Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-utskottets utlåtande N:o 15, i anledning af gjorda anmärkningar emot betänkandet N:o 11, angående stämplade pappersafgiften. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets utlåtande N:o 84, i anledning af väckt motion om rättighet för rikets stapelstäder att, utan föregången tullbehandling, få omlasta och hemföra Prot.-utdrag den SO Maj 4848. 387 sina med skeppslägenhet till annan stapelstad inkomna tullbara varor. Af slogs. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-utskottets följande memorial och utlåtanden: N:o 167, angående tiden för nästa revision af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper; N:o 168, i anledning af väckt motion om stats-anslag för en navigations-skola i Vestervik; N:o 170, i anledning af erhållne återterremisser af betänkandet N:o 95, angående eftergift i arrendet för Mörrums krono-laxfiske i Blekinge län; N:o 173, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående rättighet till pension för åtskilliga vid fångvården antagne tjenstemän. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-utskottets följande utlåtanden: N:o 53, i anledning af väckt motion om utgifvande af belöning till gravören Akerberg för aflemnadt prof på nytt sedelmynt, m. m.; N:o 54, i anledning af ett afgifvet förslag till förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af dess tjenstemanna-personal; N:o 55, i anledning af återremiss af Utskottets utlåtande N:o 17 öfver väckt motion om ökade löne-förmåner för bankens tjenstemän inom 3:dje tjenstegraden; N:o 56, i anledning af väckt motion om ett anslag å bankens stat för en elev hos stereotyperingsoch tryckeri-föreståndaren i banken.
Förordningen den ?.5 Junii i83o, rörande försäljning af bränvin; till Banco-Utskottet : 1:0 Herr Bydins, angående stadganden, i afseende på förslilne Banco-sedlars cassation (jemte hvad i anledning deraf är inom Ståndet vidare yttradt), och 2:0 Herr Lofflers, angående förlättande af utvägar för omvexling af förslilne smäne Bancosedlar vid Låne-Contoren i Götheborg och Malmö; till Ijag-Utskottet: 1:0 Herr Rubins} angående förändrad redaction af 20 Cap. 1 §. ÄrfdaBalken, 2:0 Herr Olbers, angående skärpande af ansvar för den, som aflägger falsk vittnesed, 3:o samme Ledamots, angående förändring af 3 Cap. Sjöskade-Balken, Sjölagen, och 4:o Herr Egnells, angående Boupteckniiigs-arfvodens beräkning i Städerne, utom Stockholm och Götheborg; uti hvilket ämne flere Ledamöter sig yttrat; och åtfölja deras anföranden remissen; och Fröt. TJttIr, d. 17 Februarii i8^4- till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet t 1:0 Herr Paul Totties, angående upphäfvande af vissa inskränkningar uti Stångjerns smides-rättigheter (jemte hvad serskilde Ledamöter, i anledning deraf, anfort) och 2:0 Herr Petrés, derom, att för vissa recognitionsskogar må, med befrielse ifrån skatteköp, en, efter rättmätiga grunder afpassad, årlig afgift till Staten utgöras., Från Heder v. Bonde-!Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Ulskotlets, sedan den 12 i denna månad, på bordel hvilande Betänkande JNT:o 1, deri hemställes att upplagan af Bihanget till Stånds-Protocollen, vid innevarande Riksdagen, måtte, i likhet med hvad den näst föregående egt rum, lill Tolf hundrade
Provinsen, återtagen för 170 år sedan, förvärfvades egenteligen först nu. Den ökar Svea Land, som odlar Svea jord, Jag ämnade blott visa, att de från äldre tider skogrika provinserna hafva mångfaldigt större behof af skog, än de alldeles skoglöse, hvilket utan utveckling kanske synts origtigt. Jag korn. ifrån mitt egentliga ämne, hvilket likväl säkerligen förlätes mig af hvar och en, som sett Skåne i8o3 och 182c). 1783 års Förordning om Landtmäteriet i Riket hade visserligen sina förtjenster, men jag vågar anmärka såsom hufvudorsaken till ali skogs förstöring i de skogrika provinserna, att den medgaf delning af den så kallade ståndskogen. Den medgaf stubbebygge till de lotter i Byen, å hvilkas skiften ingen skog fanns, att på vissa år fällas i de skogrika lotterna. Dessa skogar föllo såsom säden för lian, men skörden medhann man ej bärga. De inskärningar, som gjor - Den 10 September e. m. i ij des i skogarne, insläppte stormväder; stora fält folio för blåsten; svedjandet fick fritt utrymme, och lösare sidländt jord, hvarå oftast de största skogar växa, förtärdes allt ner till stengrunden; de högländtare magrare ställen förtärdes allt ner till alfven. De större trädstammarne ligga ännu qvar ej fullt förruttnade sedan 4o år. Man trodde då, och beklageligen kanske många ännu, att, genom skogens fördelande till hvarje enskilt ägare, skulle den bättre vårdas, än om den förblef i byns samfäldta ägo. Denna tanka, sorn låter så väl i theoriens slutkonster, är och förblifver origtig. Jag vet, att jag skall stöta många med detta yttrande; men de må std med stora bokstaf - ver för min räkning.
Sålunda hafva inventeringsmännen anmärkt.- att den för Lifrustkammaren år 1828 occuperade och allt hitintills bibehållna local är i alla hänseenden för inskränkt, emedan den ej lemnar ett på långt när tillräckligt utrymme för en planmessig och ändamålsenlig uppställning af de många och olikartade effecterna, hvilka derföre befinnas om hvarandra och trångt inslufvade i alla vinklar och vrår samt till en del i hogar ofvanpå hvarandra staplade. Orsaken lill denna trängsel är, att of de i theaterhuset befintliga 12 rum, endast 3 upptagas af Lifrustkammaren, men de öfriga bebos af befälet vid Aggerhuus Norrska jägarcorps. Inventrs-förrättningen erinrar härvid ganska riktigt, att då de ofvan och bredvid rustkammaren upplåtna rummen eldas, en större fara derigenom uppkommer för vådeld, hvilket kunde föranleda en oersättlig förlust, äfvensom faran för persedlarnes förskingring eller förlust genom inbrottsstölder är, i anseende till husets afskiljda läge och obevakade tillgångar, icke ringa, helst fönsterna till de i nedra våningen belägna rummen hvarken med luckor eller annat stängsel äro försedda. Vidare liar inventerts-förrättningen vid den speciella granskningen och jemförelsen med inventariet upptäckt följande hufvudsakliga brister, nemi.: 1:0 på hölslerkapporna till en Carl X Gustafs ridsadel (N:o 666) saknas 2:ne rader guldgaloner och en frans.
Maj;t, att dädanefter någon annan disposition af dessa Statens Medel ej måtte vidtagas, än som instämde med deras egentliga föremål, och att de således måtte hållas i Statens Gassa tillhanda för sådane behof, hvartill de äro ämnade; till hvilken underdåniga hemställan Kongl. Maj:l, under den 3o i samma månad lemnat Dess Nådiga bifall; så, enär förenämnde t vänne försträckningar icke synas instämma med dessa af Riksens Ständer yttrade, och af Kongl. Majit i Nåder gillade åsigter, angående Saltpettermedlens disponerande, hafva Revisorerne skolat hos Riksens HÖglofl. Ständer anmäla, hvad sålunda förekommit. 2 Sami. 34 53o Riksens Ständers Derförutan har Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref till Committerade för Saltpetter-Ärenderne, af den 19 Januarii 1820 förordnat, att då Riksens Ständer, uti deras underdåniga Skrifvelse af den 11 Juni i 1818, icke yttrat något om de förskott, hvilka voro af Saltpetter-Fonden lemnade till fullbordande af det nya GevärsFactoriet i Carl Gustafs Stad, emot framdeles ersättning, och underdånig hemställan blifvit gjord, huruvida utbetalning af ytterligare förskott från meranämnde Fond till fullbordande af Gevärs-Factoriet, hvartill några andra Medel icke voro anslagne, mätte få ega rum; så och enär dessa förskott dessutom blifvit lemnade till en för Försvars-Verket högst nödig inrättning och sorn i mån af blifvande tillgångar bör ersättas, Kongl.
Upplästes justerades och godkändes innevarande års mantalsoch skatteskrifningslängd. § 2 Valdes bönderna Carl Pålsson yngre uti Österåsen och Lars Larsson i Kougsta till ledamöter i taxerings-kommittéen, som sammanträder på Söre gästgifvaregård den 3 nästinstundande junii. In fidem N. S. Edlund Källa: Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Vid sockenstämman i Häggenås sockenstuga den 26 junii 1859. § 1 Upplästes, godkändes och underskrefvos kyrkofattigoch folkskolecassornas räkenskaper, och valdes bonden Erik Hansson i Storgård, biträdd af hr ingeneur Hägglund till revisor, af nämnda räkenskaper. § 2 Bestämdes och beslöts, att föreståndaren för folkskole cassans räkenskaper skulle, såsom arfvode eller lön, årligen åtnjuta fem /5/ riksdaler riksmynt. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken och dess sockenstuga den 17 julii 1859. § 1 S.D. Till underdånigste åtlydnad af Kungl. Maj.ts öppna nådiga bref och Konungens respective befallningshafvande derpå grundande allmän kungörelse, voro församlingens hemmansegare, efter förut skedd vederbörlig pålysning, samlade för att utse elektor vid riksdagsmannaval för bondeståndet, som enligt utfärdad kungörelse, kommer att förrättas å stadshuset i Östersund, den 22 uti innevarande månad kl 10 f.m. hvarvid församlingen, med enhällig röst, utsåg nämndemannen Nils Svensson i Häggesta till elektor för Häggenås socken, förklarade socknemännen sig till alla delar nöjda med hvad berörde dess fullmägtig dervid gör och låter.
Hvad åter är tillätet till införsel, om ock mot hög tull, det kan i loflig väg erhållas, och den redlige köpmannen har en utväg öppnad för sig; man undser då icke med lagbrytarne, och en moralisk opinion emot tullför snillning, sorn är stöld af Statens medel, danas lättar e och af sig sjelf. Controllerna mot oloflig varuinförsel, vare sig alt varan är tillåten eller förbjuden, äro alldeles enahanda och icke svårare att tillvägabringa eller att få skärpta och förbättrade i det förra än i det sednare fallet. Skyddstull är således, efter min äfven på någon erfarenhet grundade öfvertygelse, alltid att föredraga framför förbud. Ju lägre denna skyddstull kan blifva, desto bättre. Ju högre tullafgifler, desto större smugglingsyinst; ju större smugglingsvinst, desto mera lockande lagöfverträdeiser; och ju större retelsen härtill är, desto mera demoralisation verkar den och desto svårare blir controllen. Med svårhandliafd eller omöjlig tullcontroll kunna det prohibltiva systemets försvarare ya| hafva tillfredsställelsen att se sina principer understödda af bokstäfver och siffror i tulltaxans coJumner, men i verkligheten skulle deras intresse vinna genom medgifvande af måttliga tullbestämmelser samt deraf följande mindre lockelser till lagbrott och lättare handhafda conti oller. Uti det föregående hav jag hufvudsakligen afsett förbud mot införsel och införselstull. Ehuru ganska mycket deraf är tillämpligt äfven på förbud mot utförsel och utförselstull, är förhållandet dermed dock icke i alla delar detsamma; hvilket jag nu blott ber att få hafva anmärkt. Hvad föredragningen eller behandlingen af Bevil!n.Utsk:s nu förevarande utlåt. N:o 3o beträffar, anhåller jag vördsamligen att den måtte få ske punktvis, i den ordning de flera särskildta besluten förekomma, qch tulltaxan derefter i detalj blifva föremål för discussionen, båda delarna under D eu 8 D « c e m b e r f. m. iakttagen jemförelse med de i betänk. N:o ai framställda grunder och förslag. Frih. Hamilton, Hugo:
Formaliteterne af Inteckning, och antagande derigenom af fasta hypothequer för en del af Banquens, såsom mynt omkringlöpande, sedlar, har man trott sig vid dessa lån kunna och böra undvika, och då säkerheten i stället blifvit sökd uti personlig ansvarighet af flere, merendels aflägse från hufvudstaden boende, Individuer, samt sjelfva låneanslagens behöflighet för deras uppgifne ändamål, tillika med controllen öfver tleras användande dertill, i alla fall endast kunnat tillhöra tjenstemän eller corporationer i orterne, har Bancostyrelsens befattning med dessa lån blifvit inskränkt hufvudsakligast till att utgifva de begärde summorna, så långt årliga anslagen kunde vara till racki ige , då Författningarnes efterföljd at' öfrige vederbörande pröfvats vara iakttagen, samt att, sedan lånet blifvit meddeladt, och Banco - Styrelsen först kommit uti xviii Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden. direct förhållande till låntagaren, bevaka fullgörandet af hans skyldigheter emot Banquen, samt såmedelst, i händelse Banquens säkerhet ej skulle finnas tillräckligen iakttagen , söka, så mycket sorn möjligt, undvika och förminska der af uppkommande förluster. Till användande i sådant ändamål, och på sådant sätt, blefvo af Rikets Ständer vid sista Riksdag, utom en serskild till utgående de första åren bestämd summa, äfven anslagne alla de å Banquens fastighets-lån från och med år lgsti ingående afbetalningar. Erfarenheten har likväl visat, att af desse till ansenligt belopp för nya lån anslagne medel en större del förblifvit obegagnad; hvartill orsakerna till äfventyrs skulle kunna för någon del sökas uti de, genom aftagande priser på jordbrukets producter, minskade anledningarne till odlingsföretag, och de vid lånen genom reglementariska föreskrifter fästade, till en del kanske öfverflödigt betungande, vilkor, hvilka gjort fördelen att begagna dessa framför andra lånetillgångar obetydlig; men hvarefter lämpligheten af inrättningen, såsom påräknad uppmuntran till jordbrukets framsteg, äfven torde anses kunna och böra bedömas.
Uti nådig Skrifvelse af den 21 Oktober sistlidet år har E. K. Maj:t behagat meddela Rikets Ständer, att sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 18 Oktober 1848 anhållit, det E. K. Majit täcktes, genom dertill utsedda tjenlige män, i nåder|Iåta ombesörja utväljande ur Nja Testamentets heliga Skrifter af 2:ne nja årgångar predikotexter samt utarbetande af dertill hörande kollek ter och böner, att vid den allmänna gudstjenslen begagnas jemte de nu påbjudna, hvilka jemväl skulle bibehållas, och E. K. Majit med nådigt bifall till denna underdåniga begäran, under den 6 Juli 1849 förordnat en särskild Kommitté att förslag i omförmälda hänseende afgifva, så och efter det Kommitterade (tillgjordt della nådiga uppdrag och den 3 Augusti 1850 till E. K. Maj:t, inlemnat det anbefallda förslaget, behagade E. K. Majit från Konsistorierna i rikets stift och i Slockholm infordra underdåniga utlåtanden i ämnet, och anbefallde slutligen, genom nådig Skrifvelse den 21 Mars 1851, det då församlade PresleStåndet att öfver nämnda förslag och jttranden afgifva underdånigt utlåtande, hvilken nådiga befallning af Preste-Slåndet den 11 Augusti samma år fullgjordes. Då emellertid Presle-Ståndet vid den derefter följande riksdagen till pröfning företog irågan om ny kyrkohandbok och lill en sådan uppgjorde förslag, som af Ståndet, genom underdånig skrifvelse den 13 November 1854, lill E. K. Majit öfverlemnades, förblef frågan om de nja predikotexlerna hvilande, för att i sammanhang med Expeditions-Utskottets Förslug till unden!. Skrifvelse N:o 69. 125 den om handbokens förändring förekomma lill afgörande.
Bankens behållna vinst, som efter 1843 års bokslut utgjorde 957,049: 21, 9, deruti inberäknade tillfälliga inkomster och kapital-vin - 16 Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. sier till elt belopp af 95,039 R:dr, antages för detta år komma att uppgå till 850,000 R:dr, hvadan, efter afdrag derifrån af den summa, som erfordras, för att uppbringa Grundfonden till 10,000,000 R:dr, Riksgälds-kontoret skulle af innevarande års vinst äga att påräkna omkring 250,000 R:dr. Från och med nästa år, då den nu föreslagna förändrade regleringen af Bankens låne-rörelse vidtager, kan vinsten beräknas sålunda: Inkomster: l:o Ränte-inkomster: a) För lån emot rörlig pant . 100,000. b) „ emot inteckning i faslighet 250,000. c) „ kreditiver ... 70,000. d) „ räntebärande papper . 520,000. e) „ lån från Handelsoch Närings-Disconten samt på publika papper .. 150,000. 2:o Tillfälliga inkomster och kapital-vinster . 10,000. Summa B:co R:dr 1,100,000. Utgifter: l:o Ränte-utgifter: a) för äldre låne-Banco-obligationer b) „ nya upplåningar c) „ lånen hos Riksgälds-kontoret 2:o Förvaltnings-kostnad 3:o Välgörenhets-bidrag 4:o Afskrifningar och förluster Saldo, årlig behållning Summa B:co R:dr 1,100,000. ■— Det . 25,000. 5.000. . 13,000. (Se sid. 64.) Inkomster. FOrskolts-ränta. Öfvcr-ränta I ii fl n t ne osäkra Capital-fordringar. Influlne Öfrerräntor å osäkra fordringar. Fastighetsoch Hyresmcdel. Inkomsternas användande. Aflöning och omkostnader.
Huru är det med dig, Helena sade han tagande hennes hand i sin alls inte glad, fast jag kommit hem, utan fåordig och så trägen vid ditt arbete! Åt hvem virkar skälmen denna börs? Det hade bordt vara lätt för Helena att utan förlägenhet svara sanning på denna enkla fråga. I stället blef hon förvirrad, såg på Otto med en förunderlig blick, rodnade och teg. Då sade Clara: stygga Otto, förstå, att det är åt dig. Helenas förvirring kom sig deraf, att Otto alls icke tycktes gissa till, att det var åt honom hon stickade börsen, ty omedvetet hade hon velat, att han skulle liksom gjort något anspråk uppå den; nu tycktes han så likgiltig, och Helena liksom blef den förekommande, prevenerande, hvilket qvinnan ej vill vara, och på hvilket hon sällan vinner, då hon det är. Detta obetydliga uppträde, denna lilla börs blef orsak till ett plågsamt ögonblick för de tre. Helena blef alltmer förvirrad, då hon fann, att hon icke förmått beherrska sig vid en sådan småsak, utan gifvit Otto anledning till skäliga förmodanden ty ganska väl anade hon, att det var mera än vänskap hon för honom hyste. Otto var väl icke en af de narrar, som vid minsta skenbara anledning tro sig älskade, men nu, så gerna han det velat, kunde han dock icke helt och hållet fördrifva sådana tankar och det smärtade honom, han visste ej hvarföre. För Clara, oaktadt eller emedan hon var den i saken minst intresserade, voro dock dessa ögonblick som obehagligast, emedan hon med en fin qvinnlig instinkt genomsåg både systern och kusinen samt led med dem båda. Otto var den förste, som fann sig eller rättare afbröt det plågsamma ögonblicket. Han kysste Helena på handlofven samt tillochmed på det bruna hårfästet och sade: Hvad ni flickor ändå ären roliga och besynnerliga; det är en svår vettenskap, att förstå sig på er. Vore det en profession, så tror jag inte, att många vågade söka. Innan han ännu hunnit tala ut, kom Clara med den oskyldigaste min och kysste honom på handlofven och hårfästet samt småskrattade. Detta skämt gjorde stämningen åter gladlynt, så att tillochmed Helena repade mod och sade:
Banko, inköpta för ] <'533 3. » Mälare-provinsernas Hypotheks-Förening, ä 4 procent, å 145,000 R:dr, inköpta för 131,950: — » D:o d:o, å 4 procent, å 52,500 >nfi. Hamb. Banko, inköpta al pari 70,000: — » Wermlands Hypotheks-Förening, å 4 procent, å 126,500 R:dr, inköpta för 115,115: — » Smålands och Hallands Hypotheks-Förening, å 4 proc., å 167,800 R:dr, inköpta för 152,698: •— » D:o d:o å 4 proc., å 233,500 mfc Hamb. Panko, inköpta för 290,318: 33. » Östgötha Hypotheks-Förening, å 4 proc., å 910,100 R:dr, inköpta för 835.643: — » D:o d:o, ä 4 proc., å 447,000 in$. Hamb. Till följd af utlottning hafva till och med den 27 Augusti innevarande år i afräkning å ofvanberörde obligationer influtit: å Riksgälds-Kontorets tor 1860 års jernvägslån, 9,800 Thaler, 24,565: 33. » Östgötha Hypotheks-Förenings 12,133: 16. R:dr B:ko 16,778: — » D:o d:o, i utländskt mynt 6,000 mfr Hamb. B:ko 7,520: — » Smålands d:o d:o 2,000 Hamb.
I dörren står en högrest, mörkhyad man, tändande sin cigarett. Dräkten anger vid första ögonkastet cirkusartisten. Det var påtagligt, att han tillhörde det öfriga sällskapet. » Nå än sen 1 Hvarför intresserar just han dig så särskildt? En konstmakare mer eller mindre! Du känner då h o n o m? » I stället för att direkt svara på frågan svarar Ruda: » Nå men se, se på honom. » Det nedlutade ansiktet lystes just nu upp af den flammande tändstickan, och Kurt Stråle måste genast för sig själf medgifva, att det så långt ifrån tillhörde de vanliga, att det tvärtom gjorde ett synnerligen egendomligt intryck. Det var hvarken regelbundet eller vackert, men ingen skulle heller gärna vilja kalla det fult. Under ett par väldiga, långt och buskigt framspingande ögonbryn brunno djupt liggande mörka ögon med en intensiv eld. Näsan var stor och något snedtryckt, dock ej oädel till formen. Kä- karne voro starkt utbildade; en blåsvart skäggbotten färgade haka o c h öfverläpp. Men hvad som i synnerhet bidrog att gifva det hela en egendomtig karaktär var ett långt zigzagformadt, bredt ärr, som ifrån venstra tinningen gick ned öfver kinden och försvann på halsen under den kulörta ståndkragen. Denna ärrfåra hade en blekt hvit färgton, som skarpt aftecknade sig mot den föröfrigt mörka hyn. » Verkligen ett egendomligt ansikte », sade Kurt och såg frågande upp på sin vän. Denne följde dock med spändt intresse den främmandes hvarje rörelse. Han kom nu med långsamma steg fram mot artistbordet bredvid deras, medan han lät sin cigarett långsamt rulla mellan sina fingrar. Det slog Kurt som något högst besynnerligt, att liksom ett plötsligt allvar eller en förstämning — för ett ögonblick visserligen allenast — kom öfver den bullersamma hopen, när den nye gästen kom till. Själfva den lilla pladdersjuka Evelyne lät sin tunga stå stilla en hel minut, medan hennes djupblå ögon med ett undrande intresse fästes på den anländande, som utan ett ord tryckte direktörens hand, tog en stol o c h slog sig ned bredvid honom. » Nå men pina då ej längre min nyfikenhet », sade Kurt sakta till sin kamrat. » Hvad känner du o m denne man?
Så begaf sig Torodd bonde kort före jul med fem andra män ut till Näs för att hämta torrfisk, och de stannade där om natten. Och samma afton, han dragit hemifrån och man tändt eldarne och satt sig vid dem, såg man, att ett sälhundshufvud dök upp igenom golfvet. Den af kvinnorna, som först kom att se denna syn, tog en käpp, som låg i dörren, och slog till hufvudet. Men detta kom därvid högre upp, och det stirrade stort på Torgunnas sängomhänge. Då gick en af huskarlarne bort och dängde till det, men för hvarje slag höjde sälen sig ännu mera, tills den visade labbarne. Då miste karlen sin sans och föll i golfvet, och alla, som voro tillstädes, förfärades. Svennen Kjartan, bonden Torodds yngste son, hvilken Torgunna i lifvet älskat högt, grep nu en stor järnslägga och dref den i sälens skalle. Denne riste blott på hufvudet och såg sig lugnt omkring, men svennen fortfor att slå, och vid hvarje slag sjönk till sist sälen alltmer nedåt, som om den varit en påle, hvilken man dref i jorden. Kjartan hörde ej upp med slagen, förrän djuret kommit så långt ned, att golfvet slöt sig till öfver det. Under hela vintern fick man sedan se, att alla varsel mäst skyggade för svennen Kjartan. Nästa morgon, när Torodd bonde och hans följeslagare brutit upp från Näs med torrfisken, förliste de alla utanför Enne. Dit dref skeppet upp med all lasten, men liken hittades ej. Om någon tid inbjödo husfrun Turid och hennes son Kjartan sina grannar till arfsgille efter husbonden. Men så snart man den första gillesaftonen bänkat sig i salen, trädde den döde Torodd och alla hans följeslagare drypande våta dit in. Och man gladde sig öfver att se Torodd, ty detta hölls för att vara godt varsel. Man hade nämligen den tron, att de, som omkommit på sjön, blifvit väl mottagna hos Ran, ifall de sedan infunne sig vid sitt eget arfsöl. Torodd skred med sitt följe tyst fram förbi bänkarne hän till elden. Någon hälsning brydde han sig ej om.