Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får uttryckligen förklara, att jag ej kan gilla en sådan åsigt, och jag önskar, alt R. o. Ad. icke af Hr von Hartmansdorffs uttryck fattar en sådan mening eller ens gifver anledn. till att en sådan tanke måtte spridas utom delta Hus. Gr. Frölich: Hvad mig åter beträffar, så anser jag mig böra tacka Hr von Hartmansdorff för det att han öppet uttalat hvad som varit hans mening; ty förra gången han yttrade sig, uttryckte han sig så mystiskt. Jag tror att ban sade, alt som vi ej hade någon fullmakt från de öfriga Stånden att tolka deras mening, så vore det för tidigt att derom nu vidare inlåta sig. Jag upptog icke da hans ytt - 13 II. 77 6io Den 23 September f. m. rande till något svar, emedan jag ansåg det nog mystiskt för alt anställa en debatt derom; men nu, då lian i tydliga ordalag sagt livad han liaft i bakhåll, så tackar jag honom för denria uppriktighet, och oaktadt jag förmodar alt få se huru den värde ledamotens tanke äfven denna gång kominer alt göra sig gällande, såsom hans tankar alltid fått utveckling och bifall af Husets majoritet; så är det godt, säger jag, att man nu åtminstone vet hvad man har att rätta sig efter, och detta är alltid något vunnet i sådana ämnen, som det förevar., der man eljest ofta får nöja sig med dunkla declamationer emot R. St. cch Svenska folket. Hr von Hartmansdorff: Jag kan hvarken hindra den ena Grefven eller den andra, alt åt mina ord gifva livad tydning de behaga, eller att tillägga mig den ena eller anelia afsigtcn. Men jag är ej skyldig att erkänna deras utlydningar, och har aldrig förklarat mig hysa den aRigt, som de velat påbörda mig. Jag har blott velat vederlägga påståendet om den förlägenhet, hvaruti vi, efter desse herrars yttranden, skulle belinna oss. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt på sätt flere ledamöter af R. o. Ad. under discussionen lillkännagifvil sig se Gr.
Hon vållar afbrott i afsättningen på detta stora statsförbund, hon verkar på vår jernhandel , lion kännes i djupet af våra skogar och malmberg, hon har inflytande på hela den trafikerande verlden. På sådant måste man äfven vara beredd. Ju mera man inom sig förädlar och afsätter, ju mindre lider man af dylika händelser utomlands. Slutligen kommer lill varors tillfälliga vanvärde en för närvar, gällande orsak i de länder, som tillverka för verldshandel!], nemi. den att fabrikerna ofta bedrifvas afstöta bolag ställda på aetier. När dessa äro med fördel sålda, så äro t i I Ista liarne likgilltige för framgången, eller företaget har måhända endast åsyftat aetiers försäljning och drifves med förlust, d. v. s. till sin undergång. Actie-ägare söka då, likasom* delägnrne i en concursmassa, att realisera tillgångarna så fort de kunna, äfven med uppoffring. Derföre säljas deras varor till vanvärde, hvarpå jag skall anföra exempel, om så påfordras. Dylika händelser utgöra alltså bidrag till att förderfva varuförädlingen i ett så fattigt land sora vårt, der hon föga kommit sig före och der föga tid följaktligen behöfves till hennes undergräfvande. Sedan jag uppfört dessa allmänna grunder för min bevisning, anhåller jag att särskildt få fästa mig vid vissa föremål för detta betänkande. Deribland håller jag mig först till säd, ty jag anser landtmannens afsättning böra afses i första rummet, emedan jordbruket är Rikets förnämsta näring. Jag vill icke upptaga tiden med tal om riktigheten Dcu 29 Juli c. ui. alt bibehålla förbud mot införseln af brännvin, i afseende hvarå jag instämmer med Hr Anckarsvärd och andra ledamöter, som redan yttrat sig. Men frågan om fast tull på spanmål, hvarom K. M. afgifvit nåd. propos., bör närmare skärskådas. Frih. Cederström har gjort anmnrkn. mot grundlagsenligheten af ett sådant förslag; och jag är nästan färdig att med honom deruti instämma. Konungen kail visserligen besluta en viss tull på spanmål oell lemna den oförändrad för huru många år honom godt synes.
Emellertid, då den värde talaren upträder till försvar för duodecimal-systemet, kan det väl icke vara af förkärlek för det gamla, utan tvertom, och han upträder då såsom en vida större reformator än Ulsk:n gjort. Ty om man vill efterforska, huruvida detta system någonsin gjort sig gällande i våra längd-, yteller rymd-mått, i vigt eller mynt, skola vi förgäfves leta efter något spår dertill. Jag skall med få ord söka redogöra för detta påstående. Finnes tolftalet i det Svenska längdmåttet? Till grund för delta mått ligger alnen, hvilken delas i qvarter och tum. Man må icke invända att foten är delad i 12 tum, ty någon sådan indelning finnes icke. Längdmåttet har deremot tvenne andra slags indelningar, nemi. verkmått och det s. k. geometriska måttet; och i detta hänseende har jag aldrig hört omtalas fotens delning i 12 tum, utan i tio. Att man således nu framkommer med det påstående, att decimal-indelningen af längdmåttet innefattar en nyhet, förvånar mig så mycket mer som denna indelning redan finnes i lag stadgad. Vid den nu gällande förordningen om mått, mål och vigt finnes en tabell bifogad, som innehåller en föreskrift om huru längdmåttet skall indelas, och der står att en stång skall vara Denna indel - 138 Den 8 Juli f. m. ning är helt och hållet densamma som Utskm nu föreslagit, och är således, långt ifrån att vara en nyhet, tvertom hlott ett bibehållande af hvad som nu i öfver 100 år varit gällande. Gå vi till rymdmåttet, så linna vi T:n delad i 2 spann, fyra halfspann o. s. v., och kannan delad i 2 stop, stopet i 2 halfstop, halfslopot i 2 qvarter etc. Med ett ord, öfverallt finna vi ludelningen eller klyfningen genomgå detta system. Lika förgäfves skola vi eftersöka tolftalet i afseende pä vigten; ty marken innehåller 32 lod, 20 marker göra ett pund och 20 pund ett SkiZ och hela indelningen häntyder på det nyssnämnde klyfnings-systemet, här blandadt med tjogräkningen.
I afseende på frågan om bolagsnräus ansvarighet i allmänhet, torde det icke böra lemnäs ulan uppmärksamhet, att författuingarne icke lemna fullkomligt tydliga föreskrifter i afseende på sättet huru bolagsmän må kunna skiljas från bolaget. K. förordn. den 21 Juni 1778 innehåller, att då bolag ingas, anmälan inom 3tne månader bör ske hos ma - 322 Den 23 Augusti f, m. gistraten i staden eller häradsrätten å landel, hvilken anmälan intages uti inteckn.prol. ; äfvensom della hör iakltagas ”då antingen någon person ifrån bolaget skiljes, eller då någon deruti intages, som förut icke anmäld varit.” Derefter föreskrifves, att då bolagsmän antingen vilja skiljas åt och bolaget bryta eller åstunda göra någon förändring uti den firma eller handteckning, hvarunder de kända varit, böra de correspondenterna genom bref underrätta och införa kungörelser uti tidningarna, hvarjemte, då bolaget upphört, årsproclama får å dess borgenärer utfärdas. När här talas om bolagsmans skiljande från bolaget, så utsätter icke förordntn bestämdt, huruvida genom blotta anmälan derom inför domstolen denna bolagsman vore för vidare betalningsansvar fri eller icke. Antager man det förra, så öppnas tillfälle för bedrägerier. Ett bolag, som, med afseende på bolagsmännens personella credit och deras enskilda förmögenhet, vunnit förtroende och åsamkat sig mycken skuld, förändras inom kort tid: de rika bolagsmännen afgå, den ena efter den andra, och de som komma i stället äro sådane, som ej hafva något alt förlora, så att när concurs inträffar, finna borgenärerne sig bedragne i saknad af den tillgång till betalning utur bolagsmännens enskilda förmögenhet de tro sig äga. Anser roan åter, att personers frånträdande utur bolaget och andres inträdande i stället, i sjelfva verket innefattar brytande af det förra bolaget och ingående af ett nytt, så måste föreskriften om årsproclama tillämpas, innan den afgående kan anses fri för bolagets gäld.
Naj:t dar därvid i öfrigt ej velat underlåta att meddela dikets Ständer de äsigter, dem Kongl. Naj.t, efter sorgfälligt skärskådande af ämnet, funnit döra läggas till grund för Statsmagternes samverkande åtgärder , i afseende pa denna dusdullsgren. dland de vigtigasts föremål för den ekonomiska lagstiftningen, 8r utan tvifvel ordnandet af Zpanmäls-lagarne. dessa dagars verkningar pä allmänna välståndet äro lika vidsträckta, som djupt ingripande; att fran rädane är, dä ymnigare skördar inträffat, samla en desparing, som, när svagare äring eller missväxt sig inlinner, tryggar mot drist eller dungsrsnöd, utgör en af de lörsta oed enklaste grunder för en klok oed omtänksam dusdällning. Ktt efter öfriga varu-värden skäligen alpassadt oed någorlunda jemt sig didedallande pius ä det för menniskan nödvändigaste födoämnet, mäste oek af ds samlade upplagen dlifva en följd, välgörande ej mindre för produeenterne, än oek lör eonsumenterne af denna vara. Nen kVcrcl/^cr kV/o Zr. 3 möjli^beten kitt, utan 8tvrel5en8 allticl Lbaöli^a inblanclnin» i e^entliAa bancleb-företaA, äLtaclbomma clö88a veibnin^ar, beror uter bukvuclLabliAen slä Läclane l?öriä!tnin»ar, 8om, utan värla för Lambället, ä ena Liclan, oeb utan fö, närmancle af enLbilclea rättLenliFa intere88en, ä clenanclra, Zvnna oeb bekorclra en obelnnilracl banclel mecl 8slanmäl, till LtörLta möjliAa A3FN lör sä vät landet i allmänbet, 80m jorclbrubL-närinALn i L^nnerbet.
Jag vet mycket väl alt det, snart sagdt icke finnes exempel på, att en politisk korporation ulan de mest tvingande omständigheter godvilligt uplöscr sig sjelf och det är också min (ro, ali hvilket annat representations-säft som helst, hvartill förslag ifrån Coust.Flsk. kan varda framlagdt, skall, under i öfrigt Lika förhållanden utom eller inom landet, blifva likasom detta folkastad!, och att Sverige får behålla sin gamla representation intill dess all någon underbar händelse möjligen satler något annat i stället: men, Mine Hrr jag sörjer deröfver all ett. Konungens förslag af den utomordentliga vigt som detta, fallit ]>a det satt som skett. Konungen har framlagt förslaget, Konungens rådgifvare hafva här ex officin upträdt lill dess försvar: men hvad mera har af Regeringen blifvit gjordt, för alt vid riksdagen bereda del. sympalhier? intet. Derföre faller också förslaget med en fruktansvärd majoritet. Det är detta förhållande, som ulan tvifvel kommer alt verka högst nedslående pä landet och på alla uprikliga vänner af representalions-rcformen. Hr Aminoff, Joli. Fred.: Jag hade tänkt alt i nu förevar, fråga fullständigt redogöra för mina åsigter. Men sedan ett Riksstånd, det Högvördiga, afslagit och behörigen begrafvit det K. förslaget, (ill ny Riksd.Ordn., äfvensom i sammanhang dermed, till ny R.F.; skall jag, så mycket möjligt är, söka att i all korthet gifva mina tankar tillkänna. 2 H. 4 50 Den 18 December. Den som med upmärksamHet genomgått det K. förslaget liar säkerligen funnit, att detsamma äger stora och genomgripande fördelar som det nuvar. representationssättet saknar, af hvilka fördelar jag hufvudsakligen vill nämna, borttagandet af Ståndsfördelningen och sjelfskrifvenhelen, samt införandet af de orepresenterades rätt, att under vissa bestämda förhållanden, dels kunna välja, dels ock sjelfva blifva valde till riksdagsmän; äfvensom, att R. St. i st. f, att rådslå på fyra kamrar, sammanfördes till två kamrar.
Diskontverks emot Ränta löpande skulder borda på sätt Utskotten föreslagit, godtgöras den uti sjelfva förbindelsen föreskrifna ränta, till den a:sta November 1 817 ; hvaremot dessa skulder (med undantag af Bankens fordran för Credit!- vet af 200,000 R:dr, hvarom Ståndets beslut följer vid i4:de punkten) ifrån nyssnämnda dag eller den 1 November 1817, borde löpa med & procents ränta årligen , derest icke Capitaleh skul-' le vara uppsagda inom den i:sta October 1817; i hvilket fall enahanda ränta af 6 procent knmme att beräknas ifrån förfallo dagen; och hvilken ränta skulle intill den dag , som af Riksgälds-Contoiret fastställes , till utbyte af Diskont-, verkets Obligationer varda till så stort belopp,’ som då vore upplupet, liqviderad af Diskontens medel, så att Riksgälds-Contoiret ej komme att taga befattning med annat än Capital-skulden. Hvarförutan det i öfrigt borde åligga Göthe-! borgs Diskont-Bolag att, så snart slutliga ut-' redningar af Diskonten skedde , och innan någon utbetalning åt Actie-ägarne får äga rum, gälda uppå samtliga denna Diskonts obligationer Ränta till det belopp Diskontens tillgångar, medgifva, dock icke öfver 6 procent om åred att räkna ifrån den dag , å hvilken RiksgäldsContoirets Obligationer blifva daterade , och intill de dagar, då samme Obligationer till inlösen förfalla. Såsom en följd af Ståndets beslut, rörande 12 punkten, skulle* 1 3:de punkten utgå. 408 Prot. Utdr. d. $ Maji igt8.
Hannoveranska Regeringen å ena sidan, samt de förenade Rikena, jemte åtskilliga andra Magter, å den andra, och denna traktat, tillika med ett särskildt protokoll angående det sätt, hvarpå Sverige och Norrige skola uppfylla de dem jemlikt traktaten åliggande förbindelser, blifvit af Kongl. Majit, under förbehåll af Svea Rikes Ständers och Norriges Rikes Slorthings bifall, den 2 Juli 1861 antagen och ratificerad, föreslog Kongl. Majit, uti nådig Proposition den 31 Oktober nästiidet år, det Rikets Ständer, med godkännande af de förbindelser, Kongl. Majit genom ifrågavarande traktat sig och riket iklädt, måtte, enär de till ullösningssummans gäldande erforderliga medel icke kunde, utan inskränkning i andra nödiga utgifter, af Handelsoch Sjöfartsfondens tillgångar anordnas, till fullgörande af den genom traktaten åtagna betalningsskyldighet antingen anvisa hela det belopp, hvartill Sveriges andel i aflösningssumman uppgår, 92,495 Tlialer, att, jemte ränta från och med den 1 Juli 1861 intill samma tid detta är, 7,399 Thaler 18 sigr, på en gång utgå med tillsammans 99,894 Thaler 18 sigr, motsvarande i jemnadt tal omkring 270,000 Ridr Rimt, eller ock, derest den Sverige i traktaten förbehållna rättighet till betalning medelst annuiteter funnes böra begagnas, bevilja de härtill jemlikt uppgjord uträkning nödiga medel. Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 97. Till svar å denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer, uti skrifvelse den 4 nästlidne månad, i underdånighet anmält, det Rikets Ständer funnit sig böra, på sätt Kongl. Maj:t äskat, godkänna de förbindelser, Kongl. Maj:t genom ifrågavarande traktat
Till legokarl får ej användas den, sorn är boende utom det län, der den beväringsskyldige bör undergå mönstring ; ej den, som förut tagit lega för annan, hvars beväringspligt fortfar: ej vanlrejdad eller den, som icke är känd för ett välartad! uppförande, hvarom såväl Pastors i församlingen, som i stad Borgmästarens och å landet Kronofogdens bevis skall upptes; ej heller den, som är öfver 34 år gammal, så framt han icke antingen i krigstjenst eller såsom beväringsskyldig bevistat minst två öfningsmöten, i hvilka fall han må ända till 37 års ålder kunna antagas. De i § 2 omförmälde beväringsskyldige ege ock rätt att, hvar i sitt ställe, lega annan karl, med vilkor, att den legde fullgjort sin egen beväringspligt, är duglig sjöman eller maskinist samt välfrejdad och icke öfver 45 år gammal. § 12. Om legokarls inställande vid mönstring åligge det beväringsskyldig att sjelf föranstalta: ansvare ock för hans inställande under fanan, vid äfventyr, om den legde då uleblilver utan sjukdomsförfall, att antingen inom 14 dagar anskaffa annan behörig legokarl eller ock sjelf träda i tjenst. § 13. Morn. i. Legokarl, som blifvit behörigen godkänd, inträder i alla de skyldigheter, som med afseende på beväringspligten ålegat den, af hvilken han blifvit legd, samt åtnjuter enahanda rättigheter och förmåner, som de beväringsskyldige. Har någon tagit lega af tvänne eller flere, straffes såsom den, hvilken låtit sig städjas af tvänne husbönder. § 14. I fredstid må, när det i § 10 omförmälda förhållande icke inträffar, till vapenöfning endast uppbådas manskap, hörande till första och andra beväringsklasserna. § 15. Mo m. 1.
Det will likwäl synas, som hade utläningar af Contoirets medel icke ens warit af Herrar Fullmägtige påtänkte, utan att de af en aldeles tillfällig anledning först tillkommit, hälst och innan Herrar Fullmägtige ännu widtagit något besiut att förränta Contoirets medel, det icke kunde förmodas, att någon annan än den, som ägde eu mycket speciel och noga kännedom af Contoirets tillständ, ens skulle falla pä den tanka, akt söka Län uti ett Werk, hwilket ar inrättadk endast för att liquidera Rikets Gäld. När för ändamälet det således i alla fall blef nödvändigt, att pä ett eller annat färt göra mläningarne bekante, synes blotta benämningen as Utläningswerk, som Cvnloirel stokat adraga sig, icke hafwa bordt blifwa något stal att försaka de flere förmäner, hwilka i SratsUtstottets tanka onekeligen stokat winnås genom ett offenteligt kungörande af de Läne-tillgängar, hwilka uti Contviret kunde erhällas. Ett sädant kungörande hade icke eller, efter hwad Herrar Fullmägtige sones yrka, kunnat pålägga Contoiret nägon förbindelse, att owilkorligen betjena med Län alla dmr, hwilka sig derom anmälte, äfwensom StstsUtjkottet icke kan anse nägon olägenhet hafwa bordt upkomma deraf, att läne-wilkoren warit kungjorde ochbestamse, utanhade twärtom prSf» ningen 912 Den 18 November. ningen af LäneHandlingarne härigenom blifvit lättad, samt all anledning till möjeliga klagomål öfwer wald och Mannamohn undanröjd.
Härtill kommer ännu, hvad angår den befarade vådan lör kommunen sjelf, den omständigheten alt, såsom erfarenheten mångenstädes visat, ingenting sä kraftigt bidrager till lifvande af en sann och verksam kommunalanda, som frihet och sjeifbestämningsrätt utan andra inskränkningar än dem Statens öfverhöghet och omsorgen om andras rätt gör nödiga, men att deremot ingenting så förlamar kommunalandan och försvagar nitet för kommunens angelägenheter, sorn sådana inskränkningar i dess sjeifbestämningsrätt, hvilka, icke påkallade af ofvannämnda afseenden, endast tillkommit i den välmenta afsigten att hindra kommunen från att genom obetänkta beslut skada sig sjelf. Och kunna Bih. till B. St. Suppl. ’2 10 Expeditions-Utskottets Förslag lill urul ani. Skrifvelse N:n 486. Rikets Ständer på grund af alla dessa skäl icke annat än gilla den förändring i Magistratens ställning inom stadskommunen, sorn de Kommitterade föreslagit. De kyrkligl-kommunala ärendena, till hvilka äfven räknas Folkskoleundervisningen med dithörande anstalter samt frågor om byggnad och underhåll af prestgård, skolhus, skolmästareboställe o. s. v. — men icke fattigvården — skola, enligt de Kommitterades förslag, såväl på landet som i städerna lör hvarje församling handläggas af dess kyrkostämma samt kyrkooch skolråd. Rösträtt å kyrkostämma tillkommer öfverhufvud hvar och en, som har rösträtt å kommunalstämma eller allmän Rådstuga, och Kyrkoherden är kyrkostämmans sjellskrifne Ordförande. Angående ordningen lör de förekommande ärendenas behandling, gäller lör öfrigt hufvudsakligen detsamma, som för kommunalstämman blifvit föreslagit. De för närvarande åtminstone icke öfverallt förenade kommunalmyndigheterna, kyrkoråd och lölkskolestyrelse hafva de Kommitterade sammanslagit lill ett Kyrkooch Skolråd, hvilket, utom de åligganden, som nu tillhöra Kyrkorådet och Skolstyrelsen, skall hafva bestyret med Kyrkolörsamlingens drätselverk samt skyldighet alt både förbereda ärenden till föredragning å Kyrkostämman och ombesörja verkställigheten af dess beslut.
Hans förslag afser, att i hvarje stad, der boktryckeri finnes, och i närmaste trakten deromkring skulle ett visst antal personer af menigheterna utväljas till jurymän under en viss tid. Detta förslag anser jag vara till sin grundtanke riktigt, och om denna tanke skulle lyckas tillvinna sig bifall, kunde Const.- Utsk. updragas att på densamma bygga ett nytt förslag. Emeller - Den 10 Oktober. 47 tid yrkar jag, att det nu afgifua förslaget måtte af R. o. Ad. förkastas. Hr Cederschiöld, Gustaf: Då vid denna frågas behand ling samma invändning, sorn gjordes under öfverläggningen om förstärkning af Högsta Domstolens ledamöter, eller att sakens framgång berodde på ett obetingadt antagande af Utsk:s förslag, icke lärer förekomma, så torde man vara oförhindrad påyrka de ändringar i förslaget, som kunna anses erforderliga. I främsta rummet framställer sig då den af Hr Dalman redan gjorda anmärkn., att Coust.- o. LagUtsk. skulle genom förslagets antagande erhålla en makt, som dem ingalunda bör tillerkännas. Man har tidtals här i landet och ännu oftare i andra länder haft exempel på majoriteters förtryck. Förslaget skulle gifva en ännu större utveckling af ett sådant förtryck, och det skulle lätt under parti-tider kunna hända, att Stånden, vid valet af ledamöter i Const.- och LagUtskin, gjorde hufvudsakligt afseende, icke på deras skicklighet och sakkunskap, utan på deras politiska åsigter. Om man derföre nödvändigt vill öfverlemna åt lt. St:r att utse TryckfrihetsNämnden anser jag, lika med Hr Dalman, att det, för bevarande af minoritetens rätt, vore vida lämpligare att låta RiksStånden sjelfva utse ett lika antal jurymän. Vidare företer sig den äfvenledes ganska riktiga anmärkmn mot kontrollerandet af alla tryckfrihetsmål under en enda domstol eller Svea HofRätt. Detta strider alldeles emot den i vår rättegångsordning antagna principen, att brottmål skola uptagas af domstolen i den ort, der brottet är begånget.
Granskom nemi. med det allvar ämnet klafver på hvad ståndpunkt denna bildning sig befinner, och följden skall i sanning blifva nedslående. Men den kan icke heller blifva annorlunda, ty hvarken i skolor, expeditioner eller under våra korta, uteslutande 8 Den 1 Mars f. m. med exercis uptagna årliga möten bildas befälhafvare, sådane de böra vara om de skola inge nödig tillförsigt hos truppen, och sjelfve kunna ega en dylik till egen förmåga. När härtill kommer hvad sjelfva truppen angår, att den hvad verklig soldatbildning angår i flerfaldiga hänseenden mera kan liknas vid en milice-trupp än vid en i fullt tjenstbar! skick varande kärnoch stamtrupp, så blifver förhållandet än mera betänkligt. Ett nogsamt öfvervägande af hvad jag så väl här anfört, som af våra lokala förhållanden, föranledde, jag är derom öfvertygad, våra förfäder att på sätt jag föreslagit, i fremmande makters härar söka förvärfva de egenskaper, som de inom vår egen icke kunna vinna. Att flertalet deruti lyckades, derom bär arméens häfder ett nöjaktigt vittnesbörd. De förhållanden, som denna lid medgaf individerne tillfälle att i utländsk krigstjenst fullkomna sig i krigaryrket äga dock nu icke mera rum. 11. o. Ad., som då nära nog hade ”privilegium exclnsivum” pä befälsplatserue inom arméen, ägde en förmögenhet, som medgaf att på egen bekostnad bestrida de med inträdet i utländsk krigstjenst förenade utgifter. Nu deremot är Adeln mera fattig än rik. Och de af dem, som ingå på Arméen befinna sig, likasom deras ofrälse kamrater vanligtvis i knappa omständigheter. Sedan kunskaper och icke endast börden blifvit vilkor för Officers befordran, eflersträfvas den icke så allmänt af den förmögne som fordom.