Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flickan är vacker som en ängel och förmögen; det är alltså ett godt parti för en fattig löjtnant.“ Utan att svara rusade Stagnelius bort ifrån vännen, som tog för afgjordt, att han fått ett af sina vanliga besynnerliga infall och därför icke fäste någon vikt vid hans uppförande. Middagsgäster upptogo alla borden i källarsalen hos Stagnelii värd, då skalden inträdde och begärde sin räkning för den tid han bott där. “Men herr kungl. sekter,“ invände källarmästaren, “månaden är ännu icke förliden, och det blir väl tids nog att vid dess slut göra upp likvid.“ “Alldeles icke; jag vill göra det genast, ty om onsdag dör jag.“ Källmästaren fortfor att göra invändningar; men då blef Stagnelius otålig, och så erhöll han sin räkning. Under tiden som förflöt från måndagsmiddagen till onsdagen, förblef han på sitt rum. På tisdagens afton sände han ett afskedskväde till henne som svikit honom, åtföljdt af en vacker bukett. Om onsdagsmiddagen var det åter mycket folk i källarsalen, då helt plötsligt ett pistolskott ljöd genom huset. “Man skall få se, att den galna poeten skjutit sig!“ utropade källarmästaren och störtade uppför trapporna åtföljd af kypare och middagsgäster. Man ryckte upp dörren till skaldens kammare, fullkomligt beredd att få se honom ligga badande i sitt blod; men i stället gick han fram och tillbaka i full extas och alldeles oskadd, utan att i rummet ens fanns någon krutrök. Poeten som var i full fart med att dikta, blef förargad öfver att bli störd och fattade i vredesmod tag uti eldgaffeln, för att med tillhjälp däraf köra ut de ovälkomna gästerna. Han rusade rakt emot källarmästaren, då i detsamma en skön, blek flicka trädde emellan denne och den uppretade Stagnelius. Eldgaffeln föll ur skaldens hand, och han mumlade: “Amanda!“ Därpå vände han sig ifrån henne, tillläggande: “Gå, din åsyn gör mitt hjärta ondt! Jag vill icke se, endast drömma om dig. I nästa ögonblick var Stagnelius allena. Ropet från en af kyparne, att det var löjtnanten som skjutit sig, drog uppmärksamheten från Stagnelius till grannen.
Verket icke blifvit bibehållet uti vederbörlig drift, remitteradt Målet till dess Advocat-Fiscals åtalan, hau ansett sig tryggad af ofvanbemälte Kongl. Mapts Nådiga försäkran och 90 §. i Regerings* Formen, samt i underdånighet anhallit om fullföljd af den påbörjade Fiscaliska Actionen, på det han i laglig väg måtte bibehållas vid, eller genom lagligen styrkt uragtlåtenhet uti uppfyllandet I sn Den 3 o April. af ingångne förbindelser, skiljas från ifrågavarande Förläningar. Riksens Ständer hafva slutligen efter inhämtad kännedom om detta Måls närvarande skick, uti Skrifvelse af den 2 Martii innevarande år underdånigt hemställt, det Kongl. Majrt, utan att medgifva vidare undersökningar, såsom endast medförande tids-utdrägt och ländande till Stats-Verkets förlust, i Nåder täcktes anbefalla skyndesam verkställighet af deras vid 18 ty års Riksdag härutinnan vidtagne beslut, i hvilket afseende Riksens Ständer förklarat sig ämna i Stats-Förslaget från och med *8*9 > upptaga såsom en Stats-Verkets Inkomst ' värdet af de friheter och förläningar, som såmedelst komma att indragas. Kongl. Majrt, som ansåg Riksens Ständers nu gjorde underdåniga hemställan om skyndsam verkställighet af Riksens Ständer, vid 1815 års Riksdag vidtagne Beslut, att Befallning måtte till Kammar, och Bergs-Collegieme afgå, att ofördröjligen vidtaga anstalter till Löfås Silfver Verks nedläggande, icke kunna, emot tydeliga Stadgandet uti 77 §. af Regerings-Formen , hafva afseende på några andra åtgärder, än sådana som voro förenliga med den deruti, hvarje Innehafvare försäkrade förmån, att njuta dess lagliga rätt till godo, enligt,gällande Författningar, täcktes i
Of van afdragne portions-värden, nemligen: för Marin-regementet 56,320: — » Matros-korpsen . * 36,500: — » Itanonier-korpsen ’. 18,341: 25. » Skeppsgosse-korpsen 25,550: — » uppfordrade Båtsmän II 1,872: 50. Spaninåls-upphandlingsoch Bageri-kostnader Durchmarche-kostnader, Reserva lions-ans/ag För sjukvård . För diverse behof. Nuvarande anslaget 17,025: — Tillkommer: för Skeppsgosse-korpsens inkasernering 2,000: — Beseoch traktaments-penningar, Förs lags-anslag Skrifmaterialier och expenser, ved m. m. för Förvaltningen af Sjö-ärendena och Departementets Kommando-expedition. Nuvarande anslaget 3,300: — Tillkommer: förhöjning 1,700: — Skrifmaterialier och expenser, ved m. rn. för Departementets Kansli-expedition, Förslags-anslag. Nuvarande anslaget . P .. * Afgå: Ljuspenningar lör ordinarie personalen vid Expeditionen 310: — samt för jemnande af Hufvud-tilelns slutsumma 2: 6. 312.- (j. Skrifmaterialier och expenser, ved m. m. för Flottans stationer och depöt, Förslags-anslag Extra utgifter ... 1,614: 19. S:er För Ilan de hl. Lotserioch Fyrings-stalerne, Reservations-anslag. Penningar: följande belopp, nemligen: Anslag, motsvarande Stats-verkets i 1855 års Biks-stat beräknade inkomst af Båkoch Lotsmedel 142,500: -— Tillkommer: förhöjning till den vid innevarande Riksdag beräknade inkomsten af njssberörde ,nedel • • • 37,500: — 180,000: — Anslag (i nu gällande Rd<s-stat) i del närmaste svarande mot Stats-verkets beräknade inkomst af de numera upphörda Danska Fy rings-medlen 39,900:
Bän, ^dkta tingslag 8amt jemtlands Bän, saligen kunna förklaras förfalla, hvaremot, dä, livad angär den del ak vägen, 80m lrörer till ljusdals tingslag, lorekomme, att 8amma väg, utgörande en längd ak 4 mil 13,210 atnar, uppfattade i a^eende pä under lrällsbesväret till nära 7 mil, till det me8ta ldikvit anlagd öfver bedar oelr m^ror, eller genom Irög8t gle8t lrelrodda 8tora skogar, »ter föga anledning vinår nig till nägon talrikare bosättning, 8tat8-liädeL ännag, att^ äkven om vid skeende pröfning ak de Iron biongl. Naj:t i ämnet ankörde lrenvär liemmanninnelrakvarne i ljusdals 8ocken skulle kunna lagligen tillkörbindas till denna vägs underlrällande, denna v ägli alin i ngnnk^ld ige, 3i k vilka redan äro med vägkällning liärdt ketnngade, 8käligen korde ak 8taten godtgöra8 kela den ko8tnad, 8om 8t^rel8en tor /Allmänna VöA-oel^ Vattenmängder keräknat kör vägen8 underkällande, pä 8ä 8ätt, att vägkanan källeg öppen neli kardar medell dikena8 uppren8ning, kroarne8 nnderkältande 8amt fyllning a kakvelkroar, Kjul8pär ned ut8kärningar; körande verk8tä1ligket6n kärak med derörde kidrag kä ankomma pä vederkörande kemman8innekakvar6 8jelkve, eller, dere8t de leke ville 8ädant 8ig ätaga, pä Kongl. Naj:t8 L6kAllninA8dakvgnde8 köran8taltande genom entreprenad eller pä annat 8ätt Ke8örja8.
Ilvad de periodiska skrifterna angår, så gillar jag visserligen den grufidsatts, sorn derom blifvit yttrad; men tror, att om ett ämne afhandlas grundligare i en periodisk skrift än i en tidning, så afhandlas det ännu grundligare i höcker, utan att man derföre bör sluta sig till, att portofrihet för dem må beviljas. Jag anser redan för en betydlig förmon, om den nu medgifves åt tidningar, och tror, att man till en början bör hålla sig dervid. Herr Rosenblad: I afseende på de anmärkningar, som blifvit gjorda vid mina jemforelsecalkyler, får jag erinra den värde anmärkaren, att jemförelsen blifvit anställd emellan tidningar, betalande högsta stämpelafgiften, och då den stadgas, måste väl den blifva på någon använd, och de tidningar, som hittils erfordrat högsta postportoersättningen eller 1 Riksdaler. Tidningar af mindre vidd hafva funnit sig belåtne med 32, 24 till och med iöskillingar i post - Den 10 November e. m. 431 portoersättning, och således slår äfven för dem riktigheten af mina calculer in. Herr Grefven och Landt-Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch Bevillnings-Utskottens förevarande Utlåtande höra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades J a och N e j. Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla berörde Utlåtande, Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej!, Propositionen blifvit af Ridderskapet bifallen. Föredrogs å nyo
Jag är Ivertom innerligen öfverlygad att, om vi blott veta akta oss för all excentrisk politik, hvartill böra gränsfästningar och örlogsskepp, — och inskränka oss inom ett ändamålsenligt och inre försvar, —så kail ingen öfvermakt i verlden besegra oss. Blott en omständighet fordras ytterligare dertill, nemligen en allmän, oförfalskad, innerlig fosterlands-känsla ®). *) Finnes den, så tan ingen fiendtlig öfverlägsenhet underkufva ett samhälle, oru också ägande ringa synbara ressurser i rikdom eller folkmängd: allt ersättes dock i oberäknelig mångfald af den immateriella kraften, genom den allt trottsande foster/ands-kärleken; den heliga lågan, som vid Thermopyle lifvade en handfull Grekerj att motstå Xerxes’ millioner, sora höjde några kolonister till verldsbeherrskande Romare, som bragte Schytherne att saga Alexander: ”Vi kunna icke vara nå”gons slafvar, och vilja ej vara någons her”rar. — Gå blott öfver Tanais—och du skall ”erfara vidden af vårt välde, — du skall fin”na, att vårt armod är starkare än alla dina ”millioner,” — densamma allsmäktiga fosterlands-känsla, som gjorde, alt dessa Schyther Den 12 Februarii e. m. Svenskar oell Norrmän lia hittills aldrig saknat den; de skola, som förenade Bröder och Skandinavien, framdeles ännu mindre sakna den; ty de veta att, näst Gudomen., finnes icke något skönare än Fäderneslandet, med dess ära och sällhet. Lades på bordet. Uplästes och lades på bordet LagTJtskottets den 16 sistlidne Januarii under N:o 16 afgifne Betänkande öfver väckt förslag till en Lag, att då oenige makar, som af undergången varning ej låtit sig rätta, blifva för kif och osämja ställde under tilltal vid vederbörlig Domstol, DomCapitlet må äga tillåta Makarne, att flytta från hvarandra, under den tid Rättegången varar m. m. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 10 om aftonen.
Och da enligt "5 § af denna Förordning endast Hofrätten äger "att fordra uppgift af författarens namn, ock "detta blott i händelse af mälets urbota beskaffenhet "eller af Boktryckarens oförmögenhet att böta 16 "R:dr 32 stillingar (som ej läter tänka sig), men "i alla fall Boktryckare» mäste wara försedd med Memorial N:o 41. "förseglad namnsedel, hwars öfwerlemnande i Do"marens hand är den enda lagliga uppgift af författares namn; huru kan dä Domaren älägga Boktryckaren att röja Författarens namn, och hwar"till tjenar det, när endast det skriftliga betyget är "gällande? Förstäs härmed namnsedelns uppbrytande innan det af Hofrätten äskas, sa är lagen "ej nog tydlig, och detta uttryck hade dä bordt "finnas der. Har ater detta stadgande afseende pä "det fall dä Boktryckaren underlätit att förse fig "med en sä beskaffad namnsedel, som här fö re skri ftves, sä är det vfwerflödigt, emedan han dä sjelf "enligt 7 mom. är answarig för skriftens innehäll, "ehwad han kan uppgiftva författaren eller icke; "fördenskull torde följande ändring i detta moment "böra iakttagas: Uppbryter Boktryckare namn"sedel och röjer författares namn och hemmvist, utan att sädant af Domaren äskas etc."
Det är alldeles nödvändigt, att studierna vid en bergsskola hufvudsakligen äro theoretiska (eljest skulle man ju lämpligen kunna förlägga läroverket till Motala och låta eleverna hamra på monitorerna) och sådana kunskaper kunna, väl icke inhemtas bättre i Fahlun än annorstädes; och härvid förekommer det märkvärdiga faktum, att större delen af de elever, som begagna Fahlu Bergsskola, det må nu vara unga bruksegare eller bruksbetjente, som samlat sig nödige medel för sin vidare utbildning, just i samma skola söka hufvudsakligast theoretisk .kunskap, emedan de hafva den praktiska förut. De kunna förut göra en smälta, puddla, garfva och otta nog äfven räcka jern, men de vilja inhemta de theoretiska bevisen och förklaringen öfver de för dem kända fenomenerna. De vilja veta hvarföre man skall göra så och ej så, för att lyckas. Begreppen om theoriens och praktikens förhållande till hvarandra ligger här ganska nära. Jag erinrar mig en snillrik framställning, som jag för några år sedan hörde af en bland Riddarhusets mest framstående ledamöter. Han erinrade om den gamla sagan, att inför Minos framträdde en frisk och stark karl, klädd såsom arbetare, saint en skön qvinna, på hvars änne snillet tryckt sin prägel. Båda beklagade sig öfver hvarandra, han deröfver att hon icke ville arbeta, hon deröfver att han icke ville följa hennes snilles flykt, och de önskade skilsmessa; men Minos dömde dem deremot alt i förening genomvandra lifvet, emedan de, endast såsom förenade, skulle kunna verka med framgång och blifva lyckliga. Ja, M. Hrr, det finnes i vår tid tusentals afkomlingar af detta par och vi se dem omkring oss, dessa intelligensens och arbetets barn. Det är just, för att detta sköna slägte måtte fortlefva, som jag önskar, alt vår förnämsta bergsskola icke måtte göras till en simpel praktisk skola, utan att äfven theoretiska studier företrädesvis inom den måtte blifva gällande.
Med anledning af den Riksgälds-kontoret ålagda skyldigheten att göra sin innestående kontanta behållning räntebärande och tillgänglig för allmänna rörelsen, och då Riksgälds-kontorets i sådant ändamål vidtagna åtgärder skulle kunna utöfva ett väsendtligt inflytande å Bankens ställning med hänsigt till den utelöpande sedelstocken, samt dessa åtgärder således kunna motverka en å Banko-styrelsens sida samtidigt nödig ansedd och beslutad inskränkning i Bankens lånerörelse och minskning i de utelöpande banko-sedlarnes belopp, på det att stadgadt förhållande mellan sedelmyntet och metalliska kassan icke mätte öfverskridas, väcktes redan vid .1849 års statsrevision fråga om en närmare beröring mellan Styrelserna öfver Banken och Riksgälds-kontoret, hvarvid Rikets Ständers uppmärksamhet fastades å angelägenheten att i enahanda ändamål, som sednast församlade Revisorer synas hafva afsett, åstadkomma en större enhet i förvaltnings-åtgärderna vid dessa bägge Verk. Sedan dåvarande Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, uti sitt rörande detta ämne afgifna yttrande, förklarat sig anse den af Revisorerne åsyftade inbördes beröring och gemensamhet vid Bankens och Riksgälds-kontorets förvaltande oförenlig med ett ändamålsenligt utförande af de från hvarandra högst skiljaktiga uppdrag och åligganden, som utgjorde de hufvudsakligaste syftemålen med dessa 2:ne särskilda Verks inrättande och tillvaro, yttrade 1850 och 1851 års riksdags Banko-utskott, att nu antydda, vidt åtskiljda och olikartade föremål för Bankens och Riksgälds-kontorets verksamhet tillfyllest ådagalade anlägenheten deraf, att dst enas af meranämnde 2:ne Verk förvaltning vore fullkomligt oberoende af det andras; hvadan och då Banken, i afseende på skyldigheten att infria sina förbindelser, borde förfära på enahanda sätt. antingen dessa förbindelser innehades af Riksgälds-kontoret och något annat allmänt verk eller af enskilda personer.
D> Vid förnyad föredragning af Allmin*, na Besvärsoch Oeconom ieUiskottets den 20 sist4 ledne September und.er jfSfta, 1&7 afgifne^ saint den 30 derpåföljde eftermiddagen pi bordet lagade, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fräga om Utvidgad frihet till Väder-Mjölqvarnars uppbyggande med rättighet att dqra mala för Tull, samt upphörande af den omgång, sorn, efter nu gallan-, de Författningar, erfordras för vinnande af tillstånd till anläggande af Tuli*-Mjölqvarn»? i; allmänhet; fann Ridderskapet och Adeln, att, enä& sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne». Ut Supra, S. U» FöredTogs å nyo och remitterades, lill Riddarhus Utskott et :• Grefve Cronhjelm», Polycarpus, dsn 55' sisK l.edpe September förmiddagen på hordet lagda Moti.oij, gtt val af RiddarhusDirecteurer må vid, hvarje Riksdag verkställas senast inom 4 der efter den dag, Kongl. Majit afgifvit Dess Nådiga Proposition om StatsVerkgts tiLiatånd och behof. Ut Supra. Ben 4 OtLobcr f, lif, i9^ Höglofl. Bidderskapet ooh Adeln åtskiljdes klockan half till io om aftonen, In fidem Protocollt Q< J. Lagerheim,^ Lördagen den 4 October* Plenum klockan 9 förmiddagen. Företog Bidderskapet och Adeln Val af 1g. Ordinarie Ledamoten och 8 Suppleanter uti Förstärkta Statsoch BancoUtskotten 5. och befunno* efter Valförrättningens slut, följande Herrar haL. ■va blifvit utsedde till Ordinarie Leda mot er t:
Hvad Herr Hausswolffs anmärkning angar, har jag väl förr å detta rum förklarat, det jag ansåg bränvinsbränningtns inställande i December månad förledit år icke vara al några tvinJ gande omständigheter påkallad, men nu då Landet är i den olyckliga belägenheten, att hot tas med missväxt, tror jag att tiden är inne, då Kongl. Majit af ett verkligt behof nödgas inskränka bränvinsbränningen, ty ehuru förmonlig den än må vara, måste alla utvägar begagnas för att förekomma hungersnöd. Sådane äro mina tankar i ämnet, hvilka jag anser mig skyldig, att inför Ridderskapet och Adela framställa. Hans Excelknec Herr Grefven och LaiidtMarskaiken hemställde* otn icke RidderskapeJ Den 27 Junti e. m. 539 och Adeln ansåg de vid Statsoch BancoUtskottens Betänkande gjorde anmärkningar hindra detsamma® antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet jemte anmärkningarne till Utskotten återremittera. Ropades Ja. Föredrogs å nyo Statsutskottets den 21 dennes aigiine, och den 25 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjforde anmärkningar vid Utskottets Förut meddeidte Betänkande om de under Kongl. CommerceCollegii förvaltning stående Fonder. Grefve Mörner, Adolph Göran: Jag kan icke annat än förnya min förut jijorde anmärkning i anledning af det correctiv, som man uppdragit åt Riksens Ständers Revisorer, hvartill grunden skulle vara ett öfverskridande af det för ManafacturFondens förvaltning utfärdade Reglemente. Om detta Reglemente af CommerceCollegium öfverskrides , man erhållen auiorisation, kunna Collegii Ledamöter derföre Ställas under tilltal. Men om afvikelsen är grundad på Kongl. Majds nådiga befallning, att för tillfället lemna ett större understöd än vanligen bestås; kan jag icke förstå, huru någon anmärkning dervid kan äga rum, ty om Kongl. Maj t icke skulle vilja göra undantag från Reglementet, kan Han låta detsamma undergå förändring i hela sin vidd, emedan detta 540 Den 27 Junii e. nu
Regerings-Formen, bör, efter ordalydelsen, ej efter några frun raeningstolkningen dragna slulföljder, i hvarje serskildt fall tillämpas, dock ingenstädes hindrar denna granskning att gå längre fram; och ändtligen att nierberörde anmärkningsanledning utgjorde ett mål af den egna beskaffenhet, att Utskottets vägran att detsamma upptaga och bereda svårligen hade varit förenbar med den inom ett Conslitulionelt samhälle oafvislig» fordran, att Representationen städse må ega fullt förtroende till Konungens Rådgifvare, och detta aldraminst under Sländernes sammanvaro kunna störas utan tillfälle till rättelse. Med hänsigt dernäst till den erinran, att anmärkningsanledningen ej blifvit utsträckt till alla Siats-Rådets närvarande Ledamöter, torde; Constitutions-Utskottet tillåtas vördsamligen upplysa, alt samma anledning var af Motionairen anmäld mot Slats-Secreteraren ensam, och att inom Utskottet fråga visserligen yppades om förenämnde utsträckning, men alt Utskottets fleste Ledamöter ansågo sig otillständigt att, utöfver Remissens föremål och innehåll, anställa en icke yrkad undersökning af det hela, hvilken måhända kunnat ådraga Utskottet den ytterligare förebråelsen att godtyckligt och utan nödvändighet hafva inträngt på näslblifvande Constitutions-Utskott» område. Vidkommande sedermera den anmärkta bristande utredningen af sammanhanget emellan Protocollet för den 3 Mars detta år och ett äldre StatsRåds-Protocoll, bör Constitutions-Utskottet vördsamligen tillkännagifva, att sistnämnde Protocoll var hållet inför Konungen den 5 December 183a, och att Utskottet deraf, bland annat, inhemtat, att, sedan Stats-Rådet enhälligt tillstyrkt Rikets Ständers sammankallande, för att befordra till verkställighet Myntbestämnings-Lagen dea i Mars i83o, fråga af en Ledamot blifvit väckt, huruvida, i händelse ett Riks-Slånd skulle afslå den föreslagna redactionen af 72 §. Regerings-Formen, en af Tre Stånd besluten och af Konungen antagen
Beträffande dernäst sättet för utlåningen, så anser Utskottet, i öfverensstämmelse med Kongl. !VIaj:ts förslag, att Diskont-direktionerne vid förvaltningen och utlåningen af Statslåne-fondens tillgångar böra lemnäs full frihet att, efter eget bepröfvande och med rättvist afseende å de olika lånebehofven, förfara, utan att dervid vara bundna af andra än de allmänna föreskrifter, som Fullmäktige, i förut angifna syftning rörande medlens fördelande, må firma skäligt att besluta. Likväl och då det, enligt Utskottets öfvertygelse, är af största vigt, att försträckningar från Statslåne-fonden icke meddelas utan mot fullkomlig säkerhet, har Utskottet Banko-Utskottets Utlåtande M 70. trott det vara nödigt att några särskilda bestämmelser af Rikets Ständer lemnäs i Iräga om beskaffenheten af de säkerheter, hvarå lån från ifrågavarande fond må företrädesvis utgå; och då Utskottet häribland upptagit sådana i säkert förvar nedsatta varor, som antingen äro inom landet producerade, hvarifrån Utskottet ansett undantag blott böra göras för spirituösa drycker, eller ock utgöra råämnen för den inhemska varuförädlingen, äfvensom saltupplag, torde Utskottet såsom skäl för detta sitt förslag endast behöfva anföra, att med det utländska lånets eller krediti veis upptagande just åsyftas att bereda da inhemska näriugarne allt det understöd, hvaraf de lör sitt bestånd oell ändamålsenliga utveckling under närvarande omständigheter äro i så stort behol, samt att artikeln salt, såsom utgörande en ibland de förnämsta nödvändighetsvaror och derjemte egande ett mera stadgadt pris, synts Utskottet icke skäligen böra från företrädesrätt vid beläning uteslutas. Då Utskottet inser angelägenheten deraf, att
Betraktar man nu-en tilltalad persons insättning på bekännelse från denna synpunkt, så finner man, att detta, långt ifrån att vara rättsstridande, tvärtom mycket väl står tillsammans, ej mindre med rättvisans än klokhetens fordringar. Man lärer icke heller med skäl kunna kalla detta bruk grymt och barbariskt; tvärtom synes det mig vittna om en stor humanitet, att vi, i de fall, då tilltalade personer, enligt de flesta fria folks Lagstiftningar, äro hemfallne till bödelsyxan eller de svåraste straff, åtnöja oss med att emot dem endast använda preventionsmedel. Hvad åter angår första punkten i meranämnde Kongl. Bref, så har jag redan yttrat, att jag å densamma ej fästade synnerlig vigt. Efter min tanke afser detta stadgande endast det fall, att en i Lagen bestämd förbrytelse utöfvas under eller med sådane försvårande omständigheter, att det å sjelfva handlingen i Lagen utsatte straff, skulle, enligt rättvisans fordringar, vara för lindrigt. Ehvad man upphäfver denna i:a punkt eller ej, lärer Domaren, i öfverensstämmelse med Lagens öfriga stadganden, ändå vid så beskaffade händelser skärpa straffet. Sådant synes dock icke kunna komma i fråga vid andra än absolut bestämda straff, ty vid de relativt bestämda är Domaren genom den honom lemnade latitud i stånd att afpassa straffgraden efter de försvårande eller förmildrande omständigheter, som beledsaga den brottsliga handlingen. Jag har icke kunnat inse behofvet eller nöd - Lag-Utskottets Memorial N:o 164• 9 nödvändigheten af alt upphäfva det ifrågavarande stadgandet, och har icke heller derom kunnat öfvertygas af de utaf Utskottet åberopade skäl.” N:o 164.