Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 88. tjenstemän deruti qvarstå, utan äfven, hvad särskildt angår Landtmäteri-staten, som, i anseende till dess betryckta stallning i allmänhet och att många landtmätare hotas med arbetslöshet, behöfver verksamt hjelpas, om den ej skall ådragas ett oförskyldt, hårdt lidande och många familjer bringas till tiggarestafven, att en sådan hjelp kunde beredas, i fall, — hvad jag härmed vågar föreslå, andre landtmätarnes pensioner förhöjdes till 2,000 R:dr, uller lika med häradsskrifvares, emedan derigenom alla andre landtmätare otvifvelaktigt skulle förmås till afskedstagande så snart de inträdt i pensionsåldern och kunde efterträdas af lönlösa kommissions-landtmätare, som sålunda bereddes den lilla andre landtmälarelönen å 900 R:dr, och hvilket vore så mycket mera billigt, som Kongl. Majit ej i nåder velat, såsom Landtmäteri-styrelsen. på flera behjertansvärda skäl, hemställt, hos Rikets Ständer utverka löner å 400 R:dr årligen åt 48 de äldste kommissions-iandtmätarne i riket. Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet anhålles vördsamligen. Stockholm den Ii November '1865. Curry Treffenberg. Af Herr Granfeldt, Adolf Fredrik, om ändring i 4/ § af Förordningen, angående vilkoren för bränvins försäljning. Om än de i Kongl. Förordningen den 18
Gr. Björnstjerna har påstått, att genom skyldigheten Den 7 Februari. 313 att taga lots vällas onödigt hinder och uppskof; men det står tydligen i reglementet, att om lotsen icke genast är till hands, så eger fartygets befälhafvare att gå vidare, utan att göra sig skyldig till ansvar derför. Större säkerhet måste naturligtvis vinnas under närv:de förhållande, ty det kan väl icke bestridas, att lotsarne i allmänhet ega större kännedom af farvattnen kring kusterna än ångbåtskaptenerne, hvilka ofta omhvtas. — Skulle R. Sl:r nu besluta, att fartyg befrias från skyldigheten att taga lots, så blir nästa steg att äfven frikalla dem från skyldighet att betala alla afgifter, ty hvarföre skola de betala, om de ej äro förbundna att taga lots? — och då komma ju lotsverkets inkomster att i betydlig mån minskas samt sålunda hela verket att förfalla. — På dessa grunder anhåller jag om bifall till Betänk:t. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk-.ts i Betänk:t gjorda hemställan, och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle besluta, att ångfartyg, som göra regelbundna, på förhand bestämda turer, skola befrias från den i vissa fall ännu qvarstående skyldigheten att taga lots; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Betänk:t och, då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. ____ Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- och Ékon.-Utsk:ts den 24 och 28 sisth Januari bordlagde Betänk. N:o 52, i ani. af väckt motion dels om ansvarsbestämmelser för underlåtenhet att nattetid å fartyg, som ligger till ankars, hafva lanterna, dels ock styrning och manövrering till undvikande af ombordläggning m. m. Utsk:ts första tillstyrkande. Hr Lilliehöök, Bertil:
Det är på detta sätt, som vi hela f. m. hafva handlat, då vi endast på grund af en sådan inbjudning ansett oss kunna frångå ett fattadt beslut. Jag inser intet skäl derför, alt icke denna inbjudning skulle kunna afgå. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hans mening visserligen icke varit, att icke en inbjudning kunde föranleda till ett annat beslut i de öfriga Stånden, än de redan fattat; men Hr Landtm, hade icke trott det vara lämpligt att inbjuda till uppskof med beslutets fattande ett Stånd, som man redan kände hafva fattat sitt beslut. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Ej älskare i allmänhet af inbjudningar, då de icke äro oundvikligen nödvändi - 56 Den i April f. m. ga, har jag denna gång begärt ordet, för ätt yttra detsamma, som Hr Frih. o. Landtm, nyss yttrat, nemi. att en inbjudning till PresteSt. skulle vara nästan ett nonsens, då uppskof ej kan äga rum bos dem, sedan de redan fattat sitt beslut. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, att de öfriga Stånden borde inbjudas att sig med R. o. Ad. förena. Hr von Hartmansdorff: Om Hr Frih. o. Landtm, behagade göra propos. på inbjudning endast till de två Stånd, hvilkas beslut ännu icke är fattadt eller åtminstone icke är oss bekant; så förmodar jag, att R. o. Ad. ej kan hafva någon betänklighet vid att densamma bifalla. Hr Lagerheim förenade sig med Hr von Hartmansdorff. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. inbjuda Borgareoch BondeSttn att förena sig i R. o. Adis beslut ronde uppskof af ifrågavar. ämne, som R. o. Ad. fattat. Hr Löwenström, Johan Jacob, hade inlemnat ett så lydande anförande: Emot StatsUtsk:s förslag N:o 4^5, rörande extra-statsregleringen, reserverar jag mig, alldenstund det strider emot grundlagen, som ej nämner ett ord om extra-statsreglering.
S. D. Förédrogs å fiyo Lagutskottet den 17 sistlidne December aflåtne, samt den i5 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående yrkadt Förbud för Kongl. Majrts Befallningshafvande att stadga Vitén i Oéconomieoch PolitieMål; och som Kongl. Brefvet den 10 Maij 1815 stadgade, det Kongl. Majrts Befallningshafvandes rätt, att utsätta Vitén i PolitieMål, vore inskränkt till de fall, då något ansvar uti Lag och Författningar icke funres bestämdt, samt att, ehuru de i Allmänna Lagen och äldre Författningar å brott och förseelser utsatte Penningeböter, i följd af ett fÖrändradt Myntvärde, nu icke vore svarande emot hvad de vid Straffets bestämmande ansågos utgöra, ett sådant samband likväl vore emellan de i detta afseende gifne serskildle stadganden, att en förändring i vissa fall utan rubbning i det hela icke kunde göras; alltså fann Ridderskapet och Adeln för godt, att gilla det slut, hvaruti Lagutskottet uti förevarande fråga stannät. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 17 sistlidne December afgifne, samt den i5 i denna Månad på bordet lagde Utlåtande, angående Författningars och Kungörelsers uppläsande från PredikoStolen efter Gudstjenstens slut, blef samma Utlåtande, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Ut - 260 Den 24 Januarii. skottet återremitteradt, hvarom de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas. Ut supra. S. D. Vid föredragning af StatsUtskottets den 12 dennes aflåtne, samt den i5 i samma Månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Vällofl. BorgareStåndets Anmärkning vid Utskottets den 19 sistlidne December afgifne Memorial, i fråga om den till RiksdagsUtgifterne föreslagne Summa, fann Höglofl.
Systemet har sedermera vunnit folkskole-inspektörernas erkännande och de uttalade, på sammanträdet i hufvudstaden sisth sommar den åsigt, att såvida den egentliga folkskolan, d. v. s. andra klassen, skulle kunna uppfylla sitt ändamål,'så måste småskolor - första klassen—inrättas, uti hvilka barnen erhöllo den förberedande undervisningen och att dessa småskolor borde, åtminstone i glest befolkade orter, förläggas på olika ställen inom församlingen, éj långt från barnens hem. En vigtig omständighet, hvarförutan en sådan organisation blir snart sagdt omöjlig är den, att till lärare i småskolorne och till en del äfven i de egentliga folkskolorne andra klassen - kan och bör användas fruntimmer, hvilka i nödfall ej behöfva hafva tagit seminarii-examen, utan blifvit för kallet bildade genom praktisk öfning i någon väl organiserad folkskola. Då dessa lärarinnor genom en farindre kostsam bildning och i följd af deras inskränktare behof hafva ringare anspråk, sättes man i tillfälle att bättre aflöna läraren i tredje klassen, så att man till denna plats kan erhålla en person med nödig pedagogisk bildning och sådane egenskaper i öfrigt som fordras, för att ej blott undervisa i alla de ämnen, som uti en fullständigt ordnad folkskola böra förekomma, utan äfven leda kommunens skolväsende, efter ändamålsenlig plan, hvarigenom enhet och sammanhang emellan de särskilda klasserna vinnes. Om något skall stadgas i afseende på skollärarnes aflöning och detta ej helt och hållet öfverlemnas åt kommunen, torde det tillåtas mig att i sammanhang härmed få tillägga, att jag anser lönen böra vara så stor att läraren ej för sin utkomst tvingas att söka biförtjenster, hvilka draga hans kraft och uppmärksamhet från det som för honom bör vara hufvudsak, skötandet af skollärarekaliet. Lönen bör derföre, utom fria husrum och vedbrand saint sommarbete och vinterfoder för en ko, eller i dess ställe 8 tunnor, hälften råg och hälften korn, samt planteringsland, minst Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
Vid de af både rättvisa och behof påkallade förbättringarne i såväl univcrsiteternas som elementarläroverkens lärarepersonals löneförmåner, hvilka på sednare tider blifvit af Rikets Ständer beslutade, synes den rigtiga grundsatsen i allmänhet hafva varit följd, att rätta löneförhöjningarne efter de aflönade platsernas relativa vigt och de olika anspråk på naturgåfvor och lärdom, hvilka Staten med skäl eger att göra af de olikartade tjensternas innehafvare. Så sattes, med billigt afseende på universitetslärarens högre plats på undervisningsskalan, akademi-adjunktens lön i första graden till dubbla beloppet mot skoladjunktens. Men vid bestämmandet af den i mån af tjenstgöringstiden successivt vexande lönetillökningen, glömdes den för första lönegraden mellan båda iakttagna proportionen ända derhän, att, då skoladjunktens lön för hvarje förflutet qvinqvennium höjdes med 500 R:dr, ända till dess den efter 20 års oförvitlig tjenstgöring uppnår sitt maximum, eller 3,000 R:dr, akademi-adjunktens lön bestämdes att stadna vid 2,500 R:dr, hvarutöfver den icke finge gå. På den orättvisa, som häruti ligger, äfvensom på de s. k. rörliga adjunkturernas uteslutande från all rätt till löne-avancement, har jag ansett fullt skäl vara att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, helst detta förhållande i sin mån bidrager att vid universiteterna minska tillgången på utmärktare yngre lärareförmågor, af hvilkas fixerande vid universitetet dess, och med den hela den fosterländska kulturens framtid uteslutande beror. Motioner i Presle-Ståndet 1865. N:o 48 109 På grund häraf dristar jag föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville på ordinarie stat uppföra ett ärligt anslag af 4,000 R:dr
I sammanhang med dessa ändringar och til» lägg till TullBfevillningsTariffen, anser Utskottet sig pligtigt, att åter leda Riksens Höglof!, Ständers uppmärksamhet på den TullBevi Ilning, aom blifvit med anledning af Utskottets Förslag åsatt inkommande lumpsocker. Denna finnes ut. göra 30 procent af värdet, hvaremot samma afgift å Toppsocker uppgår till 40 procent. Men då dels en redan vunnen erfarenhet skall visat, att verkligt Toppsocker endast med den förändring, att det befunnits i stycken sönderslaget, under namn af ^Lumpsocker jnkommit och hlif. RevHlnings-Ulskattets Betänkande/}* 489 vit förtulladE, dels ock kressadt Lumpsocker redan är en förädlad vara, får Utskottet vördsarnligen hemställa, om ej, ti-11 afböjärule af ea så beskaffad Tullförsnillning, hvilken svårligen karr på annat sätt förekommas, och för att skydda Svenska Sockerbruken, Riksens Höglo fl,. Ständer skulle behaga fastställa enahanda. Tull å ksossadt Lumpsocker, som å Toppsocker, x. Slutligen och då de förberedande åtgärder, hvilka nödvändigt måste föregå införandet af de nu föreslagne grunderne för Tull - BeviHningens utgörande, dels synas fordra en längre tid för att blifva kände af de Handlande och Näringsidkare, hvilka mäste derpå grunda sine specula. tioner och sin rörelse, dels ock kräfva vidtagandet af flere anstalter och författningar genom de Ämbetsverk, hvilka dermed få uppdrag, än som möjligen kunna medhinnas inom deri korta tid» Som ännu återstår af detta år, särdeles då Riksdagen nu mera finnes så långt framskriden, anser Utskottet de härom utkommande Författningarnes snara och brådskande sättande i verket,' kunna medföra både skada för enskilde personer och irringar, samt misstag för de Ämbetsmän och Betjente, hvilka skola vaka öfver tillsynen och efterlefnaden deraf. Detta förhållande och öfvertygelsen derom, att en menlig öfverilning i dessa ämnen kan lika litet stå tillsammans med Riksens Höglofl.
Jag tror, att det blir mycket lätt för en kopparslagare att af en Norrman eller någon annan utländning skaffa sig bevis, att alla redskap, han tillverkar af större än laglig rymd, äro för dennes räkning. Äfven häruti finner jag således ett skäl för borttagandet af detta mom. Hr Peyron: Den siste värde talaren har upplyst mig om en omständighet, hvarvid jag icke fästat uppmärksamhet. I följd deraf vill jag medgifva, att sista mom. må utgå. Men hvad den värde ledamot, som talade näst före den siste, yttrade, har jag icke kunnat fatta, ty en forsedel bevarar icke från confiscation, och således ligger intet skydd uti forsedeln; dock, såsom jag nyss nämnde, medgifver jag gerna mom» uteslutande. Hr von Qvanten: Det förundrar mig, att den siste värde talaren förstår, hvad den ena, men icke hvad den andra säger, ehuru deras åsigter äro enahanda. Om man antager, att en utländning skrifver en beslällningssedel på allt, hvad en kopparslagare tillverkar, måste han skrifva lika många fraktsedlar, som han beställer pannor; ty om en kronoåklagare träffar en panna, som icke åtföljes af beställ - Den 26 Januari. ningseller fraktsedel, hvart tar då pannan vägen? Hon måste komma i åklagarens händer. Således måste hvarje panna åtföljas antingen af beställningseller fraktsedel; men som beställningssedeln icke kan delas i iooo:delar, i händelse pannorna till antalet vore så många, följer deraf, att kopparslagaren måste vara försedd med fraktsedlar, motsvarande det antal pannor, som kunna komma att transporteras. Gr. Horn: Jag äger ingen del uti 2 mom. afifrågavar. §, och får för min del tillkännagifva, att sedan It. o. Ad. godkänt den beskrifning på apparaten, hvarigenom icke blott pannans rymd är bestämd, utan äfven formen på mäskvärvaren och hatten, finnes en motsägelse emellan detta mom. och den §, som medgifver ett annat slags redskap, hvars lagliga beskaffenhet beror på undersökning, huru redskapen afverkar, men hvilken undersökning naturligtvis icke kan ske, förrän redskapen är förfärdigad.
Porslin, oäkta, steneller fayans: hvitt eller enfärgadt, men omåladt 1 "W 5 öre. mäladt eller tryckt I 'B 10 „ äkta: hvitt eller enfärgadt 1 tt 15 „ förgyldt eller mäladt i figurer eller med blommor Ig" 30 ., Om remiss till Höglofliga Bevillnings-Utskottet anhålles. Stockholm den 30 November 1862. R. Trägårdh. JW 264 Af Herr R. Trägårdh: Om anslag till inrättande af en teknisk läroanstalt i Carlshamn. Till inrättande af en teknisk läroanstalt i Carlshamn har framlidne Grosshandlaren A. Hellerström donerat 30,000 R:dr R:mt; men dä med denna tillgång, jemte de bidrag stadens invånare äro villige tillskjuta, en sådan skola af erforderligt omfång icke kan åstadkommas, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer för ändamålet må täckas bevilja ett årligt anslag under nästinstundande statsregleringsperiod af minst 6,000 R:dr R:mt eller samma belopp, som Herr Witt i en redan afgifven motion begärt för en slöjdskola i Carlskrona. Jag förbehåller mig att framdeles lä gifva närmare utredning åt frågan och att hos Höglofl. Stats-Utskottet. förete alla saken rörande handlingar. Stockholm deri 30 November 1862. R Trägårdh. 504 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 265. JW 265 Af Herr IJ<11)1 lili)r; Om statsbidrag tilI uppförande af nytt läroverkshus för elementarläroverket i Halmstad. Med anledning af Halmstads stads invånares af vederbörande embetsmyndigheter understödda ansökning, om behofvet af stadens lägre elementarläroverks utvidgning, har Kongl. Majit, uti sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, såsom af bilagan N:o 7 till den nådiga Propositionen pag. 27 & 28 närmare synes, föreslagit, att Halmstads läroverk mätte upptagas bland de fullständiga elementarläroverken och erhålla, jemte Rektor, 4 Lektorer och 7 Adjunkter.
Län förordnade tvänne af nästgränsande Härads Gode Män att vara närvarande hvilken Kongl Majas Befallningshafvandes åtgärd varit för Enskifresdelägarne vida förmånligare, än om Enskiftesdelnmgen skolat uppehållas, intilldess Häradets egne Gode Män kunnat dervid sig infinna I alla fall torde man häraf finna, art Enskiftesdelningar hvarken blifvit verkställde eller ens kunna enligt Enskilt s-Föriartni"garne för sig gå, utan biträde af dervid närvarande Gode Män. Herr Ancbarsparre, Ingemar August: Jag réjserverar mig emot beslutet, art , då 3 Ständ redin Bifallit Lag-Utskottets Betänkande i Lågan orri Ridd. och Ad. Prof. Den 55 April. Sjö-Lagens redigering dervid låta bero, och jag snhåller att få uti Protocollet infört mitt ogillande af samma Betänkande på c!e grunder, jag uti det nu justerade Protocollet haft aran zefora. Jag önskar att Riksens Ständer aldrig må komma att ångia deras beslut i denna sak, i hvilken händelse det mera skall smärta mig än smickra min egenkärlek, att, hvad jag .förut sagt,lican hända, i följd af detta beslut, inträffar. Herr Grönhagen, Gustaf, uppläste följande: I enlighet med de anmärkningar och tillägg jag den 4 dennes i Högloflige Ridderskapets och Adelns Plenum anförde i anseende till Högloflige Lag-Utskottets afgifne Betänkande öfver min Motion, om Stockholms Police-Styrelses förändrande, till förekommande af denne Auctoritets ytterligare emöt våra heliga Grundlagar öfvade missbruk; anhåller jag ödmjukast att till Protocollet få inrycka följande :
Jo, emedan Högsta Domstolen vid hvarje Riksdag, då framställningar derom egt rum, emot ett sådant lagförslag gjort de mest grundade anmärkn:r, och Regeringen sedan, på grund deraf, afslagit detsamma. Det har blifvit sagdt af mina motståndare, att den olika testamentsrätlen är ytterst skadlig och alt sådant är förhållandet både i stad och på landet. Man bör dock ihågkomma, att då giftorätten är olika, så måste äfven testamentsrätten vara olika. Det kan icke hjelpas på landet i anseende till testamensrättens inskränkning i afseende på ärfd fastighet. I stad eger ett alldeles motsatt förhållande rum. Det gör att då en maka dör, så komma i stad dess lagliga arfvingar och taga hälften i boet. Beträffande den testamentsrätt, som f. n. eger rum, så har den hittills burit sig och kan äfven hädanefter bära sig, åtminstone till nästa Riksdag, då, om något skall föreslås i den vägen, jag hoppas att LagUtsk. måtte få tid att komma med sitt förslag så tidigt, att det icke blir en slags öfverrumpling, såsom förhållandet nu skulle vara, om man skulle besluta öfver detta Betänk. I Betänk, har, ibland annat, blifvit föreslaget, att make må kunna gifva den andra, hälften af ali sin förmögenhet att begagna och bruka, så länge den andra maken lefver ogift. Jag vill anföra ett exempel hvartill detta kan leda. Enl. nu gällande lag har man rättighet, då man gifter sig, blott det sker före vigseln, att utfästa morgongåfva till ^:del i mannens fasta egendom. Nu utfäster man en slik morgongåfva, så skall hans efterlefvande enka, utom denna morgongåfva, i giftorätt hafva hälften af hans Den 2 December. 253 förmögenhet och då få hrfvingarne nästan intet. Om en gammal man gifter om sig vid 80 års ålder med en helt ung menniska, kanske en tjenarinna i huset, vi hafva sett sådana exempel, så kan hon få allt hvad han eger, då deremot hans barn få intet så länge hon lefver, utan få berga sig så godt de kunna tills hon dör, d. v. s. att deras barnbarn möjligen en gång kunna få något, men icke de sjelfve.
Jag vågar således uttrycka den åsigt, att, med iakttagande af de föreskrifter lagförslaget innehåller, behandlingen af fångar, som äro dömda till straffarbete och endast till frihetens förlust, kan och bör så ordnas, att all skälig ariledn. till klagan deröfver att de sednare ej åtnjuta afdrag å strafftiden, undanrödjes. Då för öfrigt K. M:s Propos. , som af LagUtsk. blifvit tillstyrkt, redan är bifallen af åtminstone ett Stånd, och då lagen är af stor vigt för vinnande af det ändamål, sorn jag i början af mitt, anförande omtalat, hemställer jag vördsamt, det 11. o. Ad. behagade bifalla LagUtsk:s ifrågav:de Betänk. H. Exc. Hr Gunther, Claes Ephraim; Då man vill genom lag reglera frågan om straff-fångars behandling, är det i första rummet nödvändigt att göra sig ett klart begrepp om de olika slag af fängelse-straff, hvartill lagen dömer. Den svenska lagen innehåller flere särskilda arter af frihet s-st raff, under flere olika benämningar, men de kunna likväl alla hänföras under 2:t e kategorier, nemi. ett svårare och ett lindrigare fängelse. Under det svårare fängelset inbegripes hvad i vår äldre lag benämndes fästnings arbete, och hvad i sednare författningarne har blifvit betecknadt, med namnet straffarbete. Under den lindrigare arten af fängelse kan åter hänföras alla de öfriga fängelse-st raff; n, som i lagen benämnas dels fängelse ä fästning utan arbete, och dels enkelt fängelse, antingen det är förenadt med tjenligt arbete, såsom det i författningarne heter, eller det är utan arbets-skyldighet. Med alla dessa särskilda benämningar afser lagen en lindrigare art af straff, än det som åsyftas med fästnings-arbete; och så länge lagen gör en sådan skillnad emellan 342 Den 17 Juni f. m. olika fängelse-st raff, hvilket jag anser den fortfarande böra göra, så mäste ock vid straffets verkställighet denna skillnad iakttagas, derigenom att tångarne undergå olika behandling. Härom har dock hittills icke hos oss funnits något genom lag stadgadt.
Detta är visserligen blott en redaktionsförändring, men sora dock, enl. min tanke, kan hafva sin nytta med sig, så mycket heldre, som jag vid förhandlingarne inom LagUtsk:t flera gångerijhaft erfarenhet utaf att skiljaktiga meningar kunna upstå om hvad som menas med misshandel och hvad som menas med våld, eller livilketdera ordet, som iir mest omfattande till begreppet. IL Eve. Hr Frih. De Geer: För min del tror jag^att man så mycket som möjligt bör söka undvika att ändra de“termer, som äro heratade från Lagberedningens förslag och som otvifvelaktig! passa in i det system, som en gång kommer att (öljas för upgörande af en ny brottmålslag. Det är sannt, såsom Hr Olivecrona anmärkt, att orden misshandel och våld icke i allmänna språkbruket uttrycka skarpt betecknade begrepp, men någon skilnad göres dock på dessa ord. I allmänhet tror jag, att misshandel upfattas såsom mera omfattande än våld och att t. ex. bibringandet af gift iir en misshandel, sorn likväl icke kan kallas för våld; och derföre torde detta ordet misshandel icke vara alldeles öfverflödigt, hvadan jag ali håller om bifall till denna §, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen. 1:1. Exc. Hr Gr. och Landlm. yttrade, att under*öfverläggningen yrkats dels bifall till g:n i olörändradt skick och dels bifall dertill med uteslutande af orden »eller annan misshandel»; och sedan propos. å bifall till §:n med dess af Utsk:t föreslagna lydelse blifvit framställd och med mångå ja jemte ett eller annat nej besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande. gine 41—53. Samteiiga dessa §:r bil öllos. § 54. II. Exc. Hr Frih. De Geer: Denna g är af LagUtsk:t tillagd; den finnes icke i K. M:s Propos., och för min del tror jag, att den skulle komma att förorsaka åtskilliga svårigheter i tillämpuingen, hvarföre jag, förutom äfven af andra skäl, anser att densamma bör utgå. Enl.