Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
P. », Gräddö Ask, Rådm t i o n e n. R i k s t. nästk. november, hvadan sökande äga någon kontant betalning pr månad erläggas. september å där b o, n får röna ett vänligt bemötande us E ika N lisk 1 o 8 ch kunnig i handarbeten, ö mt bildadt och behagligt umgänge. R m e - EN BILDAD, SEXTONARIG, FRISK hospitalskontoret inlämna sina ansöks fl a ts i en bättre, troende familj ekterande torde snarast lämna svar i br s a e k f tt ar ga pla FLICKA ningshandlingar. Till kännedom medKejsarinnan Elisahets dystra f r u n t i l h anda i alla förekomman till » Ingeborg », adr. Svenska Telegrambyrån g s öromål. Svar till från residensstad i Norrland, önskar visfas öfrigt, dels att sökande bör Annonsafdeln., Göteborg. » Ada », Östersunds Po (S. T. A. i Stockholm delas, vara i i tillfälle lefnadssaga. sten, Östersund. (G. 87473) att redan den 1 okto frågar om någon Stockholmsflicka under Andra häftet utkommet i bokd enna tid vill byta hem med henne. (S. T. A. 63200) fälle finnes att genomgå seminarium och dens vinna kännedom om de af god familj önskar till hösten plats på lärarinna önskar plats i familj. Van B åttaklassigt elementarläroverk. (415) (410) dels att vid platsens tillsättande en til handa med inomhus förefal ande göro» Vil ig 24 », Iduns exp. Aktiebolaget dast den kan komma i åtanke, som mål samt för att vidare utbilda sig däri. Svar till » M petens, som oeh verklig förmåga att m edlem af familjen. S l o c k - nköping p. r. med ordning och omtanke handleda holm. kär ung flicka plats i aktad familj. S styr, som äro med tjänsten förenade, MOT FRITT VIVRE k hvarje bok kan lyftas intill kr.
Det synes således uppenbart, att det nu ånyo anmärkta förhållandet blifvit taget i behörigt öfvervägande, innan Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fattade sitt beslut, samt att Rikets Ständer, inseende vigten deraf att icke frågan ånyo finge förfalla, ansågo Slaten hellre böra underkastas den utgift, som i den uppgjorde tarifen finnes bestämd, än äfventyra att vid en kommande riksdag ännu ytterligare stegrade anspråk skulle ifrågakomma. 4 Becillnings-Utshottets Utlåtande N:o 19. De beräkningar motionären uppställt för att ådagalägga att Staten, i följd af den skedda tolagsregleringen, kommer att vidkännas alltför stora uppoffringar, synas hufvudsakligen grunda sig på den förutsättning att vid nästlidne riksdag “ingen annan förändring i tulltaxan gjordes, än att algiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, samt tolagen tillädes då gällande tullsatser, och att trafiken förblefve oförändrad. 11 Men den nämnda förutsättningen instämmer icke med verkliga iörhållandet. Sådant visar sig uppenbarligen af de handlingar, som angå tulllaxe-regleringen vid berörde riksdag. Vid denna reglering följde man, med ganska få undantag, det förslag, som särskilde af Kongl. Maj:t lörordnade Kommilterade år 1856 algifvit. Sålunda undergick ett stort antal af då gällande tullsatser mer och mindre betydliga ned sättning ar. De af Kommilterade föreslagna hade, med tillämpning på de år 1854 förtullade varuqvantiteter (tillika motsvarande summariska medelbeloppet af förtull bingarne åren 1853—1855), i Kommitterades Betänkande blifvit beräknade till 740,183: 5. R:dr B:ko eller, medafdrag af partiela förhöjningar, 53,961: 32. „ „ till 686,221: 21. ~ svarande i jemnt tal mot 1,029.331: — R:dr R:mt.
Collegium nu Handlingarne angående besagde hemman sig föreläsas, deraf inhämtades, att Lindön, belägen i den så kallade Sörfjerden af Mälaren, i skillnaden imellan Oster Rekarne och Akers Härader, af ålder varit en Krono-Ö och blifvit den 31 Juli 1645 donerad framlidne RiksRådet Åke Axelson , men åter från honom reducerad år 1655. Sedan den tiden har Lindön varit för Kronans räkning bortarrenderad, till dess den år 1703 den 17 Juli blifvit köpt till Skatte af Secreterare!! Grubbenskjöld, hvarefter han år 1705 begärt den samma i utbyte och jemväl år 1706 erhållit ordres till immission uti det årets renta deraf samt derefter, jemte det började bytet och några Frälse-liemman sålt Skatt - rättigheten till Lindön till Grefvinnan Christina Beata‘ Lilje. Men år 1711 den 3 September har Hennes Maj:t då varande EnkeDrottningen förklarat Lindön vara omistelig för dess Lifgedinge och låtit indraga den till Kronan, JDen 7 Juli. 857 nan, emot återställande af den derföre erlagde Skatte-köpeskillingen. Efter Eifgedinge-tiden åter har Eindön dels varit nyttjad under Eskilstuna Kungsladugård, och dels disponerad af Provincial-Schelfern i Södermanland till boställe och lön ; under tiden har likväl en Cantzli-Råd Päron Sack äter sökt att till Frälse få utbyta denna O till fullföljd af Grubbenskjöldska bytet, hvilken ansökan ytterligare år 1747 hos Riksens Ständer blifvit förnyad; men som ön, i anledning af 1 0 3 5 års stadga och Riksdags-Beslut blifvit medelst Kongl.
Öfverhufvud kan sägas, att ända dittills var den Kellgrenska Stockholms-Postens äldre sätt att se och dömma, med det tillägg af en viss eklekticism i smak, som utbildade sig under de sednare åren af dess bana, något så i vår vitterhet stadfästadt, att äfven de förnämste af dessa män aldrig mäktade fullt lösarbeta sig derur; icke ens Leopold sjelf, ehuru han alltid till Kellgren qvarhöll en någorlunda oberoende ställning. De skulle derföre blifvit oss temligen onjutbara, om ej skaldesnillets ingifvelser hade ändock mångengång upplyftat dem till en ståndpunkt, högre än deras egen reflexions. Lyktande våra betraktelser öfver Kellgrens ryktbara tidningsblad, böra vi till godt slut påminna om tvenne dess aktningsvärda sedliga egenskaper, hvilka vi redan förr haft anledningar att omnämna med loford. Den ena är den personliga liberalitet, hvarmed han der alltid från sjelfve Thorild upptog insända artiklar, och lät trycka dem utan att beledsaga deras text med polemiska anmärkningar. Den andra är den förening af redlig fosterlandskärlek och medborgerlig frisinnighet, som, under de sexton åren af hans tidnings-befattning, mer och mer kraftigt utvecklade sig och modigt framträdde. Mången torde tycka mig här påstå en förunderlig vågsats. Ty långt mera allmänt, än den visserligen till en stor del rättmätiga beskyllningen för ”vitter ensidighet”, har nutiden rigtat mot Kellgren och hans tidning en annan förebråelse: tillvitelsen för nog mycken ”vitter Royalism”. Väl är denna tillvitelse allsicke ny: framkastad redan af Thorild, fortsattes den af hans anhängare med bitter häftighet. Men häri förvillades Thorild af stridshettan. Bland alla de svenska litteratörer och skalder, som omgåfvo Gustaf III:s thron, var Kellgren, i sitt personliga förhållande till Konungen, den sjelfständigaste. Men då man för öfverdrift fördömmer Stockholms-Postens panegyriska ton om och till denne monark, uraktlåter man att besinna åtskilligt, som dock ej borde så alldeles lätt knnna glömmas.
Straff-Balken borde i grundlagsenlig ordning tillväga bringaSj, hvarigenom samma §. erhöHe följande lydelse : ”Fängelse vid vatten och bröd räknas således, att mot 4 dagar svara ”böter eller penningevärde till och med io Daler, och att sedermera, med ”tillökning i straffet af en dag i sender, under de derpå nästföljande 8 da”garne, eller till och med iz dagars fängelse, mot hvarje dag svara 4 Da”ler; under de andra 8 dagarne, eller till och med 20 dagars fängelse, mot ”hvarje dag 5 Daler, samt under de tredje och sista 8 dagarne, eller till ”och med 28 dagars fängelse, mot hvarje 6 Daler. Ej bör någon dömas ”till fängelse vid vatten och bröd på längre tid än en månad eller 28 da”gar, och ej mindre tid än 4 dagar’” De enskildte motionärerne äro: a) hos Högloft. Ridderskapet och Adelfi: Herr Lagerbjelkej C. O., som, till afhjelpande af det öfverklagade missförhållandet emellan tillökningen i böter och tillökningen i strafftid, föreslagit, att omförmäldte lagrum måtte sålunda ändras: ”Vid böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd, afräknas för ”hvarje dag 3 Daler under första veckan, 4 Daler under andra, 5 Daler ”under tredje och 6 Daler under fjerde veckan. Går talet af dagar ej jemnt ”upp emot böterne efter denna räkning, utan stiga böterne något deröfver, ”då ökes straffet med en dags sådant fängelse. Ej bör någon dömas till ”fängelse vid vatten och bröd på längre tid, än en månad eller 28 dagar”
Resolutionen den 30 April 1689 endast handla om bortauktionerande af Bankens panter, följde, att den i 5:e eller sista momentet af samma § stadgade hemuls-skyldighet icke afsåge annan försäljning, än af sådana panter, hvarföre ock nämnda stadgande, fastän Kommissarierne i salubrefvet, der de iklädt sig hemul, så vidt den sålda egendomen varit till Banken förpantad, ej uttryckligen förbehållit sig befrielse från sådan förbindelse i fråga om Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, icke kunde i detta mål tillämpas, pröfvade Kongl. Majit rättvist fastställa Hof-rättens dom. Sedan Banken sålunda blifvit från hemuls-skyldighet befriad, har, såsom i det föregående blifvit nämndt, vid såväl 1850 och 1851, som 1853 och 1854 årens riksdagar, förslag hos Rikets Ständer framställts om beredande af ersättning åt Skottes sterbhus-delegare för 6 Banko-Utskottets Utlåtande Jtä 21 \ den förlust, sorn, på sätt ofvan berördt är. dem tillskyndats och till hvilken förlust Bankens vederbörande tjenstemän ansetts hafva varit vållande. Vid den förstnämnde riksdagen hemställde Banko-Utskottet i Utlåtandet M 51, att, med afseende å Bankens medverkan till första försäljningen af ifrågavarande fastigheter, genom hvilkas frånvinnande Kapitenen Skottes sterbhus-delegare gjort en betydlig förlust, den der icke kunnat af dem som vederbordt ersättas, Rikets Ständer måtte täckas tillåta att af Bankens medel finge till bemälde sterbhus-delegare utbetalas 10,000 R:dr Banko; men som denna hemställan af Bidderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet afslogs, förföll frågan. Sednaste riksdags Banko-Utskott åter afstyrkte den föreslagna ersättningen i Utlåtandet JYs 24, hvilket af Rikets Ständer gillades. Till stöd för det nu ånyo väckta förslaget, hafva motionärerne åberopat, bland annat, den omständighet, att af de Högsta
Exc. framställde propos. derå, att K. o. Ad., med bifall till Utsk:ts förevrde hemställan, måtte godkänna den 2:dra §:n i förordningsförslaget; och sedan denna propos. blifvit med ja och nej i blandning besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som, med bifall till hvad Bevilln:s-TJtsk:t på sid. 9 i Befcdet N:o 22 föreslagit ang. upphörande af tillverkning utaf stämpelpapper å hela ark m. m., godkänner §2 i detafUtsk:t framställda förslag lill författa, ang. stämpelpappersafgiften, röstar Ja; Den det ej vill, rösta Nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de mot nämnde förslag och § gjorda anmärkningar föranleda till återremiss deraf.” Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—13. Härefter föredrogs och bifölls: Htsk:ts å slutet af sid. 9 förekommande hemställan rör:de förändrad beskaffenhet af beläggningsstämplarne. Sedermera föredrogos och biföllos följande hemställanden i afs:de å § 3, nemi.: å sid. 11, »att de uti 5:te §:n af nu gällande författn. på flere ställen förekommande anteckningar derom, att kansligebiihr, sigillpenningar samt afgifter till Wadstena krigsmans - Den 25
Man måste medgifva, att det i allmänhet vore en lycka för landet, om man kunde få denna näring att från ett hushållsbestyr öfvergå till fabriksrörelse. I följd deraf skulle förbrukningen aftaga, ty det ligger i Svenskens lynne att icke vara njugg med hvad han sjelf tillverkar. Skulle också följden deraf, att näringen drefs i stort, blifva den, att de personer, som dermed sysselsatte sig, blefve förderfvade, skulle det dock vara bättre, att den blefve concentrerad och utöfvades af en mindre personal. Jag har förut varit af den öfvertygelse, att brännvinsbränningen borde anses såsom en näring, hvaraf landtbruket borde skörda all möjlig fördel; men nu, sedan jag under loppet af flera riksdagar hunnit inom mig stadfästa den öfvertygelse, att fördyrandet af brännvinet och dernäst hindrandet af dess tillverkande i hvarje hus äro de mest verksamma medel att förekomma dess omåttliga consumtion, och då jag finner, att man nu har mera skäl än förr att klaga öfver denna omåttliga consumtion, tror jag, att man bör vidtaga alla möjliga åtgärder till dess förekommande. Kan man då förena ändamålet att vinna en förminskad förbrukning med en större inkomst för staten, så anser jag beslutet derom vara ett af de vigtigaste, som vid denna riksdag kunna fattas. Jag kan således icke gå in på någon förändring af denna punkt, utan önskar, att skatten må blifva så hög, som den af Utskm blifvit föreslagen; ty snarare ville jag förhöja den, än se den Deri ao Octobcr f. m. nedsatt, i anseende till de i min tanke stora skäl, jag nu haft äran anföra. Frih. Rantzou instämde med Hr Lagerhjelm. Hr Hjärne: Det har varit oväntadt att höra Frih. Boye, som vid början af denna riksdag uppträdde med en motion i detta ämne, deri han på ett vältaligt sätt utvecklade de för landet skadliga följderna deraf, att brännvinet åtkommes för godt pris, — det har vant oväntadt, säger jag, att nu höra honom yrka en nedsättning i den beskattning, Utskm föreslagit.
Ehuru försäkrad jag borde vara, att den, som här talar och gjort Motion om Jus Patronatus, fullkomligt känner saken, anser jag mig dock böra yttra mig öfver några skiljaktigheter. Här gifves för närvarande innehafvare af Jus Pa - »74 Den i5 Junii e. m. tronatus, hvilka köpt denna rättighet för en summa vida utöfver hvad Staten nu skulle kunna återbetala. De finnas, hvilka byggt Kyrkor, Prästgård, Klockare-boställe, anslagit Lön åt Präst och Klockare, disponerat af sin förvärfvade Egendom hemman för evärdeliga tider, som desse Kyrkans tjenstemän innehafva, och för allt detta erhållit den nu omtvistade rättigheten. Jag hemställer derföre, om det vore billigt fråntaga dem denna deras dyrköpta rätt, för det en enda Ledamot af Ridderskapet och Adeln så yrkar, oaktadt all den vältalighet den siste värde Talaren i sine bevisningsgrunder härå slösat. Man har sagt, att Pastorater nu på flere ställen voro en handelsvara i någre få enskildtes händer, och att församlingarne emot deras vilja påtrugades Lärare, som de ej ville hafva. Jag hemställer dock, om det ej är sämre, att Prästen trugar sig på Församlingen genom värfning af röster, genom hot, intalande, eller andre lika obehörige, lika olaglige medel, som äfven säges stundom hafva skedt. På grund af billighet och rättvisa yrkar jag bifall å Utskottets utlåtande. Herr Rosenqvist: Den siste värde Talaren har genom sitt yttrande styrkt min salts, att nemligen egennyttan ligger till grund för bibehållande af Jus Patronatus. Månne således icke den conclusion häraf bör dragas, att den rättighet bör afskaf - Den i5 Junli e. m. t ?5 fas, hvilken har till syftemål endast egna fördelar, med uteslutande och undertryckande af andras, och änskönt det för någon enda serskild casus kan antagas, att Förfäderne hafva genom uppoffring af fördelar förskaffat sig Patron-rättigheten , hafva uppoffringarne dock i allt fall under tidens längd blifvit öfvermåttan väl godtgjorde, genom de inkomster, som
Lagerbjelke och Hr Carleson antydt, eller att förslagets framgång skulle äfventyras genom uteslutandet af den utaf mig ogillade bestämmelsen i 17 g:n, så vill jag afstå från denna min an - Den 10 Oktober. 45 märkning, hvarjemte jag äfven, på sätt Hr v. Koch hemställt, anser mig kunna frånträda mitt yrkande i afs. å den 22 §:n; men jag får härvid förklara, att jag befarar, att den fördel man med bibehållandet af förslagets lydelse oförändrad, anser sig vinna, torde komma att inskränka sig dertill, att förslaget blifver livilande till nästa Iliksdag. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att då de talare, som under öfverläggningen hade framställt förslag till en gemensam tanke, såsom anmärkning emot Utsk:s förslag, numera derifrån afstått, R. o. Ad. torde finna att ifrågavide grundlagsändrings-förslag, såvidt på R. o. Ad. berodde, komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Ropades Ja. Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 3 och 7 dennes på bordet lagda Memorial N:o 35, med förslag till tillägg vid 1 g 9 mom. TryckfrihetsFörordn., ang:de förbud mot eftertryck af utländsk skrift. Hetta förslag lemnades utan anmärkn., i ani. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, framställde, att R. o. Ad. torde finna att detsamma, såvidt på R. o. Ad. berodde, komme att hvila tili grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Ropades Ja. Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. 1 och 7 dennes på bordet lagda Memorial N:o 36, med förslag till ändring i vissa delar af TryckfrihetsFörordn., i fråga om TryckfrihetsNämnden, och, i sammanhang dermed, till tillägg i 108 § Reg:sF:n och 65 § Riksd;sOrdn. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates:
Departementer, varda indragne; och anmärkes: att de under Vacancer vid RiksgäldsContoiret uppkommande Lönebesparingar skola, efter afdrag af hvad som utgår till Extraordinarie!-, hvilka, under inträffade ledigheter, förordnas till tjenstgöring i yttersta graden, Enkeoch PupillCassan derstädes tillfalla. §• * 47* I afseende på Befattningarne vid CreditSedelVerket och Expectanter, hvilka njuta löner vid Riksgäld*- Con - ♦ ( 81 ) Contoiret, kommer 1810 urs Reglemente att tjena till efterrättelse. $. >48. Hvad som erfordras till reparationer, inköp af inventarie-persedlar, ved, skrifmaterialier ra. m. må, efter behof, emot ordentlig redovisning, anordnas och utbetalas. §• >49- Betalningen för smärre GreditSedlars underskrift vande, numererande, daterande samt för granskning och annullering af förslitne dylika Sedlar kommer att utgå til! enahanda belopp, som för lika beskaffade extra arbeten i Banken är fastställdt. §. i5o. Till belöning för Extra Arbeten och till uppmuntran för Extraordinarie!1, hvilka visa synnerlig flit och skicklighet, må Fullmäktige, efter hvad hittills varit vanligt, emot redovisning, disponera till och med Sex Hundra Sextio Sex (666) R:dr Trettio Två (32) sk. Banco; dock får utaf denna summa något icke utbalanceras, utan bör hvad för året icke kommer att utgifvas, blifva en besparing för Verket. §. i5i. Likaledes och, enligt 1810 års Riksdagsbeslut, skola Fullmäktige aga att till Nådegåfvor åt Sterbhus efter i torftighet aflidne Tjenstemän och Vaktbetjente årligen disponera till och med Etthundra Femtio (i5o) R:dr, under de vilkor samma Beslut innehåller.
Hennes familj härstammar nämligen från Frankrike, farfadern var fransk minister i den stora argentinska republikens hufvudstad Uuenos Ayres och dotterdottern sändes att i sina förfäders land utbildas till tjvinna af verld. Paris hade äfven tryckt sin prägel på rn: me de Castellanos: hon var i mycket en parisiska, men kärleken, längtan tillhemmet vid Oceanens strand le / de allt jämt djup och ol&gt;e-tvingelig i den unga sydamerikanskans hjerta. Hennes ansigte ljusnade när man talade med henne om Banda Oriental, om de väldiga floderna, de majestätiska Anderna, de ändlösa pampas och Monte video. Montevideo vid h af vet med sina tysta, stjerm-lysta nätter — » mot det går ingenting i verlden upp! » tilläde hon lijtigt på bruten, men förtjusande svenska, når vi inter-viewade henne, och hon egenhändigt räckte oss det fotograjikort vi med hennes tillåteke presenterat » Krönikans » läsare. » Och Sverge, madame / » frågade vi. » Jag glömmer aldrig Sverge! » Vi tro också att m: me de Castellanos menade fullt allvar med sitt snabba, entusiastiska svar. Hon har skål att icke sa lätt glömma Sverge. Hon har hår tillbragt nio år; hennes barn — förtjusande barn — åro födda här; hon hade endast varit gift i tre månader, då hon satte Jöten på svensk botten. Och hon har här bade från hofvet och utomstående kretsar mötts och omfattats af så lijtiga sympatier, att de helt säkert icke så lätt plånas ut. Ett sista bevis derpå fingo hon och hennes man ytteiiigare mottaga, då de pä Centralstationens perrong en lördags afton — egendomligt nog samma månad de först anländt till Sverge — togo afsked af sina vänner. Man formligen höljde dem med blommor, och om också blommorna vissna, bladen blekna, komma nog de svenska minnena att länge hålla sig friska, friska till och med under en så varm himmel som Montevideos. Till sist vilja vi tiU hennes mans porträtt på omstående sida lägga några korta, biografiska data: Don Lorenzo de Castellanos, Spaniens nyss afgångne envoyé extraord.
Denna hade alltid haft så mycket att påminna mot den sköna Arabella, såsom hon ofta på förtret och på spe af Tanterne och de Tantaktiga Onklarne kallades. Arabella hade verkligen varit en stor skönhet, och såg ännu mycket bra ut, ehuru hon var alldeles ovanligt stor, fet och axelbred. Men hon var mycket väl och proportionerligt vuxen, förde sig mycket magnifikt, var röd och hvit som mjölk och bär, klädde sig utmärkt väl, hade de allra qvickaste och lifligaste klarbruna ögon, rikt glänsande kolsvart hår, tänder som perlor, och visade dem äfven beständigt ty minst tre fjerdedelar af sitt lif, kan man tryggt säga att hon skrattade, och narrade andra dertill, emedan hon just var hvad man kallar »rolig» – något som slägten ej ens kunde neka. Men när de medgåfvo detta, tillade de alltid: »Men hon är elak!» och på sitt sätt kunde de väl ej hafva så alldeles orätt deruti, ty Arabella märkte genast menniskors löjliga och ridikyla sidor, skrattade gerna deråt, sparade ej alltid sin nästa, dref gerna något litet gäck med hvar och en, men var på det hela, och i hjertat, långt ifrån elak eller behäftad med fjerdedelen af allt det onda, som den goda slägten tillvitat henne. Denna hade, bland annat, beskyllt henne att redan som flicka varit »mycket coquette» och dessutom mycket »variable» i sin smak, ty trenne olika förlofningar hade hon »romperat». Men detta råkade komma deraf, att Arabella, vid nogare påseende och betraktande, funnit att hon med dessa trenne differenta fästmän skulle blifvit rakt olycklig, och således hellre »stämde i bäcken än i åen», som man plägar säga. Detta kunde slägten likväl aldrig förlåta, helst ett par af de afdankade älskarne varit både rikare och i större anseende än hennes nuvarande man.
Länet oafbrutet i åtnjutande af goda skördar, Folkmängden tillväxte ostörd, Jordbruket samt öfriga näringar voro i jemt tilltagande, och man ansåg sig kunna hoppas, att, om ett dylikt lyckligt förhållande fortfarande fått ega rum, delta Län, hvars innevånare i allmänhet voro välmående samt idoge och sparsamme, skulle inom kort icke blott hinna till elt välstånd, som satte det i bredd med Söderns bättre lottade orter och gjorde det oberoende af en eller annan mindre gynnande skörd, utan äfven genom större företag i odlingsoch utdiknings-vägen kunna förminska och såmedelst blifva fredadt frän de frostskador, för hvilka denna ort, mer än någon annan, så ofta tillförene varit utsatt; men dessa förhoppningar tillintetgjordes allt för hastigt. Redan 1829 började åter på en del ställen erfaras köldens verkningar på grödan, hvilken i allmänhet blef mindre gifvande och för mängden otillräckelig, hvarföre de äldre förlager måste lillitas, och i83o och iS3i inträdde 4 missväxter, som fordrade Statens mellankomst med undsättningar, så framt nöden till sin höjd ej skulle urarta. Dessa olyckor hafva lagt hinder för folkmängdens tillökning, genom till ovanlig myckenhet företagne utflyttningar åt Norige och södra provinserna, nedstämt lynnet för jorbruket samt medfört ett aftynande i handeln och de flesta näringarne; och då i följd häraf Länets förbättrande i de delar, der Innevånarnes ansträngning eller kostnader å deras sida erfordrats, måst tillbakaslå, samt Innebyggarnes uppehälle icke ensamt måste afses, utan till största delen söka beredas genom allmänna och enskildta understöd, är jag ty värr för närvarande utur tillfälle, att framställa en sådan tillväxt och förkofran i Länets ställning, som, om det varit skonadt från berörde olyckor, jäg säkert fått tillfredsställelsen anmäla. 1:0 Länets allmänna beskaffenhet. Härom får jag helt och hållet åberopa min år 1828 afgifnå underdåniga berättelse. 2:0 Innevånare.