Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve' von Schwerin: Herr Cederschjöld har rätt deruti, att i fall här vore fråga om växlar, skulle anledning gifvas lill att befara att fingerade documenter kunde presenteras. Men högst sällan komma in - Den 7 December e. ni. 265 rikes växlar i fråga; i allmänhet blir fråga blott om lån på reverser; då är det naturligt, att om den ena tjenar den andra med sitt namn, väntar lian samma tjenst tillbaka. Då dessutom här endast är fråga om lån på kort tid utan omsättning, synes ingen fara vara för banden, att öfverdådigt folk skall rusa åstad; åtminstone bör sådant snart kunna upptäckas. Mig synes derföre, att Herr Hjerta gått en medelväg, och jag tillstyrker bifall lill hans förslag. Herr Cederschjöld: Jag medgifver Friherre Boye obilligheten att förmena 2 eller 3 personer att tjena hvarandra med sina namn i Disconterna; jag har också afstvrkt all åtgärd i detta afseende vid de tillfällen, då jag varit Revisor i Banco-Disconten, emedan man naturligtvis ej kan hoppas att få caution af den, för hvilken man icke sjelf vill cavera. Men här är fråga om verkliga skuldförbindelserj som 2 personer chimeriskt kunna utfärda till hvarandra. Om en skuldförbindelse från A. till B. presenteras till belåning, och straxt derefter en annan skuldförbindelse från B. till A. på samma belopp, måste det för hvar och en vara klart, att dessa ömsesidiga skuldförbindelser äro fingerade för att genom ett sådant bedrägeri förskaffa sig lånerätt. Meningen måtte väl vara att discontera endast reela documenter, och att så mycket som möjligt stänga dörren för bedrägerier, icke att för dem öppna nya utvägar. a66 Den 7 December e. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln hehagade bifalla Utskottets förevarande förslag med den af Herr Hjerta yrkade förändring. Ropades Ja och Nej. Herr Cederschjöld: Jag anhåller om proposition på mitt tillstyrkande, såsom ett tillägg till Herr Hjertås förslag. Herr Rosenblad:
Med tillkännagifvande, det Kongl. Majit ville till Riksgälds-kontoret öfverlemna f. d. Kansli-styrelsens handkassas kapital, 15,500 R:dr, jemte derå upp - Siats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 167 lapna odisponerade räntemedei, har Kongl. Maj:t begärt att det för ofvanberörda ändamål uppförda anslag, 15,600 R:dr, måtte förhöjas med 4,400 R:dr. Jemte nyssnämnda i Riks-staten uppförda anslag till resestipendier samt läroböckers och lärda verks utgifvande, har jemväl afkomsten af f. d. Kansli-styrelsens handkassas kapital, efter afdrag af eli derifrån utgående gratial å 200 R:dr, blifvit för enahanda ändamål använd. Enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, har emellertid antalet af dem, som från anslaget sökt understöd, särdeles för vetenskapliga resor, redan från början varit högst betydligt, hvilket år 1851 föranledde Kongl. Maj:t att till lättnad i afseende på anslagsmedlens fördelning, vidtaga den åtgärd, alt två resestipendier, ett större å 1,800 R:dr och ett mindre å 1,200 R:dr R:mt, skulle på förslag af Sundhets-kollegium åt läkare utdelas, samt dylika stipendier på förslag af de Akademiska Konsistorierna och Akademi-kanslern tilldelas två vetenskapsidkare vid hvartdera universitetet, hvarefter återstoden af anslaget skulle användas dels till reseunderstöd åt personer, hvilkas ansökningar blifvit af andra auktoriteter förordade, dels såsom bidrag till utgifnings-kostnaden för läroböcker och lärda verk, hvilka, efter vederbörandes deröfver afgifna yttranden, kunde pröfvas företrädesvis vara af sådant bidrag förtjenta.
Skulle det nu vara möjligt, att R. o. Adis ledamöter vilja infinna sig såsom voteringsmaschiner, är det åtminstone säkert, att det blir svårt alt erhålla någon, som vill åtaga sig att blifva en i bia ö d R. o. Adis deputerade i Riksnämnden, såvida sådant icke föreskrifves som en pligt, och jag måste bekänna, att, om någonsin ett dylikt förtroende kunde falla på min lott, jag skulle anse såsom ett syndastraff att emottaga det. Hr Lefrém Jag är förekommen i det hufvudsakligaste af Frih. Sprengtporten, i hvars anförande jag således instämmer likasom i deras, hvilka i samma riktning sig yttrat. Men jag anhåller all få härtill göra ett tillägg nemi. att om Gr. Björnstjerna» förslag antages, måste någon § i grundlagen stadga, att, då de valde 60 ledamöterne finna sig underkände af deras komitenter, de må äga rättighet att afsäga sig förtroendet som R. o. Adis deputerade, ty det vore väl tämmeligen hardt, om de personer, hvilka representera R. o. Ad. skola vara tvungne, att efter detta nederlag fortfara i förtroendet. Hvilken lumpen röle skola de icke spela tillsammans med de öfrige Ståndens ledamöter? Om de blifva utskrattade skulle jag anse det ganska konseqvent handladt. Jag anhåller om afslag. Gr. Lagerbjelke! Att uti sjelfskrifvenheten finnes mycket både godt och nyttigt erkänner äfven jag. Så t. ex. är det enl. mitt förmenande oneklig! alt sjelfskrifvenhetens bibehållande, på sätt Gr. Björnstjerna föreslagit, i och för öfverläggningarne och be - Den 31 Maj f. m. 3C9 besluten inom
Till bemötande häraf får Utskottet vördkamt andraga: att, enär' motionen åsyftat, att få 2 §. i 16 Gap. Ärfda-Balken förtydligad, till förekommande af skiljaktighet vid tillämpningen, tior Utsköltfet sig hafva egt; tillräcklig anledning att föreslå det stadgande, sorn funnits leda' till elt! sådant ändamål, om än Utskottet icke kunnat tillstyrka bifall å motionen i dess helhet; att Domarens pröfning, icke blott derom, huruvida, den aflidne lestaments-gifvaren egt sundt och fullt förstånd; när testamentet upprättades, hvilken bevisning, enligt 1 §. i nämnde Gapitel, erfordras i afseende på alla testamenten, utan äfven huruvida gifvaren kunde anses i allmänhet haf va varit till 'godt och moget förstånd kommen,” är påtägligen förenad med allt för mycken osäkerhet, ledande till invecklade, samt för partérne kostsamma rättegångar och stridiga domslut, hvadan behofvet utaf någon bestämdare föreskrift, än den nuvarande, icke synes’ kunna med skäl bestridas; att det sannolikt ej vore väl beräknadt, om nian hastade alt, vid ynglingens och flickans första inträde i verlden, tillerkänna dem rättighet att genom testamente bortgifva ärfd förmögenhet, eller sådan, sorn de'icke kjelfve genom egen omtanka och flit förvärfvat, och attj då således en högre ålder än i5 år bort väljas; Utskottet tror sig ej; hafva■ saknat skäl att' antaga den, hvarvid mannen i allmänhet får råda öfver sin egendom ; samt slutligen , att då de pligter och omsorger, äktenskapet medför, onekligen' raägligt bidraga alt åt de unga makarne gifva stadga och erfarenhet;ett undantag destoheldre må kunna för dem göras, sorn Lagen anser enka berättigad att, i andra hänseenden, råda öfver sin egendom, vid hvad ålder sorn helst.
Hvad handtverkeri-varor angår, så örn Franska Skräddare skulle hitsända kläder, för godt. pris, skulle det sannerligen vara en för många välkommen olycka, ty ehuru man väl ej kan klaga öfver våra landl-skräddare, måste man erkänna att man dock så mycket mera bar att klaga öfver våra Stadsskräddares prejerier och brist på ordhållighet. En annan punkt vill jag äfven yttra mig om, nemligen om Tolagen, att man i afseende å den ej skulle förnärma Städernes egande-rält. Det vore nöjsamt för Utskottet att få veta, hvarifrån denna egande-rätt förskrifver sig. Väl bar man funnit, att till år 1816 Städerne, på grund af Konungens beslut, haft rättighet att beräkna tolag af vissa varor, men icke af alla. Jag anser det som ett misstag, att, vid Redactionen af tull-taxan 1823, de uti Tol3gs-rättighe - 394 Oen 19 Junii e. m. ten gällande inskränkningar icke blefvo tydeligen införda; sedan den tiden hafva Städerne beräknat tolag på alla varor. Derigenom hafva deras inkomster blifvit så förhöjde, att det finnes en del mindre Städer, som ej veta, hvad de skola begagna dem till, och hvilka sagt, att de hafva mera, de göra med. Nu har BevillningsUtskoltet, som funnit, att Städerna beskatta sina öfriga medborgare utan någon laglig rättighet, yrkat, att en icke betydlig förändring måtte ske i denna, utan Ständernes samtycke, erhållna rätt; det är icke på mera än 5 artiklar, som den skulle borttagas, och det är sådane, å hvilka Städerne ej uppburo Tolag före 1823. Nu hafva de likafullt Tolagen på alla varor, för hvilka den utgick till 1823, på flera, som då derifrån voro fritagne och på alla dem, som blifvit tillåtne till införsel efter år 1823. Jag tror, att den tillåtelsen att uppbära tolag ej olagligen blifvit förminskad, och anser det vara nyttigare för det allmänna, om det, genom denna förändring, kan få en större inkomst.
Likasom enskilda personer emellan, när man vill formera bekantskap, man icke väntar på att den andre skall räcka banden, utan sjelf räcker den först, så bör äfven folken emellan ingen sådan väntan ega rum. Jag kommer således icke att motsätta mig ett så beskaffadt anslag, men jag anhåller, i likhet med föregående talare, att den af Hr Lefrén föreslagna förändrade ordställningen måtte blifva antagen. Gr. af Ugglas, Carl Dredr. Ludv.: Äfven jag anhåller att få förena mig med Hr Lefrén. Jag tror icke att man bör taga humör öfver det misstag, som nyligen af Norska Storthinget blifvit begånget, utan man bör bibehålla sina vänliga tänkesätt. Dessutom är min tanke, att detta förslag vida mer afser Sveriges än Noriges fördel, ty det är för Sverige, som denna militärväg skulle beböfvas, och det är Sverige, som på denna väg skulle föra foror till Norige. Då jag understödjer Utsk. kan jag likväl icke annat än afstyrka det af Drih. Cederström begärda anslag, dels derföre att detta anslag skulle gifvas till en helt och hållet oundersökt väg, och dels derföre, att då denna million ieke utgör mer än ^:del af hvad som behöfs, så skulle vinsten af hela anslaget blifva högst obetydlig om det splittrades ytterligare. Jag anhåller, på dessa skäl, att B. o. Ad. måtte bifalla Utslcs förslag med den af Hr Lefrén föreslagna förändring. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag har redan förut tillkännagifvit min åsigt vara den, att om man skall bevilja anslag af Statens medel för någon del af en jernväg i vårt land, så måste det vara för att vinna ett för tillfället särdeles vigtigt, allmänt nyttigt ändamål, och äfven, att om man skulle anse sig kunna vinna ett sådant, man likväl derjemte måste taga i betraktande, att den bana, som man vill utföra, icke må blifva allt för kostsam, att un derhålla, och det måste den ju blifva om den utföres på ett ställe, der, såsom för den nu ifrågav:de jernvägen, ingen särdeles afkastning är att vänta, åtminstone icke förr, än den kan hinna sammanbindas med andra banor.
Och tror jag äfven att de Hrr, som uttalat en, min motsatt, åsigt, jemväl hufvudsakligen haft ett motsatt syfte för ögonen, eller att i möjligaste måtto lägga hinder i vägen för en sådan universitetets flyttning. Det torde vara skäligt att slutligen låta sjelfva hulvudsaken något tydligare framträda. Jag yrkar bifall till Utsk:ts förslag. 2ie.i Den 21 Juli e. m. Hr Bildt, Didrik Gillis: Just derföre att det icke är fråga om förflyttandet af medicinska fakulteten till Stockholm, utan endast om en und. anhållan hos K. M:t att erhålla en fullständig utredning ang:de samtlige de kostnader för så val byggnaden och undervisningsmateriel samt lärares aflönande, hvilka skulle föranledas af komiterades förslag om inrättande af ett fullständigt medicinskt undervisningsverk i Stockholm, anser jag denna skrifvelse ingalunda af beh.ofvet påkallad. Jag skulle derföre helst se att punkten klefve afslagen; men tror att, om en skrifvelse bör afgifvas, den borde i flere fall vara fullständigare än den nu föreslagna. Ett sådant ändamål skulle ot vifvelaktigt lättast vinnas genom återremiss. Gr. Hamilton, Henning: Lika öppet som Hr Ceder schiöld förklarade sin önskan vara, att Universiteten måtte förflyttas till hufvudstaden, lika öppet vill jag äfven erkänna, att jag är emot en sådan flyttning. Detta oaktadt, har jag ej anledning att motsätta mig den föreslagne skrifvelsens aflåtande till K. M:t, utan biträder gerna med min röst dem, som önska, att den af Utsk:t föreslagna åtgärden måtte vinna framgång. Frih. Cre utz, Steffan: Som jag för min del anser Utskrts i förevarande punkt gjorda hemställan kunna betraktas som en af de fördelaktigaste preliminär-åtgärder för ernåendet af det så högt eftersträfvansvärda målet, att så småningom åvägabringa en förflyttning af Universiteten till Stockholm, så vill jag med min röst på det högsta biträda Utsk:ts förslag om aflåtande af den ifrågavarande underd. skrifvelsen till K. M:t. Sedan öfverläggningen förklarats, fulländad, yttrade H. Exc..
(kväfver ett skratt). Ingenting. FRÖKEN SANDGREN (strängt). sedligt allvar. Man kan tala om alt blott man gör det med FRÖKEN LUNDBERG tet, dygdesamt).) ett halfår. (kämpande med skrat Det sägs att frun aldrig får ha en städerska mer än FRÖKEN SANDGREN. Måtte vara besynnerliga städerskor hon väljer. 11 FRÖKEN LUNDBERG (ifrigt). Åh, de säga... FRÖKEN SANDGREN. Hvad för något? FRÖKEN LUNDBERG. Nej, det var ingenting. FRÖKEN SANDGREN. som springer med skvaller! Jag försäkrar fröken att jag inte är af den sorten, FRÖKEN LUNDBERG munnen). (med näsduken för De säga, att frun aldrig vill ha fula städerskor. FRÖKEN SANDGREN. Då har hon ingen blick för det etiska krafvet. FRÖKEN LUNDBERG. Det är enda sättet att hålla honom hemma. FRÖKEN SANDGREN. Hvilket djup af moralisk smuts! FRÖKEN LUNDBERG. Ja-a! FRÖKEN SANDGREN. kelsegrunder än kärleken få göra sig gällande vid ingående af äktenskap! Där ha vi de bedröfiiga följderna, när andra beve 12 FRÖKEN LUNDBERG. Åh, han var visst förälskad i början. FRÖKEN SANDGREN. En sådan sinnenas berusning kallar jag icke kärlek. FRÖKEN LUNDBERG. roll. Men deras äktenskap är på sätt och vis lyckligt. heten. Ja, man får väl antaga, att pängarne spelade någon Hon ser genom fingrarne och han är själfva älskvärd FRÖKEN SANDGREN. Ett sådant förhållande kallar jag icke ett äktenskap. FRÖKEN LUNDBERG kring sig). (med en gest om elegant. Har fröken varit ute på villan? Hur som hälst ramen kring taflan är åtminstone FRÖKEN SANDGREN. Nej. Om somrarne är jag aldrig hemma. FRÖKEN LUNDBERG. också otroliga summor. Det skall vara för att taga igen dem, som direktören satt upp porslinsfabriken. FRÖKEN SANDGREN.
St. Pro*. 1853 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 34 Hafi. 2 10 Stats-Utskollets Utlåtande, Jtå-Sil. att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, förlängning under ett år, eller till 1856 års slut, af den för anläggningen af jernvägen mellan Köping och Hult, vid beviljandet af statens räntegaranti lör samma företag, stadgade tid för arbetets fullbordande och banans öppnande för allmän trafik, må det för sagde arbetsföretag bildade bolag medgifvas, utan rubbning af de förmåner, som genom oktrojen blifvit bolaget tillförsäkrade, dock under vilkor, att vägbanan från Köping till Orebro med erforderliga lokomotiver fullbordas och öppnas för allmänna trafiken inom den förut bestämda tiden, eller slutet af är J855. Stockholm den 27 Juli 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS LOU. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Juli 1854, kl. 10 f. m.
Jag har funnit mig uppmanad att instämma om R, o. Ad:s skyldighet att på fäderneslandets altare framlägga den uppoffring, som är nödvändig för R. o. Ad. att göra, för att bereda en förbättrad representalionsform; men jag tillstår, att jag icke förr än vid slutet af hvarje talares yttrande kunnat göra mig redo för, huruvida talaren ämnat att följa det sätt af föredragningen, som synts vara både af Hr Frih. o. Landtm, och af Ståndet tacile medgifvet, nemi. att, sedan discussionen af den allmännare delen blifvit slutad, och propos. örn dess afslutande blifvit med ja besvarad, man skulle företaga de särskildta förslagen till gemensamma tankar. Jag har i öfrigt funnit, att de 2tne siste talarne hvar för sig framlagt ett förslag till Ståndets gemensamma tankar. Om nu så är, hvilket är ganska möjligt, att flere talare inom detta Hus först ämna i allmänhet utlåta sig öfver ämnet, och, sedan de det gjort, hvar för sig framställa ett eget förslag tili gemensamma tankar; så möter visst derför icke något hinder; men jag får vördsamt anhålla, att Hr Landtm, täcktes gifva oss tillkänna, huruvida det är hans tanke, att, sedan dessa allmänna yttranden och framläggandet af särskildta förslag till gemensamma tankar blifvit slutade, man sedermera direct får debattera öfver hvarje särskildt förslag till gemensam tanke. Medan jag nu har ordet, vill jag i afseende på Frih. Hamiltons och Frih. Sprengtporten förslag blott i största korthet åberopa hvad jag öfver dessa förslag redan har yttrat, nemi. att, ehuru det vittnar om en liflig önskan att kunna förena de intressen, som finnas inom RiksSttn, med dem, som linnas derutom; så fruktar jag dock, att alla dylika förslag, i sig sjelfva hvilande på ingen annan basis än den godtyckliga uppställningen, äro af den beskaffenhet, att tankarne svårligen derom kunna sig förena. Jag förbigår således allt yttrande om hvad Frih. Hamilton förklarat vara sitt politiska samvete.
S. D. Föredrogos följande på Ståndets bord hvilande Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorialer: N:o 318, Utlåtande i anledning af väckt motion om ersättning af allmänna medel till innehatvaren af Hagshults stom för honom åliggande roterings-skyldighet, bifölls', N:o 319, Memorial, angående gratifikation åt Herr Stats-kommissarien Kock, bifölls; N:o 320, Memorial, angående slutligt bestämmande af arfvodet för den hos Utskottet anstälde Kamererare samt gratifikation åt en extra Kanslist, bifölls; N:o 321, Utlåtande i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 270, i fråga om en fyr-anläggning å Gottska Sandön, bifölls; N:o 322, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående pension å allmänna indragnings-staten för t. f. Chefen vid Skogsinstitutet, Hof-jägmästaren m. m. hr. Ad. af Ström, afslogs; N:o 324, Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 277, angående ersättning till Wadstena krigsmanshusoch amiralitets krigsmans-kassorna, bifölls] N:o 325, Utlåtande i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 278, angående förhöjning i kreditivet för Armeéns pensions-kassa, afslogs; och N:o 326, Utlåtande i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 286, angående väckt fråga om fortsatt utgifvande af Svensk Militär-Författnings-samling; bifölls. S. D. Föredrogos följande bordlagda Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial och Utlåtande: N:o 135, Memorial i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o 133, om kronokjuts-skyldiges befrielse från kruttransporter, Lades till handlingarne; och N:o 136, Utlåtande i följd af Riks-Ståndens beslut med anledning af Betänkandet N:o 115, i fråga om Elementar-läroverken m. m., Bifölls.
Denna § upptager 2, 3 och 4 momenterna af 6 § i återremitterade förslaget, och omfattar således de brott, som i gällande lag kallas nidings-stölder. Ehuru Utskottet ansett en sådan stöld ej höra beläggas med högre straff, än en stöld ute på marken, är densamma likväl af den beskaffenhet, all skäl ej är alt afvika från gällande lag derutinnan, att snatleri-ansvar dervid ej må egn rum. Nugot yrkande derom har ej eller inom lliks-Stånden förekommit. Men i anseende till det sam manhang hvari stölder ute å marken och nidings-stölder förekommit i förslaget, har Utskottet funnit nu gjorda förklaring vara af omständigheterna påkallad. Nedanstående förslags 6 § motsvarar den 7 § i det förra. Uti 1 mom. af denna g har dock Utskottet föreslagit ett tillägg med afseende å de anmärkningar, hvilka framställts emot förslagets 16 §, hvilken angifver de handlingar, som skola för inbrott anses och bestraffas, oansedt tillgrepp ej sker. Bland dessa handlingar hade Utskottet upptagit äfven den: att någon, i afsigt att stjäla, med våld eller list öppnar skåp, kista, skrin eller annan förvarings-persedel, som med lås, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten är. Utskottet ansåg sig nemligen ej böra frånträda grunderna i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, enligt hvilka lagens stadgande om inbrott skall tillämpas ej allenast på den, som utöfvar våld och såmedelst igenom vägg, mur, golf m. m. öppnar sig ingång i annor mans med lås försedda och igenläsla eller eljest igenstängda rum eller hus, utan äfven å den, som igenom våld eller list sönderbryter eller öppnar skåp, kista, skrin, eller annat dylikt, som med läs försedt och igenläst är. Inom lagskipningen har emedlertid skiljaktiga meningar förekommit derom, huruvida straff för inbrott bör tillämpas, om någon olofligen borttager från annan ett läst skrin eller kista eller annan tillsluten förvarings-persedel och, sedan han således blifvit innehafvare deraf, med våld eller list öppnar densamma och tillgriper hvad deri finnes förvaradi.
Af beredda hudar och skinn har väl någon införsel skett, men af skomakare-arbeten ingen, som Kommerse-kollegium ansett värd att i dess jemförelsetabell omnämna. Deraf synes mig skäl nog förefinnas till följande ändringar i tulltaxan: Hudar och Skinn, ej hänförliga till pelsverk —• —• Oberedda, alla slag Fria. Beredda: Sulläder och bind - 70 Bevilinings-Utskoltets lie Hinkan de M 23. sulläder samt skinn i .skålp. 20 öre. Skomakare-arbeten: af siden (oförändradt) 1 skålp. \ skålp. 'I R:dr 20 öre. Becksöms stöflar I par — 25 öre. Andra slag 75 öre. Genom en sådan nedsättning i fabrikaternas tuli lärer ingen minskning i Statens tullinkomst vara att befara. Deremot måste en sådan uppstå genom tullfrihet för de oberedda budarne, och denna minskning kan uppgå till omkring 70,000 R:dr. Huruvida Statsverket utan skada kan vidkännas denna och flera minskningar i dess inkomster, kan svårligen afgöras, innan statsbristsumman är känd och man beräknat de tillgängliga medlen att den fylla. Men med mycken sannolikhet kan man förutse att den nya regleringen af allmänna bevillningen äfven kommer alt, till en början åtminstone, medföra för Staten en icke ringa förlust. Stämpelpappers-afgiften kan, så vida Utskottets rättvisa och billiga förslag vinner Rikets Ständers bifall, icke lemna o O betydligt öfverskott öfver hvad Kongl. Majit af denna inkomstkälla påräknat; icke heller bränvins-tillverknings-afgiften. Derföre synes det af behofvet högeligen påkalladt att åt Rikets Ständer förvara rättigheten, att i mån af behof, höja tullsatserna på några varuartiklar. Skulle nu på förhand genom Rikets Ständers beslut tullen bestämmas för låg, så är möjligheten afskuren att för instundande statsreglerings-period ytterligare anlita denna naturliga och beqväma inkomstkälla. Då vore nästan bättre att bestämma den några tusen R:dr för hög; Kongl. Majit har i alla fall i sin makt att borttaga de obehöfliga tullsatserna.
Frihm har yttrat, alt Utsk. bort i grundlagsenlig väg hafva föreslagit en grundlagsförändring, som åsyftade det nya sättet att tillvägabringa ministere-förändringar och ministere-sammansättningar. Detta liar icke fallit Utsk. in. Utsk. bar icke trott, att någon grundlag borde föreskrifva K. M, sättet att bilda sin minislere, och Utsk. har icke velat påtaga sig den förebråelsen att på minsta vis hafva velat ingripa uti detta K. M:s prerogativ att efter sitt behag bilda sin minislere, som Const.Utsk. ganska väl känner vara K. M:s egen omsorg. Frihm har påbördat mig att hafva yttrat, att Utskts svar bort innefatta anspelningar på tidens tecken. Härvid får jag göra den anmärkn., att jag aldrig fällt något sådant yttrande. Jag har sagt, att jag önskat ett Statsråds-prot. till svar på Utsk:s infordrnn, hvilket visade att Statsrådets ledamöter sökt inför K. M. göra gällande de tidens tecken, hvilka äro ögonskenliga och af natur att böra framställas inför K. M. Delta har jag sagt, men ingalunda att sådant bort ingå uti Utskts betänkande. Frihm, äfvensom en annan värd talare, har anmärkt emot mig, att jag uppmanat StalsUtsk. alt fortfara med alt afslå anslagen. Dervid har jag intet alt återtaga på minsta vis. D c ii 13 S e p t « mb c r f. m. 33g Jag ber atl få begagna tillfället för ait besvara en annan värd talare', sorn yttrat att det visat sig att StatsUtsk. för de gjorda resignationerna ej gifvit ett öre mer. Detta bevisar blott, att StatsUtsk. förstått att uppskatta livad resignationerna liitlilis varit värda, och i detta fall synes mig att man äfven är StatsUtsk. tacksägelse skyldig. Här liar blifvit framstäldt af en värd talare, att hvarken Utsk. eller någon annan kan känna hvilka försök, sorn blifvit gjorda att complellera Statsrådet.