Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utslcn hafva otvifvelaktig! dermed menat väl, men då ingen af dess ledamöter synes vilja taga förslaget i försvar, torde vi få antaga att de sjelfva från början betraktat det såsom ett »enfant perdu.» Förslagets olämplighet är redan till fullo ådagalagd genom de svåra anmärkmr som emot detsamma blifvit framställda, och hvartill jag endast vill lägga några få. Det heter i 2:dra punkten af förslaget: »Beslut om en sådan förändring i väghållningsskyldighetens utgörande skall anses fattadt, der af tillstädeskomna v äg hS 11 n i n gsskv 1 - dige två tredjedelar, som derjemte till enahanda andel i nämnda skyldighet deltaga, sig derom förenat.» Detta mom. förutsätter således, att så många väghållningsskyldige skulle tillstädeskomma, att |-:delar af dem representerade |:delar af ali väghållningsskyldigheten inom häradet; men den sorn något känner huru det plägar tillgå vid allmänna sammankomster, skall nogsamt inse, att det är nästan otänkbart att så många väghållningsskyldige skulle vid sammanträdet inställa sig att de utgjorde |-:delar af hela väghållningslaget, och än mera otänkbart är det, att af de tillstädeskomne få en majoritet som svarade för |:delar af detsamma. I en annan punkt heter det, att bland dem som skulle vara befriade från vägafgifters erläggande, vore militäre och civile embetsoch tjenstemän då de i tjensteärenden färdas. Jag frågar nu: huru vill man begära att en grindvaktare skall taga reda på, om en resande tjensteman är stadd i tjensteärende eller icke? Derjemte får jag anmärka, att det synes mig vara obilligt att ej tillåta presten utan afgift resa lill kyrkan eller i något annat tjensteärende. Om jag än vill medgifva, att det låter ganska rationelt, att den som sliter vägen eller den vägfarande äfven skall underhålla densamma, så anser jag dock det icke vara rådligt att beträda den väg Utsk:n oss anvisat.
I anledning af Herr Nauckhoffs anmärkning vidHerr Professor von Bredas Memorial, har jag ansett mig böra lemna de upplysningar, jag i förevarande ämne äger och erhållit af Personer, hvilkas trovärdighet jag icke bör betvifla. Taflan öfver f. d. Konungens Kröning har i brist af lämpeliga rum för Konstnären, att den bearbeta, icke kunnat af honom förfärdigas. Först år 1807 eller 1808 gick då varande Regering i författning, att till Attelier åt Professor von Breda inreda det så kallade Gjuthuset vid Banan här i Staden, hvilken Reparation likväl den i3 Mars 1809 icke befanns fulländad, och begagnades Byggnaden derefter till andra ändamål. I allt fall och om Reparationen äfven före Regements-förändringen sistnämnde år nådt fullbordan hade Attelieren icke kunnat mer än 5 månader om året begagnas, såsom icke varande ordentligt boningseller eldrum, och alltså denna omständighet ensamt hindrat Konstnären sluta Arbetet inom. utsatte tiden. Val är det en sanning, att den af Professor von Breda, äfvensom af Herr Nauckhoff åberopade Kongl. Resolution den 18 Februarii 1801 icke nämner det rum, som skulle af för - Den 27 Januarii. 337 ra Regeringen anskaffas till Målningens utförande, men alt samma Regering verkeligen dertill utfästat sig, kan aldra säkrast skönjas af här ofvannämnde Reparations-åtgärd, som aldrig kunnat vidtagas, om den icke utgjordt ett ibland vilkoren vid öfverenskommelsen om Taflans förfärdigande; och det synes mig i hög* sta grad besynnerligt, att man klandrat
Det är min skyldighet att förklara, att få samhällen gjort så mycket för det allmännas fördel , icke allenast i staden utan äfven i större delen af provinsen samt kanske större delen af landet, som Malmö stad, genom den fördel, hvilken medelst den förökade sjöfarten och afsallningcn blifvit beredd. Jag 12 D e 11 l Ma i's. skulle icke tro all någon annan siad kan jemföra! med Malmö; dess uppoffringar hafva varit så stora, att jag ej kan finna att det synes mig vara för mycket hegardt, om ett lån må erhållas, sorn inom io år skall vara äterbetaldt. Då Hr von Hartmansdorff ytlrat att det icke är ntredt, och efter hans öfvertygelse borde vidare uti edas, huru förhållan - det är, så medger jag visserligen, att derföre en återremiss kunde ske, och man ändå kunde äga hopp att se saken bifallen; men jag får dock tillägga alt arbetena vid denna hamn äro redan längesedan började. Enskilde personers förtroende har redan dertill försträckt ganska stora summor, och hvarje tidsutdrägt skulle skada arbetet samt göra annu större kostnader nödvändiga, än som behöfvas , om man snart kan erhålla medel. Här är intet annat än lån hegardt, och ett sådant biträde lärer icke böra nekas eli samhälle, då detsamma gör allt hvad det kan , och jag vågar säga gjort allt hvad det kunnat, för att befordra en så vigtig sak som dess sjöfart, hvilken inverkat på handeln i hela provinsen. Der är redan localen uppålad för denna hamnbyggnad, och dertill hafva blifvit lemnade icke obetydliga lönebidrag, hvilka böra återbetalas. Jag vet således icke hvarföre ej nu detta samhälle vid sådant förhållande kunde göra sig hopp om R. o. Adis bifall. Jag får tillika säga, att jag tror mig med säkerhet kunna yttra, och jag är nära öfvertygad om, att detta betänk, redan är bifallet af de öfriga Stånden. Jag hoppas derföre att R. o. Ad. täckes bifalla betänk., om icke en återremiss kommer att äga rum. Hr Westfelt, Nils:
I Christiania finnes en föreståndare för anliqviteterna och en för myntcabinettet, således tvänne, likasom hos oss, ehuru samlingarna der äro tili storlek vida underlägsna våra. Jag yrkar icke anslag för flera tjenstemän, än de 2:ne, som academien, K. M. och SlatsUtsk. föreslagit, nemi. för en riksantiqvarie och en amanuens, men skulle önska, att Utsk. icke hade förknappat de löner, som för dem blifvit begärda, nemi. för riksantiqvarien 1800 r:dr och för amanuensen 6oo r:dr. StatsUtsk. har från det förra afdragit 200 r:dr och från det sednare 100 r:dr b:co. När nu R o. Ad. täckes erinra sig, att det är fråga om att ordna dessa samlingar, sorn, af brist på utrymme, till en stor del ligga fullkomligt hopade på hvarannan, och att fråga är om dessa samlingars förflyttning till en rymligare local; så är det gifvet, att de begge nu inträdande tjenstemännen få vida större besvär, än som, under vanliga förhållanden, skulle tillhöra deras tjenster för de anslagna lönerna. Tvifvelsutan äro de mera belåtne, om en större lön gifves dem för alltid, än om de finge ett särskildt arfvode för tillfället och en ringare lön i längden. Jag tror således, att man icke hade bort nedsätta de föreslagna beloppen, och tillstyrker vördsamt, att, om återremiss beviljas, Utsk. icke måtte göra någon afprutning, hvarken på dem eller på resekostnaderna, som blifvit nedsatta med 33 r:dr 16 sk. Sådana små summor tyckas icke heller vara särdeles värdiga föremål för R. Sirs sysselsättning, då saken är af sådan beskaffenhet, som den förevar., då fråga är om odlingen af nya tidehvarf, hvartill hör att afhölja (äckelset öfver de förllutna. Hvad Utsk. alldeles borttagit, är det begärda anslaget Den i3 Maj e. ra. af töpp r:dr. till pris och jettoner.
Då Judereglrtet i 24 §tn bestämdt förbjöd Jude all i sin tjenst nyttja någon Svensk undersåte, fast detta förhud något mildrades år 1792, så kunde, sedan Judar efter 1827 hlefvo Svenske undersåter, och sedan de nu steg för steg vunnit inträde, fråga uppstå, om icke de ägde lika rätt som Svenske medborgare i allmänhet, alt blifva husfäder för hvad samhälle af christne underhafvande som helst. 1828 fortgick undantags-lagstiftningen progressivt till Jude-rättigheternas utvidgande, men linder en negativ form; K. brefvet den 14 Aug. bjöd nemi., att Jude icke finge sälja de fahriksartik lar, Den 4 April. 57 lar, han sjelf tillverkat, i öppen bod, hvilken rätt tillkom andre fabrikanter, utan att Konungens särskildta nåd. tillstånd dertill meddelades; men ändtligen, till lindam ödjande af all tvekan, ej mindre om Judarnes 1 ättigheler, än om enda vägen, hvarpå dessa kunde erhållas, utkom den 3o Juni i838 den K. förordn., att, med upphäfvande af Jnde-regl:tet oell de i anledn. deraf meddelade föreskrifter, ”Judar, in”födde eller utländske, som af K. M. upptagas till Svenska ”undersåtare skola hädanefter i alla hänseenden vara ställ”de i lika rättsförhållande med öfriga Svenska undersåter, ”enligt Svensk Jag, samt åtnjuta enahanda rättigheter och ”förmåner &e.” utom deri all välja prest och kyrkobetjening i Svensk församling o. d. m.; hvarjemte stadgades, att när Judar ville köpa fastighet å landet, fordrades äfven särskildt K. tillstånd, hvilket sedermera jemväl, eril. K. brefvet den 11 Sept. samma år, skulle sökas vid bosättning i andra Rikets städer än de 4 åt Judar tillförene upplåtna.
Hvad frågans närvarande behandling beträffar, så, aldenstund densamma, enligt 44 §■ Riksd.Ordn., icke kan omedelbarligen till pröfning förekomma, utan remiss deraf måste ske, anhåller jag, att denna remiss må till Lagoch BaneoUtsk:n verkställas. H. Ex. Hr Gr. Mörner: Jag har begärt ordet endast för att förklara, att då jag sagt, att Stånden sedermera, när Utsk.’ns betänkanden återkommit, ägde att urskilja och bedöma, huru de ville behandla frågan, har jag dermed endast velat säga, att det är, när målet blifvit af LTtsk:n utred t, som Ståndens pröfningsrätt inträder. Hvad åter angår mitt yttrande om de förtydningar, som ägt ruin, har jag icke sagt, att de skett inom RiksStånden, men utom dem; och för att öfvertyga sig derom, behöfver man endast att hafva läst vissa tidningar. Att jag deltagit i öfverläggningen, då ifrågavarande banklagsproject afgafs, har jag aldrig satt i fråga och arnar aldrig söka undandraga mig ansvaret för de tillstyrkanden, jag afgifvit. Frih. Ehrenborgh: Det är endast för att besvara några ord af Gr. Horn, som jag nu åter uppträdt. Jag har icke velat bestrida Ståndet att låta alla de gjorda anmärkningarna åtfölja till Utskottet, eller påstå, att sådant skulle innefatta en förödmjukelse förUtsk., men att det skulle blifva det, om Ståndet lemnade föreskrift åt Utsk. att behandla målet med iakttagande af grundlagens stadganden; ty en sådan föreskrift hafva TJtskm redan uti Riksd,Ordn:s föreskrifter. Äfven jag skulle, om jag ansåg mig hafva rätt att yttra något om formen af den K. Propos., hafva deremot ett eller annat att anmärka; men jag afhållen mig derifrån, emedan jag delar Gr. v. Fersens åsigt i detta afseende. Discussionen har tagit en riktning, som jag anser grundlagsvidrig och som en annan gång kunde leda till ganska men - Den ii Mars c. m. iS3 iiga följder.
Den fria lillverkningsrätt, sorn, lill följd af Högstberörde Nådiga Bref, egde rum, serdeles under åren 1836 och 1837, då derjemte, enligt BergsCollegii Kungörelser den 21 Mars 1833 och den 7 April 1835,det var Bruksegarne tillåtet att förändra eller utvidga verkstäderne för antagande af sådana smides-mekhoder, hvarigenom en förbättrad tillverkning kunde åstadkommas, har äfven visat sig i hög grad välgörande. Tillverkningen steg till en. förut okänd höjd, utan alla menliga verkningar på afsältningen, då exportera ökades till full motsvarighet, och, oagtadt de brytningar inom handelsverlden, som onder tiden inträffade, priset bibehöll sig vid en höjd och jemnhet, som under föregående år sällan egt rom, hvarigenom ock Rikets Ständer anse vara höfven den af mången förut hysta farhåga, att, genom tillväxten i jernlitlverkningen, öfverproducticn skulle uppstå och prisen följagtligeu nedtryckas. Täflan och speculations-anda väcktes, nya methoder blefvo införde, de gamla betydligt förbättrade, varm Mäster användes så väl vid tackjernsblåsning, som vid stångjernssmide, och derigenom bereddes en förut ej anad besparing af kol, och, hvad som ej är den minst vigtiga följden af den så - Expeditions-Ulskottels Förslag till und. Skrifvelsej N.o 35j. lunda väckta omtankan, många bruksegare började egna omsorg åt den förut försummade skogs-bushållningen; skogarne äro redan vid många Bruk uppmätte och indelade, oell man bör hoppas, att sådant hädanefter allt mera kommer att ske, sedan, genom Bruks-Societetens försorg, elt nytt Skogs-Insttut blifvit inrättadt, hufvudsakligen för att bilda vårdare af de Bruken tillhörige skogar. Genom E. K.
Sl:r malle å Allmänna IndragningsSlalen lala upföra eli Personell anslag ål Rektor Björling af 800 R:dr r:ml årligen. 2:0. Då K. M. genom Nåd. Gen.Order af d. 28 Mars 1854, befallt att Dalarö fästning skulle uphöra att vara armerad, och att det derstädes förlagda detachementet af K. Svea Art.Reg:te skulle till annan ort förläggas, förflyttades fästningens samtlige tjenstemän, som innehade i Staten uptagne löner, på IndragningsStaten. Bland fästningens tjenstemän fanns likväl en som ej kunde komma i åtnjutande af denna fördel, enär hans befallning endast grundade sig på ett, med vederbörlig authorisation, mellan honom och Chefen för K. Svea Art.Reg:te afslutadt, och på upsägning ställdt kontrakt. Denne tjensteman var GarnisonsLäkaren Herr Broman, hvilken under 12 års tid med berömvärdt nit fullgjort sina, ofta trägna tjensteåligganden. Då detachementet från fästningen förflyttades, var det naturligt att Hr Bromans tjenstebefattning icke mera blef erforderlig, och att det med honom ingångna kontraktet följaktligen måste upsägas. Hr Broman, som genom dessa förhål - 312 Den 4 December f. m. landen beröfvades den lilla inkomst ban, för sitt och sin familj9 tarfliga underhåll, påräknat att få behålla, så länge hans krafter kunde tillåta honom fullgöra de till hans tjenstebefattning hörande åligganden, hade således ingen rätt att klaga öfver hvad som inträffat. Vederbörande hade å sin sida ingen rätt att handla annorlunda än de gjort. Men om den juridiska rätten sålunda varit helt och hållet emot Hr Broman, så hindrar detta ej att billigheten kunde tala till hans förmån; och då R. St:r äro de enda som kunna i dylika fall fritt handla med uteslutande afseende å billigheten, och då jag dessutom känner att Hr Broman befinner sig i serdeles ömmande ekonomiska omständigheter, så får jag vördsamt föreslå: All R.
Fredrika-Bremer-Förbundets Bokkomit6 har i år haft ett siizdeles träget arbete. Barnoch ungdoms~öclzer ha denna j111 utkommit i ovanlig mängd, inen lirveliteten har ingalunda, hållit jailina steg med kvantiteten och komitén hm efter samvetsgrann och omsorgsfidl pröfning sett sig nödsakad att utgallrn ett stort antal. De gillade böckerna, för såväl i %r som föregående år, äro som vanligt utstiill&amp;a, å Förbundets byra, dar äfven boklistor och de af k0mité.n afgifnn omdömena finnas tillgängliga. KSinner man n&amp;ot till, huru mycket osundt kram, som stnndom utbjudes såsom ungdomsläsning; htwu inycken pjunkig sentimentalitet en del af den engelska öfversattningslitterat~wen inrymmer, huru iii&amp;nga ohyggligheter vissa afventyrsromaner bjuda p&amp;, hiirii torra och för barn absolut ointressanta somliga såsom ovanligt roligas betecknade barnsagor kunna vara, så kan man ej annat an finna, att det för föräldrar och målsinän bör vara sardeles viilkommet att vid sina bokinköp få, den ledning, som genom boklroinit6ns arbete erbjiides dein. Guldmedaljen / / / is quorum meruere labores har af k. m: t tillerkänts fröken Hilda CP.sselli, med anledning af hennes den 31 oktd. å. inträffade 60-årsdag. Sedan 1868 förestandarinna för Sorinal. skolan för flickor, har fröken Caselli med erliiind skicklighet skött denna inflytelserika och ansvarsfiilla befattning, hvarjiimte Bon inlagt stora förtjiinster inom en del viktiga pedagogiska v&amp;£, som blifrit henne anförtrodda. Bland dessa intager det, då hon 1885 jamte fru Sophie Adlersparre. uh %gs att vara inedleiii i komiten för, Undersökning af Sreriges högre flickskolor », det mest framstaende rummet.
Utlåtande, N:o 46. 23 kan, beredas, redan länge varit erkänd och i (lera afseenden tillämpad, såsom dels derigenom, att vid utarrendering af jord för Kronans räkning förre arrendatorn egde optionsrätt och att maximum för arrendebeloppet skulle bestämmas, dels ock derigenom, att subaltern-boställen vid militise-staten numera på bestämda tider utarrenderades; och har motionären, till bemötande af den förväntade invändning mot förslaget, att nvttjanderätten af stomhemman vore Presterskapet tillförsäkrad, och att hvarje boställshafvare egde ovilkorlig rätt att, på sätt honom godt syntes, bruka de för hans embete anslagna hemman, erinrat, att detta inkast icke egde mera giltighet uti ifrågavarande afseende, än hvad angick Presterskapets aflöning i allmänhet, hvarom så kallade konventioner för lång tid få uppgöras; varande vid motionens föredragning i Hedervärda Bondeståndet yttranden afgifne dels af Riksdagsmännen Ola Månsson från Christianstads län och Christen Andersson från Malmöhus län, hvilka understöd! motionen, med yrkande, att den föreslagne stadgade åborätten måtte till annexoch mensal-hemman utsträckas; hvaremot Riksdagsfullrnäktigen Petter Claesson från Elfsborgs län bestridt motionen, för så vidt den kunde åsyfta de till Prest-enkor anslagna hemman. 2:o af Herr Kontraktsprosten
De oöfvervinderliga hinder och svårigheter, som förete sig emot ett allmännare införanen af förmyndarekamrar, äro förut af Utskottet anförde. Ett försök till sådane kamrars påbjudande skulle blifva utan påföljd; men äfven om någon framgång deraf kunde väntas, skulle inrättningen likväl i och för si" sjelf vara betänklig, i anseende till det ömtåliga, af samvetspligler lika mycket, som genom lagens bud, bestämda förhåliandet emellan förmyndaren och Bill. till R. Sl. Prot. 1844.. 7 Sami., / Af cl. 19 Haft. 2 ia Lag-Uiskotlels Utlåtande N o 65. myndlingen samt dennes anhörige, livilket förhållande genom en förmyndarekammares mellankomst och den myndighet, denna institution måste få sig tillerkänd, kunde komma att lida en rubbning, som ingalunda godtgjordes af den möjligen säkrare förvaltningen af omyndiges reda medel. Den af Herr Berg von Linds föreslagna anstalt erbjuder nöjaktiga säkerhetsmått emot förmyndares vanvård af sitt kall och fränders liknöjdhet, utan att, på sätt med förmyndarekamrar kunde inträffa, inkräkta något på det naturliga och lagliga inflytande, skyldskapsförhållandena i dessa hänseende böra ega. fter nedanstående förslag skulle antingen de redan organiserade Soeken-Nmnderne, eller serskilde inom hvarje socken dertill utsedde Gode Män öfvertaga den granskning af förmyndares räkningar, som enligt lag tillkommer skyldeman, men desse antingen icke vilja eller icke äro fallne att utöfva. å det ett sådant bestyr icke må blifva alltför besvärligt, i anseende såväl till antalet af förmynderskap, som till möjligheten alt om personers ställning och förhållanden ega kännedom, torde det blifva nödigt, alt befattningen icke sträckes utom socknen eller åtminstone pastoratet.
Jag bekänner det äfven; men iag är icke sjelf Architect, och kunde således icke om tomten afgifva annan underrättelse, än den som grundades på tillkallade sakkunnige mäns besigtning och intyg; och märkeiigt är det, att denna besigtning förrättades af just samma Magistrat och samme StadsArchitect, som sedermera klandrade San« tessonska tomtens beskaffenhet. Mitt förfarande i detta fall torde således få anses innebära mera en tillfällighet, än någon afsigt. När Almfeldtska tomten sedermera , som sagt är, befanns otjenlig för den tillernade byggnaden, erböd sig CommerceRådet Björnberg alldeles icke9 att afyttra sin ägande hälft af Ostindiska Compagniets hus. Detta hade visserligen, efter min öfvertygelse, varit det mest lämpeliga för behofvet, emedan aflastningen där kaa ske directe från fartyget* då deremot alla transporter till Santessonska bruksegendomen, måste ske på hemförarebåtar. Emedlertid stodo hvarken CommerceRådet Björnbergs eller Stadens uti Ostindiska huset egande andelar, då att erhålla. Vid sådane omständigheter var det icke jag som projecterade inköpet af det San - Deli 2 5 Junii f. m. tessomka Sockerbruket; utan MagazmsDirectionens eget Ombud, som icke fann någon lägenhet af så fördelaktig beskaffenhet, och för så godt pris till salu. Då jag, som nu borde i ämnet yttra mig, blifvit vid inköpet af Almfeldtska tomten tilläfventyrs missledd af de authoriteter, som besigtningen förrättat, ansåg, jag rådligast, att tillkalla Majoren Weinberg, som med mycken skicklighet uppfört åtskilliga byggnader i Götheborg. På hans inrådan, och i stöd af erhållen uppgift om lättheten, att uti Santessonska bruksegendomen inreda ett bageri för Magazinslnrätfningens räkning, tillstyrkte jag inköpet af samma egendom. Att den sedermera ej kunnat användas till bageri m. m., är således icke mitt fel.
Oå likväl Banko-reglementet icke innefattar något stadgande om dylik borgens eller säkerhets ställande, men det synes vara angeläget att skyldighet i detta afseende varder Banko-Utskottets Memorial \:o 54. 9 varder ålagd en hvar, sora (ill Kommissarie i Hanken befordras, emedan iannal fall. och 0111 samtelige redan varande Kommissarier eller sökande lill sådan ledig befallning undandraga sig ali den erforderliga borgen eller säkerheten aflemna, ett bestämdt hinder derigenom kummer alt mola för Kassa-chefs-befaltningens återbesättande, har Ulskoilet. i öfverensstämmelse med Fullmäktiges hos 1'tskoitet gjorda framställning, ansell sig böra tillstyrka, atl i 40 § af Banko-reglementet måtte, tinder särskildt moment, få införas denna föreskrift: 4:o. Sökande tili i Banken ledig Kommissarie-befallning skall afgifva skriftlig förbindelse att sialia Banken vederhäftig borgen eller annan säkerhet för 6,000 R:dr Riksmynt af den uppbörds-ansvarighel, honom åligger, i händelse han skulle blifva till Chef för Kassa-afdelningen förordnad. Jemlikt 3:dje punkten i Banko-reglementets 51 § kunna besvär öfver Fullmäktiges beslut i befordringsmål anföras hos nästblifvande Banko-Utskott eller Revision af Banko-verket; men enär dylika revisioner numera kunna inträffa äfven under riksdagarne och det i sådant fall synes böra tillkomma Utskottet allena att pröfva och afgöra besvär af omförmälda beskaffenhet, torde-nyssberörde 3:dje punkt i denna del böra sålunda förändras: 0:0. Den, som ej åtnöjes med Fullmäktiges beslut i befordringsmål, vare berättigad att deröfver sig besvära hos nästblifvande Bankoutskott eller, emellan riksdagarne, hos Revisionen af Bankoverket. (Punkten i öfrigt oförändrad.)
medelst en gemensam inlaga, som inom fjorton dagar efter auktions-förrättningen bör, med bifogande af auktions^-protokollet, ingifvas och särskildt upptaga hvad till återutförsel ämnadt är, å Tullkammaren angifva hela det varuparti, sorn försåldt blifvit, och att belöpande afgifter för detsamma inom den i Seglations-Ordningen föreskrifna tid inbetala, vid påföljd, som i sagde Författning jemväl stadgas. §. 21. Förslag till Tull-Taxa. 49 §• 21. Den särskilda afgift, som utgår under benämning Afgift till Handelsoch Sjöfarls-Fonden, uppbäres, jemte införsels-tullen, på sätt Kongl. Kungörelsen af den 19 Juni 1835 derom stadgar, eller Kongl. Maj:t finner skäl att framdeles i Nåder förordna. §• 22. Städernes tolag och andra dem på vissa varor beviljade afgifter Uppbäras genom deras egen försorg oell skola, intill dess förändrade grunder för deras utgörande varda stadgade, erläggas efter de för hvarje stad gällande föreskrifter och fastställd procent, beräknad å det i denna Taxa på de flesta inkommande och utgående varor bestämda värde, eller det enligt 5 §. å de öfriga utrönta värde. Varor, som i allmänhet äro fria från införselseller utförsels-tull, befrias jemväl från tolag vid inkommande eller utgående; och må i intet fall tolag beräknas till högre belopp än tullafgiften. Ull är från tolag fri, äfven vid införsel. För nedannämnde varor, när de till Riket införas, skall tolagen, med iakttagande deraf att den ej må öfverstiga tulla/giften, beräknas, på sätt som följer, nemligen: För Hampa till en fjerdedel, för Ankare och Kettingar till hälften för Bleck och Spik af koppar eller annan metall till fartygs förhydning till en tredjedel, samt för Segelduk till tre fjerdedelar af i allmänhet stadgadt belopp. §• 23.