Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tåg ber derföre, att endast få fästa Herr Hjertås uppmärksamhet derpå, att anslaget icke ensamt är till Skrifmaterialier, utan äfven till Ved och Ljus för EmbetsVerken. Hvad Artikeln Ved beträffar, lärer Herr Hjerta säkerligen vara underrättad derom, att denna vara stigit i pris för hvarje år, och säkerligen ännu ytterligare stiger. Det lärer, således vara nödvändigt, att bevilja anslaget, så vida man icke vill ålägga ErnbetsVerken att frysa, hvilket jag icke tror låter sig göra, Grefve Posse: Jag ber om ursäkt, att jag åter uppträder, men Herr Ribbing har, uti sitt sednaste anförande, gjort mig uppmärksam på en rättelse, som jag anhåller att få göra i mitt förra yttrande. Herr Ribbing har bestridt Friherre Sprengtportens Den 2g September. i35 och min uppgift, att hans nu afgifne för slag åsyftar ändring uti ExpeditionsTaxan, och Herr Ribbing har deruti rätt; ty så väl det förslag han nu framställt, som hans af 3:ne Stånd redan afslagne förra Motion, åsyfta icke ändring uti ExpeditionsTaxan, utan helt och hållet upphäfvande af denna Taxa. I sjelfva hufvudsakén skall jag utbe mig få lämna en upplysning, hvarföre 1823 års anslag så betydligt blifvit öfverskrida. Orsaken är nemligen, att 1823 års Ständer beslöto, att LandtStaterna, det vill säga: LandsContoir, LandsCanzli och LandtRänteri, skulle af detta anslag erhålla medel till ved och ljus; men detta blef vid anslagets fastställande icke tagit i beräkning, och derföre har en så betydlig brist uppkommit. Hans Excellencé Herr Grefvert och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets i dess sednare Ullålande, i afseende å delta Moment, gjorde förslag. Ropades Ja och Nej.
I afseende på hvad Hr Ribbing anfört, får jag anmärka, att månget bruk är så aflägset från kyrkan, att bruksfolket ej kan gå dit, och då är det högst nödvändigt att en brukspredikant kallas, som förrättar gudstjensten vid bruket; hvilket förhållande på flera ställen i Westmanland äger rum. Hr Ribbing: Skulle brukspredikanter kallas vid alla de bruk, der folket har långt till kyrkan, så tror jag ej, alt våra prester skulle räcka till. Utskottets förslag under bokslafven H bifölls. Bokslafven I. Hr von Hartmansdorff: Uti den gamla bevilln:s för - Den 3 Octo ber e. m. 65 förordningen äro informatorer upptagna under tvänne classer. De sorn tillhöra den första erlägga 2 rtdr, de andre ( r:dr. I det stället har Utsk. nu upptagit blott en enda class, der alla betala 1 rtdr 2.4 sk. Jag anser det vara oriktigt alt på detta sältet hänföra alla till lika afgift. Det är nemi., såsom jag tillförene anmärkt, en stor skilnad emellan en informator, som möjligen redan är magister, kanske äfven docent, sorn lefver uti ett privat hus eller med sina disciplar på deras bekostnad och dertill har en betydlig lön, och en sådan informator, t. ex. en gymnasist, som åtföljer några skolgossar hem om sommaren och under terminerna äter matsäck med dem. En sådan bör ej betala lika mycket som den förre. Jag tillstyrker derföre att Pr. o. Ad. måtte bibehålla informatorernes indelning i 2 classer, i öfverensstämmelse med den nu gällande hevilla.förordningen och ej sammanslå dem till en class, såsom Utsk. föreslagit. Ilr vori Rosen: Jag får upplysa, alt Utsk. i sitt betänk. JNto 27, med frångående af sitt tillstyrkande uti betänk. N:o 12, föreslagit att informatorer må anses lika med tjenstemän. Deras afgift kommer således att erläggas efter lönens belopp. Till följe af denna förändring skulle informatorerne hädanefter vara indelade uti flera classer än de hittills varit. Utskotleis sid. ig i utlåt.
Vore det väl klokt, egde det väl minsta skymt af pligtenlig hushållning med Statens medel, att utgifva, rättare sagdt bortkasta denna betydliga summa, då erfarenheten utvisar att af de boställen som nu med karaktärshus liro försedda (338 st. och af hvilka det antal som under sednare tiden blifvit upbyggda, 106 st. kostat 350,329 r:dr 31 sk.) allt färre och färre antal af innehafvarne bebos? — Ytterligare har jag, såsom skäl till bifall för den af mig föreslagna förändring af befälets aflöningssält, ansett mig böra anmärka, huru härmed för del närvar, tillgår. Vid de värfvade reg:tene utfalla nemligen lönerne qvartalsvis, vid de indelta åter ett år efter sedan de äro förtjente; ett förhållande sorn'obestridligen måste föranleda skuldsättning och vingleri, eftersom kredit å de oundgängligaste lefnadsbehofven svårligen kan påräknas under dylika tiderymder. Beträffande Hr von Hohenhausens nu uplästa justerade yttrande får jag till prot. förklara mitt högeliga ogillande deröfver, att ett Konungens Statsråd här på detta rum, under skydd af sin riksdagsmannarätt ex officia, således på embetets vägnar, kunnat sä yttra sig, som Hr von Hohenhausen öfver det af mig aflemnade förslag N:o 2 till Landtförsvarets organisation, då samma yttrande, om det afgifvits uti Konungens konselj, skulle, genom den brist på oväld det innebär, gjort honom saker till grundlagsenlig påföljd. Undgår likväl Hr von Hohenhausen i detta fall nämnde påföljd, qvarstår dock alltid dess yttrande, äfven om det inom detta hus oanmärkt får passera, såsom ett af honom sjelf framkalladt bedömmande af dess varande och blifvande handlingssätt. Om det är han eller jag som kan sägas hafva velat desorganisera”, arméen, derom torde framtiden, möjligen samtiden, icke underlåta att fälla sitt omutliga domslut. Detta anförande remitterades till StatsUtsk. 250 Den 30 December f. m. Öpnades
som varit beaktansvärda; och mot hans mycket klandrade verksamhet under riksdagarne framställer han, » att vid valriksdagen 1810 togo de styrande hans tjenster i anspråk, och för det då skedda tronföljarevalet står man väl till någon del äfven i förbindelse till Grewesmöhlen. » Icke underligt, att han ännu det året kunde. ifrågasättas att anställas i kansliet. Hans duglighet som tjensteman var många år förut prpfvad och erkänd. Efter Järtas första ansökan om afsked dröjde det icke längre än till den 10 sept. 1810, då han i en konselj på Örebro slott uppträdde med en hotelse att afsäga sig den embetsbefattning konimgen behagat honom anförtro, om icke de beskyllningar, ' en representant inom bondeståndet, Per Persson Oxel berg, anfört mot flera kungliga embetsmän, blefvo lagligen beifrade. Under hela riksdagen 1809 — 1810 visade sig ett allmänt missnöje med magasinsinrättningen och ett allmänt misstroende till dess direktion. Denna hade icke under 9 år aflemnat några räkenskaper öfver förvaltningen. Oxelberg hade i ett memorial den 30 aug. rörande magasinsinrättningen, hvars ordförande .presidenten gréfve af Ugglas var, bland mycket annat vttrat, &gt;att direktionen hittills varit ett merkantiliskt * 7kollegium, hvars medlemmar i liaison med den öfriga handels-sodeteten handlat med statens pengar som ett forlag » m. m. Jartas framställning vann k. maj: ts bifall och en skrifvelse härom afgick från regeringen till bondeståndet den 12 sept. En så våldsam och i många afseenden lagstridig behandling, som i anledning af denna skrifvelse öfvergick Oxelberg, har kriminalhistorien åtminstone icke senare haft att omtala. Tid memorialets afgifvande hade hvarken ståndet, talmannen eller sekreteraren deremot haft något att anmärka. Det var Oxelbergs obestridliga rätt, att vid justeringen ändra eller återtaga memorialet, Detta förvägrades honom. Med bevis styrkte han, att af flera ståndsledamöter begärts votering om, huruvida det mot honom af regeringen begärda åtalet skulle beviljas; men detta hade talmannen ej fästat afseende på.
Stockholm den 21 Februari 1860. JW O». Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1880, kl. 8 e. m. Utlåtande, t anledning af väckt motion, angående befrielse från onera för ett af Skellefteå stad inköpt hemman. Uti en hos Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen P. A. Nyström från Westerbottens län väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har denne anfört, hurusom Skellefteä stad, som är 1845 anlades pä hemmanen N:ris 6 och 8 Norrböle by af Skellefteå socken, nödgats ej allenast betala dessa hemman, utan äfven påkosta en dyr kanal på norra sidan af staden för att afleda det vatten, som gjorde stadsplanen mindre lämplig att bebyggas. Nämnde hemman om mantal vore af skatte natur samt följaktligen besvärade med en mängd onera, hvilkas fördelande bland stadens innevånare, medförde ganska många svårigheter. Dessa skulle helt och hållet häfvas, om, enligt motionärens förslag, ”de stadshemmanen åtföljande onera förlädes på i skatt ingående kronohemman”. Väl vore den tid förbi, då Regering och Ständer visade sig högst angelägna om städers anläggning i landet och uppmuntrade dertill ej allenast genom anslående af den jord, hvarpå städer byggdes, utan jemväl genom förunnande af åtskilliga privilegier, men enär ifrågavarande stad ej i likhet med andra från det allmänna åtnjutit det lingaste understöd, ansåg motionären billigheten fordra, att berörde förman åt nämnde stad beviljades. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 69. 7 Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande, finnande frågan i de38 nuvarande outredda skick icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 Februari 1860. JW ©». Ant. till Exp.-TTtsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. m.
Ridderskapet och Adeln samt Vallöf!. Bbrgaj-e-Ståndet yttrade önskan, att med tryckningen af Bihan get måtte påskyndas så, att Utskottens Betänkanden kunna hinna utkomma till Allmänhetens kännedom, innan ärenderha, hvarom de handla, varda till afgörande förestagna hos Stånden; får Utskottet anmäla, att, enligt hvad Expeditions-Utskottets Secreterare, Herr Rector Silverstolpe, uti svar härå, hos Högloft* Ridderskapet och Adeln förklarat, är redan så mycket af Bihanget tryckt, att derest det blott dröjer 3 a 4 veckor, innan alltför vidföftiga Betänkanden från Utskotten ankomma, är det hopp att med Bihangets utgifvande kunna upphinna den löpande dagen. Slutligen, och hvad angår den hos Vällofl. Borgare - Ståndet gjorda framställning derom, att Re - Den 17 April 257 Register lill så val detta, som de vid 1810 och 181-2 års Urtima Riksdagar utgifna Bihang matte ornbesörjaS; så lrar Utskottet ansett sig böra hemställa, att Expeditions - Utskottet kunde anmodas ombesörja ingifvande af Register öfver Bihanget till denna Riksdags Brotocoll, samt den dertill uppgående kostnaden få, likasom den öfrige, i mon af beloppet, efterräkning, bestridas af Riksdags-kostnads summan; men, hvad åter angår Registers upprättande öfver de förut utkomna Eihangen till 1810 och 1812 årens Riksdags Protocoil, så, enär detta är ett särskildt ämne, anser Utskottet sig icke kunna det, i sammanhang mecl frågan om tryckning af denna Riksdags Handlingar, och såsom anmärkning emot dess förra utlåtande, upptaga och besvara; hvilket allt vördsamt hemstalles till Rikets Höglofl. Ständers bepröfvande» Stockholm den 11 April 1815. På Höglofl. Ridderskapets
Den krediliv-summa, som, enligt ofvan åberopade grundlags-stadgande, bör å Riksgälds-kontoret anvisas, för att, på sätt detsamma innehåller, under tiden mellan innevarande Och nästkommande riksdag, vara tillgänglig, då Konungen till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer fastställt till En million femhundratusen Riksdaler, hvaraf 750,000 R:dr äro afsedda för rikets försvar och 750,000 R.dr för andra ändamål. För bestridande af ifrågakommande utbetalningar utaf de, genom nästföregående 2:ne §§., å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver, böra detta verks härtill disponibla tillgångar begagnas, och, i fall dessa icke äro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af Riksgälds-kontoret upplånas emot Kontorets obligationer, ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning; egande Fullmäktige att, med hänsigt till de vid upplåningen sig företeende omständigheter och förhållanden, bestämma ränte-vilkoren samt fastställa betalnings-terminerna för dessa obligationer; dock får obligationernas förfallotid icke utsättas sednare än Fem år efter deras utgifningsdag och någon obligation icke utfärdas å mindre summa än 400 R:dr. Till följd af ofvan åberopade § i Regerings-formen böra Fullmäktige i Riksgä dskontoret å det större krediti vet erhålla en förseglad anordning, hvilken, i händelse af samma kreditivs lyftning, och sedan riksdags-kallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord, får af Fullmäktige brytas; och torde för denna anord - 6 Stats-Vt skottets Memorial M 282. ning vid innevarande riksdag bibehållas samma lydelse, som vid sednast förflutna riksdag af Rikets Ständer godkändes och sedermera iakttogs vid utskrifningen af den Fullmäktige då tillställda anordningen å enahanda kreditiv. Stats-Utskottet får alltså föreslå, att nu ifrågavarande anordning måtte komma att lyda sålunda: »Till Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor.
Stats - Utskottets BetänJtunden. 541 “Sedan, i en af mig vackt, och till Stats“Utskottet remitterad motion om förändring i “stadgandet rörande Saltpetter-inrättningen och “de Gärdskylldiges förbindelser , jag förbehållit “mig rättighet, att, efter erhållande af närmare “upplysningar i ämnet , fa desamma till Utskottets pröfning öfverlemna, anhåller jag vördsammeligen att dem nu få afgifva, och får, med “erkännande af det nyttiga i de anstalter, som till “Saltpetter-näringens förkofran blifvit vidtagne, “framställa de skäl som likväl föranlåta mig att “anse den tidepunkt nu vara för handen, då “inskränkning i desse anstalter bör vidtagas, till “beredande af lindring i de Saltpetter . gärd“skylldiges allt för vidt utsträckte och betungande förbindelser. Efter meddelte upplysningar “skall det vara krutbrukenas både rättighet och “pligt, att tillverka omkring 6000 Centner krut, “som betydeligen ofverskjuter årliga behofvet i “fredstillstånd, hvaraf en betydlig del till bergsprängningen årligen försäljes , och till förfärdigande af detta Ovantum krut skall fordras “emellan ao och 30,000 pund Saltpetter, som “utgör årliga behofvet af denna product.
Striden emellan dem, som ifra för stående härar och för allmän folkbeväpning skall omsider försvinna, och min öfvertygelse är, att ett bifall till UtgiftsAfdeln:s förslag skall verka derhän, att vi vid en kommande Riksdag skola erhålla ett förslag, utvisande huru stor del af vår Armée skall i första ögenblicket vara färdig att möta fienden, och huru stor del af Beväringen skall vara färdig att ersätta denne Armées förluster. Ty när ett steg blifvit taget så stort som nu är i fråga kan man ej gå vidare utan att upgöra ett fullständigt förslag. Inför det praktiska förståndet skola då de gamla tviste-fröen bortfalla eller gå hvarandra till mötes, förena indelta Arméen med Beväringen. Uti det stadium som denna fråga sig nu befinner och då det nu ifrågav:de förslaget ej gerna kan blifva på allvar tvist underkastadt, vill jag icke längre uptaga R. o. Ad:s tid utan inskränker mig till begäran, att R. o. Ad. ville besluta ett anslags beviljande till Beväringens öfning under 15 dagar 2:ne år efter hvarandra, och då nödvändigt är att, för att det må kunna blifva R. St:s beslut och för att få anslagssiffrorna så rigtigt som möjligt upgjorVII H. 8 lil Ren 6 Juli e. m. de, återremittera alla de öfrige dermed sammanhängande frågor, anhåller jag, att B. o. Ad. måtte besluta en sådan återremiss. Anser E. o Ad. sig kunna genast fatta beslut äfven i dessa delar, så har jag visserligen intet deremot, men tror dock att säkrast är att bifalla den återremiss jag ifrågasatt. Hr af Klint: Jag är till större delen förekommen af Hr Bildt och instämmer med honom, deri, att E. o. Ad. må besluta, att Beväringsmanskapets öfningar måtte 15 dagar under 2:ne år återkomma. Denna min åsigt stödjer jag på hvad K. M. i sin Nådiga Propos. yttrat. Det måste vara Styrelsens högsta önskan, att, om R. St. vilja åtaga sig den härmed förenade kostnaden, söka få frågan i möjligaste måtto väl löst.
Gällande Baukoreglementes 4 Art., 57 § 4 mom. föreskrifver nemligen: “En hvar, som till Diskonteller Lånekontor inlemnar något lånedokument, “skall derå teckna sin ansvarighet för detsammas rigtighet," “Men ehuru Styrelsen således eger att af inlemnaren fordra ersättning för “hvad som utgifves å ett dokument, hvilket sedermera styrkes vara falskt, bör “likväl Styrelsen icke af förtroende till honom, hvem han än vara må, underlåta “att sorgfälligt iakttaga den granskning af ingifna lånehandlingar, hvarigenom “både förlust för kontoret och andra personers oförskyllda lidande säkrast före“kommes. Hade en sådan granskning, som i nu åberopade stadgande föreskrifves, egt rum, så ligger det utom allt tvifvel, att ju verkliga förhållandet genast blifvit upptäckt, emedan en med dylikt grankningsarbete någorlunda hemmastadd och med urskiljningsförmåga utrustad person, såvida han deråt egnat någon möda, icke länge skulle tvekat förklara den honom föreliggande lånehandlingeu för falsk, eller, för att iakttaga all försigtighet, åtminstone fästat uppmärksamheten på de omständigheter, som synts tala för att draga dess äkthet i misstroende, och man har således haft befogenhet vänta, att bedrägeriet icke skolat undlippa deras uppmärksamhet, hvilkas göromål uteslutande eller åtminstone hufvudsakligen bestå i att granska de till Baukodiskonten ingifna lånedokumenters rigtighet. Dä således vaktmästaren J. F.
Riket gångbara bytesmedlet, till uppfyllandet af dess bestämmelse, såsom måttstock för allt annat värde; B.) Förhållandet, som vid ett dylikt bestämmande bör iagttagas emellan det reella penninge-värdet, som för framtiden sökes, och det nuvarande nominella; och C) sättet att, i stället för den nuvarande ombytligheten af penninge-värdet, åstadkomma och för alltid befästa den åsyftade orubbligheten deraf; för hvilket ändamål# dels 1:0) förmodas göra tillfyllest, att, till visst belopp, sorn hvarken får ökas eller minskas, fastställa den Rörelse Capitalet representerande, eller egenteligare, utgörande Bancosedel-Stocken; då omloppet deraf derjemte befordras, genom alla de förhållanden till enskilda, hvaruppå det allmännas inflytande i denna del redan länge varit grundadt, eller, om nödigt finnes, dessa äfven än ytterligare utsträckas, på • sätt, som uti de Credit-väsendet härmast rörande framställningar blifvit anfördt och föreslaget; 2:0 dels ock anses nödvändigt, att ve. xel-Banquens functioner bestämdt, och utan att åter kunna sammanblandas, skiljas från Fäne-Banquens, äfvensom, L sam matihang dermed, Banquens närvarande tillgångar af dels myntbara metaller» 'Siats och Banco~TJts\otUns Betänkandt.
Den 5:te punkten innebär, enl min tanke, ett glädjande tecken till en gryende sjelfständig kraft inom vår Regering. En af Konungens rådgifvare liar bär tydligt uttalat sin åsigt, och sagt: ”här inom slå vi, der inom ni/” Detta är rätt och vackert, och jag önskar att sådant kunde böras, äfven utom detta hus. I 11 :te punkten deremot, liar en motsatt åsigt blifvit följd, och huru skickligt en föreg:de talare än argumenterat, liar lian dock icke lyckats finna något fullt giltigt skäl för sin åsigt. Har en Landskamrerare rättighet att afgifva reservation emot Landshöfdtns beslut, hvilket icke kan bestridas, då derom nämnes uti Landshöfdinge-instrukt:n, så måste väl deraf vara en gifven följd, att hans leservation, om den skall vara af något värde, bör åtfölja remissen till Konungen. De 13:de och 14:de punkterna, hafva bär af flere talare blifvit framliållne, såsom varande af en högst vådlig beskaffenhet, enär de skulle leda till ingående uti bedömanden, hvilka under oroliga tider skulle kunna leda lill serdeles betänkliga följder. Jag tror det icke, utan jag tror tvertom, att dessa punkter äro de enda inom Utsk:s Betänk., hvilka kunna anses vara afgifna i öfverensstämmelse med 107:de §:s verkliga mening. Det är icke tillåtet, att bedömma en persons siörré eller mindre lämplighet, och det är icke ellér lofgifvet, att bedömma StatsRådels enskildta åsigter, men det måste väl vara en oeftergiflig pligt att, lika väl som man yttrar sig öfver, huruvida vissa andra frågor blifvit af StalsRådet rätt behandlade, äfven yttra sig om besättandet af Rikets tjenster, hvilka till en del bero på StatsRådets tilleller afstyrkande, och vaka öfver, att de icke blifva på måfå bortgifne.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, att, enär StatsUtskottets ifrågavarande Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallit, Ridderskapet och Adeln behagade för dess del dervid låta bero, samt tillåta, att Betänkandet må läggas till handlingarne. Bifölls. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 25 sistlidne Februarii under N:o 4*4 afgifue, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets under N:o 383 förut meddeldle Betänkande, angående sättet för upptagandet af det Lån, Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 382, beslutat. 102 Den 3 Mars f. m. Friherre Rantzou, Johan Albert, uppläste följande: Den med realisationen sammanväfda Statslånefrågan befinner sig, ehuru tvenne gånger passerad SlatsUtskottet, likväl ännu i samma outredda skick. Väl har Kongl. Maj:t, jag är öfvertygad derom, till hela landels tillfredsställelse, genom det vid sanctionen å Myntbestämningen meddelade Nådiga föiklarande, att derest några hinder skulle möta för den beslutade silfverutvexlingen, Kongl. Majit då ville sammankalla Rikets Ständer, lugnat de hos allmänna opinionen allt mer och mer tilltagande farhågor för en brådstörtad verkställighet af den efter mångas omdöme högst bristfälliga och omogna financeplan, hvilken blifvit under innevarande Riksdag uppgjord. Men då Kongl. Maj:t sålunda anvisat Rikets Ständer, att i dessa ämnen handla med eftertanka och yttersta försigtighet, torde det icke vara ur vägen alt vi följa denna vink, i afseende å den, om jag så får uttrycka mig, verkligen besynnerliga operation, som StatsUtskottet förelagt oss, i afseende å upptagande af de utaf 3:ne RiksStånd oåterkalleligen beslutade Statslån.
Komitén anser dessa olägenheter böra och kunna hufvudsakligen afhjelpas genom en förändrad lagstiftning för sedelutgifvande enskilda Banker, och denna lämpligen fördelas uti en af Konung och Rikets Ständer stiftad lag, innefattande de juridiska bestämmelserna om deras rätts-förhållanden och vilkoren för deras uppkomst, och en förordning, deri reglementariska föreskrifter om deras rörelse och förvaltning intogos. Förslag till sådan lag och förordning äro uppgjorda och detta yttrande bilagda (se Bilagorna N:ris 16 och 17). Förslaget lill lag grundar sig hufvudsakligen på hvad Kongl. Majda Nåd. Skrifvelse, N.v 40. 17 Kongl. Kungörelserna af den 14 Januari 1824 oell den 9 Januari 1846 i afseende på delegares i, enskild Bank gemensamma ansvarighet och andra rättsförhållanden innehålla, samt i de punkter, som röra' sättet för den gemensamma ansvarighetens utkräfvande, ordningen vid enskild Banks upphörande, frivilligt eller genom konkurs, års-slämning m. in., på det vid 1844 och 1845 årens Riksdag afgifna, men af Kongl, Majit icke antagna, lagförslag, som likväl, efter Komiténs åsigt, hade den ofullkomligheten, att financiela och administrativa bestämmelser voro ytterligare säkerhet äro, i det nu upprättade förslaget, tillagde föreskrifter, att till enskildt Bank-bolags stiftande erfordras minst 30 namngifne delegare, såsom för de sistlidet år oktrojerade Filial-Bankpr är stadgadt, samt att i sådan Banks konkurs innehafvare af dess tryckta eller graverade kredit-sedlar ega förmånsrätt framför dess andra borgenärer och böra af först i massan inflytande medel njuta betalning. Tillägget, att enskild Bank skulle kunna drifva handel äfven med inoch utrikes vexlar samt allmänna räntebärande papper, grundar sig på hvad i oktrojerna för redan stiftade Filial-Banker är medgifvel. Den föreslagna förordningen om sedel-utgifvande enskilda Bankers rörelse och förvaltning innehåller flera föreskrifter, som afse afhjelpande af de öfverklagade olägenheterna, men dels afvika från nu gällande, dels för ytterligare säkerhet äro tillagde.