Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som barn hörde jag henne ibland yttra att hon gråtit, när hon var ung. Jag trodde det icke; det föreföll mig lika omöjligt som underverken i bibliska historien, hvilka jag icke heller trodde på Mina föräldrars ömsesidiga fiendskap gjorde min ställning till dem båda skef; jag ville stå väl med dem båda – och tvangs derigenom att ljuga för dem båda. Denna barndomserfarenhet har, sedan jag blifvit vuxen, gjort min sanningskärlek nästan brutal. I det hela taget ha de egendomliga förhållanden, under hvilka jag växte upp, sedermera lemnat djupa spår i mitt lif — Jag tvingades att vara som en gammal menniska, när jag var barn, derför har något af barnanaturen glömt sig qvar djupt inne i mig. Jag kan vara konventionell i mitt sätt, men jag blir det aldrig i mina känslor och min tankegång. Så skildrar Victoria Benedictsson i ett bref till en kvinlig vän, sin egen barndom. Ett underligt skyggt och lillgammalt barn var det, som gick omkring på gården dernere i Skåne klädd i en fantastisk drägt, till hälften en pojkes och till hälften en flickas. Ett underligt barn – frukten af ett äktenskap, hvars sommar längesedan var förbi, en senhöstfrukt, alstrad af en enda solskensdag i oktober, vuxen upp under höstkyla och frost, ensam. Ensam gick hon omkring i det dystra hemmet, tidigt misstänksam, tidigt på vakt mot sin omgifning, ängslig att förråda något af sitt inre lif; ty hennes blod var starkt och varmt, våldsamt och upproriskt, fast hon tidigt lärt sig att kufva det under en mask af förställning. Det fins ett ord, som kastar ljus öfver hela hennes lif; det ordet heter längtan. Den yttrar sig på många sätt; tidigast röjer den sig naturligtvis som en längtan efter ömhet och tillgifvenhet; derpå slår den öfver i en obändig konstnärslängtan, och som nyss fullvuxen flicka kämpar hon en hård kamp för att få egna sig åt målarkonsten. Det förvägras henne, men hon ger icke tappt. Hon beslutar att taga sitt öde i egna händer; hon vet hvad som fordras: pengar. Hon måste förtjena dem och hon söker sig en plats som gouvernant.
S. varmt förfäktade den politiska rösträttens utsträckning äfven till kvinnan, faller af sig själft, men i sitt anförande rörande denna fråga fällde han några yttranden, som äro synnerligen karaktäristiska för hans ståndpunkt, på samma gång de lemna en förklaring på det faktum, att frih. Stackelberg alltid gärna o c h m e d uppmärksamhet hördes i kammaren. Han yttrade därvid: berg. Kvinnans politiska rösträtt blef som bekant den gången icke någon verklighet. D e t såg nästan ut, som om riksdagen år 1884 förtagit sig, ty under de följande åren hörde man föga af kvinnofrågan. M y c k e t torde härtill hafva bidragit, att de viktiga ekonomiskt-politiska frågorna allt mer framträdde och togo alla krafter o c b allas uppmärksamhet i anspråk. Äfven frih. Stackelberg deltog i striden om det nya ekonomiska systemet, men han fick knappt upplefva stridens slut. Han afled nämligen hösten 1888. Frih. S. hade dock ej under dessa år varit overksam i arbetet för kvinnans rättsliga ställning. D å det större verksamhetsfältet, riksdagen, på grund a f omständigheterna stängdes för kvinnofrågan, vände han sin förmåga till ett mindre arbetsfält, Föreningen för gift kvinnas eganderätt. Han var en nitiskt arbetande ledamot af denna förening och från 1886 dess ordförande. Bland kvinnofrågans pionierer var frih. Stackelberg en, o c h kanske den som tagit de kraftigaste o c h mest verkande spadtagen för att för denna fråga jämna vägen till framgång. M e d lugn moderation, men varmt o c h vältaligt förfäktade han sin sak, och han förstod att ej blott föra den framåt, utan o c k att fästa u p p - märksamheten på hvad ännu ytterligare återstod att göra Man kan utan öfverdrift säga, att mycket, som gjorts och kommer att göras i denna sak, är skördar, hemtade från den sådd, som en gång gjordes af Berndt Oskar Stackelberg. H. L. Victor in.
Kallelse till Kyrkomötet utgår af Erkebiskop eller, i händelse af tjenstens vacans, af Ecklesiastikministern, och Kyrkomötet sammanträder i Stockholm hvart 3:dje år i Augusti månad. Till öfverläggningsämnen höra: a) Redogörelsen för det kyrkliga lifvet inom Riket, den Ordfden sjelf upställer eller updrager åt någon Mötets ledamot att upställa och mötet föreläsa. b) Alla ärenden, som höra till kyrkoväsendet. Motioner för ändring i författningar och statuter skola, skriftligen författade, upläsas på första dagen af Kyrkomötet och skola, ifall någon ledamot så fordrar, bordläggas till följande dag, då de till föredragning förekomma i den ordning de blifvit inlemnade och sedan beredde. c) Skulle Kyrkomötet vilja, för särkilda frågors behandling, tillsätta ett eller flera Utskott, så må dertill lemnäs tillstånd, om pluraliteten så åstundar. d) Kyrkomötet varar, om ärendenas mängd så påfordrar, 14 dagar och kan ännu ytterligare förlängas genom K. M:s särskilda bifall. e) Hvarje dess ledamot åtnjute 5 R:dr b:ko per dag i traktamentspenningar och skjuts för 3 hästar, som utbetalas af Statskassan. Kyrkomötet eger ingen beslutande eller verkställande makt. Besluten skola underställas K. M:s pröfning och bifall, för att blifva såsom lag gällande. f) All rösträtt utöfvas per capita. Enkel röstpluralitet är afgörande. Uptagen af många göromål, har min tid varit för kort och för öfrigt min förmåga otillräcklig, för att upställa ett så vigtigt för - 112 Den 8 November. slag, och ehuru första förslaget, ifrån hvem det komma må, troligen kommer att vara ofullständigt, så får jag, med hänseende till de först upgifna skälen, påyrka att, i fall detta mitt förslag i sitt närvar:de skick icke kan af R. St:r biträdas, att It. St:r ville hos K. M. i underd:het anhålla, att Han täckes förordna en Komité, för utarbetandet af ett förslag i denna syftning för kyrklig representation, att föreläggas näst sammanträdande R.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å den nu förevarande §:n, blifvit yrkadt dels bifall till densamma, sådan den lyder i Utsluts förslag, dels afslag derå och antagande af den motsvarande l:sta §:n i K. M:s förslag, och dels §:ns återremitterande ; hvarefter och sedan propos. blifvit framställd å bifall till den af Utsk:t föreslagne Irsta §:n, samt med starka nej jemte åtskilliga ja besvarad, propos. gjordes om afslag derå och antagande af den motsvarande §:n uti K. Mrs förslag, 326 Den 19 Maj e. m. dervid svaren utföllo med starka ja, blandade med några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Cederström, Thure, begärde votering. Upplästes och godkändes följande voter:s-propos.: ”Den som bifaller § 1 uti det af LagUtsk:t i Betänkt Nio 21 framställda förslag till författn. angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, röstar Jaj Den det ej vill, röstar Nej; Tinner nej, afslår B., o. Ad. förenämnde § och antager lista §:n uti den af K. Mit föreslagna Förordn i ofvanberörde ämne.” Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 9. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Enda skillnaden mellan Utskits förslag och den K. Proposin, beträffande denna §, är den att Utskit utsatt maximum af straffpåföljden i första mom. till 2 år, i st. för att K. M:s Propos. har 1 år. Den K. Proposin är affattad i öfverensstämmelse såväl med den K. Proposin i ämnet vid förra Riksdagen som LagUtskits då framställda förslag. Jag vill icke neka, att Utskis nu afgifna förslag kan hafva skäl för sig, men jag kan icke Auna förändringen af sådan be tydenhet, att den bör föranleda till förkastande af den K.
Statsoch BancoUtskottens Betänkande, VI 1. s vi — xv, återrem. af Adelli, IX s 518, af PresteStåndet, ix s 519, af BorgareStåndet, IX s 519,626, af BondeStåndet, IX s 529 *) Återremis&én besvarad i Ytterligare Utlåtandet om Rikets Penningeverk. *99 MilitaireLärares, om en, anställande vid Upsala Universitet. StatsUtskottets Betänkande, IV i. s 449’ 45o, bif. af Adeln, IX s 125, af BorgareStåndet, IX s i3a, af BondeStåndet, IX s 134» afPresteStåndet, IX s i38. Underd. Skrifvelse om Militaire-UndcrvisningsVerket, X i. s 569 — 572. RiksdagsBeslutet, §. 44* — Statens Personal och Löneinkomster, Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 209. MilitiseBoställsCassan, om granskning af. Motioner, remitt. till StatsUtskottet, II s n49, h58, i 160. Utskottets Utlåtande, IV 5. Underd. Minimi-Tabellen, om upphäfvande af den så kallade. Motion, remitt. till Bevilln. Utskottet, II s i3o5, besvarad i Betänkandet om allmänna Bevillningen. Ministerplatserne, om indragning af, vid fremmande Idof. Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskottet, II s 1194- Ekon. Utskottets Utlåtande, VIII s 199, 200, bif. af Adeln, IX s 142, lagdt till I^andlingarne af PresteStåndet, IX sa3o, af BorgareStåndet, IX s 233. Minnespennings-präglande, om en, i anledning af H. K. II.
Det är j u omöjligt för honom att på förhand säga, om den » bekymrade » kommit af verkligt andligt behof, eller om hennes besök endast är en förevändning (stundom med ett försök till själf bedrägeri) att få göra hans bekantskap. Nåväl, han mottager henne, hon lättar sitt hjärta, berättar kanske hela sin lefnadshistoria, gråter kanhända också en smula och — ber att få komma igen. Besöken upprepas, bekantskapen är gjord, den kvinnliga uppfinningsförmågan finner på ständigt nya orsaker att göra besök, en början till ett mer eller mindre förtroligt förhållande är inledd. Jag behöfver icke påvisa, att prästmannen redan från första stunden kommit i ett mycket bekynnerligt och skeft läge. Han måste ovillkorligen märka, att det icke är det andliga behofvet endast, som fört dit deu tröstsökande damen. Hela hennes uppträdande, hennes blickar, som mer eller mindre omedvetet förråda hennes känslor, hennes ord och än mer röstens tonfall säga honom sanningen. Men hvad vill han göra? Man skall vara bra hårdhjärtad för att visa ut en medmänniska, som söker tröst. Och man skall icke vara en man med manliga känslor, om icke hjärtat klappar fortare vid ett sådant tillfälle. Den bäste och hederligaste man är utan tvifvel utsatt för frestelser, härledda af dylika besök, kanske vid mycket olämpligt vald tid, af en ung, vacker och obetänksam kvinna. Jag vill säga till vårt prästerskaps heder, att man mycket sällan i vårt land hör talas om skandaler, till hvilka anledning gifvits af dessa oförståndiga yttringar af kvinnlig hängifvenhet. Men hvilka själsstrider, hvilka obehag och hvilken förargelse ha de ej förorsakat! Jag känner prästmän, som tagit till princip att undvika téte-ä-téter med unga damer, och som icke bevilja enskilda samtal med någon, som de kunna misstänka för biafsikter. De ha blifvit nödsakade därtill på grund af erfarenheter, som lärt dem sanningen af orden: » bättre fly än illa fakta! » Men hvilken förödmjukelse för en bildad dam af god societet att helt enkelt blifva vägrad tillträde till ett hus, hvars ägare hon gjort allt att visa sin beundran och uppriktiga hängifvenhet!
Arméens stamtrupper skulle, enligt nu afgifna förslag, från båtsmanshållet erhålla en förstärkning af 1,398 rotar, deraf 1,347 tillhörande gamla och 51 nya ordinarie roteringen. (Bil. M och N). öfverflyttningar från båtsmanshållet hafva blifvit ifrågasatta endast i delar af landet, der arméen antingen saknade stamtrupp, eller ock en redan befintlig sådan företrädesvis ansetts vara i behof af förstärkning, och i anseende till sin förläggning kunde utan svårighet med sig förena båtsmansrotar. Efter dessa öfverflyttningar, skulle, — om Gottlands rotering, hvilken vore önsklig att använda såsom stamtrupp på ön till den talrika nationalbeväringen, derjemte afräknas — för flottan återstå 4,079 båtsmansnummer utom 67 nummer af nya roteringen. (Bil. N). Möjligen är detta mera än vid sjöförsvaret kan användas. På förutsättningar af denna beskaffenhet hafva kommitterade emellertid icke ansett sina förslag och beräkningar böra grundas, men om ytterligare några delar af flottans indelda stamtrupper kunde med arméens förenas, finnas dertill flere passande utvägar såsom t. ex. att i Vesternorrland uppsätta ett regemente i stället för en corps (Bil. H) och att förstärka de småländska regementena. — Göteborgs stad har sig tillagdt ett stadsvakts-kompani af 44 rotar indelade i Säfvedals härad och de staden närbelägna socknarne. Kompaniet, som står under borgmästarens befäl, begagnas till polistjenstgöring i staden. Detta användande af indeld trupp, synes hvarken öfverensstämma med indelningsverkets ändamål eller i andra afseenden vara rätt lämpligt. Det indelda löningssätt som förutsätter manskapets närvaro på roten, måste lägga hinder i vägen för truppens ständiga tjenstgöring i staden, hvarföre det vill synas som kunde det gagn Göteborg har af en sådan polisstyrka, icke motsvara dess verkliga kostnad.
O ö 2:dra Artikeln. Under förbehåll att framdeles få i behörig ordning pröfva och bestämma huru stor procent af lön eller inkomst hvar och en, som ålägges bevillning, bör utgöra, och under godkännande af hvad Utskottet i Betänkandet N:o 12 föreslagit, att nemlignn den hittills af lönar utgående centonal skall upphöra, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets förslag i 2:dra §:n. 3:dje §. Bifölls. 4:de Bifölls med det tillägg, att den accords-ränta, som, enligt af Kongl. Maj:t utfärdad Författning, utgöres af en stor del militäreembetsoch tjenstemän, skall afdragas från löne-inkomsten, innan den tili bevillning beräknas. 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 och 13 §. §. Bifollos. 14 §. Bifölls med uteslutande af de på 4:e och 5:e raderna Stående orden: ”så framt denna handel kommer att fortfara.” 15 §. Bifölls med följande förändringar: n) att orden: ”Bokhandlare, lika med Handlande §. 10” skola utgå; b\ att Gesäller skola till bevillning uppföras i 2:ne classer; c) att, i afseende på bevillningen af Informatorer och Skollärare, f/tskot1. 1 , i Betänkandet N:o 12 framställde, förslag antogos; d) att bevillningen för Utlänningar (deruti ej inbegripne Norrmän för Norrska Producter), som resa omkring i landet och efter eller utan medhafvande prof för egen räkning eller såsom utskickade för andra, ulbjuda eller sluta handel om utländska varor, skall bestämmas efter de grunder, som i 1835 års Be vi I In i 11 gs-F örordn i ng äro gällande. 16, 17 och 18 §. §. Bifollos. 19 §. Så väl UtskolLels förslag i denna som Ulskutlets hemställan i 661 Trot. Utdr. d. 3—14 Oct. 184<>.
Jag förenar mig med Grefve von Schwerin deruti, att fyra Directeurer böra, utom Banco-Ombudet, tillsättas, och anser ej eller nödigt, att någon serskild föreskrift, rörande desse personers stånd och beskaffenhet, Banco-Fullmäktige meddelas. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall å Tredje Funden i Utskottets sednare Utlåtande. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, med afslag å Tredje Puncten, besluta, det Herrar Banco-Fullmäk tige - Den 7 November f. m. 177 tige skulle äga att tillsätta Ledamöterne i Directionerne öfver Låne-Contoiren, och hvilka Ledamöter horde sta under Herrar BancoFullmäktiges uppsigt och tillsyn, samt utgöras af ett Bankens Ombud, jemte så många personer som Herrar Banco-Fullmägtige, för ärendernasordenteliga gång, samt Låne-Contoirens behöriga säkerhet, kunde finna nödigt. Herr von Hartmansdorff: Jag instämmer visserligen i den mening, att DiscontDirecteurerne ej höra utses af Ständerne; men Directeurernas antal lärer i alla fall böra af Biksens Ständer bestämmas. Grefve von Schwerin nämnde nyss, att fyra Directeurer voro tillräckliga, enär Banco-Ombudet utgjorde den femte. Detta antal tror äfven jag vararigtigt, samt anhåller att Herr Grefven och Landtmarskalken täcktes derå framställa proposition. Herr Hjerta: Äfven jag anser antalets bestämmande vara nyttigt, och förenar mig derföre med Herr von Hartmansdorff; så vida ej Ridderskapet och Adeln skulle anse lämpligt , att Banco-Ombudet och Kamereraren äfven hade en röst hvardera. Friherre Cederström: Jag vill ej bestrida om Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt, att, utan bestämd föreskrift i afseende på Discont-Directeurernes antal, öf - JRidd. o. Ad.
Det för dem egendomliga var däremot den intensa, alltid lefvande visshet med hvilken de kände Guds närvaro i sitt eget lif och evighetens närvaro i hvar stund af detta lif. Browning upptog icke de nya idéer hvilka, under senare delen af hans lif, genomträngde mänsklighetens medvetande. Och ehuru en vetenskapligt intresserad iakttagare, var han allt utom vetenskaplig i sina slutledningar. Han nöjde sig hela sitt lif med att mot vetenskapens agnosticism ställa sin egen Pippas glada tro: God is in his heaven All’s right with his world! och den lika barnsligt optimistiska vissheten: What is all our failure here but a triumph’s evidence For the fulness of the day? Brownings etik och metafysik äro lika motsägelsefulla som den svenska diktares, med hvilken jämförelsepunkterna vid hvarje steg erbjuda sig, nämligen Almqvist. Makarna Brownings filosofi erbjuder äfven likheter med den – liksom Almqvist och Elisabeth Barrett Browning – af Swedenborg starkt påverkade målaren-diktaren Blake, hvilken Browning mycket beundrade. Hos dem alla stå nämligen deras rester af kristliga föreställningar i påtaglig motsats till deras innersta, själfskapade världsförklaring. Denna innebar det kroppsliga och andliga lifvets enhet; den sinnliga lika väl som andliga naturens helighet; vissheten att den jordiska tillvarons alla moment äro symboler af och en nödvändig genomgång till det högre lifvet, där den fysiskt-psykiska utvecklingen sedan i oändlighet fortsättes från mörker till klarhet och från klarhet till klarhet. Men om man följdriktigt – hvilket de själfva ej gjorde – tillämpar denna åskådning, då leder den till den evolutionistiska monismen. Som det är i konsten och i kärleken, enheten mellan ande och sinnen tillsvidare når sitt högsta uttryck, så är det själfklart att alla de nyssnämnda enhetstroende i konsten och i kärleken skulle finna sin religions högsta andakt. Liksom för Swedenborg ägde för dem kärleken mellan man och kvinna en allt annat öfverträffande betydelse för människonaturens lycka, harmoni och fullkomning i tiden som i evigheten.
I anledning af den vid 65 § Riksdags-Ordningen af Herr Assessorn gjorda anmärkning erinrade sig Utskottet, att ett förslag till förändring i denna § vid sistlidne Riksdag blifvit från Constitutions-Utskottet till Riksens Ständer öfverlemnadt, hvilket hufvudsakligen hade samma syftning. Utskottet ansåg derföre öfverflödigt att något ytterligare härutinnan föreslå men trodde, att rätta tiden till föreslående af en bättre redaction af denna § vore den, då Riksens Ständer besluta, huruvida icke en Ledamot i Committéen alltid bör väljas bland Presterskapet. 226 Riksdagen 1810. Hvad angick anmärkarens önskan, att uti Riksdags-Ordningens 41, 66 och 67 §§ måtte stadgas, huruvida Bancooch Riksgälds-ContoirsFullmägtige kunna till Riksdagsmän väljas, då Riksdag hålles å annan ort än i Hufvudstaden, åberopade Utskottet sitt förut gifna yttrande, att det ansåg Riksdagsmannarätten som den heligaste af alla medborgerliga och trodde den af inga föregående uppdragne förtroenden kunna inskränkas. Jemför sid. 126—131, 110-142, 151. f Expedition N:o 11. 227 N:o 11. > Till Riksdagsmannen J. M. Wessing. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 13 October 1810. Vid den af Riksdagsman Wessing begärde förklaring af 17 § i Riksdags-Ordningen kan Constitutions-Utskottet icke lemna annan upplysning, än att denna §:s tillämpning i särskildta fall är en åtgärd, som tillkommer vederbörande Domstolar, och att, då §:ns stadgande är bestämdt, kan Constitutions-Utskottet icke ingå i pröfning hvarken af den retroactiva verkan, man försökt densamma tillägga, eller af enskildta Personers valrättighet. Hvilket enligt 84 § RegeringsFormen skulle Riksdagsman Wessing till svar lemnäs. Bilaga till Exped. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft.
Upplästes mantalsoch skattskrifvningslängden, hvilken befanns riktig, utom några högst obetydliga ändringar som antecknades. N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken, i dess sockenstuga d. 20 febr. 1848. S.D. Som vid socknestämman sistl. söndag, då protocollet af den 30 sistl. januari justerades, socknemännen begärde någon ytterligare betänketid, i anseende till folk-scholans inrättande inom denna socken, och det beslut blifvit fattadt, att socknemännen äfven i dag skulle här sammanträda för att fortsätta öfverläggningen om nämnde angelägenhet, då de under veckan fingo tillfälle, att i hvarje by derom samspråka med hvarandra, voro nu, efter derom skedd pålysning från predikstolen, församlingens ledamöter här samlade, hvarvid, efter något kort samtal och derom framställd fråga, samteliga närvarande församlingens ledamöter, med undantag endast af 2:ne (Erik Andersson och Lars Isaksson i Storbränna) förklarade sig villige och benägne för folk-scholans inrättande härstädes, medan, som orden föllo de icke torde kunna undgå att efterlefva Kongl. Maj:ts nådiga författning, hvarföre och nu det beslut fattades att oftanämnde skola med görligaste första i Häggenås skall organiseras, efter de grunder Kongl. Maj:ts stadga af den 18 juni 1842 derom bestämmer.
I Danmark är, enligt 1863 års tulltaxa, införseltullen för plåt och tråd af messing 3 Danska sk. pr Danskt ft>, eller emellan 5 och 6 öre pr Sv. <tt. Jag har i det föregående sökt visa, att men ej kan förebrå de Svenske messingsfabrikanterne att de icke följt med sin tid. Men oaktadt alla ansträng - Motioner i Preste-Ståndet 1865. N.o 37. 91 ningar skulle de ej förmått bibehålla ifrågavarande industri ens vid dess nuvarande tynande lif, derest icke en hittills gällande skyddstull å s. k. manufaktur-arbeten af messing gjort det möjligt att uppdrifva fabrikationen deraf till en högre grad och derigenom bereda ett stöd åt tillverkningen af de i och för sig långt vigtigare artiklarne marinmetall samt plåt och tråd. Skulle äfven detta skydd bortfalla, äro sannolikt den Svenska messingsfabrikationens dagar lätt räknade. Frågan, huruvida denna näringsgren förtjenar ett skydd elier, hvilket är detsamma, huruvida en Svensk messingsfabrikation bör finnas eller icke, kan ock betraktas ur vissa allmänna synpunkter, på hvilka jag slutligen utbeder mig få fästa uppmärksamheten; våra dagars historia har lärt oss att icke tro - på en varaktig fred; tider kunna komma, då Sverige blir hänvisadt till sina egna resurser. Då, om icke förr, skall man lära sig inse vigten deraf, att inom landet finnas de näringsgrenar, hvilkas alster numera lära vara för oss oumbärliga. — Vid ett af de Svenska messingsbruken har under de sednaste åren drifvits en fabrikation, om hvars betydelse i detta hänseende meningarne icke kunna vara delade, nemligen tillverkning af lokomotiv-tuber för Statens jernvägars behof. Antag, att ett inträffande krig hämmade införseln af denna för hela. vår jernvägsrörelse oumbärliga artikel; huru skulle vi reda oss om ej inom landet utväg funnes att fylla det ständigt återkommande behofvet deraf? Detta blott såsom ett exempel. Ty det förefaller mig otvifvelaktigt, att ett upphörande af den Svenska messingstillverkningen skulle, likasom upphörandet af hvarje för landet naturlig näringsgren, äfven under vanliga förhållanden medföra både vådor och nationalförlust.