Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förklaring öfver Försäkringsoch Hafveri Stadgan den 2 Oktober J750 3 Art. 3 Afdeln. 7 att, när Skepp blifvit af våda läck eller stött på grund eller mot klippor så att resan icke kan fortsättas innan det är åter iståndsdtt, böra de omkostningar, som användas till Skeppets bringande af grund och till Skepps-Varf samt Lastens lossande och äter intagande iemte de så kallade Nödhamns-omk,ost~ ntngarne, efter öfligt bruk, räknas till gemensamt Hafveri, men botande af sjelfva skadan till Skeppet enskildt, genom hvilken Förklaring de i 2 Art2 §. 1 morn. om enskildt Hafveri förekommande Orden ”utan att Laddningen tarfvar ''lossas"’ skola såsom u/eslutne anses; samt 7. Skrifvelse till HofRätterne, att i öfverensstämmelse med 13 Kap. 4 §. Giftermåls-Balken, Lysning efter förrymd Maka ej bor af Domaren beviljas utan att han 772 Riksdags-Beslutet. förut genom Presterskapet och and re vederbcirandes hörande, som kunna meddela nödiga upplysningar, erhållit säkerhet, att den tilltalade •verkligen, förlupit sin Maka, Samt Domaren, så vidt möjligt är, känner hans vistelseort, orsakerne till hans frånvaro och begge Makarnes förra sammanlefnad, S32- I den ordning, Regerings-Formen föreskrifver, håfve Vi, dels med anledning af Kongl. Maj:is Nådiga Propositioner, dels ined Kongl. Majus till de af Oss i underdånighet ingifna Förslag på Riks-Salen aflemnade Nådiga samtycke, fattat följande Beslut till förändring eller tolkning af Allmänna Lagens rum. Giftermåls-Balken. 8 Kap, x /. blifver hädanefter lydande sålunda: , ”Vilja Man eller Qvinna, der hon Enka ”är, eller Giftoman å Mos vägnar, göra Förord ’sig emellan före Äktenskapet; då skola de det ”skriftligen och med tvenne vittnen upprätta in";na*i Vigsel sker.
Således är, för anläggningen af en till begagnande med lokomotiver afsedd jernväg från Dalarne, ett lån beviljadt af alla 4 Riks-Stånden, hvilka också gillat de af Utskottet föreslagna lånevilkor och stadganden rörande jernvägs-anläggningens utförande och framtida underhållande, m. m.; men i afseende på detta lån skilja sig Borgareoch Bonde-Ståndens beslut från de 2:ne andra Riks-Ståndens derigenom, alt detsammas belopp åf de förra Stånden blifvit bestämdt till 1,600,000 R:dr, men af de sednare till två tredjedelar af den i kostnadsförslaget upptagna summa, dock skulle lånebeloppet Bih. till R. St. Derjemte hafva Borgareoch Bonde-Stånden i sina beslut utsatt jernvägens både utgångsoch ändpunkter; men hvilka punkters bestämmande Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet öfverlemnat till Kongl. Majit, med förklarande, att Kongl. Majit, i fall bolag skulle hilda sig för begge de föreslagna jernvägs-linierna, egde bestämma hvilketdera af dessa bolag finge komma i åtnjutande af det beviljade statsbidraget, tillika med öfriga för ifrågavarande jernvägs-anläggning beslutade förmåner. Då, i nu anfördp hänseende, tvä Stånd alltså stadnat emot två, så och för den händelse, att hvarken Borgareeller Bonde-Ståndet antager den inbjudning. Utskottet härmedelst får till samma Stånd framställa, att de måtte förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i gillandet af hvad Utskottets Utlåtande äfven i denna del innehåller, måste, för åstadkommande af Rikets Ständers beslut angående förevarande fråga, omröstning anställas i Förstärkt Siats-Utskott; för hvilken omröstning Utskottet ansett sig böra föreslå nedanstående voterings-proposition:
Annu för ett eller halftannat decennium sedan stäfjades detta förfarande till någon del genom tillämpning af Kammar-kollegii Cirkulär den 31 Juli 1805, enligt hvilket ny tullqvarn, hvarmed förstods hvart och ett stenpar, som ej indrog minst fyra tunnor, icke fick ega bestånd; men sedan vid sagde tid ett stort antal prejudikater blifvit af Kongl. Majit meddelade, hvarigenom qvarnar med mindre intägt tillåtits, samt Kammar-kollegii Advokatfiskals klagan i dylika frågor icke af Kongl. Majit gillats, har åberopade Cirkulär, åtminstone vid bestämmande af räntorna, icke blifvit följdt, utan sådana åsättas nu ofta till högst obetydliga belopp. Det beror således i det närmaste på qvarnegare att först vid Häradsrätten uppgifva, hvad mäldelag och tillförsel han finner bäst för att få anläggningen beviljad, och sedan att vid skattläggningen få denna uppgift ändrad huru som helst. Godtycket förestafvar det ena och det andra, utan att kunna motverkas. Det vore mig lätt upprepa en mängd förhållanden, alla ländande till bevis för min utsago, men jag hemställer till en hvar, som betänker hvad jag redan anfört, om icke deraf är tillräckligen styrkt, att hela den grund, hvarpå beskattningen af mjölqvarnar för närvarande fivilar, är helt och hållet falsk; om icke, derest förstånd och följdrigtighet i lagstiftningen rörande detta ämne skall göra sig gällande, författningarne måste ändras. Men den enda väg man då har att beträda är, att upphäfva grundräntan å mjölqvarnar och påföra dessa verk bevillning såsom fabriksinrättningar. Hvad sågqvarnar beträffar har genom Kongl. Kungörelsen den 29 April 1830 förklarats, att så beskaffade verk derefter endast skulle anses till bevillning.
Utskis förslag till und. skrifvelser; och då Hr Grefven således satt i fråga att Ståndet med erforderlig uppmärksamhet följer detta Utsk:s afgifna förslager, så skulle jag deremot högeligen önska, att först Utsktn sjelfva och sedermera de resp. Stånden med synnerlig uppmärksamhet må följa icke allenast Expeditions-, utan företrädesvis de öfriga Utsk:ns betänktn, hvilka ligga till grund för de ifrån Exped. Utsk. afgifvande und. ski ifvelseförslagen, och hvarigenom Exped.Utsk. befriades ifrån alt mången gång nödgas, ej utan särdeles svårighet, utesluta delar af de förslag, hvilka af RiksSt:n blifvit godkända, samt inflicka annat i det borttagnas ställe, på det att, såsom någon gång handt, motiv och resultat ej må stå uti strid mot hvarannan. Slutligen och viii min begäran om uppläsningen, har jag icke åsyftat annat, än att, i den händelse propos. till antagande af Frih. Rehbinders förslag framställes, R. o. Ad. må derföriunan sältas i tillfälle att taga kännedom om de begge förslagen och de reservationer, hvilka emot Exped.- Utskis ifrågavar. förslag blifvit gjorda. I anledn. af Hr Liljenstolpes begäran blefvo nu de föredragna handlingarna uppläste. Frill. Rehbinder: Gr. af Ugglas har fallit i förvå ning öfver ett yttrande af mig, nemi. att Exped.Utsk-, sorn 20 II. 61 Dan 30 Februari f. m. vid andra tillfällen varit angeläget att ändra de möjligen af R. St. genom missförstånd begångna oriktigheter och ingått tili R. St. med särskildt memorial derom, denna gången sådant uraktlåtit.
Rdr skulle ställas till K. M:s disposition för att användas till löneförbättring åt KrigsHofR:ns civile embetsoch tjenstemän, med förbehåll att af denna summa de belopp företrädesvis skulle utgå, som erfordrades för att fylla lönerne för de juridiskt bildade embetsoch tjenstemännen till de belopp, som K. M. föreslagit, nemi. för KrigsHofRättsRådet till 4.500 Rdr och för KrigsFiskalen till 2,500 Rdr. Häraf skulle man kunna draga den slutsatsen, som skulle jag hafva ansett KrigsHofRättsRådet och KrigsFiskalen, hvilka äro juridiskt bildade såsom en serskildt gren; det har jag likväl icke sagt, utan endast, att på dem domstolens verksamhet berodde, och icke heller har det varit min afsigt, att nedsätta den öfriga personalens juridiska skicklighet, men det är klart att den icke kan hafva samma inflytande som de 2:ne förenämnde personerne, af hvilka den ene skall framställa sitt påstående och den andra vägleda de öfrige ledamöterne. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville för KrigsHofRättsRådet och KrigsFiskalen bevilja de lönebelopp K. M. föreslagit eller 4.500 Rdr för den förre och 2,500 Rdr för den sednare. Skulle likväl R. o. Ad. icke vilja sträcka sig utöfver de 3,000 Rdr, sorn, att döma efter Utsk:s utrednins, vore det högsta belopp i stat 11. Stur vilja bevilja KrigsllofR:n, så tror jag, att de öfrige tjenstemännen kunde få det öfriga af de'ta belopp, enär den löneförhöjning K. M. föreslagit för KrigsHofRättsRådet och KrigsFiskalen icke blifvit af Stut bifallen. Jag yrkar bifall till mitt förslag. Frih. Leijonhufvud:
Då fråga blifver att döma deni, hvilka eljest sjelfve i högsta instans döma sina medborgare, liar Utskottet, äfven under den i 1809 års Regerings-Form tydligen stadgade förutsättning, att sådan anklagelse, som här är i fråga, endast bör ega rum i sådana fall, som kunna tillförlitligen bedömas med sundt omdöme och allmän bildning, men mindre juridiska insigter, trott att Lagstiftaren, så vida lian anser någon medverkan af nämnda slags insigter nödig. O ' ö O O D * bör dertill uppfordra den största mångsidighet af sådana, sorn kan erhållas. Till detta ändamåls uppnående har Utskottet icke funnit säkrare andel, än alt i Domstolen påen gång inkalla domare, hvilka under mångårig tjenstgöring stått i den närmaste beröring med folket, som torde kunna falla på en Svensk embetsmans lott, och lärare, hvilkas lefnads sysselsättning är alt för blifvande domare förklara, ej mindre Lagat nes allmänna grunder, än deras tillämpning på serskilda fall. Med dessa förklaringar, jemte den, att här följande förslag till Riksens Ständer öfverlemnas endast för det fall, att Utskottets i Memorialet, N:o 85, Iramstälda förslag till National-representalionens fördelning på två Kamrar blifver antaget till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, i hvilken händelse det Bilu till R. St. Prot. 1840 och 1841. 3 Sami. 40 Häftet. 2 10 Conslitutions-Utskottets Memorial, JS'.o 87. såsom alternativt förslag till rerlaction af nedannämnda Grundlags-paragråfer, må liomma under öfverläggning, öfverlemnar Utskottet till grundlagsenlig behandling följande förslag till ändrad redaction, ej mindre af den i memorialet, N:o 68, under nummern 121, än af den i memorialet, N:o 85, under nummern 124, anförda §, af Rcgerings-Formen. §. 121.
Herr Förste Archiatern von Schulzenheim, hade med ledsnad funnit en olikhet sig förete, emellan Erpeditionerne om den inbetal, ning, som Banken bör undfä ä desi till Stats, Werket redan meddelte, och än widare i före ffrif. 374 Den io September. ffrifwen fiicceffv ordning förestäende förffott, dä, enligt Riksdags-Beslutet, 720,000 R drs oafkortad inbetalning ifrän innewarande ärs början, synes wara ak Riksens Ständer be» stämd, men Banco Utskottet deremot ansett in» betalningen bora efter fiiccesiiv beräkning och i mon af förskottens werkeliga ustemriande, slute. ligen uppgä till berörde summa, och jemwä! derutöfrver, i afseende pä det till Tackjerns» Bergslagerne, af Riksens Ständw bewiljade län. biträde pä 200,000 R-dr Skiljakligheten emellan berörde stadgande», hade utam twifwel tillkommit genom mitzlag om rätta meningen af de Relpeclive Ständens till Bancooch Erpedi» trons Utskotten eppedierade Beflut: hrvaraf e. medlertid för Banco. Fullmäktige den obehagliga ställning inträffat, att antingen ä ena sidan irturaktläta en dem älagd bokstafwelig efterföljd af Banco-Utskottets Reglemente; eller ä andra sivan, att icke fästa uppmärksamhet ä det all» manna stadgande öfwer samma ämne, som Rik. sens Ständer uti Rikdags-Beslutet lät't inta. gaS. Herr Förste Archiatern kunde för desi del ej neka, att af de uti Riksdags-Besiuiet nyt» tjade uttryck: werkeliga Förskott; 2 proce sts ärlig Ränta, och 5 procents ärlig afberalning pä Capitalist, meningen till äfwentyrS med Reglementets föreskrift kan stä att förenas: af hwilken anledning, i den händelse Herrar Fullmäktige enhälligt skulle finna stäk, att till Kongl.
Åkerhjelm har väl lägligt anmärkt, att i skärgården bo flere personer, som befatta sig med lurendrägeri och tullförsnillning, än på andra ställen; men jag vädjar till Ridderskapet och Adeln, om icke en mängd personer, som icke befatta sig dermed, äfven bo i vår vidsträckta skärgård, särdeles som detta ord hos Tulltjenstemännen kan få en alltför vidsträckt tydning. Jag fortfar på dessa skäl, att yrka afslag å den ifrågavarande punkten. Friherre Åkerhjelm: Jag har visserligen icke citerat Ridderskapets och Adelns bifall till Utskottens Betänkande N:o 18, för att derigenom framställa något lagligt hinder för den fria pröfningen till antagande eller förkastande af mitt förslag; jag har tvärtom redan förut erinrat, att jag anser det förra beslutet upphäfvet, sedan Utskottens senare Utlåtande kommit under öfverläggning. Men jag har nämnt, att mitt förslag i åtskilliga delar instämde med Utskottens både förra och senare yttranden, samt alt 170 Den 22 Januari! e. m. stadgandet om visitationsrätten i skärgården fanns intagit i förra Betänkandet; emedan jag, på denna analogi emellan mitt förslag oell det, sorn redan en gång vunnit Ridderskapets och Adelns bifall, grundade någon förhoppning att vinna bifall äfven för mitt förslag. Herr Munck af Rosenschöld har önskat få veta, hvari de olagligheler bestå, som enligt den nu ifrågavarande punkten skulie af en Tulltjensteman kunna begås. Till svar härå får jag nämna, att dessa olagligheter äro i nuvarande Författning upptagne, då det blifvit Undersökningsmannen ålagdt att anställa visitation endast inom viss tid på dygnet, alt alltid vara åtföljd af vittnen, och att stilla gå till väga, utan våld eller lugnets störande. Iakttager lian dessa föreskrifter, så uppfyller han hvad jag åsyftat med ett lagligt förhållande vid förrättningen.
Så fort fruntimmer få veta ett jota, skola de dra till torgs med det strax, annars dö de Anlag men inte ämnen? Har väl inte f-n hört på dylikt! Hvari visa sig anlagen, om icke just i att man har ämnen?» Lektorn hade farit upp på golfvet. Vid de sista orden neg han och räckte fram händerna med krökta knän. Så gjorde han helt om och började spatsera. »Man kan ju ha framställningsförmåga», invände systern. »Höh! – när man inte har något att framställa.» Syster Kristina låtsade icke alls om afbrottet. »Här ä’ ett par bitar, som hon skrifvit och som du ju snart läser igenom», hon sköt fram några pappersblad tvärs öfver bordet mot honom, »läs det och säg sedan hvad du tycker; hon sätter så stort värde på ditt omdöme.» »Värde? Jaha, visst det! Men om vår Herre sjelf steg ned och bad henne vars’god låta bli, så skref hon ändå. Sätter värde? Höh!» »Kära Hampus, tag inte så hett. Hon vill ju bara höra ditt råd.» »Det är att hon tar sitt förnuft till fånga och sköter någonting – med sina händer, förstår du.» Han lade upp ett par väldiga labbar på bordet, som för att tydliggöra hvad han menade. Han hade satt sig att rida grensle på en stol midt emot systern och fullt redo till strid mot all verldens blåstrumpor, om så skulle vara. »Men Hampus!» Det var mildt förebrående och afsåg att återföra honom till hans bättre natur. Men det var icke längre möjligt; berserkalynnet var redan öfver honom. »Står jag inte sjelf vid min svarfstol hvar eviga dag! Och har jag inte gjort stolar och pallar, och smörskedar och köttklubbor, och nystvindor och nystkoppar, och trämortlar och gipsy-tabler till alla fruntimmer i staden? Han var röd ända upp i flinten och han skrek så att han kunnat väcka sjusofvare. »Men du vill väl inte att en fin flicka, som hon, skall bli snickare eller svarfvare?» Det sades i mild ton, men med en blick så tillbakahållande att den bort hejda ett lejon. Men här var det förgäfves.
Banco-Fullmägkige insägo wäl att det beständigt stigande Agio, svin förmodeligen snart hade uppgätt till nära lov procent, icke allenast Kulle rubba alla enskildas förmögenhet uti RikSgäldsscdlar, utan äfwen alldeles, sätta Riksgälds - Contoirct och StatsWerkct utur ständ, att uppfylla stna förbindelse!; att Banqucns ege» rörelse Kulle alldeles afstadna, och de» styrka sälcdes förswinna, som Riksens Ständer till biträde tvid Realisationen hufwudsakeligcn päräknai; men dä wid sä beskaffade omständigheter, Banco - Fullmägtige icke funno sig i tillständ, att Realisationen wcrkställa och derjemte bewara Banquens sjelfständighet, hwilket utgör deras första och heligaste skyldighet, hade de bcstutit, att med tälamod afwakta den aflägsna framtid som möjcligcn Kulle kunna göra en sädan Realisations »verkställande möjeligt, och med ständaktighet emottaga de tillwitclser, som en om rätta förhällandet okunnig allmänhet tvistet ligen ej undcrlätit att dem göra. Sä beskaffad ivar allmänna Pcnninge-WcrkctS ställning samt Fullmägtiges belägenhet (se Bil. N:o 4) dä Kongl. Maj:lS Nädiga Bref af d. s October 1802 till dem antom, hwaruti Kongl. Majtt med anförande af de wid Riksdagen oförutscdde omständigheter, och derutaf sig härledande swärigheter, med äbcropande af Riksens Ständers underdäniga anhälla» uti Krifwclse af d. is Junii iZoo och med anledning af DancoUiKottets wid sista Riksdagen afgifne, och Fullmägtige nu i näder communiccrade underdäniga Betänkande (se Bil.
Vid delta, såsom vid alla andra tillfällen, då flera contra-propostr finnas, torde val ingen af R. o. Adis.- ledamöter ö'nska, att det skall alvikas ifrå. n den regeln, att först a (göres hvilken af alla dessa olika contra-propos:r skall blifva den slutliga. Sedan detta är afgjordt, då först är gifvet, alt Utskins förslag blir ja-propos.,. ocl) den slutliga contra-propos. sättes emot detsamma vid voteringen. Vi skola väl hålla samma väg nu, sorn vid alla andra tillfallen, hvarförutan vi ej kunna få någon reda i våra öfverläggningar. Således instämmer jag uti hvad Frih. Cederström gauska riktigt yttrat. Hr Lagerhjelm! Jag hemställer vördsamt, om ej den ordning, som Hr Frih. o. Landtm, sjelf föreslagit, är den rätta. Då Hr Ribbings förslag skiljer sig derutinnan ifrån alla andra förslag, att han fordrar, att ingen bestämd proc.— silfra skall utsättas, hvaremot de . öfrige talarne flista! sig vid 25, 33-y eller 4° proc, så synes mig det lämpligaste vara, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa till R. o. Ad. den frågan, huruvida någon bestämd procent-siffra skall antagas i detta morn. eller ej. Genom R. o. Adts svar kommer då alt afgöras, huruvida Hr Riblnrtgs propus, blifver b il ullen eller alslagen. Det synes rnig således, att den gång af föredragningen, sorn Hr Frih. o. Landtm, sjelf föreslagit, är den enda, enkla och rätta, och sedan della är afslaget, lärer väl procentens belopp höra i sin ordning afgöras. Hr Ribbing: Jag skulle visserligen ej hafva något emot det förslag, som den siste värde talaren framställt, om, jag ej fruktade att derigenom få tro voteringar. Jag ingår snarare på Hr von Hohenhausens förslag, att det först mätte bestämmas hvilken af de framställda conlra-propostna, som. bör antagas.
Men då det inom Ståndet blifvit iakttaget, som en i de flesta fall tillämplig grundsats, att icke obetingadt bifalla en mot Utsk:s hemställan afvikande mening, utan fast heldre återremittera ärendet, då andra omständigheter, t. ex. Riksdagens nära förestående slut, icke gjort sådant otjenligt, och detta på det att Utsk. må kunna efter skeende pröfning gifva ärendet den bäst passande form; så inskränker jag mig nu till att vördsamt anhålla om Betänk:ts återremitterande. Frih. Alströmer, Carl Johan Oscar: Vid denna frågas behandling inom Utsk. voro meningarne mycket delade, och genom den votering, som på discussionen följde, stannade Utsk. med en majoritet af tre röster, i det slut förevtde Betänk, utvisar. Den fråga, som i motionen blifvit väckt, omfattar, efter min öfvertygelse, en ganska vigtig grundsats, och det är således mindre för det särskilda föremålet för frågan, eller huruvida ifrågav:de kronopark jemte kronoskattehemmanet Tvenningen böra för Statens räkning inlösas, än för att få den princip afgjord, huruvida Staten bör för skogsplantering tillegna sig tjenlig mark, som jag reserverat mig mot Utsk:s beslut. Skogsplantering är i allmänhet af den beskaffenhet, ben 11 Mars f. m. 16* att den sällan lemnar någon fördel åt den, som verkställer densamma, och man kan således icke hafva någon förhoppning att enskilda skola mycket befatta sig dermed. Detta förhållande synes mig innebära en tillräcklig bekräftelse derpå, att Staten bör begagna hvarje tillfälle som erbjudes, att i skoglösa orter tillegna sig sådan till skogsplantering tjenlig mark, som kan till billigt pris erhållas, för att der så väl till föresyn sorn för beredande af framtida tillgång på skogsprodukter, updraga och vårda skog.
Amiralen härmedelst afgifva underdånigt utlåtande. Hvad en anmärkt missräkning å 600 kub.-fot ekevirke under rubriken: »kölsvin», som skulle förefinnas uti extraktet öfver journalerna för inventeringen af virkesförrådet åren 1861 och 1862, vidkommer, så har jag deröfver infordrat Varfs-kontorets förklaring, äfvensom Revisorns i Kontoret, enligt hvilka här föl jäktige förklaringar det vill synas, att något sådant fel, som Rikets Ständers Revisorer anmärkt, i verkligheten icke finnes, utan måtte hafva uppkommit genom någon otydlig eller felskrifven siffra, och för att intyga riktigheten häraf bifogas jemväl bestyrkt extrakt af journalen för inventeringen af virkesförrådet åren 1861 och 1862, beträffande virkessorten »kölsvin». Hvad dernäst angår det anmärkta förhållande, att ett i slutet af December månad år 1862 hitkommet formulär till hufvudbok för Flottans stationer ej blifvit handlagdt, hafva vederbörande andragit, att, då detta formulär saknat hvarje förklarande upplysning eller motiver, man förmodat, att sådana vore att ytterligare förvänta, hvadan det dröjts med handläggning af detta något svårfattliga formulär, men då sådana handlingar ej afhörts, har granskningen af formuläret vidtagits, och blef detsamma tillika med yttrande derom den 6 sistlidne Oktober till Kongl. Förvaltningen af sjö-ärendena öfversändt. Karlskrona, Befälhafvande Amiralens Kansli den 10 December 1864. C. EHNEMARK. O. A. Bergqvist. — 316 — Ödmjukt yttrande. Till åtlydnad af Befälhafvande Amiralens remiss å Kongl. Förvaltningens af sjöärendena skrifvelse den 25 sistlidne November, med infordrande af yttrande i anledning af Rikets Ständers Revisorers underdåniga berättelse, rörande granskningen af 1862 års räkenskaper samt deraf föranledda anmärkningar, får Kontoret, beträffande lista transsumtet af berörde anmärkningar, vördsamt afgifva följande förklaring:
Skälen mot saken kullkasta, som mig synes, icke öfvertygelsen, att hon, rätt förstådd och rätt behandlad, skall åstadkomma nytta och icke skada, och jag hämtar stöd för denna tanka uti den omständighet, att denna slags offentlighet i England, Frankrike och Beijern, eller främmande personers åhörande af lvamrarnes öfverläggningar i dessa länder, icke derstädes medfört hvarken våda eller oreda, utan måhända snarare ökat intresset för NationalRepresentationen och de vigtiga angelägenheter hon behandlar. Emot missbruk af denna tillåtelse måtte det vara lätt att ställa författningar och deras verkställare , som beifra de öfverträdelser, hvilka möjligen kunna föröfvas, och befordra till ansvar den eller de, som missbruka den medgifna lagliga friheten. I afseende å sjelfva Ideen instämmer jag derföre i Motionen, och anhåller, att den, jemte de i anledning deraf, af åtskilliga Ledamöter yttrade meningar, måtte remitteras till RiddarhusUtskottet. Herr Rothlieb, Axel ^ förenade sig med Friherre Åkerhjelm. Den 22 November f. m. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt , Gustaf: På de af Frih. Åkerhjelm anförde skäl, förenar jag mig med honom uti anhållan om proposition på remiss till RiddarhusUtskottet. Jag tror mig dervid böra tillägga några ord.