Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alldenstund emellan de äkta makarna bonden Erik Öberg och hustru Kerstin Andersdotter i denna socken och Österåsen, oenighet under en längre tid varit rådande, och denna skall hafva från trätor och hårda ord å mannens sida övergått till hårdhet o. gerningar emot hustrun, samt herr v. pastor Edlund flera gånger enskildt men också åtföljd af fjerdingsmannen Erik Olofsson och gästgifvaren Mathias Moberg i samma Österåsen, varnat desse oenige makar, och sökt förmå dem till förbättrat uppförande emot hvarandra, utan att likväl någon önskad verkan deraf försports, så voro nu dessa makar vederbörligen kallade, att inför kyrko-rådet inställa sig till 3:dje varningsgradens undergående. Sedan de också sig nu här infunnit, sökte undertecknad ordförande, att allvarligen föreställa dem, att dels deras kristliga pligt ålade, att med frid och endrägt sammanlefva, dels deras gemensamma väl berodde deraf, att den emellan dem uppkomna oenigheten måtte upphöra, samt fridsamhet och vänskap istället förena deras hjertan, och hvarföre han uppmanade dem till foglighet, eftergifvenhet och tålamod å ömse sidor med hvarandras brister. Härtill yttrade sig Öberg ej inse, det han skulle framdeles kunna annorlunda uppföra sig mot sin hustru, än det hittills skett, derjemte enständigt nekande till sanningen af hustruns påstående, det han med hårda gerningar henne bemött, hvarvid han icke ville frikänna sig från, att med vrede hafva stundom henne tilltalat. Oaktad de flere förnyade föreställningar och uppmaningar, som gåfvos åt desse makar så väl att erkänna, det hvar och en af dem kunde hafva sin del och skuld uti den uppkomna stridigheten, som ock att nu åsidosätta och öfvergifva det gamla grollet, samt lofva hvarandra ett förbättradt förhållande, kunde de likväl icke till någon förlikning låta sig bevekas, hvarföre kyrkorådet, under yttrad önskan, att den allsmägtige Guden måtte till frid och kärlek berika deras hårda hjertan, förklarade, att, såsom tredje varningsgraden var till deras förlikande använd, de fingo vidare, om olyckligtvis någon dera af dem skulle dertill anse sig befogad och tvungen domstolen om dess åtgärd anlita. N. Feltström
Må de band brista, som ödet knutit emellan oss två! Jag öfverantvardar dig åt de länkar, ur hvilka jag ej har lyckats att göra dig fri. Om åtta dagar fyller jag aderton år, och lagen bjuder mig att innan dess ha valt en brudgum; i annat fall skall öfverheten välja för mig. Jag fogar mig villigt det är rättvist straff för min blinda svaghet. Men jag blir hämnad. Solens systerD och kärleksgudinnan,E vid hvars bild du svurit mig trohet, skola ej låta dig gå ostraffad. Deras glans skall tränga till ditt inres mörkaste skrymslen, och du skall aldrig kunna glömma den kvinna, hvars framtid du ödelagt. E Venus. Hon slet ifrån sitt bröst den bukett af liljor kärlekens symbol som han samma dag skänkt henne, kastade den till hans fötter och skyndade bort mellan grafvarne utan att vända sig om mot den upprörde krigaren. Det var med en känsla af sorg men ock af lättnad, Vajny såg henne försvinna. Han drog några djupa andetag, strök sig öfver pannan, tog upp de blommor, hon kastat, och plockade sönder dem, medan han stirrade hän mot staden. Äfven han egde nu sin frihet. Men huru länge? Han hade nått ett efterlängtadt mål men han nalkades med stora steg den ålder tjugofyra år då han måste anmäla sig för att få en hustru. Det gälde alltså att väl bruka tiden, njutningens korta tid, att icke se tillbaka utan hoppfullt framåt mot henne, som beherskade hans hela varelse fast hon kanske ej skulle ha känt igen honom, ifall de nu råkats! Ja, han var fri och skulle begagna sig af den gyllene friheten, kosta hvad det ville. Utan henne egde lifvet för honom intet värde. Han borde för länge sedan ha gjort detta klart för sig och icke ha invaggat sig i den illusionen, att han skulle kunna böja tankar och håg till en annan, som han nog hyst vänskap för, men aldrig kärlek. Men ... denna kvinna, som upptändt hans förtärande lidelse, var ju redan dömd att öppna sin famn för hans konung, att upptagas i kretsen af de sköna tärnor, hvilkas mål i lifvet det skulle vara att förljufva tillvaron för solens son. Och mot denne djärfdes han resa sig!
Friherre Manderström, fullm.: Herr Silverstolpe, A. G., RiddarhusSecreterare. » 336. Friherre Adlerberg, Carl Gustaf, Envoyé. » 1056. Herr Schönström, Pehr, Öfverste. » 2153. Herr Edelcrantz, Öfverintendent. Herr Hallenstjerna, RegeringsRåd. af Högvördige PresteStåndet: Herrar Bisköpparne Tingstadius, Faxe. » Doctorerne Wijkman, Falk, Agrell, och Wåhlin. af Vällofl. BorgareStåndet: Herr Lagmannen och Vice Talmannen J. P. Sandberg. » Borgmästaren And. Nensén, » Assessorn Carl Arosenius. » Borgmästaren C. TJlr. Egge. » Borgmästaren Carl Fr. Norström. och Herr Borgmästaren Jon. Vilberg. n -f I i/in]n TtnndeSfåndet ■ Bengt Svensson från Öster-Göthlands län. Anders Åberg från Westerbottens län. 106 Den 27 April 1812 Bengt Andersson från Elfsborgs län. Jonas Nordstedt från Jönköpings län. Lars Israelsson från Örebro län. Pehr Nilsson från Christianstads län, hvilka voro närvarande utom Herr Öfverste Schönström, Doctor Falch, Borgmästaren Norström och Lars Israélsson. Herr Grefven och Ordföranden öppnade sammankomsten med följande tal: »Högvälborne, Högvördige, Välborne, Högärevördige, Högädle och Hedervärde Ledamöter af Riksens H. Ständers Constitutions Utskott. För andra gången kallad att intaga detta hedersrum ibland Eder, Mfine] Hferrar], vågar jag i dag anhålla att få åtnjuta samma vänskap och öfverseende, hvarmed jag förra gången blef hedrad. Det är endast således som igenom Edert ädelmod, M. H., kan ersättas, hvad som brister i min förmåga.
Och begäre alt i allenast som i uthlofwatt hafwe, welé uthgöre uthaf hwar Spanneland Jord — i ifi Stig Eoll, och sedan ware frij för alle uthlagor hwad nampn the hälst hafwe kunna,. Men efter att samme koll och wedh icke kunne förslå till wårtt Koppa rhergz brukz förfordring, så begäre wij att hwartt hionelagh wille hielpe oss En Stigh Koll för redeligh betalning i penningar eller Spannemåll, hwilkett kier bäst kan komme till nytte, Så kan för:te wårt Kopparbruuk heele åhrett hafwe sin rätte gång, Och skall härmed förstås, så månge parFolck som hafwe een häst skole hiälpe att framköre för rede betalning En stigh koll, eller och ett Stafrum wedh, Men the som icke bäfwe hästar, skole xäknes tu pär Folck emott hwartt paar sora hästar hafwe, Så kan den sene hiälpe den andre, den eene bugge kolen, och den andre kore dem fram, försee oss, dette skall icke ware ider odrägeligitt efter dett ähr ider ingen pålage, uthen wij wele betale ider därföre, och i älliest dissföruthan arbete för andre, Så ähr dett ju så godt, att i förtiäne idutt af oss , såsom af någor annan. J wele och ihugkomme, hwad undsättning wi hafwe giordt ider i de Iramlidne åhr, mäden Gudh alzmecktigh bäfwer heemsöktt och straffelt oss för wäre synders skuld, med den dyre lijden som waritt hafwer. Hwad belanger om idertt
Att LandsSekretme hafva sig öppet att hos K. M:t klaga öfver Landshms lönebestämning för Länsnotarie utgör icke eller någon så stor tröst; ty, för att ej vidröra flera skäl, skola säkerligen de flesta LandsSekret. hellre, än att klaga, underkasta sig ett af Landshm påbjudet oskäligt löneafdrag. för att undvika ett odrägligt, och för LänsStyrelsens verksamhet förlamande, spändt förhållande emellan Landshm och LandsSekretm samt emellan denne och LänsNotarien. Kunna nu K. St:r rättvisligen låta sådana förhållanden fortfara, som dem jag anfört, nemi., dels att LandsSekretme, hvilka med de dem anslagna kontanta löner och sportel-inkomster aflönas allenast för deras egen förmågas användning, för Statens tjenst, ändock hafva förpligtelse att af berörde inkomster deltaga med Staten i aflöning af en tjensteman, LänsNotarien, som är Statens verkliga tjensteman och befunnen nödig till biträde vid LandsKanslierne, i anseende lill de under tidernas längd mångdubbelt ölcadc göromålen; dels ock att innehafvarne af de för förvaltningsbestyrens lagenliga gång långtifrån ovigtiga LandsSekretme-tjensterna äro lemnade i del beroende af Landsli:ne, att det är desse möjligt att nästan huru mycket de behaga nedsätta LandsSekretmes löneinkomster? Dessa mot LandsSekretme obilliga och för det allmännas väl ingalunda fördelaktiga förhållanden, böra utan tvifvel undanrödjas; och detta kan nu svårligen ske annorlunda, än att E. St:r åt LänsNotarierne anslå full lön på stat, dertill, om dem tilldelas lika lön med hvad K. M:t i Dess Nåd. Propos’ för LänsBokhållarne föreslagit, således skulle erfordras, utöfver hvad K. M:t för LänsNotarierne föreslagit, allenast från 50 till högst 200 Edr rmt för hvarje län.
Och vände tillbaka igen ifrå de afgudar i Gilgal; och lät båda: Jag hafver, o Konung, något hemligit tala vid dig. Han bad gifva ljud; och de gingo alle ut, som stodo omkring honom. Och Ehud kom till honom in, och han satt uti en sommarsal allena; och Ehud sade: Jag hafver Guds ord till dig; då stod han upp af sinom stol. Men Ehud räckte ut sina venstra hand, och tog svärdet af sitt högra lår, och stötte det in uti hans buk; Så att ock skaftet följde in med bladet, och fetman innelyckte skaftet; ty han drog intet svärdet ut af hans buk, och träcken gick af honom. Men Ehud gick ut genom bakdörrena, och lät igen dörrena efter sig, och slog henne i lås. Då han nu utkommen var, gingo hans tjenare in; och som de sågo, att dörren på sommarsalen igenlyckt var, sade de: Han är tilläfventyrs gången på stol i kammaren till sommarsalen. När de nu så länge bidt hade, att de skämdes, ty ingen lät dem dörrena upp af salen, togo de nyckelen, och läste upp; si, då låg deras herre der död på jordene. Och Ehud undflydde, medan de fördröjde, och gick fram om afgudarna, och undkom allt intill Seirath. Och då han kom derin, blåste han i basuner på Ephraims berg, och Israels barn drogo med honom af bergena, och han framför dem; Och sade till dem: Följer mig efter, ty Herren hafver gifvit edra fiendar, de Moabiter, i edra händer; och de följde honom efter, och vunno Jordans färjostad, den som drager åt Moab, och läto ingen komma deröfver. Och slogo de Moabiter af på den tiden vid tiotusend män, alltsammans ädla och stridsamma män, så att icke en undslapp. Alltså vordo de Moabiter på den tiden nederlagde, under Israels barnas hand; och landet var stilla i åttatio år. Efter honom var Samgar, Anaths son; han slog sexhundrade Philisteer med en herdastaf, och frälste ock han Israel.
Skulle deremot Konungens röster försvinna, så kan man tänka sig det fall i en aflägsen framtid, alt en regent ville inverka på domaremakten, och han skulle kunna anse sig mera oförhindrad dertill, just derföre att han aldrig kom i den ställning att i högsta instansen sjelf blifva öfverdomare; och jag anser dessutom det vara af största vigt, att lagskipningsärendena i högsta instansen afgöras med samma helgd, som de administrativa målen, d. v. s. att båda slagen utgå ifrån Konungen. En talare har nämnt, att Konungens tid ej medgåfve möjligheten af hans ständiga närvaro i Högsta Domstolen. Sådant vore också obilligt alt begära, så mycket mer som det är likgiltigt, huruvida Konungen personligen är närvar., blott besluten utfardas i Ko - 156 Den »8 November e. m. nungens namn, hvarigenom åt dessa beslut den helgd bevaras, som jag anser vara högst nödvändig. På dessa grunder afstyrker jag bifall till den K. propositionen. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Det var en tid, då äfven jag med min röst biträdde deras åsigt, som afstyrkte upphörandet af Konungens domsrätt, på den grund att Svenska statsförfattningen efter min åsigt fordrade, att Konungens domsrätt fortfore, emedan denna s. k. Svenskhet innebure en slags garanti, åtminstone för förhoppningarna, att vinna den högsta rättvisa, som stod att erhålla; men med utvecklingen af vårt constitutionelia samhällsskick är det naturligt, att äfven jag öfvergår från denna åsigt till den , att verkställande makten bör belt och hållet skiljas från domaremakten. Det är numera, med den publicitet, som äger rum, och den vi alltid böra önska måtte fortfara, en gifven följd, att äfven den högsta rättvisans skipande är underkastadt samma offentlighet, samma uppmärksamhet och samma klandersom den lägsta. Det är icke nyttigt för konungamakten att inblandas i detta allmänna klander, i detta allmänna omdöme öfver det rättvisa eller mindre rättvisa i lagarnes skipande.
Och hon började sakta smeka honom öfver håret. Han sade åter: »Du kommer ju till mig i morgon på torget. Kanske jag annars blir rädd. Kanske jag ej kan dö med ståndaktighet. Men om du är där, skall jag endast erfara glädje, och all fruktan skall vika ifrån mig.» »Jag ser dig ej mer som en arm människa,» sade hon, »utan som en himmelens invånare. Jag tycker, att du strålar af ljus och är omsväfvad af rökelse. Det strömmar salighet öfver till mig från dig, som så snart får möta den älskade brudgummen. Var viss om, att jag skall komma och se dig dö.» Därpå förde hon honom till bikt och nattvard. Han gick igenom det som en sofvande, all dödsfruktan och lifssaknad voro borta från honom. Han längtade till morgonen, då han åter skulle få se henne, tänkte blott på henne och på den kärlek han fattat för henne. Det syntes honom nu en helt ringa sak att dö mot den smärtan, att hon aldrig skulle älska honom. Den unga jungfrun sof ej mycket på den natten, och tidigt på morgonen var hon på afrättsplatsen för att invänta honom. Hon anropade oupphörligen Jesu moder, Maria, och den heliga Caterina af Egypten, jungfru och martyr, att de skulle rädda hans själ. Oupphörligen sade hon: »Jag vill, att han skall bli frälst, jag vill, jag vill.» Men hon var rädd, att hennes böner skulle blifva fruktlösa, ty hon erfor ej mer någon sådan hänförelse, som varit öfver henne förra aftonen, hon kände bara en oändlig medömkan med honom, som skulle dö. Det var bara smärta och sorg öfver henne. Torget fylldes så småningom af människor. Knektar marscherade upp, bödlarna kommo, det var stoj och tal rundt om, men hon märkte och hörde intet. Hon var som om hon varit alldeles ensam. Då han kom, var det på samma sätt med honom. Han hade ej en tanke på alla de andra, utan såg blott henne. Men då han vid första blicken såg hur hennes ansikte var upplöst af sorg, strålade han upp och var nästan glad. Han ropade högt till henne: »I natt har du ej sofvit, jungfru.»
Hr Rildt, Knut: Jag skall icke mvcket förlänga denna redan långt utsträckta discussiou, utan inskränka mig dertill, att, på de i min tanka ganska utvecklade skäl, som Hr von Hartmansdorff anfört, förklara, att jag ämnar rösta för den af io H. y 60 Den 23 April e. m. Utsk. föreslagna minimivaleuren 6 r:dr 32 sk. Till Ilr von Hartmansdorff» skäl anhåller jag få tillägga, alt då man säger, alt icke privatbankerna kunna existera med denna höga valeur, så är della i min tanka en hypolhes. Jag tror, att privatbankerna derigenom skulle få en mindre vinst, men att det är verkställbart all hafva privatbanker äfven med denna minimivaleur, derom är jag öfvertygad. Man bar sett, alt ganska stora olägenheter kunna uppstå om sådana inrättningar ramla, t. ex. Götheborgs oell Malmö disconter år 1817, hvilket medförde många oredor. Det höll på alt blifva folksamlingar och upplopp i Götheborg, der ntvexliugen skulle ske, icke blott vid discontcontoret utan äfven vid directeurernes enskilda conior. Sådant skall alltid inträffa vid dylika tillfällen. Privalbankerne hafva hittills stätt ganska vä! och galt bra, men om blott en enda ramlar, så iiro de alla förlorade. Vigten af denna lagstiftning är verkligen sådan, att nian derigenom kan sätta den allmänna säkerheten på spel. Af dessa skäl yrkar jag den af Ulsktn föreslagna minimivaleuren af 6 r:dr 32 sk. Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt Frih. Cederström uti ifråga var. § föreslagit det tillägg, att efter orden ”utan ränta” skulle införas: ”med Rikets mynt”, och att, om II. Ex. rätt uppfattat ofverläggningen, äfven de Jlerrar, som yrkat bifall till denna §, medgifvit sagde tillägg. A andra sidan hade man väl instämt i Frih.
Skiftes-stadgan blifvit följd, att nemligen frågan om graderingen borde fullföljas i sammanhang med klagan öfver fullbordadt skifte: och har Lagkomitéen såsom skäl derföre åberopat att först sedan skifteslotterna blifvit å marken utstakade och en hvar halt tillfälle att jemföra sin egen med de öfrigas, förmår lian fullkomligen inse och bedöma, om han i sjelfva verket blifvit förnärmad eller icke. Misstag kunde således vid graderingen förelöpa, utan att delegarne förr. än vid skiftets slut, dem upptäckte; och finge graderingen ej då tagas under pröfning, så stöde lidandet, om det funnes aldrig sä ögonskenlig!, ej att afhjelpa. lien komité, hvilken jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 31 Januari 1831, hade uppdrag att till närmare granskning upptaga åtskilliga emot Kongl. Skiftes-stadgan framställda anmärkningar, har jemväl antagit och godkänt den princip, som i Skiftes-stadgan blifvit följd, eller att delegare, som är missnöjd med skifte i afseende å egograderingen, eger att inom viss bestämd tid, sedan Skiftesmannen förklarat skiftet vara afslutadt, sina besvär till Ordföranden i Egodelningsrätten ingifva. Om än, genom nu gällande stadgande, skiftets fastställelse stundom kommer att fördröjas, så är detta dock att föredraga framför den möjlighet, som genom den föreslagna förändringen skulle kunna inträffa, nämligen att den skiftesdelegare, hvilken vänder sig med sin klagan till Domstolen så snart det blifvit honom möjligt att inse det han är till sin rätt förnärmad, dock skall finna sin talan sig af skwrcn. Utskottet hemställer således att förslaget till ändring i nu gällande föreskrifter om tiden för besvärs anförande mot egogradering, ej må vinna Rikets Ständers bifall. Af Johannes Nilsson är vordet anmärkt att, ehuru, dels uti 14 kap. 5 §.
Jag anser hufvudvillkoret till förlägenheters afhjelpande ligga uti omnämnde handelsoch näringsfrihet, och ej uti låneanstalter, hvarpå jag endast yrkar, derföre, att de äro ett vilkor för begagnandet af de förra, nemligen, (handelsoch näringsfrihet) och en skyldighet af Staten att lemna resoursser, synnerligast åt dem som ett annat systeme inledt, uti för dem sjelfve menlige, men för Staten högst nyttige speculatioaer nemligen od lingar. Från handelsfriheten måste nödvändigt undantagas införskrifvandet af spannemål och bränvin, hvilka varor, uteslutande böra vara landtmanneo förbehållit att producera och försälja. Jag vågar derföre föreslå, att Krono - Den 15 Febr ilar ii, 38» brännerierna böra nedläggas och försäljas j jag tror att de 1 senare åren ietnnat ringa behållning ; Städernes bränningsrättighet, om ej uppbä!vas åtminstone nedsättas tiil motsvarigheten af det jordbruk de inhafva. Görliga indragningar af Statens mångfaldiga utgifter hvarom jag emotser sakkunnigas motioner verka äfven i sin mån fördelaktigt på förlägenhetens lättande. Crediten emellan enskifta, torde sedan upphjeipas af sig sjelf, utan konstigare hjelpemedel än tillgång på penningar och utan landsförderflige realisationer, hvarpå ett naboRike visar oss ett mindre tillfredsställande exempel. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Herr Tahmi Wollrath: Det hade varit min afsigt, att då mitt på bordet liggande memorial föredrogs, iå göra några tillägg i afeeende på den af mig deruti nämnde frihet i näringar, med anledning af H err Friherre Cederströms om corporationers Och skråordningars afskaffarde redan tiil vederbörligt Utskott remitterade memorial samtHerr Hammarskölds dervid gjorda anmärkningar, men då Herr von Hartmansdorff nu begärt att 39® Den i5 Fehruarii. nämnde mitt memorial ännu längre skulle få hvila på bordet, hvaremot jag icke har att påminna, anhåller jag att inför Högloft. Ridderskapet och Adeln få uppläsa hvad jag i detta ämne antecknat.
Norrbottens Hästjägare-sqvadronsfond Volontärvakans-medels-fonden • • Wadstena krigsmanshus-kassa . • • 5 Skulder Credit. Utgifter: Riksstatens 4:de hufvudtitel Extra stats-anslag till försvarsverket Krutoch salpeter-försäljnings-medel Malmö ridhusbyggnads-fond En-per-mille-fonden Trosspassevolans-fonden Förenade mötespassevolans-fonderna Norrbottens Hästjägare-sqvadronsfond Volontärvakans-medels-fonden Wadstena krigsmanshus-kassa . .. — Afföres till redovisning inom linien: Wadstena krigsmanshus-kassa Militie-boställs-kassan Balans till påföljande år: Tillgångar: Extra stats-anslag till försvars-verket Krutoch salpeter-försäljnings-medel En-per-mille-fonden Trosspassevolans-fonden Förenade mötespassevolans-fonderna . Bilagan i JM. Bebe t. C r e d i t. Skulder från år 1852, balanserade inom linien.
Besvärsoch Eko n.U ts k otten: N:o 62, i anledn. af väckt fråga 0111 vägpenningar erläggande af resande, sorn begagna gästgifvarskjuts; N:o 63, i anledn. af Pehr Jönssons från Skåne motion, alt det helgonskyldskorn, som i Skåne blifvit disponeradt till städei nes skolor, mätte få till folkskolorna användas; N:o 64, i anledn. af väckt fråga om statsbidrag till en i Götheborg inrättad elementarskola för unga sjömän; N:o 65, i anledn. af väckt fråga om Statens skyldighet att bekosta fattigvården för de å kronoallmänningarua bosatte personer ; N:o 66, i anledn. af väckt fråga om ersättning till innehafvarne af sådana i rotering qvarstående hemman, som ifrån capelianstill skolmästareboslällen blifvit eller blifva förvandlade; N:o 67, i anledn. af väckt fråga 0111 beviljande af åtskilliga förmåner för köpingen Lysekihl; N:o 68, i anledn. af Bengt Gudmundssons från Hallands län motion om pension för aflidne Bancofullmäktigen Anders Danielssons efterlemnade enka och oförsörjda barn; Statssamt Ba n coU tsko t ten: N:o 6g, i anledn. af erhållna återremisser å Statsoch BancoUlskins utlåt. N:o 4j N:o 70, i anledn. af erhållna återremisser å Stalsoch BancoUlskms utlåt. N:o 8; Den 25 November e m. Allm. Besvärsoch Ek o n.Utsk o tte t: N:o 124) ' anledn. af motion om en und. anmälan hos K. M., med afseende å den närvar, ofullständiga sammansättningen af K. M;s Statsråd; N:o 125, i anledn. af återremissen af betänk. N:o 83, ang:de K.
Jag fruktar, att, oaktadt allt hvad man säger om de höga Ministervärdigheternas inverkningar i Sallongerna, Tidningarne dock i de flesta fall fortare berätta de tilldragelser, hvilka annars utgöra föremålet för Ministrarnes depecher. Hvarföre räkenskaperna för MinisterStaten skola utgöra en hemlighet, kan jag ej inse. De angå ju endast fulländade handlingar, hvilkas granskning ej mer inverkar på ett redan passeradt förhållande. Jag äger möjligtvis alltför inskränkt insigt i Diplomatien, men det är naturligt att Folkombudet, som har till åliggande att åtminstone arbeta uppå att nedsätta skatterna, skall företrädesvis fästa sig vid sådana utgifter, der räkenskaperna ej utvisa behofvet, och misstänka, att inskränkningar kunna göras. Tractaterna känna vi; det är så - 4o Den 28 September f. ni. lecles blott dosornas antal och kostnad, sorn vi af räkenskaperna ytterligare kunde inhämta. Det är möjligt, att vi derifrån fördes till uppmärksamhet på sjelfva Tractaterna i allmänhet, och å deras ömsesidiga inflytande på de svagare och starkare Makterna. Jag nödgas ur en philosophie åsigt betrakta ämnet, och jag tvekar icke då, att yttra miu fruktan, att ingen af de mäktiga Staterna är så klen i politiken, i kännedom af sitt lands fördelar, att den uppoffrar nå-, got af sitt intresse eller sin politik, för att gifva en förmån åt en annan, särdeles åt den mindre mäktiga Staten, hvilken sällan torde kunna erbjuda något motsvarande utbyte af fördel, sorn ej tillika innebure en Uppoffring. •— Jag tror, att Handelstractaterna till det mesta äro oting, hvilka qvarstå från fordna tider, då man handlade efter helt andra grundsatser, än det nu vakande Statsskicket föieskiifver. Jag tror, att de maktägande Staterna vid sådana tractater icke lemna andra fördelar, än sorn äro förenliga med deras egna intressen; ocb om detta alltid iakttages, så uppkommer det naturliga handelsförhållande, hvartill ej fordras några Handelstractat.er, hvilka då icke medföra några andra egentliga resultater, än dq ömsesidiga dosorna.