Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
99 också varit, att de år frän fir stegrade underhålls-kostnaderne ej medgilvit Arméen längre tid för Helaisoell Regements-mölcn än: Vid Infanteriet. Befälsmöte 9 % dagar. Regementsmöte 8 '/3 » Vid Kavalleriet. Regementsmöte ii % » beräknadt efter Medium för de 10 senaste åren. Dock har för bristande nödige tillgångar, regements-mötet esomoftast vid regementena måst för året inställas. Den tid, som behöfver användas för att bilda en soldat, är beroende af många särskilda förhållanden och är olika, allt efter folklynnet uti olika länder; det. torde vara svårt att uppgifva någon allmänt gällande regel i detta afseende. Att rådfråga andra länders erfarenhet, synnerligen deras, som genom ofta förekommande krig utbilda sina vid de vanliga regemenls-öfningarne bemma i landet danade rekryter, vore visserligen riktigast, men då en plan för Svenska Arméens vapenöfningar, grundad på den i dessa länder härför antagna ordning, skulle föranleda allt för stora kostnader, har jag, på grund af det kända förhållandet med Svenska soldatens goda vilja och sällsynta förmåga alt, inom jemförelsevis kortare tid, inhemta hvad för krigare-yrket är nödvändigt, trott mig kunna inskränka mitt förslag lill hvad jag här nedan skall i underdånighet uppgifva såsom don minsta lid jag anser oundgängligen erforderlig, äfven för vårt manskap, för att binna någorlunda undervisas och utbildas i soldatyrket. Såsom stöd för mitt förslag torde i Nåder tillåtas migjfå anföra en kort . öfversigt af hvad i afseende på dessa Arméens angelägenheter blifvit i förra lider tillgjordt. Det förnämsta intyget om den vigt, som fordom lastades vid truppernes nödiga vapenöfningar, är tillika det äldsta och samtidigt med indelta Arméens organisation. Förordningen af den 20 Oktober 1680 föreskrifver att s. k. Kompanimöten skulle hållas »åtminstone en gäng om månaden» och hela regementet sammandragas en gång om året natt åtminstone 14 dagars lid öfvas».
Nej! med lika glädje i min själ som de wördnadswärde Herrar, som sökt jaga farhagan fran mig, ssall jag wälstgna den dag, som erfarenheten later upga, dä jag finner mirc misstroende warit owärdigt den, Allmänheten lemnat förtroende at utföra deras talan; men der ar Den 29 Mars. 122) är bättre tänka äfwen pa det omöjliga, än ak lemna äfwen det möjliga kil sitt öde. Jag dristar hänföra Högloft. Utskottets aranka pa den Lalcul, ar icke ens efterse hwad Krono-Brannerier förut rigtar, da dek stattiden Styrande Magtens hand, at urgifwa Författningar i denna del som endast asystar Statens inkomst, och kanske någon gäng den nytta, som tilflutic den, som tilstyrkt dem. Huru kan nu möjligen någon winst dragas, dä det icke ar äfwen för Stockholms Jnnewanare större Konst, än at köpa en Jordkvrfwa, ej större än den sa kallade Fåfängan, för at fa bränna i kapp med Kronan, da den förre kommer med egna medel utan föreskrift, och den sednare Förwaltare ester Answarighets-Lagar. Jag dristar derföre föreslå, det Högloft. Utskottet täcktes utsätta en witz tid, pä hwilken försöker om den nu proLumma, kan winnås och Staderne esiest bränna. At ingen, som antages wid dessa Inrättningar, blir der med andra wilkor, än ak, om Jnrättningarne ej bära sig, Staten wid deras afgång ej mä belastas. Uti detta anförande instämde de fleste af det Hederwarda Bonde-Ständer; och anhöll lVessiuZ, ar denna hans särskildta mening matte genom brolocolls-Utdrag åtfölja Utskottets ytterligare utlatanDe i ämnet til de KespeÄive Standen. supra. Lx krotocollo L. 6. Ingman. Utdrag af protocoUet, hällir hos Riksens Högloft. Ständers Bewillnings Uc - 1224 Den 29 Mars.
I öfrigt har denna angelägenhet blifvit lemnad till behandling för tillfället, då allmänna välviljan skulle behöfva att i ofvannämnde ändamål påkallas; dock har, mig veterligen, någon så beskaffad ersältnings-fråga icke hiLtils blifvit väckt, hvarken på grund af ingångne öfverenskommelser, eller eljest. Allmännare missväxt, dervid Slaten behöft träda emellan med undsättning, har under loppet af detta qvinqvennium lyckligtvis icke ägt runi; utan har tvertom allmogen kunnat under tiden afbörda de undsättningsskulder, den ådragit sig efter 1826 och 1830 årens missväxter. Sparbanker äro för några år tillbaka inrättade uti Wenersborg och Borås samt sednare uti Alingsås och Åmål; hvarförutan en sådan blifvit förberedd äfven uti Ulricehamn. Brandstods-föreningar äro på landet allmänt ingångne, dels häradsvis, dels pastoratsoch socknevis samt uppfylla hufvudsakligen det dermed åsyftade ändamålet. Anstalterne till Rofdjurs utödande bestå nu mera nästan ensamt uti de öfverenskommelser, som, dels förut, dels ock i följd af Kongl. Brefvet den 19 Junii 1830, blifvit ingångne, antingen häradsvis eller pastoratsvis, om förhöjde skoltlöners utgifvande, dertill så väl hemmansbrukare som andre på landet boende kreatursägare förbundit sig sammanskjuta nödige medel. Dessa öfverenskommelser, som i allmänhet afslutades för fem år, äro nu åter förnyade för andre fem år och hafva redan vunnit Nådig stadfästelse för sådan ytterligare tid. — För öfrigt anställas både mindre och större skallgångar, när omständigheterne göra sådane nödvändige, och de af någon orts invånare begäras; och hafva flere Björnar blifvit sednare åren fällde vid större skall, som varit anställde under Engelsmannen Lloyds ledning. I afseende på ordningen vid Gästgifverierna äro erforderlige föreskrifter, i öfverensstämmelse med allmänna förfaltningarne, gifne och kungjorde samt i dagböckerna intagne.
På dessa grunder anhåller jag att Utsk:s betänk, i denna punkt måtte återremitteras, och frågan om löneanslagen tagas i hufvudsakligt öfvervägande. Gr. Mörner, Carl: Lika med föreg:de talare, anser jag ock att frågan om läns-notariernas uppförande å stat och förseende med lön icke eger sammanhang med löneregleringen i allmänhet eller med den fråga, som StatsUtsk. förbehållit sig alt framdeles få framställa till H. St:s öfverläggning. K. M. har vid flera föreg:de riksdagar ansett denna tjensteman böra uppföras på stal och med lön förses. Detta förslag har likaledes vid dessa riksdagar blifvit Den 24 Mars. 359 understöd! af mig och många ledamöter inom detta lins, och skälen dertill äro tillräckligen upptagne och bevarade i R. o. Adis prot. — Comiterade för beskattningsväsendets och uppbördsredogörelse-verkens förenkling, hafva också i sitt förslag yttrat, alt. läns-notarierne äro behöflige på del alt i hvarje län en fullt qvalificerad och skicklig person måtte alltid finnas att tillgå, sora i händelse af lands-sekreterarens laga förfall, genast kan i ulöfningen af hans tjenst inträda, och de hafva i sådant ändamål för denne tjensteman föreslagit 400 r:dr i lön. Orsaken hvarföre en sådan tjensteman är behöflig vid lands-cancellierne torde jag icke nu behöfva upprepa, emedan de vid så många föregide tillfällen blifvit omnämnda. Det mätte ligga klart för hvar och en, alt landssekreterare-tjensten är en af de vigtigare och trägnare, der, om jag så får uttrycka mig, urverket icke ett ögonblick får stadna, der ärendenas mängd stundeligen tilltager och deras vigt fordrar skyndsam och oafbruten handläggning. Det är alldeles oundvikligt att en så beskaffad tjensteman som länsnotarien måste finnas, enär eljest, i händelse landssekreteraren i ett eller annat fall är hindrad alt sjelf sin tjenst förrätta, det är nästan omöjligt att i ögonblicket få någon skicklig person att företräda hans ställe.
Stats-Utskottet hänvisar kostnaden och fördelningsbestyret till kommunerna; men antingen man vill gifva kommunalbenämningen den vidsträcktaste omfattning, länet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 65 länet, eller inskränka densamma till socknen, så blir val ändå de gränslinier, som dessa kommunalafdelningar angifva, i de flesta fall mindre tillämpliga vid en billig och rättvis fördelning af kostnadsbidragen ifråga, helst som icke blott socknarne, utan äfven länen med sina gränsor och utsträckning oftast korsa hvarandra i afståndet från jernvägssträckningarne och dessas stationer, hvars placerande icke rättar sig efter dessa länseller socknegränsor. Förslaget kan måhända vara tillämpligt för städerna, der alla intressenterna äro mera sammanträngda inom ett mindre område, men på landet torde man få ganska svårt att finna en lämplig utväg för idéens nöjaktiga lösning. Lika litet som det vore billigt att en enskild jordegare skulle gratis tillsläppa jord derför att en jernväg blefve dragen genom hans egor, ehuru han måhända bodde aflägset från jernvägsstation, lika orättvist skulle det vara om ett län ensamt skulle åläggas den ifrågavarande kostnaden derför att en jernvägslinia råkat få sin sträckning, t. ex., utmed yttersta kanten af länsgränsen, i hvilket fall ett annat eller andra tillgränsande län måhända skördade lika om icke större nytta af den mot uppoffringen svarande fördelen; och saknas all anvisning huru i så fall skall förhållas, eller hvilket läns auktoriteter må vara den dominerande vid regleringen af kostnaderna. När härtill kommer att anläggningsföretaget göres beroende af frivilligt åtagande onus, hvaraf följer att en minoritet, för anläggningen mindre intresserad, skulle kunna hindra ett företag, som med rätta kan kallas en statsangelägenhet, der äfven politiska ändamål tillkomma, såsom t. ex, den föreslagna jernvägssträckningen mot Norska gränsen, så torde olämpligheterna af Utskottets förevarande förslag vara nog i ögonen fallande för att framkalla det betänkliga uti att godkänna samma förslag i den form det nu blifvit framstäldt."
Hvad man icke kan eller bör betvifla, dertill måste man hafva något factiskt skäl. Att band skulle läggas på Norriges Stor-Things beslutande rätt, derigenom att man lemnade J:del af den runda Summan, utan annat anslag än förskott af Oss, kan jag så mycket mindre inse, som Norrmän - StatsUt sko ttets Betänkanden. 885 nen hafva ett ännu större fält för bevisandet af sin frikostighet mot Kron-Prinsen, deri att utöfver den nämnde fjerdedelen finnas ändock oersatta 3i,ooo R:dr nu, som kanske, när kostnaderne blifva bestridde, torde ökas med några Tusende Riksdaler deröfver, emedan efter den erfarenhet jag eger, kostnader i hvad väg som helst, sällan går under, utan merendels öfver kostnads-förslagerne; Norrige är ju derför obehindradt, att kunna erbjuda äfven 181,000 R:dr, och kanske deröfver. Endast idet fall, att man vill taga för afgjordt, det Norrige än vidare skulle önska, att utsträcka sin beredvillighet, till deltagande med Oss uti nämnde kostnader, endast i detta fall skulle jag medgifva, att Vi gått dem i förväg eller lagt band på dem, fast endast i afseende på deras frikostighet, ej på deras rätt, att sig sjelfve beskatta, genom det Vi nu erbjude 460,000 R:dr till ifrågavarande kostnader; skulle Vi nu utgifva 600,000 R:dr, och för att iagttaga en delikatesse, som jag hört yrkas, vänta ett frivilligt, af ali impuls oberoende anbud af Norriges nästa Stor-Thing om ersättning till Oss, månne Vi icke då möjligen skulle kunna vänta förgäfves, när för uppfyllandet deraf fordras, att någon 886 Stats-Utskottets Betänkanden. Norriges Representant skulle vara så beredvillig proponera en utgift af Norrige hvilken man kunde vara böjd anse alldeles oundviklig, sedan Vi förut betalt hela Summan. Jag vill icke påstå att Vi ofelbart skulle komma att se
Ad:ns protokoll intagna, har jag nu hellre begagnat mig af tillfället att vid föredragningen af denna inbjudning direkt få göra den framställning, hvilken annars i form af reservation hade måst göras. Tilläggande jag såsom slutyttrande, att en snar framtid beklagligen nog kommer att besanna hvad man så allmänt befarar, eller att räntans frigifvande skall komma att medföra allt värre och värre oredor och bekymmer uti våra affärsförhållanden. Jag yrkar vördsamt, att inbjudningen måtte antagas. Hr Nordenfalk, Carl: Här är icke, såsom den örre värde talaren tycks hafva ansett, fråga om räntans frigifvande, utan endast om ett tillägg till 2 §:n, i enlighet med hvad Presteoch Borgare-Stånden beslutat; och får jag, då detta tillägg skulle göra §:n tydligare, anhålla att TI. o. Ad. måtte, för undvikande af votering härom i förstärkt Utsk., antaga Lag-ITtsk:ts gjorda inbjudning. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., antogs Utsk:ts inbjudning; och ansågs till följd häraf den föreslagna voteringsproposm hafva förfallit. Anmäldes och bordlädes: Banko-Utsk:ts Meni. N:o 33, med anmälan om en verkställd omröstning i förstärkt Banko-Utsk.; samt Riddarh us-IJtsk:ts Betänkm: N:o 12, med förslag till ny Instruktion för Riddarh.- Direktionen och Riddarhusets tjenstemän; samt N:o 13, med förslag till Ordningsstadga vid Adelsmöte. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 1 e. ni. Justerades 2 prot.-utdrag för den 12 dennes. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelselörslag: N:o 76, ang:de reglering at utgifterna under RiksStatens Sjette Hufvudtitel; N:o 77, i ani. af K. M:ts Nåd.
De böra understödjas pä det wi mätte till förbrukning äga egna Warvr, pä det wid Fadlikmie anwände atbetare mätle kunna underhill - T 5 6° Dett 15 Ianuttrli. 755 hällas, och fluteligrn för att hindra penningar att gä ur Landet. 2M betta wore sant, om det ar uödwändigt, att Statens Oeconomie stall wara byggd vä konstiga grunder. Man har i alla Stater länge sött den sanna principen för Statö-hushällningen. Man har gjort och upphälwit Författningar, men efter fä mänga försök, har erfarenheten flakeligen ledt till del resultat, att den enda sanna, grundsatsen för Srgtöhushällningen är en Allban Närings frihet. En näring som ej utan twängs-ag pä andra näringar kan bära sig, har man bttu mt onaturlig och stadeljg. De Waror som hll mförj.t äro fördudna, kunna ej innom Landet tillwerkos, utan att sjelswa rudimaterie» förstrifwes. Det synes wara likgillkigt, antingen penningen gär ur Landet för rudimaterie» eller lör den red:n nllwerkade Fabriks-waran: men för köparen är det ef likgiltigt, ty den Utlänsta waran kar kcstat mmdre j llllwerkning, och säljes deriöre sör bättre pris. Om såsom osta blifwit pästält, dek skulle wara sank att wiha Fabriker sjelfwe förstrifwa Utländska waror och försälja dem säsom Swensta, lärer stä tt om pennmgarnes utgäende till en stor del förfalla. Skalet om arbetarenas underhäll är äfwen söga wigtiqr. Innan ett Lands hufwud-näring är drifwen lill sin höjd, kunna arbetar^ derwid anwändas. Wärk Land behöiwer till Åkerbruket arbetande hander. Hwilken nekar att Landets odling ännu gansta högt kan drtswas.
Midt i dalen ligger Tjärestads by, ett tjugotal hus och gårdar samlade kring ett vägkors, med gästgifvaregård och kyrka till medelpunkter. Genom markerna bakom byn rinner en liten å, slingrande sig i nyckfulla vändningar framåt tills den försvinner längst borta vid horisonten, der den stora vattenspegeln glänser fram, och der Christinelund med tinnar och torn och röda tegeltak sticker fram mellan bokarnes grönska. Max von Rosenberg kände den taflan så väl och vid återseendet vaknade så många gamla minnen; främst af alla minnet om den veka, varma och blida kvinna, som de alla hade afgudat. Nu var hon borta; det skulle icke mer vara som förr på det gamla kära Christinelund. Det lilla kabinettet skulle stå öde och tomt, och tomheten skulle aldrig försvinna. Han mindes så tydligt den afton för fyra år sedan, då han sett henne för sista gång: Solen blodröd vid horisonten, strålande reflexer öfver sjön, vått-glänsande blad utanför fönstren, rabatternas blommor vaggande långsamt af och an ... Hon satt vid pianot och spelade — tunn och spenslig i sin grå ylleklädning — spelade känsligt och melankoliskt, som hon brukade; hur tonerna smälte samman med aftonstämningen, den sjunkande solen, ödsligheten i den gamla byggnaden, tystnaden rundt omkring — och i soffhörnet satt farbror Sixten med sin ljusa lilla flicka på sina knän och borta i dunklet satt han sjelf och Ellen Mor sjunger. Gamla melankoliska kärleksvisor, svärmiska dikter om lidande och död. Hennes milda, tunna sopran är ren och spröd i klangen som bräckligt glas det lät alltid som om hon varit rädd eller ledsen för något Nu var det allt förbi. Och Ellen skulle ha vuxit, blifvit stor och otreflig. Denna förändring, som han anade, verkade på honom som något främmande, fiendtligt. Han mindes henne som en spenslig liten tolfåring i en grön verkensklädning; och sådan hon då var hade han hållit af henne Vagnen kör igenom byn. Den rödbrusige gästgifvaren står på sin trappa och helsar. Max lyfter smickrad på sin hatt; denna helsning är ett slags erkännande af hans manbarhet.
Tillförordnade Byråchefen, Revisionssekreteraren Strandberg föredrog i underdånighet: - 14 Kongl. May.ts Nåd. Proposition No 34. Note ur protokollet öfver Justitie-departements-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet den 28 sisftidne Februari, hvarigenom, i det afseende 87 § Regeringsformen förmäler, Högste Domstolens utlåtande blifvit infordradt öfver ett inom Justitie-departementet upprättadt förslag till förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845, sådan denna Förordning blifvit ändrad genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854, hvilket förslag skulle biläggas detta protokoll. Justitierådet von Hofsten lemnade ifrågavarande förslag utan anmärkning. Justitierådet Naumann anförde: Då de väscndtliga förändringar,som äro i frågasatta i vissa delar af Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof af den 20 November 1845, jemförd med Kongl. Förordningen den 27 November 1854, torde föranleda en omarbetning af samma Förordningar samt utfärdande af en ny expropriationslag, har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten å nedanstående ämnen: 1. Den allmänna regel ställes gemenligen i spetsen för en expropriationslag, att egare eller innehafvare af jord och grund skall vara pligtig att, då allmänt behof sådant kräfver, afstå sin rätt till egendomen mot full ersättning. Sättet för expropriationens verkställande kan lämpligen blifva föremål för stadganden i särskilda §§, dervid gränserna må tydligen utstakas emellan behandlingen af frågan om den för allmänt behof afsedda anläggningens nödvändighet, som afgöres af Regeringen, frågan huruvida hela den enskildes lägenhet eller blott en del deraf skall afstås, hvarom allmän domstol dömer innan Nämnd sättes, samt slutligen frågan om ersättningen till den enskilde, derom, i saknad af öfverenskommelse, Nämnden har att besluta, så att inom denna sistnämndas kompetens ligger att yttra sig ej allenast angående ersättningens belopp, utan jemväl om grunderna för detsammas bestämmande.
Prest-Scåndet cl. 20 - Vällofl. Borgare Ståndet d. ig —- Hederv. Bonde-Ståndet d. ig —- Vördsamt Memorial! H os Hedervärda Bonde - Ståndet har Riskdags* Fuilmägtigen fran Calmare Län Lars Rarsson uti ingifvet Memorial anmärkt, att flera hinder och olägenheter för Landtbrukare vid verkställande af dess skörd och ängsbergning skola deraf uppstå, att på de orter der lian, så väl i afseende å inskränktare åkermark, som till förbättrande af, betesmarken måste årligen anställa svedjande, fullbordandet deraf förr än vid Olofsmässo-tiden icke är tillåtet; i anledning hvaraf yrkas att hemrnansåboerne må äga, att, utan åtal, när dem godt synes och tjenlig väderlek inträffar, få _ bränna och så sina Svedjeland; äfvensom vid framställningen af detta ärende Riksdags - Fuilmägtigen från Östra och Vestra Göinge Härader af Christianstads Län, Nils Håkansson, enligt hvad Hedervärda Ståndets Protocoll för den 20 sistledne Mars innehåller, sig yttrat, att han icke allenast uti Lars Larssons omförmäldte anförande instämde utan ock anhöll, att hvarje Skattehemmansägare måtte anses berättigad att å sina enskildta ägor svpdja när och hvarest han funne för sig förmonligast; hvilket allt blifvit till Lag-Utskottets utlåtande hänskjutet. Deri ig Juni. I anseende till dessa ämnens Oeconomiska beskaffenhet hafva de uti Lagsamt Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskotten till handläggning blifvit företagne; och få Utskotten tillkännagifva, att som hvad rörer den af Rilcsdags-Fullmägtigen Lars Larsson väckta fråga Utskotten veterligen något annat allmänt förordnande icke finnes mecldeldt, vid hvilken tid på året svedjande må verkställas, än hvad Allmänna .Lagen uti 15 Gap. 1 §.
Öfvertagande skulder efter utgående balanccn från år 1843: Obligationer å 5 proc., uppsägbara å bolagets, men icke å fordringsägarnes sida 379,670: Upplupne outtagne räntor 16,910: 16. — Outlagne förfallne acticutdelniugar 3,762: Skuld till handelsoch sjöfartsfonden a 5 proc 24,000: Pensionsoch sparbanksfondernes behållning 7,523: 36. 4. Genom (Ienna tillgång, hvaraf p. t. 24,000 i':dr iiro utlånta till Motala bolaget och 6,000 r:dr insalta i Östgötha bank, finnes full tillgång icke endast för ombyggnaden af Söderköpings sluss, utan ock ett öfverskott att använda för liqvidcn af de till 1846 års början gjorda återstående beställningar vid Stafsjö, för utbyte af slussportar af träd och broar af d:o mot nya af jern. — För ombyggnaden af Söderköpings sluss är beräk nadt 36,000 r:dr Afgå Säkra fordringar och tillgångar: Hos Riksg.cont. fond för större reparationer, (och hvaraf räntan h 5 proc. ej ingår lill bolagets allmänna, ulan till den s. k. extra reparations-cassan) . r:dr 93,926: D:o fond för ofulländade hamnarbeten (dubbla anslaget) 1,942: Tillsammas fordran hos Riksg.- cont. h 5 proc 95,868: Förskotter i och för extra reparationscassan, ersatt år 1844 9,145: 40. 4. Fordran hos Motala bolaget 14,000: „ , diverse personer 9,725: 42. 10. Contant behållning i cassorne 19,719: II. 8.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottets Betänkande J)t 14. för dess jemförande med inrösningsjorden näppeligen torde förefinnas. Vid sådant förhållande lärer det af motionärerne föreslagna sätt för graderingen i de flesta fall blifva overkställbar^ För flertalet af laga skiften är detsamma äfven alldeles obehöfligt. Motionärerne synas också hafva egentligen afsett de händelser, då utbyte af olika ägoslag ilrägakommer, men hvilka torde få betraktas såsom undantag. Om, vid dylika, någon annan säkemjemförelsegrund i afseende pä de ägoslag, som skola utbytas, icke förefinnes, återstår det dock att dertill använda den värdemätare, med hvilken all uppskattning kan uttryckas, nemligen penningen; och att sådant jemväl varit lagstiftarens mening, synes kunna slutas af stadgandet, att i berörda fall »de ägor, som utbytas skola, med hvarandra till godhet och värde jemföras samt uppskattas utan afseende å det gradtal, som vid den förut verkställda gradering af skifteslagets mark blifvit dem åsatt.» Hvad beträffar påståendet, att sistberörda uppskattningssätt icke skulle vara verkställbar^ när en brist af ettägoslag (d. v. s. något som icke finnes till) skall jemföras med ett annat ägoslag, hvaraf fyllnad skall gifvas; kan Utskottet icke finna annat, än att motionärernes förslag lika litet upphäfver omöjligheten att uppskatta det, som icke »finnes till».
Guld, myntadt — 750,862 75 arbetadt 618 75 - 303 60 Silfver, inyntadt 9,137,528 — 10,350,472 — 106,624 — 3,977,377 — 21,800 — oarbetadt 192 — Summa R:dr R:mt 9,133,146 75 11,101,334 75 106,927 60 3,977,377 — 21,992 — När infördt guld och silfver afdrages, utgör återstående värdet af importen till Stockholm från utrikes orter, deruti inbegripna förtullade samt på nederlag och kreditupplag inkomna varor år 1856 43,247,109: 35. » 1857 32,609,415: 25. När utfördt guld och silfver afdrages, utgör återstående värdet af exporten, med inberäkning jemväl af hvad från nederlag och kreditupplag blifvit utfördt år 1856 13,367,653: 82. Handel och sjöfart. utlottning på fem särskilda terminer, hvaraf den sista efter 21 års förlopp, emot säkerhet af vexlar, skuldsedlar, varor och fartyg; hvarförutom, till åstadkommande af en reservfond, deltagarne hade att erlägga en stadgad afgift, äfvensom, till bildande af en s. k. subsidiefond, andra personer utom föreningen, hvilka derföre intresserade sig, förbundo sig till visst bidrag, hvilket, vid föreningens upplösning, om öfverskott då uppstode skulle komma att dem återställas. Äfven denna förening har, utan någon förlust vid försträckningarne, som uppgått till nära 6 millioner Riksdaler Riksmynt, vid den utsatta tiden blifvit utredd, och ej heller tillskyndat deltagarne någon synnerligt dryg kostnad, utöfver 6 procent årlig ränta. Slutligen stiftades, äfven med Konglig sanktion, i Mars månad förlidet år, en ytterligare förening, benämnd Diskont-Föreningen i Stockholm, hvilken skulle efter 5 års förlopp upphöra.