Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag vill icke I)en 22 Junii f. rn. 67 ens åberopa detta, såsom skäl för det beslut, hvilket efter min mening bör tagas; jag åberopar endast den allmänna ekonomiska fördel förslaget skall medföra, och jag hämtar stödet för denna min öfvertygelse ifrån den sats, att en jemn fördelning af förmögenheten säkrast befordrar ett Folks välstånd. Den olika arfsrätten deremot befrämjar olikhet i förmögenhet, och skall fortfarande ställa Sverige långt bakom andra länder i förkofran. Jag kari för min del ej finna, att något stöd för den motsatta meningen står att hämta från Wärend. Den der gällande arfslagen m-åste snarare bevisa nyttan, ali skadan, af lika arfsrätt. Ty invändningen, att rättigheten blifvit tilldelad qvinnorna i Wärend , såsom belöning för ett modigt försvar, kan ej leda till annan slutföljd, än att samma rättighets meddelande öfver hela Riket skulle uppmuntra könet, att i allmänhet försvara sig bättre. Hvad det speciella förhållande angår, som här blifvit omnämdt, att BondeStåndet icke gillat Betänkandet, så får jag erindra, att BondeStåndet alldeles icke förklarat sig emot den lika arfsrätten, utan endast yrkat lösningsrätt för broder framför syster, och på denna grund återremitterat Betänkandet, Jag tror äfven för min del, att en sådan 68 Den 32 J un ii f. m. modification vore billig, och fruktar ingalunda, att resultatet af förslagets antagande skulle blifva så kallade penningefriare bland allmogen. Genom den jemna fördelningen af arfslotterne skola de unga Bonddrängarne tvärtom få flera att välja på, och således bättre kunna ordna sitt val bland flera förmögna flickor. Jag instämmer deremot med Herr Tham, i afseende på den anmärkte bristen i Utskottets förslag, att stadgandet om Morgongåfva i 9 Cap. 3 §. GiftermålsBalken blifvit lemnadt oförändradt, och jag anhåller på grund deraf om återremiss, med begäran att till Utskottets granskning få öfverlemna följande förslag till ändring i nyssnämnde lagrum:
Och det är ett tydligt förnimbart, oupp hörligt alstrande under ett stort mörkrödt hjärta, som är solen. Ligga verkligen inte vid de stora blommornas fötter späda knoppar i små snöflingsbäddar och sända sin första doft upp till föräldrarnes kyssar? Som ett sökande barn, som icke vet hvad dess lilla hjärta vill, sväfvar jag omkring i denna grynede lycka. Jag måste sjunga, så lycklig är jag. Men här är så tyst, endast ett doft klappande som om alla människohjärtan klappade tillsammans. Och jag kommer till en källa, som ligger kransad af röd vallmo och öfver hvilken en svag vind andas, så att små mjuka vågor krusa sig. Som ett barns andedrag äro dessa krusiga vågor. Då griper mig en känsla af djup lycka, och mina ögon genomtränga detta lättrörda flöde, som vore mina blickar bönhörda böner, och se: där ligger på mjuk, ljusgrön mossa ett rosigt barn och sofver. Och jag kysser det vaket, och oe: dess ögon äro mina ögon. Ur det flammande solhjärtat en dallrande stråle af glödande lycka. — Lilly! Lilly! Och hon lutar sin mun till mitt öra. — O, du älskade, du älskade! Och vi kyssas så ljuft som aldrig tillförene, och det är nya, heliga kyssar, som om två stora barnaögon sågo därpå. J. Bierbaum. Barnasömn. SjÉjftt vara tidigt i säng och tidigt uppe håller fp! » doktorn från huset. » Morgonstund har guld $§JBH i mun » — » o m man får ligga i sängen », kunde man fortsätta ordspråket, en fortsättning som mycket väl kan försvaras. Ofta fordrar man af barn, hvad som endast kan fordras af fullvuxna. Den, som är tvungen att någon längre tid undvara sömnen antingen helt o c h hållet eller delvis, t. ex. under resor, vid sjukbäddar o. s. v., måste äfven ha erfarit, hur försvagande förlusten af sömn inverkar på kroppen. Naturen kräfver ut sin rätt. Man tanke blott på barnen. Alla föräldrar veta, huru gärna barnen sofva. D e veta äfven, huru ondt det gör dem, då de måste väcka dem för att de skola komma i tid i skolan.
Men i Preussen har man gått ett steg längre och underkastat hvarje tryckskrift censur. Förordningen af den 18 Oktober 1819, som ursprungligen gällde för fem år, blef 1824 förnyad, för att ytterligare gälla tills annorlunda förordnades, samt har sednare blifvit riktad med åtskilliga tillägg och förklaringar. Den innehåller i art. «Censuren skall icke hindra någon allvarlig och beskedlig (anständig, «bescheidene») undersökning af sanningen, eller pålägga skriftställarne otillbörligt tvång, eller hämma den fria omsättningen i bokhandeln. Dess ändamål är att afstyra hvad som strider mot religionens sanningar, utan afseende på serskilda religionspartiers och af staten tolererade sekters läror, att undertrycka hvad som hånar moral och goda seder, att motarbeta religionssanningarnes fanatiska inmängande i politiken och derigenom uppkommande förvirring, samt slutligen att afvända hvad som förnärmar så väl preussiska statens som andra tyska förbundsstaters värdighet och säkerhet. Hit höra alla teorier, som afse den monarkiska och i dessa stater gällande statsförfattningens oroande («Erschütterung»), hvarje förolämpning mot de regeringar, som stå i vänskapligt förhållande till preussiska staten, och mot personer, af hvilka de bestå; vidare allt, som syftar att uppväcka missnöje i preussiska staten och tyska förbundsstaterna, samt att uppreta emot de bestående statsförfattningarna; alla försök att inom eller utom landet stifta partier eller olagliga föreningar, eller att uti en gynnande dager framställa de i något land bestående partier, som arbeta på samhällsförfattningens omstörtande.» Vidare förmår denna förordning: att utgifvare af tidningar eller tidskrifter böra ega vetenskaplig bildning samt i öfrigt vara väl qvalificerade, hvarföre dem åligger att förelägga vederbörande nödiga betyg och polis-attestater; att förläggaren till en bok straffas, om författaren icke namngifver sig; att de äfven ansvara för censurerad skrift, om innehållet varit så listigt, att censor ej kunnat förstå dess syftning, men eljest, om en sådan bok indrages, erhålla ersättning; att straffet är från 6 månaders till 2 års fästning.
59 €gare af &orfpg i ©tabén eller på Sanket, silfen i#e fan t Be» wiö leta, att lyan fér ^icarje år &oé roeberbSrantc kommittee uppgifvit gg fia Bennflninjji erWggante för eganbe §arh;g eOer anbel t er uti, meb uppgift å Sdjlefal, Bfite för {lif forfommelfe trebuBBla Beloppet af ten berigenom fBrfnidate Söemiflmngen, odj tia falle ena B^dlf-ten af Böterna aiigiftuami, famt ten antra g 5t fain!ingend fattiga; proarförutan iMflfiiagéafgiffen ffall t Behörig orbning erléggad. Dm betta ffabganbe fTatl erinran införad t konungens iöefaiininggijafmanbed astnånna idia» greife augåenbe SStatitald» ccp f?att|Trifning. Sökt Böternas utfagante förpSffed på fått om Böter för fdrfuratuelfe Dit mantall od; jfatlffrifning retort fiatgatt Är. <J>m HEatetrngS' Comimtiee p4 LanbeU §. B 5, äfnir ©ocfne. S3eretningarne fine förrÄftningar flutat, antnÄle Bet $Ärabéj?rifmaren genaft tjos?
Biföllos; hvarjemte Ståndet lät för närvarande bero vid anmälanden näst efter 21 punkten, sid. 17, och näst efter 22 punkten, sid. 18. 24 punkten. Utskottets hemställan, angående anslag tiil en ny lärostol inom Medicinska Fakulteten vid Upsala universitet, afslogs. 25 och 26 punkterna. Biföllos. 27 punkten. Bifölls, med undanlag af momentet, under litt. a. hvaremot tillstyrkandet uti berörda moment, angående anslag till Ofver-läkaren vid Upsala central-hospital för undervisning, rörande sinnes-sjukdomar och deras behandling, afslogs. 28 punkten. Med afslag till denna punkt, beviljade Ståndet ett årligt anslag af tillsammans 8,000 R:dr Riksmynt till inrättande af tvänne nya Adjunkturer vid hvartdera af Universiteten i Upsala och Lund, på sätt Professor Carlson föreslagit. 29, 30 och 54 punkterna. Biföllos. 32 punkten. Tillstyrkandet, sid. 35, att Rektorer vid rikets högre Elementar-läroverk må uppföras på stat, med lön af 4,000 R.dr Riksmynt för hvardera. Med ogillande af delta tillstyrkande, beviljade Ståndet, enligt Kongl. Maj:ts förslag, till hvar och en af Reklorerne vid rikets högre Elementar-läroverk ett llyttbart årligt arfvode för fem år af 800 R:dr Riksmynt; men förslaget, att med Rektors-befatlning vid högre Elementar-läroverk icke må förenas innehafvande af prebende, bifölls. Framstäliningarne, sidd. 35 och 37, äfvensom första yttrandet, sid. 58, angående dels en skolas lärares tillfälliga tjenstgöring vid annan skola, dels förfogandet, vid behof af ytterligare lärare. Biföllos. Förslaget, sid. 38, till allönings-stat för lärare vid der uppräknade högre Elementar-läroverk. Återremitterades. Yttrandet, sid. 39. Beslöts, att för det högre läroverket i Stockholm må pä stat uppföras 8 Lektorer.
Kils lVILnsson frän Malmöhus Län, som anser billigt, att de stora Summor, som Staten ärligen för ett wisst ändamål utgifmer, äfwcn blifwa efter deras bestämmelse anwände och efter behofwet femnt fördelade; hwarfcmte han anmärker, att de Norra otterne i flere är erhällit i »0,000 R:dr ärligen, dä deremot Skäne icke erhällit mera, än hwad till upphjclpande af Höganäs Stenkölswerk erfordrats, och detta endast emot missa ätagne förbindelser; äfwenfoni han finner billigt, att de orter, som af dessa bidrag komma i ätnjutande och deraf draga enskild fördel, äfwen kjelfwe deltaga i de för ändamälets minnande nödige uppoffringar. Kils Ltrintlluncl frän Wcstcr-Norrlands Län, som anser anflaget icke böra nedsättas under >00,000 R:dr, däbehofwen för dess anwändande i Norra orterne af Riket äro sä stora. Han ogillar Kils iVIänssons uppgift, enär det wid sista Riksdag bewiljade Strömrensnings-anslag hufvudfakligen gätt till dessa orter, och icke till de Norra, tilläggande att, om annat resultat ännu icke der wisat sig genom werkstäldt arbete, har det dock gagnat dessa orter, genom medlens kringspridande i Landet. Utsk. Betänkande» N:o 26. KXVH klari Lei gmsn frän Gefleborgs Län, som, äbcropande sin kännedom om Norra orternes behof, tillstyrker, att Strömrensnings-medlen icke nedsättas under dess förra belopp. Han önskar, att medlen ma blifma disponerade efter sin bestämmelse, och förutser i annat fall mycken olägenhet för de Norra otterne af äsidofatta Strömrensningar. Men han tror, att da mid förra Riksdagen beslöts, att dessa medel äfmcn i sin mohn skulle tillkomma de Södra Provinccrne, man nu ei bör missunna hwarandra fördelarne af anflaget.
Bland de kvinnliga amatörerna är det emellertid — om vi nu frånräkna kronprinsessan — i synnerhet en, som gör sig bemärkt och hvilken redan länge inom fackkretsar burit namn om sig att vara vårt lands kanske allra förnämsta kvinnliga amatörfotograf. Och när Idun som ett äpropos till den fotografiska utställningen önskade bringa bilden af någon skicklig privatutöfverska af den vackra konsten, var det representativa namnet gifvet. Doktorinnan Anna Jacobson har äfven på den på- gående utställningen eröfrat ett hederspris, en elegant handkamera. Fru Jacobson, hvars intagande bild vi presentera våra läsarinnor, är född i hufvudstaden, och hennes flicknamn är Lethin. Sedan år 1880 är hon maka till den särskildt som skicklig massör bekante lifmedicus Emil Jacobson i Stockholm. Som sagdt en af våra mest intresserade amatörer, företrädes fru Jacobson på utställningen med fotografier på papper, förtjusande landskap från Stockholmstrakten och Loka, samt en förstoring, vidare transparenta glasbilder, vyer från Norge m. m., i den Adelsköldska montern och till slut ett stort antal stereoskopbilder pä glas. Kvinnliga pristagare bland amatörerna (diplom) äro dessutom: fru H. Ekman, f. Richter, Gö- teborg; fru Helfrid Gillberg, Stockholm; fru} Iaria Peterson, Göteborg. E n rättmätig uppmärksamhet ha äfven fröken Anna Schéeles interiörer och vyer tilldragit sig. Som vi finna, utgöres mer än 25 procent af deltagarne i utställningen af damer. Faktum är äfven, att man i Sverige finner ett relativt betydligt större antal kvinnliga utöfvare af fotografikonsten än i något annat land, och detta gäller såväl amatörer som fotografer. Ej ens i Norge och Danmark användas kvinnliga biträ- den i de fotografiska affärerna i den stora utsträckning som här hemma. Det är med stor tillfredsställelse vi kunna konstatera, att det kvinnliga elementets representanter haft all heder af den del de äga i denna den första svenska fotografiutställningen. A. R. Ordningskärlek för till rättskärlek, sanningskärlek leder på tusen vägar till sanningen! Ordning, rättsinnighet, sanning — I gören det goda till det bästa. Lavater. Till drottningen af Rumänien vid kvinnliga ärestodeF. hennes silfverbröllop, 15 nov.
Horn anfört, ang:de behofvet och nyttan af en omarbetning af de gamla kneckte-konlrakten, emedan de, sådane som de nu beOnnas, äro fullkomligen olillämpbara. Det är nästan omöjligt att finna en bonddräng, som vill ingå såsom rekryt på de i dem 248 Den 1 Februari f. m. stadgade vilkor. Han måste sålunda betinga sig bättre vilkor än hvad i de gamla kneckte-kontrakten medgifves, hvaraf följden blifver, att der upstå 2:ne kontrahenter, af hvilka den ena, eller rotehållaren, icke kan säga, jag vill icke ingå på legokontrakte! och inskrifver icke någon rekryt, ty han mäste tillsätta en sådan, och således öka de vilkor som en rekryt knnde begära för att in skrifvas i nummer. Dä nu likväl i detta betänk, icke förekom mer något ang:de omarbetning af kneckte-kontrakten, utan endast en hemställan, om beredande af tillfälle för rotehållare, att, såsom saknande kännedom om hvad som vore deras skyldigheter och rättigheter, inhemta en sådan närmare kännedom, så får jag, jemte åberopande af hvad Hr von Troil yttrat, förnya min anhållan om afslag å ifrågavar. betänk. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Afven jag lemnar min röst till afslag å delta betänk. Jag gör det af det skäl, att fullkomligen tillräckliga föreskrifter äro gifna, för att förebygga missförstånd om hvad reg:tena hafva rätt att fordra för soldaten, och hvad rotehållarne äro skyldige att erlägga. Några afvikelser från bestämda föreskrifter vid upgörande af legokontrakt mellan rotehållarne och soldater, lära numera icke förefinnas, och skulle sådana ändock upstå, är rättelse derutinnan snart gifven. Jag vet af egen erfarenhet, under den tid af 13 år, som jag varit chef för ett indelt regcte, att rotehållarne hafva benägenhet att gifva sina soldater alltför ringa lönevilkor, hvaremot de gifva en rundelig lega, hvaraf soldalen har eudast en tillfällig nytta, dä han antages.
Sten: bryn-, golfoch trapp-, qvarnoch slip-. 14 B ev ilin inysUtsi, ott els Betänkande M 6. Stenhugger i-ar beten. Stäfver och bottnar. Tegel: takoch mursten. Tran och späck Trävirke. Tunnband. Samtlige Riksstånden hafva till] Bevillnings-Utskottet remitterat ifrågavarande ärende; hvarjemte Utskottet från Välloflige Borgare-ståndet erhållit del af derstädes, vid föredragning utaf Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, afgifna yttranden. Dessa yttranden innefatta, å ena sidan, anmärkningar emot Kommitténs förslag, å den andra, försvar för detsamma. Sålunda har Herr Elielund anmärkt, hurusom 4, 5 och 6 §§ af förslaget innehöllo väsendtliga afvikelser från föreskrifterna uti nu gällande författning af den 24 Maj 1825. De förändrade förhållanden, som under tiden inträffat, förtjenade isynnerhet uppmärksamhet. Vissa bestämda qvantiteter af utländska, äfvensom Svenska eller Norrska, tull underkastade varor finge, enligt förslaget, likasom nu är stadgadt, vid resor öfver gränsen från ena till andra riket tullfritt införas. Detta gällde, enligt 1825 års förordning, äfven väfnader, af alla slag, då de icke öfverstego 30 alnar och så vidt de voro till införsel tillåtna. Nu hade Kommittén föreslagit den tullfria qvantiteten väfnader till 12 <ä, hvilket väl i fråga om en del väfnader utgjorde en nedsättning, men, i fråga omändra, en förhöjning. Det förra inträffade med kläde och med vissa slag korderoy; det sednare åter med bomullsväfnader, såsom i begge fallen anförda exempel utvisade. Men, oafsedt denna förändring, förekomme, att den tullfria införseln, enligt 1825 års förordning, endast afsåg sådana utländska varor, som i allmänhet vore till införsel tillåtna. Ett motsatt förhållande egde då rum i afseende å de flesta slag af väfnader. De voro här förbjudna til! införsel och förbudet hade först nyligen blifvit upphäfdt.
Stander icke erhållit uppdrag, att till granskning företaga någon förändring uti Post-Taxan; anftk dock Utffottet sig skyldigt till följe af Reaeringssormens föreffrift hoS Riksens Högloflige Ständer härmed wördsammeligen anmäla, att samma Post-Taxa efter Utffotcets tanka, bör, sadan dea nu är, ljeuct till efterlefnad intill nästa Riksdag. Utffottet förmodar att Riksens Högloft. Ständer destsbelldre lära lämna bifall härtill, ftin PostTaxan, hwad Utffottet tror sig sinna, är ester tidens närwarande omständigheter skäligen lämpad; dock warder detta ärende, Riksens Högloflige Ståndets Bihang. N:o i;6. wi - 2482 Den 9 Augusts. widare ompröfwande wördsammcligen underställt. Orebro den 9 Augusti 1812. Pä Hkgl. Ridd. och Adelns Pä Högw. Prest-TtändctLcdam. wägnar, Ledam. magnar, L. Kuutk. Olok Lerbeck. Pä Wälloff. Borgarc-StänPä Hcderw. Bonde-Ständets Ledam. magnar, dets Ledam. magnar, Larl krI^snäberA. Zon jonsson. k*. Orons, Uppläss, hos Ridd. och Adeln den 10 Aug. s - Prest-Ständet den 10 Borgare-Ständet den io Bondea Ständet den ro Stormägtigste Allernädigste Lonung! anledning af Eders KonglMajus till Stats/ Utstollet under den 28 Julii aflätne Nådiga Pro/ position om de twenne särstildta Summor, som enligt 6; §. i Regeringsformen bSra wid hwarje
Jag känner en nyligen timad händelse i LandS-ortcn, bär en hustru för inbrottsstöld blef dömd till ZO par ris, och mannen för att ej fä skiljas ivid henne, war nära fal, la i swärmodighct. Flere sädanc exempel äro icke okände. Deremot torde fä utgä och borrttagaS utur Lag-UtskottetS Förslag, ben i 2:dra.puncten owttämn, orsak till skillnad, eller fullt upsät till tidelag, som för, modkligcn c) hädanefter är att befara, Stminstonr af de äldre och gifte; och sjclfwa brottet dessutom är sä afffywärdt, att det ej ens mä nämnas Uti den lipa Lag, som förefläs. Hwad äter attgär dek af Lag-Utskottet upgifne sätt för den oskyldiga makan att fä kunskap vm den andras brott och straff, för att yttra sig om k-ss fort, farande l ägtenskapet; sä torde wara tilräckeligt att härutinnan fbrfarcs efter Lagenstadgande ut! iz Cap. GiftermälS »Balken, dä den ena makan med hor sig sörsedt, i hwilkcn händelse domaren, innan ransaknin, gen slutas, inkallar den oskyldiga makan att höras om skiljebref will tagas eller icke. Skulle dessa rättelser och vfwannämndc tillägg förtjena bifall, torde Lag-Utskottet dess ingifna förslag derefter jämka och afsluta. Herr von I^LU8vvolkk, L»r! 6ulink k. anförde flrifttligen till Protocollet. Icke Den 6 September.
Hvad åter beträffar förslaget angående kronohemmanens upplåtande under skattemannarätt utan lösen, har val såsom skäl för ett slikt medgifvande blifvit anfördt: att staten af sin jordegande rätt till ifrågavande egendomar icke egentligen upphemtar annan fördel, än nyssnämnda vid skatteköp inflytande lösen, hvilken hittills vanligen icke inbringat mera än omkring 5 ä 6,ooo r:dr, hvaremot staten ginge miste om åtskilliga inkomster, som af dylika egendomar skulle föranledas, derest de egde skattenatur, såsom karte-sigillate-afgift för köpe-, fästeoch intecknade skuldebref samt vid bouppteckningar, äfvensom förhöjd fastighelsbevillning i den mån egendomarnes upplåtande under full eganderätt korame att föranleda lill deras förbättring och i följd deraf ökade värde; att genom förändringen komme att besparas all den kostnad för staten och enskilde, jemte det besvär för tjenstemän och embetsmyndigheter, som härflyter af tillsynen öfver kronohemmanens vård och handhafvandet af derom i öfrigt gifna föreskrifter; samt att, med undvikande af nu ofta förekommande tvister om åboskap och företrädesrätt dertill, upphäfvandet af de återstående inskränkningarna i kronoåboers rättighet till den jord, de besitta, sannolikt skulle försätta denna samhällsklass i en vida förmånligare belägenhet, än för det närvarande, och i väsendtlig mån bidraga till jordens skyndsammare odling och egendomarnes förbättrande m. m. Men å andra sidan bör äfven tillses, huruvida, för vinnande af de med förslaget åsyftade fördelar, uppoffring af den inkomst, staten genom skatteköpen hittills egt att påräkna, må vara af verkligt behof påkallad. I sådant afseende har det icke undfallit Kongl. Maj:t, hurusom den lösen, mot hvars erläggande skatterätt till kronohemman nu kan förvärfvas, är bestämd efter de mest billiga grunder, så att utväg för innehafvare af dylika hemman att af egna tillgångar afbörda sig nämnde lösen eller anskaffa dertill erforderliga medel, i allmänhet icke böra saknas.
Det var ingen möjlighet annat. Och innan någon visste ordet af skulle han vara den rikaste karlen i socknen, och hans pojke skulle ej som far hans före honom behöfva stå med tomma händer, när han skulle börja att slå sig fram genom lifvet. Det hade gått ett par dagar. Erikson hade en kväll kommit hem i ovanligt godt lynne. Han hade pratat historier för drängarna och bjudit dem på en sup till kvällsvarden. Alla hade varit längre vakna än sedvanligt, och när Erikson kom in till sin gumma för att lägga sig på aftonen, gick han och såg så småförnumstig och upprymd ut, att hon just undrade, hvad det skulle bli af. – Tycker du inte, att vi kunde ha det bättre, än vi har? sade han till sist. Hon såg förundrad på honom, glad öfver att han talade så förtroligt till henne. Hon tyckte, att det stygga, som så nyligen kommit in i hennes lif, vek undan, och hon svarade: – Åh jo vars! Det kunde vi nog. Men jag tycker, vi har’et bra, som vi har’et. Han hade satt sig i ena sofhörnet, och medan han tände pipan, skrattade han invändigt. – Åhja nog har vi det, förstås. Men bättre är bättre i alla fall. Han började tala så lifligt och flytande, att hustrun satt aldeles handfallen och såg ut, som om hon såge en syn. – Tänk, om vi kunde bygga om hela stugan här, du, och öka ut ladugården och hålla flera kreatur och köpa in hela gården utaf baron och hålla oss med häst och göra i ordning vägen öfver skogen, så vi kan åka åt kyrkan, och ha’t bra, när vi blir gamla, och lefva med ro och låta pojken få något efter oss, när han ska börja på en gång, så han inte behöfver gå här och rota i åkern som far hans. Det vore alt något, det du. Tea började nästan misstänka, att det var något på tok med mannen. Men han satt där så lugn och frimodig, så hon visste ej, hvad hon skulle tro. – Jag menar, du är rakt tokig, jag, sa’ hon. Hvar skulle vi få det ifrån? – Hvar vi ska få det ifrån? sa’ han. Låt mig sköta om det, du. Och lita på, att gå ska det.