — med den förklaring, att medel dertill icke kunde anskaffas. De materiella intressena synas mig, M. Hrr! i närvarande tid hafva tagit allt för mycket öfverhand, och jag tror att deras sanna befrämjande fordrar, att intelligensen med desamma tillika befordras. Jag anser för en af olygkorna vid vårt nya statsskick från år 1809, att här i hufvudstaden icke finnes något universitet, och jag tror, att vi skuile vara ofantligt mycket längre komna, om vi hade haft ett sådant. Ett bevis på behofvet deraf finner man äfven deraf, att för ej längesedan ganska betydliga sammanskott gjorts för att på enskild väg åstadkomma ett universitet i Stockholm, om blott Staten velat bevilja så mycket, att man finge det i gång. Jag är äfven fullt öfvertygad, likasom Utsk:t, att Hr Ljungbergs åsigt, att J:dels million vore tillräcklig, icke är riktig; men jag säger, att om man kommer öfverens derom, att ett universitet i hufvudstaden skulle verka ofantligt mycket mer än i en småstad, så måste man gripa sig an någon gång, och detta med all aktning för Upsala-professorerna, hvilka sjelfve borde inse en hitflyttning vara nyttig, emedan de då icke så mycket skulle isolera sig och utgöra likasom en makt för sig sjelfva, utan att ega något öfver sig. Hvilka fördelar för den studerande ungdomen skulle icke uppkomma, om ett universitet befanns i hufvudstaden? På samma gång den fortsatte sina studier, kunde den genom information skafiä sig bilörtjenster och derigenom uppehålla sig. Hvad de stora kostnaderna beträffar, så får jag säga, att när man icke ryggat tillbaka för att skuldsätta landet utomlands till så mångfaldiga millioner, och när landet icke drager i betänkande att pantsätta sin jord hos utländningen, man icke heller borde rygga tillbaka för några millioner för ett ändamål af så ofantlig vigt som detta. Det har blifvit nämndt, att om en flyttning skulle ske, borde det vara till Göteborg.
Herr von Hartmansdorff, August: Jag delar visserligen med Herr Sparre den mening , att Adelige ynglingar må mera än hittills vända sig till de närande yrkena, men jag kan ej instämma i hans förslag till sättet att erna detta ändamål. Jag har förut fästat uppmärksamheten på cn sådan inrättning, som den s62 D*n 5 September /. ni. Fellenbergska, hvilken nyss blifvit åberopad , men jag befarar, att blotta näringsskolor blifva olämpliga. Man har sagt det vart en fördom , att Adeln ej befattar sig med närande yrken , ock att tiden måste utrota den. För min del kan jag ej tro , att den mening , sorn motsträfvar Adelns inträde i näringarne , blott är en fördom , utan anser den hafva en verklig grund Adelsmannen är , genom födseln , bestämd till det offentligt lifvet , till att såsom representant föra folkets talan i allmänna angelägenheter. För att kunna uppfylla detta kall , åligger honom att skaffa sig kunskaper och kännedom om menskliga angelägenheter i allmänhet , ty det är bans pligt att sysselsätta sig med Staten , icke med hushållet allena. Jag anser det således icke lämpeligt, att genom Stipendier söka förmå Adeliga ynglingar vända sig ifrån det yrke, hvar* till de äro ämnade , synnerligen , då det är ett näringsyrke. Är det ej sådant, att det kan föda sin man äfven under läroåren , så förtjenar det ej namnet. Stipendier gifvas för inhämtande af sådana kunskaper , hvilka ej under läroåren och kanhända ej på lång tid gifva någon inkomst, och dessa åsyfta Statens eller det allmännas tjenst. Derföre kommet Staten imellan , och lemnar Stipendier åt dem, som egna sig till dessa oegennyttiga föremål. Men då yrket förnämligast går ut på att föda och gagna sig sjelf, så har Staten icke denna förbindelse, och menniskans förmåga att hjelpa sig sjelf, bör vara tillräcklig hädanefter, som hittills för lärlingarne. Vill man inrätta Den 5 September f, rn, 263 en skola i bor den blifva lik den i Schweitz* och blott inrättas hos några större possesionater.
Införseln af talg har för samma år utgjort 83,092 lispund, hvarå tolagen, efter tullvärdet 4: 32 Banko per lisp., gör . 11,912: då derifrån afdrages 8 V2 procent al den tull-minskning, 42,546 R:dr, som genom tull-friheten uppstår, med 3,616: så hlifver den återstående, Staten åliggande, tolags-ersätt ningen 8,296: Af under samma år införd spanmål och mjöl, alla slag, har tolagen utgjort 9,700: och då tullen derå icke ingått bland tull-inkomsterna och någon tull-minskning sålunda icke blilver, till följd af tullfriheten, synlig, så kommer tolags-ersättningen till städerna att utgå till oförminskadt belopp. Importen af våtsaltade hudar utgjorde 2,013,773 skålpund, hvarå, efter 8 sk. Banko tullvärde, tolagen, som i Stockholm och Götheborg, dit hufvudsakliga införseln skett, utgår med en procent af värdet, efter denna beräkningsgrund utgjort . 5,038: Af tullfrihet för denna artikel följer en tull-minskning, ä 8 r.st. Banko per skålp., af 41,953 R:dr Riksmynt, hvaraf8V2 procent gör 3 566: då det qvarstående tolags-ersättnings-beloppet blifver 1,472: Medel-importen af salt utgör 250,000 tunnor (den större importen 1854 kan ej tagas till grund för beräkningen). Tolagen utgör å nämnde qvantitet 22,500: Vid medgifvande tullfrihet härför uppkommer en tull-minskning, å 18 sk. Banko tunnan, med 140,625 R:dr Riksmynt, hvaraf 814 procent, som till följd deraf skulle afgå å tolagsersättningen, gör 11,953: hvarefter en tolags-ersättning ändå åligger Staten af 10,547:
Hon gick rent af och småskrattade för sig sjelf. Och nu satt hon på Katarina kyrkogård på den vanliga afsidesbänken, der hon alltid brukade läsa hans bref. Men ännu nändes hon icke riktigt bryta det. Hon försökte tänka på annat, för att spinna ut tiden, tvingade sina tankar att vända om hem till Ingrid, eller höll ett litet samtal med den himmelske fadren, men under tiden hvilade hennes hand på fickan, der brefvet låg, och hon hörde det knastra. Hastigt ryckte hon upp det, öppnade kuvertet, litet darrande på händerna, och fast än hon föresatt sig att läsa det riktigt långsamt, hade hon jagat igenom det i en enda blink, innan hon visste ordet af. Nå, det var också inte många rader. Började långt ner på första sidan och slutade midt på den tredje. De vanliga gratulationerna, hållna i den gamla skämtsamma tonen, litet om hans arbeten och om att han snart hade slutat der uppe i Gestrikland, några ord om ett nykterhetsföredrag, som han hållit på ett arbetaremöte och hvarpå han hade » vunnit femton själar, som väl min kära faster skulle uttrycka sig », och så till slut — ja, hvad var detta? » Jag har länge tänkt på, att jag skulle skrifva några rader till min reskamrat och tacka henne för sist — ä propos, du skref icke ett ord om henne i ditt bref af den nittonde juni, i i-&gt; I L / i i K I U IN Annonser mottagas endast mot kontant Mqvid i förskott af 2 5 öre pr 4- spalt, petitrad ( Ingen annons införes under 1 krona. hon mår väl bra? —, och det kloka beslutet har jag nu gjort allvar af. Men för att du inte skall tro, att det är något smussel jag förehar med din skyddsling, faster, så lägger jag in min epistel i ditt bref och förklarar på förhand, att du mycket gerna får läsa den — om Ingrid tillåter, väl förståendes. » en ovanlig hunger. Hunger nu — så snart efter det stora ögonblicket, då hon väl borde vara mer än någonsin höjd öfver de kroppsliga behofven? Hon skakade på hufvudet och gick nedstämd till bords. Det hade bestämdt varit en villa, det der i natt. Ty icke kunde hon ha förspilt Guds nåd under sömnen. Ett bref till Ingrid?