Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bank anhållit om att få invisningsrält till ett visst utsatt belopp, innan de hos K. M. begära att få octrojer och reglementen fastställde? Detta synes icke af förslaget. Skola desse bolag först vända sig till Riksbanken, så måste det väl vara en limiterad tid, inom hvilken de skola börja sin rörelse; gå de åter först till K. M. och K. M. utfärdar deras octrojer och fastställer deras reglementen, men de sedermera, då de komma till R. Sl:s Bank, icke få någre creditiver, så betyder R. M:s reglcmenterande i detta afseende ingenting stort. Skall nu ett sådant creditiv, som meddelas en enskild bank, kunna beviljas för hela octrojliden, eller skall det vara förändringar underkastadt för hvarje år efter Fullmäktiges godtfinnande, eller för hvarje riksdag, efter R. Sits beslut? Om en privatbanksoctroj skulle vara på 10 år och banken det ena året blifva nekad ett creditiv, som den förut fält, så skulle icke blott banken 20 Den 23 April f. m. sjelf utan äfven den ort, sora varit i beroende af dess rörelse, i högsta grad blifva derpå lidande. Hvarthän kommer man då på denna väg? Skulle nian underordna R. St:s Bank desse nya inrättningar, så att hvad som för deni vore för en gång bestämdt, det skulle stå qvar för de 10 åren? Det torde nästan komma alt fordra en grundlagsförändring innan någonting sådant kan tilivägabringas; ty R. St. äga ovillkorligen räll att vid hvarje riksdag öfver Bankens styrelse och förvaltning besluta. Uti PresteSl:s beslut står äfven taladt derom, att de assignationer, som af Riksbanken blifvit inlöste, skulle privatbankerne tillsändas. Jag frågar om nämnde papper dä skulle vara öfverkorsade, eller om de skulle få gå sä länge de kunde hålla? Skulle någon tid vara, inom hvilken creditivet skulle vara till sitt belopp regleradt emellan Riksbanken och privatbankerne? Privatbankerne skola, heter det, i mån af rörelsens fortgång, insätta penningar i Riksbanken, hvarföre de få sig 2 procents ränta crediterad.
Detta utgör således 78 Den 5 April f. ra. H ett K. prerogativ, och då jag anser, att Konungens och Ständer-* nas prerogativer i vårt statsskick äro så afvägda emot hvarannan,* som de böra vara, så kommer jag icke någonsin att föreslå någon I inskränkning i Konungens prerogativer. I detta fall önskar jag 1 således, alt det mätte få förblifva vid hvad som är. Slutligen" får 1 jag anmärka, att jag icke uti mitt förslag upptagit den af Hr I von Hartmansdorff» anmärkmr, som jag gillat, emedan jag förmo1 dar, att Hr von Hartmansdorff icke lärer underlåta att sjelf derå ] begära propos., och skulle Ståndet bifalla min åsigt, så kan detta lätteligen dertill fogas. Ändtligen får jag bedja Ståndet om ursäkt för den visserligen långa stund jag uppehållit öfverläggningen, men jag torde finna denna ursäkt i ämnets vigt och mångfaldighet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lilkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag talar emot både det förslag till gemensam tanka, som Hr von Hartmansdorff framställt och det som den siste värde talaren afgifvit. Men jag hemställer, huruvida icke i afseende på formen för föredragningen Hr Gr. o. Landtm, skulle linna tjenligt, alt de gemensamma tankar, som en talare vill framställa, böra nu genast i hans första yttrande framställas, på det man ändtligen en gäng måtte få veta hvarom frå- t gan egentligen är. Jag vill först försvara Ulsk:s betänk, i det mora., som rörer afgifvande af s. k. gemensamma tankar. Jag åberopar derutinnan Gr. Cronhjelms yttrande, men ber att få tilllägga tvenne momenter. Gr. Cronhjelm har redan anmärkt, att man icke kan af discussionen sluta till hvad som är allmänna tänkesättet inom ett Stånd, ty det gifves personer, som tänka men icke tala, och jag vågar ingalunda gifva talaren mera vigt i vågskålen än tänkaren.
Genom det högsinnade beslut Rikets Ständer vid {857 års rikdag fattade samt Kongl. Maj-.ls stadfästelse derå, som innebålles i nådiga Cirkulärbrefvet den 20 Mars {858, är lärarekorpsen vid rikets elementarläroverk mer än andra tjenstemän numera aflönad på ett sätt, som öfverensstämmer med rättvisa och billighet, i det hvarje lärare ”efter fem års förnit och skicklighet vitsordad tjenstgöring” har fått rätt alt inom vissa utstakade gränser uppträda hvart femte år i högre Sönetur med 500 R:drs förhöjning för hvarje ny uppflyllning. Härvid har dock blifvit faststäldt, att lärarnes lönetur skulle beräknas 'frän och med året efter det, då fullmagten eller konslilulorialet utfärdats.'1'1 Detta stadgande, hvartill man Sätt förslår den ganska giltiga anledningen, har dock, hur välbetänkt det i sig sjelf än är, för en och annan lärare genom blotta ordalydelsen åstadkommit cn förlust så orimlig och jemförelsevis så obillig, att densamma icke gerna kan vara af Rikets Sländer afsedd, hvarföre det ej heller kan betviflas, alt ju Rikets Ständer, då de derpå gjorts uppmärksamma, skola vara benägna att, till ernående al full rättvisa, hos Kongl. Majit föreslå en förändring eller blott omredigering af ordalydelsen, i denna enda punkt af ofvannämnda cirkulär. Förhållandet är följande: Om en lärare har fåll fullmagt på sin tjenst i slutet af året, så kan han ej biiligtvis begära alt få räkna iönelur för det året, då han ej tjenstgjort såsom ordinarie lärare från dess början, hvarföre löneluren äfven, såsom i det nådiga Cirkuläret bestämmes, börjar först med nästa nyår. Samma förhållande inträffar äfven, om fullmagten utfärdats i början af året, men ändock efter iäselerminens början. Då någon om än ringa lid af året bortgår från hans tjenstgöring, ligger det i sakens natur, alt han ej må hafva anspråk på lönetur för det året.
ConstitutionsUtskottets Memorial och Betänkande, i anledning af Remissen af Riksens Ständers Revisorers Berättelse om Allmänna Magazinslnrättningens styrelse och förvaltning ifrån och med 1813 till och rned 1816, Jan. II. 448. Fehr. 87, 442» 449* •— i anledning af gjord anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Armeen, Mars I. 212, 282. RegeringsFormen, April I. 287, 358. Maji II. 49°* Junii I141» 558. — om förslag till förklaring och rättelse i 107 §. Maji I. 266. Maji II. 109, lii, 115, 137, 490- Jnnii I. 142, 568. — i anledning af gjord anmärkning emot StatsRådet samt Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne, i afseende på KustbevakningsExpeditionen, April I. 318. —. i anledning af väckt anmärkning dels emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och dels emot föredraganden af 51 KrigsÄrenderne, i afseende på utspisning af mjukt Blöd åt Garnisonsoch ArbetsManskapet i Carlskrona, April I. 319. ConslitutionsUtskottets Memorial, i anledning af gjord anmärkning emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Armeen eller Föredraganden i KrigsÄrenderne, i afseende å vissa föreskrifter rörande SoldatBeklädnaden vid Westerbottens Regemente, April II. xo, 471. ■— i anledning af gjord anmärkning emot Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, i afseende på ett Cireulair angående Spannemåls införskaffande, April II. 10, 353, 385. — öfver väckt anmärkning emot StatsRådet samt Föredraganden af Handelsoch FinauceÄrenderne, rörande Malmö Discont, April II. 10, 3or, 353. Maji II.
Den Hofrälterna uppdragna tillsyn är så - Lag-Utskottets Utlåtande M 47. 9 således inskränkt lika med Hofriittens domsrätt till de inål, som dragas under dess pröfning. Den vidsträcktare tillsynen åligger deremot de embetsman, som för sådant ändamål äro tillsatte. Desse äro Konungens Justitie—kansler, folkets Ombud eller Justitie-ombudsmannen jemte Hofrätternas Advokatfiskaler, och uppfylla desse deras kall, saknas ej tillräcklig tillsyn. Men noggrannheten af hvad på Hofrätten i förenämnda hänseende ankommer beror ingalunda på domskretsens vidsträckthet. Genom ulllyttningen tror man äfven den fördel kunna vinnas, att öfverdomstolarne ej längre skulle sakna de upplysningar om lokala förhållanden, som så ofta äro oumbärliga för bedömande af underdomstolarnes åtgärder; men ehuru lokalförhållanden någon gång kunna inverka på beslut, torde sådant ej böra komma i fråga i annat fall än att den rättsökande deri söker stöd för sin rätt; och då lära förhållandena liksom andra omständigheter, hvarpå en talan grundas, böra ådagaläggas. Att låta domarens enskilda kännedom om förhållanden i allmänhet gälla såsom lagliga bevis och skäl synes vara vådligt i lagskipningen. Fordras upplysningar om lokala förhållanden i något mål, kunna de infordras och detta kan ske lika lätt om domstolen är nära eller långt ifrån den ort, hvars lokalförhållanden måste kännas. Att skyndsamhet med rättegångars afgörande skulle befordras genom föreslagna utflyttningen kan Utskottet ej eller inse. Om än Hofrätterna fördelas, så ökas icke arbetsstyrkan derigenom; och produkten af de utflyttade afdelningarnes verksamhet kan icke blifva större derföre att de arbeta på skiljda orter. Snarare synes målens skyndsamma afgörande vara att vänta vid en domstol, bestående af flera divisioner, emellan hvilka de inkommande målen lika fördelas, än vid flera från hvarandra spridda domstolar, af hvilka, änskönt de blifvit inrättade efter möjligaste beräkning af folkmängd och andra omständigheter, den ena, åtminstone genom tillfälliga händelser, kan blifva allt för litet sysselsatt och den andra åter så öfverhopad, att den ej medhinner arbetet.»
Fruktande en likadan utgång vid denna riksdag, om ett likartadt genomgripande förslag skulle framställas, och genom uppgifter öfver de pannor, som uti de olika klasserna finnas, upplyst, att l:a klassens, eller de så kallade husbehofspannornas antal, mer och iner förminskades, hvarigenom äfven med nu varande beskattningsmethod kunde emotses vinnande utaf det mål, man borde eftersträfva, nemligen dels bränvinshränningens öfvergående till fabriksmässigare drift, hvarigenom, då bränning icke kan förhindras, den åtminstone medförer den minsta statsekonomiska förlust, och uppsigten eller kontrollen öfver dess missbruk underlättas, samt i och med detsamma en skatt kan den påläggas, hvilken fördyrar och derigenom förminskar hränvinets förbrukande, hafva de Utskotts-afdelningar, som i första hand behandlat frågan, icke velat rubba nu gällande beskatlningsgrunder och förhållanden, utan endast föreslagit 25 procent förhöjning å den afgift, som enligt 1848 års beskattning erlades. Med kännedom dessutom derutaf, alt den verkliga husbehofsbränningen icke önskar begagna sin redskap längre lid än en månad om hösten och en om våren, hafva nyssnämnda afdelningar, hvilka äfven föreslagit, att hvarje månad skulle såsom en termin beräknas, till lättnad för den bränning, hvilken såsom verklig husbehofsbränning möjligen kunde anses, trott, att befrielse ifrån ofvannämnde förhöjningen borde medgifvas dem, hvilka med högst 20 kannors panna, kokrummet oberäknadt, endast under tvänne månader utaf året idkade bränvinshränning. Att den sålunda föreslagna förhöjningen uti skatten, hvilken, uti förbigående sagdt, är lindrigare och med mera undseende uppgjord, än någon annan, som sedan 1830 års riksdag blifvit fastställd, icke är för hög, torde icke behöfva något annat bevis, än det, att, uti närvarande stund, ingen bränviushrännare, som med omtanka och skicklighet bedrifver sin bränvinshränning, äfven inom de högst beskattade klasserna, uti skatt erlägger öfver 6 runstycken för hvarje kanna tillverkadt bränvin.
Den gamla metoden kräfde nemligen, att tidningen, för att kunna afgå med morgontågen, måste läggas i press jemförelsevis ganska tidigt på natten. Storey gaf ut ansenliga summor i syfte att få det mekaniska pressarbetet förkortadt så mycket som möjligt, och gång efter annan höll han spalterna öppna några minuter öfver tiden för mottagande af senaste nyheter. Han frågade icke efter en utgift på många tusen dollars — så mycket kostade det ibland — endast formarne höllos öppna tio till femton minuter längre för inpassande af allra senaste telegram. Nu köpte han för Times tre bullock-pressar, de första af sitt slag i vestem. Dessa, som inalles tryckte omkring 30,000 exemplar i timmen, befunnos snart otillräckliga, och inom ett år förstärktes de med en dubbel » Bullock », som ensam lemnadé 19,000 ex. i timmen. Men tidningens spridning växte oerh^ördt, och före 1880 ombildades tryckeriet helt och hållet, tills dess ypperliga pressar förmådde leverera öfver 100,000 färdigtryckta, falsade och delvis adresserade, dubbla ark i timmen! En pneu-matisk tub anbragtes för snabb befordran af meddelanden från de resp. telegraf(och sedermera telefon-) stationerna; elektriskt ljus leddes in i sätterier, pressoch maskinrum m. m.; alla uppfinningar inom elektrooch stereo-typiska områdén tillämpades utan hänsyn till kostnaden; och Times ’ etablissemang vardt inom en otroligt kort tid efter branden i sitt slag det yppersta på jorden. Detta medgafs oförstäldt af för ändamålet från Englands, Frankrikes och Tysklands förnämsta tidningar särskildt utsände fackmän, hvilka personligen undersökteförhållandet och enstämmigt uttryckte sin beundran öfver Chicago Times ’ ojemförliga utveckling. Äfven med hänsyn till tidningens politiska färg vidtog han under denna tidrymd genomgripande förändringar. Han förvandlade Times från ett parti-organ till en sjelfständig och oberoende tidning. Långt före branden hade han kokat af harm öfver » partipiskans tyranni », och flere gånger än en gaf han luft åt sin stigande afsmak för den otacksamma tjenstgöringen såsom partiets fanbärare, försvarare och målsman.
Jag vet icke om Frilen biträdde denna mening, men jag tycker mig af hans yttranden vid denna riksdag finna, att han visserligen icke håller sig inom det område, som förra riksdagens Const.Utsk. hade utstakat. Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, icke inskränker sina propos:r inom den gräns Frih. Cederström velat bestämma, men jag har i alla fall ansett nödigt att inför Ståndet anmäla min protest emot Frihts åsigt. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Jag har ett kort genmäle att gifva de ledamöter, som gjort anmärkn. vid mitt förra anförande. Dessa ledamöter äro Gr. Cronhjelm och Hr von Troil, Emil. Den sednare yttrade, att jag misstagit mig i mitt 78 Den 10 Mars e. m. anförande om Hr Ekholms förslag i hvad som rörer valcensus. Orden i det ifrågavar. mom. lyda: ”äger eller med stadgad kronoåbo-rätt eller för embete eller tjenst innehafver fast egendom, lill visst mantal satt, eller till minst 1000 r:drs värde uppskattadt”. Jag medgifver, att jag förbisett skillnaden emellan eller och och. Jag hade visserligen trott, att denna census var orimlig, men att den skulle vara till den grad orimlig, som Hr von Troil nu upplyst, att den är, hade jag icke föreställt mig. BondeSt. äger för närvar. 41,000 mantal, deraf 11,000 äro så styckade, att de icke uppgå till den census, som jag trodde alt Utsk. hade menat. Men nu har jag blifvit upplyst, att BondeSt. skulle få beräkna röster för alla dessa 41,000 hemman, hvilket tillsammans skulle göra 244,000 röster, då deremot Adeln, som äger 13,000 hemman, och ofrälse Ståndspersoner, som äga 8000, icke skulle tillsammans få mera än 126,000. Jag hemställer hvad grund af rättvisa, som ligger deruti, och om icke BondeSt. på detta sätt skulle blifva alldeles enrådande.
Klingström meddeladt byggnadslån. V. B. 139. A. 159. — N:o 183. i anledning af återremiss å en punkt i memorialet N:o 126, angående atlöningen för Riks-Ståndens och Utskottens Cancellister och Vaktbetjenler. V. B. 139. A. 159. ( 140 ) Stals-Utskottets Memorialet', Belänkandeu oell Utlåtanden: — N.o 184. angående beredandet af lil Igångar för det till rustningskostnader beviljade serskildta creditiv. V. 15. 168. A. 189. — N:o 185. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 131. V. B. 389. A. 507. — N:o 186. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 153. V. B. 389. A. 507. — N:o 187. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 165. Y. B. 389. A. 507. — N:o 188. i anledning af erhällne återremisser å det under N:o 119. afgifna Betänkande, angående byggnadslån till staden Åmål. V. B. 389. A. 507. VI. E. 197. — N:o 189. i anledning af väckt fråga om öfverlåtelse tillstaden Falkenberg af den Kronan tillhörande tullbro öfver Ethra-Strömmen. V. B. 389. A. 507. N:o 190. i anledning af väckt motion om anslag eller lån af allmänna medel till betäckande af kostnaderne vid laga skifte i Wemdalens Kyrkolag i Herjeådalen. V. B. 389. A. 507. — N:o 191. i anledning af väckt motion om låneunderstöd åt Gomministern i Ryd och.
Skatterättsmedel 74° 1 Rtdr, hvilka belopp, tillagde 1827 års Bevillningsinkomst, utgör efter några afdrag den i CassaRäkningen upptagna behållning af 2,3io,ooo R:dr och hvaraf Siats-Utskottet dragit den uppgifna slutsats att 1828 års Bevillning uppgått till berörde Summa. Oriktigheten, att taga en Cassa-Rakning, som uppfattar hvad som inflyter, till grund för uppgift, 0111 hvad en viss inkomst för året utgjort, visar sig påtageligen af forrberörde utdrag af 1828 års CassaRäkning — enda säkra ledningen för upplysning om rätta beloppet af hvad nu gällande BevillningsFörordning i behållning inbragt är närlagde sammandrag, grundad på Rikets Bevillningsoch AfkortningsLängder, och hvilket ådagalägger, att Bevillningen per medium utgjort de 5 sista åren 2,222,026 Rtdr och icke 2,310,000 Rtdr som Stats-Utskottet uppgifvit. Om de af StatsUtskottet här anmärkte felaktigheter i RiksStaten rättas, så framställer den sig rätteligen blifva sådant För RiksStatens 10 HufvudTitlar och IndragningsStaten erfordras Btco Rtdr 9,136,000. Transport g,i36,ooo. —• — Betänkanden, N:o 335. ior Transport 9,i36,ooo. • Enär härifrån afdrages StatsVer kets Ord. Återstår, som genom Bevilln. bör fyllas i,85i,ooo. Hvartill kommer: RiksgäldsContoirets behof enligt Betänkandet N:o 3o?, ; . 3o3.ooo. Extra Anslag till FörsvarsVerkets istånd sättande omkring 243,000.
Deremot kan jag icke instämma i den senare; ty, utan att sätta IlofCanlzleren i parité med sin Diarii-förare, tror jag att den controll, som den ena Embetsmannen, till följd af sitt Embete, har på den andra, och hvilken controll äfven här är åsyftad, bör vara oberoende af Förmanskap; och utan att för min del förutsätta något begär hos HofCantzleren att bryta mot Lag, tror jag det vara nödvändigt, att Lagen sjelf praesumerar ett sådant fall. Jag tillstyrker derföre, att ConsLitutionsUtskottets förslag i denna del må blifva oförändradt. Friherre RålambClaes Gustaf: Ut skottet har äfven i nu förevarande punkt fått emottaga anmärkningar, i anledning hvaraf jag, utan att ingå i pröfning af anmärkningarnes halt, utbeder mig att få redogöra för Utskottets åsigter. Vid sistförflutne Riksdag föreslog dåvarande ConstitutionsUtskott en förändring i enlighet med den nu uppställde redactionen, och denna förändring har vid denna Riksdagen blifvit af alla fyra RiksStånden antagen. Ehuru den Kongl, sanctionen derå ännu fattades, då Utskottet afgaf sitt Memorial, ansåg Utskottet således sig icke hora föreslå nugou annan redaction, än den af Ständerne så nyligen antagne. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Jag har begärt ordet för att nämna ungefär detsamma, som den siste värde talaren anfört. Jag känner icke om Konungen bifallit eller afslagit den af Ständerna vid denna Riksdag antagne redaction; men jag förmodar att han deröfver yttrat sig: och örn detta skedt med bifall, skulle jag icke anse lämpligt, att så straxt derefter åter göra någon ändring. Herr von Schulzenheim:
Ändamålet med undervisningen är, enligt programmet, att underhj elpa studierna på egen hand för unga qvinnor, hvilka ej äro i tillfälle att erhålla muntlig undervisning, samt att förbereda till vissa examina. Undervisningen gifves genom bokråd, genom att ' sända frågor som besvaras, svaren rättas och återsändas med tillägg, om så fordras, slutligen genom att besvara af lärjungen insända frå- gor. Afgiften är för hvarje årlig kurs omkring 70 kr., samt 5 kr. i inträdesafgift. Nyttan af dessa kurser anses vara så stor, att lärjungeantalet årligen ökas trots de höga afgifterna. Lä- rarne och lärarinnorna äro här aflöiiade och oftast graduerade. Ett bibliotek står till lärjungarnes förfogande. I Edinburgh finnes sedan flere år tillbaka ett Ferömdt högre läroverk för flickor i St. Georges IZaZl. På försök lät man der sedan 1878 unga flickor skriftligt följa med undervisningen i de högre klasserna. Det visade sig, att vid de slutliga examina dessa flickor, som under ett par år endast haft skriftlig undervisning, kunde fullt u t mäta sig med dem, som åtnjutit muntlig undervisning. Naturligt var, at8t de korresponderande lärj ungarnes antal ökades. Det visade sig, att man kunde taga en examen motsvarande ungefär vår studentexamen, utan att under åratal bekosta ett dyrt vistande i en större stad, och hvem ville ej begagna sig häraf? De korresponderande lärjungarile vid St. Georges Hall följa den muntliga undervisningen steg för steg. Hvar 14: de dag insändas skriftliga redogörelser, som noga rättas. Lä- rariie begagna öfvertryck till sina frågor, och man tyckes följa med utvecklad metodik en noga utstakad plan. Det personliga inflytandet, som kan göra sig gällande äfven vid skriftlig undervisni ng, tyckes ej finnas här. Undervisningen afser visserligen en examen, men det är dock många, som begagna sig af densamma endast för att utveckla sina kunskaper. Lärjungarne äro från 14 år och äii+ till 20 och derutöfver. Boklån gifvas mot ersättning. Afgiften växlar, beroende af kursernas antal, från 18 till I00 kr. Arbetsåret
Jag inser deraf inga vådor uppkomma, intet intrång göras på andras rättigheter, utan blott, att en större ordning deraf blifver en följd. I sammanhang härmed önskade jag äfven, att man måtte förändra den vid introduction hitintills nyttjade formel, att Herr LandtMarskalken till Ståndet framställer frågan , om Ridderskapet och Adeln bifaller introduction. Detta anser jag innebära en möjlighet, att den sålunda framställde propositionen skulle kunna afslås, hvilket åter , på sätt jag redan anmärkt , är en villfarelse. Jag tror, att sedan RiddarhusUtskottet pröfvat och godkänt prestanda, ett tillkännagifvande derom vore tillräckligt och enda vilkoret för inträdes erhållande här. Så 3*0 Pen 6 Augusti /. ni. har jag åtminstone fattat meningen af Utskottets Memorial , hvarå jag, i detta afseende , tillstyrker att Ridderskapet och Adeln måtta lemna sitt bifall. Herr Cederschjöld, lJehr Gustaf: En vård Ledamot har satt ifråga , huruvida Ridderskapet och Adeln ens någonsin ägt rättighet att vägra introduciion. Till bevis för tillvarelsen af denna rättighet, skulle historien kunna åberopas, som vittnar , gtt denna rättighet blifvit mer än en gång af $tåndet begagnad Men ej nog dermed* aft denna rättighet har uti praxis funnits i der>. bjff till och med uti 177a års Regeringsform högtidligen erkand af den Konung, sjelf dicterade samma Regeringsform. Uti S>:te §. förbehöll nemligen Konungen sig att Ridderskapet och Adeln ej skulle vägra introduciion åt 150 nya After. Följakteligen erkände Konungen , att Ståndet agde rättighet att neka introduction ; sunt underkastade sig äfventyret , att se de af honom sjelf adlade utestängas iftåu Riddarhuset, i händelse det betingade aatalaä* öfverstegs För öfrigt äro orden klara i 51 §• af nu varande Riddarhusordning , hvarest det stadgas, att under Riksdagarne introduktion ej må beviljas , förr än Ståndet io Pieno dertill tillstånd gifvit.
^IBiD en fåDan märDering af tillmerf ningen, för hvilfelt hmarje orts gångbara förfäljningS Sifmäl odj på Det ©tatcn å ena fiDatt må mara förfäfraD om en mi§ minimi* bemillning, lifa få mäl af 33ruf font SanDtegenDont, fantt 33rufScgare å arn Dra fiDait icfe må taperaS öfmer l>maD billighet forDrar, ftaDgaS IpärnteD, att i intet fall minDre än |:Del eller mera än 4-Del må aitfes fåfom egarens behåll* na minft af f)marje få mäl prioilegieraDt jfeppunD d)ammar|Tatts*©mtöe, font äfmen för året mågförDt jfeppttnD 9vccognttionS*©miDc, efter Det pris, Contmtt* teraDe, på fätt förut förorDnaDt är, för året faftftällt. ÄligganDe Det Corn* mitteraDe omilforligen, att, i enlighet meD De ttppgifne märDeringS*grunDer, emellan ftfinämnDe tmänttc graDer beftämma egarens bef)ållna minft af ()marje ffepputtD ©tniDc, meD rättighet, att i De fall, Der Det prmilegieraDe ©miDet anfes gtfrna flörre behållning ätt rccognitionS*fmiDct, till afgift märDera f>mart för fig, Docf meD förbehåll, att Det ftaDgaDe minimnmärDet icfe miD något fall får uiiDerftigaS.