Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De ha deraf lärt en berättarkonst, som är all ära värd, men dock endast är något yttre. De ha intet eget innehåll att sätta i denna form: de frågor de behandla, de ^problemer de sätta under debatt », det är icke de, som upptaga det dagliga lifvet rundt omkring dera, utan något, som de hämtat ur sina böcker, på samma gång de hämtat sin formella färdighet. Deras böcker fa därför en prägel af innehållslöshet — då man slutat dem tycker man sig ha gått igenom en ny och oftast försämrad reproduktion af gamla bekanta historier. Att de skapa en ny literatur är således något, som de nog kunna inbilla sig sjelfva, men som de icke synnerligen länge skola kunna inbilla andra. När man så betänker huru mycket klander de fått för sina — inbillade — nyheter, kan man knapt underlåta att säga till dem, livad herr Geijerstam låter en gammal skolkarl säga till sin kamrat: » Du är en djäkla lustig karl, Hallin ». De äro ena lustiga karlar, herrarne af unga Sverige! Dixi !Om fördömelsens boningar. Blick pâ literatur-schavotterna i P. T. och V. L. Af Volontaire. » Jag är den moreke A chilles, Morske Achilles, Morske Achilles, Som slår allt ityel. » Det är möjligt, att den som i denna uppsats begagnar signaturen Volontaire$ vizir i literaturfrågor egentligen är for konservativ för denna som liberal ansedda tidskrift. Men då på dessa blad olika åsigter icke sällan brutit sin fradga mot hvarandra, kan måhända det icke anses utom tidskriftens plan såsom tornerfält att inrymma också följande rader, som härflyta från ett ur konservativ ståndpunkt för S verges literära odling af de lifligaste känslor besjäladt sinne. En ungdomlig vän har rådt mig att till motto öfver denna artikel taga ett citat ur en teaterpjes, hvilket egentligen icke harmonierar med min uppfattning af saken, såsom varande af för allvarlig och behjertansvärd natur att bemängas med citater ur så obskyr, att ej kalla det obscen fatabur.
Oaktadt alfvarliga förbud emot fogeljagt under fredlysta tiden af året, förspörjas likväl ofta öfverträdelser -deremot. Vid Städerna hålles dock nogrann uppsigt till förhindrande af villebråds införande under den lid, då fällning deraf är förbjuden. Vid kusterna, särdeles utmed Öland, utgör Skälfångst en temligen lönande sysselsättning. 2:o Fiske. För mångå af kustboerne är det en väsendtlig näringsgren. Strömmingsfisket vid Öland, fordom indrägtigt, men sedan flera år mindre gifvande, har, under sistförflutna åren, börjat att åter blifva någorlunda förmånligt. Deremot är det tillförene betydliga laxfisket i Emåen i årligt aftagande. Såväl vid hafskusten, sorn i Länets mångå insjöar -och åar är 23 god och ymnig tillgång på ål, gäddor, ort, aborrar med flera Åskslag. Från Tjusts och Tunaläns Härader säljes årligen mycket färsk fisk till uppköpare från Stockholm, hvilka afhemta fisken uti särskildt dertill inrättade farkoster. Torskfisket vid södra delen af Öland är temligen betydligt. 3:o Väfnader. På Smålandssidan af Länet är denna näringsgren i åtskilliga trakter icke så obetydlig; och allmogens färdighet i väfnadskonsten synes vara i tilltagande. De väfnader, som försäljas, bestå vanligen uti lärft, blångarnsoch bomullsväf; hvaraf, på Länets landtmarknader, årligen försäljas ungefärligen 20,000 alnar till ett värde af 6,000 R:dr Banko. På Öland, hvarest föga lin odlas, bestå väfnaderne hufvudsakligen af ylletyg, och allmogen förser sitt behof af finare linneväfnader till större delen från fasta landet. Deremot afyttras årligen från ön icke så obetydligt parti vadmal, flanell, bårtäcken, ryor och strumpor af ull» 4:o Kalkbränning och Stenbrjtning» Pä Öland, synnerligast i södra delen, hvarest finnes ymnig tillgång på schiffer, brännes denna till kalk, som med fördel afsättes på andra orter.
Jag för min del anser mig icke böra ingå i vidare betraktelser af detta betänk, och grunderna för den oinskränkta frihet Utsk. föreslår, utan anhåller, att då en återremiss tvifvelsutan kommer att äga rum, Bevilin.Ulsk. måtte sätta sig i beröring med Ekon.Utsk., och att icke genom en alltför vida utsträckt frihet samhällsförhållandena må komma att rubbas, hvilka tills vidare böra respeeleras. Hr Stråle, Nils Wilh., uppläste följande: Utskls förslag, att utur tulltaxan borttaga alla förbud för ineller utförsel af varor, innefattar en reform af den mest genomgripande beskaffenhet; och det torde derföre Den ag Juli f. m. 33g allvarligen böra undersökas: om denna reform är väl förberedd, så att stora olägenheter eller olyckor deraf icke åro alt befara; om Svenska näringarne nu äro på den ståndpunkt, alt de kunna (älla med de utländska, samt om handelsfriheten är den åtgärd , hvarmed reformen bör börjas, eller om icke den snarare är sådan att det är dermed som reformen bör slutas. De grundsatser, som i afseende på handel och näringar här i Sverige varit följda mera än 100 års tid, anser jag för min del icke nu mera kunna godkännas såsom riktiga. För att rätt klart ådagalägga huru långt man tillförene gått i förmynderskap för näringarna, anhåller jag alt få anföra några stadganden uti det den 27 Oct. 1749 utfärdade reglemente, ”hvarefter alla de. som i Stockholms stad vilja drifva bandel med inrikes rnnnufacturvaror och utländskt till införsel och försäljning här i Riket tillåtet kram, hafya sig att rätta.” Dessa stadganden lyda sålunda: ’’y Art. Om handel i gross med kram. 3) Den som vill drifva handel i gross med kram, bör årligen vara afnämare till ett visst, dock någorlunda ansenligt qvantum af inrikes manufacturvaror, uti ylle, siden, linne och bomull, ringaste till 20,000 daler s:mt, hvarefter honom, under ett sådant villkor till kramhandels idkande i gross, magistratens skriftliga tillstånd meddelas. 5)
Och ehuru denna anförda mening uppenbarligen följer af Lagens bokstafweliga lydelse och betz wigtiga ändamäl, dock enär, enligt hwad i Memorialet anmält är, annorlunda understundom skall wara förfarit , anser Lag-Utskottet nödigt tillstyrka, det mä Allmänheten erlndraS att wid Boupteckning i Sterbhus, eller eljest för Boskillnad, och när afträdcsförmän sbkcS, icke allenast all Stadsoch Lösegendom jemte utesiäende gemensamma eller enstilbta fordringar, och Den 22 September. 73r hwab under Äcktcnskapct fbrwärft är, ehwad det säsom fördel eller efter Testamente och fdrord ffulle kunna wara utmärkt, säsom endera MakanS enskildta tillgäng eller ej, utan ock bet fasta gods ä Landet, som den ena eller andra Makan ärft eller före Äcktcnskapet fbrwärft, bbr noga uppgifwaS, upptecknas och wörderås , öfwen som andras egendom bbr till art, beskaffenhet och wärde uppfdras med de Titlar, hwarunder densamma i Boet finnes, om det är länt, legdt, pantsatt eller fbrtrodt gods, ehuru wärbet af sädan andras tillhörighet ej uti inventarii-summan in, beräknas. Stockholm ben 2Z Augusti 1809. Vä tzigloil. Ridderskapet» och AdelnS Vä tzögw. VMe-.StänSett Ledamöters wägnar, Ledamöter-magnar. Ltjernktestt. Olok Ljurbäck. Vä tzögtärade Borgare-SZndtt» Dä Hederw. Bonde StändetS Ledamöters wägnar, Ledamöters wägnar, k. II. LrevvesmUkI. kelter fernström. Job. Holmder^slon. Riksens Högloft.
Vi borttaga blott tiden med en sak, som ej kan komma under omröstning i Förstärkt Utskott, sedan den genom 3 Stånd är afgjord. Om Riksgäldsberäkningen skulle införas, så, utom de olägenheter Herr Hjerta omnämnt, kunde äfven en olägenhet för löntagare inträffa, att all - Den 19 O c t o b e r e. m. mänheten önskade betala i Riksgäld hvad vi besluta i Banko. Detta är ej ur vägen att nämna. Utskottens Utlåtande har så förenat båda åsigterne, att man ej bör mycket strida derom. Hvad åter Myntets benämning angår, så har Friherre Cederström yrkat, att namnet 1111 icke måtie blifva detsamma, som då 48 sk. specie svarade deremot. Ja, detta har existerat, men före 180g, och icke sedan. Kronoullagorna utgå i R:dr Banko, men icke i silfver, utan papper, och detta förklaras nu vara svarande emot 18 sk. i silfver. Jag tror, att då man ej aflyser sedelmyntet, då man bibehåller ett mynt, som svarar deremot, kommer den nya 18-ski 11 ingen specie att gälla 1 R:dr Banko i papper, och som alla Kronoutlagor kunna liqvideras i papper, lär det ej göra någon förvillelse. Tvärtom anser jag, alt alla nya benämningar skulle bereda förvillelse; men allmänheten skall förstå, att då man kallar det nya myntet en Riksdaler, är det svarande emot en Riksdaler i papper. Det skall dessutom ej ristas på det, att det innehåller 18 skillingar specie. - J ' ' v ' • \ ‘ ' Herr Rosenblad: Jag skall ej följa en värd Talare till ämnen, som lyckligtvis redan äro afgjorde; ej eller skall jag tala om det fattiga England. Jag vill blott erinra derom, att det var tvertom emot min tanka, att det skulle vara likgiltigt, hvilken en - 96 Den 19 October e. ra. het man antager. Man kunde då, om man vore consequent, för att ytterligare befordra välmågan, föreslå runstycket, ty efter den anförda satsen skulle med dess införande välstånd och trefnad uppkomma.
Dottersö- nerna, grefv-arne Reinhold o c h Clarenee v o n Rosen, ha m e d anledning af dödsfallet afrest till den brittiska hufvudstaden, där en tredje dotterson, attaché vid svensk-norska beskickningen, redan förut befinner sig. FL. FL. firisbelönta vid i8gj års utställning med GULDMEDALJ Försäljcs i våra butiker IJegeringsgatan — AZ " esterlånggatan iQ. A. T. A. T. 24 97. sa ?nt hos alla finare parfymhandlare GULDTÄR11 UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: 8 EN SPORTHISTORIA AF EVA ii FABRIKSAKTIEBOLAC iiiiiiiiiiiiiii NING ». &amp; in uti 1 11 ii t u 1111 i 111 riket. itiiiiiinii 11 lade uppträdena vid mötet mellan henne, envåldshärskarinnan p å tronen, o c h Arria, f. d. konsulns maka, hvilkens son hon älskade. Arrias roll utfördes af fru Dorsch, s o m, m e d ett för uppgiften lämpligt yttre, egentligen var den enda af de spelande, s o m förlänade åt sitt uppträdande något af det, man tänkt sig karaktäristiskt för antikens romare. Herr G. Hillberg som Marcus applåderades lifligt af publiken o c h fick tillsammans m e d fru Fahlman framträda flere gånger, m e n kritiken har nu s o m förr anledning att anmärka m o t hans uttal. Det högtragiska skådespelets första uppförande hade lockat en ganska talrik publik, s o m lifligt applåderade. " Salongen var fullsatt af vår hufvudstads intellektuella o c h konstnärliga elite — i den kungliga logen syntes kronprinsen samt prinsarne Carl o c h Eugen — och den festligt högstämda förväntan löstes efter divans framträdande inom få sekunder i den uppriktigaste underkastelse inför hennes konst. Vare sig hon m e d skälmsk gratie framför någon af dessa lätt frivola vis " or, d e m man är mest van att hänföra till varietétribunens repertoar, såsom » Les ingmues », » i e s quafre etudiants » m.
Någon underrättelse om hvad åtgärd Kongl. Majit, i anledning af Banco-Fullmägtiges omförmälde Skrifvelse, i Nåder funnit för godt alt vidtaga, har dock icke blifvit Fullmägtige meddelad. — 56 I öfrigt hafva följande ämnen, till största delen af mindre vigt och omfattning, förevarit, hvaröfver Revisorerne meddelat Banco-Fullmägtige deras yttranden, nemligen: Angående erinran till Banco-Fullmägtige i afseende på tillämpningen af föreskriflerne rörande inväxling af guld. Angående väckt fråga om Läns-Styrelsernes ansvarighet för af dam reqvirerade växlingsmedel. Angående åtskillige af Malmö Låne-Contors-Direction gjorde framställningar i afseende å Discontrörelsen derstädes. Angående förekomne erinringar under den speciella granskningen af Bankens räkenskaper. Angående någre i afseende å Bokföringen och hushållningen vid Tumba gjorda anmärkningar. Angående Banco-Commissarierne C. Rudbergs, G. Londicers och J. G. Wetterviks besvär deröfver, att de blifvit fällde lill ansvar, enligt Bankens Brand-Reglemente, för det de, vid den i sisth Julii månad inträffade eldsvåda å Riddarholmen här i hufvudstaden, underlåtit att i Banken sig inställa Sluteligen och i afseende å Styrelsen och förvaltningen af BancoVerket på det lielaj under den tidrymd som denna Revision omfattat, kunna Revisorerne vitsorda, att Banco-Fullmägtige, med undantag af de omständigheter, hvilka här ofvan blifvit anmärkte, ådagalagt ett omsorgsfullt och nitiskt bemödande i befordrandet af Banco-Verkets bästa samt uppfyllandet af de derför lemnade föreskrifter; hvarföre Revisorerne ock tillstyrka, att decharge för omförmälde tidrymd må varda Banco-Fullmägtisre af Rikets Ständer meddelad. Revisorerne hafva funnit sig äga allt skäl att betyga, så val att Bankens Commissariat, uti vården af Bankens redbarheter, administrationen inom
Bevillningsutskottets den 17 dennes afgifne, och följande dagen f>å bordet lagde , Memorial rörande Öfverflödsoch Fyllnads-afgifterne. Herr afBrinchbian, Giiftap. Sedan, med 2fslag af BorgareStåndets inbjudning, att de 166,000 Riksdaler, som vid utgörandet af 1815 års bevillning befunnits vara en brist, skulle genom en tillökning i fyilnads-afgiftcn ersättas, Ridderskapet och Adeln förklarat, att, då Bevillningsutskottet redan blifvit anmodadt, att Uppgifva de artiklar, å hvilka nedsättning linnde ske, och Förstärkta StatsUtskottet stadgat, att en Öfverflöds-afgift skulle utgå, genom en taxering af vissa öfverflödsartiklar, och derest den erforderliga summan icke kunde pä annat fått erhållas, en fylloads—afgift utgöras för LandtTulls - ersättningen , denna inbjudning ej kunde af Ridderskapet och Adeln antagas; så hafva detta Stånds Ledamöter inom Bevill* jringsUtskottet ansett sig förpliktade, att upprätthålla Ståndets grundsatser, och yrkat derpå, att den af Riksens Ständer medgifne minsk; ning af 250,000 Riksdaler på Allmänna Bevilluingen skulle verkställas på det sätt, att den föreslagne Fyllnadsafgiften först skulle Ben 20 ' Junti, 329 bortgå, och med det öfriga nedsättning ske å de i jödje Artikeln upptagne öfverflöd$~aigifter, för hvilken mening Utskottets fleste Ledamöter af Ridderskapet och Adeln samt Bor» gareStåndet jemväl förklarat sig. Men jag tror det icke derföre vara Rid» derskapet och Adeln betagit, att bestämma, huruvida de 274,000 Riksdaler, som ännu återstå, böra till hela beloppet eller till någon del deraf i Artikeln å Öfverflöd innefattas. Grefve Mörner, Carl Stellan:
Denna underdåniga skrifvelse inkom dock till Kongl. Maj:t så kort före Riksdagens slut år i83o, aLt nådigt svar derå ej kunde Ständerne då meddelas; i anledning hvaraf, och sedan Kongl. Maj:t, under den 7 Maj i83r, förordnat, att Sjö-Tulls-Rätterne skulle upphöra och deras åligganden öf-verflyttas på Rådstufvu-Rätterne, hvilket ock, med år i832 tagit sin början, samt motion i ämnet åter blifvit vid sista Riksdag väckt, Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 25 Augusti i83^, anhöllo dels om nådigt bifall lill hvad förstberöide underdåniga skrifvelse innefattade, så vidt sådant bifall icke redan följt; dels ock, att äfven Slotts-Rätten för Stockholms Slott och Stad måtte upphöra och, likasom rörande Slolts-Rätter i allmänhet föreslaget vöre, densammas domsrätt öfverlemnas åt allmän Under-Rätt. Enligt Kongl. Kungörelsen den 9 November i836, hafva Post-Rätter samt blandade Postoch Rådstufvu-Rätter, äfvensom Kongl. Canzli-Rät-tens domsrätt i hvad postväsrndet angå]-, upphört, och de detsamma rörande mål öfveiflytlats på allmänna domstolarne, för att der behandlas i den ordning, lag och föi fattningar föreskrifva; men i öfrigt är detta ärende, såsom bilagorne till Justitiae-Ombudsmannens sista embels-berällefse utvisa, på Kongl. Maj:ts -Nådiga pröfning ännu beroende. Af sådan anledning har frågan om upphäfvande af en del serskilda domstolar vid denna Riksdag ånyo förekommit och blifvit öfverlemnad till behandling al Lag-Utskottet, som i ämnet fått emottaga följande motioner, nemligen: frän Högloft. Ridder skåpet och Adeln, af 1:0 Herr Hjerta, Lars, som hemställt alt Rikets Ständers ofvanberörde vid de två sistförflutne
Ocii hvad åter angar säkerheten j så, enär de första och nödvändigaste förberedelserna af torkningsanstalter samt tjenliga upplags-ställen ännu helt och hållet saknas i de flesta orter af Riket, skulle, efter Banco-Utskottets öfvertygelse, belåning af Spannmål så mycket mindre kunna beslutas och vidtagas, utan att tillskynda Banco-Verket oundvikliga förluster, som, äfven i den händelse, att alla förenämnde preparativ vore i den fullkomligaste ordning, en pant af den varierande beskaffenhet till värde och qvalitet samt den svårighet i afseende på vård, eftersyn och controll, som Spannmål, ändå alltid måste blifva ganska äfventyrlig för ett Verk, hvars Låne-bilräden, från en enda punkt, spridas kring hela omfånget af ett vidsträckt Rike. Då, af dessa skäl, Banco-XJtskottet i sjelfva hufvudsaken ej kunnat dela Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJtskoltets åsigt, att utlåning på Spannmål från Banken, dess härvarande Discont eller LåneContoiren, må bos Rikets Ständer tillstyrkas, och uppgörandet af! reglementariska föreskrifter för en dylik Låne-anstalt, vid slikt förhållande, ej funnits erforderligt, så har Banco-Utskoltet härigenom skolat hos ,4 Banco-Utskottets Betänkande N-o 68. Rikets Ständer sådant vördsamligen anmäla, med hemställan, huruvida icke den af Herr Santesson väckta fråga om Magazinenerad Spannmåls belåning i Stapelstäderna må, uti sakernas närvarande skick, förfalla. Stockholm den a5 Julii 1829. Banco-' och Lag-VUkoUens Betänkande N:o 6g. Ankom till Esp. Utsk. den 3o Juli! iSig. Betänkande, angående upphörande af Bankens rättighet _, att med egna Käromål draga sina Vederparter från deras lagliga Domstolar.
Utsigten till en någorlunda sorgfri ålderdom verkade icke allenast stärkande och uppmuntrande på läraren under utöfvandet af hans ansvarsfulla befattning; det vore äfven för undervisningen af högsta vigt, att icke arbetet på det ädlaste af alla arbetsfält — vården och utvecklingen af menniskans andliga väsen — måste skötas med af ålder och arbete förnötta krafter. Behofvet att snart ordna denna vigtiga angelägenhet gjorde sig ock numera med så mycket större styrka gällande, som folkskolorna i allmänhet, efter utfärdande af Stadgan den 18 Juni 1842, redan öfver tjugo år varit ordnade, och en mängd lärare följaktligen närmade sig den ålder, då de icke mera kunde till gagn för skolan qvarstadna i sin tjenst. Den väg, som för åstadkommande af ifrågavarande pensionering hittills blifvit beträdd, hade emellertid icke visat sig fullt tjenlig att föra till det afsedda målet. I folkskolestadgan den 18 Juni 1842 vore föreskrifvet, att, då skollärare, som oförvitligt förespått sin tjenst, genom ålderdom eller sjuklighet är urståndsatt att den vidare bestrida, det må af församlingens eller skolstyrelsens pröfning bero, att i mån af hans behof och af den längre eller kortare tid, han tjenstgjort, större eller mindre del af lönen såsom pension honom tilldela. Men detta stadgande, ehuru klart det uttalade grundsatsen, gåfve likväl icke en tillfyllestgörande ledning för dess tillämpning. Dels vore pensioneringen, så väl i afseende på tiden, då den skulle inträda, som i afseende på beloppet, hvarmed den skulle bestridas, alltför obestämd, för att kunna blifva betryggande för läraren; dels folie bördan af denna pensionering, dä behofvet yppades, på en gång med hela sin tyngd på församlingen, hvilken dessutom hade att bestrida den inträdande nye lärarens aflöning. Ehuru rigtig och sund den i lag stadgade grundsatsen vore, behöfde således dess utförande närmare ordnas, för att de välgörande frukterna deraf skulle kunna framträda.
Nej, det kan ju omöjligt vara hennes mening, minst i en tid, då man sträfvar att minska vådorna af kapitalets allt för stora hopande på få händer, och då kvinnofrågan utgör en viktig del af arhetarefrågan, hvadan det så- ledes måste ligga oss kvinnor om hjärtat, att arbetslönen, så vidt möjligt är, höjes. Hvad tänker hon då på, när hon underbjuder den arbetssökande mannen? Jag fruktar, att hon då tänker blott och bart på sig själf, som på en varelse, den där ej står i någon förpliktelse till samhället, och resonnerar så här: » Jag eger ett föräldrahem, där jag fortfarande kan bo — kanske också äta — fritt. Jag har blifvit uppfostrad till dygd och goda seder, är van vid ett enkelt, sparsamt lefnadssätt, är herre öfver mina begär och är, i min egeuskap af bildad kvinua, tämligen skyddad för svårare frestelser. Min medtäflare däremot har ej längre något föräldrahem, utan måste betala hyra för sin bostad och äta på värdshus eller dylikt. Detta ger mig redan en fördel framför honom. Därtill kommer äfven något annat: Han är en ung man, har sannolikt samma vanor som de flesta karlar och lefver något — fort. Just denna sista omständighet kommer nu mig särdeles till pass. (Jag skall ju ej gifta mig med honom och är lyckligtvis ej heller släkt med karlen). För att lefva så som han nu gör, måste han skaffa sig en stor aflöning för sitt arbete, och jag behöfver följaktligen bara underbjuda honom för att få platsen. » Det är dock föga troligt, att själfviskheten ens får så bestämd form i hennes tanke; om hvarje kvinna bara vårdade sig om att tänka och att för sig själf kläda tanken i ord, skulle många af oss säkert handla klokare än att sätta sin egen skenbara fördel i strid mot en medmänniskas och sitt eget sanna bästa. Nu tror en sådan platssökande kvinna sig vara utan alla förpliktelser till denne manlige individ, som hon möjligen blott känner genom ryktet. Hon har ej tillfogat honom något ondt, inte rår hon för att männen ha sin egen sedelag, hvilken i bland faller sig dyr för dem? I hvarje fall rår hon ej för, huru denne man lefver!
Man kan förändra Lagar, och ändra uppfostringssätt, men förmår man .väl också bjuda åt sjelfva naturen andre anlag, än dem hon vidkännes? och ehuru man tilltror sig att lemna den 25-åriga flickan handlöst åt den böjelse, som naturen hos henne nedlade starkast; den att godtroget äl - 74 Den 16 Februarii f. m. ska, för att iilskas; så månne man likväl har rätt, att på samma gång af henne fordra, det hon skall alltid äga den passionfria urskiljning, den kalla försigtighet, sorn hon skall behöfva, för att upptäcka egennytta!! i de förslag, som kunna göras henne, må hända någon gång äfven af den unge man, som hon redan gifvit sin kärlek; men med hvilken hon ännu ieke är gift? Jag tror, alt denna fordran går för långt; och jag befarar, att för en gång som den ogifta Qvinnans nya rätt, att genom reverser och caulioner på förhand afhända sig sin egendom möjligen skulle kunna gagna, skall den io gånger göra hennes ofärd; och skall då samla famillers förbannelser öfver Lagstiftaren. Jag har nu framställt de skäl, som jag tror böra gälla mera, än hela behaget af den liherala theorien; och jag anser mig slutligen också berättigad att fråga: hvarföre, eller af hvilken nödvändighet påkallas väl denna Lagförändring? Vid sidan af det bud, hvarigenom gamla Lagen qvarhåller den ogiftaQvinnan i allmänhet vid omyndighetstillståndet, ger samma Lag ett annat bud till undantag derifrån, deri hvarje ogift Qvinna, som kan förete bevis om ett pålitligt dygdigt uppförande, och skicklighet, att vårda sig och sin egendom, hänvisas att hos Konungen söka att varda myndig. Hela allmänheten känner, att i sådant Den 16 Februarii f. m. fall har bifallet ännu aldrig varit nekadt.
47- £marje ©Faftflylbig flad omiaForligen i SDlanfatuppffiras 0$ faperaS * ber Ijan bofatt dr, tia ndfia fårbog flyttar, eder flörfla belen of dret flg uppebdder. ©mbets. od) Sienflemdn flnttflrifmaS odj faperaS f6r fine egne per* fonér, ber be fjafma tjenfl ed; Ion. SKdtter borgare floa för fin perfon od) Söorgerligo didring, t ben ©tob, ber _ (jan dr S3orgare, SDtantalS* ocfj ©FattflrifmaS. kontingent, eaer ©enont.23orgare uppfbred i tantal od) erldgger flott i ben ort, ber ban dger fjemmifl eder dr bofatf, meb ttnbonfog of borgerliga ofgifter, forn bon betolor tid ben ©tob, braarefl (jan i fdban pgenflop dr antagen. Strt, lir, §, §• 48—51.' 47 Sött llniterfttetcn fårråttoS SKontalS* ctf; ©FattjFrifningen för Stea* temie.@taten o# tern, forn unter StcatemifFa Suristuctionen Ipta, of Stcatemie«23of()åtiaren, unter StcatemieråntmåflarenS infeente, Uppftår fråga om ten ort, ter någon f?aa jFattjFrifroaS, pröfnoes ten of Konungens SefatlningS&afwanbe, met befmårS l;ånmiSning till .Kongl. Kammarrätten. §• 48. Stda uppgifter, fFrifteliga eder muntfeliga (Fola i SDIantalslångten noga intagas, te fFriftliga numereraS ocf> numren anmårfaS i Mantals* långten, Silfen te bifogas, §•