Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tham nu yttrat, att det ej vore för dem, sora äro lika upplyste ined honora, utan a5o Den i3 November e. ra. blott för den okunniga allmogen, som någon farhåga kunde framställa sig i afseende på redogörelsen för de ifrågavarande medlen; så följer af Herr Thams önskan, att Ridderskapet och Adeln mätte bifalla Betänkandet, icke allenast hans förmodan, att Ståndet skulle vara mindre upplyst, än han, utan äfven att han, oaktadt sin högre upplysning om det rätta, ville föranleda Ridderskapet och Adeln att handla såsom en okunnig menighet. Ingenting synes mig bättre, än denna bekännelse, uppdaga grundlosheten i Betänkandet och tala för ålerremissen, särdeles som jag tror, att de okunniga lika litet utgöra pluraliteten inom Statsoch BevillningsUtskolten, när de komma på egen hand, som inom detta Stånd. Herr Munck af Rosenschöld: I anledning af hvad Herr Tham yttrat emot mig, får jag anmärka, att Utskotten uttryckligen stadgat, alt öfverskotlen af Curhusmedlen, om sådane inträffa, böra användas väl för allmänna hälsovården, men särdeles vid uppkommande farsoter. Vi hafva nu så mycket hört talas 0111 möjliga missbruk af Curhusmedel och deras öfverskott; men huru stora ock dessa missbruk må blifva, så kunna de dock blott åstadkomma en förlust af högst 10 ä 20 procent. Om åter öfverskotten användas, sedan sjukdomen spridt sig och hunnit blifva en farsot, i stället för att användas till förekommande deraf, så kan I Den i3 November e. m. a5i förlusten blifva flera hundrade ja ända lill tusende procent, ty man kan uträtta mera med 100 R:dr till förekommande af en farsot, än med 10,000 R:dr, sedan farsoten redan uppkommit och hunnit mycket sprida sig.
Dess lydelse antogs sålunda: »De, såsom försträckning åt Filial-banker, som bildas utan ändamål att ersätta upphörd Privat-bank, vid sednaste Riksdag, af Riks-bankens medel afsatt» 1,500,000 R:dr B:ko må, för enahanda ändamål, fortfarande afses, hvarförutan Fullmäktige till dylika Filial-banker ega att anvisa den summa, hvarmed låneoch kreditiv-röfelsen, vid innevarande Riksdag blifvit förminskad, utgörande 1,500,000 R:dr B:ko. Nuvarande Filial-banker, som vilja underkasta sig de vilkor och förbehåll, förestående moment 3 innefattar, må åtnjuta de fördelar, hvilka i samma moment äro blifvande Filial-banker tillförsäkrade.» och 8:o tabellen, pag. 17, i utlåtandet M 48. 4 Banko-Utskottets Memorial, M 55. Ståndet öfverlemnade till Banko-Utskottet, att i nämnde tabell besörja de förändringar, som blifva följder af de beslut, Ståndet i denna fråga fattat. I alla öfriga delar lades utlåtandet JM 48 till handlingarne.» Bonde-Ständet: »Ståndet lät bero vid livad Utskottet hemställt i afseende å ingressen samt punkterna N:ris 51, 55, 55, 56, 67, 68 och 70 al betänkandet JM 54.
På genealogierna qvarstod nemi. den bekanta historiska oriktigheten, sorn vi troligen alla läst om såsom skolpojkar, att Oxenstjernorna skulle vara Sparrar på fädernet; men denna kolossala genealogiska bock kunde jag naturligtvis icke låta få flöja in i mitt arbete, som skulle tryckas och spridas bland allmänheten. Jag kom att nämna om min tillernade anmälan till Riddarh.-Direktionen åt en person, hvars egen slägt frågan nära rörde och som är känd för sina djupgående historiskt-genealogiska forskningar; och han, som hade sig oriktigheten bekant och önskade att den klefve rättad, sade sig vilja förbereda Direktionen på det som komma skulle. Han uppsökte mig också efter ett par dagars förlopp på Riddarhuset och berättade, att han nämnt om saken för en eller ett par Direktions-ledamöter, men fått det svar, att Direktionen icke ville gräfva i gamla luntor från 1300-talet, samt att, om jag skulle få vanan att besvära med rättelser vid genealogierna, så skulle Direktionen icke få annat att göra. Jag, som således icke ville »besvära» Direktionen med någon anmälan i saken, genomdref dock, medelst Oxenstjernorna sjelfva, att Oxenstjernska och Sparreska genealogierna på Riddarhuset blefvo rättade, icke för mitt arbetes skull, ty Oxenstjernska ättartaflorna voro redan färdigskrifna så, som de nu äro tryckta, innan Direktionen ens företog målet till behandling, utan endast för att stadga min öfvertygelse, att det tvära nekandet till en så klar och enkel sak blott härrörde af Direktionens oginhet emot mig, om man undantager någon beqvämlighet för dess egen räkning. Så sköter Riddarh.-Direktionen de för oss så maktpåliggande genealogierna, och så efterkom Direktionen Adelns föreskrift, hvartill Direktionen sjelf gifvit initiativet, att mina anmärkningar skulle emottagas och granskas. Om jag skulle vändt mig till den tröga Riddarh.-Direktionen med alla de rättelser och tillägg, dem jag gjort i Ättartaflorna, så hade både jag och samtliga Direktions-ledamöterna hunnit blifva döda och förrnultnade, innan arbetet kunnat tillfullo utkomma.
Maj.ts nådiga Proposition till Rikpts Ständer den 6 dennes, angående ändring i 85 § Regerings-formen,. i afseende på ilyckfrihets-törordningens egenskap af Grundlag, äfvensom, i sammanhang dermed, uti åtskilliga §§ j Regerings-formen och Riksdags-ordningen. 246 Prot.-Utdrag den 7 Juni 1854. S. D. Till Stats-Uiskottet remitterades följande Kongl. Maj:ts denna dag till Rikets Ständer öfverlemnade nådiga Propositioner: af den 27 sistlidne April, i fråga om afsöndring af jord ifrån f. d. korporalsbostället vid Skånska Husar-regementet, Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län; af den 26 sistlidne Maj, angående ifrågastäldt utbyte af Kronan tillhörig, emot enskild mans jord, i och för utvidgning af Andra Lif-grenadier-regementets lägerplats Malmen; af den l dennes, angående beviljandet åt staden Orebro dels af ett anslag utan återbetalnings-skyldighet och ett amorterings-lån för verkställande af ny tomt-reglering derstädes, dels ock af ett byggnads-lån; och af den 1 dennes, angående sökt förlängning i arbetstiden för jernvägen emellan Köping och Hult; äfvensom Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 27 sistlidne April, i anledning af väckt fråga om fyr-anläggning å Gottska Sandön eller utläggande af ett fyr-fartyg vid det i närheten deraf befintliga grundet Kopparstenarne, blef till Stats-Ut skottet remitterad. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
— N:o o207, angående verkställd omröstning öfver åtskilliga Sjette och Åttonde Hufvud-Titlarne tillhörande anslass-fråaor: B. VII. 155, 161, A. 161, E. 265, 268. 270, A. 279 (se ExpeditionsUtskotlets Memorial N:o 15), 286. — N:o 210, angående verkställd omröstning i åtskilliga till statsregleringen börande frågor: B. VII. 208, 236, A. 236, E. 265, 286, 335, 366. — N:o 226, i anledning af verkställd omröstning uti tvenne till •— S — Sjette och Åttonde Hufvud-Titlarne hörande anslags-frågor: B. VII. 260, 261, A. 261, E. 286, 363. Stats-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 236, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga med stats-regleringen gemenskap egande frågor: B. VII. 288, 289, A. 289, E. 366, 387. — N:o 246, angående verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i fråga om beredande af tillgångar för det til! försvars-verkets fullständigare ordnande af Kongl. Maj:t äskade särskilda kreditiv: B. VII. 388, 389, A. 389.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juti, kl. 10 f. m. Memorial, angående gratifikation åt t. f. Stats-kommissarien A. V. Kock. Under loppet af innevarande riksdag har, till följd af Kongl. Majrts den 18 November sistlidet år meddeldte nådiga förordnande, Herr t. f. Stats-kommissarien A. V. Kork tillhandagått Utskottet med erforderliga upplysningar vid behandlingen af statsregleringsoch andra statsverket rörande ärenden; och som med anledning häraf, Utskottet funnit sig böra hemställa, att, på sätt i likartade fall tillförene egt rum, något lämpligt vedermäle af Rikets Ständers erkänsla för t. f. Stats-kommissariens nitiska och för Utskottet gagneliga biträde måtte varda beviljadt, får Utskottet i sådant afseende tillstyrka, att en gratifikation af Ett tusen Två hundra riksdaler banko må utaf Riksgälds-kontorets medel t. f. Stats-kommissarien Kock tilldelas. Stockholm den 10 Juli 1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli, kl. 10 f. nu Memorial, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Kammarkollega berättelse, angående kungsgårdars och öfriga kronolägenheters i riket förvaltning. (I. A.) Under den 2 December nästlidet år, har Kongl. Maj:t behagat till Statsutskottet öfverlemna Kongl. Majrts och Rikets Kammar-kollegii den 5 förut Bih. till K. St.
Oc lober f, m. 27[ gansia betänkligt, ty i en rådslående församling, der pluraliteten kan ändras från den ena stunden till den andra, är det äfventyrligt att besluta en grund, sorn möjligen sedan icke följes vid detaillerne. Beträffande hufvudsaken i första Grunden, huruvida man bör antaga den princip att frihet skall äga rum i inoch utförsel, så linner jag ingen betänklighet vid att dertill lemna bifall. Den gäller inför Konungen ej mera, än Konungen finner skäl, att derpå göra afseende, i följd af det öfverlåtande Rikets Ständer gjort. Herr Tham: Jag anhåller, att först få erindra, att det måtte hafva varit ett misstag utaf Herr af Ekenstam, då han af hvad för en stund sedan här upplästes tyckte sig höra, att PresteStåndet gjort någon förändring i i Grunden. Det var på goda grunder Herr Skogman föreslog, att svaret å Utskottets i dess sednare Utlåtande gjorde första framställning måtte uppskjutas, tills ii Grunden förekommer, emedan Utskottet i berörde punkt just åberopat samma Grund. Men att något sammanhang skulle vara emellan i och ii Grunderne, som borde föranleda uppskjutande af den första, kan jag ej finna. Den första innefattar blott ett erinrande om Konungens rätt, men den ellofte ett förslagSåledes hafva de icke ett sådant sammanhang, att den usta bör uppskjutas. Den n:te är resultatet af alla Den 28 O c to ber f. m. do andra, och jag hemställer oin det går an att till resultatet taga den första, som skall lägga grund lill alla de öfriga. Den första hör äfven först afgöras, innan de öfriga företagas, emedan de andra väsendtligen bero på den. Jag yrkar således, att den icke måtte uppskjutas, ulan nu till afgörande företagas och varda bifallen. Huru Herr von Hartmansdorff behagar inrätta sin Contra-proposition, är mig likgiltigt. Den må blifva så eller så, skall jag ej yttra mig deremot, endast Ja-propositionen kommer att innefatta bifall å första Grunden.
— Utaf 1859 och 1860 års anslag, 150,000 R:dr årligen, till dito af refflade infanteri-gevär 50,000: — » 1860 års dito, 100,000 R:dr, för fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad — » dito dito, 80,050 R:dr, för dito af Carlskrona fäst ningsbyggnads-arbeten — » dito dito, 90,000 R:dr, för dito af Waxholms d:o — » dito dito, 100,000 R:dr, för Stockholms förseende med befästningar och deras påbörjande — » dito dito, 37,768: 8 öre, för befästningsarbeten vid Slite på Gottland — 1860 års anslag till bildande af material-förråd förfält brygge-utredning vid arméen — Utaf anslaget, 29,200 R:dr, till uppförande af kasernbyggnad m. m. på Bänne slätt för Smålands husar-regemente 20,000: — Transport: 5,369,468: 48. 4,874,362: 23. 64,225: — 12,500: — 9,734: — 942: 86. 75,000: — 7,500: — 20,000: — 30,420: — 125,000: — 30,000: — 20,050: — 45,000: — 25,000: — 6,506: 82. 10,000: — 20,000: — 5,376,240: 1. — 8 — Transport : Utaf anslaget, 75,000 R:dr, till uppförande af förrådshus för bevarande af beväringsmanskapets materiel 1860 års anslag för fortsättande af Topografiska korpsens arbeten Dito för betäckande af skillnaden mellan tillgångarne och kostnaderne för indelta arméens utredning
»Knips» sa dä hvar gang Hallidajen sa nô å dä va änn sôm en blidd åkleppt ätter halsen. All människer va di rädd för’n. Te å mä kvennfôlka helt sä unna för’n, fast att Hallidajen va ugeft. Han knep fäll å dôm, når di kom å gjord sä söt för’n. Sjôl geck ja allt hälst unna för Hallidajen, ja åg, å hadd ja ondt i magen, så geck ja allt häller te gamle Kvast-Kersti i Kastrulltôrpe. Men så va dä en gang att mor mi blidd så ill illänni tå rosen, satt ja va pockat å gå ôpp te Hallidajen, fast att dä stog hardt ôt. Dä va mang kraker, sôm satt uttaför å vänt på te bli insläfft å blek va di, för di vesst int hvalls dä skull gå mä dôm därinn när doktarn. Rässôm dä va geck dôra ôpp å en fatti stacker kom ut. »Nästaman,» röt dä te därinnafrå, satt de skvatt te i hel väntsal uttaför. Når dä ble min tur å ja skull in, så jämt rakt slant dä ur mä, dä ja skull säj, dä va rent väck för mä. »Jag skull be få fråga doktarn» — nä, dä va int di rätt ola — »ôm atte ja nu ba doktarn gå mä» — nä, dä störtna å för mä den gangen åg — »doktarn kan fäll int var så innli golidt beskeli» »Hva vill du,» skrek Hallidajen å klefft te mä mä munknifven å stack te mä mä yga. »Mor mi har rosen i syna,» rann dä ôpp ur mä mä ett tag. »Jaså, hvar bor ho,» sa Hallidajen. Den gangen töckt ja att dä va litt glaer i yga på’n å däfför tog ja mo te mä å bynt beskrif vägen för’n.
Enär detta stadgande i förteckningen öfver tullfria varor endast afser att häfva de svårigheter för undvikande af tull, som, med tillämpning af de föreskrifter, hvilka såsom vilkor för fri disposition af återkommande, i Sverige tryckta, böcker äro gällande, hittills mött vid åteririförsel af dylika böcker, och således icke inverkar på tullbevillningen, torde förslaget härom, då det vunnit tre Stånds bifall, böra utgöra Rikets Ständers beslut. 1 afseende på caffe, brändt, och alla till caffe-surrogat användbara brända Caffe, brändt, växter samt cikorierot, hade Utskottet, med bibehållande af derå stadgade införCtkor,ero1- selstull, föreslagit den förändring i redaktionen, att under hufvudrubriken caffe skulle införas »brändt eller malet», samt att under rubriken cikorierot, med tilllägg af »rå», skulle upptagas »bränd, malen eller beredd och andra till caffesurrogat användbara brända växtdelar.» Detta förslag har af Presteoch Borgare-Stånden blifvit godkändt; hvaremot Riddershapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, under vidblifvande af gällande bestämmelser för dessa artiklar, detsamma ogillat. Då tullafgifternas belopp icke är i någon mån beroende af den föreslagna redaktions-förändriugen, och två Stånd i detta afseende stannat emot två, lärer frågan derom böra förfalla. Det af Utskottet gjorda förslag, att rubriken canel, canelknopp och cassia Canel. lignea skulle erhålla lydelsen: »canel, alla slag och canelknopp», samt cassia lignea deremot upptagas i noten med hänvisning till canel, afser endast en af tullbevillningen helt och hållet oberoende redaktioris-förändring; hvadan och enär endast två Stånd, Presteoch Borgare-Ständen, detsamma bifallit, men Riddershapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bibehållit taxan i detta afseende oförändrad, frågan om denna förändring lärer förfalla.
Ombudsmannen har ansett, att, enär den felagtiges sedliga förbättring befordrades lika litet genom stockstraffet, som andras afskräckande från fel eller förbrytelser deraf vore att förvänta, samt ändamålet med detta skymfliga straff således ej vunnes, detsamma kunde helt och hållet upphöra, i fråga hvarom vidare förekommer att något annat correctionsmedel för öfvermage, som svär, än den i 3 Cap. 2 § MissgerningsBalken föreskrifne aga, icke syntes, äfven då sådan förseelse förnyades, vara af behofvet påkalladt; alt då tillfredsställande skäl för den förvandlingsgrund, hvilken, enligt 1771 års Hamn-ordning, skulle iagttagas, vid saknad tillgång till gäldande af böter, ådömda för snatteri i fiskhamn, svårligen kunde angifvas, den i allmänna lagen utsatta grund för sådane böters förvandling jemväl borde i detta serskilda fall tjena lill efterrättelse; samt alt, enär bötesansvar funnes stadgadt i 20 Cap. 11 § Missgernings-Balken för våldsverkan å träd, planterade till prydnad eller lugn, eller å annan skogsplantering; och brottet, vid jemförelse af ansvar, som i andra våldsmål enligt lag egde rum, icke syntes förtjena den tillökning i straffet, som Kongl. Skogs-ordningen, i likhet med äldre Kongl. Förordningen af den 3o April 1777, föreskrifver, borde undanrödjandet af denna föreskrift ej eller möta någon serdeles betänklighet.
Och så kom en skara af små luftandar nedsväfvande på glänsande vingar: en del betjenade de spisande, en del uppförde en ljuflig, sinnesretande musik. Sedan männerna ätit och ömnigt njutit af det himmelska vinet, som aldrig berusar; gingo de till jungfrurna, som satte sina kransar på deras hufvuden, hvarefter hvarje par, arm i arm, förlorade sig i de dunkla lunderna. Endast tvenne af dessa Hourier stodo ensamma qvar: bedröfvade gingo de till floden och blickade, liksom väntande, mot andra stranden. Vid första ögonkastet igenkände jag i dessa de båda qvinnor, hvilka jag högst bland alla älskat, ja endast älskat. Jag gladde mig att här finna deras bildning helt och hållet oförändrad, emedan de redan på jorden uppträdt i en gestalt, till hvilken ingen fullkomlighet kunde tilläggas. I samma ögonblick jag igenkände dem, upptäckte de äfven mig bland den öfriga hopen och sträckte sina armar öfver elfven emot mig. Ifrigt trängde jag mig fram till yttersta brädden, i föresats att våga ett djerft språng öfver den smala floden; men med rysning bäfvade jag tilbaka från afgrunden. När jag åter vände mina ögon till det saliga landet, skönjde jag ett långt tåg af hjeltar i skinande rustningar framskrida. Jag igenkände alla de förnämste – ty de voro alla till utseende och vapen alldeles sådana som de stå afbildade i mitt exemplar af den oförlikneliga ”Konungaboken.”
11 från det allmänna statsintressets synpunkt ej existerar; och hvad en eller annan Hypotheks-förening inom sig ville derom fastställa, skulle, jemlikt § 2 i förordningen för Allmänna Hypotheks-banken, hädanefter lika väl som hittills stå den öppet. Den begränsning af upplåningen, sorn i detta hänseende är sakenlig och naturlig, ligger redan uti de bestämmelser angående vilkoren för rättigheten att göra upplåningar, dem ej mindre förslaget om Hypotheks-banken, än det om grunderna för Hypotheks-föreningars bildande upptaga; och då härtill kommer den stränga, offentliga kontroll, Hypotheks-bankens förvaltning skulle underkastas, och hvari ombud ej mindre på Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers, än på föreningarnes vägnar, komme att taga del, torde något vidare härvid ej vara att tillägga, så vida man ej vili förbise de vigtiga skäl, hvilka tala för den föreslagna centralisationens nödvändighet. Den fortlöpande amorteringen minskar ock dessutom årligen de upplånta summornas belopp, och äfven i anseende härtill blefve utsättandet af ett upplåningsmaximum för viss tid en ganska sväfvande bestämning. Hvad angår anmärkningen om de olägenheter för den allmänna penningställningen inom landet, som alltför stora utländska kapitalers indragning skulle medföra, erkänner Utskottet sig icke kunna med säkerhet inse, hvaruti dessa olägenheter skulle yttra sig. Att under den tid, då de upplånta summorna genom vexlar indragas, så vida denna indragningsform begagnas, någon inverkan till nedsättning af de på exporthandel grundade vexlar vore tänkbar, må erkännas. Men att ett upplåningsmaximum af 20 millioner, som samma anmärkare föreslagit, deruti skulle ega ett tillräckligt motiv, torde väl icke kunna medgifvas. Det är för det första ej på en gång, som hela maximibeloppet, efter all rimlig anledning, komme att upplånas. Upplåningarne skulle utan tvifvel blifva fördelade på flere år. De summor åter, som på en gång upplånades, skulle likväl ej på en gång ställas till låntagarens disposition.
I en af dem låg en pojke med öppen mun, utsträckt på botten i solbaddet och sof; några gubbar stodo pratande på kyrkogården, och snusade ur blanknötta messingsdosor, och tvenne bondhustrur, den ena af dem med ett grannt utstofferadt kristningsbarn på armen – hvars gälla skrik tvungit dem att gå ut – kommo nu ifrån kyrkan. Konrad gick in och stannade nere vid dörren, lutad mot en af trädpelarne, som uppbar den lilla orgeln. Kyrkan var full af folk; värmen och prestens entoniga röst, i förening med slappheten i hans eget sinne, försatte honom i ett slags tanklös dvala, hvarur ljudet af Edvards och Annas namn, högt och tydligt uttalade af presten vid lysningen, först väckte honom. Tanken att den första stjerna som lyst på hans himmel nu försvann, att Anna för alltid var förlorad för honom, grep honom nu med mer skärande smärta än förut. Om vi alltid kunde se klart, kunde lugnt dömma om hvilka af våra obehag och sorger i lifvet som äro verkliga, och hvilka en missledd känslas eller inbillnings skapelser, så skulle våra ledsamma stunder kanske betydligt minskas Konrad led nu af ett misstag, som nästan alla vid hans ålder begå, att hänföra den naturliga instinkt, som första gången för oss emot en varelse af det andra könet, till hjertats känslor, då det likväl sällan så är, ty – liksom det är en årstid för blomman, en annan för frukten, likså är det icke förrän inbillningens blommor börja falla af, som hjertat mognar till de passioner, hvilkas föregångare inbillningen är.
Heunes var maktigare &amp; n andras, derför att hennes vilja var starkare, hennes viisens &amp; trA kunde icke böja sig under oket. Och under ett ok skulle hon, frihetsmanniskan, dock fil böja sig under hela sitt lif, oket af instangda sml f6rhillla ' nden, de banala smAstadsfrasernas ok, som hon s&amp; ofta tecknat. Och det var d&amp;, nar anden svalt, hon flydde till fantasiviirlden, flydde till " den kara stora boken ", som fick mottaga hennes ' förtroenden som en van, och till hvilken hon talar med en alskares hangifvenhet. Kufvad till det yttre kunde hon blifva men aldrig till sin inre manniska. ' Jag afskyrn, " jag &amp; lskarn Elro ord, som ofta hterkomnia hos henne: sötsliskig hete^ a r bland det första hon. förklarar sig afsky, och agr man slger henne, att hon. &amp; r sentimental, &amp; r hon traffad i hjartat, hon stufvar undan den novell, om hvilken det yttrats, hon vill ej se den. Fanatism kunde man kalla hennes ihardighet vid skrifbordet. Hon tilltvingade sig sin stil. Hon siiger p&amp; ett stalle: " Gåfvor, livad ar det? Hvad ens energi aftvingar naturen med hiinderna klamda kring hennes strupe. " Detta galde bokstafligen om henne. Hennes författarlif a r en enda läng strid, hon har tum för tum kampat sig till sin uppfattning, sin förrnilga att iltorgifva, som s&amp; srniningom höjer sig till e n koncentrering och klarhet, ' som iiarmar sig de stora europeiska mastarnes. Hvilka vittnesbord om denna naturs gigantiska viljean.strangningar allt detta aflagger! Men det dagliga brottaudet med detta ' tysta arbete du min enda stora karlek efterlemnade sina spk. Man kunde Iatt f&amp; intrycket af, att hon var hird och omanniska, och mingen, som sBg henne, fick dettu intryck, att det var niigot.
M:t ansågos böra såsom stamlinier för jernvägarne inom landel betraktas och har på denna grund ansett det vara Staten, som uteslutande borde anlägga dem, i män som behof deraf npstode och i den mån som disponibla tillgångar det medgåfve. Jag delar denna åsigt, när jernvägar skola i landet anläggas. Det kan icke vid detta tillfälle vara fråga om vägarnes nytta. Jag har i det afseendet icke förändrat de åsigter, sorn jag uttalade vid sednaste riksdag, men frågan har sedan dess fått eli helt annat utseende, och jag tror det vara i allmänhet origtigt och äfven omöjligt, att bestrida frågan ifrån den synpunkten, •lag tror således, att alla de, hvilka nu betvifla nödvändigheten af jernbanor i Sverige, borde förena sig om ali söka göra dessa anläggningar så litet skadliga som möjligt, att söka få dessa anläggningar på de punkter af landet, der de kunna göra mesta nytta, att få dem byggda pä det sätt och i den ordning, som med Statens och det allmännas vät vore häst öfverensstämmande. Om man hyllar denna grundsats, hvilken i min tanka hvarje fosterlandsvän ochalla de,som icke hafva några enskilta intressen att förfäkta, mäste förena sig om, synes mig rättast vara alt i allo bifalla punkten a) i K. M:ts Nådiga Propos. och således utesluta enskilda bolag ifrån att komma emellan eller deltaga, vare sig genom aktieteckningar, eller genom direct öfvertagande på entreprenad af de jernvägslinier, hvilka K. M:t anser böra såsom stamlinier inom landel anläggas. Afven en annan orsak, hvarföre jag tror det vara nödvändigt att icke låta utesluta orden ”och på dess bekostnad” ur den första punkten, är den, ali jag tror dessa stamlinier derigenom komma att anläggas i den ordning, sora det allmännas väl kräfver.