Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har endast begärt ordet för att nu lemna den upplysning, jag förra gången ej kunde afgifva, att nemi. uti det förslag till tulltaxa, som är bilagdt betänk. Nio 29, förekommer pag. 6 coboltmalm, hvarföre denna malm ej kan inbegripas under den pag. 32 upptagna malm af sådana slag, som ej särskildt äro nämnda. Särskildt får jag äran upplysa, att 2ine Stånd, Presteoch BondeStin, redan antagit den tullbestämmelse, som i betänk. Nio 39 är tillstyrkt. Hr Lagerhjelm: R. o. Ad. har redan beslutat, att ordet förbud ej får begagnas; men om jag icke orätt fattat Den 16 December t. m. j a6y den theori, som föranledde beslutet, skulle mindre afseende hafvas på saken, än på orden. Vill man förhindra exporten af malm, så är jag öfvertygad, att en exporttull af i5 och jemväl af 5o proc. är för låg. Jag skulle således, såvidt jag i hast kan finna, önska, att tullen bestämdes till 100 proc. Derjemte anser jag svårt att bestämma tullen efter varans värde. Jernmalmen är så olika till sin halt, att den ena håller 25 proc. och är svårsmält, och den andra håller 75 proc. och är lättare att nedsmälta. Den ena malmen gifver jern, som är af föga värde, och den andra ger det bästa stål i verlden. I följd deraf kan värdet af den ena malmen förhålla sig till den andras värde såsom 1 till 10; och hvilken person skall väl vara till hands vid vågarna, för att lika så väl som en masmästare kunna bedöma malmens värde? Jag tror derföre, att man i tulltaxan bör utsätta samma värde på den bättre och sämre malmen, och att detta värde rättas efter priset å den bättre malmen, hvilken ensamt kan komma i fråga att exporteras. Vill man således bestämma värdet efter den bättre malmen, så tror jag, att det bör fastställas till 10 r:dr Sk$. Jag påminner mig ej, hvad värde Utsk. satt å tackjern; men jag anser, att värdet å jernmalm bör sättas lika högt, för att trygga mot export.
Jag anser mig böra erinlra den värde Talaren, alt då detta mål förra gången förevar, yttrades mycket emot Utskottens förslag, som ej af Utskottet blifvit besvarat, ej heller nu af de anmärkande upprepadt. Då ibland deras antal finnes en man med så lång erfarenhet och så stor sakkännedom af förhållanderna på landet, som Grefve Gyllenborg, så tror jag det vara af vigt, i händelse målet skall hvila, att allmänheten äfven får veta hvad som är sasdt emot Utskottens förslag. Herr Hjerta: Jag tror det ej vara af någon nödvändighet, att i mål som detta, trycka enskildte Representanters meningar. Då Utskottens förslag eller resujlatcrue biif - 10? Den 17 November e. m. va trvt:lite, lärer hvarje Svensk medborgare icke underlåta, alt efterforska hvad sorn blifvit tillgjordt uii ett ärende af så mycken vigt, hvadan jag anser att man icke bör uppfylla stora voJumer rned enskildta discussioner, utun anhåller om bifall å Borgagare-Slåndets beslut. Herr Munck af Rosenskjöld: Till hvad den siste värde Talaren yttrat, skall jag endast tillägga, alt våra härstädes afgifne yttranden blifva tryckte, och således tillgänglige för hvar och en, och i händelse denna tryckning skulle komma att dröja något längre, torde stimma förhållande äfven kunna komma att inträffa med Utskottens förslag. Herr von Hartmansdorff: Då äf~ ven det som synes vara det billigaste, bestrides mig, kan jag ej annat fin anhålla om votering till rent afslag å Utskottens Betänkande. Herr Ribbing: Då tryckning blifvit äskad af allt hvad sorn blifvit anfört så väl emot som för Utskottens förslag, tror jag mig böra upplysa, att Committerades förslag redan är -tryckt, och att våra yttranden i alla fall blifva det. Herr Grefven och Landt-Märska! k en hemställde ånyo, om icke Ridder - Den 17 November e m, 103 skåpet och Adeln behagade instämma' i Borgare-Ståndets Beslut. Ropades
Och denna tro stödjes oupphörligt af människor, som i hopplös ton säga sitt: » jaså, det är så illa med dig också ». Lyckligt därför, om man träffar en människa, som t. ex. med stöd af egen erfarenhet säger: » du kan bli bra » .Ett enda sådant ord, sagdt i öfver-5 18 NÅGRA TANKAR OM NERYLIFVET OCH DET SEDLIGA. tygelse, är en oerhörd hjälp. En människa, som ej erfarit det, kan icke fàtta, hvilken innerlig tacksamhet man kan känna mot en läkare, då han sagt något sådant. Det kan visst hända, att en läkare kan säga det, » emedan det hör till yrket », men hans auktoritet verkar ändå till att väcka en viss tro. Man går ofta så kry ifrån ett läkarebesök, att man tycker sig aldrig på länge ha varit så frisk. De människor, som i lättsinne undergräfva en läkares auktoritet, veta nog icke, att de stundom därmed kunna omöjliggöra halft lyckade kurer och åter störta människor i elände. — Nu menar jag, att en sådan där personlig förmåga att inge kurage är ett djupt berättigadt etiskt medel. Och de läkare, som i sanning kunna inge patienterna godt hopp, äro framför andra våra välgörare. De måste naturligtvis själfva ha troskraft i sig. Jag begriper ej, hvarför det personliga sättet att inverka skall stå lägre än järn, vatten och kinapiller och göras misstänkt. Dessa ting verka för Öfrigt äfven de såsom » trosföremål ». Nu är det visserligen äfven här sannt, att det är svårt att tro och omöjligt att tro på kommando eller blott därför, att det är » nyttigt » att tro. Men jag menar, att sceptici kunna vakta sig för att undergräfva den tro på » det läkande i tillvaron » som finns. Och en läkare bör väl kunna gå till verket med outrotlig förhoppning, att hans fräjdade vetenskap skall föra honom allt längre i konsten att hjälpa. Trons mod behöfver växa till på alla områden. Nu har man verkligen länge nog arbetat på att borttaga det och i stället sätta tvifvel, hopplöshet, förtviflan. Här behöfde man just återgå till naturen. Ty ur det friska, ännu ofördärfvade lifvet växer verkligen » af naturen » rikt spirande tro.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ■Trot. Vlär, d. 9 April 18B5. 17 S. D. Ogillade Ridderskapet och Adeln Constilulions -Utskottets den G dennes på bordet lagde Memorial, J\T;o 11 o, till Ridderskapet ock Adeln, samt Boigaieoch Bonde-Stånden, i anledning af återremisserna på Memorialet N;o gg. S. D. Å ny o föredrogs och bifölls Ståts-Utskottets den 2 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 432, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss a handlingar ne, i fraga om ersättning till Protocolls-Secreteraren Roman för de löne-inkomsler, hvaraf han gått i mistning genom Lappmarks Ucclesiaslik-Verks-fondens öfverlemnande till Riksgälds-Contoret. S. D. Lades lill handlingarne Stats-Utskottets den 2 sistlidne Mars på bordet lagde, och sedermera, enligt serskildt beslut, hvilande Utlåtande, N:o 4'G, i anledning af en utaf Friherre Palmstierna} C, O, serskildt vackt motion, i frågan om läutetagares och räntegifvares uppsägningsrält till leverering in natura. * 6 F r å n II ö g v ö r d i g e Preste-StÅndet» S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Eccp editions -Utskottets Memorial, N:o 24, med öfverlemnande af förslag till förordnande för de lill Tryckfrihetens vård utsedde Corniterade, i afseende på Grun Högarnes och Piiksdags-Beslutets felfria tryckning, S. D. Föredrogs och lades lill handlingarne Statsoch Bevillningsutskottens Memorial, N:o 57, i anledning af ålerremissen å Betänkandet N:o 56.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, uppläste följande: Sedan Friherre Stael återkallat sin, i behörig tid gjorde Motion; att af StatsUtskottet måste upplysas, hvilka skyldigheter, för det närvarande Rusthållare i Riket åligga, och serdeles i Skåne, torde väl densamma, sådan Friherre Stael den framställdt, icke blifva lill Utskott remitterad, i det fall att Ridderskapet och Adeln till återkallelsen gifvit dess bifall; men den rättighet, soiia densamma för Riksdagsmän i alla RiksStånden öppnat, att, dermed sammanhang ägande Motioner yttra, kan likväl icke vara dem, genom denna återkallelse, betagen, då stadgandet i 56 §. Riksdagsordningen icke kan äga tillämpning till Ärender, som äfven röra andra RiksStånds rättigheter, deruti ett Stånd allena icke äger föreskrifva, att ett Ärende skall nedläggas; och anhåller jag i grund deraf vördsammeligen, att, i så måtto få förnya Friherre Staels förenämnde Motion, att nemligen af StatsUtskottet må begäras upplysning och sammandrag af de Författningar, som utstaka skyldigheter och rättigheter för Rusthållare i Riket, och serdeles för Rusthållare vid LifRegementets Husarer i Södermanland och nästgränsande Provincer. Jag anser hvar och en Motion, inom behörig tid framställd, föranledande lill Utskottets pröfning och bedömmande, i afgifvande Betänkande icke till - Den 24 Januarii. böra något enskildt RiksStånd allena, utan RiksStånden gemensamt, och åtminstone icke utan deras gemensamma bifall, kunna nedläggas; men skulle det medgifvas, att sådana Motioner kunde återkallas, sorn nu skett, efter Motions-tidens slut, skulle deraf uppstå menliga följder för yttrande Rätten:
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att denna motion just kommer från presterna, att den vid denna Rikdags början blef i PresteStåndet väckt af en Komminister och motiverad derpå, att han ansåg denna prestemas rätt att söka transport i allmänhet utgöra ett hinder för Komministrars snara befordran. Här har vidare blifvit yttradt: att det vore en stor orättvisa, om Utsk:ts Bet. antoges, derigenom att den församling, som genom Den 4 Jannari. 11 boner ocb löften om pastoratets erhållande öfvertalat dess Komminister att ej söka sig derifrån, blefve förhindrad sitt löfte upfylla, om pastoratet ej blir ledigt förr än efter det Komministern upnått 6 5 års ålder. Jag medgifver, att detta vore förhållandet, om församlingsboarne sjelfve upgjorde förslag, men då detta år satt i händerna på andra personer, och församlingens åliggande endast är att välja en af dem, som fått förslagsrum, kan jag ingalunda inse att man med ifrågav:de stadgande på något vis gått församlingsboarnes rätt för nära. Många Ledamöter hördes ropa på propos. Hr Estenberg: Jag skulle också förena mig med dem, som önska proposition, men efter nu blott en enda upträdt för förslagets antagande, och denne vill fortsätta sitt påstående, har äfven jag något litet att tillägga, och får jag upläsa en reservation af Prosten Janzon, hvaraf jag tror det väl skall synas, att det är förnämligast Komministrarne, som blefve lidande, om Utsk:ts försHg antoges. »Sällan har en i presterliga befordringslagarne mer ingripande, till sina verkningar under närvarande förhållanden skadligare och hjertlösare förändring föreslagits, än den, hvilken Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., med en rösts pluralitet, beslutat, nemi. att en prestman vid fyllda 65 lefnadsår icke skall ega rättighet att söka presterlig befordran. Om denna underdåniga önskan vunne K.
Prol. 1SS3 & 1S54. 6 Sami. 1 Afd. 10 Haft1 ISanliii-Vlskotlels MtrmnriuK K:o <12. i och för sig synes vara uppenbar, inser väl att syftemålet icke fullständigt kan vinnas, utan att från Statens sida genom anlitande af såväl Landt-Ränterierna som Statens förvaltande verk, nödiga åtgärder i nämnde afseende vidtagas; men då det endast tillkommer Utskottet att förevarande angelägenhet behandla så vidt den genom Rikets Ständers Bank och dess Låne-Kontor kan befrämjas, har Utskottet skolat hemställa att i Banko-reglementet följande föreskrifter må få på lämpligt ställe införas, nemligen: 1 :o. Till undvikande af penninge-försändningar med posterna emellan Stockholm och de orter, hvarest Banken har LåneKontor, låta Fullmäktige, så fort ske kan, vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom det må stå hvar och en öppet, att i Rikets Ständers Bank samt Låne-Kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby insätta penningar att lyftas å uppgifven ort, börande härvid hufvudsakligen iakttagas: a) Öfver insättning, som får verkställas å alla summor från och med 100 R:dr b:ko, utfärdas anvisning, innehållande att N. N. Bank (Låne-Kontor) af N. N. emottagit 00 R:dr 00 sk. 00 rst., att hos N. N. Bank (Låne-Kontor), emot qvitto å anvisningen, vid anfordran utbetalas till N. N.. eller den han dertill i sitt ställe befullmäktigar. b) För hvarje anvisning å summor understigande 2000 R:dr betalar insättaren 4 sk., och för summor uppgående till 2000
Om de kunna vara beqväma för den, som ingår i en sådan anstalt, som lemnar sitt capital, för att få en årlig ränta, hvaraf han anser sig kunna lefva, så äro de likväl i allmänhet skadliga, derföre att det capital, som förut är bildadt, sedermera förstöres genom den årliga räntebetalningen, och det är beräknadt så, att den som inträder uti en sådan anstalt skall hafva uppätit capitalet när han dör. Detta är sålunda ett sätt alt förtära capitaler, men icke att samla dem. Att befordra en sådan anstalt kan icke vara för Staten nyttigt. Anstalten räknar sin vinst i förhållande till antalet af dödsfall, som inträffar bland räntetagare. Således är det anstaltens nytta att döden kommer snart ibland dess räntetagare. Jag kan icke inse, all det är Statens fördel att befordra en anstalt, hvars intresse gynnas genom medborgares död. Den som ingår i en sådan anstalt och insätter hela sitt capital deruti, han skiljer sig derigenom ifrån medlet för annan verksamhet, upphör att använda sina tillgångar och krafter för samhällets tillvext och förkofran och blir ifrån denna stund likasom död för samhället, utom det alt han har förmågan att småningom uppäta sitt capital, så att det kan vara slut vid hans timliga frånfälle. Intresset eller ändamålet med denna anstalt strider således emot flera för Staten önskvärda syftemål. Anstaltens intresse är folkstockens minskning i st. f. dess ökande med förmöget folk, och den strider äfven emot industriens och arbetslustens befrämjande, derigenom att den borttager capitaler ifrån den enskilda verksamheten. Hvad lifförsäkringsanstalterna återigen angår, så har försäkringstagaren der sin fördel uti att dö snart. Det förskott han årligen inbetalar till anstalten, lager han ur sin cassa för att lägga i anstaltens, och lägger det till inrättningens fond i stället att derigenom öka sitt eget capital och utvidga sin egen förmåga att bidraga till sin familjs och det allmännas bästa. Han förväntar sin vinst i det ögonblick då han skall dö, i st. f. alt hafva en uppmuntran till aibete. Detta är icke nyttigt för samhället i allmänhet. En sådan anstalt kan naturligen uppkomma uti de län - Den 22 Februari.
Sunån Utjfottet uppgifreer, i flreitfen mott bet funnit fig funna uppfyda Jg>err griberrc Ankarsvärds ofrean om* förmälbtc begäran, att flrängt unberfbfabuSöådningenmeö be feban flfla 9tiFöbag för SfrmeenS SDfateriel utgångne anflag, anfer Utffottet ftg bora i minnet återföda flreab öl. £D?a;:t imber förra Slifébagar inför 91. St:r eder beraS Stats 1809 årS9fifet3 ©t:r atiflogo tid gbrfroaröroerFetö tipp* rattbådanbe en midion 9f;br årligen. Sflib 1812 årS Slifsbag ttppgafé betta anflag mara otidräcfligt. 91. ©t:r bfreerläto bå tid ål. 3Q2a/:f, att tid görfrearSreerfet anreänba ”öfreerfrotten på Statöreerfeté en* S3etänfa tiben, 9?:o 255. VII ffilbta, få ival ftänbiga font imber naum afSBcmillning in Uti afgifmen 9fåbig ^ropofttion tilt ©tatå "X)ä öl. 3)?aj:t mib 1809 ocf) 1810 årenö 9biföbag äffabe af 9f. ©t:r en million 9t:br till görfmarömerfetä upprättl)ållanbe, mar benna anflagSfumma beräfnab efter bå gällanbe roaruprifer ocf) mpntmärbe famt grunbab på be oumbärligafie bebofmen för Frigömagten till Sanbö od) ©jof.
Då, såsom jag hoppas, Bevillnings-Utskottets Betänkande rörande Stora Sjötullen snart skall inkomma, bifogadt af officiella uppgifter om handelns närvarande ställning, lär det bästa tillfälle erbjuda sig att vederlägga hvad Herr Lagerhjelm nyss anfört. Man skall deraf finna, att ehuru vissa artiklar år 1825 infördes till större myckenhet än sedermera, hafva likväl Tullintraderne alltsedan varit i ett oupphörligt stigande, äfven för år 1828, om man afdrager nästföregående års införsel af Spanmål till följd af missväxten. Man skall deraf finna, att icke allenast införselstullen varit i årligt tilltagande, utan äfven utförselstullen, oaktadt denna tull å trädvaror blifvit nedsatt, och man skall vid granskningen af dessa officiella tabeller komma i erfarenhet, att orsaken härtill icke ligger blott i en större importfrihet, utan äfven i en bättre Tullbevakning, äfvensom i en tilltagande utförsel af Svenska fabricater, gjorda af Utländska rudimaterier. Vid ett sådant förhållande tror jag inga anled pin - Den 3o April f. m. 97 ningar vara för handen till fruktan för minskning i Tullinkomsterne, så vida ej krig inträffar. Men min mening är derföre icke, att tillstyrka, det beräkningen afSjötullsmedlen o vilkorligt bör ökas till 2,200,000 R:dr. Jag anser detta vara ganska likgiltigt. Ty ehvad beräkning nu fastställes, hindrar delta icke, att ju Ridderskapet och Adeln af BevillningsUtskottets inkommande Betänkande och de upplysningar som deraf erhållas, kan finna anledning att i sjelfva verket beräkna Tullinkomsterne ända till 2§ millioner, hvilket enligt min öfvertygelse skall blifva verkeliga beloppet, om det uppgjorda Tullförslaget antages. Det närvarande beslutet verkar således blott till en skillnad i öfverskottet, som alltid kan användas, antingen till de af Kongl. Maj:t uppgifne nya behof, eller till minskning i Bevillningen. Men jag har ansett mig skyldig att lemna dessa upplysningar, för att vederlägga en oriktig uppgift. Friherre Cederströmj Jacob:
I hennes inre ljödo, på en ghng ljuft lockande och fruktansvärdt manande, de hemlighetsfulla orden: &gt;den som behåller sitt lif han skall mista det,. Det blef en stunds tystnad; i lönnarna öfver deras hufvuden sjöngo fåglarne så gallt som om de med hela sin kraft velat instämma i Gerhards tal om lycka. Hedvig!, utropade han plötsligt, i det han störtade. upp och stallde sig framför henne, du älskar mig inte. jag har misstagit mig. s, Nej, nej s, svarade hon och skg iipp på honom med en blick full af kärlek och förebråelse, du har inte misstagit dig, det r e t d u. J a g älskar d i g. allt för mycket. mer an jag borde .. .D ~ N e j a, svarade lian hårdt, du älskar mig inte som jag nienar. EN måste vara den första i en människas hjärta. en miste vara den, utan hvilken man icke kan lefva. 3Ien jag är inte denne ende för dig. det a r din dotter. Dii älskar henne högre an mig. w, Nej! D utropade hon, och all den lidelse hon så länge beliarskat bröt fram och nästan förvred hennes drag, det iir inte s %. det är just mirf olycka att jag älskar dig alldeles för högt. att du har röfvat min kärlek ifrån min stackars lilla flicka. Hon var mitt allt förr, min vän, min förtrogna. nu är du min tankes tanke. J a g älskar dig tusen gånger högre an J a n e. det är inin synd. ocli det är därför jag måste försaka dig. och om. Hon afbröt sig och stirrade förskräckt på honom. Det hade plötsligen kommit ett uttryck i hans ansikte, som häjdade orden på hennes läppar. H a n var alldeles likblek, lians ögon yidgades och han såg envist uppåt öfver Hedvigs hufvud med ett uttryck af fasa, som om han fått se en spöksyn. ~ H v a d är det?, hviskade hon ångestfullt, i det hon vände på hufvudet och följde riktningen af hans blick. Högt upp i den stora lönnen, på en af de öfversta grenarna, satt Jane inklaiiid.
Missgernings-Balken och Kongl. Förordningen den 20 Jan. 1779 utsatte belopp af 100 daler Silfvermynt, för tillgrepp hvaraf först lilstidsfästning Lag-Utskottets Betänkande, N:o 33. 8 ifrågakommer för den, som förut två gånger blifvit för stöld straffad, eller den påföljd, som i 47 Cap. samma Balk blifvit stadgad, i händelse en snattare saknat tillgång till böter. På dessa grunder och såsom en öfvergång till det i Lagförslaget bestämde belopp i förevarande hänseende, anser jag mig böra tillsyrka, att, med bifall till Friherre Hermelins motion, den i /\o Cap. i §. samt 47 Cap. Missgernings-Balken utsatte summa ’’Tio Daler’’ måtte förhöjas till ’’Tjugo Daler". Uti denna reservation hafva Herr Hegardt och Riksdags-fullmägtigen Zetterberg från Stockholms Län instämt. Af Herr Cederschjöld, B. Th.\ ”Uti delta ämne får jag åberopa n\in reservation vid Lag-Utskottets Betänkande N:o 3i, i anledning af väckt fråga om förändrad grund för beräkning af böter. I händelse den af Rikets Ständers Jusliliae-Ombudsman i sistnämnde afseende gjorda framställning, på sätt jag tillstyrkt, blefve godkänd, så skulle ändamålet med djenna af Herr Friherre Hermelin väckta motion äfven vara vunnet”. Ant, till Exp. Utsk. den 21 April, tl. 8 e. ra. Betänkande, 1 anledning af vackt fråga om upphäfvandc af Kongl. Brefvet den 3 Juni 1702, angående HofRätterne lemnad tillåtelse, att i dråpmål döma till lottkastning, då ej utrönas kan, hvilken af flere varit den dödes baneman.
Utskottet icke annat än instämma uti de af Herr Professor Thyselius gjorda framställ, ningar ont nödvändigheten af en emot tider, nas ombytta skick och den allmänna önskans Besv. och Ekon. Utsk. Eetankanden. 569 yttringar svarande modification och förbättring. En förnyad styrka för dessa grunder tror Utskottet sig hafva funnit uti Kongl. Majrts nådiga Instruction af den 17 sistlidna December för Directionerna öfver Läns Lazaretterna i riket, och öfver Kuranstalterna till Veneriska smittans hämmande. Då denna i nåder utfärdade författning, hvarigenom LänsLazaretterna och Kurhusen blifvit ställde under Konungens Befallningshafvandes och LänDirectionernas friä styrelse, är lika allmänt känd, som den blifvit med lifligast© undersåtliga glädje emottagen, och ett säkert hopp fattadt om de lyckliga verkningar, dem en fortfarande verkställighet deraf skall föranleda 5 så får Utskottet tillstyrka den hos Kongl. Maj.-t af Riksens Högloll Ständer skeende önskan och underdåniga anhållan, att, i öfverenstämmelse med nämnda föreskrifter, Förvaltningen af alla Rikets Hospitaler jemte disposition af de dem tillagda fonder måtte uppdragas åt samma LäneDireciion och under enahanda villkor samt öfriga bestämmelser, hvilka för Lazaretteirnas styrelse äro i Nåder stadgade. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bevilln. m. fl. Ulsk. Bet. M 2. 7 för kontrollens handhafvande nödiga inskränkningar i afseende pä redskapens beskaffenhet, hvilka föreskrifter torde till en del böra bibehållas, har Utskottet ansett sig böra i § 3 antyda detta förhållande; hvarföre Utskottet också tillstyrker den förändrade lydelse af sistnämnda § förslaget upptager. § 4.
Jag delar visserligen icke den farhågan, att oordningar genom offentlighetens införande blefvo sannolika. Dertill år både det förflutna och det närvarande mig en för säker borgen J men jag tror, att en Lagstiftnings omsorg afven bör sträcka sig inom möjligheternas gräns. Jag tror också, alt Ilo och m §§. Regeringsformen och den dem upprepande 77 9» Riksdagsordningen ej omfatta sådane mindre förbrytelser eller snarare förseelser, hvilka till en del endast, genom offentlighetens införande, blifva möjliga och hvilkas beifran NationalRepresentationens ära och säkerhet fordra. Det är äfven mia öfvertygelse, att \LagUtskottm Riksens Ständers värdighet brafver en ändrad Rättegångsordning för afdömandet a£ sila vid deras eiler ett enskildt RiksStånds Flena, af fremmande personer begångna förbrytelser. Med ledning af hvad jag nu anfört,' får jag vördsammeligen föreslå, att LagUtskottet matte, i öfverensstämmelse med 55 §• Riksdagsordningen, uppdragas utarbeta, för att sedermera, enligt 87 g. RegeringsFormen, till antagande anmälas, ett Lag, rörande förbrytelser under Riksens Ständers Plena Plenomm eller ett RiksStånds Plenum, begångne af ej till Riksens Ständer teller detta RiksStånd hörande personer. Såsom några grand-ideer till denna Lag, torde jag få uppgifva: 1:0 Att den, som vid dessa tillfällen tillät sig oljud eller något buller, straffandes med kortare eller längre Fängelse. 2;o Att ett strängare Fängelsestraff ålades den, som ej genast åtlydde en, å Riksens Ständers eller ett RiksStånds vägbar, lemnad befallning. 3:0 Att den, sorn med våld satte sig emot verkställigheten af en sådan befallning, eller utfor i förolämpande utlåtelsec emot Riksens Ständer, ett RiksStånd eller enskild Riksdagsman, eller våldförde någon af desse, bestraffades i enlighet med 110 och 111 §§.