Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Promemoria. > «^ill förswagande af de anförde grunder hwarföre en del af Pommerske Kammarstulderne, ser. deles den fordran som göres af Hamburgste husen Up er hoff L Comp., icke kan falla Pommerska Kammaren till'last, utan borde af SwerigeRike gäldas, skulle man wilja äberopa sig: ''Att Pommerska Ständerne är 1806 ga''ranterat en dä i fräga kommen och ännu "icke aibetaid Kammarskuld af 240,000 R:dr. "Hamburgcr Banco, hwilken äfwen ingär "i ofwannämde fordran af Hamburgffe hu"sen, öfwer hwilken garantis Ständerne i "7. §. af Landrdags. Beflutet den 18 Aug. "1806, utfärdat och underffrifwit en form. "lig Declation. Häruppä swarar man: Denna garantis har aldrig gätt i full. bordan pä ett sädant sätt att Lccditorerne sjelfwe stulle deraf kunna hämta ens den aflägsnaste Rättsgrund emot Pommerske Ständerne eller Landet, eller pä minsta sätt wara befogade att af dem fordra betalning. Ty förr än denna garantie kunde komma att sä utföras och fullbordas i afseende pä Creditorerne sjelfwe, att ve deraf kunnat winna nägon laglig rätt emot Landet, hade Kongl. Majft alt ä sin sida emot Ständerne uppfylla det löfte under hwilket allena denna garantie af dem war gjord och af hwars uppfyllande dem sam - T*N 1 Aug. ZOF samma Medes till sin kraft och werkan berodde. Detta löfte war: "att Capitalet af 240,000 Rdr skulle om"sättas till lägre ränta." Men delta söfte ftlllgjordes aldrig, och derföre hafwa ock Credftvrerne aldrig i sina händer bekommit nägon flags förbindelse af Landft eller Ständerne.
Jag har ock vid ett besök i Köpenhamn redan för tre år sedan sökt intressera vederbörande administrations-ohef för ett förfogande i alldeles enahanda syftning med den af vice Talmannen Ola Svensson 360 f)«n 28 Juli. nu afgifna motion; men det svarades mig då, att, så länge Sveriges handelslagstiftning ännu var, i jemförelse med den Danska, temligen prohibitif och reciprocité sålunda icke fullständigt egde rum, någon framgång hos Danska Regeringen åt ett så beskaffadt förslag icke vore att påräkna. Två år sednare, då ett rykte spridt sig, att på Bornholm befunnos uplag af bränvin, ämnadt att till Sverige insmugglas, anmodades från Svenska tullverkets sida vår Konsul å nämnde ö att å dervide tullkamrar begära successiva upgifter å utförseln. När sådane af dem vägrades, vände jag mig till H. Exc. Hr Statsministern för utrikes ärendena, som med all beredvillighet genast vid detta ärende lade hand. t följd deraf anbefalldes K. M:ts Minister i Köpenhamn att söka utverka, att K. Danska Regeringen ville låta förständiga tulltjenstemännen på Bornholm att tillåta K. M:ts der anställde Konsul att taga eller lösa journalsutdiag öfver qvantiteten af bränvinsexporten derifrån, äfvensom å namnen på de bränvinsexporterande fartygens skeppare, destinationsorter cch afgångstider, för att dymedelst kunna sätta tulltjenstemännen i Sverige i tillfälle att hämma eller åtala de srnugglingsförsök, som af Svenske undersåter företagas från Bornholm; — men, under åberopande af äldre förordnanden, förklarade Danska Regeringen äfven detta icke kunna beviljas. R. o. Ad. behagade finna, att den sålunda äskade tillåtelsen endast afsåg ett sådant offentliggörande af publika handlingar, som här i Sverige aldrig nekas eller enligt vår tryckfrihetslag kan förvägras. Hvad som nu af Utsk:t föreslås, innefattar något mycket mera; det åsyftar inverkan på en inom grannriket gällande administrativ författning.
St:r kunde finna utväg att anslå 40 å 50,000 rdr rmt. till inköp och inredning af lämplig lokal, eller upbyggande å inköpt tomt af ett lämpligt lius; men då jag för min del icke vågar, att f. n., då Statens tillgångar för andra vigtiga ändamål synas erforderlige, framkomma med en dylik begäran, anser jag mig böra inskränka min framställning till den vördsamma anhållan: att R. H. St:r ville, för den tidrymd, nästa Statsreglering kommer att omfatta, anslå årligen 2,000 rdr rmt såsom bidrag till hyra och understöd i öfrigt för ett s. k. Magdalenahem inom Hufvudstaden. Ett af Direktören vid Straffanstalten å Norrmalm utfärdadt intyg, ronde det inflytande förenämnde inrättningars verksamhet utöfvat till de fallna qvinnornas uprättelse, bifogas vördsammast. Remitterades till StatsUtskrt, Hr af Georgii, Evert, väckte en motion af följande innehåll : Under en tid, såsom den närv:de, då man, bättre sent än aldrig, vid de sanitära frågorne i allmänhet börjar fästa den vigt och det afs:de, som de onekligen ur alla synpunkter förtjena, och då ingen numera lärer vilja förneka att kroppens helsa är ett vilkor för själens, så torde måhända, vid tillämpningen af dessa åaigter, 30 Oen 1 December f. m. lagstiftningen böra vara angelägen om att, för sin del, med blicken fästad på den allt mera svaga och sjukliga upvexande generationen, för hvilkens framtida väl vi ju på samma gång som för ett älskadt fosterland i alla andra afsiden arbeta till utveckling och förkofran, söka använda något medel för uphäfvande af orsakerne till denna försvagning, detta sjukliga tillstånd, eller åtminstone föreslå någon hjelp mot deras följder.
"Här finnes i staden en kejserlig officer, som blef fången vid Breitenfeld, men nu öfvergått till lutherska läran." "Talar du sanning", röt officeren och betraktade Franz Gründler med genomborrande blickar. "Ja, herre, vid min salighet." "Känner du honom?" "Ja, herre." "Hvad heter han?" "Joseph von Bierich." "Ah, och jag som trodde, att du var död", mumlade officeren mera för sig sjelf. "Nu ska' jag betala dig för gammalt groll. Vet du hvar han bor?" fortfor han derefter, vänd till Franz. "Ja, herre", svarade denne skälfvande i alla lemmar. "Godt, då ska' du ledsaga oss dit. Får jag Joseph von Bierich, affällingen, i mitt våld, ska' du få behålla lifvet, annars är du dödens man." "Följ mig bara, och jag ska' säkert ledsaga er dit, der han finnes. Det är ej lång stund sedan jag såg honom der." I spetsen för omkring femtio man begaf sig derefter den kejserlige officeren med Franz Gründler såsom vägvisare i riktning mot mäster Wolfs verkstad. Lärpojkens förskräckta utrop: "papisterna ä' här", hade på Joseph von Bierich ungefär samma verkan som en så iskallt vatten på en upphettad jernstång. Från att vara varm af kärlek och lycka blef han med ens kall och lugn så mycket omständigheterna det kunde medgifva. Hade han varit ensam, skulle saken ej det ringaste bekymrat honom, men nu hade han ju Annchen att också försvara. "Hvad är att göra, mäster Wolf?" sporde han derför. "Gif mig ett godt råd!" "Antingen måste vi fly eller gömma oss", svarade den gamle pistolsmeden. "Få papisterne tag i mig, så blir jag tvungen att göra vapen åt dem, och det vill jag ej för allt i verlden. Heldre döden än förfärdiga vapen mot mina trosförvandter." "Men kanske att allt bara är skrämskott", inföll Annchen.
Kapitener öfvas årl.: 31,6. %■ — Enl. Kommitterades förslag d:o 4,16%. 0,96. » Kapit.-Löjtn. & Subalterner d:o 57 %.— D:o d:o d:o 13,40 %. 0,84. » Underofficerare d:o 50 %.— D:o d:o d:oi'll,40%. 1,50. » Kanoniérer d:o 100 %.—- D:o d:o d:o 10,7 0%. 0,52. » Båtsmän d:o 31,70%.— I):o d:o d:o 10 %. Hvad nu kostnaden för dessa af mig föreslagna öfningar beträffar, så skulle den, med begagnande af Komiténs uppgifter i detta afseende, blifva: 3 ångkorvetter 1 ångeller segelfregat korvetten Chapman d:o Svalan 2 ångkanonslupar I chefs-ångfartyg j , i 1 d:o seglande fartyg J 2 I aflöning till Fördelningsoch Brigadchefen med Ad-j \ „ ^ qq. jutanter, äfvensom till 6 Subalternoch 6 Underln^n.u|er ( officerare utöfver besättningsstyrkan på rekognol ä sceringsfartygen ) ' Summa för skärgårdsflottans öfningar 98,000: Då den ofvan föreslagna ökningen af befäl och underbefäl på rekognosceringsfartygen äfven här tillämpas. 9 66 Man Hnner således, att, oaktadt 85 % af exercisanslaget, enligt detta, mitt förslag, skulle användas på öfningar för personalen till det yttre sjöförsvaret och endast '15 % deraf till skärgårdsvapnet, så skulle man dock, genom personalens fördelande emellan dem båda, samt genom att låta de olika öfningarne tillkomma de delar af personalen, som deraf äro bäst i behof, icke allenast betydligt höja sjelfva försvarskraften, men äfven så väl öka öfningstidens längd för det yttre sjöförsvarets personal, som ock mångdubbla omfattningen och nyttan af exercisen för skärgårdsflottans befäl och trupp.
Den 22 September 1810 71 Herr Grefven och Ordföranden gjorde deruppå proposition om antagandet af en särskild Beredning för granskningen af RegeringsFormen och öfrige Grundlagar, utom Tryckfrihets-Lagen, hvartill Utskottet lemnade sitt bifall, och skulle så väl de i dag upplästa som förut af enskilde Riksdagsmän ingifne men ännu oafgjorda anmärkningar till denna Berednings pröfning remitteras. Till Ledamöter i denna Beredning utsågos: af Högloft.: Riddersk. och Adeln H:r Kammarherren Silverstolpe H:r Öfverste Gahn; af Högvörd.: Fräste-Ståndet H:r Biskoppen D:r Nordin och H:r Professoren D:r Wijkman; af VåUofi.: Borgare-Ståndet H:r Rådmannen Hochschild och H:r Borgmästaren Nenzén; af Hederv.: Bonde-Ståndet Riksdagsmännen Anders Andersson och Petter Andersson. Justerat d. 7 October 1810. A. G. Mörner. Tisdagen den 2:dra October kl. V2 till 5 eftermiddagen sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, då Herr Assessor Uggla, som i Hr Majorn Friherre Cederströms ställe blifvit vald till Leda mot i detta Utskott, tog sitt inträde. Det af den 2:dra Beredningen författade betänkande ronde önskade förändringar i Grundlagarne upplästes och lades på bordet1. Derefter upplästes ett af Herr Assessoren och Borgmästaren Sjödin till Utskottet inlemnadt memorial angående lagfrågors hvilande till en nästkommande Riksdag i likhet med Constitutionsfrågor2. Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition till bifall å denna motion och att åt Secreteraren måtte uppdragas att till nästa plenum författa ett project till redaction af det bifallne förslaget. Härtill lemnade Utskottet sitt bifalls. Ett af Herr D:r Almquist till Utskottets pröfning ingifvit memorial angående Justitiae-Ombudsmannens skyldighet att tillse, det Riksens Ständers beslut blifva i verket ställde, företogs nu till pröfning.
I slutet af 1859 utkom den lyriska samlingen » Sinnen undMinnen », tankerika dikter, falla af välljud och lidelsefull glöd. Romantiken hvilade tungt öfver Hamerling. Hans verser uppträda med en viss skygg tillbakadragenhet, med undrande, sökande blick. De hafva något af Hölderlins ande, ett klassiskt uttryck på samma gång som romantikens oroliga sönderslitna manér. Formen är skön ooh ädel men rörelserna äro oklara, dunkla ooh förvirrade. De visa stor själsfrändskap med Achim von Arnims hemlighetsfulla, mystiska natur, men Hamerling ir dock icke så tung och drömhö^jd som Arnim. Hans stillhet och hans skugga hafva mera lif och mera ljus. Men Hamerling känner själf det osunda i denna subjektiva individualism och hans ande utgår stärkt ur denna lattringsprocess. Då han sände sin diktsamling till en vän, yttrade han den 14 december 1859: » kanske kan jag göra denna gåfva i någon mån mera tilltalande, om jag meddelar min fasta föresats att med detta arbete afsluta den alltför subjektiva riktningen i min lyrik och med allvar gå den objektiva in på lifvet. » Denna tillkännagifna afslutning följde med den år 1861 utkomna » Schwanenlied der Romantik », tillkommen under vistelsen i Venezia. » Dikten förflyttar oss till Venetia. Vi gå genom den tigande staden, aftonstjärnan glänser på himlen och majestätiskt lugn är utbredt öfver all den herrlighet, som den gud-domliga trängtan efter lifvets skönhet, den sista elyseiska silfver-klangen från urvärldens skapelsealtare här har hopat. Nattens skuggor sanka sig ner öfver kyrkor och palats, skaldens ande sväfvar i gångna tider, den mänskliga konstens och handlingskraftens underverk dyka upp för honom: Egyptens och Indiens allvarliga minnesmärken, grekernas glada helgedomar, romarrikets stolta prakt och medeltidens romantik, som brusar från Wolframs harpa. Men när dagen gryr i öster, vaknar skalden ur sina drömmar, den kalla morgonvinden återkallar honom till verkligheten, han känner sig såsom medborgare i en ny tid, som mera vill egna sig åt utforskande af sanningen än vårdandet af skönheten.
1 uti Banco-Reglementets 254 inspecterande Fullmägtigen öfver Tumba bruk tillägges fritt vivre och logis under vistandet å bruket, hvilken förmon, enligt min åsigt, icke förut varit, på grund af lydelsen uti åberopade §. af 1835 års Reglemente, bemälde Fullmägtig tillerkänd, bar jag ansett, att inspections-arfvodet hade bordt nedsättas till Banco R:dr 250 eller 266: 32 sk.” Uti denna reservation hafva instämt: Anders Jonsson i Tuna af Östergöthlands Län och Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus Län. N:o 123£ Arik. lill Exp. Utsk, den d. 18 Nov., kL t e. m; Memorial, med hemställan om upphäfvande af föreskriften, angående indragning vid inträffande ledighet af Vala mästar etj ensten vid Tumba Papper s-bruk. Herr Helledaj, August, har uti en inom Utskottet väckt motion, anfört, Banco-Utskottcts MemorialN.-o 123- *7 fört, dels att förvaltaren vid Tumba Pappersbruk väl eger att, till sitt biträde, antaga en Bruksskrivare, som på Brukets stat åtnjuter årlig lön; men att deremot, enligt 254 §. i Banco-Reglemenlet, vaktmästare-tjensten å Bruket skall, vid nuvarande innehafvarens afgång, indragas, och dels att tillförne, då göromålen vid Bruket voro vida mindre och Brukets afkastning ingen, utom Bruks-förvaltaren, funnos en Bokhållare, två Skrifvare och en Vaktmästare, alla med löner, med anledning hvaraf, och då arbetet vid Bruket numera skall eihållit den utvidgning, att närvarande personalen ej skulle kunna inskränkas; motionären hemställt, att vaktmästaren, med förut anslagen lön, måtte bibehållas.
Dån upplysning Utskottet härigenom erhållit, att Folkpass till utrikes ort, hvilka-i iS3o års Ghartse-Sigiliatse-Föi ordning icke finnas upptagne, blifvit eharterade med 24 sk., bär föranledt Utskottet att tillstyrka den förändring i dess förra förslag, att Folkpass för skeppare och besättning på resor till utrikes ort må beläggas med 24 sk. charta; men ehuru Utskottet visserligen icke vill öfver höfvan belasta hvarken den ena elier den andra näringsgrenen och således icke heller den inrikes sjöfarten, har Utskottet likväl icke-för sig kunnat göra gällande några skäl, hvarföre inrikes Folkpass böra vara merabefriade från Charta Sigillala än Respass till inrikes orter, och Utskottet föreslår derföre, att Folkpass vid inrikes sjöfart nvå charteras med 12 sk. Tzdlkammarepass. Vid Utskottets förslag rörande denna rubrik Ivar Herr af Billbergh anmärkt, att hittils endast varit brukligt att chartera Tullkammarepass för utländska däckade fartyg, men icke för öppna båtar och inhemska fartyg. I.anledning af denna anmärkning och sedan Utskottet erhållit upplysning, att Tullkammarepass, hvilka i i83oårs Förordning äro förbigång ne, hittils blifvit eharterade lika med Cerlifieåt, har Utskottet, för att bibehålla hvad sorn hittils i detta fall varit öfligt, och icke belasta den inhemska seglationen med några nya afgifter, ansett sig böra tillstyrka följande ändring i dessförra förslag, nemligen:
Det visar sig ock, bland annat, af Kongl. Resolutionerne på allmogens besvär den 29 Juni 1752, § 55, och den 29 November 1756, § 47, huruledes från särskilda landsorter yrkanden blifvit fram ställde om åtgärder till förekommande deraf att ej utjordar hemmanen fråntogos och tillerkändes särskilda egare, medan hemmansegarne fortfarande fingo för deni erlägga ränta. Vid sådant förhållande torde det vara ganska tvifvelaktigt huruvida ej de ifrågavarande onera verkligen utgöras äfven för utjordarne, om än de utgå af de hemman, till hvilka dessa fordom hört. De lägenheter åter, hvilka, efter sednare författningar, äro från hemman afsöndrade, utan att hafva fått särskildt hemmantal sig åsatt, inbegripas under hemmanets utskylder och kunna sålt - des icke derutöfver påläggas särskilda åligganden. I öfrigt förekommer, att då motionären bland skyldigheter, från hvilka utjordar och särskilda lägenheter skulle vara befriade, äfven upptager fattigförsörjningen, synes detta icke öfverensstämma med Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, jemförd med Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843. Deremot visar Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1793, att skattlagde utjordar äro fria från väghållning, kyrkooch prestegårdsbyggnader. Då emellertid förhållandet med utjordarne icke kan efter någon allmän, för hela landet gällande regel bedömas, utan för särskilda orter och tilläfventyrs ofta för särskilda fall i samina ort torde befinnas olika, synes det Utskottet, som då frågan gäller kommunala utskylder och besvär, lämpligast vore att åt de kommunalmyndigheter, hvilka snart torde komma att träda i verksamhet, öfverlemna att efter hvarje orts olika förhållanden söka rättvist ordna äfven utjordars och lägenheters deltagande i allmänna bördor; hvarföre Utskottet hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 30 Augusti 1860. Hill. lill It. St.
I sådant afseende torde, för bestämmande af vigtens förhållande till värdet, frågan om fönsterglas böra till Bevilln.Utsk. återremitteras, hvarefter tullhestämmelsen framdeles kan blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: De Hrr, som ansett, att högre lull bör åsättas glasvaror, hafva som skäl dertill anfört det stora missbruk, som skall hafva ägt rum dymedelst att hvitt glas blifvit som grönt införtulladt. Jag ber att få fästa dessa Hrr:s uppmärksamhet derpå, alt, enligt Gr. Cronhjelms reservation, skillnaden i lull för hvitt och grönt glas pä samma qvantiteter blir precist densamma, som den varit, eller 10 r:dr, men enligt Utsk:s 15 r:dr, hvarigenom retelsen i det öfverklagade missbruket blir i samma mån större. Jag kan således deruti icke se något skäl till förhöjning; men dä man yrkat äterremiss, pä den grund, att man med större säkerhet skall kunna förtulla ifrågavar. artikel efter vigt, sä vill jag för min del icke sätta mig emot delta yrkande. Gr. Cronhjelm: Då jag uppgaf, att 928,000 skifvor grönt glas införlullats under ett är, så nämnde jag tillika, att detta skedde år 1842. En annan talare har sedan yttrat, att för ungefärligen 1 ^ år sedan särskilda åtgärder blifvit vidtagna för att förhindra förvexlad införtu Ilning. Dessa åtgärder hafva således icke kunnat sättas i verket förrän året efter det, hvarom jag talat; men jag får derjemte bekänna, att någon kunskap derom bar, mig veterligen, icke kommit Utsk. tillhanda, åtminstone hörde jag ej talas derom under öfverläggniugen i ämnet. Föröfrigt och på de grunder, hvarå återremiss blifvit begärd, vill icke jag eller motsätta mig en sådan, men får tillika upplysa, i afseende å den 3:dje artikeln, nemi. glas, andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, att för den vigtbestämmelsen är antagen och all den således ej kan komma i fråga att bli föremål för återremiss. Hr Frih. o.
Bolméer och i den senares, Prosten Lahng. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets följande Betänkanden: l:o N:o 42, angående föreslagen förändring af Författningarne om grunderna för befordran till civile embeten och tjenster; 2:o N:o 43, angående föreslaget förbud för tjenstemännen vid Embetsverken att på samma gång innehafva mer än en tjenst med lön på stat; 3:o N:o 44, i anledning af väckt motion att förekomma tjenste-aceord; 4:o N:o 46, i anledning af väckt motion, att befordringar till embeten och tjenster icke måge hindra Embets-verkens förändrade organisation; 5:o N:o 47, i anledning af väckt motion om iagttagelser vid utnämningar till Riddare-värdigheter; Bill. till R, St. Q Sami. 1 Band. 46 362 Prot. Vtdr. d. 27 Juni 1840. 6:0 N:o 48, 0111 beford rings-rätt för Läkare, sorn äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet. 7:o N:o 49, i anledning af väckt motion om förbud för Judar alt i sin tjenst städja Christna trosförvandter. 8:0 N:o 50, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. General-Tull-Styrelsens Circulär den 10 Februari 1838 och dervid gjordt tillägg af den 30 Juli s. å., rörande controll vid aflastning från Norroch Vesterbottens Län af lax och smör. 9:o N:o 51, i anledning af väckt motion om upphörande af eller lättelse i den afgift, sorn erlägges till Commendanten å Elfsborgs fästning af alla till och från Götheborg kommande fartyg. 10:o N:o 52, i anledning af väckt motion om indragning af Tullkammaren vid Furusund.
Majit godkännas, utan, på sätt nu blifvit föreslaget, de för verkställighet af Norrska domar i Norrsk lag gällande preskriptions-föreskrifter jemväl tillämpas å Svenska domar och utslag, å hvilka exekution i Norrige sökes, och dessas exekutiva kraft således efter ett år och sex veckor upphöra, så vida Kongl. Majus Nådiga Proposition N-.o i00. 7 de icke genom nytt beslut åter försättas i exekutiv kraft, funno bemälde Ledamöter, på del den genom de nu föreslagna förfa 11- ningarne åt Svenska doniar medgifna exekutionsrält i Norrige ej mätte blifva inskränkt till allt för kort tid, ett stadgande i Svensk lag vara beböfligt, hvarigenom tillfälle lemnades för dem, sorn efter ofvannätnnde preskriptionstids utgång vilja bringa Svensk dom eller utslag till verkställighet i Norrige, att af Svensk embetsmyndighet, ehvad gäldenären vore Svensk eller Norrman, erhålla sådan förnyelse af domen eller utslaget, som för dess verkställande i Norrige erfordras. Jusfitie-Råden Qviding och Qvensel deltogo i denna anmärkning endast så vidt den alsåg behofVet af ett stadgande, hvarigenom i Sverige kunde erhållas förnyelse af der meddelade domar och utslag, hvilkas exekutiva kraft i Norrige upphört. Vid 8. § anmärk e Justitie-Råden Grefve Snoilsky och Alexanderson, all det der förekommande uttryck : ”offentlig skifteibebandling”, ' hvars betydelse icke kunde uppfattas utan kännedom af Norrsk lag, ej svntes lämpligen böra i en lag för Sverige begagnas, med mindre förklaring af detsamma tillika meddelades eller, om svårighet dervid mötte, åtminstone utmärktes, alt det syftade på Norrska förhållanden. Vid 11 §.
Ständer vordet föreslaget utfärdandet af en författning angående förändrade föreskrifter i afseende på bysättning, af den lydelse nämnda skrifvelse upptager. I anledning af berörda lagförslag, deröfver jemväl Stats-Rådet och Högsta Domstolen äro vordne hörda, liar hufvudsakligen blifvit erinradt, att, om än förändring af stadgandeua rörande bysättning kunde anses erforderlig, syntes det likväl, med hänseende till den betydelse, vexelrörelsen emellan olika länder för affarslifvet eger, och den deraf härflytande vigt af öfverensstämmelse emellan särskilda länders vexel-lagar, icke vara lämpligt att, så länge i de flesta främmande länders lagstiftning påföljd af omedelbar bysättning för underlätet uppfyllande af vexel-förbindelser anses för upprätthållande af handelskrediten nödvändig och förthy finnes stadgad, hos oss, på sätt genom förslaget skulle ske, upphäfva borgenärs rätt att, vid bristande betalning af utrikes vexel, kunna, utan föregången utmätning, erhålla bysättning af gäldenär, åtminstone icke utan att i sammanhang dermed an - Kongl. Maj:ts Säd. Skrifvelse JW 34. 5 dra lagförändringar skedde till åstadkommande af större skyndsamhet i exsekutiva ärenders behandling; och har i betraktande häraf och hvad i öfrigt mot förslaget blifvit anfördt Kongl. Majit ansett sig böra vägra bifall till detsamma. Med afseende å de olägenheter, sorn genom saknad af kännedom om pålitlige sakförare uppstå för parter, de der af en eller annan orsak icke äro i tillfälle att sjelfve bevaka sin rätt hafva Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 29 Oktober 1860 föreslagit utfärdandet af en författning, hvarigenom såsom tillägg till hvad lagen i 15 kap.