Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men utom det att i landsförsamlingarne i allmänhet sällan finnes någon, som är skickligare än pastor att uppsätta fattigvårds-styrelsens protokoller och föra församlingens talan, så bör man framför allt besinna, att de ekonomiska angelägenheterna, tvisterna och processerna, som med fattigvården sammanhänga, ingalunda utgöra det hufvudsakliga deruti, utan att ömmandet för eller behjertandet af de fattiges behof, pröfvandet af detta behofs vidd, samt bestämmandet huru och i hvad mån detta behof bör fyllas, utgör det hufvudsakliga i fattigvården, och i dessa sednare ämnen måste pastor nödvändigt, i följd af sitt embete, hafva den förnämsta och mest afgörande rösten. Skulle de ekonomiska angelägenheterne, tvisterne och processerne, som med fattigvården sammanhänga, blifva alltför många, så att pastor ej kan hinna sköta dem, eller anser församlingen pastor ej dertill skicklig, så kan en annan inom fattigvårds-styrelsen väljas, som i dessa ämnen handlar å församlingens vägnar; men deraf följer ingalunda, att det hufvudsakliga i fattigvården, hvarom jag nyss nämnde, skulle anförtros åt någon annan ordförande än åt pastor. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. 29 I följd af det nära sammanhang, som hufvudsaken i fattigvården slår lill religionen och moralen, anser jag derföre, med anledning af det ofvan sagda, att pastor, i följd af sitt embete, bör vara lika mycket sjelfskrifven ordförande i fattigvårds-styrelsen, som han är det i kyrkorådet: och således all det är en lika stor orimlighet, att låta det bero på församlingens omröstning, huruvida pastor skall vara ordförande i fattigvården, som det vore att låta en sådan omröstning afgöra, huruvida han skulle vara ordförande i kyrkorådet.
StatsUtsk:t, hvilket säger sig hafva tagit ärendet under öfvervägande, yttrar vidare: Enär berörde framställning hufvudsakligen synes afse de s. k. bostadsboställena vid indelta arméen, hvilka för åtskilliga inom regementenas och kompaniernas stånd förlagde militärer torde, med afs:de å flere omständigheter, vara nödvändige, hvadan de år 1859 församlade R. Stirs revisorer fästat tipmärksamheten dervid, att sådana boställen, fastän blott undantagsvis, blifvit under längre bestämd tid på arrende uplåtne; samt den af motionären åsyftade lönereglering icke lärer på det af motionären Den 18 Juli e. tn. 205 föreslagna sätt kunna verkställas, åtminstone ej i vidsträcktare omfattning, enär, enligt hvad i StatsUtsk:ts Utlåt. N:o 84 sid. 05 omförmäles, K. M:t, i fråga om boställenas upskattning, i nåder gillat vederb:de Depart.Chefs i underdånighet yttrade åsigt, att någon rubbning uti indelningsverkets grunder icke åsyftades, utan att hvarje reg:te och korps skulle fortfarande bibehålla alla de boställen, vare sig till bostäder eller utarreudering anslagna, likasom ock de indelta räntor, krono tionde samt öfriga anslag, hvilka blifvit hvarje reg:t'e eller korps sednast genom K. B. d. 2 Feb. 1833 tillförsäkrade, — får Utsk:t hemställa, att motionärens framställning icke må till någon R. St:rs åtgärd föranleda. Redan 1833 började man beträda denna bana, att uphäfva de principer, som ligga till grund för indelningsverket.
Men jag hoppas ock hafva nog tydeligen tillkannagifvit, att jag med Papper i allmänna rörelsen, icke förstår Representanter af Silfver, utan Representanter blott af räntebärande Fastigheters och säljbara Producters Silfvervärde. Papperet inskränkt till denna function , kan Silfret fortfata att vara mätare af Papperets värde, och i den högre rörelsen, innom hvilken dylika Papper i synnerhet gå, gör Silfret function blott såsom Skiljemynt. Under sådan åsigt af allmänna rörelsen, skulle det icke behöfvas många millioner hardt mynt, att åter få Silfver i omlopp, kanske icke mera än vi redan i Banquens hvalf äga. Förutan Papper af sådan natur, kan nu mera ingen Nation röra sig. Myntbara Metaller ökas icke till qvantitet i det förhållande som Folkstocken och dess Productioner ökas. I Preussiska Staternc funnos före 1807 års lerig 90 millioner R:dr papper i omlopp. 3:0 Jag tadlar ändteligen denna plan derföre , att den, hvilande på en inskränkningsprincipe, är hinderlig för utvecklingen af Nationens industruella krafter, och lägger hindec i vägen för Staten att utveckla sin kraft som Stat. Systemet, med ett ord , är.godt för dem som hunnit målet och nu i ro vilja njuta, men menligt för alla dem , hvilkas mål ännu är oupphunnit', och ibland hvilka Staten så-; isom Stat står främst. Om de grundsatser, som jag under granskningen af Utskottens Betäckande varit pakallad att utveckla, skulle beiinnas vara de grundsatser, uppå hvilka denna Stats Finance-Sy. sterne bör byggas, så torde, med antagande af Realisations-grunden efter 96 sk.rs Cours, som förutsätter en skillnad emellan R:dr i namnvärde och R:dr i Silfvervärde, följande ope^ rationer böra göras: 1:0 Borde Ranquen låta sina Gäldenarers på Fastigheter hypothekerade Skuldebref omskrifvas efter ofvannämnde Reductionsgrund, hvaremot räntan betales i Silfver eller, i händelse man anser sådant ännu icke görligt, i Sedlar efter namnvärde, men med Agio.
4:de punkten, ang:de behofvet af ett bestämdt stadgande derom, att det i 147 § Bevilln.förordningen medgifna afdrag af 4 sk. b:co för hvart af 4 eller flere minderårige barn bär äga rum endast å den ålagda bevillningen, och i intet fall kunna drabba folkskoleafgiften. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då den mellanmening Utsk. här i sitt tillstyrkande upptagit, så lydande: ”äfven om denna icke uppgått till fulla afkastningsbeloppet” skulle kunna så tydas, att afkastningen, som är ett hjonelag ålagd, skulle kunna blifva ett premium för många harn, på det sältet, att om bevilin:n som är ålagd icke är tillräcklig, så skulle den del af afkastningsbeloppet som öfverskjöt den älagde bevillnm tilldelas dem af andra medel; men dä jag icke kan anse delta vara riktigt, eller en sådan åtgärd kunna, af R. St. åsyftas, så hemställer jag huruvida icke en ändring i ordalagen der hör äga rum, och detina mellanmening uteslutas. Jag skulle således vilja tillstyrka, att redaktionen finge följande lydelse: ”att det i 147 § Bevillmsförordn:n medgifne afdrag af 4 sk. b:co för hvart af 4 eller lieie minderårige barn bör äga rum endast å den erlagde bevillnm, och sålunda icke i något enda fall kunna drabba folkskole-afgiften”. Om man stadnar dervid, så kan, i mintanka, afdrageticke sträckas längre än den ålagde bevillnm, hvilket också torde öfverensstämma med den åsyftade meningen. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag skulle tro det vara temligen tydligt, att oni Ulsk:s tillstyrkande bifalles, något afdrag icke kan komma att ske pä någon annan bevilln., än den, som här är i fråga. Punkten börjar med, ”alt det i 147 §
Som emedlertid öfver framställningen infordradt utlåtande från Eders Kongl. Maj:ts och Rikets CommerceCollegium ännu icke inkommit, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj: t ville, jemte tillkännagifvande att särskild Nådig Proposition i ämnet kommer att till Rikets Ständer aflåtas, i Nåder föreslå, att för skolans behof måtte beräknas det belopp, som, med afseende derå att inflyttningen i nya lokalen är afsedd att kunna ske till den 1 September 1867, måste kunna inskränkas till mindre belopp än det framdeles för helt års behof nödvändiga, men nu endast förslagsvis kan af mig uppgifvas, eller 32,000 Rdr. F) Undervisningsanstalter för Handel och Sjöfart. I skrifvelse den 23 sistlidne Juni har Commerce-Collegium i underdånighet anmält, att Direktionen för Navigationsskolan i Göteborg fästat uppmärksamheten å angelägenheten deraf att, utom de vid skolan nu anställde två lärare, ytterligare en tredje lärare derstädes blefve antagen; till stöd för hvilken framställning
Så inflyter i Ursjälen det Gudomliga Lifvet, såsom rentaf sådant, eller omedelbarligen: och fortsätter alltsedan medelbarligen sina inverkningar; först såsom Ursjälens inflytelser i Tanksjälen; sedan såsom Tanksjälens inflytelser i Sinnesjälen och Kroppen. Hvad denna sista beträffar, så vore han eljest – så vida han eljest kunde tillvara – intet annat, än en stillastående och snart sönderfallande machin; eller hvad han blir, då han, i hvad vi kalla ”död”, öfverlemnas åt sig sjelf. Men liksom hans muskler sättas i rörelse af inverkande själskrafter, så sättas jemväl själskrafterna i rörelse af ursjälen, och denna af de radier, genom hvilka hon af alla Själars Själ oafbrutet beröres. Obehörig eller origtig deremot är ordningen, i fall den, omvänds: hvilket sker, då allt sådant, som hos Menniskan sjelf är Naturkraft, tillåtes, i en otyglad reaction, bryta in på de högre krafternas områden, för att göra de lägre krafterna gällande med öfvervigt; och detta i likaledes fortsatt gång af inverkningar, sträckt ända upp till sjelfva de högsta krafternas helgedom. Man ser, hvilken fullkomlig uppnedvändning härigenom måste uppkomma. Om vår själs närmast med Naturen sammanhängande förmögenheter och böjelser, i och med sina blotta naturtankbilder, tillskansa sig öfverväldet: då störas och förvirras derigenom äfven de andligare tankbildernas serier, och en allmän förbistring uppstår, ett mörker, hvari förbryllade själsmakter kringirra; ofta med sjelfgjorda ljus och lyktor, spörjande efter Sanningen, den de icke finna, och slutligen betviflande förhåna. De höras då ropa: ”Lefvom efter vårt godtycke, ty vi äro fria!” med spotska tillägg: ”Hvad är Vishet? Hvad är den Själ, hvarom så mycket pratas? ja, hvad är Lifvet? Hvad är den der Kärleken, som utgör alla dessa svärmeriers lösen? Icke skönja vi, som likväl äro så skarpsynta, deras heliga eld och eldstad! Men här skall bli upplysning; tändom upp än flera lampor!
Det tycktes vara axiomatisk! klart och ovederläggligt, att sedan Rikets Ständer, under öfverläggningarna om nyssnämnde Balks innehåll, afgjort, att vexelrätten ”ej hörde till allmänna Lagen,” kunde den, åtminstone hvad vexelrörelsen emellan Sverige och främmande länder anginge, icke vara ett föremål för den art af lagstiftning, hvarom handlas uti 87 § Regeringsformen, talande om tillkomst, förändring och upphäfvande af allmän Civillag. Men likväl har Hr Justitieombudsmannen, äfven efter erhållen underrättelse om detta uttryckliga förklarande af de Rikets Ständer, hvilka stiftade 1734 års allmänna Lag och bestämde dess omfång, fullföljt sitt påstående, att 87 § Regeringsformen blifvit öfverträdd, då förslaget rörande den utrikes vexelrörelsen ej är vordet hos Kongl. Maj:t så behandladt, som samma grundlagsparagraf fordrar. Hans anmärkning åter, att ”i äldre tider ämnena för civillagstiftningen och för den ekonomiska icke varit ”bestämdt urskiljda, på sätt nu gällande Regeringsform stadgar,” är hufvudsakligen riktig, men tillämpningen deraf står dock icke väl tillsammans med det utlåtande af LagUtkottet vid samma Riksdag, då denna nu gällande Regeringsform antogs, hvilket — i förklaringen öfver Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial anfördt — utvisar, att, för det bestämda urskiljandet af den ena och andra lagstiftningens serskilda ämnen, måste läggas till grund just denna 1734 års allmänna Lag, till hvilken vexelrätten förklarats icke höra. Hr Justitieombudsmannen uttyder detta förklarande så, ”att ehuru frågan om vexelrörelsen ej skulle i hela sin vidd förekomma i sammanhang med Lagverket i allmänhet,” hade Rikets Ständer dock icke ”afsagt sig deltagande i denna lagstiftning,” och till bevis härpå upprepar han det, redan i de ankla 48 - 374 gades förklaringar öfver hans anmärkningsmemorial vederlagda, skäl, att ”den år 1748 utfärdade Vexelstadgan var af Rikets Ständer vedertagen.”
Men vi kvinnor sakna tyv&amp;r &amp; llt för ofta denna historiska och politiska kunskap, som allena kan medföra den klarsynthet, att man ej bedömer nuvarande politiska förhalllanden efter drömda framtidsideal. Darföre. dåras ocksa vi mycket liittare af talet om den eriga freden aii hvad männen göra. ' Var natur iir ocksa mera tillbakastött af krigets vildsamheter. Kriget .kallades redail af de gamle romare .det af mödrar afskydda)), och hvad har mera bidragit till att förnedra och undertrycka kvinnan, än just den stora betydelsen krigen haft i folkens lif? Darigenom ha modet och styrkan, just de ägenskaper kvinnorna oftast sakna, kommit att skattas så högt - och det lider intet tvifvel, att ju mera fredsidéerna triinga fr ' am i viirlden, desto större blir också, kvinnans inflytande. Det iir sklunda rätt naturligt, att fredsidéerna lätt hägra för kvinnans fantasi. Det %r äfvenledes s a m t, att kvinnornas aybete i ' k&amp;- rens tjänst bör vara ett fredens arbete, men må, de se till, att de göra detta, arbete i den ~aftcr: riktningen! Man skulle säkerligen skämta öfver den person, som försökte sig p i att lösa en svårtydd text af ett språk, hvars element han ej kände till, men lika dåraktigt g i de till väga, som i tal och skrift arbeta för en evig fred mellan folken, då, det iinnu under langlign tider kan behöfras att predika fred och försonlighet mellan upprörda politiska partier eller i lifvets alldagliga förhållanden. Med det inflytande kvinnorna äga öfver barnasinnet behöfva de. aldrig sakna tillfällen att lära och inskärpa dessa elementarkunskaper till den eviga fredens framtidsevangeliuui, hvillca heta kärlek till nästan, pliktuppfyllelse, ordning och ljdnad. Den som ar genomtraiigd af dessa dygders sanning, han arbetar ' för freden så, länge denna ej hotar kultur och frihet, men han vet, att dessa ideela makter ltunna hotas, och h a n. gör sig beredd att med vapen i hand försvara hvad som ar honom dyrbarare än både gods och lif. Vi stå, nu i vårt land inför en utkämpad strid.
Uti det i 43 § förekommande stadgande, att försäljning af bränvin under en kanna icke är, i stad eller på landet, lofgifven på andra ställen, än sådana gästgifvaregårdar, somt värdshus, källare och andra tillåtna näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå, hafva utskotten ansett ordet ”sådana” framför ”gästgifvaregårdar” böra, såsom obehöfligt, utgå, och ordet ”näringsställen” i nuvarande 2:dra mom. förändras till ställan; hvarjemte, med föranledande af derom väckta motioner, utskotten funnit skäligt tillstyrka, att i samma § må, såsom ett serskildt moment, införas den föreskrift, att burskap å bränvinsförsäljning i minut hädanefter icke må beviljas, men att nuvarande innehafvare deraf samt enkor efter sådane borgare må, under iakttagande af de uti förevarande författning gifna föreskrifter, tillgodonjuta de rättigheter, som med burskapet blifvit dem tillförsäkrade. Såsom obehöfliga, hafva uti 44 § ordet ”öppna” framför ”farvägar” och ordet ”öppen” framför ”gata” blifvit uteslutna. Enär, vid bedömande af det fall, att någon, utan att vara till bränvin s-m inutering berättigad, tillåtit sig sådan minutering å helgedag, olika åsigter bos domare i så måtto gjort sig gällande, att en del domare ålagt ansvar efter 47 § i förordningen, men andra åter, hvilka ansett denna § angå endast sådan oloflig bränvins-minutering å helgedag, hvilken verkställes af gästgifvare eller annan till bränvins-minutering berättigad person, ådömt ansvar efter förordningens 45 § och 3 kap. 0 § Missgernings-balken, hafva utskotten funnit nödigt alt, till beredande af mera enhet i lagskipningen, föreslå det tillägg uti 45 §, att, i händelse den der omnämnda förbrytelse, bränvins-minutering af den, som till sådan icke är berättigad, sker å söneller annan helgedag, de i §:n stadgade böter skola fördubblas, dock så, att de icke i något fall öfverstiga 40 R:dr.
Domkapitel med tre procent årligen å lånets ursprungliga belopp; hvarförutan tre procents årlig ränta erlägges för det åter stående lånekapitalet. §. 24. Som Rikets nu församlade Ständer, under förbehåll, att Strengnäs Stifts konsistorium, å Stiftets läroverks byggnadskassas vägnar, åtager sig fortfarande ansvara för ränteoch kapital-betalningarnes behöriga verkställighet, medgifvit räntefritt anstånd under ytterligare fem års tid med återbetalningen af det lån å Tretusen R:dr, som, till skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation, vid Riksdagen åren 1844 och 1845 beviljades och sistnämnde år af Riksgälds-kontoret utbetaldes; så kommer, under sagde förbehåll, den förut stadgade årliga betalnings-skyldigheten för samma lån först att vidtaga efter tio års förlopp från lånesummans lyftning; börande sedermera en femtedel af denna summa årligen återbetalas och derjemte såsom ränta erläggas tre procent å kapital-återstoden. §. 25. (Lydelsen af denna §, hvilken kommer att motsvara den 24 § i 1848 års Reglemente samt innehålla föreskrift om återbetalningen af lånet för fullbordandet af den nya Stiftskyrkan i Hernösand, beror på Rikets Ständers beslut i anledning af Hr Rönblads motion, angående lindring i betalningsvilkoren för nämnde lån). §. 26. r> A utbekomna beloppet utaf det lån å Tjugefemtusen R:dr, som, för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn, under 1844 och 45 års Riksdag beviljades nämnde stadsoch Warnums landtförs amling ar, skola två procent årligen afbetalas, samt derjemte erläggas tre procents årlig ränta för återstoden af den lyftade lånesumman.
Rikets Ständer behjertade visserligen då mannens ekonomiska bekymmer och, på samma gång de erkände hans förtjenster, tilldelade honom en årlig pension af 2,000 R:dr, som på hans ålderdom utgjorde enda bergningsmedlet för honom sjelf, en åldrig maka och tvenne oförsörjda döttrar; men nu, sedan mannen och fadren aflidit, hade de efterlefvande blifvit försatte i den bekymmersamma belägenhet att nödgas i hans efterlemnade skuldsatta, ännu efter konkursen outredda bo, söka urarfva-förmån; och då motionären föreställde sig, att Rikets Ständer icke skulle vilja tillåta att Owens enka och oförsörjda barn lefde i saknad af lifvets oundgängligaste förnödenheter, har han hemställt, att ett belopp af 666 R:dr 32 sk., eller en tredjedel af den pension Owen under sin lefnad af Stats-medel fått uppbära, måtte såsom årlig pension tilldelas bemälda enka för hennes återstående lifstid. Hvad sålunda blifvit anfördt och hemstäldt, har Utskottet tagit i öfvervä gande; och som ostridigt är, att bruksidkaren Owen, genom sina nitiska och lyckade bemödanden för industriens utveckling i flera riktningar inom fäderneslan det, ådagalagt stora förstjenster om det allmänna, — ett förhållande, som Rikets Ständer redan erkänt, då vid 1828—1830 årens Riksdag en gratifikation af 2,000 R:dr årligen beviljades Owen för hans återstående lefnad, — samt Utskottet anser det vara Staten värdigt, att åt förtjente mäns enkor, som befinnas vara i nödställd belägenhet, medelst pensions-understöd, söka bereda en tarflig utkomst, får Utskottet hemställa, att bruksidkaren Owens enka må uppföras å Allmänna lndragnings-staten till åtnjutande, så länge hon lefver ogift och är i behöfvande omständigheter, af en årlig pension, stor 500 R:dr. Stockholm den 21 Juli 1854. Reservation: af Herr Berger, A. A.:
Regeringsformen förbehållit sig att förordna, kunna Riksens Ständers tillkomma; Men, som den frihet till idkande af allt slags fiske hvilken genom 1, 6 och 10 i 2 Capitlet af Kongl. Maj;ts Allmänna Stadga och Ordning för Rikets HafsSkärStröm och Insjö Fiske af den 14 Novemb. 1766 blifvit medgifven att få fritt utöfvas, af hvar och en i öppna Hafvet och af Strandegare i Skärgårdar, desto heldre synts Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottet vara förnärmad, genom det till förmån för Mörums Krono-Laxfiske gällande förbud mot fiskande efter Lax i Skärgården och öppna Sjön, på flere mils sträckning från Mörums Ströms utlopp i Hafvet, som de Authoriteter, hvilka Kongl, j Stats-Utskottets B stänk an den. 739 Majit i ämnet täckts hora, icke kunuatjjuppgifva, om och på hvilket Lagligt sätt Krono-Laxfisket i så vidsträckt grad utöfvade rättighet, att lägga hinder i vägen för fiskande efter Lax, tillkommit och blifvit befästad; så och enär fråga är, att undanrödja eli, efter utseende, obehörigt band på en af Rikets hufvudnäringer, samt tillintetgöra ett med andan af gällande för ■ fattningar och den i detta fall så naturliga rättigheten oförenligt tvång, anser Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet hvad af vice Talemannen Jon Jonsson blifvit andraget, böra i så måtto vara förtjent af Riksens Ständers uppmärksamhet, som Riksens Högloflige Ständer torde hos Kongl. Majrt anmäla sin underdåniga önskan, det täcktes Kongl. Majrt till utrönandg deraf, om Mörums Krono Laxfiske lagligen må ega rätt att utestänga Ortens Innevånare från idkande af Laxfiske inom Linien, emellan Sternö udde och Listers hufvud, förordna behörig undersökning, att i vederbörande Krono - Fulljnägtigs samt deras närvaro, hvilka kunna komma ifråga att en slik Fiske-rätt begagna, vid Härads-Rätten i Orten, på de sistnämndes bekostnad, företagas, dervid, i händelse frågan skulle befinnas äfven röra öfrige egare af Skattlagde Laxfisken i Mörums Å, tillfälle torde beredas Stats-Utskotlets Betänkan den.
A få detta Protokoll biläggas, skulle af löningssumman för Expeditionen blifva R:mt R:dr 18,900: — då, om derifrån afdrages hvad Slaten nu består med ... , „ 12,057: 50. den erforderliga tillökningen således utgör Kunt R:dr 6,842: 50. hvaremot förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser in. m. för Expeditionen komme att minskas med beloppet af de nu till dess personal utgående ljuspenningar 310 Riksdaler Riksmynt, som vid tillträdet af de nya lönerna skulle indragas. Departementets Kommando-Expedition. Uti denna Expediiions stat föreslår jag i underdånighet den förändring, att arfvodet för Expeditionens Chef, nu i staten upptaget tili 900 R:dr, må, i likhet med hvad för Chefen för Landtförsvars-Departementets Kommando-Expedition blifvit föreslaget, ökas till 4,500 R:dr R:mt, med förbehåll att, om lön eller annai arfvode på stat åtnjutes, endast skillnaden får uppbäras; att de begge AdjutanteVnes arfvoden må blifva, såsom deras vederlikars vid nyssnämnda Expedition, ökade lill 750 R:dr för hvardera, samt att vaktmästarens arfvode, 330 R:dr, må höjas till 600 R:dr, eller det aflöningsbelopp, hvartill Kansli-Expeditionens vaktmästare blifvit uppförd. Anslagssumman för Expeditionen skulle sålunda förhöjas till R:dr R:mt 6,600: — och, då derifrån afdrages nuvarande anslaget med , , 2,280: — tillökningen alltså blifva , , 4,320: —- Det härom uppgjorda förslag är betecknadt med Litt. B och torde, likasom öfriga aflöningslörslag och andra bilagor, som af mig åberopas, få vidfogas detta protokoll. Förvaltningen af Sjö-Ärendena.
Den 2a Jan u a ri e. m. öm nu den ena räntegifvaren anvisas att verkställa leverering uti en stad och den andra till en annan, så faller af sig sjelft, att räntegifvaren, hellre än att göra en särskild resa för att aflemna några få kappar spannmål, löser spannmålen t. o. m. med dubbla priset, hvaremot, om räntetagaren är skyldig att anvisa alla inom samma hy boende ränteskyldiga till leverering å samma ort, hela byn kan slå sig tillsammans om transporten och följaktligen vinna större fördel vid leverering in natura än lösning efter det pris, som räntetagaren behagar bestämma. Jag finner således för min del en rättelse uti mom. lit. d vara nödvändig, så att den mening uti detta inom.: "att en räntegifvare icke må anvisas att för samma år verkställa leverering till flera ställen,” såsom öfverflödigt, enär sådant redan finnes stadgadt, måtte utbytas mot den föreskrift, att räntegifvare inom samma by icke må anvisas lill leverering på flera ställen. Hvad mom. lit. e vidkommer, hvilket innehåller: ”Förenämnda stadganden böra likväl icke lägga hinder i vägen för träffandet af särskilda öfverenskommelse!- emellan räntegifvare och räntetagare, då de derom ömsesidigt åsämjas,” så är detta ett öfverflödigt morn., hvilket således här bör utgå, likasom det vore väl, om i alla slags författningar alla öfverflödiga stadganden undvekes. Det faller ju af sig sjelft, att när enskild öfverenskommelse, i fall sådana, som detta, mellankommit, denna Öfverenskommelse och icke lagen är tillämplig. Gr. von Fersen, Hans: