Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mycken glans, men mycket ansvar. » Och räckande handen åt sin guvernant, baronessa Lehzen, sade hon med mycken allvar: » I will be good » (» j a g vill bli g o d ».) Hennes mest utpräglade karaktärsdrag i barndomen, såväl som under hela lifvet, yoro sanningskärlek, varmhj ärtenhet och stark pliktkänsla. Hennes lärare voro ofta förvånade öfver hennes stora intelligens och ovanligt goda minne och hon beskrifves därjämte som » a fine animated child * (ett vackert, lifligt barn). Med sin mor bebodde prinsessan Kensington palatset för vintern och Claremont i Surrey för sommarmånaderna. Aderton år är myndighetsåldern för Englands regenter. Den unga prinsessan hade nått denna ålder den 24 maj och var presenterad vid hofvet, men fortsatte ännu sina studier för » the Dean of Chester ». Natten mellan den 19 och 20 juni 194 _ Jag känner icke mer den kraft i min natur, Som styr min fot att gå, än hjärnan till att tänka. 1897 IDUN Förgäfves frågar jag, hvarföre eller hur — Jag stannar vid en lag, som ingen mäktar kränka. G. G. dog konung Vilhelm IV, och kl. 5 på morgonen infunno sig i Kensington palatset ärkebiskopen af Canterbury, » the Lord Chamberlain », och konungens läkare för att bringa underrättelsen härom till den unga efterträderskan. Prinsessan, som strax väcktes, k o m genast ut iklädd en morgonrock med en tunn hvit sjal öfver axlarna, håret utslaget, samt tofflor på de bara fötterna. Vid orden: » Ers majestät », framräckte hon sin hand för att kyssas, tårar stodo henne i ögonen, men hon var fullkomligt lugn och värdig. Några timmar senare höll hon sitt första statsråd — • Privy Council — då statens förnämsta dignitärer voro närvarande, däribland tvänne af hennes farbröder, hvar och en på knä svärande sin unga drottning trohetseden. Därefter for hon till St. James ' palats och visade sig i ett fönster, medan härolderna proklamerade hennes tronbestigning. Hennes nästa stora ceremoni var öppnandet af parlamentet.
Legerström yrtrade sig wiflerligen medgifwa denna rättighet, men begärde fa anmärka, det samma H. äfwen stadgade, ak om et Stand skulle tarfwa flere ble^a än de öfrige, more det Ståndet obetagit, ar innan flutet af er visnum utsätta dag til det nästföljande, och förnyade pa denna grund sin hos Herr Grefwe» och Landrmarskalken redan gjorde anhållan i afseende pä morgondagen. Efter nägon kort öfwerläggnlng härom, frägade Herr Grefwen och Landrmarffalken om Ridderskapet och Adeln behagade, at lle-rmm lil lvla§22in8-ärendets afgörande utsattes til i morgon. Bifölls. Derefter uplastes och lades pä bordet följande Handlingar: Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Befwärsoch OconomiL-Utskotts Betänkande, i anledning af 2:ne särffildte til Utskottet remitterscje lelenjOiislLr af Herr I.ieutenamen O. k'. ?sblman och Herr Radmannen L. 1^. Werming begge innefattande påstående om uphäfwande af det uci Kongl. Brefwet til Kammar-Lollc»ium den 26 Januarii i8v8 gifne stadgande, bwarigenvm hwarje rättsökande Part uti berörde < »II^- 8>um blifwit älaqdt, att innan hans beswär, förklaring eller ansökning derstädes - Den 14 Mars. e. m. 6z städes emottages, lill bemälte Kongl. Ooliexii Ogntrli erlägga en afgift af 16 still. Lsnco. Wid behörigt öfwerwägande af de stal, som i detze svlemo!ii,Ier blifwit anförde, kill stöd för del gjorde yrkandet, har Urstoltet, ehuru der högeligen önstat, ar Kongl.
Aldrig tyckte jag mig hafva sett Stockholm så som nu, aldrig hade jag vetat, att denna stad, där jag var hemvan som i min egen, rymde alla de härligheter, hvilka jag återfann i dessa bref. Jag tyckte, att hufvudstaden fått en helt ny betydelse, som var vida förmer än allt, hvad jag någonsin kunnat ana. Ett litet ord, en vändning i stilen kastade solstrålen af den unga flickans lyckliga leende öfver dessa platser, nöjen och personligheter, hvilka för mig voro gamla bekanta, och detta leende följde mig, så att jag lefde denna månad i och med Margit, lifligare och fullare kanske, än om jag vid hennes sida sett hvad hon såg, och värmts af den lyckliga glansen från hennes unga ögon. Jag tror, att föräldrarna måtte hafva känt något likartadt. Ty det var påtagligt, att Margits frånvaro icke nedstämde dem, som jag först trodde skulle blifva fallet. Tvärtom voro de båda som föryngrade. De logo vid hvarje minne, som dessa bref väckte hos dem, de berättade om forna hufvudstadsbesök, som de själfva gjort, och det såg ut, som lefde de under denna månad sin egen ungdom om igen. »Hon roar sig,» sade den gamle och gned sina händer. Han lät munter, som om han stode i begrepp att begå dårskaper för egen del, när han uttalade dessa ord, och vi kände oss alla till mods, som om vi deltagit i hennes ungdoms festmånad. Så läste vi om hennes sista bref – det var ofta jag, som fick läsa dem högt för de gamla, och det hände stundom, att de gömdes obrutna, så att vi gemensamt finge njuta den första doften af hennes beskrifningar – vi afbröto läsningen för att anmärka, hur väl hon skref, eller hur fint hon förstod, och jag tror, att vi ömsesidigt icke visste, hvem af oss tre som gick längst i barnslig beundran för vårt förtjusande barn. Så kände vi oss till mods, och jag minns, att jag blott en enda gång upptäckte ett spår af misstämning hos mig själf. Det var, när hon i sitt sista bref skref: »Ja, nu är alltsammans slut. Och nu kommer jag snart hem igen.» »Alltsammans slut», tänkte jag.
Den anda hon hade inblåst i dem skulle utträngas af en annan, af denna verldens onda och förpestade andedrägt, men de, de älskade barnen, skulle kanske helst se henne borta, helst se hennes plats fyld af en annan, en, som kunde lära dem andra saker än dem hon i sin ringhet hade meddelat dem. Der blef naturligtvis gråt och tandagnisslan, och då Nina nästa dag kom upp i skolan, mottogs hon af den mest fiendtliga tystnad. Fröken Hoist hade till den grad arbetat upp flickorna till ett sentimentalt, konstladt sinnestillstånd, att Nina kände sig rent af hemsk till mods. Hon förklarade högt för flickorna, att hennes önskan var, att fröken Holst skulle fortsätta sin undervisning under läsåret, d. v. s. hela året till ända. Nina såg ju, hur väl allting var skött och hur lyckliga barnen kände sig. Men i sitt stilla sinne lofvade hon sig att efter slutadt läsår stänga skolan och göra en paus och sedan börja på nytt med nya elever och en ny lärarinna, som hon skulle känna grundligare, än hon känt fröken Holst. Som det nu var, förstod hon, att hennes egen inblandning i skolans angelägenheter endast skulle mottagas med ovilja. Hon tillbragte de sista dagarna med att se till arbetsfolket här och der, och med att göra långa promenader utåt landet. Det blåste friskt ute på fälten. Hvita, glänsande skyar i mångfaldiga former drefvos i olika lager öfver himlen. Långt borta lyste hafsstrimman svartblå. Nina gick raskt. Hennes slöja fladdrade, och hon måste hålla sjalen tätt omkring sig, hon tyckte, att hon flög framåt vägen. De första dagarna, sedan hon lemnat Säråkra, hade hon varit glad och lätt till mods. Hennes väninnas stora beundran för henne hade tröttat henne allt för mycket. Hon var icke alls skapad till att så der sitta och låta sig beundras. Hon kände det som ett ansträngande tvång, att alla hennes rörelser blefvo bemärkta, att allt hvad hon sade ledsagades af utrop af bifall och hänryckning. — Hon hade längtat att komma bort derifrån. Men nu här på Segerstad, der hon märkte, att ingen brydde sig om henne, ja, att hon var mer än öfverflödig, kom nästan en längtan på henne efter hennes väninna.
Lika oförsigtigt vore ett uppskof i hopp om myntförbättring, ty skuldsatt är dock pluraliteten i vårt länd, och en återgång genom pluralitetens beslut skulle då falla tungt på myntförbättraren, då de andra nog hårdhändt torde återtaga sitt interesse. Man har sagt, att genom en Realisation penningarne snart skulle försvinna ur Banken. Denna farhåga bevisar, att man icke känner vår ställning. Samme Talare hav till min förvåning framställt ett annat förslag, nemligen att då Banken ett eller annat år invexlat en viss summa, skulle den återfå utvexla vid stigande coursförhållanden. Detta vore en förträfflig Börsspeculation; Stockholms köpmän närmast tillhands skulle ge - Den 6 Julii e. m. nast begagna tillfället, och använda alla tillgångar, att utvexla den bestämda summan, för att vid den höga coursen utsända; när utvexlingen afstadnade, derigenom att det dertill afsalia silfvercapital vore slut, skulle Bankens sedlar förlora i sitt värde, köpmännen derigenom få pretext, att uppstegra sina varor, och bela landet blifva lidande på en sådan åtgärd. Jag frågar då, om det icke är bättre, att gora en ärlig Realisation på en gång, i hvilken alla kunna deltaga. Det förra skulle blott rikta en dass medborgare på de öfrigas skada. Man har också sökt väcka farhågor mot Statslåns-systemet. Jag skall icke yrka detta system, då nöden icke fordrar det; men jag frågar, om 1809 eller 1812 eller i8i5 års Ständer valt denna utväg, för att med lånta penningar återbetala Bankens förskotter, under det villkor, att dessa i Banken ingående penningar icke fått skrinläggas, utan skulle hafva utgått i annan låneväg; jag frågar om icke villervallan då blifvit rättad, enär man icke behöfö sätta i fråga, att genom Bevillning indraga de sedlar, som man på en gång utkastat. Då vi sett andra länder icke utan förmån begagna lånesysternet när det behöfts, vet jag icke, hvarföre vi skulle hysa en så gruflig farhåga för den omständighet, att Staten ger ut skuldsedlar för den skuld Staten redan äger.
Utskottet har derföre icke ansett sig kunna föreslå en seminarie-föreståndares lön till lägre belopp än till 3,000 R:dr med rättighet, att i likhet med lärare vid elementarläroverken för livart femte tjensteår, efter början af nu ingående slatsregleringsperiod, åtnjuta löneförhöjning af 500 R:dr, intilldess lönen uppgår lill 4,000 R:dr. De vid seminariet anstå.bie lärarne böra, efter Utskottets mening, hafva i lön 1,000 R:dr, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 103 med enahanda räll till löneförhöjning, som adjunkter vid elementarläroverken, likväl med iakttagande dervid att tiden för åtnjutande af dylik förmån, beräknas på enahanda sätt, sorn för seminarie-föreståndaren här ofvan blifvit bestämdt. I)å lönevilkoren sålunda förbättras, böra å andra sidan fordringarne på en ådagalagd grundlig bildning hos dem, som skola bestrida dessa ansvarsfulla platser, vara fullt berättigade och Utskottet anser, alt, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, seminariernas föreståndare äfvensom öfrige lärare böra hafva aflagt kunskapsprof, motsvarande dem, som för anställning vid elementarläroverk äro stadgade, nemligen filosofiekandidal-examen äfvensom ett af Kongl. Maj-.t med hänsyn till seminariernas bestämmelse särskildt förordnadt undervisningsprof, Kongl. Majit dock öppet lemnadt att i särskildt förekommande fall från fullgörande af hvad sålunda i ena eller andra hänseendet föreskrifves lemna befrielse. Af högsta vigt anser Utskottet det vara, att eli tillräckligt antal lärare äro vid seminariet anställde; och enligt
Den fattige Torparen ömmar, at bans dagswerksdagar til Husbonden stola wara bclagde med statt til Kronan; han suckar deröfwer, at han stall betala för det , at han njuter et matt sten af dagen genom nägra smä dunkla glasrutor; men alldrig skulle han knota öfwer en billig statt för Lett friheten, at opätalt fä bränna nägra kappar Säd, när han deraf finner sin nptta. L:o) Skola otålige Lagbrott förekommaS. Flrmu btw ingen Fiskal eller Kroyo-betjent kunnat hindra Lönnbränningar. Pä nägra wäldsamma försök hafwa ofta följdt blodwiten och finn - Den 27 Julik. 5ZL stundom mord. Genom angifwelscr och Lag, sökningar, huru mänga salsta edgän.gar? Hwad hämndlystnad, hat och asmund mellan Medborgare! kort sagdt, Bränwins-Historien i wärt land röjer flere olyckliga bewis af National Caracterens försämring och sedernes förderf. z:o) Skall detta bestattningssätt efter all billighet träffa mänga tusende, som hittils orättwist undflupit all taxering i detta ämne. —. Bland dem mä i synnerhet räknas Utjords-^, gare, Mjölnare, Torpare, Ryttare och Soldater m. fl. — Detze stattå icke et halföre til Kronan, oaktadt mänga af dem tillverka och försälja mera Bränwin, än Hemmans-Ägare,. som bertil äga et lagligt tilständ. 4:o) Om det är rättwist, at allt öfwerflöd bestattas, följer naturligt, at den gräsliga mängden af supare, som oftast pä krogar npoffra för Bränwin allt hwad de förtjena, icke mitzhandlas, om de för njutningen af denna öfwerflödswaran taxeras med nägon lindrig Koppskatt. 6:0) Hwilken enkelhet i Upbörd och Redogörelser, jämte en säkerhet i Controllen, som winnes genom Koppstatten, har jag bewisat i äberopade Memorial under 1800 ärs Riksdag.
Något missbruk kunde således aldrig ske, hvilket dessutom så mycket mindre vore tänkbart, som en Bankens tjensteman alltid såsom revisor vore närvarande kontrollant af förvaltningen. Om man verkligen tänker sig, att af uppoch afskrifnings-räkning draga fördel, och på sådant sätt göra medel fruktbara, är det oundgängligt, att Filialbanken har kreditiv på Riksbanken, såsom en reserv för att honorera sina förbindelser vid förefallande behof, hvadan jag finnér nu bestämde l/5:dei af medels-försträckningen vara allt för ringa såsom kreditiv. Den obetydliga fördel, som tillskyndades aktie-egare genom räntevinsten på utelöpande sådane assignationer, vore så mycket mindre afundsvärd, som Riks?- banken deraf äfven delade vinsten. Uti det nu ingående Betänkandet har Utskottet visserligen gjort en väsendtlig förbättring, i jemförelse med bestämmelsen uti Betänkandet JV& 43, pag. 18, då uti sistnämnde förslag antalet af aktie-egare var bestämdt till endast 20 personer, utan hinder att detta antal fick förminskas, hvaremot antalet nu är ökadfc till 30 olika personer, som alltid skola vara aktie-egare, men äfven detta antal anser jag för ringa. Huru lätt skulle man icke kunna tänka sig, att ett förbigår ende af låneinrättningens ändamål skulle kunna ske, om man äfven icke vill antaga, att rent bedrägeri skulle vara att befara, hvilket dock skulle möta ringa binder för den, som i öfrigt ville låna sig till en sådan handling? Jag föreställer mig, att en person, med vidlyftiga affärer, behöfde penningar och, såsom innehafvare af possessioner, frigjorde en eller flere från sannolikt egande inteckningar — begagnade dessa säkerheter såsom hypotheker för en liten bank uti någon småstad, samt engagerade sin beroende förvaltnings-betjening och i öfrigt underordnade personal till intressenter.
Beträdande sältet för betalningen af denna summa, så enär under nuvarande tidpunkt och då Rikets kredit torde komma alt på utländska orter anlitas i anledning af de betydliga allmänna arbeten, sorn föreslå, det sannolikt icke läte sig göra ali, mot billigare vilkor än 4 procent ränta, erhålla eli lån för att dermed betala lösnings-summnn på en gång, har E. K. M:t ansett lämpligast, alt i den speciela konvention, som, jemlikt den allmänna traktaten, borde i afseende å I i(j v i da! ions-sä 11 et afslulas mellan Sverige och Danmark, det bestämdes, alt ersättningen skall utgå under loppet af tjugu är medelst fyratio hatfårliga inbetalningar, under förutsättning all räntan icke beräknas högre än lill fyra procent, men med Sverige förbehållen rättighet alt, i händelse omständigheterna det medgifva, inom kortare tidrymd få liqvidera del återstående beloppet; och hade alltså E. K. M:t gifvit Sin Fullmägtig i Köpenhamn härmed öfverensstämmande föreskrifter. Enligt det stadgande i traktaten, att de blifvande fyratio afbelalningarne skola hvarje gång utgöra lika stort belopp, komine, efter verkställd uträkning och med iakttagande, alt under tiden beloppet af räntan, anlagen (ill fyra procent, efter hand minskas, deu summa, som halfärsvis i tjugu år biir af Sverige till Danmark betalas, att utgöra 93,524 R:dr Svenskt Ruut, som skulle första gången erläggas den 1 Oktober innevarande är. 1 fråga om medel till de utbetalningar, sorn sålunda förestå lill belopp af 187,048 R:dr Runi årligen, lill dess hela lösniugs-summan blifvit gulden, hade E. K.
Till det sistnämnda hörer, att all bränvinshandel vid marknadstillfällen förbjudes i städerna, så väl som på landet. Det Rikets Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 39. II Ständers beslut, hvarigenom marknaderna på landet fridlystes från utskänkning af spirituosa, har visat sig mycket välgörande och blifvit af många tusende välsignadt. Mätte Ständerna nu taga steget ut och äfven förbjuda sådan utskänkning i städerna, till förekommande af de många slagsmålen, det ohyggliga skränet på vägarne samt flere andra styggelser, som nu gå i svang, ända till förspillning af menniskolif. Hvad för öfrigt i lagstiftningsväg kan göras till förmån för tukt och rena seder samt till lastens hämmande, det vilje vi på det ömmaste lägga våra representanter på hjertat under innerlig bön till Gud, att Han dertill ville gifva dem vishet och kraft. Med bedröfvelse och förundran hafva vi funnit, att ännu lagar qvarstå, som verkligen kunna sägas hylla lasten, och att t. ex. den olyckliga Förordningen af den 17 Oktober 1778 icke af alla Stånden, åtminstone af det Hedervärda Bonde-Ståndet, blifvit utmönstrad, sedan vid (lere riksdagar dess upphäfvande blifvit motioneradt på de mest ovederläggliga grunder. Låten intet klemande med lastbarheten hindra utplånandet af en sådan skamfläck ur vår lagstiftning! Vi anhålla att I meddelen dessa våra önskningar med Edra Ståndsbröder och så långt för öfrigt Edra relationer i Riks-församlingen sträcka sig. Gudhems härad i Januari 1860. Joli. Larsson. Johan Victor Johansson. Pehr August Johansson. Joh. Pettersson. Johan August Jonsson. A. Dahlberg. Anders Larsson. Sven Petterson. Sven Gustaf Svensson. Erik Andersson. Johannes Andersson. Anders Andersson. J. P. Bohman. Pehr Andersson. And. Jonsson. Anders Jonsson. Joh. Londin. Anders Larsson. G. Björklund. Pehr Larsson. Lars Larsson. Joh. Jonsson. Jonas Jonsson. Anli. til! Exp.-Utsk. den 3 Mars 1860, kl. 1 e. m.
Denna motion, jemte hvad, i anledning deraf, vid föredragning till remiss, blifvit ytlradt, har Almänna Besvärs-och Ekonomi-utskottet gemensamt med Lsg-utskottet förehaft till pröfning; och hafva de förenade Utskotten dervid icke kunnat undgå alt fästa uppmärksamhet å det obilliga förhållande, som, vid jemförelse af stadgandet uti 1 och 2 mom. af ifrågavarande §, uppkommer för den militära tjensteman, som, innan tillträdesdag inträffar, genom afsked, befordran eller transport skiljes från en beställning, dermed Bih. till R. St. Prot 1847 och 1848, 7 Sami. 1 Afd. g Hiifl. 1 Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 3g. boställe är förenadt. Uti förra mom. af 55 § är nemligen föreskrifvet: att "den, som, innan tillträdesdag inträffar, afskedas, befordras eller transporteras eller på annat sätt skiljes från beställning, hvarmed boställe åtföljer, icke tillträder detsamma, utan skall den tjensteman, som efter honom till beställningen befordras, bostället tillträda, med skyldighet att ersätta den förre ti fidesoch bruknings-kostnad, i fall han sådant vid bostället auvändt.”
— I anledning häraf och. under åberopande af hvad såväl min vid förra riksdagen afgifna motion, som Helimer i Bonde-Ståndet 1862. NHa 519, 5,20, 521, 522 och 523. 843 ock Lag-Utskottets Betänkande N:o 43 i ämnet innehåller, hvartill kommer att dessa lagföråndringar i allt fall blifva af nöden, äfven då en revision af inteckningslagarne skall komma i fråga, tager jag mig friheten vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer måtte besluta de tillägg till 19 § uti Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, som förekomma å sidan 24 uti Höglofliga Lag-Utskoltets Betänkande N:o 45, dateradt Stockholm den 28 Juli 1860. Hvilka båda, med citationstecken utmärkta förslag, jag härmed åberopar, som vore de ord för ord härutinnan afskrifna. Om remiss härå till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 30 November 1862. C. A. Larsson, från Östergötlands län. Af Mobert Fredrlk tpross från Calmar läll, om indragning af nio biskopsembeten. Sedan Per Nilsson från Malmöhus län uti Lördagens plenum återkallat sin motion i afseende på biskops-embetenas indragning, så får jag, med åberopande af 844. Motioner i "Bonde-Ståndet 1862.
Maj:t ansett nödiga, dels ock de ytterligare bestämmelser, rörande hvilka E. K. Maj:t funnit tjenligt, att beslut på förhand blefve af Rikets Ständer fattade ; varande i sådant alseende till Rikets Ständers pröfning och godkännande i nåder framlagda 12 särskilda punkter af följande lydelse: l:o. ”Presterskapets inkomster fördelas sålunda, att hvarje tjenstgörande prestman erhåller en efter tjenstegrad och embetsåligganden lämpad anständig bergning. Afgifter, som af en församling utgå, eller inkomster, som till följd af bidrag från densamma tillfalla dess presterskap, må ej till aflönande af annan församlings prest användas, men väl sådana medel, som grunda sig på statsanslag eller arrenden af kronohemman och lägenheter, som icke äro bostads-boställen, i händelse af befogenhet från Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N.-o i35. 419 en till annan församling öfverflyltas eller alldeles indragas, det sednare dock endast i de' fall, då de icke äro presterskapet för ali framtid tillförsäkrade.” 2:0. ”Presterskapets inkomster böra utan att ingå till Statsverket, i annan ordning, än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer, komma presterskapet lill godo.” 3:0. ”Reglering af presterskapets löneinkomster skall ske i den mån sådant utan förnärmande af innehafvares rätt kan verkställas, således ovilkorligen vid först, efter författningens utfärdande, inträffad pastorsledighet, eller, om derförinnan fastställd pasloralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagå!-. Sådan reglering inå ock tidigare försiggå, derest en församling och dess presterskap i önskan derom sig förena, eller vid inträffande pastorsledighet församlingen påyrkar gällande konventions upphörande.” 4:o. ”Lönereglering inom hvarje stift verkställes länsvis af en Nämnd, hvars Ordförande Kongl. Majit på förslag af Landshöfding och Biskop täckes förordna, och till hvilken Domkapitlet och länets Hushållnings-sällskap ega alt inom eller utom sig, utse hvardera en ledamot.
Uti detta Kongl. Kammarrättens utslag har hos Kongl. Maj:t, genom underdåniga besvär, borgmästaren Rubin sökt ändring, eller ock att af gunst och nåd varda, ifrån det honom ådömda ansvar befriad. Beroende målet ännu på Kongl. Majus nådiga pröfning.c) #) Detta mål är numera afgjordt. Sedan Konungens Högsta Domstol, på sätt dess protokoll för den 21 Oktober upplyser, vid målets föredragning i närvaro af Herrar Justitieråden Themptander, Stråle, Bredberg, Backman> Grefve Snoilsky, Grefve G. A. Sparre och Schmidt, funnit klaganden icke hafva anfört skäl, föranledande till ändring i Kammarrättens utslag, och ansett ej heller anledning förekomma att nåd för klaganden i underdånighet tillstyrka, har Kongl. Majit,geller föregången 48 Hos mig hade förre kryddkramhandlare!! F. A. Döling skriftligen klagat deröfver, att, sedan Öfverståthållare-embetet för polisärenden upptagit ett af förre kryddkramhandlaren Erik Levander emot Döling anmäldt mål, Herr polismästaren B. C. Bergman, som handlagt detta mål, uppå Levanders yrkande förklarat Döling skyldig att träda i häkte, ehuru målet icke skall varit af den beskaffenhet, att Dölings häktande lagligen kunnat äga rum; öfver hvilken klagan Hr polismästaren, efter deraf erhållen del, inkommit med utlåtande, hvaremot Döling, enligt sin begäran fått afgifva skriftliga påminnelser och dervid ytterligare fullföljt sin klagan, som derefter förhlifvit hvilande i afbidan på utgången af det till Stockholms Kämnersrätt förvista målet. Af handlingarne inhämtades, huruledes hos Öfverståthållare-embetet för polisärenden den 27 Mars 1843 förre handlanden Levander, under uppgift, alt Döling icke kunde i godo förmås att återlemna en af honom den 22