Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Ja, vet mamma, det kan jag knappt säga; jag kommer så lite ihåg honom. Han är ung. – Tjugusex, tjugusju år – mycket tyst och ser ut som folket är mest.» »Är han der ifrån orten?» »Nej, inte precis. Han hade kommit med tåget, egentligen i något ärende, tror jag, men han brukade alltid stanna till middagen.» »Nå?» »Ja, herre Gud, jag känner ju inte menniskan!» »Har han något anseende?» »Det tror jag visst. Man gjorde mycken affär af honom i prestgården. Jag trodde nästan att man påräknat honom till svärson.» »Såå», sade fru Björk uppklarnande. I så fall var det säkert icke ett parti att förakta, tänkte hon. »Blir det inte bäst att vi gå in till pappa?» »Jo.» Marianne reste sig. Fru Björk samlade varsamt tillhopa kökshandduken och lade den på bordet. Marianne gick förut genom den stora, vackra våningen. Modern kom efter med sin vaggande gång. Fadern satt vid sitt skrifbord med ryggen åt dörren, då de kommo in. Man såg blott den grå nattrocken och en vågig, starkt gråsprängd nacke, af en särdeles distinguerad form. Men vid ljudet af dörren vände han sig till hälften om på skrifstolens jernskruf. Det var ett regelbundet ansigte med slätrakad haka, försedd med en liten grop och inbäddad mellan gråkrusiga polisonger, som förenade sig med ett par jerngrå mustacher. Ett par tjocka, mörka ögonbryn tecknade sig på ett egendomligt sätt mot det gråa håret och de stora, vattnigt blå ögonen. Det låg någonting välskött och välkonserveradt öfver hela menniskan, och ansigtets alla linier sqvallrade om att de icke nötts in af bekymmer, utan af ständigt upprepade löjen. »Hvad är det nu?» sade han i en ton, som skulle föreställa trumpen, »pengar, pengar, pengar!» Han slog med båda sina stora händer i luften. Hans röst lät som om den alltid vore fyld af dolda skratt, som snart skulle bryta ut. »Nej, i dag är det inte pengar», svarade fru Björk i det hon trängde sig förbi skrifbordshörnet och satte sig på en stol, men läs det här brefvet, som Marianne fått.»
Hvad derefter vidkommer det anslag, som för underhåll af beväringsmanskapets gevärspersedlar blifvit afsedt, och som uppgår till endast 5,250 R:dr Runt årligen, så har det visat sig, enligt de uppgifter, Kommitén från Kongl. Krigs-kollegii Artilleri afdelning fått mottaga, att detta anslag ändock hitintills varit för sitt ändamål tillräckligt, om i beräkningen icke upptages åtskillig arbetskostnad, som vid gevärspersedlarnes reparation å Kronans verkstäder uppkommer, och som vanligen ingår uti handtverkarnes ordinarie arbete. 22 Skola åter tvenne klasser beväringsmanskap årligen öfvas, så måste underhållskostnaden för gevärspersedlarne beräknas till dubbelt mot den närvarande, och i sådant fail blifver nuvarande anslag otillräckligt. Derjemte upplyser Artilleri-militär-kontoret, att de för beväringens vapenöfning hittills begagnade gevär till aldra största delen äro för skarpskjutning oanvändbara, hvarföre det blir nödvändigt att för målskjutning använda andra gevär, än de hittills begagnade. Härigenom uppkommer en ny tillökning i kostnad för gevärspersedlarne, och följaktligen ett ytterligare behof af förökadt anslag för detta ändamål. Således är det klart, att i händelse hela beväringsstyrkan ur tvenne åldersklasser årligen skulle exerceras, måste det nuvarande anslaget för gevärspersedlarnes underhåll blifva alldeles otillräckligt, enär icke ens dubbla beloppet skulle förslå vidare än till underhåll af exercisgevären, och för målskjutningsgevären derutöfver äfven någon kostnad måste ifrågakomma. Inskränkes åter antalet af exercerad beväring, på sätt Kommiterade antagit, till 20,000 man årligen sammanräknadt utur tvenne åldersklasser, så kan underhållskostnaden för exercisgevär åt dessa 20,000 man, äfvensom för elit-corpsen, beräknas på följande sätt: För 20,000 exercisgevär åt beväringen uppgår årliga underhållskostnaden, enligt uppgift från Artilleri-militär-kontoret, till 25 öre R:mt per gevär, eller till R:dr 5,000:
M:s nåd. skrifvelse med uppgifter å clerecisamt skolstaternas anslag och löneinkomster; Nro 443. med öfverlemnande af förstärkta StalsUtskrs memor., ronde åtskilliga voteringar m. m.; Nro 443- i anledn. af verkställd omröstning i frågan om reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningsredskapens försegling m. m.; Nro 444’ ' anledn. af verkställd omröstning i frågan om det sätt, på hvilket upplåning för Kiksg:scont:s behof skall verkställas; BevillningsUtskottet: Nro 59. i anledn. af Gr. v. Fersens, H., motion om ändring i stadgandet ang:de creditupplaget; Nro Go. i anledn. af Hr Prosten Åstrands motion, angrde uppdrag åt Fullmägtige i Riksg.cont. att, vid yppad större statsbrist på allm. bevilln. å 2 art., med en fyllnadsafgift fördela den bristande summan, m. 111.; Bane.o Utskottet: Nro 120. i anledn. af Ilr Nordenanckar motion, angrde de till Bankens disposition reserverade vinstmedels användande till uppköp af Riksg.contrs obligationer; N:o 121. med öfverlemnande af förslag till sammanjemnkning af ItiksStrns beslut i anledn. af memorrn N:ris 84 och 88; N:o 122. till svar å de från V. BorgareSt. ankomna återremisser å Utskrs betänk, N:o 98 samt memor. N:ris 100, lil och 116; N:o 123. med öfverlemnande af förslag till instruction för B. St:s BancoUtsk. vid nästk. riksdag; N:o 124. i anledn. af Gr.
Hon gick med fasta steg, och mötte de tusen ögon, som voro riktade på henne, med ett lugn, som härflöt ur ett skuldfritt medvetande, en likgiltighet, som alstrats af en hopplös undergifvenhet under ödet. Då hon i den omgifvande folkmassan upptäckte Adolf, som ridit fram helt nära eskorten, stannade hon plötsligt och sträckte sina armar mot honom. Ingrid väcktes ur sina tankar af denna rörelse; hon såg upp och varseblef, äfven hon, den ende vän, hon egde i sin olycka. Men i detta ögonblick ropade den underofficer, som anförde ryttarne: – Hvarför stannen J, leda hexor? Gån på, om icke djefvulen anfäktar er Rask, rid fram och bana väg derborta! Akta er, godt folk, för hästhofvarne! Svär och förbanna, så mycket ni behagar, men gif rum, såvida ni ej vill smaka flatan af min värja. Tåget stannade snart vid tingshäktet eller häradskistan, såsom det kallades. Dörren tillbommades bakom de anklagade, och af knektarne qvarlemnades en afdelning såsom vakt. Sedan Adolf insatt sin häst i närmaste skjul och sörjt för foder åt densamme, riktade han sina steg till tingshuset och trängde sig genom den tätt packade folkmassan in i salen. Lagman Johan höll just på att uppläsa de “åtskilliga förordningar, som vid hvarje tings öppnande skola förkunnas allmogen, den till varnagel och undervisning“. Tvenne i allongeperuker utstyrda, lagkunniga herrar från Stockholm, hvilka på lagman Skyttes begäran blifvit honom sände från hofrätten, för att i det ovanliga målet gå honom till handa med nödiga råd och upplysningar, sutto vid dombordet på hvar sin sida om honom. De begge öfriga platserna vid bordet upptogos af Suenonius, en annan prestman och skrifvaren. I bakgrunden af salen stodo i en halfcirkel tolf stolar, upptagne af lika många nämndemän, till större delen gubbar af ärevördigt utseende, i långa vadmalsrockar, ullstrumpor och becksömskor. Anblicken af dessa domstolsledamöter utaf allmogens klass var det högtidligaste tingsalen hade att erbjuda.
Skull' herrskape ville göre sej så simple och komme hit och se på dansen, så vor' det allt en stor fägnad. Brukspatronen. Tack, tack, vi ska komma. Jag får mycket främmande till mig i morgon; men jag kan ju få ta dem med hit? Det skulle roa Stockholmsboarne att se på Wermlandsdansen. Lisa. Hjertans välkommen, herr Patron! Se, det kaller jag te inte vare storgod åf sej! Lotta (^afsides till sin far^) Nu ska' vi gå och helsa på Jan Hanssons vid Sjön, kära pappa. Jag längtar så mycket att få träffa Anna. Brukspatronen. Må ske. (^högt^) Adjö nu, godt folk! Adjö! Sven och Lisa. Adjö! Gud signe herrskape! (^Brukspatronen, Wilhelm och Lotta gå.^) Sven. Vet du, Lisa, hur vi ska göre i måra? Jo, der borte (^pekar utåt theatersalongen^) ska vi ställe en hop bänker för Stockholms-främmaten te sitte på; men herrgålsherrskape ber vi sitte här närmest te bords och spise med oss, för Stockholmrera törs vi fälle inte bju' på vår husmanskost. Lisa. Nej, vasstre, det går inte an. Di ä' nock bäst belåtne med te slippe tåckre grofsaker. Per. Kors! jag mins i fjol, när Patron hade Stockholmsfolk hos sej, då var jag ve herrgåln och titta' på gästbude. Aldri' har jag sett maken. Alle di store rumma och salera va' plakat fulle med folk. Och deribland var en lefvandes hoper spelmän frå Stockholm, med fejoler och klanetter och trummer och tutlurer, som ibland inte va' länger än armen, men ibland sköt ut och ble så långe som jag, och böla' så groft som fader Svens tjur, och så var det pingeljern och en hop andre konstige spelerverk, som jag aldri i min lefnad sett förr. Å herre jesta, di spelte så inneli ljufligt, så jag rent trodde, att jag had' komme in i saligheta. Stina.
Deribland har först, och i synnerhet, den förekommit mig anmärkningsvärd, och som jag ansedt icke böra blifva obesvarad, den nemligen som rörer dispositionen af den, så kallade Åbofonden, visserligen obetydlig, till dess belopp, men af så mycket större vigt, i anseeende till den framstäldte principen, att allmänna medel kunna i annan väg, och annorlunda än i, af Riksens Ständer föreskrefvcn ordning disponeras, och får jag, vid Herr Friherrens yttrande-: ”att nemligen först efter elfva år blifvit anmärkning gjord vid den sä kallade Åbofonden, som ehuru ej döljd för Ständers och Revisorers uppmärksamhet, blifvit vid 1822 års revision såtom fijnd betragtad, upplysa, att då StatsContoiret , om denna fond icke lemnat Ständer eller Revisorer någon upplysning, t de till dem afgifne berättelser, eller ingått i, för dem framlagde räkenskaper, hvaraf vill synas att man ansedt denna fond icke tillhör^ 12*4 Den 7 April e. m. Ständers elier Revisorers kännedom-, än mindre deras disposition, länder detta förhållande, dem till fullkomligt urskuldande, om de derom saknat kännedom, och éj förut uppmärksamhet fästat, sorn först efter lr års förlopp vid 1822 års revision, af läsningen af Konungabrefven föranleddes. Det madgifves icke att, ifrån en i flere år, icke medhunnen granskning förbisedde anmärknings anledningar eller obegagnade rättigheter, kunna hämtas anledningar till påstående om derigenom eftergifnc eller försvagade rättigheter, sorn i flere andrs förhållanden skulle verka till vida större skada, än i det mindre betydliga ärende som nu är föremål för uppmärksamheten ; man skulle då t. exkunna säga, att för det att Riksens Ständers Revisorer aldrig granskat NummerLotterimedlens disposition och räkenskaper, samt dispositionerne af de 1,300,000 som till militairebehofven blifvit Sjöförvaltningen och KrigsCollegium årligen öfverlemnade, skulle all granskningsrättighet vara försvunnen, för det att Revisorerne icke till begagnande deraf erhållit någon föreskrift eller sådan granskning medhunnit.
Orsaken, hvarföre här ej omtalas Capitaler, är den, att detta är svar på Konungens Proposition, som endast omtalat de till Hospilalerne donerade hemman. Således behöfver ej här något inryckas om Capitaler, och jag anser för mia del skrifvelse!! enlig med fattade lieslut. Herr af Billbergh: Jag vill ej påstå, ali jag fattat ofelbart hvad som blifvit uppläst, men för mig hördes det så, som hade det stätt i Konungens Proposition, att Barmhertighetsverk skulle befrias från Bevillning utan afseende på hemman eller jord. Står det så, så bör svaret lämpas derefter i afseende på jord och capitaler. Herr Hjerta: Jag vill ej uppehålla beslutet genom sökande efter ordalagen i skrifvelsen, men jag kan ej finna deruti något beslut om saken, och så mycket jag kan påminna mig innehåller ej Konungens Proposition annat, än fråga örn till Ilospitalerne donerade hemman. I öfrigt står det i I>en 8 Mars e. m. BevillningsFörordningen tydeligen uttryckt, att Capitaleme ej blifvit befriade. Jag anser således skrifveken böra godkännas. Uppå af Hans Excellence Herr Grejven och LandtMarskalken frams lii Id proposition blef Expeditionen af Ridderskapet oell Adeln godkänd. Å nyo föredrogs StatsUtskottets den 2 4 sistlidne Februarii under N:o /fia afgifne, och den x dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver ExpedilionsUtskottets Memorial N:o 35o angående en underdånig Skrifvelse, om verkstäld granskning af Lazarettsoch Curhus-Räkenskaperne; och fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Utlåtande borde till ExpeditionsUtskottet öfverlemnas. Upplästes nedannämnde från Utskotten ankomne Betänkanden och Utlåtanden, nemligen : Från StatsUtskottet:
Friherrinnan gillade detta beslut, emedan sonen derigenom ej aflägsnades från hemmet längre, än att hon kunde underhålla en lätt brefvexling med honom, förse honom med det nödvändiga och någon gång personligt råka honom. Sedan hon gifvit sina farhågor luft i ömma böner till Adolf att ej genom ett oförsigtigt deltagande för de begge anklagade qvinnorna gifva lagmannen ytterligare anledning till harm och bedröfvelse och folket i allmänhet skäl till besynnerliga och för hans familj kränkande misstankar, gick hon med tungt hjerta att träffa anstalterna för Adolfs ombyte af vistelseort. Maria var nu ett ögonblick ensam med Adolf. Känslor af den mest motsatta beskaffenhet rörde sig i hennes bröst. Smärta och blygsel blandades med den dystra tillfredsställelsen af en lyckad hämd. Hon var ett ögonblick färdig att kasta sig till Adolfs fötter, påbörda sig hela skulden till denna olyckshändelse, hvars utbrott hon blott varit ett medel att påskynda, och emottaga hans afsky och hat såsom ett välkommet utbyte mot den likgiltighet, som en älskande minst af allt kan fördraga. I nästa ögonblick vek denna känsla för en annan. Han lider nu, äfven han, så tänkte hon; kanske skall sorgens sympati närma våra hjertan till hvarandra, och jag i en öm vänskap finna lindring för min kränkta kärlek. Men äfven denna tanke tillbakaträngdes af hennes stolthet. Hon märkte, att Adolf ville vara ensam, och aflägsnade sig, för att biträda friherrinnan, sedan hon bedt honom vid sin ankomst till Stockholm framlemna ett bref till hennes far. Innan Adolf gick till hvila, fick han genom den pratsamma Johanna, som biträdde med ordnandet och inpackningen af hans saker, tillfälligtvis en underrättelse, den han annars var betänkt att förskaffa sig på annat sätt. Hon berättade efter hvad hon hört länsmannen omtala för gårdsfogden, att man följande dag skulle göra en allmän skallgång efter hexorna i socknen, samt att Ingrid och Ellen, så fort sig göra läte, skulle förpassas till slottshäktet i Stockholm. Vid midnattstiden kastade sig Adolf på sin säng och sof en kort, orolig sömn, ur hvilken han före morgongryningen vaknade vid ljudet af röster, pisksmällar och hästtramp från gården.
IV.-o 43g. vurätten utom honom ej finnes domför; förordne Hofrätten en annan i hans ställe, på kärandens begäran och kostnad , och stadne den kostnad sedan å den j som saken tappar. 4 §• Jäfvas någor i Härads Nämnd ; sätte Häradshöfding, om det tarf vas , annan i hans stad, så länge det målet slites. Jäfvas Rådman; nämne Rådstufvurätten den i hans ställe sitta må, der Rätten ej annars domför är. Ar Rådstufvurätt aller jäfvad; förordne Hofrätten andra, som den sak döma. Nu kari så hända,’ att så många af Hofrättens ledamöter jäfvade varda, att Rätten i ty mål ej fullsuten är; gifve Hofrätten det Konungen tillkänna, då Konungen förordnar andra i deras ställen. Ej må någor i Hofrätten jäfvas, der son eller måg i Under rätten dömt; utan så är, att de för embetes brott der4 lagliga anklagade varda. i4 Cap. I i oell 2 §§. af delta Cap. göres följande ändring : 1 §■ I Häradsoch Rådstufvurätt i de mindre städer , bör käromålet munteliga fö - Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrif v. N.o 4’9- J 35 reställas, der sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra, att det skrif teliga ske må : och varde då parterna ej tillåtit, att flera än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2 §. Kommer käranden till Rådstuf vurätt å dag föresattan, och gifver dess käromål vid offentligt upprop skriftliga in, och svaranden då när är; skrifve Rätten derå, att han åtta dagar der efter svara skall. Försummar han då att ställa sig vid uppropet in , men kommer med svar innan klockan tolf; höte två daler. Blifver han alldeles ute, eller kommer han oberedd utan laga ursäkt; bote fyra daler, och gånge äter upprop i saken åtta dagar der efter.
I afseende på de under revisions-åren förefallna utgifter, som Revisorerne anmärkt vara af beskaffenhet att afse Eskilstuna fristads allmänna gagn och bästa, men blifvit af manufaktur-medlen bestridda, får Kollegium i underdånighet upplysa, att, hvad beträffar den hufvudsakligaste af nämnde utgifter, nemligen den till rese-understöd åt smides-gesällerne Heljestrand samt inköp af utländska smidesprofver och modeller, densamma icke bör betraktas så som endast och allenast åsyftande en fördel för Eskilstuna fristad, utan jemväl afseende befrämjandet af inhemska smides-manufakturen i allmänhet, och att i öfrigt kapital-återstoden af Eskilstuna fristads medel icke på långt när varit tillräcklig för denna utgift, som således i allt fall, till stor del, måst anvisas å manufaktur-medlen I händelse nämnde kapital-återstod blifvit, såsom Révisorerne ansett böra ske, använd till bidrag för ofvanberörde rese-understöd och inköp af prof eller modeller och till bestridande af den årliga lönefyllnaden för fristadens tjenstemän m. fl. dylika årliga utgifter, hade Eskilstuna fristads-medlen, antingen genast eller åtminstone inom kort tid, varit alldeles medtagna, och manufakturmedlen sedermera fått anlitas, icke blott för dessa utgifter, utan jemväl för ofvannämnde skolpreinier.
— Jag anhåller om Herr Grefvens och Landtmarskalkens proposition till Ridderskapet och Adeln, att en underd. skrifvelse till Kongl. Maj:t af Rikets Ständer måtte tillstyrkas, i afsigt att, genom en Nådig Kungörelse, öfver hela Riket, skyndsamligen utverka en återkallelse af alla påbud, som kunna anses ålägga eller berättiga Policemagten, Sundhets-Nämnderne eller Communerne, att inrikes spärra de allmänna communicationerne till sjös eller lands, så att spärrning hädanefter, inrikes, må bero endast på elen dispositionsrätt af enskildt territorium, som, Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk. "Utlåtande N.-o u5. 5 på grund af allmän Lag, eger rum, och att, i afseende på den spärrning i hamnarne eller å kusterne intill hafvet, som Kongl. Maj:t kan pröfva nödig, ' i Nåder måtte tillses, att utrikes handeln, så litet som möjligt, störes eller förhindras; hvarom remiss till Allmänna BesvärsocbtOeconomie-Utskottet torde meddelas, med föreläggande, att skyndsamt afgifva Betänkande. ” Utskottet har företagit detta ämne till pröfning med den skyndsamhet, som i motibnen blifvit äskad, och får derefter vördsamt anföra: att då frågan om Cholera-farsotens smittosamma beskaffenhet icke inom Läkarne sjeifve kan anses vara tillförlitligen afgjord, har Utskottet ännu mindre, på någon säker och fullkomlig öfvertygelse i detta afseende, kunnat hemta grund för ett Utlåtande, huruvida de nu vidtagne spärrningsanstalter möt dess inträngande må upphäfvas eller fortfara. Men deremot har Utskottet ansett uppmärksamhet böra fästas på de meningar och åsigler, som ibland allmänheten äro gängse och rådande, angående farsotens afvärjande genom sådane åtgärder.
Under åberopande dels af stadgandet i g 64 Regeringsformen, att såväl rikets ordinarie statsmedel och inkomster som hvad under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till statsverket af Rikets Ständer anslås, skola vara under Konungens disposi - — 319 — tion, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas, dels ock af det i § G5 i samma grundlag stadgade förbud mot dessa medels användande annorlunda än faststäldt blifvit, hafva Revisorerne ansett häraf uppenbarligen följa, att icke några utgifter för statens behof böra undandragas Rikets Ständers pröfning, vare sig att dessa behof fyllas från den allmänna statskassan, eller bestridas omedelbart af några vissa statsinkomster, såsom fallet vore med Telegraf-verket, hvars inkomster, utan att upptagas i riks-staten, disponeras af Telegraf-styrelsen till aflöning och omkostnader samt anläggning af nya telegrafförbindelser i enlighet med den stat, som, uppå Styrelsens underdåniga förslag, af Eders Kongl, Maj:t årligen fastställes. I anledning häraf och då nödig erfarenhet numera borde vara vunnen för uppgörande af stat för de' ifrågavarande embetsverken, samt den omständigheten att deras utgifter, hvilka lika litet som deras inkomster äro å riks-staten uppförda, hnfvudsakligast bestridas af den uppbörd utaf vissa statsinkomster, sem i samma verk inflyter, enligt Revisorernes mening, icke föranledde till något undantagsförhållande i afseende å den pröfningsrätt, Rikets Ständer grundlagsenlig! böra utöfva vid bestämmandet af samtliga statsutgifterna, hafva Revisorerne funnit sig föranlåtne hemställa, huruvida icke tiden nu må vara inne för Rikets Ständer att i afseende å den vigtiga frågan om bestämmande af dessa verks utgifts-stater utöfva den rättighet, som genom grundlagen blifvit Rikets Ständer tillförsäkrad.
St. Besv, och Oecon. Utsk. Betänkande N.o g3. trägnare arbete, än Presterskapets i Församlingen, och svagare löne vilkor, hvilka omständigheter, serdeles under sista 3o åren, alldeles förändrats, så alt Presterskapets göromål äro minst fördubblade, men Skollärarens desamrne, om icke mera lättade och beqvämliggjorde, under det hans vilkor äfven blifvit successivt förbättrade, dels genom caduque-medel vid ledige prest-sysslor, och indragen förlänings-spanmål, dels genom slats-anslag, såsom vid 1818 års Riksdag af 8,292 tunnor kronotionde, tillika med hvad som sistlidne Riksdag beviljades, och hvilket Rikets Höglofi. Ständer otvifvelaktigt låta framgent fortfara; att dubbla årsberäkningen stundom, till skada för Skolverket, på lärarebanan indragit personer utan annan kallelse dertill, än den af genvägen till befordran föranledda, hvilket jemväl vitsordats af sista Kongl. Läroverks-Comiteen, uti hvars underdåniga Betänkande, den 20 December 1828, anföres:
Och i anledning af det förhållande, som uppkommer vid tillämpningen af det nyss anförda, med factisk betydelse, samt de motiv, som blifvit utvecklade, får jag ödmjukast föreslå, att Rikets Ständer äfven vid detta tillfälle vidblifva de grunder och bestämmelser, hvarå finnas hvilande deras önsk - Allm. Be/sv.- och Ehon Utskottets Betänkande, N:o iog. 3i ningar vid sista Riksdagen'; hvarföre också, i afseende på tillverkningsrätt och härdfrihet utom Bergslag, vid både gamla och nja eiler blifvande jernbruksanläggningar, anhållan borde i underdånighet till Kongl. Majit framföras om föreskrifters utfärdande, i öfverensstämmelse med lydelsen i de slutmoment, som här förut blifvit ordagrant intagne. - Inom Bergslag. Rikets Ständers förutnämnde — Men i stället har jag velat uppställa ett bestämdt samband mellan bruksoch bergs-rörelsen, samt bådas beroende af säker skogslillgång, derigenom jemväl ett tillfälle skulle öppnas att förena hitintills stridiga intressen; i anledning hvaraf jag tager mig friheten tillstyrka sådan förändring uti Kongl. Kungörelsen den 26 October 1838: att, inom hvarje i behörig ordning bildad t hyttelag, må anläggning afen stångjernshammaretillåtas, med iakttagande af foreskrifterne om laga undersökning, i afseende på tillräcklig koitillgång, efter 900 läster för härd, samt dessutom under vilkor, att för hvarje härd , som vill anläggas, bör lagligen styrkas, dels att sökanden eller sok under ne, under föregående fem år, tillverkat åtminstone 2000 Skepp, tackjern, dels ock att smidesbeloppet varder skattläggnings vis beräknadt till minst zjSo Skepp.; och så vida styrkas kan,*att tackjurnstil!verkningen vid hyttan årligen fortsattes till nyssnämnde Skeppund tal, bör jemväl härdfrihet inom verkstaden, efter i öfrigt allmänt antagne grunder, medgifvas. 4:o Angående utförsel emot ingen eller ock ringa tull af stångjern sunden och andra jernbrukstillverkningar. Från längre tider tillbaka —.