Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De två siste talarnes yttranden hafva styrkt mig i den förmodan, som jag för en stund sedan hade äran framställa, nemi. att de grundat sina yttranden på en förvillelse. De hafva troligen icke varit uppe ifrån discussionens början och hört Hr Stråles framställning, som i korthet innehåller ett yrkande att få förklarad!, det den banklag, som nu stiftas, skall kunna lagligen inverka äfven på de nu existerande hanker, hvilkas privilegier måste efter densamma ändras i de punkter, der de ej dermed öfverensstämde. Frih. Boye synes mig tro, alt Hr Stråles förslag varit, det Utsk:ns lagförslag borde helt och hållet förkastas, och således ingen ny lagstiftning i detta ämne vid innevar. riksdag antagas. Sedan fråga derom är väckt, vill jag endast nämna, alt det nu är andra gången, sorn förslaget till lag för enskilda banker är före, att de sammansatta Utsk:u, äfven under den tid jag hade äran vara ledamot deraf, handlagt Hr Siräles förslag, och derifrån antagit hvad de ansett vara nyttigt, men ej så att Hr Stråle är nöjd dermed. Detta vare nog sagdt härom. Hvad nu deremot egentligen beträffar hufvudsaken, eller lim livida det skulle gå an att fatta ett sådant beslut, som Hr Stråle begärt, så får jag äran förklara, att det synes mig naturligt, att om en ny banklag, som stadgar andra grundsa Iser än den förra, utkommer, så skola de redan varande bankbolagen sjelfmant rätta sig derefter; men att tvinga dem dertill, tror jag ej att vi lagligen kunna besluta. Jag har redan förut tillkännagifva min förundran öfver, att höra ett sådant förslag af Hr Stråle, som det hvilket han nu framställt, och är tvungen att bestrida detsamma. Hr Stråle: Jag sökte i början af discussionen fästa uppmärksamheten derpå, att, om denna fråga lemnades oafgjord, och om man ville bifalla hvad Utsk:n föreslagit, så skulle ju vid hvarje §, som föredroges till afgörande, hvar 20 H. 54 4a6 Den 18 Februari f. m. och en länka salunda: kan denna § komma ali verka på nu existerande banker eller ej?
S. D. Till Lag-Utskottet blefvo, efter skedd föredragning, remitterade motioner af: l:o. Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, om åtskilliga ändringar och tillägg i gällande skiftesstadga; 2:o. Anders August Andersson från Östergötlands län, om ändring i 26 kap. 2 § Byggninga-balken, angående prestgårds byggnad; 3:o. Sven Haraldsson från Blekinge län, om ändring i 15 kap. 15 § Rättegångs-balken; 4:o. Samme motionär, om förändring i Kongl. Förordningen den 21 Mars •1835 rörande Kronofogdes redovisnings-skyldigbet för medel, som utmätningsvis indrifvas; och 5:o. Per Mattsson från Wester-Norrlands län, om inrättande af en Hofrätt i Hernösand. S. D. Nils Petterssons från Calmar län nu väckta motion, angående fördelning af de böter, som ådömas för öfverträdelse af gällande författningar, rörande bränvins tillverkning och försäljning, blef efter skedd föredragning till BeviUningtUtskottet remitterad. Si D. En af förre vice Talmannen Pehr Eriksson från Wermland ingifven motion, om tillägg uti 141 § af gällande Banko-reglemente, blef, efter densammas föredragning remitterad till Banko-Utskottet. S. D. Till Stals-Uskottet remitterades följande motioner, väckta af nedan antecknade Ståndets ledamöter, nemligen: l:o.
Nästa steget blir då förmögenhetens gemensamhet, vidare qvinnans emancipation jemte det fria äktenskapet, och följaktligen upplösningen af familjen, som ju också intet annat är än ett skrå, en sluten corporation? Början till denna sakernas omhvälfning har också skett genom Franska Revolutionen, men den förskräcktes för följderna och stadnade på halfva vägen. Men hvad politiken icke vågar, kan en religionsstiftare våga. Revolutionen lemnade familjen oantastad: men nu uppträdde St. Simonismen och utförde i tankeverlden hvad Revolutionen skonade, det vill säga allt hvad jag nyss nämt. Denna sekt är det mest storartade och enda consequenta af alla radikalismens försök, men för att, sedan alla samhällselementer voro upplösta, rädda sig från anarchi, måste den kasta sig i händerna på en hierarchi, vidskepligare och dystrare än sjelfva Dalaï Lamas. Denna frihetens högsta utveckling slutade således som all egentlig Revolution, med tyranni. St. Simonismens orden är nu upplöst, men det är godt att den funnits, om vi förstå, att använda den såsom en varnande spegel. Derföre, min son, tag dig till vara för att drifva consequensen till det yttersta: var liberal, du som andra, men endast nätt opp så mycket som passar för din egen ställning! Vare dock nog sagdt härom! Vi komme nu till saken. Hittills ha Richard och jag kommit skäligen väl öfverens i våra politiska tänkesätt, ty han har icke särdeles befattat sig med det ämnet. Men på de sista tiderna har han slagit an vissa strängar, och som han har ett excellent hufvud, så fruktar jag att han går i botten med sakerna. Början har skett i Svenska Fattigdomen. Jag kan inte tåla den skriften; jag sätter P för dessa dämagogische Umtriebe. Det är en dum skrift, påstår jag rent ut. Henrik gaf härvid Herr Hugo en sakta stöt. Hvad nu? Henrik, jag tror du knuffar din fader! Ja så, jag förstår, du menar att jag nu sagt en galenskap. Men gamle Herr Hugo vet än hvad han säger, och det skall han bevisa. I förskott ger jag dig din puff tillbaka med procent, min son.
Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse N:o 129. 3 Sedan Protokollet öfver Civil-Ärenden för den 20 innevarande månad blifvit justeradt, föredrog Chefen för Civil-Departementet, Stats-Rådet Almqvist, i underdånighet : l:o. En af Stats-Rådet och Chefen för Sjöförsvars-Departementet Carl Hans Liner i underdånighet ingifven skrift, deruti han dels anhållit att i Nåder varda från nämnde embete entledigad, dels ock, under åberopande deraf, att han, som saknade enskild förmögenhet och hade talrik familj, hvars yngre medlemmar ännu vore minderåriga och således fordrade uppfostran, skulle blifva försatt uti en högst bekymmersam ställning, derest han icke efter afskedstagande! kunde påräkna bidrag till sin och de sinas utkomst, i underdånighet begärt att, i händelse Rikets nu församlade Ständer bi folie Kongl. Maj:ts, uti Dess Nådiga proposition om Slats-verkets tillstånd och behof, gjorda framställning att Stats-Råds-ledamot, som uppnått 60 års ålder och varit i tjenst i 35 år, må, så framt han innehaft embetet minst fem år och företer läkarebetyg om fortfarande svår sjuklighet eller eljest så försvagad helsa, alt han icke förmår embetet bestrida, kunna vid afskedstagande erhålla pension å allmänna indragnings-staten till belopp al 6,000 R:dr Riksmynt, Kongl. Majit måtte täckas, sedan Rikets Ständers beslut härom ingått samt då Stats-Rådet Uiners afskedsansökning derefter till Nådig pröfning förekomme, vid afskedets beviljande tilldela honom, för hans återstående lifstid, pension till om förmälda belopp, men att, om Kongl. Majlis berörde Nådiga framställning ej skulle vinna Rikets Ständers bifall, Kongl.
Of c3Bår i Detta ämne till ^ongl. 3ftaj:t aflåtna unDerDåniga ©frifmelfe af Den 5 fanuarit Detta år. §. 43. 3 affeenDe på faDana ©ötf>a Canal bolags odj Våiniö f. D.om ®ött,a e«* SMfcont^erfé forDdngar, för ^mtlfa ofäfert är, fjurumtDa någon' ytterligare betalning fan mara att förmänta, fyafme <2öi uppDragit °^rnag/ror: åt Sffiåre fullmägtige i RifögälD&Contoret, att, ttnDer iafttaganDe af De förejfrifter, <2öårt för Dem utfärDaDe Reglemente miDare innehåller, in pleno företaga unDerföfning om bejfaffenl)eten af hvarje, ännu åter» ftåenDe, ©otha €anal’£3olagö ocf) ^alrnö f. D. lOifcont^erfö for> Dran, och genom ferjfilDt bejlut, forn upptager alla jfäl och omjtän» S5i(>. tia 9t. ©t. g)rot. 1834 & 1835. Digljeter, förorDna om affPvtfntng af ^voacje faDan forDran, ^voacom upptpft och ftprEt blifmer, att gälDenär och löftesman äro, genom laga fraftmuttnen ©om ellet* Utflag, ellet: af Äongl. 5)laj:t, från miDare betalnings*ffplbighet befriare, eller genom
S. D. Föredrogos ånyo och bi föllos Stats Utskottets Utlåtanden: N:o 151, angående den'förändrade inredningen af Rikets Ständers bus, och N:o 152, angående decharge för Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret. S. D. Beslöts, alt ett af Herr Petré denna dag, i anledning af tvänne, den 30 sistlidne Maj återremitterade punkter af Banco-Utskottets Betänkande N:o 29, om Banco-fullmägtiges åtgärder och förvaltning, på det hela, efter nästföiflutna Riksdag, ingifvet skriftligt anförande, med de yttranden, som af Prot. Utdr. d. 3 Juni 1840. 325 flere ibland Ståndets öfrige Herrar ledamöter, i sammanhang med berörde anförande, blifvit lemnade, skalle till Banco-Utskottet nämnde återremiss åtfölja. S. D. Borgare-Ståndet beslöt, att anmoda Banco-Utskottet att, så skyndsamt som möjligt, inkomma med Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ökade tillgångar för Manufactur-Discont-fondens utlåningar. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets på bordet hvilande Betänkanden: N:o 17, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om Landt-Räntmästares befrielse från skyldigheten att för remisslage erlägga bevillning; och N:o 18, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående eftergift af personela utskylder för afskedade, till underhåll berättigade, soldater och deras vederlikar under expectans-tiden, blefvo desse tvänne Betänkanden lagde till handlingarne. S. D. Föredrogs och gillades Banco-Ulskottets på bordet hvilande Betänkande N:o 29, innehållande berättelse om Banco-Fullmägtiges åtgärder och förvaltning på det bela efter nästförflutne Riksdag.
Mård, förrädaren, stämde målet för thinget, men den egentlige hufvudmannen för motståndarna blef Flose, Höskulds svåger. Med afseende på honom och hans kommande beteende är det godt att minnas som en mildrande omständighet, att han ogerna åtog sig saken. Nu sammanträder thinget. Flose var der tidigt och månge hjelpare med honom. Njålssönernas förnämsta stöd var Åsgrim Ellidarson. De gingo nu ut att bedja höfdingarne om hjelp, att de icke genast skulle öfverväldigas af öfvermakten. De vände sig först till Gissor hvite, christendomens befrämjare, Åsgrims morbroder. Åsgrim frågade om han ville stå dem bi. Han svarade: “min syster Jorun torde icke önska, att jag undandrager mig att hjelpa dig. Det lär väl så ske både nu och oftare, att ett och samma går öfver oss båda. Nu gå de till lagsagomannen Skaptes bod. Han vägrade att hjelpa dem. Från honom vandrade de till Snorre gode. Han tog väl emot Åsgrim, men svarade på hans bön, att hans egna mål voro kinkiga och att han derföre icke ville blanda sig i mål från andra fjerdingar. Dock lofvade han, att icke understödja deras ovänner. Skarpheden, Njåls äldste son, väckte öfverallt uppseende. Så äfven här. Snorre frågar, när de skulle gå ut, hvem den fjerde i ordningen var, blekhyad och mager, som smålog så hånfullt och hade yxan på axeln. “Heden heter jag“, fick han till svar, “men somlige kalla mig Skarpheden. Vill du mig något mer?“ Snorre sade: “du synes mig vara en hård och väldig man; dock tror jag, att din mesta lycka är spild och att du har kort tid att lefva.“ “Väl är det“, sade Skarpheden, “den skulden skola vi alle gälda. Mer angeläget är det dock för dig att hämnas din faders död än att spå mig sådant.“ “Månge hafva sagt mig sådant förut“, genmälde Snorre, “så att icke är det värdt, att jag vredgas deröfver.“
Höne förekommer några gånger i sällskap med Odin, ehuru han såsom gisslan kom till vanerne (se § 11) och af dem gjordes till herskare. Vid människans skapelse gifver han henne känsla och förstånd, under det han hos vanerne framstår såsom enfaldig, den der utan Mimes råd intet vet att sköta. I synnerhet förmår han intet utan Odin. Efter Ragnarök skall han återvända i den pånyttfödda verlden. Lodur kallas äfven Lopt (fn. Loptr, af lopt, luft) och är då den samme som Loke (se § 24). Lodur är Loke, medan han ännu i tidens begynnelse var Odins fosterbroder. Lodur utbreder sig såsom den stilla, milda, osynliga flamman genom människans ådror, Loke såsom den förtärande elden i jordens inre. Båda äro uttryck för sinligheten: Lodur är den sinliga kraft, som framkallar och utvecklar lifvet, Loke den våldsamma sinligheten, som förderfvar och ödelägger det. När Höne icke är hos Odin, så är han dum; när Loke öfvergaf Odin, så blef han ond (Petersen, sid. 69-70). B. Jättar. Jätteverlden framträder i två slags väsenden: Tursar eller Tussar (fn. Þursar) och Jättar (fn. Jötnar); men föreställningarna om dem sammanfalla till en stor del. Dock tillhöra tursarne närmast det kalla, vilda hafvet, under det att jättarne snarast må hänföras till bergen (bergresar o. s. v.). Jättarne beteckna den vilda, otämda, oordnade naturen, som icke är genomträngd af den andliga verksamheten: det vilda hafvet, de höga, ofruktbara bergen. Deras kroppar föreställas såsom öfvermänskligt stora, deras hufvuden äro hårda som sten, och de hafva stundom flere hufvud och flere par armar. Deras qvinnor, Gyger (fn. Gygir), äro för det mesta hiskliga vidunder, men kunna också vara sköna som Gärd (se § 22). Såsom mörkrets barn färdas de likbleka jättarne helst om natten; solljuset och i synnerhet blixten förskräcker dem och förvandlar dem till sten.
— De upplysningar rörande jordlagrens rigtning, sammansättning och beståndsdelar, malmers och bergarters utbredning, de särskilda trakternas större eller mindre lämplighet för odlings-företag och för nya kommunikations-liniers anläggning, m. m. sorn inheintas af de geognostiska profkartor öfver hittills verkställda undersökningar, hvilka blifvit upprättade och inför Utskottet af Professoren Erdmann förevisade, synas Utskottet vara af den värdefulla beskaffenhet att, förutom deras vetenskapliga intresse, väsendtliga fördelar ©tvifvelaktigt skola deraf vinnas för jordbrukets och många andra näringars utveckling och förkofran. Utskottet finner således allt skäl att förorda dessa arbetens vidare fortsättning enligt den uppgjorda planen, och får följaktligen tillstyrka, a) att det för sådant ändamål af Kongl. Maj:t äskade reservationsanslag, 30,000 R:dr årligen, måtte af Rikets Ständer beviljas för nästkommande statsreglerings-period samt anvisas att, enligt Kongl. Maj:ts disposition utgå från Rikets Stän ders Riksgälds-kontor. Då emellertid de geologiska forskningarne skulle blifva af mindre gagn, om icke resultaterna deraf genom kartornas utgifning från trycket komme till allmänhetens kännedom, synes denna åtgärd äfven vara särdeles angelägen; och anser Utskottet af synnerlig vigt att kartorna utgifvas i så stor skala, att de må kunna på ett fullständigt sätt och med tillräcklig tydlighet framställa alla de geologiska förhållanden, som kunna tjena till upplysning för jordbrukaren eller industri-idkaren. Att i detta hänseende det af' Professoren Erdmann framställda och af honom förordade andra alternativ har väsendtliga företräden framför de 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. öfriga, synes, i betraktande af livad derom blifvit här ofvan anfördt, icke kunna betviflas, och är jemväl af Kongl. Majit erkändt.
Preste-Ståndet har lill Allmänna Besvärs - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande, N.o 58. 7 och Ekonomi-U.skoltet ankommit en af Herr Prosten Lundblad väckt motion, hvari lian anfört, att, bland de betungande utgifter, hvilka försa m linga ine äro underkastade i och för fattigvården, torde ingen vara iner i saknad af rättsgrund och behörighet, änden, som fatligcassorna få vidkännas för hemforslande med skjuts af fattiga, som blifvit erlappade med bettlande i främmande församlingar. Motionären liar i berörde afseende yttrat, att, om ett fattigvårds-samhälle hade rättighet att nyttja tvångsåtgärder emot sådane ”Vagabonderf det visserligen då äfven, om de ej läte sig rättas af varningar, egde medel i händerne både att förekomma fattighjonens lösdrifveri och att bespara sig sjelf onödiga utgifter; men ansett detsamma icke hafva en sådan rättighet, då fattigvård ej får förvandlas till fångvård. På grund af obilligheten i nu gällande Författningar härom , har motionären yrkat den förändring deri, att, då allmosehjon beträdes med bettlande utom det samhälle, det tillhörer, det antingen måtte återsändas till hemorten, gående till fots, så vida dess krafter skäligen det medgifva, eller, i händelse af bristande förmåga dertill, med skjuls, hvars betalning förskjutes utur fattigcassan, men ersättes densamma utur Landt-Ränteriet. Utskottet medgifver visserligen, att det af motionären uppgifna förhållande mångenstädes kan vara för fattigcassorna betungande, men, som just delta åliggande eller skyldigheten för församlingarne att sjelfve vidkännas kostnaderne för hemforslandet af de fattiga, som blifvit ertappade med bettlande inom främmande socknar, synes vara det säkraste medel att, sä vidt med nuvarande förhållanden slår att förena, förekomma dylikt kringstrykande, då utgiften för hemsändandet drabbar den församling, den fattige egentligen tillhörer, hemställer Utskottet, att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 21 October 1844.
Yppas på inställelsedagen förut okänd gäld, sorn större är, än att den med tillgängarne gäldas kan, egen efterlefvande maka eller arfvingar, att egendomen afträda ■ eller sig urafva göra, som i 8 Capitlet sägs; och förf ares med Concursmålet på sätt i denna Lag stadgadt finnes. Fern Ledamöters serskilda yttranden bifogas. Stockholm den 3o April 1834- Reservationer: af Herr Holm: ”Andamålet med årsproclama, eller att på ett ställe ecb på en gång erhålla uppgift å en afliden persons, frånskiljde makars, upplöst bolags eller till myndige år kommen, men under förmyndare ställd persons all, både veterlig och okänd skuld, förfelas naturligtvis genom den föreslagna förändringen i Concurs-Lagen, och då jag icke kunnat öfvertygas om förändringens nödvändighet, nödgas jag deremot mig reservera. Kostnaden för och besväret med bevakning i följd af årsstämning äro så ringa, alt de föga böra komma i beräkning, och tiden för en så beskaffad bevakning är äfven så rundeligen tilltagen, att borgenären eger allt erforderligt rådrum. Något äfventyr för inteckningshafvare kan icke heller annorledes, än genom egen grof försummelse, uppstå; ty inteckningsinnehafvaren är merändels känd af den eller de, som söka årsstämning, eller kan lian, med ledning af gravationsbeviset, blifva det, och hans rättighet alt om inställelsedjjgen serskildt underrättas, är gifven. Den större, om jag så må uttrycka mig, rörlighet i creditväg, man med förändringen åsyftar, att gifva åt intecknade skuldsedlar, anser jag icke vara nyttig eller nödvändig. En egare af fordran mot pant, kan någon gång innehafva större värde i panten, än beloppet af försträckningen, och den eller de, som begära årsstämning, kunna derom vara i okunnighet. Jag anser det icke lämpligt, att han de jure befrias ifrån skyldigheten att offentligen anmäla förhållandet.
Ridderskapet och Adeln samt Högvördige PresteSlåndet, med ogillande af Utskottets Förslag till förändring af förenämnde §§ i InteckningsLagen j beslutit, det borde desamma förblifva oförändrade sådane de nu lyda, likväl med den förklaring, att 19 § väl föreskrifver sättet för gemensam Intecknings gäldande utur flere fastigheter) då desSa ärö uti gäldenär Den i F e b r 11 a r i i e. m. 9^ rens eller ägarens harid, men icke utstakar den andel, serskildte ägare af fastigheter, sorn gemensamt äro för skuld intecknade, böra uti densammas gäldande deltaga; uti livilket senare afseende ofvannämnde 2:ne RiksStånd funnit för godt, att lill iakttagande stadga nödiga föreskrifter, hvilkas intagande i Utskottets Prolocoll ej syntes erforderligt; hvaremot Vällofl. BorgareStändet och Hedervärda BondeStåndet gillat LagUtskottets Förslag till ifrågavarande Lagförändring, likväl med det af BorgareStåndet beslutade ytterligare förklarande, att, derest vid tillämpning af 18 §, Inleckningsbafvaren eller Fastighetsägaren ej skulle åtnöjas dermed att laga taxeringsvärdet till grund för beräkningen af den andel i gäldon, som å hvardera fastigheten borde belöpa, Inteckningshafvaren och Fastighetsägaren då skall föreläggas, att inom viss tid anmäla sig hos vederbörande Domare, för attj uppå egen bekostnad, i behörig ordning erhålla värdering af hvardera utaf de gemensamt intecknade fastigheterne; och borde dervid det värde bestämmas, som fastigheterne äga den tid då fördelningen af gulden sker. Härefter förekom till afgöi-amle, omj Vid ofvanberörde förhållande, det borde tillhöra Utskottet att afgifva Förslag till 'sammanjemkning af de olika meningar PiiksiStåndens här förut antecknade Beslut inne - I g6
S. D. Föredrogs ånyo Utdrag, M 391, af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 24 sistlidne Augusti, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfrige Riks-Ständen, att förena sig i det beslut, Bonde-Ståndet vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande JVs 139, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens åttonde Hufvudtitel, fattat rörande deri förekommande momentet f) af punkten 69. Med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, afslog Preste-Ståndet denna inbjudning och lade protokolls-utdraget till handlingarne. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Börjades föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 141, angående föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag, m. II. dylika föremål, dervid lill behandling förekommo punkterna 1—4, hvilka alla biföllos. S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 141, angående föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag, m 11. dylika föremål, dervid Ståndet, som under detta plenum behandlade punkterna 5—32 i utlåtandet, biföll allt hvad Utskottet i dessa delar hemställt och tillstyrkt, med de undantag allenast, hvarom här nedan lörmäles, nemligen: 12:te punkten.
Att vilja stifta en comrnunal-inrältning, sådan sorn de tillämnade sockennämnderne och, med detsamma man det gör, lägga så mycken makt i en enda persons hand, att derigenom all verksamhet hos denna communal-inrättning kan qväfvas, deri finner jag den största motsägelse. Jag är öfvertygad, att om man medgifver pastor makt att vid hvad tillfälle sorn helst efter godtycke kunna vägra sockenstämmas sammankallande, så skola med detsamma de personer, som utgöra nämnden, förlora all håg för skötandet af församlingens angelägenheter och bästa. Jag hemställer huruvida man icke äfventyra!’ mera, om makten är lagd i en enda persons hand, än örn den finnes hos en vald Corporation, ehuru sannt det än må vara att missbruk, det oaktadt, kan äga rum. Hvarifrån man härleder den tro, att en nämnd skall mera lättsinnigt begära sockenstämma, än pastor vägra densammas sammankallande — förstår jag ej. — Man har talat om förhastade beslut sorn ett moliv att betaga nämnden rätt få sockenstämma sammankallad : hvarföre skola väl besluten blifva mindre förhastade, då stämman utlyses efler kyrkoherdens godtycke? De kunna blifva lika mycket och lika litet förhastade i begge händelserna. Skall nämnden betagas den rätt, hvarom nu tvistas, så önskar jag hellre att inga sockennämnder må blifva inrättade. Jag förnyar milt yrkande om bifall till denna §, på sätt Gr. Spens föreslagit. Hr von Hohenhausen: Jag anser lika med föreg:de talare, att R. o. Ad. bör förbehålla sig rättigheten alt framdeles afgöra ang:de sockennämnden, ty eljest skola vi få uthållande strider och långa tal derom vid mång falldiga §§ i detta första cap.; hvarföre jag anser behöfligt, att nu bestämmes hvar detta ord skall insättas, dock under förbehåll att kunna borttagas, i händelse R. o. Ad. beslutar alt soc - Den 6 Mars. kennamnd skall försvinna. En talare har sagt, att, sorn med Konungens BefVhide menades icke endast landsliöfdingens person, utan dennes makt, så behöfdes icke särskildt nämnas biskop, då man redan utsatt domcapitel, hvari biskop alltid finnes.