Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde vara svårt att här bedöma huruvida åtgärden varit riktig eller icke; men mig synes i alla fall att arnum härledt sig från en åsigt, sorn jag i allmänhet icke kan gilla, nemi. att K. M. skalle vara "vilkor - Den 10 Mars f. m. ligen bunden af de framställningar, som ingifvas frän underordnade myndigheter. Jag anser att dessa myndigheters yttranden böra tagas i anspråk, när så erfordras, men att K. M. må vara berättigad att frångå dem, när han finner skäl dertill, och så har förhållandet förmodligen här varit. Dessa äro nu de fyra anm:r, dem Utsk. funnit skäl att framställa med anledn. af 1 07 §. När vi nu läsa denna §, så finna vi att den innehåller följ.: »Skulle Konst.- Utsk. anmärka, att StatsRådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende embete utöfvat, ege då Utsk. att sådant tillkännagifva för R. St:r etc.» Så snart man nu erkänt att anm:ne blifvit gjorda efter 107 §, så har Konst. - Utsk. dermed äfven förklarat att det i §:n omnämnda förhållande utträdt, ty eljest hade väl Utsk. icke gjort några anm:r. Nu synes det att det icke är meningen att ett eller annat enstaka fall, som Utsk. ansett hafva bort vara på annat sätt, kunnat ådagalägga att Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit iakttagen, och något annat fin detta ger 107 § icke rättighet att anmäla. Det är på grund häraf, •och då jag tror att det icke finnes någon inom detta hus, som anser att 107 § här bör tillämpas, som jag framställde mitt förra yrkande att R. o. Ad. borde uttrycka sitt ogillande af Utslcts sätt att gå till våga. Jag fortfar nu så mycket mera med detta yrkande, som jag hört att dessa fyra anm:spunkter verkligen äro framställda enligt 107 § och att således Utsk. ansett Rikets sannskyl diga nytta icke blifvit iakttagen.
Med behörigt afseende på dessa förhållanden synas mig nedan anförda resor ovilkorligen tala derför, att man äfven här under hösten bör kunna påräkna ett farbart haf. Resorna utmed kusten öster om Kap Tscheljuskin utgingo från staden Jakutsk, belägen vid Lenas strand, vid 62° n. lat., 140 svenska mil (omkr. 1,500 kilometer) från flodmynningen. Här byggdes äfven de farkoster, som användes till dessa färder. Den första afgick år 1735 under befäl af marinlöjtnant Prontschischew. Efter att hafva seglat ned för floden och den 14 augusti hafva passerat Lenas östra mynningsarm, kringseglades flodens betydliga deltaland. Den 7 september hade man ännu ej nått längre än till Oloneks mynningsvik. Trenne veckor hade således åtgått att segla fram en sträcka, som en vanlig ångbåt skulle kunnat tillryggalägga på en enda dag. Man såg is, men hindrades ej deraf. Deremot fördröjdes framfärden af motvind och förmodligen pålandsvind, af hvilken Prontschischews fartyg, om det oförsigtigt gifvit sig ut, lätt kunnat kastas mot stranden. Den sena årstiden förmådde Prontschischew att här lägga upp fartyget för vintern vid några af pelsjägare uppbyggda sommarjurter, belägna 72° 54′ n. lat. Vintern förflöt lyckligt, och det följande året (1736) bröt Prontschischew åter upp, så snart isförhållandena i Olonek-viken det medgåfvo, hvilket dock först inträffade den 15 augusti. Kursen stäldes längs med kusten mot nordost. Här och der möttes drif-is, men det gick dock hastigt framåt, så att han den 1 september nådde 77° 29′ n. lat., efter hvad man numera vet i det omedelbara granskapet af Kap Tscheljuskin. Täta ismassor nödgade honom här att vända, och man seglade åter till mynningen af Olonek, som nåddes den 15 september. Kort förut hade fartygets utmärkte befälhafvare dött i skörbjugg, och några dagar derpå dog äfven hans unga hustru, som följt honom på den besvärliga färden.
Uti en fråga sådan som den förevar., der såsom jag nyss tog mig friheten nämna, det är oändligen lätt att åberopa skäl för och skäl mot, lili en sådan fråga tillkommer det II. St. att visa hvad rätt och billighet kräfva. Den afgift, som vid sista riksdagen ålades, är i min tanka så lindrig och så billig att jag skulle på det högsta beklaga om R. St. nu, genom uprifvande af deras då fattade beslut, skulle ånyo bringa denna kinkiga fråga å bane. De utsockne frälsehemmanens antal i Halland npgå till 11 å 1200 och inkomsten utgör omkring 10,000 r:dr, hvarigenom den afgift, som de Halländska hemmanen enl. sista riksdagens beslut skola draga blifver omkring 9 r:dr b:co per mantal. Jag vill väl fråga om någon annan provins i Sverige är i detta afseende mera lyckligt lottad. Då Statsmakterna nu hafva förenat sig om ett billigt och såsom mig synes, fullt rättvist beslut, så skulle jag tro, att det vore synnerligen olyckligt om det kom att uprifvas och, utan att ingå i någon juridisk bevisning, får jag, endast på det skäl jag nu haft äran anföra, anhålla att II. o. Ad. läcktes lemna sitt bifall till hvad StatsUlsk. i detta hänseende har framställt och derigenom göra slut på denna långvariga tvistefråga. Hr Brakel, Gust. Mauritz: Y7are sig att de Halländska utsockne frälsehemmanen varit från början af den jordnatur, att de bordt roteras eller icke, vare sig alt efter 1809 års statsskick desse hemman skulle ordinarie eller extra roteras, alltnog R. St. hafva vid föreg:de riksdag fattat det beslut, att dessa hemman skola rote ras, ehuru lindrigare än öfriga hemman i provinsen åro roterade. Ar det väl då skäl att R. St. vid en följande riksdag uphäfva det beslut, som de vid en föreg:de riksdag fattat? Sådant är ej öfver ensstämmelse med den konseqvens, som bör räda i en lagstiftande församlings förhandlingar och en sådan åtgärd kan ej försvaras, så vida icke det förra beslutet varit helt och hållet stridande emot rättvisans och billighetens fordringar.
Dragon-regementet 1,000 » tillhopa 3,505 rusthåll; att hvad anginge Jemtlands Hästjägare-korps, der, i likhet med hvad vid de indelta kavalleri-regementena och korpserna fortfarande komme att ega rum, hästarne endast under marchen till möten och mönstringar utfodras af de roteringsskyldige, men på sjelfva mötesoch mönstrings-ställena af Kronan, och hvartill ett särskildt anslag af 1,940 R:dr årligen, sorn innefattades i ofvannämnda anslag af 33,940 R:dr, funnes anvisadt, Kongl. Majit ansåge någon ytterligare lättnad i fouragerings-skyldigheten vid denna korps för vederbörande rotehållare icke påkallas, isynnerhet som väsentliga bidrag till rustningen derstädes utginge från Jemtlands Roteringskassa; att enligt skedd beräkning medelvärdet, under de tio sistförflutna åren, å fourage-persedlarne uppgått för år till 10 Ridr 41 sk. 5 rist.
Sundhets-styrelsen inberätta, hvad opinion jag hade bildat mig om det säti, hvarpå de fattiga cholera-patienterna vårdades i Edert sjukhus, och om framgången af Eder behandling; men, då jag fann, att jag icke kunde inlåta mig i enskildheter med hänseende till Edert sjukhus, utan att likaledes göra det i fråga om de allopathiska sjukhusen, framställde jag endast det resultat, man ernått i Edert, i bredd med det, hvartill man kommit i andra sjukinrättningar, förbehållande mig friheten att, då jag offentliggör en monographie öfver choleran, mera omständligt nämna, hvad intrycket hos mig är i fråga om Eder behandling af cholera.» »Det är Eder bekant, att jag kom till Edert sjukhus intagen af fördom mot det homöopathiska systemet, att Ni hade i mig en fiende i Edert läger snarare än en vän, och att jag följaktligen måste hafva sett der, första dagen jag kom, något tvingande skäl att bortgå så gynnsamt stämd, att jag tillrådde en vän att skicka en subskription till Eder välgörande fond; och jag behöfver ej säga Eder, att jag sökt göra mig bekant med cholerans upkomst, utveckling och behandling, samt att jag gör anspråk på någon behörighet att kunna känna igen sjukdomen, äfvensom att hafva någon insigt uti hvad läkarebehandlingen bör vara.» »Derföre, på det något missförstånd icke må ega rum, i afseende på de fall, jag såg i Edert sjukhus, vill jag tillägga, att alla, jag der såg, voro verkliga fall af cholera i de särskilda stadierna af sjukdomen, samt att jag såg åtskilliga fall lyckas väl under Eder behandling, hvilka jag icke tvekar att säga skulle gått i grund under hvarje annan.» 528 Den 30 November e. m. »Slutligen måste jag uprepa, livad jag förut sagt Eder, och hvad jag sagt en hvar, med hvilken jag samtalat, att, ehuru allopath till grundsats, upfostran och praktik, jag likväl, om det vore Försynens vilja att hemsöka mig med cholera, samt betaga mig förmågan att ordinera för mig sjelf, ville heldre vara i händerna på en homöopathisk, än en allopatisk rådgifvare.»
Skulle R. o. Ad:s majoritet hysa en annan mening, får jag förklara, att det skulle mycket fägna mig, om Hr Printzensköld kunde erhålla någon ytterligare vedergällning för det besvär, sorn utförandet af ifrågavar:de vidlyftiga balansmål honom förorsakat, men att jag icke tilltrott mig kunna med godt samvete afgöra öfver Hr Printzenskölds åberopade laga rätt till arfvode!, enär ett sådant afgörande icke tillkommer R. St. utan domaremakten. Hr Bildt, Didrik Gillis: För miu del har jag icke kun nat finna denna fråga vara af den invecklade beskaffenhet, som den siste värde talaren tyckes förmena. Frågan synes vara så enkel och klar, att den kan af en hvar bedömas, och del är äfven på sådan grund jag reserverat mig emot Utsk:s Utlåt. Den förste talaren här så fullständigt redogjort för frågans upkomst, fortgång och nuvar:de ställning, att jag, såsom utgångspunkt för den mening jag deri hyser, endast behöfver nämna, alt det för den motsatta åsigten åberopade faktum, att K. Hr Printzenskölds ansökning, icke för mig på något sätt utgör ett hinder att, såsom ledamot af representationen, bifalla densamma. K. M. har nemi. endast1 i administratif väg pröfvat frågan, och dervid funnit, att af de medel, som stodo under hans förfogande, någon ersättning för det förlorade arfvodet icke kunde Hr Printzensköld tillerkännas, helst då af 2:ne i målet hörda embetsmyndigheter, den ena tillstyrkt, men den andra afstyrkt ansökningen, deraf K. M. med skål kunde finna sig föranlåten, att draga i tvifvelsmål, huruvida han egde'rätt alt använda statsmedel för tillfredsställande af Hr Printzenskölds anspråk. Detta beslut af den ena Statsmakten hindrar ingalunda den andra att anslå medel för tillfredsställandet af samma anspråk, ifall det af R. St. billigas. Hr von Troil har uteslutande sett saken ur juridisk synpunkt, och på sådan grund försvarat StatsUtsk:s förfarande; men jag tror att denna upfattning af frågan är ensidig och oriktig.
Ett irrsken är, – de granna färger likt, Som solen gjuter öfver träskets dimmor, – Inunder är ett djup och är en graf. Och detta kalla de för verklighet. Är det väl så? Är det väl allt? – Nej! Nej! Ej döden verkligheten är, men lifvet, Det lif vi känna, veta, tro och hoppas Nog mäktigt, att dess ström ock bryta kan Igenom döds och grafvars alla bommar, Till dess den hvilar lugn och spegelklar, I glansen af det ljus, som evigt är. Du är en Skald. – Du denna lifsström känner. Den genomtågar ock naturens riken, Förnyande, föryngrande. Af vårar Den omkringblomstras. Ungdom, Oskuld, Nöjen, Som rosor se sig i dess klara våg. Den framgår glädje-brusande: de läppar Som druckit den, de blomstra ock i välljud. De smakat sjelfva källan af den tjusning, Som lifvar Skalderna. – Hör tempelsången Upp från all verlden går till verldens Herre! Du är en Herrans prest. Naturen har Ej blott sin hvardagsång – den har sin Sabbath, Som menniskan för alla endast firar. Då känner äfven detta lif sitt intet, Emot det lif, som lefver blott i Gud. Ack menskosjäl! ur detta lif upprunnen, Men fallen af, förtyngd af vrångt begär. Statt upp! – Det Sabbath är. – En röst går ut Igenom verldens hjerta till ditt hjerta: ”Är icke du det samma himlabarn, ”Som irrat bort, långt bort ifrån sin Fader?” Då längtar själen efter lifsens ord, Det rätta lifsens ord! – Ack verlden törstar Derefter redan länge, i den brand, Som härjande har fattat menskosinnet, Att det af inre qual knappt hör den storm, Som störtar väldigheterna på jorden. Det är en andans brand, som bränner så Sin egen sjelfviskhet till roten ut. Så är ock rätt. – Blott Phariseen tackar Sin Gud, att sjelf han icke är derinne, Som andra menniskor, – för sig väl nöjd Att genom lagsens gerningar förtjena Bequämlig himmel, som bequämlig jord.
Räkenskaperna, hvilka för år 1840 i Kongl. Kammar-Rätten blifvit granskade med anmärkningar, halva för år 1841 ännu icke derstädes undergått revision. år £$40. år 1841. Debet. Span mål. Balans från fö- regående äret:. Tillgångar och Fordringar . 189. 13,5. Uppbörd: Hemmansräntor och Arrenden 2,037. 20,9. IO5- Balans till följande året: Balans till följande året: I Hospitalet intagne personer utgjorde vid slutet af 1840. 1841. i Enkhuset . ; 4 . 36. — 37. å Hospitalet, åtnjutande fribröd 3. Revisorerne hafva genom deras Ordförande, uti skrifvelse den 17 sistlidne Oktober, begärt, det Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern måtte utverka Kongl. Maj:ts nådiga befallning till Direktionen öfver Danviks Hospital, att, i ändamål af inventering, hålla för Revisorerne tillgängliga kassans säkerhetshandlingar för åren 1840 och 1.84 *• Till svar härå, har Hans Excellens, den 25 i samma månad, meddelat, att Kongl. Maj:t, med afseende dels derå, att de tillgångar Direktionen förvaltar, icke i vidsträcktare måtto utgöras af allmänna bidrag, än det anslag af 241 Tunnor 24 kappar kronotionde-spanmål * — 311 som årligen utgår till Hospitalet, och hvilket eifordras för dess till vida högre belopp uppgående årliga utgifter, så att anledning icke är, att deraf kunnat uppkomma någon besparing att mot hypothek utlånas, och dels att Revisorerne icke äro behörige att granska säkerhetshandlingar för de af Hospitalet genom enskilda personers gåfvor eller på annat sätt, utan tillskott af statsmedel, ägande fordringar, funnit sig icke böra meddela den begärda befallningen till Hospitals-Direktionen. Hvilket Revisorerne härigenom få hos Rikets Ständer anmäla. Drottninghnset.
Intresset på samtlige fondernes kapitaler 14,838: 7. Då nu härifrån drages ofvanstående 47,868: 54. uppkommer ett öfverskott af 690 R:dr 96 öre Runt, hvilket förhållande Revisorerne ansett sig böra. anmäla för iakttagande i nästkommande års räkning. Då Revisorerne likväl anse denna anmärkning tilläfventyrs vara orsakad af räkenskaps-formens i allmänhet dunkla uppställning, tillstyrka Revisorerne, att någon förenkling deruti må vidtagas, intilldess att ett nytt formulär kan i vederbörlig ordning blifva fastställdt. — 223 — Lunds Kongl. Universitet. *Ö Räkenskapen, utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet. Uppbörd: Balans till år 1859: Credit. Balans från år 1857: Utgifter: ITtlånta medel Ö77 238- 47 F5rskolter mä is) , Summa 1,082,757: 52. lievisorerne hafva icke funnit något härvid att erinra. Lunds Domkyrka. Domkyrkans räkenskap, med anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar inkomster och utgifter sålunda. Deb et. Uppbörd: Ordinarie ränta, arrende-, landgilleoch tionde-spanmål 36,241: 51. Credit. Utgifter: Kommunion-kostnad yö Expenser och arfvoden 2,249: — Byggnadsoch reparations-kostnader 30,13l: 76. Balans till år 1859: Revisorerne hafva vid berörde räkenskap icke funnit något att erinra. — 225 — Konsistorium Ecklesiasticum i Upsala. Denna räkenskap är 1ned anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten och upptager inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1857: Tillgångar: Uppbörd: Upsala Elementar-läroverk - 23,322: 57. Skuld: Konsistorium: Credit. Balans från år 1857: Skuld: Utgifter: Upsala Elementar-läroverk. .. 21,695: 43.
Hvar och en varm vän af sjöförsvaret måste med odelad tillfredsställelse erfara StatsUtsk:s beredvillighet att i detta afseende gå K. M:s önskningar till mötes. Det kan således icke vara mot beloppet som jag nu vill framställa några anmärkningar, utan endast mot de vilkor som njutande af det nya anslaget. Då man besinnar att vid 4:de HufvudTiteln StatsUtsk. i fråga om Arméens vapenöfningar sammanslagit icke mindre än 4 särskilda anslag till ett, under benämning af det gemensamma anslaget för Arméens vapenöfningar; så förefaller det besynnerligt att StatsUtsk. nu skiljer på ett förut gemensamt anslag och delar det i 2:ne särskilda. Anledningen till detta förfarande synes hafva varit den att StatsUtsk:s majoritet fruktat det utgifterne för den stora Flottan skulle blifva så ansenliga, att anslag till SkärgårdsFlottans öfning icke i tillräcklig mån skulle komma att medgifvas. 1 detta afseende får jag fästa E. o. Ad:s upmärksamhet på det yttrande som Dep:tsChefen till protokollet afgifvit ang:de planen för exercis med Flottans bemanning. Häraf synes att han för exercis med 1 fregatt och 1 korvett det första, 2 korvetter det andra, och 3 korvetter det tredje året, ansett behöfliga 320,000 Edr årligen, hvarjemte han funnit nödigt att en större eskader någon gång sammandrages och för sådant ändamål föreslagit ett belopp af omkring 400,000 Edr på 3 år, eller 133,000 Edr i medeltal om året räknadt. Till öfning af SkärgårdsFlottan, hvaraf skulle utgå Usta och 3:dje året 1 bataljon kanonjollar och 1 rekognoscerings expedition samt 2:dra året 2:ne ångfartyg, 1 bataljon bombkanonslupar och 2 bataljoner kanonjollar, har han be - Den~8 Juli f. m. 183 räknat ett anslag till just det belopp som StatsUtsk. ansett för ändamålet erforderligt.
Uti nådig proposition af den 8 Oktober sistlidet år, har E. K. M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, sedan dels Götheborgs och Bohus läns fullmägtige af Bonde-ståndet vid sistförflutna riksdag, dels enskilde personer hos E. K. M. i underd. anhållit, att då, enligt det för båtsmanshållet i Bohus län år 1685 upprättade och under den 16 Januari 1739 i nåder stadfästade kontrakt, rotehållarne vore skyldige att gifva sina båtsmän vid deras uppfordring en månads kost, bestående af 2 L& bröd, 1 L# kött och fläsk, 6 # smör, 4 & ost och 10 # torr fisk, eller annat i stället, jemte något förskott på lönen, om båtsmannen af detta senare vore i behof, utan någon förbindelse att i öfrigt bestå honom vägkost, penningar eller skjuts; men rotehållarne vid rikets öfriga roterade båtsmanshåll, genom Kongl, förordningen den 23 Maj 1690, blifvit befriade från åliggandet att lemna båtsmännen någon utredningskost, så vidt de försåge dem antingen med nöjaktigt underhåll i matsäcken eller med penningar för så många dagar, som båtsmännen, efter tågordningen, borde vara på väg till samlingsplatsen, och derjemte förhjelpte Expeditions-Utskotlets Förslag till lind. Skrifvelse, N.o ra3. 219 båtsmännens tross till samma plats, rotell ålla me vid länets tvänne båtsmanskompanier måtte befrias från eller medgifvas lindring uti skyldigheten att förse sina båtsmän vid deras uppfordringar med en månads utredningskost, förvandlad i penningar efter årets markegångstaxa för länet, eller ortens pris, emot förbindelse att lemna båtsmännen underhåll till samlingsplatsen; så hade E. K.
Bevara din fot, när du går till Guds hus, och kom till att höra; det är bättre, än de dårars offer; ty de veta icke hvad ondt de göra. Var icke för hastig med dinom mun, och låt ditt hjerta icke hasta till att något tala inför Gud; ty Gud är i himmelen, och du på jordene; derföre låt din ord vara få. Ty der många omsorger äro, der komma drömmer, och der mång ord äro, der hörer man en dåra. När du gör Gudi ett löfte, så fördröj icke fullkomnat; ty han hafver intet behag till dårar. Hvad du lofvar, det håll. Det är bättre att du intet lofvar, än att du icke håller det du lofvar. Städ icke dinom mun, att han förförer ditt kött, och säg icke för Ängelen: Jag är oskyldig. Gud måtte vredgas öfver dina röst, och fördöma all dina händers verk. Der månge drömmer äro, der är fåfängelighet, och många ord; men frukta du Gud. Ser du enom fattigom ske orätt, och rätt och rättviso i landena borttagas, förundra dig icke deröfver; ty det är ännu en högre väktare öfver de höga, och äro ännu högre öfver de båda. Deröfver är Konungen i hela landet, att marken må varda brukad. Den som älskar penningen, han varder aldrig mätt af penningar, och den der rikedom kär hafver, han skall ingen nytto få deraf; det är ock fåfängelighet. Ty der mycket gods är, der äro månge som ätat; och hvad nytto hafver han deraf, som det hafver, annat än att han ser deruppå med ögonen? Den der arbetar, honom är sömnen söt, ehvad han hafver litet eller mycket ätit; men dens rikas öfverflödighet städer honom icke sofva. Det är en ond plåga, som jag såg under solene, nämliga att rikedomar varda förvarade honom till skada, som dem äger. Ty den rike förgås med stor jämmer; och om han hafver födt en son, honom blifver intet i händerna.
Sedan dess hade vi ridit i det närmaste tre dagar i riktning mot de stora sydvästra indianreservationerna, där kvarlefvorna af Cherokee , Huron , Seminol och de andra, fordomdags mäktigaste stammarna nu hålla på att genomgå en något egendomlig civilisationsprocess. Egendomlig, emedan det öfvervägande flertalet af hvita, som vistas inom dessa reservationer, höra till det allra äfventyrligaste slag, som numera förekommer i Förenta Staterna. Detta är åter fallet hufvudsakligen emedan indianerna inom de sydvästra reservationerna det s.k. indian territoriet äro så godt som fullständigt oberoende af unionsregeringen, så lärde de blott afhålla sig från krigsstråten. De sköta helt och hållet sina egna angelägenheter, bebruka den synnerligt rika jord de erhöllo på en tid då jorden där borta ännu var fullkomligt värdelös, och ha genom boskapsskötsel i stor skala blifvit värkligt förmögna. Nödvändigheten har lärt dem att konkurrera med de hvita i dessa näringar och deras ypperliga jord har gjort konkurrensen lätt på samma gång som den gifvit dem rikliga medel att bestrida utgifterna för en utveckling åt samma håll och på samma sätt som amerikanarnes. Skolor ha de numera i mängd Cherokee-nationen till och med ett universitet sina egna lagstiftande församlingar ha de också samt minst ett par städer, som i många stycken stå öfver de vanliga småstäderna i västern. Och därjämte åtskilliga andra, hvilka ännu icke ens hunnit medelnivån hvarken beträffande säkerhet till egendom, lif och lemmar, eller på andra kulturområden. Men ännu ha de icke förökat sig så mycket, att de skulle uppfyllt ens den del af vår jord, som är deras. Där finnas ännu stora sträckor både af åkerjord och betesmarker af bästa möjliga slag, hvilka indianerna icke själfva bebruka, men gärna arrendera ut åt andra. Och då polisinstitutionen är en af de minst aktade och utvecklade hos rödskinnen följer helt naturligt att hopar af allehanda äfventyrare sökt sig en fristad hos dem. Många hundratal sådana äfventyrare såväl som några få hvita af annat slag ha gift sig med indianskor och blifvit upptagna i stammarna samt sålunda delegare i dessas jordbesittningar, hvilka ej få styckas.