Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs lill remitterande Grefve Horns, Cl aes Fredrik, den 22 sistlidne Junii f. m. på bordet lagde Motion, innefattande förslag till en underdånig anhållan, att Kongl* Majit täcktes ofördröjligen nedsätta och bestämma införsel-tullen på utländsk Råg, samt upphäfva införsel-tullen på all vårsäd och alla foderväxter; äfvensom i förening dermed i Nåder återtaga förbudet mot ut - aili Den t3 Julii f. rn. försel af Spannemål, och i öfrigt afgifva den lugnande försäkran, att Kongl. Maj:ts Höga afsigt ingalunda vore, att låta förbudet mot busbehofsbränvins-bränningen utsträckas till längre tid, än redan bestämdt är, eller till och med Augusti månads utgång. Grefve Horn, Claes Fredrik: Det är nu tre veckor sedan jag väckte den ifrågavarande Motionen; och jag tillstår, att jag förundrat mig öfver det långa dröjsmålet med densammas föredragning till remiss. Men jag förmodar detta hafva härrört deraf, att Hans Execellence Herr Grefven och LandlMarskalken ansett min Motion, likasom Friherre Anekarsvrärds vid samma tillfälle väckta, innefatta flere ämnen, och derföre icke kunna remitteras till något Utskott. Om så är, ligger deri visserligen något skäl till uppskofvet, ehuru jag icke kan gilla det, utan anser det stridande mot Grundlagen. Ty mitt Memorial innefattar blott ett ämne, nemligen förslag till åtgärder i anledning af den hotande missvexten. I alla fall måste jag likväl nu sjelf uppträda, för att bestrida remiss till Utskott af denna Motion. Afsigten med densamma var, att utverka några hastiga mått och steg å Regeringens sida till förekommande af missvextens olyckliga följder. Den är nu förfelad, och Regeringen har vidtagit helt andra åtgärder, än dem jag föreslagit och gillat. Den i3 Julit f. m. 217 Jag anhåller derföre, att Memorialet måtte läggas till handlingarne. Men i anledning häraf utbeder jag mig att få väcka en ny Motion.
Det ena, den brottsliges bestraffning; det andra, visserligen icke mindre angeläget, men vida ädlare, nemi. hans förbättring. Från början var allmänna kyrkoplikten aldrig ämnad att öka bestraffningen. Den var en religiös försonings-anstalt, och ingenting annat. Tiden har åt begreppet derom gifvit en alldeles omvänd betydelse. Den har öfvergått till en slags schavotlering, som gör det omöjligt föi' den olycklige att återgå till ett mera moraliskt lefverne; ty första villkoret för återgång till ett mera klanderfritt uppförande, är hoppet att hans begångna fel mätte vara glömda. Ulsk. har velat gå en medelväg, men har råkat i den olägenheten att utgå från intet systeme; ty föga. bättre än den offentliga kyrkopliklen är det offentliga kungörandet af det begångna felet. Jag tillstyrker derföre äfven återremiss, och hoppas, att Utsk. skall taga i öfvervägande de ganska moraliskt grundade motiver, som f. d. Lag-comiteen lagt till grund för sitt afstyrkande af offentliga kyrkoplikten. Frih. Cederström, Anders: På de af Frih. Boye anförda skäl, och under åberopande i öfrigt af hvad Hr Hegardt uti sin reservation anmärkt, anhåller äfven jag orri återremiss på betänkandet. LagUtsk:s betänk. JY:o 26 blef af R. o. Ad. återremitterad!. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Föreställande niig att från den högtidlighet, som i dag kominer att äga rum på Rikssalen, icke uteslutes Svenska nationen, torde R. o. Ad. förena sig med mig uti den anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta från Hof-contorel begära ett antal biljetter för R. o Ad:s familjer. Det har blifvit mig sagdi, att bud afgått för att erhålla biljetter, men att man tillkännagifvit, att inga åskådare komma att insläppas. Frih. Boye, Ludv.:
Hvad nu första punkten vidkommer, sä tror jag för min del, att densamma icke allenast bör utan äfven måste förbigås, ty då alla äro derom ense, att småpersedlarne skola förvandlas till penningar, men här tillika ifrågasattes, att äfven hufvudpersedlar skulle förvandlas till penningar, så är klart att denna punkt i sig innefattar sjelfva den grundsats, som så ofta varit föremål för tvist, men som vid förra Riksdagen underkändes, eller att alla persedlar skola förvandlas lill penningar. Frågan härom Olifver i alla fall de facto afgjord, då man vid de kommande pukterna beslutar öfver de persedlar, som skola bibehållas. Jag tillstyrker således, att den första punkten f. n. må förbigås. Hr von Troil: Jag vill endast med två ord besvara Hr Dalmans yttrande, då han påstått alt StatsUtsk. varit obefogadt till det yttrande, att ett bifall till den ifrågaställda förvandlingen af hufvudpersedlar i penningar skulle innefatta elt uprifvande af K. M:s och R. St:rs vid förra Riksdagen gemensamt fattade beslut. Jag tror den saken vara temligen klar, då det har blifvit visadt att de s. k. småpersedlarne vid sista Riksdagen eller de, som, enl. då afgifne förslag, skulle förvandlas till penningar upgingo till ett belopp af endast 144,000 R:dr. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer helt och hållet med Frih. Raab uti hans yrkande, att första punkten måtte f. n. förbigås, och det var icke heller något annat, som jag önskade från början. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt tills vidare förbigå den nu förevande första punkten af Utsk:s Utlåt.; hvarefter nu förekom 2:dra punkten, innehållande tillstyrkande till R. St:r att för deras del besluta, att dagsv erks räntan måtte förvandlas till andra hufvudpersedlar på sätt i efterföljande punkter serskildt för hvarje län kommer att bestämmas. Frih. Raab:
I Sept. 1810 i Stockholm kom jag att kasta ögonen på Svenska Academiens prisfråga för året: om inbillningskraftens verkan på uppfostran. Jag skref svaret i en väns rum, innom fjorton dagar, och med så få ändringar, att sjelfva conceptet (hvilket tiden ej heller tillät att renskrifva) kunde inlemnas till Academien, som belönade mitt försök med sitt stora pris. Besynnerligt nog har jag aldrig återläst denna skrift. Men äger den något af den sinnesstämning, hvari den författades, så måste den bära vittne om en kraft, som begynner känna sig och deraf har sin glädje. – Vid samma tid läste jag Bibeln och en del af Luthers arbeten. Frukten deraf var den lilla skriften: Om falsk och sann upplysning med afseende på Religionen. Kort efter stiftades det Göthiska Förbundet af några mina vänner. Jag föreslog utgifvandet af en Tidskrift och skref Första Häftet af Iduna, i hvilket mina första poemer, Vikingen, Odalmannen, den siste Kämpen, den siste Skalden infördes och vunno bifall. Sluteligen återvände jag till Upsala, der Doctor Fant under min frånvaro hade kallat mig till Docent i Historien, och hvarest min offenteliga verksamhet, såsom hans vicarius och sedermera efterträdare, skulle taga sin början. Mina första historiska föreläsningar, ehuru de inför en blandad publik gjorde lycka, vittnade mer om fantasi och känsla, än förstånd och insigt. Jag har lärande lärt. Det är ett fel: kanhända ock en fördel. Hvem är utlärd? Jag har förmärkt, att det är slut med dem, som tro sig vara det. Och detta slut passar ofta rätt illa till en början åt en sträfvande ung– dom. – Men har jag här betecknat fantasiens och känslans öfvervigt såsom ett fel i vetenskaplig framställning, så må ej förtigas, att jag äfven betalat min gärd åt en annan förvillelse, som tillhör förståndet, eller en med dettas namn sig sjelf bedragande fantasi. Jag vill till en början utmärka denna förvillelse genom sitt resultat. Resultatet är det sjelfgjorda sammanhanget i sakerna. Sjelfva operationen kallar man ock att construera.
Så att han kunde berömma sig själv också, men det hade han rättighet till, ty han levde som han lärde. Och den gamle vitskäggige log så att ansiktet var som en hösthimmel med klar sol. Och si, det var allt av Herran kommet! Och där sitter han på sitt skräddarbord och syr och syr medan hans fattiga liv stupar ned mot den evighet som han aldrig är rädd för, mot den död som han håller av som en vis vän därför att den ej mer kan förfära en nerv i gamle Efraim. Han är en rätt kristen, möter varje bekymmer med en ny lovsång, begraver sina barn, när de dör eller när de i vanvettig yrsel själva tar sina liv, begraver dem med fruktan och bävan inför den stränge guden, men rädes ej, förtvivlar ej, går hem och arbetar igen som om intet hänt. När sjukdomen bröt ned honom såg han himmelen öppen. All livets bitterhet var hans arv och för allt tackade han Gud. Det är en underbar man. Inte heller är han ängslig, han knäböjer varje kväll och skickar upp alla sina bekymmer till himmelen. Och om han tror att de hamnar rakt framme vid Guds tron varför skulle vi betvivla att de gör det? Och hamnar de inte där, så stor sak vart de tar vägen, huvudsaken är att Efraim blir kvitt dem! Eller hur? Men nu skall jag gå. Den sista delen av Davids berättelse hade framsagts på ett visst högtidligt sätt, som också kunde vara trötthet. Han reste sig upp, tog den olycksaliga hammaren i handen och gjorde sig redo att gå. Eftersom jag trodde att han ämnade sig hem till sina föräldrar ville jag ej hindra honom, vi tog farväl av varandra där, under några gamla vänliga och beskyddande hängbjörkar. Det var en lent susande majdag med en mjuk vind och solen gick just nu ned bakom de mäktiga bergskedjor som skiljer Graninge vildmarker från Värmland. Jag såg honom försvinna uppåt skogsvägen till Asanders ås, lång och rank, men med någonting nervöst och trött över varje rörelse. Jag undrade varför han ej förmådde sig att kasta bort hammaren, kände han en viss kärlek till den eller var han på något sätt förvirrad? I handen höll jag hans skrivbok, som han anförtrott mig, en tjock lunta med vaxdukspärmar.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna Exped.Utsk:s förslag N:o 4o3. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja. Uppå derefter framställd propos., beslöt R. o. Ad. att utur förslaget, som i öfrigt godkändes, skulle uteslutas följande mening: så vidt densamma kunnat pröfvas med ledning af Statsrådsprot:n för nämnde tid. Till justering upplästes nu äfven Exped.Utskts förslag N:o 44 lill § i riksdagsbeslutet, angtde granskning af de i Statsrådet förda protocoll. Frih. Cederström, Jacob: Jemväl i denna § uti riksdagsbeslutet finnes samina mellanmening, hvilken naturligtvis också bör uteslutas pa grund af enahanda skäl, som den blifvit utesluten från den underd. framställningen till K. M-, hvarå jag anhåller om proposition. Förslaget N:o 44 klef derefter af R. o. Ad. godkändt, med den förändring, att derutur skulle utgå följande mening: så vidt den kunnat pröfvas med ledning af Statsr å d s p r o t: n för nämnde tid. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag N:o 4°4 till R. St:s underd. skiifvelse till K. M., ang:de de i 63 <j:n Reg.Fsn föreskrifna creditivsummors belopp. Likaledes upplästes till justering Exped.Ulsk:s förslag N:o 4o5 till R. St:s underd. skrifvelse till K. M., om beviljade extra-statsanslag för befordrande af comrminicalioner och andra allmänna arbeten. Frih. Cederström, Jacob:
Directio is ledamöter' och,derigenom inverka på beslutet om bifall eller afslag lill hos Directionen förekommande ansökningar, angående låns beviljande elfer omsättning, har Utskottet, till förekommande af de olägenheter, som deraf skuHe blifva en följd, i punkt. 5 föreslagit utsträckning jemväl till Fullmägtrge i allmänhet af det i §. g0 intagne stadgande om fubud för ledamöter af Discont-Direclionen att såsom commissionär med låne-föi handlingar laga befattning. Bamo^Ui skottets Memorial, N'.o> 192. Till följd af den förändrade benämningen å Afdelningarne uli Banco-Verket, hafva de uti 94 morn. r förekommande orden;: ”VexelBaneo-Räkning'’ blifvit uti C-:te p. utbytte emot ordens ■”Räkning i Be* pos itions-ÄfdeJnl ng en.” Punkten 7 innefattar hufvudsakligen samma stadgande, sorn finnes intaget i $. 99; men då Utskottet, efter t agen; kännedom om den i BancoDisconten senast införde räkenskapsoell redovisnings method, funnit densamma^ ändamålsenlig samt det åt Banco-Fullmägtige lemnade uppdrag att införa förenkling i Expeditionsoch Bokföringssättet således blifvit full gjordt, har Utskottet uteslutit den, angående berörde uppdrag i sistn mnde intagne, föreskrift. Punkten 8 innehåller Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets i Memorialet J\T:o 187 gjorde framställning.
Denna bedröfliga sanning må man låtsa att icke höra, att icke vilja begripa} man må häda den redlige medborgarens nit, misstyda hans afsigter och välmenande uppmaningar till allvarlig eftertanka och mogna öfverläggningar vid behandlingen af de vigtigaste föremålen för lagstiftningen; men förgäfves skall man här bestrida att landets nöd kan vara stor och vådelig för Statens bestånd, derigenom att Den 10 Februaril, 237 man icke medgifva r den stora massan af folket annan fordel af Statens skydd, än rättigheten att lefva, lagligen beröfvad allt, hvad till lifvets nödtorft ej oundvikeligen fordras. Det är bekymrande att hafva hörten Kon* ungens Rådgifvare icke medgifva att Jordbrukarens s.äilnmg är tryckande, derföre att hans utseende icke tillkännagifver den höjd af elände Herr Grefve Mörner tyckes förutsätta såsom yttersta gränden för ett tåligt lidande; men det vore förskräckande om en sådan åsigt af den närande FolkClassens belägenhet, skulle leda siyrelsens åtgärder, o» folkets ombud, i följd deraf, äfven vid detta Riksmöte, skulle ledas att besluta ökade Statsbidrag, i stället för den nödvändiga nedsättningen, icke allenast af Bevillningen, utan af Grundskatterna, 60m visserligen äro de mest tryckande. Jag har äfven genomrest åtskilige landsorter, och har från de fläste öfrige tillförlitelige underrättelser, som alla instämma med mia egen erfarenhet om jordbrukets tillstånd i dan ort, der jag är bosatt. Der b vittnas Landtmannens bekymmerfri la ställning alidrasäkrast genom de sta tit iska uppgifter, som här blifvit af Herr Grefve Mörner jäfvade. Jag har varit ofta i tillfälle att höra sjelfägande bönder klaga sin nöd, jag har undersökt förhållandet, och funnit sådane jordägare, hvilka i många andra länder säkerligen skulle prisa sig lycklige att, under samhällslagarnes hägn, njuta fördelarne af en sugande culturs alster, här beröfvas allt, för att underhålla ea Stats-, Den 10 Februarii. byggnad sorn upphör att gifva skydd, då detsamma köpes pä bekostnad af hvad som skulle skyddas.
Emot Koinitéens förslag synes kunna anmärkas, dels att den lemnade i händer på de beslutande Cheferne äfven åtskilliga ärenden, som icke ovilkorligen kräfva en sådan behandling, och dels att Komitéen hänskjöt till afdelningarnes gemensamma behandling flera ärenden, än som nödvändigt fordrade en sådan, med omgång och tidsutdrägt förenad åtgärd. Landtförsvars-komitéen, hvars förslag är ämnadt att tjena till ledning, för Krigs-kollegii ombildning, skiljer sig från den förra Komitéen nästan i alla Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 37 väsendtlig;! frågor. Endast i afseende på nödvändigheten af Krigs-kollegii (»inbildning, är den med den föregående Komitéen ense. I motsats mot denna O 7 O bibehåller den vården om arméens boställen hos Krigsförvaltningen, anordnar samtliga afdelningarne under Militär-chefer; lägger vissa delar af fondförvaltningen inom de särskilda afdelningarne; lemnar åt hvarje af dessa afdelningar omedelbar disposition öfver kassan; tilldelar likaledes hvarje afdelning räkenskapen för de afdelningen tillhörande utgifter, kontrollen deröfver, och större delen af revisionen; samt upphäfver således hela den 1849 vidtagna anordningen af en gemensam bokföring grundad på gemensam kassa och återför de förhållanden, som derförinnan förefunnos, dock utan att sätta något i stället för den af Krigskollegium alldeles oberoende kontroll, som före förordningen 1849 fanns deri, att Stats-kontoret, i enlighet med Grundlagens bud, pröfvade Krigs-kollegii anordningar och verkställde utbetalningarne först sedan det blifvit undersökt, att de öfverensstämde med gällande Riks-stat.
Eders Kongl. Majlis underdånigste, ti opligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns På Prest-Ständets vägnar vägnar Carl Mörner, J. A. Lindblom, h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H Schwan, Lars Olsson, h. t. Talman. n. v. Talman. i'«k. ► Deri 17 Juli* 1537 Uppläst hos Samtliga Riks-Stånden den 17 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af Eders Kongl. Majus Nådiga, remiss å X>andshöfdinge Embefets i Wermland underdåniga anmäla» om Mantalsskrifvare-provisionen derstädes för åren 1812 och 1813, få. Riksens Ständer härmed i underdånighet anmäla deras häröfver fattade beslut. Vid öfvervägande häraf hafva Riksens Ständer funnit, att tiden inom hvilken fordringar hos Stats • Verket böra anmälas, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af d. 9 December 1812, ej blifvit iakttagen till ifrågavarande Mantalsskrifvare-provisions utbekommande, enär Landshöfdinge-Einbetets reqvisition derå först under den 14 April innevarande år till Eders Kongl. Majus och Rikets Stats-Contoir inkommit; men då härvid förekommer och synes förtjena afseende, att, i anseende till Krigsrustningarna på Vestra Riksgränsen och Fälttåget emot Norrige under loppet af de år, sorn. denna Provision bordt reqvireras, Eders Kongl. Majus
Nej, vet farbror, det duger Joel Andersson inte till. » Nu vågade ingen skratta, fastän det kittlade i mungiporna på dem allesammans. Endast den själfrådige och myndige patron Bergbom skrockade till och utbrast: » Tusan till kvick pojke, den Erik! » Men prosten blef ond. » Det förvånar mig icke, » sade han, » att du är sådan du är, Erik, då du har en sådan far, en jakobin, en rabulist, en demagog, en — » » En, som för tillfället har den äran att vara brors värd, » af bröt honom kyrkoherden Åkerlind lugnt och värdigt. Orden återförde prosten till besinning. » Förlåt mig, käre bror! Jag är som hvar man vet, en zelot, jag lämnar icke min position utan svärdshugg. Men glöm hvad jag sade, och låtom oss föra samtalet in på områden, där våra åsikter icke divergera så svårt. » Men Erik åtminstone kunde icke glömma de enligt hans åsikt förolämpande orden mot hans fader. » Jag skulle ha lust att lugga honom, » hviskade han till ett par yngre prästmän. » Du får fem riksdaler, om du gör det, » sade den ene. » Af mig med, » sade den andre. » Topp! » sade Erik. Samtalet bland de äldre rörde sig nu om församlingens åldriga tempel. » Har farbror sett det märkvärdiga altarskåpet, som står uppe på hvalfvet? » frågad Erik prosten. » Nej, » svarade denne intresserad. » Vill du följa mig dit och visa mig det? » IDUN » Ja, gärna. » Äfven många af de andra beslöto att följa med; en promenad på kaffet efter en god middag är ju alltid välgörande och angenäm. På vägen talade de två unga prästerna om för de andra sitt aftal med Erik. Många af dem för att icke säga alla både aktade och älskade den gode prosten, som i själ och hjärta var en riktig hedersman, men litet hvar tyckte man ändå, att hans svåra förlöpning nyss mot värden väl kunde vara förtjänt af den lilla tillämnade näpsten, och man följde därför med den mest spända uppmärksamhet Eriks alla rörelser.
Majit och af enskilde motionärer blifvit föreslaget i fråga om den personliga skyddsafgiftens anslående till folkundervisningens befrämjande jemväl under nästkommande statsregleringsperiod icke at Rikets Ständer gillades; Litt. p) att det väckta förslaget om meddelande af den föreskrift, att, för hvarje lOOOnie invånare i landet, vederbörande församlingar skulle vara pligt ige att upprätta en fast eller ambulatorisk folkskola, finge förfalla; Litt. r) att ett anslag till understöd för sådana församlingar, som, till följd af medellöshet, icke kunna af egna medel till erforderligt belopp bekosta aflö ning åt sin folkskolelärare, till utgående frän Riksgälds-kontoret anvisas med 20,000 R:dr årligen under nu ingående statsregleringsperiod; Litt. t) att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, dels den ännu återstående delen af den allmänna fonden för folkskolelärares pensionerande må jemväl under nästinstundande statsregleringsperiod och under samma vilkor som hittills ställas till Kongl. Majits disposition, och dels att till behöflig förstärkning af densamma må anvisas den slutliga besparing, hvilken under nu löpande statsregleringsperiod kan å den personliga skyddsafgiften uppkomma; Litt. u) att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det, på sätt Kongl. Majit lämpligast finner, må undersökas på hvilka grunder pensioneringen för folkskolelärare mest ändamålsenligt skulle kunna ordnas; Frågorna om beredande af större materiela hjelpmedel, om skyddsafgiftens särskilda användande lör ifrågavarande behof, om en ändamålsenligare skolorganisation och om pensionsanstalt för skollärare hafva sålunda redan varit föremål för Rikets Ständers pröfning vid denna riksdag; och, derest sammansatta Utskottet nu skulle i dessa ämnen föreslå nya beslut, torde sådant ej kunna af Rikets Ständer godkännas. Det är visserligen antagligt att. om nu ifrågavarande motioner blifvit behandlade i sammanhang med öfriga folkskoleväsendet röran - Sammans.
Denna Samling utbjudes nu till salu, och jag får ödmjukast hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln, sedan närmare upplysning genom några i ämnet kunnige Ledamöter af Ridderskapet och Adeln vunnits om nämnde Samlings verkliga värde, skulle vilja densamma för Riddarhusets räkning inköpa och öfverlemna tili det Genealogiska Archivet. Om remiss af detta mitt vördsamma Memorial till RiddarhusUtskoltet anliålles ödmjukast. Lades på bordet. Grefve Brahe ■, Magnus_, hade inlemna! följande, som upplästes: Dels af sjukdom dels af embetsgöromål hindrad att bivista de af Högloflige Ridderskapets och Adelns Plena, då Herr Bibbing och äfven andra värda Ledamöter af detta Stånd, i sine emot Konungens Propositioner gjorde anmärkningar, anfört åtskilligt i afseende å Armeens angelägenheter, som, enligt min öfvertygelse, påkallar att de, åt hvilka bevakandet af Arméens rätt och nytta är anförtrodt, böra höja sin i66 Den 12 December e. m. röst, anser jag min pligt fordra, att rörande berörde ämnen för Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifva mine åsigter; men då sådant möjligen kunde föranleda till vidlyftighet i discusionerne, har jag trott mig ej för närvarande, då så liten del af Motionstiden återstår, böra upptaga Ridderskapets och Adelns tid, utan blott genom denna anmälan velat till lägligt tillfälle efter Motionstidens slut, när t. ex. någon med ämnet gemenskap ägande fråga förekommer, reservera min yttrande rätt i detta fall. Herr Anckarsw är d. s August, uppläste följande:
— Ja, sedan kommo år af studier, strider med ekonomiska bekymmer, och allt det der, som gör en mindre godtrogen, beträffande vackra illusioner, mindre poetisk och mera spak. » » Men ni skrefvo till hvar andra? » » Ja visst — under fyra års tid lefde vi på papperet det kärlekslif, som afståndet nekade oss i verkligheten, och de första somrarne, innan mina konditioner äfven bundo mig den tiden, brukade jag helsa på der hemma, och man var allmänt ense o m, att det skulle blifva något af mellan oss. » » Ja, jag erinrar mig nu, att man skref till mig en gång o m den saken, » inföll Sinding. — » Men så gingo ännu ett par år, och jag måste ofta afbryta studierna för att konditionera. Utsigterna voro ej synnerligen ljusa, och man vande sig allt mer och mer, att se saker och ting frän den praktiska sidan. — Stackars Endis, hon märkte nog, att svärmeriets tid var förbi! Men hon var så förståndig! — Hon hade tagit plats som guvernant på en egendom i Östergötland, och der väntade hon tåligt, kanske icke längre med den forna tillförsigten, men dock, som jag tror, ännu med samma varma böjelse för mig. Då hade jag redan sedan ett år varit i konsul Behrmans hus här i Stockholm som lärare för barnen, ja, egentligen för pojken, ty flickan var redan nästan stora damen och begagnade endast min handledning i engelska och i ä quatre-mainsspelning, ty, som du vet, är jag pianist. » &gt;Oeh så skulle tonerna af edra duos en dag söfva in alla de gamla känslorna och minnena och anslå nya strängar i ditt b r ö s t. Ja, menniskorna äro underliga! » sade Sinding allvarligt. » Och kanske var det icke heller så utan, att dina studier af lifuets praktislca kraf lärt dig inse fördelen af en rik framför en fattig flicka som hustru. » » Nu är du orättvis, Kurt! — Denna bevekelsegrund skulle varit den sista att förmå mig till hvad som skett.