Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För så vidt ifrågavarande motioner åsyfta skyddsafgiftens användande till andre än Stats-Verkets behof, komma de att utgöra föremål för serskild behandling; och då, i fråga om afgiftens upphörande, eller det belopp, hvartill densamma borde bestämmas, något utlåtande för närvarande och innan Statsbrists-summan varder bestämd, icke kan meddelas, har Utskottet emedlertid ansett sig böra hos Rikets IJöglofl. Ständer tillstyrka skyddsafgiftens bibehållande såsom en bevillningsgrund ; hvaremot, enär, vid öfverlåtelse af fast egendom, undantag ofta betingas till ej obetydliga belopp, motsvarande och understundom öfverstigande af kastningen utaf sådan egendom af öfver 200 R:drs värde, och innehafvare så väl deraf, som af 100R:drs inkomst utaf tjenst eller rörelse, skola erlägga skyddsafgift, äfven efter fyllda 60 år, Utskottet funnit sig icke böra tillstyrka bifall å Lars Larssons från Gefleborgs Län förenämnde motion, olan åberopar vördsamt, hvad förslaget i 1 Art., angående inkomstbeloppet i afseende på undantagsbeting, innehåller. Bevillnings-Utskoltets Betänkande, IV-o 11. 5 Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr af Donnerj G. J7. ^ vackt motion oin upphörande af bevillnings utgörande å Embetsoch Tjenstemäns löner. Då alla medborgare i samhället, och följaktligen äfven embetsoch tjenstemän, böra bidraga till Statsbehofvens fyllande, men dessa bidrag icke kunna till visst oföränderligt belopp bestämmas och genom direct aldrag frun löneinkomst utgå, enär under olika tider Stats-Vei kets behol är underkasladt förändring, sorn förutsätter nödvändigheten, att ärligen fölen hvar uttaxera dess andel i bevillnings-fyllnadssumman; så anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall å Herr af Donners ifrågavarande motion.
N:o 272, (Förstärkta Stats-utskottets), angående verkstäld omröst ning i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande arrendet för krouo-säteriet Boda. Lades till handlingarne. N:o 273, i anledning af väckt motion om anstånd med återbetalningen af det för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 1841 års riksdag beviljade lån. Bifölls; N:o 274, angående löne-förhöjning för bokhållarne samt kammaroch husdrängarne vid Riksgälds-kontoret. Bifölls; och N:o 275, angående ytterligare inkomne ansökningar om riksgälds-sedlars inlösande. Bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Statssamt Bevillnings-utskottens utlåtande N:o 62, angående vissa ifrågaställda förändringar i beskattningsväsendet samt uppbördsoch redogörelse-verket. Fjerde punkten återremitterades, men öfrige delar af utlåtandet biföllos. S. D. Föredrogs å nyo Ejcpeditions-utskottets memorial N:o 12, i anledning af Högloft. Ridderskapets och Adelns beslut, rörande skrifvelse-förslaget, N:o 103.' Ståndet ansåg den gjorda förfrågan obehöflig, men fann, att, då den skett, det svar gifves, att expedierandet bör ske af det skrifvelseförslag, som trenne Riks-stånd redan godkänt. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs och afslogs Stats-utskottets utlåtande N:o 262, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående öfverste-löjtnanten m. m. grefve A. E. von Rosens underdåniga ansökning om understöd Prot.-utdrag den 29 Juli '1848. 599 från statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern. S. D. Föredrogs och bifölls
Propos. lärer hafva föreslagit uphörandet af rotehållarnes beklädnadsbidrag. Det måste vara upenbart att sådane bestyr, som anvärfning, remontering, anskaffning och underhåll af mundering och utredning, bättre ombesörjas af Styrelsen och dess organer, än af tusentals öfver hela landet spridda, af Styrelsen oberoende individer. Tankarne kunna vara delade om den mer eller mindre centralisation, som i andra styrelsegrenar bör ega rum, men hvad krigsstyrelse och krigsförrättning beträffar, torde i allmänhet medgifvaa behofvet af den enhet, kraft och skyndsamhet, som centralisationen förlänar, samt att den organisation, som brister häruti, som lider af invecklade och obestämda former, är felaktig, verkar förlamande, eller föranleder till förbigående af den eljest vanliga laga rättsform, som för hvarje Svensk är så dyrbar. Det kan ej vara rätt, att beskattningen i ett lagbundet samhälle är till sitt belopp beroende af 262 Den 19 November. cassationer vid mönstringar, samt dessemellan af s. k. defectsedlar. Det kan icke vara hvarken med billighet eller rättvisa öfverensstämmande, att rusthållarens, ofta ganska dyrköpta egendom, — t. ex. nummerhästen — utlemnas för Statens tjenst, linder det ingen möjlighet gifves eller kan gifvas för egaren, att utöfva någon verksam kontroll huru med hans egendom förfares. Att under krig rusthållaren skall ersätta hvad som går förloradt, är väl också bland de mest obilliga och tryckande skyldigheter. Krigets bördor, alltid kännbara, kunna likväl uthärdas, om de, billigt fördelade, al alla upbäras, men de blifva förstörande, om slumpen ensam skall tördela dem på några af landets jordbrukare. Mycket kunde väl ytterligare anmärkas, men det skulle blifva tröttsamt, samt torde äfven vara mindre nödigt, enär förhållandena äro allmänt kända. Jag anhåller derföre, att endast få tillägga något, som kan visa huru indelningsverket blifvit bedömdt af en indelt officer, uti ett af honom år 1832 i Christianstad utgifvet arbete, rörande Svenska arméens organisation, och der bland annat förekommer: »Nog föranleder det — nemi.
Men så olyckliga dessa stängselförhållanden äro, och ehuru för skogarnes återtillväxt en genomgripande reform just vore behöfligast inom de orter, der den är svårast att utföra, så har dock icke Staten rätt att, genom ett radikalt uphäfvande af stängselförfattningarne eller förbjudande af skogsbetningen, draga ekonomisk ruin öfver de tusentals familjer, som i det gamla förhållandet ha sjelfva grunden till sin tarfliga bergning. Någon inskränkning i sistnämnde hänseende bör och kan dock Staten, med afseende å det vigtiga ändamålet och utan obillighet, i lag stipulera. En annan ledamot och skogsegare har nyligen i detta fall brutit vägen, genom dess motion ang:de getterna. Instämmande deruti, vågar jag härmed gå ett steg längre, då jag, med afseende på den stora skada, som framförallt förorsakas genom skogsbetning Den 26 November e. m. 393 om våren, då, innan gräset upkommit, de späda skotten äro både ömtåligast och smakligast, samt när man i allmänhet väl bör kunna antaga, att vinterförrådet af foder bör räcka till Maj månads slut, härmed vördsamt föreslår: Att E. St:r måtte för sin del besluta en författning med bestämmelse af böter, till hvilka den gör sig förfallen, hvars kreatur, af hvad slag de vara må, befinnas beta å skogsmark före Maj månads utgång; och får jag föreslå bötesbeloppet till Tre E:dr rmit för hvarje kreatur, pr| dag beräknadt, till lämplig fördelning emellan åklagaren och Skogsplanteringskassan.j Denna motion begärdes'på bordet - Hr Ehrenborg upläste vidare följande motion: Då jag har för afsigt att vördsamt andraga några motioner, hvilka visserligen falla inom den verldsliga lagstiftningens område, men dock indirekt beröra våra kyrkliga och religiösa förhållanden samt uti dem ha sin anledn. och grund, så blir det i viss mån nödvändigt, att vid motivernas angifvande vidröra ämnen, i hvilka önskligast vore, att ingen meningsskiljaktighet egde rum, eller, i brist af en sådan enhällighet, att åtminstone de stridiga åsigterna ej uttalades i den anda hvaruti det verldsliga partisinnet ofta plägar ge sig tillkänna.
Genom sitt mystiska samband med sitt hemlands natur kan en så- dan lyfta oss upp öfver hvardagslifvet tusen gånger högre än den betänksamme skolastikern, som med flitig noggrannhet utspekulerar hvarje stils karaktäristiska drag så noga, att han totalt glömmer bort sig själf och blir glömd af sina åhörare. Hur lifligt minnas vi ej sådana individuella konstnärer som Teresa Carrewo och Pablo de Sarasate! Det lugna temperament, som utmärker vår musikaliska konst, medger tyvärr ej framträdandet af så starka individuella karaktärsdrag som hos de båda nämnda konstnärerna, och det så mycket mindre som den exekverande konsten hos oss har så föga stöd hos den skapande, hvilken ännu ej hunnit utbilda en till färg och form fullt nationel stil. (Det gäller äfven i detta afseende att hvarje fågel sjunger efter sin näbb och på sitt sätt, och den sångfågel vi idag presentera för våra läsare, har till och med en särskild näbb, violinen. Hon hör i alla fall, figurligt taladt, till sångfåglarne; skilnaden från de öfriga sångfåglarne är blott den, att hon behöfver ett yttre instrument för att kunna sjunga, men detta instrument är det, som af alla står människorösten närmast i naturlig ädelhet och uttrycksförmåga. Anna Lang — så är denna sångfågels namn — har sökt framgången utåt, men också uppåt. Det är sällan under de senare åren vi här hemma fått höra hennes spel, men alla underrättelser o m henne från utlandet säga oss, att hon ej glömt det konstnärlighetens » Excelsior! », som ständigt manar till högre sträfvan och f ullkomning och som slår den säkraste bryggan för samstämmighet mellantondik' ten, exekutören och auditoriet. Anna Lang är dotter till häradshöfdingen i Norra Vadsbo domsaga K. F. M. Lang och hans hustru, född Stjernstam. Under barndomen och uppväxttiden i Mariestad röjdes snart hos henne otvetydiga musikaliska anlag. I synnerhet visade sig detta i ett fint absolut gehör, som satte henne i stånd att med största säkerhet namngifva de toner, hon hörde, ej blott från pianon, utan äfven från klockor, glas och dylika föremål. Till dessa bestämda anlag togs också vederbörlig
Min öfvertygelse är, att då votering blifvit begärd, bör votering också äga rum; men jag ber en talare här till höger om mig fästa uppmärksamheten på, att det kan vara alldeles onödigt och likgiltigt, att här likasom påpeka hvad som, lindrigast sagdt, har blifvit oanständigt anmärkt i en tidning, som i allmänhet utmärker sig för en särdeles kittslighet och regeringssjuka. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att discussionen tycktes afvika från ämnet, samt förklarade, att Hr Landtm, ansåg sig nu böra förnya den först framställda propostn; hemställande alltså Hr Landtm., om R. o. Ad. ansåg valet till förstärkt StatsUtsk. böra anställas instuudande Fredag den 5 dennes. Ropades starka ja, blandade med ganska manga nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det har trott sig finna, att, vid svaren å den sist framställda proposm, ja öfverrösta! nej. Frih. Boye: Jag menar, att votering är begärd, och jag vill förmoda, att det icke måtte vara Hr Frih. o. Landtm:s afsigt att vilja afskära den ledamotens rätt, som begärt voteringen, att få sin tanke under omröstning. Det synes således, som all vidare discurs kunde vara öfverflödig. Hrr Lagerhjelm och Rosenblad begärde votering. Frih. Hamilton: Som jag begärt votering, men afstått från yrkandet derpå, så har jag visserligen ingenting, att, i anseende till dröjsmålet med densammas företagande, anmärka; men som votering af andra ledamöter sedermera begärts, skulle jag gerna se att vi finge skrida dertill. Upplästes till justering och godkändes följande voterings-proposition: Den som bifaller Frih. Tersmedens förslag, alt val af D c ii 3 Juni f. m. 29 ledamöter uti förstärkt StatsUtsk skall anställas Fredagen den 5 dennas, voterar i*; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer nämnda val alt anställas Måndagen d. i5:e dennes. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 96. Nej — 85.
Uri utgiftsförslaget hade hyran för arbetsoch samlingslokalen fortfarande blifvit upptagen för hela nästa statsregleringsperiod under den förutsättning att, äfven om nödiga medel blefve, uppå skeende nådig Proposition, vid innevarande riksdag anslagna till en ny byggnad, uti hvilken äfven Geologiska Byrån, jemte dess Museum, finge inrymmas, denna byggnad likväl sannolikt icke före utgången af år 1866 kunde blifva så fullt färdig, att den Geologiska Institutionen der kunde inflytta. Beträffande tryckningskostnaden för det kartverk, som på grund af förenämnde undersökningar kunde hinna upprättas, har Professoren Erdmann beräknat densamma i medeltal för hvarje blad med tillhörande beskrifning till 2,000 Riksdaler för en upplaga af 1,000 exemplar; och som ungefär 6 dylika blad för hvarje år antagligen kunde hinna att lenina pressen, skulle detta föranleda till en årlig utgift af 12,000 Riksdaler, hvadan hela den beräknade tryckningskostnaden för de tre åren 1864—1866 komtne att uppgå till 30,000 Riksdaler. Slutligen har Professoren Erdmann i underdånighet anfört, att i händelse Kongl. Majit skulle tillåta, att det belopp, sorn för det i bokhandeln utlemnade kartverkets försäljning kunde inflyta, finge användas såsom bidrag till bekostande af nya kartblads tryckning eller ock till aflönande af en förökad arbetsstyrka vid sjelfva undersökningarne, torde måhända framdeles någon nedsättning i det ena eller andra af ofvan afgifna kostnadsförslag kunna ega rum, men att, då ännu endast ett kartblad varit kort tid i bokhandeln utlemnadt, och någon redogörelse för försäljningssumman icke förr än under nästa år inkomme, det således nu icke med säkerhet kunde beräknas, till hvad belopp ett sådant bidrag må kunna förväntas. På grund af hvad sålunda blifvit af honom i underdånighet anfördt, har Professoren Erdmann anhållit, det, måtte Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåta nådig Propo - Kongl. Maj-.ls Nåd. Proposition N:o 39.
Om kokta katrinplommon späckas nätt och väl med skållad, i strimlor skuren sötmandel, får man ett ganska vackert garaityr till fruktmos, men isynnerhet till kall risgrynsgröt, uppblandad med vanilj, socker och gräddskum. Frida N. N. Titaniapudding. Man vispar / i liter söt grädde till så hårdt skum som möjligt, blandar den med 150 gr. citronsocker, 100 gr. röd upplöst gelatine, 100 gr. från kärnorna befriade körsbär och ett hälft glas marasquino, rör massan så länge, tills den börjar stelna, fyller den i glasskålar och ställer den på is, tills den skall användas. 0m skodon klämma, kan man afbjälpa detta genom att smörja dem med glycerin, som droppas på en lapp. Både öfverlädret och sulorna gnidas in därmed och få sedan torka. Detta förfaringssätt upprepas flera gånger, hvarefter skodonen aftorkas med en trasa. Lädret smyger sig då väl efter foten utan att klämma. Efter denna behandling af skodonen bör man ej låta borsta dem, ty skinnet blir då hårdt af skosvärtan och spricker lätt. Genom användning af glycerin behåller det däremot utseendet af att vara nytt och är mera hållbart. I fuktigt väder tränger ej heller vätan igenom. Nya Hushållsskolan Prima för 19 V e s t r a T r ä d g å r d s g a t a n 19. hvilket säljes hos Hrr Speceri&amp; Kaffehandlande och i parti hos Frans Lidell, Stockholm. OBS. Hvarje paket är försedl med ofvanstående skyddsmärke. [28491 Maskinkrossad Anthracit J O H. telef. » » 6019. S t. N y g a t a n 7, STOCKHOLM. Bell telef. [2723 Nya (Stockholms äldsta) sängklädersaffär, 7 [29 * 93 bäsia bränsle för llluminationskaminer och Värmenecessairer hos F j ä d e r, John bildade iiiekor. medel KaffeOBS.
Det undantag, C1777 ^rs ®reO hvarigenom stadgas, att Majestäls-förbrytelser icke få åtalas utan Konungens (Målsegandens) bifall, innebär således, till sin grund, jemväl den föreskrift, att häktning ej heller dessförinnan må ske, och det är, i min tanka, endast ett förtydligande af denna, snart femtio-åriga Lag, som Motionairen begärt. Öfvergår jag derefter till undersökningen om ändamålet med häktning för lasteligt tal emot Konungen, hvilket skulle det väl vara? att förvara brottslingen till ransakning och straff — säger man; men nu befaller Kongl. Maj:t åtalets nedläggande, d. v. s. förbjuder vidare ransakning, och efterskänker på förband straffet. Kan det väl då anses öfverensstämmande med en Landsfaders milda sinnelag, eller med någon rimlig lagstiflningslära, att den, som måhända, genom ransakningen , kunnat hafva ådagalagt sin fullkomliga oskuld, skall hafva i flera månader sutit i fängelse, i följd af en fiendtlig eller kitslig angifvares egennyltiga afsigler, eller en beställsam Domares underdåniga nit? och när ransakningen skall nedläggas, hur kan den häktade då ens tänka på att erhålla någon reconvenlion, eller blir icke just delta nedläggande en allt för säker undflykt för åklagaren och domaren att undslippa ansvar för en tilläfventyrs olaglig arrestering? Men fortfar man: Konungen befaller åtalets fullföljande — och se då är förbrytaren sin kos. Nå väl, hvari beslår faran deral? Icke är någon vådlig för allmän säkerhet, för det han råkat fälla ett ohöfviskt ord om Konungens person, hvilken den enfaldiga så lätt förblandar med hans regelings-handlingarj och i följd af hvilk» n oreda i föreställningssätt hundradelals Svenska Medborgare blifvit offer för åklagares förföljelser — ett antal, hvilket troligen blifver mångdubbladt, på sätt jag redan anfört i min Reservation emot den olyckliga, vid innevarande Riksdag, af tre Stånd beslutne förändringen i 5 Gap. 1 §.
Kostnadsförslag, karta och andra upplysande handlingar lära vara till Kongl. Majit inlemnade, för den händelse Högstdensamme skulle täckas att härom till Rikets Ständer afgifva nådig Proposition, och blifva otvifvelaktig! Bih. till R. St. N:o 74. af motionär i annat Stånd inom behörig tid till Höglofliga Stats-Utskottet in gifna, dit jag anhåller, att denna motion måtte blifva remitterad. Stockholm den 15 November 1865. J. Ternström. N:o n. Af Kontraktsprosten ScliniilUt Angående underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med framställning om behofvet af ånyo författadl sammandrag af författningar, hvilkas årliga kungörande är i nåder anbefaldt. På Rikets Ständers hos Kongl. Maj:t gjorda underdånig aanhållan, utkom år 1852 från trycket ett nytt sammandrag af Kongl. Författningar, hvilka, enligt nådiga Kungörelsen den 9 Juli nämnda år, böra frän predikstolarne i rikets kyrkor uppläsas. Anledningen härtill var, såsom bekant är, den omständigheten, att det år 1814 i nåder utfärdade FÖrfattningssammandraget “icke mer svarade emot det åsyftade ändamålet", enär “åtskilliga af de deri intagna författningar upphört att vara gällande, medan åter andra tillkommit, hvilkas årliga kungörande särskildt blifvit föreskrifvet.“ Liknande skäl för behofvet af en förändring i nuvarande sammandrag äro jemväl förhanden, i det att efter år 1852 åtskilliga förändringar i lagstiftningsväg vidtagits, genom hvilka sammandraget måste i vissa delar erhålla en annan lydelse, i andra en helt och hållet ny redaktion. Såsom exempel härpå må vara nog att åberopa den nya Jagtstadgan och kriminallagen, ändringar i Legostadgan m. fl.
Såsom eftertryck, betraktas icke enligt denna lag: a) citater och tidningars aftryck af andra tidningars artiklar, då källan angifves; b) aftryck af dikter såsom text åt musikaliska kompositioner, c) aftryck af kortare uppsatser på vers eller prosa uti läseoch läroböcker kritiska och litteraturhistoriska arbeten; d) ett likartadt begagnande af musikaliska kompositioner. I alla dessa fall måste likväl iakttagas, att erkändt författarenamn alltid utsättes under den aftryckta uppsatsen, dikten eller kompositionen. Uraktlåtes detta, är aftrycket att betrakta såsom eftertryck. § 3, mom. 1. Endast den enligt § 1 lagliga egaren till ett på Danskt eller Norskt språk utgifvet arbete är berättigad att detsamma i Svensk öfversättning utgifva eller utgifva låta, för så vidt: a) Svensk författare, enligt Norsk eller Dansk lag, innehar motsvarande rätt; b) författaren eller den laglige utgifvaren sjelf på titelbladet af sitt arbete tillkännagifvit sin afsigt att öfversättningsrätten till samma arbete utöfva; och fullföljer sin afsigt, så att åtminstone en del af öfversättningen är i Svensk bokhandel tillgänglig inom två år efter originalets utgifning och hela öfversättningen inom tre år, ifrån samma tid räknade. Af arbeten i flera delar räknas i detta hänseende hvarje del som ett verk för sig. 252 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Öfversättning, som icke blifvit utgifven af enligt lag berättigad egare, anses såsom eftertryck. Oloflig öfversättning af dramatiskt arbete straffes som eftertryck, oansedt den icke blifvit i tryck utgifven, om den offentligen och mot inträdesafgift blifvit sceniskt utförd utan tillstånd af det sålunda utförda arbetets laglige egare. § 4. Förbrytelse emot denna lag kan icke åtalas af någon annan än den, emot hvilken den blifvit begången; och icke då mer än två år förflutit efter det förbrytelsen egt rum. § 5. Eftertryck eller oloflig öfversättning af Norsk eller Dansk mans arbete, hvilket före denna Lags datum utkommit, straffas efter denna lag, om eftertrycket eller öfversättningen blifvit utgifven efter det denna lag erhållit gällande kraft, samt den Norske eller
Någon egentlig skada kan således ej af denna ordalydelse föranledas, men att den är öfverflödig och strider emot de grundsatser, som jag i allmänhet anser riktiga, medgifver jag fullkomligt. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: StatsUtsk:s premiss synes mig vara en förkastelsedom emot den stora flottan, som icke tillkommer ett Utsk., i hvilket en enda sjöofficerare finnes, synnerligen dä denne varit af motsatt tanka. Anses denna premiss icke betyda något, så bör den förfalla; betyder han något, så bör han så mycket mera förkastas, emedan, om han gillas, det skulle kunna anses såsom ett moraliskt uttryck af Ständernas öfvertygelse, att stora flottan bör afskaffas, hvilket jag hoppas icke är Ständernas åsigt. Uttrycket skärgårds/lottan är dessutom nog generelt. Inbegriper man derunder armerade ångfartyg, så tror jag visserligen att den kan vara ganska nyttig. Men skulle man icke inbegripa dessa, så anser jag skärgårdsflottan vara ett alldeles föråldradt system, sedan ångkraften gjort så stora framsteg. Då den inrättades af Ehrensvärd, ägde Sverige ännu Finland med sin vidsträckta kust. Den kallades för armeens flotta, derföre att hon var ämnad att betäcka armeens högra flygel, när den agerade emot Ryssland. Men dessa kuster voro helt annorlunda beskaffade än dem Sverige nu äger, hvilka vida bättre kunna försvaras med försänkningar och batterier än genom en skärgårdsflotta, som är det dyraste vapen, sora (innes i verlden, isynnerhet när man beräknar hvad menniskor det kostar. Att det skall bchöfvas 16 man för Den 24 October. 313 för en kanon är en orimlighet i Europas nnvar. tillstånd, med de framsteg sorn ångkraften gjort, och den erfarenhet man om dess nytta redan har vunnit, bland annat under kriget emot Syrien. Jag tror derföre, alt de små anslag vi hafva till vår flotta hufvudsakligast böra användas antingen till byggande af ångfartyg eller till ångmaschiners användande på seglande fartyg, hvilket är en constructionsfråga, som jag icke kan afgöra. Jag tillstyrker återremiss af betänk. Hr von Hartmansdorff:
De bära samma uniiorm, som i arméen qvarstående officerare, Korps-befälhafvarne innehafva förtroende-embeten, från hvilka de kunna entledigas af Konungen, då han för rikets tjenst så nödigt pröfvar. Officerare, tillhörige arméens regementen och korpser, hvilka till korpschefer och korps-adjutanter förordnas, upphöra samtidigt härmed att sagda regementen och korpser tillhöra, men kunna qvarstå i arméen. 8:o Yid hvarje korps skall finnas en bestyrelse för handhafvande af dess angelägenheter, afdömandet af disciplinärmål, m. m. Uti bestyrelsen är korps-bofälhafvaren sjelfskrifven ordförande samt bataljons-cheferne sjelfskrifna ledamöter; derjemte väljes inom hvarje kompani, af kompaniet samfäldt, en person att vara ledamot af bestyrelsen. Nya val härtill ske hvart tredje år. Omväljning får ske. 9:o Skarpskyttarnes öfningar ske dels korporals kapsoch kompanivis söndagseftermiddagarne, på sätt bestyrelsen närmare för hvar 3:dje månad eger bestämma och skola hufvudsakligen bestå i laddning och målskjutning, gymnastik, vändning, marsch i sluten och blandad ordning samt de oundgängligaste handgreppen; dels bataljonsvis 6 gånger om året å tider, som bestyrelsen likaledes närmare bestämmer, och hvarvid manövren äfven öfvas. Slutligen korpsvis, 2:ne sammanhängande dagar hvarje sommar, inoch utryckningsdagarne oberäknade, å den tid som lämpligast kan ske och som bestyrelsen äfven eger att bestämma. 10:o