Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa Sedan Kongl. Maj:t den 1 Mars 1861 i nåder förordnat, att af i 344,541: 78. räkning inlösta 40 exemplar utaf ett af Artisten Mandelgren ntgifvet planchverk, »Monuments Scandinaves du moyen åge», 1 exemplar skulle tilldelas, bland andra, Linköpings stifts bibliothek, hafva likväl för nämnde bibliotheks räkning, under den 12 Oktober 1862, blifvit inköpte 3:dje och 4:de häftena af samma verk för en summa af 48 R:dr, ehuru Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet vid sistnämnde tid icke kunnat vara vederbörande obekant, enär Chefen för Kongl. Ecklesiastik-departementet, enligt inhemtad upplysning, redan den 28 Maj 1861 till Konsistorium aflåtit skrifvelse rörande afhemtning af då utkomna häften utaf omnämnde planchverk § 2. A den i redogörelsen för elementarläroverkets räkenskaper befintliga förteckning öfver år 1862 inskrifna lärjungar saknas intyg om deras medellöshet, hvilka blifvit befriade från erläggande af de afgifter, sorn i g 134 mom. 1 a) och mom. 2 b) af Kongl, stadgan den 29 Jan. 1859 finnas föreskrifna, ehuru, enligt 31 § af samma stadga, endast bevisligen medellöse äfvensom de. hvilka från lägre till högre läroverk öfvergå, äro från dessa afgifter befriade. Konsistorium i Skara, Af denna, i Kong!. Kammar-rätten med anmärkningar granskade, hemtas, att förhållandet mellan inkomster och utgifter varit följande: Tillgångar: Debet. Balans från år 1861: Konsistorium.- Uppbörd: Konsistorium Skara elementarläroverk. Wenersborgs Mariestads Borås Alingsås Lidköpings dito dito dito dito dito Balans till år 1863'. Skuld: Konsistorium: Byggnadskassan Lidköpings elementarläroverk: Summa Hr editt Balans från år 1861: Skulder: Tillkommer för:
Län har, uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet, och till Lag-Utskottet remitteradt memorial, föreslagit, att en af Svea IIof-Riitts divisioner måtte förläggas i någon af Rikets norra städer, helst Hernösand, samt utgöra Öfver-Rätt för de nordliga länen; och till stöd för detta förslag har blifvit anfördt: att rättsökande i denna del af Riket ej kunna under närvarande förhållanden, utan allt för stora kostnader och besvär i Hof-Rätt fullfölja deras tvister; att de ofta, i anseende till Svea Hof-Rätts aflägsenhet, skola förlora fatalier, i synnerhet de, hvilka bo i motionärens hemtrakt, enär domaren i orten aldrig å tingsstaden, efter slutadt ting, utleinnade rättegångshandlingar till parter, utan nödgade dem att i hans hemvist afhemta handlingarne; samt att utflyttningen ock skulle leda till skyndsamhet i lagskipningen. Hvad Lag-Utfkatlets Betänkande. 5 Hvad nu angår förstnämnde skäl; sä är att märka, det rättegängssättet i Hof-Rätt är skriftligt samt af den beskaffenhet, att parter, åtminstone de fleste, måste anlita sakförare för bevakande och utförande af sin rätt derstädes, emedan sådant fordrar en så oaflåtlig uppmärksamhet, att knappast den part, sorn vistas, pä det ställe, der Hof-Rätten har sitt säte, är i tillfälle att lemna denna uppmärksamhet. Han måste nemligen ovilkorligen hvarje dag tillse, bland annat, huruvida icke anslag till förhör eller andra åtgärder i hans sak sker; och derföre behöfver han biträde af personer, hvilka deråt uteslutande egna sig. Endast derigenom kan försummelse undvikas; och dymedelst undgår den rättsökande både besvär och kostnader. Hans besvär inskränkes blott till öfversändandet af skrifter och handlingar; och hans utgifter till postporto och arfvode åt biträdet, hvilket ej kan komma att på långt när uppgå till den kostnad, som blefve en följd deraf att parten sjelf utför sin talan.
Stadgandet i delta hänseende förmår alltså icke tillvinna sig behörig aktning; och det är på grund häraf, samt enär klagomål från flera delar af riket förspörjas deröfver, att olofligt jagande af elgar hotar att i vissa trakter alldeles utrota detta djurslägte, Utskottet, i ändamål att åstadkomma ett riktigare förhållande mellan ansvaret för lagöfverträdelsen och värdet af föremålet för densamma, vördsamt hemställer, att Rikets Ständer mätte, med ogillande af den ifrågavarande motionen i öfrigt, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t anhålla, att ej mindre de i Kongl. Kungörelsen den 30 September 1853 stadgade böter för oloflig elgjagt måtte fördubblas, än ock den ersättning, till hvars utgifvande den sakfällde för sådan förbrytelse gör sig skyldig, bestämmas till minst 150 R.dr R:mt. Stockholm den 31 Maj 1860. Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18. Ank. till Exp.-Utskden 18 Juni 1860, kl. 2 e. m Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter rörande tillsättandet af klockare, organister och folkskolelärare, m. m. I berörda ämne hafva inom Hedervärda Bonde-Ståndet motioner blifvit väckta af Johan Carlsson från Östergötlands och Johan Lönn från Jönköpings län, af hvilka den förre anmärkt, att, likasom alla andra bestämmelser rörande organisters och klockares rättigheter, skulle äfven ordningen för deras befordran vara otydlig och i de liesta delar obestämd, hvaraf ock deras förmän skulle ej så sällan begagnat sig till de sökandes och församlingarnes förfång.
Det är ej i afsigt att reservera mig, sorn jag begärt ordet, ty jag traktar icke efter att, vid en kommande Riksdag, då resultaten af beslutet blifva synlige , kunna säga, att jag ej uti detsamma deltagit; tvärtom önskar jag, att det måtte lända till nytta, ehuru mörk denna förhoppning synes mig ; men då flere i sista plenum yttrat till mig under voteringen, att en återremiss skulle ofelbart leda till realisation, och att man derföre borde votera Ja, för att undvika den, så tror jag mig nu böra förklara, hvad jag då enskilt sade, att ej ringaste anledning dertill finnes, enär de, som talat för realisationen , ej framställt sipå tankar, såsom ledande till denna ändring uti Utskottens förslag, utan snarare, som deras reservation emot, att denna af dem ansedde enda tjenliga åtgärd icke blifvit föreslagen. Jag yttrar detta, för att visa det jag ic* ke enskilt säger annat än, hvad jag offenteligen bekäpner. Herr Rosenblad, Bernhard: Jag respecte rar de Nittiofyras mening, och jag kan aldrig draga i tvifvelsmål, att ett beslut, fattadt här, ej afser allmänt bästa; men då min öfvertygelse visar mig detta beslut såsom förnärmande enskild ratt, sam hämmande enskild och allmän kraft till förkof ran, så anser jag mig pligtig att reservera mig deremot Ingen kan lifligare än jag önskä^ att det tagna beslutet matte medföra de mest välgörande frukter för fäderneslandet. Men i motsatt händel* se, om följderne blifva en förstörd kredit, hopäde exekutiva auktioner, ökade bankrutter, skakadt välstånd, så reserverar jag mig på förhand mot alla hänvisningar på Regeringen, såsom orsak till verkningar, hvilka varit följden af vara egna beslut. Herr von Hartmansdorff • Det torde tillåtas mig, att få göra en anmärkning vid hvad Herr Lefren, yttrat om utförande genom Styrelsen af ett beslut, som strider emot dess öfvertygelse.
Maj:t den 15 nästlidne Juli utfärdad Nådig Kungörelse, hafva underteknade, för hvartdera Riks-Ståndet, i föreskrifven ordning, valde att öfverse StatsBancooch Riksgälds-Yerken samt de fonder och räkenskaper, hvilka i samband dermed granskas, sammanträdt den 15 sistlidne Septemher i Banken, samt derstädes till en början företett de fullmagter och authorisationer, som en hvar af oss egt att uppvisa, till bestyrkande af sin behörighet, att i Revisions-förrättningen deltaga; vid hvilket tillfälle, medelst utdrag af Höglofl. Riddarhus-Directionens Protocoll för den 19 och 26 Augusti detta år, blifvit styrkt, dels att Herr Presidenten och Commendeuren af Kongl. Nordstjerneorden Friherre A. Lejonhufvud och Herr Kammarherren D. von Stockenström, som vid sednaste Riksdag valdes till Revisorer, afsagt sig detta uppdrag; dels att Herr Hof-Marskalken Friherre Carl Oxenstjerna och Herr Förste Expeditions-Secreteraren A. kV. Grundelstjerna, hvilka i stället blifvit af Riddai hus-Directionen lill Revisorer utsedde, äfven afsagt sig nämnde befattning; dels ock att bemälde Direction derefter, å Ridderskapets och Adelns vägnar, utsett och förordnat underteknade J. Cederström och J. F. Aminoff. I stället för Herr Contracts-Prosten C. Tengborg, som, för Skara Stift till Revisor vald, af styrkt laga förfall, varit hindrad att emottaga denna befattning, har den för nämnde Stift utsedde Supleanten, underteknad P. O. Carlander, såsom Revisor inträdt. De aflemnade fullinagterne och authorisationerne blefvo, vid härefter företagen granskning, godkände.
Räkenskaperna öfver alla ofvanberörde fonder och medel hafva befunnits förda med ordning samt efter en enkel och lättfattlig method; varande uppgifterna angående de i Rikets Ständers Bank, vid hvarje revisions-års slut, innestående behållningar styrkta medelst vederbörliga attester. I afseende på det sätt, hvarpå bevakningen och indrifningen af fondernas förfallna fordringar blifvit af Ombudsmannen besörjda, hafva Revisorerne, som tagit kän - nedom af bemälle tjenslemans lagsöknings-diarier sami de utaf honom afgifna balansberättelser, icke funnit något att erinra. Revisorerne hafva jemväl verkställt inventering af fondernas lånehandlingar; hvilka funnits väl ordnade och säkert förvarade. För de i förestående Revisions-berättelse intagna ziffer-uppgiftcr ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen af de under Kongl. Kommers-kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin Instruktion, till Kongl. Maj:t i underdånighet insändt ett exemplar af denna Berättelse. Stockholm den 14 December 1849. Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöter: Carl ÅKERHIELM. C. E. CEDERSTRÖM. C. L. REUTERSKIÖLD. E. W. NORDENFELDT. N. TERSMEDEN. H. O. af HARMENS. Högvördiga Preste-ståndets Ledamöter: Carl Fr. BJÖRKMAN. J. NORDLUND. P. Conr. AROSENIUS. P. HASSELROT. Isaac Samuel WIDEBECK. Daniel SÖDERBERG. Valo fl. Borgare-ståndets Ledamöter: Carl A. PEYRON. Carl Fr. TAUVON. Jac. MORLING. E. J. ROSENQVIST. Joh. SPAAK. Jon. WAHLGREN. Hedervärda Bonde-ståndets Ledamöter: Jöns ERSSON. Lars M:g. KNUTSSON. Pehr ÖSTMAN. Joh:s ANDERSSON.
Jag kan omöjligen inse, det något slags bevis för Nederlags-handelns allmänna nytta, eller emot dess bidragande att öka Importmängden af utländska öfverflödsvaror i Riket, kan hämtas af Herr CommerceRådets yttran, att under åren 1811 och 1812 en lang-' varig epoque gafs, dä verkliga Colonier, anlagde i våra Skärgårdar under fendtliga Canoners skygd, med förbigående af Svenska både Nederlagsoch Förtullnings-Rätten , öfverförde Landet med sa tullbara som otullbara varor, till en oberäknelig mängd. Jag har aldrig kunnat tala om Nederlags-handelns följder för Riket på den tid, då våra Nederlag blifvit alldeles obeböfliga och obrukbara, det vill säga, då de voro att betrakta såsom icke existerande. Jag kan ej heller föreställa mig, att Herr 234 Den 8 Maj. CommerceRådet kan tillskrifva öfversvämmandet af håde till införsel tillåtna och förbudna varor i Sverige, endast de ofvannämnda Colonierna i våra Skärgårdar, eller att Herr CommerceRådet kan påstå, att öfversvämmandet af Importvaror och förbudet gods upphörde i detta land med åren l8ll och 1312. Det lärer således blifva svårt att inse, hvarföre han tadlar, att förhållandet med berörde så kallade Colonier icke blifvit omnämndt i mitt yttrande af den £0 Mars , eller att detta ämne, likasom oräkneliga andra, af mig helt förtiges, fastän det allsingen gemenskap äger med det ämne, hvarom jag talat.
Här säges nemi. i den föreslagna 24 §: ”Emot de förskoltsräkningar, som skiftesman, under förrättningens fortgång, tillställer jordegare, må klander inför domstol icke väckas förrän efter skiftets slut, men så snart skiftesförrättningen blifvit fulländad, åligger det skiftesmannen att, pä sätt 20 § bestämmer, tillställa jordegarne fullständig räkning öfver kostnaden” etc., hvaröfver de ega alt anmäla klander om de så för godt linna. Häraf synes klart, all jordegarne blifvit förlustige rättigheten att klandra förskottsräkningen, och denna förlust är dem, i min lanke, ingalunda ersatt genom rättigheten att få denna räkning granskad af förste landtmätaren, som ej kan uppfylla denna honom ålagda skyldighet. För öfrigt, som jag redan nämnt, hvem kan garantera alt detta vidlyftiga skifte, som räcker öfver ett år, är öfverlagd af en så pålitlig landtmätare, all han icke, efter erhållande af de | afarfvodet, reser sin väg och aldrig återkommer för alt fullända skiftet? Då uppslår för jordegaren den sorgliga belägenheten alt haf va betalat de -J af arfvodet, plus arfvodel, lill förste landtmätaren, men ändock sedermera blifva tvungen att belala hela arfvodet lill den landtmätare, som kommer att slutligen förrätta arbetet. Jag skulle derföre anhålla om alt den rättelse endast må göras i 22 § nuvarande landtmäteri-taxa, alt efter orden: ”efter till jordegare afgifven räkning”, må tilläggas: ”i den ordning upprättad, som i 20 § sågs, uppbära § af arfvodet för det af honom verkstäldte arbete” etc. Denna förändring tror jag vara allt hvad som behöfs, ty då har jordegare klanderrätten öfver (örskotlsräkningen bibehållen. Med denna anmårkn. anhåller jag att betänk, mätte återremitteras. Gr. Sparre, Erik: 1 det betänk., sorn nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, har min reservation ej blifvit antecknad, ehuru jag ej instämt i beslutet. Den invändning som Frih.
Comminister finnes, må dertill begagna den sistnämndes biträde; 3:o att, sedan Utdragen blifvit årligen vid Walborgsmässo Sockenstämma granskade och riktige befunne, samt med påskrift derom försedde, Pastor skall skyndsamt desamma till Consistorium insända, för att derstädes förvaras; och f:o att Biskop och ContractsProst, vid skeende visitation, böra tillse, att hvad ofvan blifvit föreskrifvetfär vordet iagttaget. Stockholm den 8 November 1844. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 33. Reservationer. 31 Af Herr Doctor Säve: ”1 likhet med Höglofl. Lag-Utskottet, anser äfven jag, att hvad som i sednaste Cleri Comitialis Circulär är föreskrifvet om Pastorernas skyldighet att ärligen utskrifva duplett-exemplar af vigsel-, dödoch dopböckerna, bör blifva gällande lag för alla Pastorer och församlinger i riket. Deremot har jag icke delat Utskottets åsigt om nyttan och behofvet, hvarken att insända dessa förteckningar till Cousistoriernas archiver, der de äro vida mer blottställde att genom eldsvåda på en gång förloras, än om de förvarades i socknarnes kyrkor, för att ej tala om kostnaden af dylika remisser, om hvars utgående af kyrkan eller staten Utskottet ingenting bestämt, ej eller att dessa namnlistor skola årligen uppläsas och justeras vid Valborgsmässo-Sockenstäminan, då församlingarne vanligen bäfva vida antrelämaare saker att göra, än att controllera Pastors annotationer i kyrkboken, o O ö *> hvilkas tillförlitlighet aldrabäst pröfvas vid de årliga husförhören. Genom den här föreslagne granskningen af duplett-exemplaren, vunnes i allt fallingen säkerhet om det exaeta innehållet af sjelfva husförhörsboken, hvilken likväl egentligast och närmast måste tjena till efterrättelse vid mantalsskrifningar, comitéer m. m., så att den nya controlltfn blir en för både församlingen och Pastor tidsödande formalitet, utan egentlig nytta eller betydelse.
För närvarande bedrifva emellertid flere kvinnor medicinska studier vid de därför afsedda läroverken, och det skall sannolikt icke dröja ännu 21 år, förr än vi hafva kvinliga praktiserande läkare å många orter i vårt land, till glädje och välsignelse för mångtaliga kvinnor, som bäfva för att tillkalla mannenläkaren, i fall där kvinnan-läkaren är den naturligaste. Och kvinnan-läkaren behöfver j u ej inskränka sin verkningskrets endast till sina lidande systrar. Öfverallt kan hon skrida in, ty det är sannt, som den nyss citerade skalden sjunger i samma sång: » Intet som två kvinnoögon Mäktar signad frid att lysa Öfver bädd, där anden flämtar, Medan lemmar feberrysa. Men när samma kvinnoögon Genom känslors tåreslöja Skarpt med blickar tankeklara Öfver plågad sjukling dröja; Kär de spåra giftets gångar, Finna bot, för kropp som dignat, Då en dubbel frid de lysa, Deras kall är tväfaldt signadt! Héléne Vacarescu. Öfver hela Europa har tidningspressen liksom det allmänna intresset under den senaste tiden synnerligen lifligt sysslat med en hjärteroman från det rumäniska hofvet, hvilken i många drag påminner om en historia, som ligger oss särskildt nära. Kronprins Rudolf af Rumänien har fattat en varm böjelse för den unga, snillrika fröken Héléne Vacarescu, en af drottningens hofdamer. Han framhärdar i att offra allt, sin ställning, sin rätt till tronföljden, för att vinna sitt mål. Modern drottningen, den furstliga skaldinnan Carmen Sylva, står saken bi; kungen och regeringen lägga sig allvarligt emot. Detta är sakens korta, allmänt kända sammanhang. Hvad lösning de ungas roman kan finna, sväfvar ännu i vida fältet. Skall den innerliga känslan segrande öfvervinna alla hinder; eller skall den betänksamma statsmannaklokheten ännu en gång behålla sista ordet, om ock därvid tvänne hjärtan krossas? Vi bringa i dag våra läsare Héléne Vacarescus porträtt. Som skaldinna och som Carmen Sylvas medarbetarinna har den unga damen sedan länge varit bekant i vida kretsar. En mindre diktsamling af henne: » Chants dAurore », är prisbelönt af franska akademien.
Jag vill slutligen endast tillägga, utan att anse mig böra afgifva något motiveradt motförslag till min egen motion, ett motförslag, som Ulsk:s ifrån flera håll samlade erfarenhet vida bättre kan bereda, att jag tror den grundidée jag uti denna motion sökt framställa kunna bibehållas, och farhågorna för den talrika Läns-nämndens förvandling till en mägtig politisk korporation doek aflägsnas, om i st. f. denna Läns-nämnd, Härads-nämnder genom socknevis valda medlemmar bildades, och en Läns-nämnd genom deputerade ifrån dessa Härads-nämnder tillsatt, endast samlades, då Landsh. önskade, att rör:de någon länets gemensamma angelägenhet med densamma, rådgöra eller oek, då någon eller några af Härads-nämnderna hos Landsh. anhöllo om sådant sammanträde, i ock för framläggande af förslag eller fråga som hos dem blifvit, väckta. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Uplästes Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.- Ulsk.: efter N:o 37. Hr Rosenstråle, Fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf; Och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 177. Frih. von Knorring, Volrath. Uplästes jemväl Hrr Elektorers listor med val af ledamöter i Stats-, Banko-, Allm. Besvärso. Ekon.-, Exped.-, och Ridd.-Utsk., under permillerade ledamöters frånvaro, och hade dertill blifvit utsedde i StatsU tskottet; under den ordinarie Ledamoten N:o 792. Hr Lagerhjelm, Pehr, beviljade 3:ne veckors ledighet, från och med i dag räknad; N:o 262 Frih. Klinkowström, Rudolf Manritz. Banko-Utskottet: under den ordinarie Ledamoten N:o 1038. Hr Bogeman, Carl Adolf, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med i dag räknad; N:o 1786. Hr Blomstedt, Carl Reinhold.
Vetenskaps-akaclemien. ■> För Akademiens anslag till dels naturhistoriska Riksmuseum och dels öfriga till Akademiens förfogande ställda medel redogöres i 2:ne särskilda, hos Kongl. Kammarrätten utan anmärkning granskado hufvudböcker, hvilka upptaga inkomster och utgifter på sätt, som följer: \ — 189 - a) Anslaget till naturhistoriska Riksmuseum, Debet. Balans från år 1858: Tillgångar Uppbörd: Statsanslag Entrébiljett-medel Inköpta samlingar och inventarier . Emottagne föräringar Balans till år 1860 : Skuld Cr edit. Balans från år 1858: Skuld Utgifter: Till aflöning - » elevers underhåll » samlingarnes vård och förökande » gratifikationer * diverse utgifter Afskrifning å samlingarnes värde Balans till år 1860: Summa 303,786: 65. b) Öfriga af Yetenskaps-akademien uppburna statsmedel. Debet. Balans från år 1858: — 190 — Transport: Uppbörd: Statsanslag: Till befordrande af Akademiens fortfarande verksamhet 960: —■ » insamling och afritning af svenska växter m. m. 1,200: — Lönetillökning för Akademiens astronom 300: — För meteorologiska observationers anställande inom riket 6,000: — Ersättning för af Akademien till statsverket af trädda fastigheter 3,000: — För tillbyggnad af Akademiens hus 75,000: — Anslag af manufakturmedlen 1,550: — Balans till år 1860: Skuld . Summa Credit. Utgifter; Af anslaget till befordrande af Akademiens fortfarande verksamhet 960: — t dito för utgifvande af ett planchverk öfver svenska svamparter o30: — Lönetillökning för Akademiens astronom 300:
— Äfven ligger uti orden ”lämplig plats att sitta” något så obestämdt, att det gifver anledning till god - Den 10 Junie. ra. 1S7 lycklig tolk ti ing; och deraf kunde väl blifva en följd, attén sorn skjutsar 2:ne fruntimmer och tycker det icke vara lämpligt att han skakas på den plats han bakpå vagnen begagnar, kan så påstå sin rätt, att den ena damen blir nödsakad att stiga utur sin vagn, niga för skjutsbonden och bedja honom med sig byta plats. Utom de ofvan anmärkta förhållanden, torde äfven böra tagas i betraktande: att om man skulle lyckas uti det föregifna ändamålet att helt och hållet befria jordbruket ifrån skjutsen, så skulle man, efter min öfvertygelse, beröfva Sveriges allmoge de flera 100,000 r:dr, som nu årligen genom skjutsen ibland dem sprides; och jag tror, att vår jordbrukande allmoge icke ännu hunnit den ståndpunkt i agronomiska beräkningar, att den genom besparandet af den tid och de kostnader, som användas å skjutsningen, kan finna utvägar att ersätta en så högst betydlig minskning i dessa dess vanliga inkomster. Härtill kommer äfven, att vid stationerna måste uppföras byggnader för entreprenörens hushåll, skjutsstall, foderlador m. fl. för inrättningen oundvikliga hus, ty med få undantag äga nuvar. gästgifvare hemman, för hvilkas brukande de å dem nu befintliga hus äro oumbärliga; uppförandet af hus för entreprenören kostade troligen omkring 1000 r:dr; och i det lyckligaste fallet, som naturligtvis borde vara, att entreprenader vid alla gästgifvaregården, som inom landet torde uppgå till minst 1000, blefve ingångna, skulle denna kostnad för landet uppgå till 1 million r:dr.
St. likväl icke funnit lämpligt, att åt någon öfvermyndighet af dem sjelfve uppdraga taxeringsoch pröfningsåtgärderna, samt afgörandet af taxeringsoch debiteringsfrågor, hvilka båda hemta sin grund ifrån bevillmsstadgan; utan de hafva nödgats öfverlåta åt den i Staten fastställda domaremakten att i högre instans och slutligen uti sista instans sig utlåta, nemi. åt Kammarrätten i första instans och sedan åt Konungen i dess Statsråd. När nu R. St. hafva funnit det nödvändigt att fastställa en sådan rättegångsordning uti beskattningsfrågor, så hemställer jag, om rimligen någon annan ordning skulle kunna fastställas, än den nu gällande, för markegångsfrågors behandling, och om det kan vara nödigt att 2 II. “ 52 -iiO Den 23 September. göra den förändring, som ifrågavar. förslag innehåller. Jag tror motsatsen och afstyrker derföre bifall till förslaget. Hr Lefre'n: Hufvudsakligen på de grunder, som Hr Lagerhjelm och den siste värde talaren framfört, afstyrker äfven jag denna grundlagsförändring. Jag gör det äfven af det skäl, att der blott är bestämdt i allmänna termer, att ändrings sökande skall ske uti den ordning R. St. föreskrifva. Detta är en lagstiftningsmetliod, som är något för : mycket summarisk. Det skulle kunna hända, att R. St. skulle vilja bestämma, att t. ex. Riksg:scont. borde uppträda såsom högsta instansen att afgöra sådana mål, och detta vore det första steget eller kanske rättare sagdt det andra, hvarigenom R. St. började att utöfva regeringsmakten, hvartill vår grundlag icke ger den ringaste anledn., men hvartill tendensen tyvärr allt för mycket visat sig och torde komma att visa sig ännu mera. Jag afstyrker delta förslag såsom öfverflödigt. Frih. Cederström, Jacob: Man har åberopat Reg.F:s 57 § såsom grund för riktighelen af det stadgande, som den nu föreslagna grundlagsförändringen afser; men, mine Hrr, Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelf beskatta har aldrig afsett de genom skattläggning ålagda skatter af folket och jorden. Det är icke R.