Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. syntes nära att vinna en tillfredsställande lösning, dervid afseende å kronans och de enskildes gagn och rätt sågs fästad. Då inträffade likväl, att R. St. genom votering i förstärkt StatsUtsk. gingo in på den lösning af frågan, som nu existerar och hvari ändring begäres. I detta hänseende hafva förhållandena alltså onekligen betydligt ändrat sig sedan sista riksdagen, då man ännu med fog och skäl i min tanka kunde säga, att aldrig någonsin K. M. och 11. St. afgifvit ett sammanstämmande beslut i frågan, ländande till hemmanens påförande af ordinarie rotering. Följaktligen hafva utsockne frälsehemmanen numera ej qvar hela den lagliga grund, hvarpå de förut egt alt bygga sin protest. Jag måste respectera ett ordentligen fattadt beslut; man hör måhända ej underkasta det ett sådant domqval, som kunde föranleda dess uprifvande, enär ett dylikt förfarande skulle blottställa Statsmakterne för alltför mycken förebråelse af inkonsequens hvartill de i denna sak ej obetydligen torde allaredan kunna anses hafva gjort sig förfallne. Må man då förklara hufvudsaken afgjord; men besinne man dock huru mycket och kraftigt billigheten i detta ärende talar nu såsom förr, och huru skäligt det alltså är att i verkställigheten af beslutet bereda dc lidande all den lindring som kan finnas med öfrige afseenden förenlig.
Äfvensom den 3:dje Kronoparken, De Dödas Lott kallad, belägen en mil från Bruket, och innehållande 44o Tunneland, deraf 39 Tunne23 kappeland Torfmossar, 11 Tunnei3 kappeland tmgskog och det öfriga betesmark samt någre inhägnader, af enskildte personer utan visadt lagligt tillstånd nyttjade, icke eller varit af Bruket annorlunda begagnad, än att torf derifrån till nästgränsande Hemmansegare föryttrats mot betalning, deraf instängningen kring parken skulle underhållas och plantering derå verkställas. I öfrigt har dispositions rätten öfver desse 3:ne Kronoparker icke funnits vara Alun-Brukets egare genom någon särskild handling bestämdt Stats-Utskottets Betänkanden. 1701 bestämdt upplåten, utan hafva de ansets, såsom en följd af deras läge inom Alun Brukets faststälde Skogs District, till Skogs behof för Bruket vara anslagne, samt stälde under Bergs-Collegii och Bergs betjeningens inseende; Och har någon särskild afgift till Staten för deras begagnande icke egt ruin. Uti de på Kongl.
Men genom lag måste landstormen bekräftas, såväl derföre, att ingen må kunna vägra sin medverkan, som derföre att fienden ej må finna någon förevändning, att betrakta dess verksamhet såsom uppror eller röfveri. Den nu pågående ädla och fosterländska rörelsen att skaffa sig vapen och öfva sig i deras begagnande för att i nödens stund biträda rikets krigsmagt, har erhållit namnet skarpskytterörelsen, och de sällskaper, som för detta ändamål frivilligt bildas, hafva kallat sig frivilliga skarpskytteföreningar. Nu vill skarpskyttar egentligen säga soldater, som uppnått en högre grad af skjutfärdighet än andra, hvarföre de äfven beväpnas med de bästa gevär, sorn kunna anskaffas, saint i krig äro ämnade att användas vid särskilda tillfällen. Änskönt skarpskyttarne visserligen skaffa sig goda gevär samt göra målskjutningarne till en väsendtlig del af sin verksamhet, sä kan man rimligtvis icke vänta att alla deras medlemmar, af hvilka största delen aldrig förut händterat ett vapen, skola blifva skarpskyttar i olvannämnde mening och såsom sådana tjenstgöra i krig. Dertill fordras naturlige fallenheter, som icke ens inom flertalet af den stående arméen äro att påräkna. Men frivilliga skarpskytteföreningarna åro den första början till en landstorm, den tredje beståndsdelen af rikets försvarsstyrka. Det är deras uppgift att med ord och handling visa det vara nationens mening, att en landstorm hildas samt derigenom förmå Regering och Ständer att pä ett sätt som icke förnärmar friviilighetsidéen, lagstifta i saken och kraftigt understödja densamma, hvarförutan svårligen något i större skala kan åvägabringas, För att skarpskytteföreningarne skola kunna användas såsom landstorm fordras, att de hafva en viss organisation, en viss öfning samt en sä vid?* möjligt är med arméen likartad beväpning och utrustning. Jag vill här. skärskåda, hvad de i nämnda hänseende redan sjelfve gjort samt hvilket understöd staten möjligtvis kan böra lemna. I afseende på organisationen hafva de frivillige skarpskytteföreningar, som ingått på Kongl. Förordningen af den 8 Mars 18,61, åtagit sig följande ganska vigtiga förpligtelser.
I anledning af yrkad skyldighet för Bruk och Qvarnar, att deltaga i vägrödning och väghållning. 6:0 I anledning af yrkad Stapelstads-frihet för Köpingen Döderhultsvik. 7:0 Om rättighet för Invånarne i Norrvi* kéns Fögderi, att få lemna Afraden och Krono* Tionden i Strömstads Magazin. Ut supra. Ex Protocollo /. Janzon. S.D. Den 2 9 Maj. S. D. F öredrogos å nyo och biföllos Revillnings-Utskotiets den au Maj pä bordet lagda Me* morial : I:o Angående yrkad lindring i Bevillning gen för Uddevalla Stad; 2:0 I anledning af åtskilliga Städers och or. ters begäran att, i afseende pä deras lidande under sista Norrska Fälttåget, erhålla någon lindring i den blifvande Eevillningen. Ut supra. Ex Protocollo J. Janzon. Utdrag aj Vällofl. Borgare-Ståndets Protocoll, hullet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 29 Maj ISt5. S. D. Remitterades till Stats - Utskottet: Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Krigsskulderna, gifven den 23 Maj 1815. Ut supra. Ex Protocollo Cad Magn. Robsahmi S. D. .Lag-Utskottets d. 23 Maj på bordet lagda a:ne Memorial af den tj i samma månad, angående; 1:0 \ Ersättning till vittnen för reskostnad och tidspillan i Brottmål ; och 2:0 Fördelning af vites, och förbudsböter; föredrogos nu åter och biföl los. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Du nu åter föredrogs Banco-Utskottets den 6 Maj meddeldta och den 22 på bordet lag. da Memorial om indragning af Malmö Disconts 3 proCents Sedlar, blef detsamma, i anledning ; af deremot gjorda anmärkningar, till Utskottet aterremitteradt. Ut supra.
Och som de till dem gifne donationer altid förblifwa i första Gäfwolagarens hand; sä kan, "596 Den 2 8 FebruariL. kan, lill följe af ben söreskrifne Lagen, fråga ej blifwa derom, att ju förodnandet bör enligt gifwarens goda syftemål efterlefwas. Utskottet will alldeles icke bestrida fördelar deraf, att de af Adel, som aga sate och stämma pä Riksdagen, kunde wara besuktne. Men detta blir ett nytt stal emot enstildtcs frihet; a t ester deraS förstånd och godiycko stifta Fidei-Commister hwilken frihet gar derpä ut, att fästa jorden wid wista, icke blott adeliga uran ock ofrälse Familje-grenar, och derigenom för alla andra, således ock för dem af Aoel som ej aro Fidei-Commistarier, allt mer och mer förswara åtkomsten lill Riie'e jord. Och i alla fall är det endast en inom wista rimliga gränsor instränkl besuttenher, sam kan för Samhället wara gagnelig och wid Representationens förbättring komma i fraga: ett ämne, som för öfrigt ej hörer till detta Utskottets befattning. Hwad i öfrigt blifwit anmärkt, anser Utskottet wara af Herr Grefwe körner och Herr Silverstolpe tillräckligen wederlagt: och kan, med stöd deraf och hwad har blifwit pämint, icke frångå den öfwertygelse, att ofta omkasta oinskränkta
Riket är en panska begärlig vara, samt förbrukningen deraf för tillverkning af kläde och dylika ylleväfnader i Sverige öfverstiger produetionen af detta råämne, afnämare af ull till förmonliga försäljningspris icke gerna bör kunna saknas, samt följaktligen producenten icke heller bör, för bristande afsättning på sin vara, kunna komma i någon känbar penningeförlägenhet, och derföre behöfva i vidsträcktare mon anlita de lånetillgångar, hvilka genom creditivet skulle för honom beredas; hvilken åsigt äfven vinner stöd deraf, att en obetydlig summa i anledning af lånreqvisitioner under åren i832 och 1833 från Ull-Discont-Fonden utgått. Emedlertid och i förmodan, att, genom ullproductionens utvidgning, ett större lånebehof möjligen kunde, i förhållande dertill, uppkomma, hafva Rikets Expedit iöns-Utskottets Förs lag till und. Skrifvelse N.O 18Z. 335 Ständer bifallit att, under förut stadgade vilkor, det vid sistlidne Riksdag till Ull-Discont-Fondens förstärkning beviljade och på Riksgälds-Conloret anvisade creditiv af högst Tvåhundrade Tusende (200,000 R:dr) B:co må intill nästa Riksdag få ytterligare begagnas, hvilken summa Rikets Ständer anse vara för ändamålet tillräcklig. Hvilket, till svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 November 1834- N:o 188. Uppläst och godksndt hos Ridd. och Adeln den 6 Nov. 1834. Prtste-Ståndet den 6 Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående förändrade grunder för fördelningen af Båtsmanshållet, Rikets Städer emellan. (Statsoch Oecon.
Fattighus för en del bland sina ålderstigna och orkeslösa medlemmar; hvarförutan hela Domkyrko-Församiingen, hvilken innefattar både AcademieStaten och Stadens öfrige invånare, har en gemensam fattigförsörjning, som den ej allenast med betydlig kostnad upprätthåller, utan ock, under dessa 5 år, gifvit erforderlig fulländning genom uppförande af ett ansenligt stenhus, som lemnar inrymme åt de mest nödlidande, och bereder jemväl tillfälle åt dessa hjon att sysslosätta sig med passande arbeten, i mån af deras förmåga dertill. Derjemte är en allmän soppkoknings-anstalt tillvägabragd, egentligen med afseende på sådana fattige, sorn icke behöfva inrymmas i Fattighusen. Egentlig nöd kan således icke tvinga någon medlem af Domkyrko-Församiingen till betlande. Också är detta nu mera sällsynt. Med de under rubriken ”diverse afgifter, onera och besvär” i Tabellen uppförda allmänna afgifter afses Stadens galors upplysande med Argandska lampor under den mörka årstiden, brandvakters och tornväktares aflöning, inqvarteringspenningar, underhåll af gator, torg, åmurar, broar, boställs-afgilter för Stadens Pastor och för Rector Scholae, Stadens Fattigförsörjning och Skol-inrättning. Borgerskapet ansvarar ock för all reservskjuts vid det i Staden varande Gästgifveri, der hållskjutsen deremot utgöres cf Hemmans-innehafvare i de närliggande Waksala och Ulleråkers Härader. Stcds-Cassans inkomster bestå uti: Afrad och Arrenden af åkerjorden, tomtören, hyror, ståndplats och betes-penningar, jemte öfriga tillfälliga mindre afgifter, som, sammanräknade efter sednast afslutade räkenskaper, uppgå till 9,629 R:dr 5 sk. 2 rst. Banco, hvaraf, enligt Magistratens uppgift, minst 2,600 R;dr Banco blifvit använda till allmänna bj^ggnaders, gators, broars och vägars underhåll; utgörande dessa vägar en längd af 21,498 alnar.
Majit derigenom uppmanat sina undersåter att hemma med sina barn och tjenstehjon öfva gudaktighet, pä samma gäng han förbjudit hvar och en att i sitt hus hålla eller tillåta någon sammankomst med få eller många personer, sorn från andra hus kommo, samt med dem förrätta någon andakt och utlägga och förklara Bibeln. Det var ock Bibelns utläggande och förklarande, icke gudaktighetsöfningar, man fruktade; och i Konventikel-plakatet fördöljas ej heller de vådor man deraf befarade. Något ovilkorligt förbud emot religions-sammankomstcr i allmänhet innefattar oj heller samma plakat, utan endast emot sådana sammankomster, som hällas under förevändning om andaktens bruk, men vid hvilka Bibelns utläggande och böners förklarande förekomma. Silka olollige sammankomster, heter det nemligen i författningen, fann Kongl. Majit rådsamt att skaffa och förbjuda; och denna åsigt om plakatets mening har äfven varit den, som, åtminstone i sednare tider, allmännast gjort sig gällande i lagskipningen. 4 I.ay-Utskottets Betänkande. Omförmälda lagstiftning framkallades ock af fruktan för de pietistiska ■rörelser, som i sjuttonde seklet inträngde på Sveriges landamären, oell den utvecklades, sedan dessa rörelser inom landet tilltagit. Man såg i pietismens anhängare blott aen hop svärmeandar», hvilka med a fördöm liga biläror och satser» sökte försvaga och undergräfva grundvalen för den Evangeliska läran; 'och man ville dämpa och således förekomma allt, som i andlig måtto skulle kunna oroa. Det var alltså till kyrkans båtnad man trodde sig handla. Men med tiden synas dock betänkligheter hafva uppstått emot lämpligheten af förbudet. Det hindrade icke de andliga rörelserna, ej eller personer att sammankomma för gemensamma andaktsöfningar; och dä några oordningar dervid ej föreföllo, uppstodo tvifvelsmål emot behörigheten att draga deni. hvilka sammankommit, för rätta.
Den, som verkställer mantalsskrifningen, bör tillse, alt dervid icke någon inom samma ort dittills mantalsskrifven eller i husförhörsboken upptagen person förbigås; skolande hvar och en, som icke blifvit såsom död afförd, antingen fortfarande upptagas i ortens mantalslängd eller införas uti en särskild, i alfabetisk ordning upprättad förteckning öfver dem, som lör den kommande tiden böra annorstädes mantalsskrifvas eller om hvilkas rätta mantalsskrifningsort tvist uppstått. Denna förteckning bör bifogas mantalslängden; och skall, efter mantalsskrifningens slut, bestyrkt afskrift af samma förteckning genom lörrättningsmannen ofördröjligen insändas till Wår Befallningshafvande. 3:o Då någon å mantalslängden upptagen person under årets lopp icke vistats inom mantalsskrifnings-distriklet, bör sådant å längden anmärkas samt hans vistelseort, om den är känd, angifvas. 4:o Nar någon skall mantalsskrifvas inom annan församling, än den han dittills tillhört, bör, så vida han icke är införd i denna församlings husförhörsbok, bevis företes, att hans afflyttning från den andra församlingen blifvit derstädes vederbörligen anmäld och i dess husförhörsbok antecknad. 5:o Under sjelfva förrättningen åligger det lörrättningsmannen; att om de personer, som i mantalslängden skola antecknas och skattskrifvas, förskaffa sig alla i sådant afseende erforderliga, tillförlitliga upplysningar; och skola för dylika upplysningars meddelande vederbörande Länsman eller Stadsfiskal samt Fjerdingsoch 14 Förslag lill Förordning ang. mantalsoch skattskrifningarne.
Genom en fortsatt tillämpning af denna sats kunde Embetsverkens anspråk på speciela uppgifter ifrån den sökandes sida snart sagdt till oändlighet ökas och; alltid komma att bero af vederbörandes godtfinnande; Men det vore just dylika godtyckliga inskränkningar, som, efter hvad redan anmärkt blifvit, Lagstiftande Makten velat förebygga, medelst Grundlagens icke speciela, utan generela stadgande 0111 offentlighet och den en hvar försäkrade frihet, att genom tryck utgifva alla allmänna handlingar. Någon ”förbländning” af denna frihet med frågan om sättet att utbekomma sådana handlingar kunde deslomindre befaras, som detta funnes lika tydligt föreskrifvet, nemligen att den sökande vore tillåtet att antingen sjelf laga eller ock emot lösen undfå afskrifter af de handlingar, hvilka han åslundade utbekomma. Denna frihet vöre likväl alldeles oberoende af och borde således ej ”förblandas” med Rikets Ständers och Deras JustilieOmbudsmans rättighet, att om allmänna förhandlingar taga R. St. Just. Ombndsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 127 kännedom, samt kunde minst derigenom i någon mån förändras eller inskränkas. — Örn dessa skäl och omständigheter innefattade en öfvertygande oell således gällande vederläggning af Kongl. StalsKontorels, i ofvannämnde utlåtande, uppgifna grunder för dess år 1834 meddelade beslut uppå Kopisten
Näsby kunde upplåtas lill boställe åt Komministern i Botkyrka och Salems församlingar och nuvarande komministers-boställe Tumba JVs 2 till Kronan indragas samt derefter åt Banken eller Tumba bruk till nyttjande öfverlemnas, allt under vilkor, sorn vid skeende uppskattningar komtne att närmare bestämmas. Öfver ifrågavarande förslag har Utskottet infordrat utlåtande af Banko-fullmäktige, hvilka, i följd deraf, yttrat, alt då, såsom redan blifvit nämndt, de egor, som tillhöra nuvarande komministers-bostället, äro med Tumba bruks egor sammanblandade, så skulle, om förslaget bifölles, skötseln af den tillökade jorden icke påkalla motsvarande tillökning hvarken i tid eller arbetskraft, utan den afkomst, hvilken af denna jord kunde påräknas, komma att lill större delen för bruket utgöra en vinst al desto större värde, som bruket nu måste, ofta till höga pris, uppköpa nästan alla de landlbruks-produkter, hvilka såsom natura-förmåner äro åt bruks betjeningen anslagna. Jemte de fördelar, som vore att hemta af någon ladugårdsskötsel för bruks-personalens behof och af ökadt utrymme för bostäder åt egna och legda arbetare, skulle, under förutsättning att, efter försiggånget boställs-byte, Banken finge lill skatte lösa Tumba hemman JM 2, väsentlig nytta beredas bruket af den berörde hemman tillhörande skog. Tillförene hade bruket med lätthet och till jemförelsevis lågt pris kunnat förskaffa sig icke allenast ved, utan äfven virke och öfriga skogsalster, då deremot numera svårighet mötte att, äfven för högt uppstegrade pris, erhålla ved, hvilken vara bruket snart nog torde nödsakas att på aflägsna ställen uppköpa. Vid sådant förhållande vore det af synnerlig vigt för bruket att ega skog, som i nödfall för något år kunde lemna den erforderliga ved-qvantiteten.
Jag hemställer, om det icke, i anledning af det utaf Friherre af Nordin upplysta förhållande, vöre skäl att låta Betänkandet hvila för att afgöras i sammanhang med det sorn lärer vara att förvänta. Friherre af Nordin: Förhållandet med det Betänkande jag omtalat är, att Utskottet afslagit motionen. Om Ridderskapet och Adeln nu låter detta Betänkande hvila, och sedan bifaller det andra, blifver LandsKammereraren i Westerås lidande, emot hvad Utskottet tillstyrkt, hvilket väl vore en grym orättvisa, enär ifrågavarande person redan år 1818 var circa 69 år gammal, och då redan hade tjent i nära.4g år. Friherre Cederfiröm: Då frågan redan är väckt 0111 ändring uti det ifrågavarande Riksens Ständers beslut, hvilket genom ett fel uti expeditionssättet tillkommit, och Utskottet deröfver redan fattat sitt beslut, så kamma Riksens Ständer i tillfälle att dervid göra den rättelse, sorn §66 Den n Julii c, m. kan vara billig. I sådan händelse har jag ej mera någon anledning att begära återiremiss, ritari anser det vara tillräckligt, att mitt yttrande får anses som en reservation i afseende på motiverne. Af denna anledning tillstyrker jag att Betänkandet måtte bifallas. Herr Montgommerie, Gujiaf: Jag delar med Friherre Cederström samma tanka, och anser så mycket betänkligare att gilla de af Utskottet i förevarande Belänkande framställde motiver, som derigenom skulle uppkomma ett prasjiu dicat, hvilket kunde blifva en orsak till flere Författningars vidtagande med retroactiv verkan. Af sjdan anledning tillstyrker jag vördsamt åter* remiss. Herr Grefven och LcmdtMarJkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återför^ förvisas. Ropades Ne;. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall af be-* rörde Utlåtande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Ridderstol peska egendomen vid Skeppsbron. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 129.) S. A. K. Uti en till Rikets Ständer den 24 sistlidne Maj aflåten skrifvelse hafva Fullmägtige i Riksgälds-kontoret erinrat, huruledes Rikets sednast församlade Ständer beslutat att, sedan ej mindre Riksarkivets, än äfven Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-aka demiens samlingar blifvit förflyttade från huset n:o 2, eller f. d. Ridderstolpeska huset, vid Skeppsbron, samma egendom borde öfverlemnas till Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, som skulle ega att å offentlig auktion försälja densamma, under förbehåll att försäljningssumman ej finge understiga egendomens till 120,000 R:dr uppskattade värde. Sedan bemälde Fullmägtige, af sådan anledning, i sistlidne Februari månad hos ÖfverBilt. tili R. St. Skrifvelse, Jfå 92. intendents-embetet gjort förfrågan, huruvida något binder mötte mot husets öfverlemnande till Fullmägtiges disposition, samt Fullmägtige härpå fått emottaga det svar, att Öfverintendents-embetet erhållit E. K. Maj:ts nådiga befallning att, efter anställd undersökning och besigtning af ifrågavarande egendom, till E. K. Majit inkomma med förslag och kostnadsberäkning för egendomens försättande i sådant skick, att densamma kunde framgent användas för något Statens behof, hade E. K, Majit, genom nådig Skrifvelse af den 20 sistliune April, delgifvit Fullmägtige innehållet af ett utaf Öfverintendents-embetet i detta ämne till E. K.
»Hur kan mamma tro det?» frågade han tvärt, det såg ut som skulle han icke tyckt om hennes fråga. »Jag bara kom att tänka det», svarade hon förläget. »Men hur kunde mamma komma på något sådant? På hvad grund?» »Ack, på ingen grund alls», svarade hon förskräckt, ty hon visste att han aldrig tålde att någon blandade sig i hans angelägenheter. Hans förbehållsamhet sårade henne, men hon vågade för ingen del göra honom flera frågor. Det föreföll henne dessutom som om hon gjort honom någon orätt genom att söka utforska hans hemlighet, och hon greps af ett plågsamt begär att godtgöra. Sedan de pratat om likgiltiga ting en stund, frågade hon, om han icke ville gå med henne ut i staden, hon hade några småärenden att uträtta, och så skulle hon ju köpa den der kappan. Jo, det kunde han ju göra. Han gick för att hemta sin ytterrock, och under tiden tog gumman på sig. När sonen kom för att hemta henne, klädd i den präktiga ytterrocken och svängande en elegant liten käpp i handen, kunde hon ej låta bli att kasta en beundrande blick upp till honom. Hvad det såg fint ut allt, ända från den blanka svarta hatten till de mjuka tvättskinnshandskarne. Han såg ändå ståtlig ut, hennes gosse! »Herre Gud, inte kan mamma gå ut i staden med den kappan?» sade han plötsligt och betraktade gumman närmare. »Jag skall ju köpa mig en ny», erinrade hon ängsligt och rodnade. »Ja, det var då högst på tiden», svarade han. Han riktigt våndades vid tanken på att han kunde möta någon af sina kamrater – i sällskap med den kappan. De gingo emellertid ut och vandrade framåt gatan; hon före på trottoaren och han efter, båda temligen fåordiga. »Jag hade annars nästan tänkt att », sade hon tveksamt och vände sig emot sonen, som kom närmare för att kunna höra hvad hon ville säga. »Hvad?» sade han, utan att kunna gissa sig till hennes tankegång. »Här ha vi ju ett kappmagasin.» Hon stannade, såg på honom och sade: »Jag tänkte, att om inte kappan vore värre än att jag kunde ha den ännu litet, så kunde du få penningarne; du sade ju att »
Långt bakom den yttersta bygden i Jotunheim, i den mäst aflägsna Norden, nära jordskifvans rand och invid Amsvartners haf, öfver hvilket evigt mörker rufvar, ligger ett land, till hvilket Ivaldesönerna ställde sin kosa. Mellan isjökeltäckta fjäll draga sig dalar, bevuxna med träd af det slag, som trifves i den ryktbara Järnskogens mörker och köld. Svarta afgrunder gapa med okändt djup. I en af dem är en hålväg, som leder ned till Nifelheim i underjorden. Här i ett dalstråk, som kallas Ulfdalarne, byggde sig Valand och hans bröder hus och smedja. Här kände de sig trygge mot hvarje förföljelse, och hvad de förehade kunde icke ses från Asgards utsigtstorn Lidskjalf. Valand hade två ändamål att vinna med sin vistelse i detta ogästvänliga land. Han var kunnig som Gullveig, och mer än hon, i trolldomens alla hemligheter och var herre öfver alla dess krafter, fastän han ditintills ej velat använda dem. Nu skulle han bruka dem för att sända frost och stormar öfver världen och göra Midgard obeboeligt. Det var hans ena uppsåt. Hans andra var att smida ett svärd, hvari han ville nedlägga hela sin konst, ett oemotståndligt svärd, som skulle bringa den af Sindre smidde hammaren på skam, fälla Tor och tillintetgöra Asgards makt. Egil och Slagfinn gingo på skidor och jagade de vilda djur, som mäkta lefva i denna världstrakt. Valand sysslade hela dagen med sina trolldomsredskap och sitt smide. När icke hammarslagen från smedjan genljödo mot det dystra dalstråkets fjäll, hördes Valands trollsång ljuda, en underlig, dämpad hemsk sång, som fyllde själfva vilddjurens hjärtan med ångest och mer än den värsta frostnatt kom dem att skälfva af köld under sina pälsar.