Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konslitutions-Utskottet, sorn, genom ankomna protokolls-utdrag för den 28 nastlidne April och den 18 innevarande månad, erhållit del af Riks-Ståndens beslut, angående Utskottets i Memorialet M 14 framställda förslag till ändring i 21 § Riksdags-ordningen, har dervid inhemtat, att Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden antagit samma förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; hvaremot Borgare-Ståndet hänskjutit förslaget till Konstitutions-Utskottet, med förklarande, att Ståndet godkände förslaget, så vidt det afser att inrymma åt Presteoch Bonde-Stånden, i fråga om Riksdagsmans behörighet, samma pröfningsrätt, som är Borgare-Ståndet medgifven, men att Ståndet deremot afsloge sednare delen af förslaget, såsom onödig och onyttig. Enär samtlige Riks-Stånden antagit första delen af ifrågavarande ändringsförslag, och då denna är fullkomligt oberoende af förslagets sednare del, kommer att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag följande förslag till ändring i Riksdags-Orduiugen. § 21. Riksdags-män af alla stånd skola dagen efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, sina fullmakter uppvisa; Ridderskapets och Adelns Ledamöter legitimera sig på det sätt. Riddarhus-Ordningen föreskrifver. Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens Ledamöter angifve sig och styrke sin behörighet inför Justitie-Statsministern, eller Konstitutions-Utskottets Memorial M 27, 3 den Konungen i hans ställe förordnat, hvilken tillkalle, lill upplysningars afgifvande Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Contoret för det Stånd, hvars fullmakter skola granskas.
Hr Gr. o. Landtnäs samt H. II. o. Ad:s uppmärksamhet å den motion, jag här går att framställa. Då vid utbrottet af det sista kriget emellan Sverige och Norrige, Svenska arméen inbröt i det sistnämnda landet, utfärdade general-majoren och guvernören Gr. Rosen, som af Konungen i Sverige blifvit utnämnd till guvernör öfver den del af Norrige, som af Svenska trupper togs i besittning, d. 6 Augusti 1814 en proklamation, af innehåll bland annat, att, dä vid arméens framträngande åtskilliga innevånare ej kunde undgå attlida hvarjehanda skador, desse innevånare horde till vederbör, ”länsman” uppgifva den skada, dem blifvit tillfogad, då generalmajoren och guvernören ville föranstalta besigtning och värdering derå af Norrska och Svenska män; hvarefter ersättningen kunde väntas antingen uti kontant eller anvisning på spanmål. Atta dagar derefter d. 14 i nämnde månad afslutades konventionen i Moss, som i 8 § bestämde, att ingen kontribution eller reqvisitioner, af hvilket slag som helst, skulle äga runi, utan att allt, hvad innevånarne lefvererade, skulle betalas med reda penningar. Till följe af den tillit, som egnades dels ofvannämnde proklamation dels det uti konventionen gifna förklarande, visade Norrska innevånarne den Svenska hären en beredvillighet, som eljest till äfventyrs ej varit alt påräkna, och tvekade icke heller att af sin egendom lemna allt, som behöfdes till de Svenska trupperna. Så snart fiendtlighelerna lill följe af stillestandet hade upphört, föranstaltade den kommenderande generalen för Svenska arméen Gr. Essen, att 2:ne Svenska kommissarier kaptenen Qvist och assessoren Giillich i samråd med 2:ne Norrmän besigtigade och taxerade den skada, som af Svenska trupper blifvit orsakad. Instrumenler öfver dessa besigtningar och taxeringar afsändes sedermera till Stockholm, der de ännu i Ulrikes-departementets arkiv lära förvaras.
Hvem inser icke, att det är alldeles tvertom här i landet; ja, såvida värre, att det är här endast undantagsvis någon bland de rikaste köpmännen, som genom licencer och monopoler samt extra-speculationer kan förvärfva rikedom, under det småhandlare, så i sjöstäder som uppstäder, med få undantag arbeta på undergång; att ibland vår tjenstemanna-personal det är samma förbåHande, nemi. en alltför ojemn distribution, så att de högste taga lejonparten, under ringa arbete, medan de lägre hafva skäl att klaga öfver alltför knapp och beskattad aflöning; att dessutom ingen aflöning kan förslå, om befallning eller exempel föranleda til! prål och prakt, dyra och ständigt förändrade uniformsprydnader och så vidare. Lika oriktigt och förvillande, som jemförelsen är med andra länder, är den af författaren anställda om förhållanden ifrån 1696 och ifrån perioden af Finlands förlust, med de nuvarande. Förhållandet är, att det finnes icke några förhållanden, af hvilka man i denna väg, utan att blottställa sig för de största sophismer — hvilka jag trodde skulle vara försvunna med den historiska skolan — kan draga slutsatser till hvad som är en lagom beskattning. Problemet vore väl att få reda på detta lagom, men historien vet icke att berätta om skatterna vid de uppgifna perioderna voro lagom, och om den äfven kunde det, så blir slutsatsen snarare den, att vi mäste försätta oss tillbaka i det dåvar. status quo, än att nu, under förändrade anspråk hos alla folkclasser genom en stigande civilisation, skatterna kunna och böra vara lika stora. Hr von Hartmansdorff torde häraf se, alt om jag an förlitar mig på riktigheten af hans historiska siffror, så verka de på min Den 10 Augusti f. m. öfvertygelse såsom voro de endast nollor. Att jag för öfrigt äfven i Hr von HartmansdorfFs beräkningar skulle få se vexelkursen åberopas, väcker hos mig besynnerliga reflexioner. Men dessa torde vara bäst gömma bos mig sjelf, till dess jag vid en kommande riksdag får läsa Hrr bancofullmäktiges berättelse.
Först då valeller voter.sedlar - D c ii a5 A j> rii. na skola granskas, kan 34 §:n gifva 4 af dom sysselsättning, emedan nemi. samma § stadgar, att 4 af deni, som vid bordet sitta, skola, som orden lyda, ”hvardera föra särskildt ”prot., som, efter fulländad votering eller val, collatio”neras. De 2tne ledamöter deremot, sorn under hela omröstningen skulle komma att vid bordet sitta sysslolöse, blifva följaktligen der alldeles öfverflödig»; hvarföre jag föreslår, att antalet af ledamöter, elem ordform, enl. 3i §m bör tillkalla, inskränkes till 4- Äfven anser jag den småaktiga föreskriften i sista perioden af samma §, om hållandet af ett pappersark, på hvilket de röstande lägga sina sedlar, kunna uteslutas. Sådant brukas, mig veterligen, icke i de andra Stånden, och jag ser intet skal, hvarföre detta försigtighetsmått eller denna etikett, — hvilkendera benämningen man ock må anse vara den rätta — bör företrädesvis hos it. o. Ad. bibehållas. På dessa och flera skäl, föreslår jag, att, i händelse 2tdra uppropet försvinner, 3i §:n Ridd.Ordn. må erhålla följande lydelse: ”Vid alla val eller voteringar skall upprop ske efter ”antcckningslistan, och anmode Landtm., eller den hans ”ställe företräder, fyra ledamöter af R. o. Ad. alt jemte ”honom vid bordet sitta. De röstande, som till samma ”bänk höra, träde inom skranket, när deras bänknummer ”uppropas, och hvar och en aflemne, vid upprop af dess ”namn, sin valeller voter.sedel till ordföranden.’’ I conseqvens med förslaget till förändring af 3i §tn Ridd.Ordn., torde äfven 34 §:n böra erhålla följande lydelse: ”Sedan votertseller val-uppropet är sluladl, öppnas ”sedlarne af ordform, samt granskas af honom och de ledamöter, som vid bordet sitta, hvarvid desse sednare föra ”särskildta prot., hvilka, efter fulländad omröstning, colla”tioneras.
Om icke mitt minne felar alltför mycket så har delta Stånd vid 2:ne föreg:de riksdagar återremitterat ifrågavar:de § i Bevilln.-förordn., och sedan ogillat densamma, ehuru genom votering i förstärkt StatsUtsk. §:n blifvit qvarstående. Jag skulle således anse Ståndet handla inkonseqvent om det nu blott af den orsak, som Gr. Sparre anfört, nemi. det ringa hoppel om framgång, icke återremitterade utan tvertom bifölle §. Vill man utgå från den grundsats, sä skulle man af samma skäl, som nu blifvit lagda lill grund för bevillning af karaklersfullmakter, jemväl kunna uprätta en hel beskattningstariff för ordnar, i den mån Konungen dermed behagar utmärka Sina undersåtare. Annu har likväl icke begreppet om utmärkelser af detta slag kommit derhän, att man ansett Kommendörer och Riddare pligtige i denna deras egenskap betala bevillning, och när man det icke gjort, så synes det mig vara lika litet skäl att erlägga bevillning för en utmärkelse hvarmed man på annat sätt af Konungen blifvit hedrad. Jag fortfar att anhålla om återremiss af denna §. Gr. af Ugglas: Jag instämmer med den siste värde talaren och torde få fästa upmärksamhelen deruppå, att det icke allenast vore inkonseqvent, ulan att Ståndet skulle synas genom att icke återremittera denna § hafva öfvergifvit den princip, att i detta fall häfda Konungens rätt, ty derom är egentligen frågan. Det är nemi. gifvet, att genom denna beskattning kunna Sländerna helt och hållet fråntaga Konungen all belöningsmakt. Denna makt är Honom visserligen gifven enl. grundlagarne, men om man pålägger denna utmärkelse en sådan skatt, att ingen utom de rika mäktar erlägga den, så antingen utestänger man Konungens röst, eller ock monopoliserar man utmärkelserna till förmån för de rika, och detta torde väl icke öfverensstämma med nuvarande lids anda. Jag fortfar att yrka ålerremiss af hela denna artikel, cl. v. s. såväl af den 37 § som den dermed sammanhang egande 38:de. Gr. Sparre:
Det oaktadt bestrides ändamålsenligheten af detta systems begagnande i vårt land på det ifrigaste både af Herr Öfverste-löjtnant Beijer och Herr Friherre Ericson. Det är mot de skäl på hvilka de grundat ett sådant bestridande, som jag anhåller a 11 få framställa några an - 70 Stals-UUsko Hels Memorial M 77. märkningar, i hopp att den slutsats hvartill desse Herrar kommit, derigenom skall kunna undanrödjas. Herr Ofverste löjtnant Beijer invänder först, att ett lokomotiv af 12 tons vigt på denna bana utan curver förmår draga en större last med större hastighet än ett dubbelt så tungt lokomotiv skulle kunna fortskaffa på en bana med stigningar af 1 på 100 och med curver af 1 å 2,000 fots radie. Detta bör och kan icke bestridas; men om det observeras att, såsom förut är visadt, trafiken på Antwerpen—Gent-banar, är omkring 2l/4 gånger större än på vestra stambanan under December månad förlidet år, och dertill lägges att tå gens antal utan svårighet kunde förökas till fyra i stället för tre om dagen åt hvardera hållet, der rörelsen sådant erfordrade, samt att hastigheten på den Bel - giska banan är större än här och således en minskning deri kunde ega rum till Vitdel utan att blifva långsammare än de härvarande snälltågens, men denna minsk ning endast behöfde ega rum å stigningarna, hvarigenom lokomotivet förmådde draga mera än vid en större hastighet, då det deremot kunde gå så mycket fortare vid lutningar utföre, så tyckes det som om möjligen äfven lokomotiver om 12 tons kunde vara tillräckliga. Enligt uppgift från Söderhamn—Bergviks-banan begagnas dock der 15 tons lokomotiver på 15 skålpunds rails, utan att man funnit mehn deraf, och dessa lokomotiver uppgifvas på en stigning af 1 till 103 draga 13 vagnar med 200 centner hvardera i last eller tillsammans 2,600 centner. Vid behof vore det i alla fall ej svårt att välja något starkare räler.
Utaf härhos bifogade gg är den l:ste, angående fullmäktiges antal och ordförande, likalydande med 145 § i 1845 års reglemente; den 2:dra, angående ersättande af ledigheter bland fullmäktige, likalydande med 144 g i samma reglemente; den 3:dje, angående suppleauters inkallande, likalydande med 145 § i dito; den 4:de, angående den ed, fullmäktige skola aflägga, likalydande med 146 g i 1845 års reglemente; den 5:te, angående upphörandet af fullmäktiges befattning, likalydande med 147 § i dito; den 6:te, angående fullmäktiges åligganden, likalydande med 148 g i dito; den 7:de, angående fullmäktige meddelade befallningar samt redovisningsoch ansvarsskyldigheten för fullmäktiges åtgärder, är likalydande med 149 g i dito; den 8:de, angående rättigheten för fullmäktige att begära Rikets Ständers revisorers råd och yttranden, är likalydande med 150 g i dito; den 9:de, angående fullmäktiges honoraria samt resekostnadsersättningar, är lika lydande med 151 g i dito; Bih. till R. St.
Jag deremot anser de förra vara på en gång, både vigtiga för Staten och besvärlige för Tjsnstemännen; men önskar likväl ingen tillökning i deras löneinkomster, utan endast ett rättvist bibehållande af hvad dem redan är vordet beviljadt. Jag skulle derföre allt för gerna vilja bifalla Betänkandet; men jag har ej eller något emot att detsamma återremitteras, hvilket torde blifva en följd af de anmärkningar, som flera Talare redan gjort. Friherre Cederjlröm: Den omförmäldte ■jj:dels procenten svarar icke emot det afdrag på remisslaget, som tillförene ägt rum, då LandtRäntmästarne försummat att inom behörig tid afsända Remisserne. Af sådan orsak anser jag det vara oundgängligt nödigt att en tariff upprättas på hvad som vid dylika tillfällen bör afdragas Jag kan ej instämma uti Herr Hjertås åsigt, att ansvaret för försummelsen bör stadgas genom partiella författningar. Den erfarenheten är dessutom min, att af alla correctiver emot uraktlåtenhet af tjenstepligter, minskning af inkomsterna utgör det bästa j ty Den l4 Junii f m. 319 det är den verksammaste sporre att fullgöra sina skyldigheter, då i motsatt fall försummelsen medför en direct förlust af påräknade inkomster. Friherre Boije, Ludvig: Utan att våga på förhand afgöra det mer eller mindre värde, Friherre Hjertås framställning äger, anser sig densamma likväl vara af den beskaffenhet, att en återremiss i följd deraf blifver nödvändig. Utskottet bör åtminstone lemna ett tillförlitligt yttrande, om tiden för Remisserneg afsändande i Utskottets tanka är för korrt eller icke. Friherre Cederström kan hafva ganska rätt, att tiden i afseende på Gottland, kan vara tillräcklig; men det är ju möjligt, att på andra orter en och annan veckas tillägg erfordras? Jag anhåller på sådan grund om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på återremiss af Getänkandet.
R:dr 50 öre och i minut för högst 2 R:dr kannan, ett pris, som visst ej afskräcker någon, ej ens den ringaste arbetare, sedan daglönerna så betydligen ökats, hvarigenom också ett af de hufvudsakliga ändamål, som Konung och Ständer genom 1855 års lagstiftning åsyftade, nemligen bränvinets betydliga fördyrande, icke blifvit i samma mån uppnådt. En naturlig följd af dessa förhållanden är, att bränvinsförtäringen, om ock betydligen minskad på landet, der tillgången är ringare, likväl tilltagit i städerna der på en gång för - 150 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 77. säljningsställena äro flera och, med undantag af endast gudstjensttimmarne, hållas öppna för allmänheten både sönoch söcknedag. Att detta ej kunnat blifva utan inflytande på stadsinnevånarnea och till en del äfven på den närmast boende landtbefolkningens helsa och seder, är lätt att inse. Också visar Öfverståthållareembetets för Stockholms stad sednaste femårsberättelse, oaktadt försäkran om bränvinsmissbrukets i allmänhet aftagande, att fylleribrotten från 1,657, som de voro under sednaste qvinqvennium, i medeltal ökats till 2,221 årligen, d. v. s. tilltagitmed 34 procent under det att folkmängden under samma tid endast ökats med 13 procent. I åtskilliga landsortsstäder gör det på betraktaren ett ganska vidrigt intryck, att hvarje söndagseftermiddag se, huru hopar af dryckesbegifna gäster hela halftimmen förut omgifva utskänkningsställena, afvaktande fiket det ögonblick, då aftonsångsgudstjensten blifver slutad och krogarne skola öppnas. Något bättre tidsfördrif, än att här under sus och dus tillbringa det återstående af söndagen, borde dock stadskommunerna hafva att erbjuda sina medlemmar, eller, om de många utskänkningsställena föranleda frestelser, söka att dem i möjligaste måtto inskränka.
Men både till höger och venster kan han skåda in i långa, raka, avenuen genomskärande gator, bland hvilka Friedrichsstrasse, ungefär en half tysk mil i längd, genomskär staden från Hallischertill Oranienbaumer-Thor. Då alleerna taga slut, befinner man sig på en öppen plats, operaplatsen, har till venster Universitetshuset, till höger Biblioteket, katolska kyrkan, en härmning af Maria della Rotonda i Rom, och Operahuset, allt stora och imposanta massor. Genast på andra sidan om det sistnämnda är Arsenalsplatsen, hvilken har sitt namn af den präktiga arsenalen, till venster. Derinvid ligger det äfven vackra corps de gardet, framför detsamma Bülows och Scharnhorsts bilder i marmor, midtemot dem, till höger för den ankommande, Blüchers gjutna staty och på samma sida det så kallade konungens palais, ett vackert hus, i hvilket den aflidne konungen bodde, bredvid furstinnan af Liegnitz’s,29 med hvilket det förra är förenadt genom en täckt balkong, som går öfver tvärgatan. Sedan färdas man förbi prins Wilhelms palais, nästan det vackraste privata hus i staden, öfver slottsbryggan, med sköna, massivt gjutna, arabeskformade brovärn, och hvarifrån man ser den nya Werderskyrkan samt akademiens för byggnadskonsten palats, in i Lustgarten. Denna är en med träd planterad och blomsterprydd öppen plats, på hvars ena sida kungliga slottet, på den andra det utmärkt sköna museum, på den tredje slottskyrkan eller dômen och på den fjerde den nyss öfverfarna kanalen, samt prydd af en vacker springbrunn, hvars vatten stiger till 50 fot, och en gigantisk vas af slipad granit. Här befinner man sig i det ståtliga Berlins medelpunkt och har tillika sett hela dess ståt i det yttre, så att man, om man endast velat se hvad som i detta hänseende utmärker Berlin framför andra städer, här kan vända om och fara tillbaka samma väg man kom.
N:o 28, i anledning af väckt motion om ändring i föreskrifterne, angående Utarrendering af Kronolägenheter. Bifölls. N:o 29, i anledning af väckt fråga om Stats-anslag till inrättande af ett Stam-Holländeri. Bifölls. N:o 30, i anledning af väckt fråga om understöd af Stats-medel till upphjelpande af fisket i Bohus Läns skärgård. Återremitterades. N:o 31, i anledning af väckt fråga om Landtbruks-Academiens indragning m. m. Återremitterades. N:o 32, i anledning af väckt fråga om Smålands-Hussar-Regementes afsittning, emot erläggande af Hästvacans-afgift. N:o 33, i anledning af väckt fråga om fördelning emellan två tjenstemän af de Polismästaren i Stockholm tillhörande befattningar såsom Polisdomare och Polismästare. Bifölls. N:o 34, i anledning af väckt fråga om Landshöfdinge-sätets i Götheborg förläggande till Uddevalla, och att Götheborgs och Bohus Län måtte benämnas Bohusland med Götheborgs Län, m. m. Bifölls. N:o 35, i anledning af väckt fråga om Stats-anslag till tryckning och spridning af skrifter för befrämjande af nyckterhet. Af slogs. N:o 36, i anledning af väckt motion om tillökning i de så kallade kalldygnen vid tackjerns-blåsning. Lades till handlingarne. N:o 37, i anledning af väckt fråga att åboer å Kronohemman och Nybyggen i Rikets Norra Provinser måtte undfå rättighet att å sine hemman och Nybyggen kola till afsalu. Bifölls. N:o 38, i anledning af väckt fråga om inrättande af en skola i staden Borgholm. Återremitterades. Prat. TJtdr. d. 3o Sept. 1840. 651 N:o 39, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för bedömandet af Saltpeters halt och beskaffenhet, Bifölls. N:o 40, i anledning af väckt fråga om Lunds Stifts fördelning i tvänrre Stift. Bifölls.
Verket kommit i ett vida bättre skick , så i anseende till grufvedrift, som tillverkning, än hvad det var före 1839, visar sig dock af det anförda, att Kongl. Maj:t och Kronan på långt när deraf icke erhållit, eller på lång tid kan erhålla, någon, emot förläningarnes värde, uppgående till något öfver 1900 R;dr årligen, svarande ersättning, Bergs-Collegium framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormägtigste Allernådigsle Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter D. W. Tribler. Referent. N. G. Sefström D. v. SCHULZENHEIM. T. W. Berndes. Adolf Hallgren. L. Akerberg. Stockholm den 19 Augusti 1844. STOCKHOLM, tryekt hos P. G. Berg, i8j5. Stats-Utskottets Memorial, N:o 16g och Utlåtande, N.o 170. 1 N:o 169. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Fehr. kl 11 f. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet, N:o 85, angående väckt fråga om upphörande af Rusthållarnes vid Cavallen-Regementena åliggande att utgöra s. k. Trosspassevolance-afgift. Med föranledande af den utaf Bonde-Ståndet meddeldte återremiss å Siats-Utskottets ofvannämnde utlåtande, får Utskottet anmäla, att som, enligt aflåtne Protocolls-Utdrag, samma utlåtande blifvit af de trenne öfrige Riks-Stånden bifallet, till följd hvaraf detta ärende, jemlikt Riksdags-Ordningens 75 §., är af Rikets-Ständer afgjordt, finner Utskottet sig icke kunna dermed taga någon vidare befattning. Stockholm den 3 Februari i 845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Febr. kl. 11 f. m.
J l c d m, \ gneta vor i f,eiprig, var hon i dottet och fick der se Ofrcrstc Jlunek, rom rit1 fingen, Mr det han hadc veld fördda Kurfursten nf Sachsen. Den r6 gingo de frin I.ciprig Öfver Muldc till Woldhcim tiilsammnns med det mti i 1.eipzig. rom skulle till n n d n En natt Iilcfvo de öfvcrfdlne of svortc &amp; h d; Agneta m b t e u1 i knrcton, hvilket föll hcane .litel ovnnt., men d8 h m sig, att hon inganting kundc mräitn drng h m siq lilllinkn. 1M.n Wsldheim drog0 dc den 18 6fver en itnrk ström, rom var s i djup. att vattnet stcg upp i siitet i vagnen. De timade sig nu att g i genaste v5 en till I ' rng. N i r de kommit till staden Hainichen möttes Cruus d ett bud d n kommendnnten i Leipzig, som bnd honom draga till d g o n stod, der h i n i sikerhet kundc inrllnt. en nf gcnenlissimus, pfnlrgrefvcn Karl Gustnf, if&amp; Prax utsKnd öfvrrsidöjtnant .med er qm utkommenderde h &amp; t m, hvilken skulle afhemta ammunition i h n Leipzig. Hin hade fiirtmtt sig till nit siinda denne med sil ringa parti, ener Cruur h d e drngoner med sig. Agnno. och hennes mnn gjorde dcrför en tre mils dviig till en liten stad, en mil f d n Dresden, omkring hvilken det var en god mur och der dc kunde ligga i siikerha for der kejserliga partiet. som mycket rhrkr gick der omkring till alt skla p&amp; nar .munditzion. skulle komma.
Sedan befälhafvaren öfverlemnat laddningen till lastemottagaren, skall åtminstone ett exemplar af konnossementet till honom återställas, och laddningen derå qvitteras. Aflemnas lasten å annat ställe, än bestämmelseorten, skall, derest konnossementet är stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, emottagaren vara skyldig att samtliga exemplaren af konnossementet till befälhafvaren öfverlemna. § 102. Befälhafvarens och lastemottagarens rättigheter och skyldigheter bedömas endast efter konnossementets lydelse, och fraktaftalet gälle emot konnossementet endast såvida det finnes derstädes åberopadt. Befälhafvaren vare ej berättigad att emot lastemottagaren invända, att han tecknat konnossementet i god tro och under löfte om inlastning af de varor, å hvilka det lyder. Befälhafvarens och befraktarens rättigheter och skyldigheter bedömas efter fraktaftalet, såvida ej konnossementet innehåller en, från öfverenskommelserna vid fraktaftalet afvikande, bestämmelse, i hvilket fall konnossementet, såsom den sednare handlingen, har vitsord. 77 § 103. Yppas tvist med anledning af olikhet mellan konnossementer, pröfve domstol hvilketdera skall såsom giltigt anses. § 104. Kommer till inlastning gods, som är skämdt, skadadt, eller hvars yttre beklädnad är bristfällig, eller slutet i packor, kistor eller käril, så att innehållet är befälhafvaren obekant, eller har han ej emotlagit lasten efter mätning, räkning eller vägning, eller har han eljest gjort något förbehåll i afseende å vården af godset, bör han, till sitt fredande för ansvarighet, derom å konnossementet göra anteckning. § 105. Lasten skall, enligt konnossementets innehåll, till emottagaren aflemnas.