Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Göres beräkningen åter efter samma grunder som för indelta Infanteriet, hvilket för 7 r:dr per nummer kan anses årligen erhålla ungefärligen i medeltal io exercisdagar, så lemna 43 r:dr tillfälle till endast 60 exercisdagar, eller knappt så lång tid som den kortaste recrut-exercis, hvilken i K. propos. blifvit upptagen såsom nu för indelta Infanteriet oundgänglig. Denna sistnämnde calcul öfverensstämmer äfven med den, som i en hast kan uppgöras för beväringens exercis; ty för år i832 hafva för en summa af 65,000 r:dr 9,241 man ■— således med öfver 7 r:dr för hvarje — blifvit i 10 dagars tid exercerade. Som vacance-afgiften ofvanföre är beräknad efter det belopp, hvartill den uppgått under förhållanden, då vacancer endast ägt rum med högsta möjliga afgift, kan densamma icke så högt påräknas, om alla nummer gjordes vacanta. Att vacancer emot afgifts erläggande allestädes äro möjliga att åstadkomma är dessutom icke heller gifvet; ty reg:ter finnas, der nu befintliga vacancer varit svåra att er - Den -4 M a j. S3 hålla, och elt reg:te, der sådant icke lill bestämdt antal varit möjligt. Exercistiden linge således minskas i samina förhållande, sorn afgiften nedsattcs eller vacance-afgift alldeles icke erhölles; och då dertill kominer, att staten till indelta soldatens beklädande endast för året lemnar en åttondel af munderingens värde, och att, då slitningstiden nu är upptagen till 4 är, den i händelse af större slitning finge beräknas för betydligen kortare tid, borde naturligtvis skillnaden, emellan hvad staten nu består och framdeles komme att erfordras, äfven utgå af vacanee-afgiftsfonden. Att öfningstiden, med de tillgångar, som vacance-afgiften ensamt lemnade, och flera ännu oförutsedda utgifter, icke kan blifva särdeles lång, torde ofvanstående, ehuru ofullständiga beräkning tillfyllest utvisa, äfvensom att de många millionerna på så sätt icke äro till finnandes.
Beträffande åter Conlors-Skrifvaren Tingberg, så hafva Fullmägtige, lika med Commissarierne, funnit honom berättigad alt, i händelse han kommer alt frånträda sin nu innehafvande tjenst, erhålla ett Exspectancearfvode af enahanda belopp, som den lön på Stat han nu åtnjuter, eller 375 R:dr; vid hvilket förhållande Fullmäglige ansett något ytterligare bestämmande af berörde arfvode icke erfordras. Commissarierne hafva, uti deras af Fullmägtige åberopade Utlåtande, upplyst: att Sökanderne före 1800 års Riksdag, då beslutet om Credit-Se - St its-Uiskottett Utletande N',o 311. B del-Verkets upphörande första gången fattades, innehaft tjenster med löner eller arfvode», dem de, enligt samma års Instruction för Riksgälds-Contoret, skalle vara berättigade att, vid tjensternas indragning, under vissa stadgade vilkor, på Exspeqjtancc-Stat uppbära; att Kamé rera ren Löfvengren, nu ('(.I år gamma), innehaft ordinarie beställning i 44 år, Gassen ren Zengerlein, h'u 65 år, innehaft ordinarie tjenst i 44 år, Cassén ren Westblad, nu 6 2 år, innehaft tjenst 1 04 år, Bokhållaren Fritz, nu C5 år, innehaft ordinarie tjenst i 44 år, Bokhållaren Staf, nu 72 år, innehaft ordinarie tjenst i 44 år, samt Contors-Skrifvaren Tingberg, nu 56 år, innehaft tjenst uti 35 år. Utskottet, som tagit detta allt i öfvervägande, har, i betraktande af de härvid förekommande ömande och bevekande skäl, ansett sig böra, i likhat med hvad Fullmägtige hemställt, tillstyrka, att Kamerernren G. A.
Banco, utaf Svenska Statsverket, i ett för allt, bestås till Missionernes aflö nan - 'Underdåniga Skrifvelseri 657 nahde och till bestridande af alla dermed förknippade diplomatiske kostnader; hvaremot Cabinetts-Cassans behof för Courir-resor, hemliga eller extra utgifter m. rn., i den man besparingar å berörde anslag icke kunna dertill lemna tillgäng, kommer att, hädanefter som hittills, fyllas af de, till E. K. M;ts Nådiga disposition,' för extra utgifter, förut under Rifcs-Statens 8tde Hufvud-Titel uppförde 100,000 R:dr Svenskt Banco; förmodande Riksena Ständer, alt desse anslags-summor skola blifva för ändamålen till-* väck l i ge. Riksens Ständer hafva jemväl, med hemtad anledning af deras till StatsBancooch Riksgälds-Werkens öfverseende valde Revisorers erinran vid de, under loppet af åren 1819 och' 1820, utöfver Minister-anslaget gjorde utbetalningar i vexlar å Utländskt mynt, velat vid sådane aföetalningar för framtiden fästa det förbehåll, att hvad E. K. M., utöfver ofvanberörde anslag för Minister-Staten, kan behöfva i vexlar disponera, varder, efter den Cours, sorn,! på sätt uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse den 20 sistlidne Augusti är "uppgifvet^ bestämmas bör, den Titel , dit utgiften hörer, påfördt, och sålunda minskar Titelns tillgång med det belopp, hvartill de använde vexlarne uti Svenskt Banco, efter samma Gours-beräkning, uppgå. Vid handläggningen af detta ämne, hafva Riksens Ständer för Öfrigt inhemtat, huruledes E. K. M., i Nådig Skrifvelse den ao November 1816, förordnat, att de, för Mlnister-aflö Bikang till RiklrSt.
Såsom säkerhet för dessa förbindelser skola anses och i sådant afseende kunna användas: först de förskrifningar med åtföljande säkerheter i jordegendom, dem hypotheks-föreningarne för undfångna lån till hypolheksbanken afgifvit, dernäst bankens aila öfriga tillgångar, och slutligen grundfonden, på sätt här nedan sägs. 60 § 13. De i § 4 omförmälda, af statsverket till allmänna hypoteksbanken såsom grundfond öfverlemnade, obligationer må ej i någon händelse till anskaffande af medel för bankens utlåningar begagnas, utan endasl i följande två fall kunna, genom deras försäljning till större eller mindre del, efter behof, användas nemligen: ö) i den oförmodade händelse, att sådant i den ordning, sorn i §12 är sagd, vid bankens utredning för infriande af bankens förbindelser oundvikligen erfordras, och b) då, i följd af uraktlåten eller fördröjd inbetalning af hvad delegande hypotheks-föreningar för undfångna lån, enligt § 11, böra erlägga, eller af annan anledning, banken saknar egna, för tillfället användbara, tillgångar till fullgörande af sina förbindelser mot sina långifvare. § 34. Har af den under lit. b) i nästföregående § nämnda anledning försäljning egt rum, vare hypoteksbanken pligtig så väl att, så snart ske kan, åter inköpa ett, det försålda motsvarande, belopp af samma obligationer, sorn ock att till riksgäldskontoret godtgöra den för de försålda obligationerna belöpande i’änta, till dess att grundfonden på nämnda sätt blifvit till sitt ursprungliga belopp återställd.
Ise t, ocli icke eller tvekar alt tillstyrka Rikets Ständer »less antagande såsom allmän grund för det blifvande nya straffsystemet, kan dock UtskoLlet ej annat än gilla de skäl, som föranledt Lagberedningen alt icke föreslå ensamhelslängelsets fullständiga införande på en gång, utan till en början endast i de två lägsta strå (Igraderna, med lemna»! rättighet åt Kong!. Majl all prof\a, i livad mån sådant straffsätt i hvar af dessa grader och sedermera äfven i andra fängelsegrader, under den forsla, införas må, allt eller som dels statens tillgångar kunna medgifva bestridandet af de härtill erforderliga kostnader, och dels erfarenheten hunnit ej mindre bestyrka systemets gagnelighet i allmänhet, än äfven isynnerhet gifva en Säker ledning för bestämmandet af rätta tidsmåtten vid dess tillämpning. Utskottet godkänner alltså desto heldre den i 9 § Fängelselagen nedlagda princip, som Utskottet funnit samma lags föreskrifter i 1.1 —16 §§, angående gcmensamhetslångelse, vara så affatlade, att tillämpning deraf under den tid, som kommer att förflyta, innan eusamlielsfån-r gelset varder allmänligén antaget, lätteligen kan ega rum på sådant sätt, att nybyggande af några serskilda Auburn-fängvlser icke erfordras, utan fånga nie v> Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93, 17 langar ne i de högre straffgraderna komma alt, på samma sätt, som man tills vidare förfar i Norrige, undergå sitt straff i våra nu befintliga fästningar och straffanstalter, med blott den förändring i dessas inre organisation, som påkallas af principen om fångarnes afhållande i möjligaste måtto från allt närmare umgänge och meddelande med hvarandra, och deras sysselsättning med arbete. Det återstår att till besvarande upptaga de inkast, som blifvit gjorda dels å ena sidan emot allt penitentiärstraff, att det icke skall vara nog afskräckande, och dels å andra sidan emot ensamhetsfängelset serskildt, att det skall medföra ett alltför svårt oeh outhärdeligt själslidande, samt sålunda ofta leda till förtviflan och sinnesrubbning.
FIr Rosenblad har yttrat, att det är nyttigt att 2:ne instanser finnas, hvilka begge afhandla målen inför folket. Dertill får jag svara, att ganska fä af folket äro i tillfälle att afhöra lagmansrätlcns undersökningar och att också få af de rättsökande äro derstädes närvar. Föröfrigt skulle detta af Hr Rosenblad anförde skäl lika väl kunna användas såsom bevis för nyttan af att inrätta ännu flere instanser, men jag hemställer om ett sådant skäl verkligen hör få gälla för bibehållandet af domstolar, dem allmänna rösten på goda grunder länge önskat få upphäfua. Jag tillstyrker bifall till motionärens förslag. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: För allmänheten är det en hufvudsak, att rättvisan skall vara så litet dyr som möjligt. Min öfvertygelse är, att om lagmansrätterne upphöra, rättvisan blir dyrare än om de fa vara qvar, och jag tillstyrker således deras bibehållande. Remitterades till LagUtsk. Vid förnyad föredragning, remitterades äfven till LagUtsk. Hr Nordenan c k ars, Fredr. Wilh., d. 24 dennes e. m. på bordet lagda motion om förändring af credillagarne. Föredrogs Hr Norde nan ekars, Fredr. Wilh., d. 24 dennes e. m. på bordet lagda motion om förändringar i tull-lagstiftningen m. m. Hr Fåh ra;us, Olof Im m anuel: Så vidt jag uppfattat ifrågavar. motion vid uppläsningen, så har den egentligen 3 föremål: det första att inskränka importen genom tullförböjningar; det andra att genom creditupplagens förminskande verka till samma ändamål; och det tredje att stärka tullbevakningen och derigenom hämma den olofliga varuinförseln. I afseende på det första föremålet, har jag redan i ett föreg:de plenum haft äran yttra, att det i allmänhet icke är lämpligt att fördyra de införselsartiklar, som vanan gjort till oumbärliga lefnadsbehof. Endast vigtigarc statsintressen kunna skäligen föranleda undanlag härifrån.
Mitt stånds pligter hafva lärt mig, att det kan finnas ett slags bestånd äfven då man hai litet; men den ställning i lifvet, som genom förändringen af Westgötha Regementes löner, äfven så olyckligt blifvit förändrad för dess öfveroch under-befäl, hvilka snart sagt, endast i 6'n ära och tillfredsställelsen af uppfyllda skyldigheter, finna ersättning för sin möda, har bestämt mig att fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet vid ett ärende, hvarigenom billigheten vinnes, utan att Staten förlorar annat, än en 856 Den 26 Febr Uarii, mindre vinst af lönernes indragning. Jag begär inga medel att underhålla öfverflödet, eller fåfängan, jag talar för det verkeliga lidandet och det behof som ej kan mutas till tyst-^ nåd. Jag begär inga nya fördelar; endast aH en del af desomen gång varit beviljade och åtnjutne, måtte bibehållas. Nitet för tjernsten och bemödandet för dessa piigter är oförändradt, hvarföre ej de förmåner sorn skola uttrycka bifallet detföre ? • • ■ .* ■ ' \ « Jag anhåller ödmjukeligen att denna min motion mätte till vederbörligt Utskott remitteras och med öfrige Riks-Stånden commun!-, ceras. N:0 Herr Bergman, Ambrosius Mognus i * jag räknar för en skyldighet emot Hög-», lofl. Ridderskapet och Adeln samt en vänskapspligt emot Herr CanzliRådet och Ridd. Schoerbing, att till Högloft. Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet öfverlemna denne, för sine patriotiske skrifter kände mannens, till Riksens Höglofl. Ständer adresserade memorial, angående en postvagns inrättning och det nya skog9-hushållningssättet, jemte hans i dessa ämnen författade athandlingar.
Fullmägtige offentligen förklarat: det de icke fullbordat de för silfver-utvexlingen af Rikets Ständer anbefallde förberedande anstalter, vara af natur, att Banken och dess Credit, samt, med detsamma, det allmänna deraf kunde lida skada, dels fästat Herr JustitiasOmbudsmannens uppmärksamhet på det sålunda inträffade förhållandet; dels framställt sin tanke derom, att denna fråga, såsom möjligen varande icke blott reglementarisk, eller endast rörande Principal och dess Fullmäglig, samt af så inskränkt natur, att Principalen, när hän 3 år derefter råkade sin Fullmäglig, kunde uppgöra saken med honom såsom han för godt funne, skulle kunna höra under lagskipande magiens område, dels med afseende på Justitias-Om budsmannens åliggande, att göra Rikets Ständer uppmärksamme på sådane gällande Lagar, som icke vore nog bestämda eller stodo i strid med hvarandra, anmärkt, att stora brister måste finnas i de Lagar och Instructioner, hvilka blifvit stiftade för de Autoriteter, som hafva med Banken att göra, om det varit Lagarnes Bih. till R. St.
Hvad angår att gifva denna skatt titel af Bröllopsgård, ser jag ej något hin. der deremoi, och instämmer deruti, att den ej bör läggas på den personela Bevillningen, utan utgöras genom någon viss procent af den sutn - Den 21 Maji f. m'. 365 ma Bevillning hvar och en skall utgöra, då den blifver minst tryckande, men detta år ej möjligt, förr ån grunderne blifvit afgjorde i allmänhet. Jag tror således vara bäst, att nu endast bifalla summan, men förbehålla sig att sedera mera besluta rörande den titel, enligt hvilken, och den tid inom hvilken den skall utgå. Herr Cederschjöld., Pehr Gujiaf: Jag har begärt ordet för att förena mig med de värde Ledamöter, som bestridt, att ifrågavarande summa skulle tagas af Saltpeter-fonden, Jag har aldrig ägt jord och således icke bidragit till denna fond ; men min rättskänsla säger mig, att den icke bör anlitas. Sedan jag begärde ordet, år jag af Herr Tham förekommen i det förslag, att fördela Bröllopsgården på vissa år; och jag instämmer med honom deruti, att det kan ske på tre. Men det år ett särskilt skål, hvarföre jag tillstyrker summans utgörande genom gård på vissa år hellre ån att lägga den på den allmänna Bevillningen: och detta skål anhåller jag att få anföra Jag fruktar nemligen, att om den allmänna Bevillningen, hvilken alltid bestämmes för hela tiden intill nästa Riksdag, ökades med denna summa, så skulle till åfventyrs vid nästa Riksmöte svårigheter kunna möta att åter nedsätta den, allt som erfarenhet vunnits om möjligheten att utgöra den, Men om deremot afgiften år tillfällig och under bestämd titel inskränkt till vissa år; så synes man kunna vara säkrare, att den egentliga Bevillningen då må förblifva oförhöjd, helst skatterna hafva innan * Den 21 Maji f. m. nästa Lagtima Riksdag redan återkommit till deras ursprungliga lägre ståndpunkt.
Rdr 75 öre per kanna. Hvad blilver nu följden af denna uraktlåtenhet? Jo den, att så länge 1H65 års tulltaxa fortfar att vara gällande, kan det vara för den Franska sprit-exportören fördelaktigt att sända hit sin spritvara under rubriken vin, och på så sätt få den importerad mycket billigare än händelsen skulle vara, om varan importerades såsom bränvin. Vi veta nemi. att en kanna ren alkohol väger cirka 5 skålp. Till en kanna bränvin om 50 proc. fordras \ kanna ren alkohol, således cirka 2^ skålp. ren alkohol (nogare 2,44 skålp.) Ergo, om denna alkohol införes såsom vin af högrealkoholhalt än 21 proc., betalas derföre 2^. 14 För alla andra sorter ställer sig skilnaden ännu större. Det är R. o. Ad:n bekant, att Grundlagen lörbjuder Konungen att fastställa några monopolier. Hvad är nu den företrädesrätt, som den Franska bränvinslabrikanten fått sig tillerkänd, annat än ett monopol? Det Franska bränvinet får bär införas mot en afgift af 75 öre per kanna, men bränvin från Österrike, Preussen och andra länder skall lörtullas med 1 R:dr 10 öre per kanna. Ar detta öfverensstämmande med frihandelns grundsats: lika vara, lika tull! Tulikomiléen har också, såsom man finner af dess betänkande, funnit detta alltför mycket stridande mot Den 7 Februari f. m. 363 principen, men likväl ansett det vara af nöden att för erhållande af denna traktat uppoffra principen. Innan jag lemriar detta ämne, kan jag icke underlåta att uttala min öfvertygelse derom, att det Franska hränvinet, med den lättnad som blifvit gjord för dess införande till Sverige, skall undertrycka och omöjliggöra tillverkningen af Svenskt bränvin.
Visserligen hade hon den f o r ~ n h e n att bli student redan vid 16 &amp; rs Blder efter att ha undervisats hufvudsakligen nf sin mor och undsluppit tidsodande skolglng; men det forutsiitter dock en sallsynt begiifning och en hos studiemanniskor iindl sallsyntare form %ga sf koncentrstion och iindam8lsenlig indelning af arbetet for att under s&amp; mgngsidiga sysselsgttningar och utan 6fveranstrangning p l den relativt korta tiden af sju Ar hinna till inHlet for den akaderniska banan. Hur mycket man an gl8der sig Bt Astrid Cleves framgingar, kan man icke undgfi att se dem £ran en litet remodig synyunlrt, om man haft tillfiille att iakttaga heme i hennes egenskap af Iramrat, Som slda.n komnler hon att saknas, s&amp; liinge det i Uppsala finnes] war nlgra kvinliga studenter ctf den generation, som hon lifvat med sitt hurtiga, ungdomsfriska vasen och i hrars salulif hon spelat en s % inflytelserik roll. Det iir kanske sakrast att sluta nu, eftersom det borjar ljkna sig till en rninnesrnna i stallet for lyckijnskningsord till en, som stHr i begrepp att trada ut i lifvet och kanske inte ar tacksam for att mota en karakteristik ofver sig sjalf p l trijskeln. Alltet vilja vi uppskjuta ait ineddela vidare biografiska data och psykologiska iakttagelser till ett eventuellt annat tillfiille, d % den nya doktorn har nBtt nagon miirklig punkt psri sin bana och kommit and&amp; narmare det mtl, till hvilket hennes harmoniska utveckling synes tendera, det dik, rniinskligt att tala, intet manskligt mer iir frammande. E(f. ' Litteratur. Sill n#stas hustru. En karlekstragedi i tre akter af Harold Gote. E n ny tid mater med nyn mBtt och tidernatyclras vasla allt snabbare.
Då Justitiae-Stats-Ministern, enligt Tryckfi ihets-Förordningens 4 §• 3 och ra momenter, egentligen är den, som eger att äska qvarstad å skrifter, genomhvilka det allmännas rätt anses förnärmad, och då samme Ministers eller dess ombuds yttrande, jemlikt samma Förordnings 5 8 morn., bör, derest tiden medgifver, innan domstol utlåter sig öfver qvarstad, sorn der af offentlig åklagare sökt blifvit, och ovilkorligen, innan Justiliae-Canzlern förordnar oin någon rättegången föregående qvarstad, inliemlas, torde slut - Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 97. t riktigheten fordra, att det äfven bör vara J risti t ?ae-St a I s-Mi ii ister n, som eger föranstall a om den i 5 §. i3 mom. Ti yckfi ihe's-Förordningen omförmäkla sequester, såvida rättigheten alt sådan anbefalla anses ännu ytterligare böra i Konungens hand bibel ål las. Men utom dessa, redan under 1828—i83o årens Riksdag afsedda, anmärkningar, har Utskottet äfven trott tvänne andra förtjena alt komma under Riksens Sländers öfvervägande : den ena, om icke ersättning för kostnader och förluster bör komma i fråga, äfven i det fall, att åtal emot den indragna skrilten skell, men utgifvare!] blifvit frikänd: den andra, huunida icke bcs'ämdt stadgas må, att ersältnings-frågan i Slals-Rådtt bör föredragas och afgöras. I afseende på den första, har Utskottet icke kunnat finna något giltigt skäl för deri mening, att en genom laga rättegång utrönt obrottslighet bör njuta mindre rätt än en sådan, som Tryckli ihels-Comiten erkänt. Det bör, efter Utskottets öfvertygelse, vara den indragna skriftens i laga ordning utrönta obrottslighet, utan afseende derpå, om detta utrönande skett genom eller ulan rättegång, som grundlägger behörigheten af lrågan om ersättning.
Man har här anfört många skäl för att få Utskis förslag bifallet; man har till och med sagt att de, som motsatt sig detsamma, så gjort, emedan de principer, det innehåller, skulle vara så nya. Jag hör icke till deras antal, ty jag anser att, om äfven en sak är ny, så bör den antagas, blott den är riktig. Så är likväl icke förhidet med den förevide, Man har äfven sagt att, emedan K. Stir vid föregående riksdag i särskilda skrifvelser hos K. M. begfcde nedsättande af en Komité för utarbetande af ett förslag till ny bevis-stadga, borde man antaga detta, såsom man påstår, förtjenstfulla arbete, utan att vidgöra något i frågan. Jag tror dock icke att ett sådant förfarande - varit afsedt med B. St:s skrifvelse, eller att antaga ett af Komitén uppgjordt förslag i hvad skick det än måtte vara. Det är icke af beskaffenhet att jag kan biträda det med min röst, isynnerhet då Utskit yttrar att det icke kan dragas i tvifvelsmål att ju detta förslag, om det antages, kommer att leda till en betydlig förhöjning i närvarande beskattning; utan hoppas jag att Komiténs och Utskis vidlyftiga arbeten måtte användas vid nästa riksdag och frågan intilldess hvila. Jag yrkar afslag å Betit i denna del, samt att samma taxering, som nu eger rum å fastighet såväl i stad som å landet, må fortfara, nemi. 1 rdr på 1,000, men, skulle man sätta den ännu lägre, såsom Frih. Tersmeden föreslagit, så har jag ingenting deremot. Blir icke denna punkt afslagen, så förenar jag mig om återremiss. Hr Printzensköld, Carl: Jag har vid åtskilliga fö regående riksdagar tagit mig friheten anmärka såsom en egenhet hos den Svenska nationen att den ständigt vill förändra de lagar, som finnas, i förhoppning om att få något bättre; men erfarenheten har visat att så icke blifvit förhållandet. Äfven under denna riksdag har jag vid några tillfällen tagit mig friheten göra samma anmärkning, då man föreslog förändring i en författning, som icke var 2 år gammal och icke ens kommit till verkställighet.
Af dessa skäl, och då Hedervärda Bonde-Ståndet vägrat att ingå på denna förändrade Beviltningsgrund, kan jag icke annat finna, än att Bevillnings-Utskoltet hade bort, på grund af de gjorde anmärkningarne, frångå den uti Utskottets Betänkande N:o 56 tillstyrkta underdåniga skrifvelsen och, att, i händelse Riks-Stånden vidblifva sina förut fattade beslut, enligt 71 §. Reg.-Form., föreslå den voterings-propcrsition, som är af nöden.” af Prosten Holm: ”Jag kan ej underlåta att reservera mig emot det, efter min tanka, lagstridiga beslut, som Bevillnings-Utskottet fattat, att framställa voterings-proposition, förr än Bonde-Ståndet något definitivt beslut i saken fattat. Regerings-Formen, 83 §, säger, att Grundlagarne skola efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas; och 49 §• P»iksdags-Oi duingen stadgar med bestämda och tydliga ord, huru förhållas skall då något Riks-Slånd återförvisar ett mål till vederbörande Utskotts ytterligare utlåtande. Der har Utskottet en ganska tydlig och bestämd föreskrift, huru det bort sig förhålla, och hvarom Ordföranden nog efterlryckligen erinrade. De Ledamöter, som projeclerade och åstadkommo ett annat förfarande, säga väl, att sådant skulle ske till ti* dens vinnande. Men om dylika skäl skulle vara tillräckliga för att afvika från Grundlagarnes bokstajliga föreskrift; huru lätt och huru ofta skulle de icke då kunna öfverträdas? Grundlagarnes helgd fordrar, att de ovilkorligen efter ordalydelsen skola i hvarje serskildt fall tillämpas, och någon afvikelse derifrån borde aldraminst kunna väntas utaf ett af Piikets Ständers Utskott.” Af Herr ärnberg: ’I afseende å formen för behandlingen af förevarande fråga förenar jag mig med Herr Grefve von Fersen.