Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke uttryckt sig, skulle hafva fullkomligt ordagrannt tillämpats, en bev.summa utgått, som varit 2, 3 å k gånger större än den K. St:r sjelfva förklarat sig behöfva, så må det väl också hafva varit vederbörande beskattningskomitéers lagliga rätt och moraliska pligt alt, i afs:de på författningen, förfara så som de hittills gjort. Nu har också, efter hvad Gr:n sjelf bär förklarat och Bev.Utsk:ts ledamöter såväl som komiterade i deras betänk, ytterligare sökt ådagalägga, orsaken hvarföre man stadgat de grunder, som nu här äro föreslagne lör bevillningen, varit den, att man derigenom skulle kunna uttaxera en för ändamålet nödig summa, men icke mera, genom en strang tillämpning af de föreskrifter, som bev.författningen kommer att innehålla. Med ett ord, man vill söka göra bev.stadgan till en sanning, i stället för att den nu är motsatsen, ehuruväl resultatet deraf varit för staten fördelaktigt. Hvarföre vill man då för Svenska folket förhemliga, att denna summa utgör hvarken mer eller mindre än den summa, som Svenska Ständerna anse erforderlig för fyllande af statens behof, och att man stadgat dessa grunder just. för att komma till en verklighet i beskattningen, i motsats mot hvad hittills varit förhållandet? Jag kan således icke begripa huru Grin ens vill försöka att försvara Bev.Ulsk:ts Utlät., och det så mycket mindre, som Gr:ns förklarande, att man at samma skäl skulle utsätta i författningen ang:de tull och karta sigillata summans belopp, är alldeles oriktigt, ty Reg.Formen förutsätter aldrig att ett sådant belopp skall annorlunda än förslagsvis vara kändt, emedan den 7 0:de g:n talar först om de särskilda beviliningar, som skola beräknas, och, sedan de blifvit beräknade och statsverkets behof utredt och bestämdt, så skall opåmint af Bev.Utsktts förslag framställas om bevillningens ökande eller minskande. Deraf synes tydligt att det är en bestämd summa, som R.
Han har en mängd underhafvande och står i affärer med ett större antal personer. Större delen af dessa är arbetsfolk, som då måste skaffa sig ombud i Stockholm för att aflägga borgenärs-eden, uttaga prot.- utdrag o. s. v. Man måste erkänna, att om å ena sidan R. o. Adis forum är en olägenhet för R. o. Ad. sjelf, och å den andra jemväl en olägenhet för borgenärerna, så är det icke en fördel, och om Ståndet envist vidhåller denna företrädesrätt, som för Ståndet sjelft icke iir någon vinst, så är det klart, att det hat och den ovilja, som redan förefiunes mot detta Stånd, skola vända sig äfven mot de andra rättigheter, som kunna för R. o. Ad. vara af större värde. Min åsigt är således den, att om R. o. Ad. vill häfda de rättigheter, som tillika innefatta förbindelser, så bör man icke bibehålla sådana, som på en gång för R. o. Adis egna medlemmar och för öfrige medborgare medföra olägenheter. Det liar blifvit sagdt, att komiterade sträckt sina åtgöranden utöfver sin befogenhet, då de tillstyrkt upphäfvandet af forum privilegiatum. Jag ber att få upplysa, det komiterade hade sig uppdraget att författa en ny konkurslag, och till följd häraf borde också komiterade föreslå en ny lista § i stället för motsvarande g i nu gällande .konkurslag. Komiterade gingo då icke utom sin befogenhet, då de togo i betraktande, huruvida innehållet af sagde g borde qvarstå eller icke. Jag öfvergår nu till sjelfva lagen och ber att ur dess egen natur få bevisa lämpligheten af det gjorda förslaget i sagde hänseende. Utskit har nemligen, i likhet med komiterade, föreslagit en helt annan rättegångs-ordning för konkurser, än hittills. Det har, efter mitt förmenande, varit det felet med konkursers behandling här i Sverige, att domstolen för mycket ingripit deruti. Nu är det meningen att skilja konkurs-behandlingen eller sjelfva för - 24 Den IX Juli f. m. valtningen från de egentliga tvistefrågorna.
Postverkets extra-ordinariers, utan sjelfva styrelseverkets anseende, sorn blifvit nedsatt derigenom, att dess extra-ordinarier blifvit af Utsk. ansedda endast som renskrifvare, d. v. s. sådana, som begagnas blott för tillfället, skrifva frivilligt hos enskilda för betalning, icke ens hafva försvar hos den, de betjena, och altså icke heller äro honom någon lydnad skyldiga. Att den af Utsk. Den 10 Maj f. m. gjorda jemnförelse likväl är alldeles oriktig och ett rent misstag, har Utsk. också sjelf insett och äfven sjelf rättat dermed, att Utsk. på ett annat ställe i dess betänk, förklarat, att ”K. Postverket står under samma befordringslagar som •”Rikets öfriga Verk och Collegier.” Då nu detta sanna och rätta förhållande är medgifvet, hvarföre då, i rak opposition deremot, yttra, att K. Postverkets extra-ordinarier äga ingen rätt till befordran inom verket framför hvar och en annan utom verket? Annorlunda har detta samma Utsk. vid förra riksdagen betraktat denna samma fråga, då Utsk. uti dess betänk, af d. i3 Maj 1829 (N:o lii) funnit sig på goda skäl böra tillstyrka underd. anmälan af den önskan, ”att K. M. täcktes anbefalla vederbörande auetoriteter att ”sorn incompetenta anse alla sådana sökande till lediga sysslor ”inom och under K. Postverket, hvilka icke förut tjenst”gjort som extra-ordinarier eller vicarierande postmästare, ”samt derunder ådagalagt skicklighet, nit och pålitlighet, ”hvilket sednare isynnerhet vid dessa beställningar vore af ”högsta vigt för allmän och enskild säkerhet; och hyste ”Utsk. den tillförsigt, att K. M. med synnerlig nåd täcktes ”omfatta sådana embetsman, som längre tid inom K. Postverket tjenstgjort, då de kunde förete vederbörandes vitsord om trogen tjenst och visad redlighet i ombetrodda för”rättningar. ” För Utskts nu alldeles förändrade tänkesätt har icke blifvit anfördt något enda vederläggningsvärdt skäl; ty icke ian det få namn af skäl, att för inträde vid K.
M. icke ansett tjenligt att för det närvarande rubba hvad som sedan längre tid tillbaka varit stadgadt rörtde ordförandeskapet uti R. St:s Utsk., och hvilket K. M. fann stå i nära sammanhang såväl med den ordning, RiksSttn sinsemellan och inom Utsk:n iakttoge, som äfven med hvad som funnes föreskrifvet uti 23 § Riksd.Ordn. och 27 § Ridd.Ordn. om huru förhållas skall vid Landtmarskalks sjuklighet, laga förfall eliev timade frånfälle, samt uti 9 och 35 §§ Ridd.- Ordn., rörtde ätternas säten å Riddarhuset och ordningen, hvarefter R. St:s Fullmägtige i Banken och Riksg.cont., äfvensom deras Revisorer, ägde att sina säten intaga; af hvilka skäl K. M. icke antagit den af R. o. Ad. uti ig och 22 §§ föreslagna förändring; och har K.. M. slutligen, såsom vilkor för gillandet af R. o. Ad:s förslag till förändring af 11 § Rdd.Ordn., funnit en rättelse nödig uti redactionen af 36 §: varande i enlighet med dessa K. M:s åsigter, på sätt 4i § Ridd.Ordn. förmår, såsom K. M:s contra-proposition ett förslag öfverlemnadt till ändring i 11, 18, 23, 36 och 37 §§ Ridd.Ordn., upprättadt i ordagrann öfverensstämmelse med hvad af R. o. Ad. beträffande de trenne första och den sista af dessa §5 blifvit föreslaget, samt med iakttagande af den nödig befunna rättelsen i 36 §:s ordalydelse.
Det synes nemligen vara betänkligt, att, då en fordrans verklighet beror på tvist, tillåta det en ansökning om inteckning för samma fordran må hvita intill rättegångens slut, enär gäldenärernes egendom, under tiden, anses graverad för fordringsbeloppet; men då man tager i betraktande att, utan denna rättighet, blefve borgenärer i allt för hög grad beroende af gäldeuärers godtfinnande, torde all betänklighet i berörde hänseende bora förfalla. Skulle emellertid det af Erik Andersson framlagda förslag till förändrad redaktion af 1 och 9 §§ i 1818 års förordning antagas, vore omförmälda rättighet i sjelfva verket dermed borttagen, ty då en handling icke förr kan anses ådagalägga en fordran , än den blifvit antingen af gäldenären erkänd eller domaren förklarat handlingen ega dylikt vitsord, hvilket ej kan ske utan rättegång, skulle följden af det föreslagna stadgandet, att ansökning om inteckning ej må göras hvilande i annat fall, än att borgenären grundat densamma på handling, hvarigenom hans fordran ädagaläggesj uppenbart blifva, att, så snart en gäldenär förnekar verkligheten af en till grund för sökt inteckning företedd handling, inteckningsdomaren, som ej kunde pröfva handlingens bevisande kraft, måste helt enkelt afslå den gjorda ansökningen; och denna anmärkning torde tillräckligen visa oantagligheten af omförmälta serskiita förslag. Gällande inteckningslag föreskrifver att, om gäldenär, efter det inteckning i hans egendom af någon borgenär är sökt, men ej fastställd, gör konkurs, den rätt, som eger konkursmålet upptaga, skall pröfva den sökta inteckningens verkan. Denna föreskrift har Utskottet ej ansett fullt lämplig. Det är nemligen af vigt, att hvarje inteckningsansökan från början till slut behandlas af den domstol, hvarunder egendomen lyder; ty det är der, som alla upplysningar höra vara att tillgå om de åtgärder, som i anledning af en sådan ansökan vidtagas; der, som det säkrast kan undersökas om gäldenären har så beskaffad rätt till egendomen, att den lagligen må intecknas.
M. linner en utarrendering lämplig, (hvilket jag betviflar), är K. M. oförhindrad att en sådan åtgärd besluta. Jag tror således att om 126 Den 24 Maj. den ifrågasatta tind. skrifvelsen är affattad i de ordalag, FIr von Hartmansdorff föreslagit, är detta allt hvad som erfordras i denna sak; och instämmer jag derföre uti åtskillige ledamöters begäran om propos. till bifall derå. Hr Ribbing, Bengt: Såsom boende nära Husqvarna, bar jag haft tillfälle att om gevärsfabrikationen derstädes taga kännedom, och får jag derföre med afseende å eli här fäldt yttrande om den strängare besigtning, som skulle äga runi vid Carl Gustafs stad emot hvad som för Husqvarna vore föreskrifvet, äran upplysa, att, efter hvad jag kunnat inhemta, besigluingen vid det sednare stället i stränghet fullt ut kan jemföras med den som iakttages vid Kronans berörde faktori. Denna stränghet lärer för några år sedan hafva gått så långt, att en gång 99 gevär af 100 blifvit kasserade; och strängare kan väl icke kassationen vid något faktori handhafvas. Följden har emellertid blifvit en större noggrannhet å vederböra sida vid tillverkningen, hvarefter också kassationen blifvit mindre, ehuru ändock efter de underrättelser jag erhållit i medeltal hvart annat gevär blifvit kasseradt. För att, sä vidt möjligt vore, förekomma en så vidsträckt kassation, hafva vederbör, fästat synnerlig vigt vid anskaffande af dugligt jern, hvadan det händt, att då faktoriet i början nöjt sig med det Tabergsjern, som kunde erhållas vid närgränsande bruken, man sedermera sökt förskaffa sig jern från annat håll; ja man har hemtat jern landvågen ända från Göteborg, hvilket naturligtvis gjort det mycket dyrt. Från hvilket bruk detta sistnämnde jern kommit, känner jag icke. Derifrån måste man ock härleda orsaken lill den förhöjning i pris som säges vara i fråga för de gevär som nu tillverkas vid Husqvarna, och icke från någonting annat.
Ständers uppmärksamhet derpå, att, enär hinder möjligen skulle kunna möta för verkställighet af berörde lagförändring, vid den tid, som i Utskottets ofvanintagne förslag omförmäles, samt öfverflyttandet af Kämners-Rätternes domsrätt till RådstufvuRätterne torde hafva den följd, att för Stockholm och tilläfventyrs jemväl för några bland de öfriga af Rikets städer, der Kämners-Rätter nu finnas, flere afdelningar af de nuvarande Rådstufvu-Rätterne blifva erforderlige, hvilket fall i synnerhet lärer inträffa i förstnämnde stad, der dessutom det egna förhållande eger rum, att flere serskilda domstolar äro förordnade, som, jemlikt serskilda stadganden och författningar, nu såsom första instantie upptaga åtskilliga judiciella mål, i hvilka besvär öfver samma domstolars beslut skola fullföljas hos Rådstufvu-Rätten, såsom andre domstol, men, sorn, derest endast en Under-Rätt kommer att finnas i hvarje stad, böra af RådstufvuRätt såsom första domstol handläggas; så, ehuru ej mindre Kämners-Rätterne i allmänhet, än äfven omförmäldte serskildte domstolar i Stockholm lätt kunna, i moa af behof, till afdelningar af Rådstufvu-Rätter förändras, blifva dock åtskilliga reglementariska föreskrifter, i afseende på sistnämnde domstolars organisation, samt målens och arbetets fördelning af nöden; och som dylika speciella föreskrifter ej synas hafva lämpligt rum i en allmän författning, samt Utskottet dessutom saknar den noggrannare kännedom om serskildta lokalförhållanden, förutan hvilken tjenligt förslag, huru den ifrågavarande förändringen ändamålsenligt må till vägabringas, ej kan uppgöras, föreslår Utskottet vördsamt, alt i händelse ofvanstående förslag vinner Rikets Höglofl, Ständers bifall, den härom afgående underdåniga skrif velsen till Kongl. Maj:t må innefatta det förklarande: Lag-Utskottets Betänkande, N.o 56. 29 att derest Kongl. Maj:t anser den af Rikets
Med den alltmer erkända grundsatsen om frihet i allmänhet för arbetet att sjelft bestämma och utveckla sig, bar ock synts öfverensstämma, att samma frihet bör finnas i användandet af det genom arbetet förvärfvade kapital, af hvilket penningen utgör en del och derjemte är det oundgängliga medlet för fortgången af verksamheten och för utbytet af arbetets produkter, och att, enär försträckandet af penningar i sjelfva verket är alldeles likartadt med öfverlåtelse af nyttjanderätt till hvad annat slag utaf kapital som helst, äfven härvid bör medgifvas rättighet att om vilkoren öfverenskomma, en rättighet, som i sin grund måste vara för båda de kontraherande till fördel. Åsigten att frihet i aflalet om ränta öfverensstämmer med rigliga allmänna grundsatser synes vid de föregående tillfällen, då denna fråga utgjort föremål för pröfning, icke heller hafva saknat erkännande; men betänkligheterna mot densammas medgifvande i lagstiftningen synas hufvudsakligen hafva grundat sig på föreställningen att de fördelaktiga verkningar, som af denna frihet borde härflyta, kunde omintetgöras genom brist på kapital, och att en ändring i denna del af vilkoren, för penningeförsträckningar ovilkorligen kotnme alt förorsaka betänkliga rubbningar i de många af penningen beroende vigtiga förhållanden samt verka till förlamande af landets hufvudnäringar och till enskildes undergång. Man har nemligen antagit såsom en gifven följd af rättigheten för långifvare till betingande af högre ränta, än den nu i lag tillåtna, att räntefoten öfverhufvud verkligen skulle komma att stiga och att fördenskull alla de näringsföretag nödgades upphöra, hvilkas produkter icke kunna betinga ett pris, som motsvarar den tillökning i produktionskostnaden, som uppkomme genom förhöjning af räntan. Förstnämnda antagande har funnit sin förnämsta grund i den omständigheten, ali räntan här i landet i allmänhet hållit sig vid dess nu medgifna maximum af 6 procent och mera sällan derunder nedgått, hvaraf den slutsats dragits, att, om delta maximum höjdes, räntan äfven skulle uppgå.
Under hela tiden hade Petter Nord ej frågat efter dem, men nu voro de ändtligen midt för Halfvorsons, och där inväntade han dem. »Det kan väl inte nekas, att det här är min affär,» sade han stolt och pekade mot boden. »Nu vill jag gå in ensam och göra upp den. Går det inte för mig, så må ni försöka.» De nickade. »Gå du bara, Petter Nord! Vi ska vänta här utanför.» Petter Nord gick in, fann en ung man ensam i boden och frågade efter Halfvorson. Han fick genast veta, att denne var bortrest. Han gaf sig i samspråk med bodbetjänten och erhöll en god del underrättelser om dennes husbonde. Halfvorson hade aldrig blifvit åtalad för brännvinshandeln. Hur han burit sig åt med Petter Nord visste hvar man, men ingen talade nu mera om den saken. Halfvorson hade kommit sig upp, och nu var han ej så farlig längre. Han var ej omänsklig mot fordringsägare och hade upphört att ligga i försåt för bodpojken. På de allra sista åren hade han slagit sig på trädgårdsskötsel. Han hade anlagt en trädgård rundt om huset i staden och en köksträdgård ute vid tullen. Nu arbetade han så ifrigt i sina trädgårdar, att han knappast tänkte på att samla pengar. Petter Nord kände ett styng i hjärtat. Naturligtvis var mannen god. Han hade fått stanna i paradiset. Naturligtvis blef man god af att bo här. Edith Halfvorson var kvar hos farbrodern, men hon var sjuk nu för tiden. Hennes bröst var svagt, sedan hon haft lunginflammation i vintras. Medan Petter Nord fick höra detta och ännu mer, stodo de tre karlarna utanför och väntade. I Halfvorsons skuggfattiga trädgård hade en löfsal af björk blifvit uppsatt, för att Edith skulle kunna vistas där under de vackra, varma vårdagarna. Det gick långsamt för henne att samla krafter, men numera var det ingen fara för lifvet. Med somliga är det så, att man skulle tro, att de ej gitte lefva. Vid första sjukdom, som träffar dem, lägga de sig ned att dö. Halfvorsons brorsdotter var för längesedan trött vid allt, vid kontoret, vid den lilla skumma boden, vid penningförvärfvet.
I anledning af den upplysning Grefve Spens begärt, huruvida någon författning hittills funnits, som tillåter sådane rågångsrättningar och ägo-utbyten, hvilka här äro i fråga, får jag svara, alt icke någon författning finnes, som förbjuder dem, och att förmodligen detta varit ett af 39 H. i>* 164 Den 27 Augusti f. m. skälen, hvarföre Högsta Domstolen ansett sig kunna tillåta desamma, då de befrämjat delägares gemensamma nytta och förmån. Hans Excellence Herr Gref ven och LantltMarskcdken förnyade den af honom nyss framställde Voteringsproposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan 41 > 42» 43 och 44 §§• i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 3 e. m.; Och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 14. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Lagoch Ekonomi!)tskottens yttrande i afseende å 7 Capitlet 1 §. af nuvarande SkiftesStadga. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 4 eftermiddagen. tn fidem Prolocolli, O. J. Lagerheim. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen.
Skulle dock en Pensionair af StiftsCassan eller de öfrige Fonderne sedermera hos RiddarhusDirectionen gifva sig tillkänna, samt med trovärdige mäns betyg styrka, att hon genom inträffade särskildta Den 19 Julu c, fi, händelser hvilka ej kunnat förutses eller afvärjas, varit ur gtåndsatt att pensionen förr utbegära, och att hon ännu fortfar att vira berättigad till pension, då må Riddarhus-Directionen äga, att vid inträffad ledighet, efter att till Protocollet hafva anfört sine skä^ åter uppföra en sådan person till pensions åtnjutande, i hvilket fall hon skall äga företräde framför andre medsökande, som pension tillförene icke innehaft. 15 §• Vid början af hvarje q var 2 tåls sista månad anordnas så våldför Riddarhuset som för StiftsCassan, Direeteursrnes Honorarier, Tjenstenitnnens löner, Pensioner m. m. 16 §. Directionen utser vid början af Martii månad en af dess Ledamöter, som äger att revidera de vid denna tid aflämnade Hufvuaböc-' ker, samt huruvida Svarar mot 14 §• Svarar mot 15 §. i Directionens Förslag. Deri Ig Julii e, »jT 39* 1:0. Dibitering och Creditering, 2'o. Verificering enligt Instruction, 3;o. Inteckningsförnyelseme äro rigtigt och behörigen fullgjorde; hvarefter Cassorne af honom och dem, som hafva Cassanycklarne jemte RiddarhusFisCalen inventeras. Då Revisionen slutad är,1 aflemnas skriftelig berättelse öfver förhållandet,' jemte Förslag till de förbättringar som kunna finnas nödige, att antingen af Directionen genast antagas, eller i blifvande RiksdagsBsrättelsen för Ridderskapet och Adeln anmälas. Efter hvad Revisionens BerätteH se föranFeder, sker Remiss till vederbörande# Utlåtande, och, sedan detsamma inkommit, besluter
Intresset af arbetet förminskas ej af den egendomliga lokalfärg, författaren förstått att gifva sin framställning. Vi förnimma toner från Lill-Rysslands stepper, och vi förnimma toner från Lill-Rysslands djupt stämningsfulla själslif. Det är ett egendomligt samband mellan båda, starkare måhända än i de flesta andra fall ' mellan naturen och folkets själslif, och detta återgifver författaren mästerligt, det ligger i själfva färgtonen, och tarfvar inga långrandiga beskrifningar för att förstås — minst af allt kan det i ett referat återgifvas. Öfversättningen, hvars trohet mot det ryska originalet, vi ej kunna kontrollera, är hållen på ledig och god svenska, blott på några få ställen förekomma en och annan vändning, i hvilka vi misstänka slavisismer. Måtte Öfversättaren äga vilja och tillfälle, att ytterligare med vår literatur införlifva förtjänstfulla ryska arbeten. Förmågan att göra detta är ej vanlig, men en närmare kännedom om Rysslands folk och literatur vore för oss mer än Önskvärd. Förutom denna literaturs eget stora värde, må erinras om en sak. Den som vill hafva hat emellan tvänne folk, som dock äga mycket gemensamt, han kan ur sin sy ?ipunkt ej göra något bättre än hålla dem främmande för hvarandra. Den åter som vill deras uppriktiga försoning, ingenting bättre än att lära dem känna och förstå hvarandra. Z. H. Å. Den krigshistoriska literaturen bearbetas för närvarande med stor ifver af generalstabens krigshistoriska afdelning i åtskilliga länder. De första alstren af detta slag voro de omfångsrika, med stor omsorg utarbetade och af utmärkta kartor åtföljda arbeten, i hvilka österrikiska generalstaben skildrade *) Detta torde näppeligen vara något för den blinde specifikt. Jag har själf tillslutit ögonen och bestämdt hänt denna skilnad, som jag sedan kunnat kontrollera, och flera andra personer med normalt synsinne hafva gjort samma iakttagelse.LITERÄRA NOTISER. 1859 och 1866 årens krig, samt preussiska generalstabens berättelser om 1866, 1870 — 71 och 1864 årens krig, då vi följa den ordning, i hvilken de olika arbetena sågo dagen. Men de respektiva generalstaberna nöjde sig icke därmed.
* utbrast nyligen en ung moder, der hon, strålande af glädje, betraktadc sin lillc son i badet. Hade nu denna moder födt en flicka till vcrlden, så hade hon nog betraktat sin lilla dotters välbildade kropp med Iiclt andra känslor, ungefar iiiotsvarandc deni. med hvilka fordoni negerqvinnan betraktade sitt gossebarn, födt till träldom. Si djupt rotad är tron pH snörlifvets iiödvändighet! Kunde denna verkligen bevisas, s3 borde man skynda att omdöpa det fordoni .tacka könet. till ~korsettköiietx I vissa trakter af Italien råder ett bruk, soni kunde antagas härröra af en annii gängse missuppfattning af qvinnans varde som meniiiska - det nämligen, att vid en flickas födelse uthanga fr311 moderns rum en svart krusflorsflagga. Afvcii norr oni Alperna lära stundom blandade känslor rida vid c11 flickas födelse; om med ratt eller orätt ni5 lemnas derhän. Men visst är, att i det land, der snvrlifvct kan sagas Iiafva inträngt i det allniäniia iuedvetandet såsoiii ett nödvändigt skönlicts~iicdcl, i det I: ind, der man tror sig genom &gt;touriiyr * och andra apparater farbättra qvinnans naturliga skapnad der bör man Iiangr ut sorgflaggaii, ej blott öfvcr nyfödda flickebarns hem, utan äfveti öfvcr alla de heni. inom hvilka denna uppfattning råder och de tordc i vårt land icke vara s i lätt räknade. a s3 a Om dc af v3r tid hyllade sköiilictsmedlcii ~ O Y I ~ I ~ Y C och IIS S I I ~ Y I ~ C tidigare ~S historia kunna vi här iiicddela några små notiser, som möjligen torde intressera eller ännu Iieldre f r h deras bruk afskräcka Dagnys älskvärda läsarinnor. Det var dc spanska damerna p i rsmtalet, som vi få tillskrifva den tvetydiga aran af snörlifvets uppfinning.