Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under ifrågavarande tid hafva länets gränser icke blifvit förändrade. Tdl inre beskaffenheten har landet icke eller undergått någon annan förändring än den som åstadkommits genom fortsatt uthuggning af skogar och nyodlingar, af hvilka sednare icke någon varit af särdeles stor omfattning. I iudicielt hänseende är länets landsbyggd indelad i fem häradshotdingedömeu, i afseende å hvilka den förändring ägt rum, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiaa bref den 5 Mars 1836, Färentuna härad, som förut tillsammans med Långhundra, Seminghundra och Erlinghundra härader utgjorde en domsaga blifvit genast efter denna domsagas förre innehafvares, häradshöfdingen octi lagmannen J. Ekeroths död den 17 Januari 1844, skiljdt från samma domsaga och lagd t tillsammans med Sollentuna härads samt Danderyds Åkers och Wermdö skeppslagers domsaga, som i utbyte till förstnämnde domsaga lemnat Wallentuna härad. Länets indelning i administratift hänseende är oförändrad uti sju fögderier, derinom äro anställde 22 länsmän. § 2. Snvänavne. Enligt 1847 års mantalslängder utgjorde länets folknummer 112,700, deraf 54,288 af mankön och 58,412 af qvinkön. Personella utskylder erlades af 29,550 män och 31,947 qvinnor, hvaremot 24,738 af mankön och 26,465 af qvinkön voro derifrån befriade. 4 Till jemförelse af förhållanderne med folkökningen under längre tid må här sammanställas folknummer!! äfven enligt förut afgifne Femårsberättelser. Då under ifrågavarande qvinqvennium folkökning ägt rum endast i en del fögderier och städer, har deremot i andra folknummern minskats. Förhållandet härmed inom de särskilda fögderier och städerna har varit följande:
Den andra felaktigheten Utsk. låtit kom - 3GS Den 23 September f. m. ma sig till last består deruti, att Utsk. från denna del af lagstiftningen icke afsöndrat hvad, som tillhör presterskapets privilegier, hvilket förfaller blott ett Stånd har sagt nej. För att bevisa det uppsägningsrättens bibehållande är ett Presterskapets privilegium, torde jag ur dem få uppläsa tredje § sä lydande: ”Skola alle personer af Predikoembete! och läroståndet, hvarefter sin grad heder och värde, oförryckt behålla alle sine välfångne friheter, donationer och förläningar, samt andra deras Embeten tillhörige lägenheter och ordinarie underhåll, jemväl ock de vederlag, hvilka de åtnjuta, under samma titel och förbehåll, som de dem innehafva, alldeles efter brefvens innehåll.” Bland de vilkor, som höra lill Presterskapets anslag och förläningar är äfven alt uppsägningsrätten kan begagnas; men, genom antagande af Utsk:s förslag, kominer den att upphöra. Under sådane förhållanden anser jag R. o. Ad. icke kunna godkänna voterings-proposm, icke heller Hr Gr. o. Landtm, kunna framställa propos. pä bifall utan endast till afslag, hvarom jag anhåller. Hr Sandströmer, And. Peter: Vid denna frågas bedömande måste man först tillse, huruvida hon är af beskaffenhet, att kunna blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk. och dernäst, huruvida propos. är riktigt uppställd. Hvad nu den första delen af frågan beträffar, så synes den talare, hvilken yttrat sig emot voteringspropos:n icke ifrågasätta, att ju icke votering bör kunna anställas i afseende på förändringen af sådana räntor, hvilka icke äro förförlänta åt presterskapet, eller rättare de räntor, hvilka icke af Presterskapets privilegier anses skyddade. Jag torde således icke behöfva orda mycket derom.
Äfven utomlands iir npmärksamhelen fästad — vi kunna derom vara förvissade — på det beslut, vi gå att taga. Befästandet af en hufvudstad är en så märklig händelse, att den icke kan undgå att väcka ett visst upseende. Så var äfven förhållandet, när B. St:r beslöto att Stockholm skulle befästas och den derföre gillade plan sattes i verkstäl lighet. När så är förhållandet, så kan med skäl frågas: huru har det, då kommit derhän, att denna sak befinner sig för närvarande på den ståndpunkt, att alla de. som varmt och allvarligt intressera sig för dess framgång, mäste med skid frukta att lösningen deraf icke skall utfalla till landets sanna fördel Jag skall bjuda till att efter förmåga och med den kännedom, jag tror mig ega cm frågans innersta beskaffenhet, härom uplysa, samt huru den på-mångahanda sätt blifvit vänd och lörvänd och ändtligen till R. St,:r framburen i ett skick, som ingalunda kan sägas vara tillfredsställande. Så vidt jag kunnat förstå, sä utgöras vedersakarne till hufvudstadens befästande antingen af dem. som helt och hållet förtvifla örn vår politiska ställning, som säga att ödet en gång kastat oss i vägen för en koloss, hvars lörstoring.-beuär ingen kan motstå, och att det är förgäfves som vi bjuda till att rädda oss undan dess öfverhnngande allt upslukande välde. Del återstår för oss, efter deras mening, ingenting annat än att tåligt underkasta oss ödets skickelse, och göra detta för oss så drägligt, som möjligt. Lyckligtvis är antalet af dessa, rent af lörtviflade, ringa, och det lönar icke heller mödan att vidare orda om sådana åsigter. Andra åter hysa alldeles motsatta tänkesätt, men komma likväl till samma resultat, hvad den närvarande frågan beträffar. Dessa säga nemligen att det icke alls är någon fara å lärde. Det är väl sannt att Ryssland är oss mångdubbelt ölverrnägtigt, men det. skall aldrig våga angripa oss. Sådant skulle omöjligen Europa kunna åse, utan att genast hasta till vår hjelp.
Om än all stor industri en gång måste afstadna för brist på bränsle, och om detta kan ske, utan att landet i öfrigt ödelägges; så må den förlust, som deraf uppstår, skattas huru högt som helst; den blir dock på intet sätt jemförlig med saknaden af tillgång på skogsförnödenheter för landets hemmansägare och jordbrukare. Huru med alla större skogar än må gå; det är icke deraf, som våra hemmans duglighet att bebos i allmänhet beror. Men om alla hemmansskogar i landet öfver hufvud utödas; då lära de flesta hemman i detta land, 1111 försedda med skog, af egen eller andra hemmans tillgång, ej mer kunna bebos. Så stor är vigten af denna angelägenhet, från hvars bevakande jag ej kan afstå. Det påstås, att äganderätten vore förnärmad, i fall hinder lades för detta hemmanens ödesmål genom en lag, som lyckades att sätta gräns för hemmans-skogarnes utödande. Ty det vore ju att hindra jordägaren från det bruk af hans egen skog, som honom godt syntes att göra. Och det är likväl med en sådan rättighet, som han påstås hafva förvärfvat sin skogsmark, ej mindre än sin öfriga jord, hvilken han efter behag kan så använda, odla, ödelägga, göra för alltid onyttig, som hans eget välbehag det kräfver. Jag hade deremot föreställt mig, att äganderätten till jord väl kunde vara något mera inskränkt, men ingalunda vidsträcktare, än all annan äganderätt. Och efter den här uppställda läran blefve den dock mera oinskränkt, än någon annan. Det gifves ej ens laglig rätt att utöfver en viss grad förslösa eller uppsåtligen förstöra någon större del af sin rörliga förmögenhet, och man kan derifrån hindras genom påtvunget förmynderskap — och detta änskönt man sjelf förvärfvat sin förmögenhet. Men kan äganderätten till en förmögenhet i lösören på detta sätt inskränkas; hvarföre skulle då någon dylik inskränkning vara omöjlig endast i afseende på jord, den man åtminstone icke sjelf frambragt, och hvars bestämmelse ej kan inskränka sig till att gagna endast dess nuvarande innehafvare?
Anckarsvärds i dess motion gjorda halfva medgifvande, att förevar. 1812 års K. förbud skulle kunna anses såsom en lagförklaring, hvilken tarfvar R. Sits sanction; ty då skulle den tillkommit till följd af ett föregående lagbud, med hvars förklaring bort tillgå på sätt 88 §:n Reg.Ftn stadgar. Men nu finnes intet föregående lagstadgande för detta fall, och R. St:s framställning till K. M. i ämnet vid 1810 års riksdag, som påkallat tillkomsten af oftanämnda K. förbud, kan så mycket mindre komma under namn af lag, som den icke i någon måtto framställer tecken till förslag i lagväg än mindre bestämdt lagstndgande; och om sådant äfven skedt, har 87 §:n Reg.Ftn i alla fall blifvit öfverträdd, då K. M. ej, efter inhemtandet af Statsrådets och Högsta Domstolens tankar i ämnet, på Rikssalen gifvit R. St. sitt beslut eller sanction tillkänna. Om R. St. således, som Hr von Hartmansdorff tyckes tro, vid 1815 års riksdag, genom deras underd. anhållan hos K. M., att K. M. måtte låta föra f. d. K. Familjen till minnes 1812 års K. förbud, till följe hvaraf de ej ägde att ömsa vistelseort, utan K/ M:s och R. St:s medgifvande, så framt de ville åtnjuta det dem af R. St. beviljade apanage; om R. St. derigenom ock tyst sanctionerat samma K. förbud: så hade detsamma likväl derigenom ej blifvit lagligare, emedan det ej utgjorde en lagförklaring. Hr von Hartmansdorff yttrade bland annat, om jag annars rätt uppfattat hans mening, att Const.TJtsk. och Riksrätten voro endast de auctoriteter, som ägde att klandra de emot constitutionen och grundlagarna tillkomna lagbud och författningar. Jag skulle tro, att R. St. i första rummet äga klanderrätten i delta fall, ehuru de ej omedelbart kunna tilltala någon för en sålunda tillkommen lag, utan att sådant måste ske genom Gonst.Utsk. eller Riksrätten.
Men dessutom hafva deras majestäter en person, hvilkens uteslutande uppgift det är att i den enskilda välgörenhetens utöfvande vara deras synliga, kjälpräckande hand. Därmed är dock ej uteslutet, att den hjälpsökande i vissa fall får företräde hos de höga gifvarne själfva, hvarvid de röna den största vänlighet och den hjärtligaste uppmuntran. Vi hafva nämnt, att konungens älsklingssysselsättning är lärda studier. Vid tal härom är naturligt, att tanken lätt faller på För de nödlidande i Stockholm har drottningen redan som hertiginna visat varmt intresse. Från henne och några damer, som hon samlade omkring sig, leder Fruntimmersskyddsföreningen i Stockholm sitt upphof. Den började utöfva sin verksamhet inom Kungsholms församling. Nu har den, såsom för hufvudstadens damer är bekant, grenat ut sig öfver hela Stockholm. Vid deras majestäters kröning liksom äfven vid deras silfverbröllop skänkte de betydliga summor, hvilkas ränteafkastning årligen skall, enligt skyddsföreningens närmare bestämmelse, utgå till bildandet af lifräntor åt fattiga barn. År 1878 skänkte hennes majestät ett betydligt belopp såsom grundfond till bostadshus åt fattiga arbetare, där de mot billig hyra skulle erhålla lägenheter, hvarefter den behållna af kastningen skulle tillfalla det af henne 1861 grundlagda » Hemmet för frigifna kvinnor », numera » Drottningens K o n u n g e n 1 biljardrummet. i DU N 422 Konungens bibliotek. Detta är icke att förblanda med kungl. biblioteket, beläget i Humlegården. Synnerligast medan detta, som är statens, ännu hade sin lokal i slottets nordöstra flygel, förväxlades det ofta med konungens enskilda bibliotek. Här är nu fråga om detta senare. Det är inrymdt i nordvästra flygeln i trenne af de rum, som tillhörde Karl X V: s våning. Det innersta af dessa rum är därjämte konungens sångrum, där han, enligt hvad blifvit nämndt, idkar sina sångstudier. Liksom hvarje mångsidigt, väl ordnadt bibliotek företer också detta något ärevördigt och imponerande; man känner sig omgifven af forntidens och nutidens skapande andar på den intellektuella odlingens område.
Men nu, efter mång år, kom jag, och skulle föra några almosor till mitt folk, och offer; I hvilkom de funno mig, att jag lät rena mig i templet, utan allt upplopp och buller. Men någre Judar voro af Asien, hvilke nu borde vara här tillstädes för dig, och klaga, om de något hade emot mig. Eller säge desse samme, om de funno någor oskäl med mig, medan jag står här för Rådet; Utan för detta ena ordets skull, då jag stod ibland dem, och ropade om de dödas uppståndelse, dömes jag af eder i dag. Då Felix detta hörde, förhalade han dem, väl vetandes huru fatt var om denna vägen, och sade: Då höfvitsmannen Lysias kommer härned, vill jag mig undervisa låta om edra sak; Och befallde underhöfvitsmannen, att han skulle förvara Paulum, och låta honom hafva ro, och ingen af hans förmena att vara honom till tjenst, eller gå till honom. Efter några dagar kom Felix, med sin hustru Drusilla, och hon var en Judinna. Då kallade han Paulum före, och hörde honom om trona på Christum. Men då Paulus talade om rättfärdighet, och om kyskhet, och om den tillkommande domen, vardt Felix förskräckt, och sade: Gack dina färde i denna resone; när jag får beläglig tid dertill, vill jag låta kalla dig. Men han förhoppades också, att han skulle få penningar af Paulo, på det han skulle gifva honom lös, för hvilka saks skull han ock ofta kallade honom till sig, och talade med honom. Då nu tu år voro förlupna, kom Porcius Festus i Felix stad; men Felix ville göra Judomen till vilja, och lät Paulum blifva efter sig fången. Då nu Festus var kommen i landet, for han efter tre dagar upp ifrå Cesareen till Jerusalem. Då kommo den öfverste Presten och de ypperste af Judarna till honom emot Paulum, och förmanade honom; Och bådo om ynnest emot honom, att han ville kalla honom till Jerusalem; och de satte försåt för honom, till att dräpa honom i vägen.
Under JW 247 i bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll för är 1856 finnes en af mig den 4 December ingifven och uppläst sä lydande motion: ”1 den af mig denna riksdag upplästa, allmänna motion om lagreformen har jag anmärkt att, vid behandling af det i 11 mom. af samma motion gjorda förslag om husagans upphörande, äfven bör öfvervägas, huruvida ej humanitet och rättskänsla kunna föranleda inskränkning i den flerstädes förfärligt missbrukade rättigheten fiir lärare, att, utan ordentlig ransakning och dervid erhållna säkra bevis om felaktighet, bestraffa lärjungarne på ett för alla ädlare sinnen upprörande sätt. Pä det denna för hela det uppvexande slägtet, särdeles dem, som begagna allmänna läroverk, vigtiga fråga må desto säkrare komma till behandling i Stånden denna riksdag, har jag ansett mig böra derom framlemna denna särskilda motion. 208 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 100. Det mödosamma och tålamodet hardt pröfvande lärarekallet, med dertill hörande vana att städse umgås med dem, sorn, enligt 2 inom. 53 § i Kongl. Stadgan för Elementar-lärovcrkcn af den 4 sistl. Augusti, skola visa ”aktning och ovilkorlig (?) lydnad för sina lärare, och emottaga, utan gensägelse eller motstånd, deras föreskrifter, varningar eller aga” — är ingalunda egnadt, att hos skolmannen alstra det lugn och den opartiskhet samt den vana vid laga former, som äro nödige till sanningens säkra utredande. Huru mången oskyldig har ej, äfven af Statens domstolar, blifvit, oaktadt sådana skyddande former, dömd till straff; och huru mycket snarare sker det icke, iler formerna ej finnas utpreglade, eller ej iakttagas, helst den förfördelade sällan förstår att skaffa sig upprättelse?
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 Augusti 1848. N:o 181. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den i5 Aug. 1848. Preste-ståndet den 16 Borgare-ståndet den 19 Bonde-ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ändring i Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningarne. ('Allm, Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 97 och Uti., N:o 118.) S. A. K. Då under innevarande riksdag frågor förekommit, rörande ändringar och tillägg i åtskilliga delar af de utaf E. K. M. den 22 December 1846 i nåder utfärdade Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningar, hafva Rikets Ständer, vid pröfning häraf, funnit anledning att i berörde afseende hos E. K. M. göra de underd. framställningar, hvilka här nedan omförmälas, angående nemligen: Handels-Ordningen. § 3.
fullmakt med räita tillkommer eller och för skyld-, vän-eller svågerskap skull cedera någon, för hvilken eljest, ofvanbemälde k. m: ts ordning * om rangen borde taga eller hafva företräde och således förringa det värde och den förmån, som k. m: t har tillagt dess embete, densamma skall utan all nåde vara förfallen till 1500 riksdaler (silfverspecie) straff och böter hväraf domkyrkan i residensstaden njuter två delar nämligen 1,000 rdr och fiskalen eller angifvaren den öfriga tredjedelen. » Det är verkligen svårt att nu för tiden hålla sig rätt allvars ’ am, då man ser den ofantliga vigt, man tilllägger rangen, och med hvilken orimlig stränghet man straffar den, som icke ställer sig rangordningens föreskrifter till efterrättelse. Då man nu vet, att ett inslaget öga eller en krossad näsa på den tiden i lytesbot och såramål. inalles kostade 80 daler silfvermynt, så kan man någorlunda göra sig en föreställning om, hvilken oerhörd vigt på den tiden fästes vid rangens tillbörliga iakttagande, då man med en för den tiden så ofantlig hög plikt som 1,500 riksdaler straffade icke allenast den, som ville tillskansa sig obehöriga rangföreträden, utan också den, som var nog artig och human att icke göra sina företrädesrättigheter gällande. Men förmodligen ansågs det på den tiden, dä rangstrider lätt urartade till blodiga uppträden, nödigt att noga fixera en hvars sociala värde för att, så vidt möjligt var, förebygga dylika konflikter. Imellertid måtte det då hafva varit en makt-påliggande sak för embetsmännen och deras vederlikar att noga studera rangordningen, så att de icke mot sin vilja komme att ¿cedera » sin plats åt någon som rangordningen stämplar med mindre värdighet. Detta var också ett studium fer statens embetsmän och dertill mycket mer maktpåliggande i många fall än tjenstens ordentliga skötande, då felaktigheter i detta afseende långt mildare straffades än ett brott mot rangordningen.Ganska lustigt är ock att se, huru illa Upsala universitets allvarsamma herrar teologie-professorer togo rangfrågorna.
Till oell med den ganska väsendlliga frågan, huru förhållas skulle, der Magistraten och de Äldste stannade vid motsatta eller olika meningar om ”hvad som stod till att göra”, är lemnad obestämd. Exempel skola väl finnas uppå, att i en eller annan stad frågan i sådana fall blifvit hänskjuten lill Kon:s Befallningsludes, ja till Kongl. Majlis lösning; men att en sådan utväg i hvarje afseende strider mot den sjelfbestämningsrätt, kommunen inom lagens gränsor bör ega, likasom mot grunderna för den ställning, Magistraten i och till kommunen, såsom förvaltare af dennas angelägenheter, men icke såsom dess herre, principonligt intager, torde medgifvas ligga i öppen dag, och behofvet af en ombildning af hela den nuvarande kommunalrepresentationen i städerna på grunder, sorn öfverensstämma med stadskommunernas begrepp och den kommunalfrihet, hvilken såsom en följd deraf, oförkränkt Statens öfverhöghet, dem med rätta bör tillkomma, torde alltså icke kunna förnekas. Den större kommunalsjelfverksamhet, som i nyare tider genom införande af soknestämmor äfven för borgerliga ärenden i städerna, der de tillförene, enligt hvad förut iir anmärkt, icke i allmänhet förekommo, kan numera väl icke anses motsvara tidsenliga önskningar i detta afseende; och Committerade hafva fördenskull sökt att lösa denna vigtiga fråga sålunda, som förslaget under ofvananförda rubriker och här följande redogörelse utvisa.. Utgående från den såväl begrcppsenligt som historiskt obestridliga grundsals, att kommunerna böra ega rätt att sjelfve få öfverlägga om och besluta i sina gemensamma angelägenheter, mötes man först af frågan om formen för utöfningen af denna rättighet. Committerade hafva härvid ansett sig böra föreslå tvenne: den allmänna rådstugan för städer med en folkmängd, som icke öfverskrider 2000, och en representation genom stads fullmägtige för städer nied större folkmängd. Jemnförd med kommunerna på landsbygden i allmänhet innehåller en betydlig del af landets städer en folkmängd, större än att dess röstberättigade medlemmar, allra mi rist ofta, lämpligen skulle kunna sammankallas tili rådplägning i stadens ärenden.
N.o 72i stalf, att hvad’ som Iean komma att såsom Passevolance-afgifl erläggas, måtte uppföras på Riks-Staten såsom en inkomst-titel , och att en motsvarande Summa på Tredje Hufvudtiteln deremot anordnas till indelta Ar~ méens vapenöfningar. 4;o vitt, på sätt Konungens Stats■ Reid alternativt föreslagit, möteskostnaden må af allmänna Bevillningen liqvideras. a) Inom Högloft. Ridderskapet och Adeln : Af Herr Hallenborg, C. J., som, med yttrad klagan deröfver, att Kongl, Majrt, genom Kådig Skrifvelse den 16 Januarii 182S, förklarat, att vid Skånska Infanteri-Regementena någon viss tid för passevolancens Utgörande icke ar föreskrifven, anhållit att, på det samma passevolance icke måtte för en obestämd tid komma att vid dessa Regementen fortfara , Rikets Höglofl. Ständer ville bestämdt förklara, att de Rotehållare vid Skånska Regementena , sorn komma alt hädanefter fortfara med ständig roterings utgörande, skola fa tillgodonjuta samma beslut, som fattas för det öfriga Sverige , i afseende på indelta Arméens underhåll under möten och marcher.
Majits Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, i hvad den fomine att röra förenämnde Hufvud-titel och Landlförsvarets behof i allmänhet; hvarjemte de till della slatsreglerings-ärende hörande handlingar skulle vederbörligt Utskott tillhandahållas. Ex Protocollo A. Ekman. STOCKHOLM, TRYCKT HOS jon. Bil. M 5 lill Kongl. Mnj:ts Nåd. Prop. i, om Statsverket II! ii (i. 1 fjitt. •.!. Nuvarande aflöning vid vdrfvade Arméen (utom rationsp enning ar). Svea och Andra Lif-Gardesregme. Lif-Gardel till häst. Artilleriet. Ingcniörkorpsen. Kron Prinsens Hussarreg: te. Wermlands Fältjagarereg:le. Riksmynt R:dr öre Rnlr öre R:<lr öre R:<lr öre Rdr öre R:dr öre Staboch Civil-Slat: Chef 6,600 5,400 — på General itetsStat. 4.230 690 — 2,232 50 Ofverste —~ 4,500 Öfversle-Löjtnant och l:e Major. Regementsskrifvare 885 — 960 — 900 900 — 570 — 150 — Förrådsförvaltare . — —■ 930 900 630 Kanslist (vid Ingeniör-korpsen) . St. Maj:ls Nåd. Prnp M 1, om Statsverket 1836. Svea och Andra Lif-Gardes - Lif-Gardet till brist. vid Artilleriet Riksmynt Verkmästare ... Besigtnings-Rustmästare Handtverksmästare Handtverksgesäller Rustkammarsmeder Stockmakare Tunnbindare . Vaktmästare vid Ingeniör-korpsen . Kompani-, Batterioch St/vadronsStat: Äldre Kapitener (utan passevolans) .
Å nyo föredrogs Herr von Hartmansdorff,' August, d. 28 sistlidne Februari på bordetlagde Memorial, rörande ändring af åtskillige Oeconomiska Författningar. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 10.) Herr Cederschjöld, Pehr Gujtaf: Med fullkomligt erkännande af Herr von Hartmansdorff välmening, kan jag likväl ej undgå att på det högsta bestrida det sått, hvarpå lian under en och samma cathegorie sammanblandat oeconomiska och polis-mal: hvilka åro i alla afseenden väsendtligen åtskillda. Den oeconomiska lagstiftningen år enligt vår Grundlag, öfverlemnad ensamt åt Kongl, t)cn 5 Martil, Kongl. Maj.-t och Ständerna hafva deruti blott förbehållit sig att få framställa underdåniga Önskningar. Då deremot Polislag, ej lärer såsom jag förut haft äran anmärka, kunna Vara annat ån allmän civiloch crirniual-lag; så synes polislag omöjligen kunna stiftas, utan af Konung och Stånder gemensamt. J^g finnér derföre att det skulle vara i högsta grad olämpligt) att, såsom Herr von Hartmansdorff föreslagit, i underdånighet önska, att Kongl Majit täcktes afven vid polislagars stiftande, följa andra principer: ty derigenom skulle Riksens Ständer erkänna Kongl. Maj:ts förmenta rått att utan Ständerg biträde stifta polislagar; och StMn» derna sålunda i sjelfva verket önska bort sin dyrbara rått att i denna lagstiftning deltaga. Jag får således vördsammast anhålla, att motionen må, tillika med dessa mina anmärkningar, äfven till Lagutskottet remitteras. Herr von Hartmansdorff, August i Herr Cederschjöld har fästat Ridderskapets och Adelns Uppmärksamhet på skillnaden emellan ordningsoch hushållsmål; men jag tillstår mig icke veta hvarest någon sådan skillnad är i Grundlagen upptagen. Då emellertid både Herr Cederschjöld och Grefve