Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Villkoren för Embetsmäns ansvarighet äro serskildt stadgade och Controllen på de Administrerande är i detta afseende gifven. När nu uti 90 §. säges att under Riksens Ständers eller deras Utskotts Öfverläggningar och Pröfning icke må förekomma frågor om Regeringsoch Domare-Magternes Beslut, Resolutioner och Utslag, enskildta Personers och Cofporationers förhållanden eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning, och då uti 29 §. Riksdags ordningen vidare stadgas, att Konungens Beslut i Mål, som röra enskildta Personers elier Corporationers rättigheter och angelägenheter icke kunna ens nämnas; så utmärkes ju^af dessa Stadganden, som inbördes understödja hvarannan, ännu tydligare Lagstiftarens afsigt att hindra Riksens Ständer att räka uti Pröfningen af enskildta förhållanden, att hindra dem att ifrån Lagstiftare blifva Domare. Det var i anledning af förhållandet ifrån 1720 till 1772 , då Rikets Ständer befattade siS Den i FebruariU sig n;sd en mängd enskildta Mål, då detta gaf anledning till söndringar, till oredor och till ett försvagande af den verkställande Magten, som betog den nästan hela förmågan, att, enligt sin bestämmelse vara skyddande, det var i följe af det ännu lifliga minnet af dessa olägenheter, som de nu ifrågavarande §. §. uti Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen inflöto. Man trodde sig böra förekomma att ej Ständer'he skulle ifrån Lagstiftare blifva Styrande, emedan en Lagbunden frihet ej förenas med ett välde, som urartar till Anarki. Det var också på dessa grunder, som den 90 §. i Regeringsformen godkändes och det är ej nu först, men allt sedan 1809, som den blifvit, på sätt jag förstått den, tillämpad. Den som vill göra sig mödan återgå till Protocollerna skall häruppå finna flera exempel.
Af öfriga å berörda förteckning uppförda förskottsutgifter äro emellertid de flesta och betydligaste, änskönt de icke kunna antagas fortfarande komma att utgå, dock af den art, att extra anslag för året dertill lämpligen kunde anvisas, såsom kostnaderna för Författnings-koinmissionen samt öfriga tillförordnade komitéer, nämnderna för reglering af presterskapets löneinkomster, boställsersättning åt landtstatstjenstemän o. s. v.; och torde hvad å förteckningen utöfver nu omförmälda slags utgifter återstår, finnas vara af så ringa betydenhet, att tillgång dertill lätteligén kunnat beredas å hufvudtitlarnes besparingar eller anslagen för extra utgifter. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt få Rikets Ständer, med godkännande af den grundsats att, sedan tiden, för hvilken statsreglering vid innevarande riksdag blifvit fastställd, tilländagätt, statsutgifters anvisande på förskottstitel icke må ega rum, hos E. K. Maj:t, jemte förmälan härom, i underdånighet anhålla att, utom de utgifter? som Rikets Ständers ofvan åberopade underdåniga skrifvelse afse, äfven öfriga förekommande, ä Riks-staten ej uppförda, kostnader, som till vissa eller ungefärliga belopp kunna för statsregleringsäret beräknas, må varda till Riksdagen anmälda, för att sätta denna i tillfälle att pröfva behofven och bestämma dertill erforderliga anslag. Jemte redogörelse för behandlingen af besparingarne å de olika anslagen under Riks-statens särskilda hufvudtitlar samt för de föreskrifter rörande besparingarnes användande, som vid olika tider blifvit gifna, hafva Revisorerne meddelat tabellarisk uppgift angående såväl besparingarnes belopp som deras användande under revisionsåret. Hänvisande till dessa uppgifter yttra Revisorerne, att anledningen dertill att så stora besparingar uppstått, som tabellen utvisade, hufvudsakligen läge deri, att åtskilliga allmänna anslag under Riks-statens Femte Hufvudtitel ej blifvit under samma år, för hvilka de beviljats, till de afsedda ändamålen använda.
Det är visserligen sannt, alt uti förevar, fall tre Stånd beslutat, att afgiften skall blifva 10 proc. och blott ett Stånd alt den skall blifva 6§- proc.; men otvifvelaktigt är, alt om frå25 H. 26 202 Den 19 Maj f. ra. gan i något fall är af bevillningsnatur, så måste den vara det i alla och följaktligen äfven hänföras till de frågor, hvarom handlas i 71 §:n Reg.F:n, d. v. s. hänskjutas till förstärkt StatsUlsk., så framt icke samtliga RiksStm äro ense om grunderna för denna beskattning. Jag kan således för min del icke annat finna, än att de skäl, StatsUtsk. anfört, aro väl grundade, och anhåller derföre om bifall till StatsUtskis betänkande. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Frih. Sprengtporten har utgått ifrån den premiss, att ålla afgifter, som äro lemnade, för att uppfylla Statens behof, äro af bevillningsnatur, och på denna premiss grundalFrihm sitt yttrande, att ifrågavar. afgift nu borde så betraktas. Jag vill hålla mig till Frihms premiss och granska den efter min förmåga, för att derigenom komma till den conclusion, som är rakt stridande emot Frihms. Vi hafva en afgift i vårt land, som i det aldranärmaste till sin calhegoriska beskaffenhet liknar denna afgift, nemi. de bidrag, som rotehållare lemna lill beklädnad för indelta arme-en. Detta är en afgift, som utgår till ett bestämdt specielt ändamål. R. St. taga så tillvida befattning dermed, att de upptaga dessa frågor, emedan statsverket till lika andel med rotehållarne deltager i detta besvär; men denna afgift kan icke på något vis betraktas såsom en Statens ordinarie inkomst, 'och icke heller såsom en Statens ordinarie utgift, ingående uti den ordinarie stalsregleringen. Så anser jag äfven förhållandet vara med tolagsafgiften.
Då den kortare kallelsetiden är medgifven endast under vilkor, alt förefallande ärenden icke tåla uppskof, torde missbruk icke vara att befara, och för alt ytterligare förebygga äfventyrliga följder deraf, hafva Utskotten nu föreslagit, att beslut 0111 algi fler icke vid sådan slämma må fattas. Då, på sätt som jemväl är anmärkt, frågor kunna förekomma, som gemensamt röra socknar af olika Pastorat, hafva Utskotten föreslagit stadgande, rörande öfverläggning derom genom Deputerade, utsedde af hvarje socken serskildt. De vanliga sockenstämmo-formerne anse Ulskolten icke kunna för detta fall tillämpas, då de flere skiljaktigbelerne emellan serskilde Pastorat skulle verka till väsend tliga missförhållanden. Det är äfven anmärkt, alt sockneslämma aldrig borne få hållas å s(Söknedag, på det icke allmogen må dragas från dess hvardagliga arbetej men då mången gång ärenden förekomma af den vidlyftighet, alt de omöjligen kunna medhinnas på en helgedag efter slutad Gudstjenst, är det uppenbart nödvändigt, att de måga kunna företagas på en söcknedag och betänkligheten vid förlusten af arbetsstuuder, för de tillfällen, då sådant .3 'Lagsamt Liim. Be sv.- och Ekon.-TJtskottens litt å/tka/ule, iV-oag, kan komma i fråga, synes ieke vara af Jen vigt, att den icke må vika för .denna angelägenhet. ’T)et liar blifvit anmärkt, att föreskriften om rättighet för medlem af sockneslämma att i Protocoll få intaga reservation emot beslut, vid hvars fattande han icke varit tillstädes, vore öfverflödigt och olämpligt, då del icke skall kunna finnas anledning till reservation af den, sorn hvarken i öfver läggningen .eller beslutet deltagit. Utskotten,-sorn medgifva, att-sådan /reservation åtminstone icke är behöflig för förvarande af någons rätt, anse derföre, att stadgandet må kunna utgå.
Hvarje ledamot eger i målet afgifva yttrande, hvilket jemväl till Utskottet öfverlemnas; men ej rnä deraf remissen till Utskottet uppehållas. Uppstår fråga till hvilket Utskott ett mål bör hänvisas, skall denna fråga blott för det sammanträde, dä deu väckt blifvit, kunna läggas på bordet, men vid det nästföljande ovilkorligen afgöras. § 39. Betänkande, som af ständigt eller i dess ställe särskildt tillsatt Utskott afgifvits, skall i begge Kamrarna för ärendets afgörande, såvidt ske kan, samtidigt föredragas. Efter betänkandets första föredragning skall detsamma hvila på bordet. Vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning då eger rum eller ej, må det, på flera ledamöters förenade begäran, åter göras hvilaride. Men då saken tredje gången förekommer, skall den till afgörande företagas. Betänkande, som afgifvits af tillfälligt Utskott, föredrages i den Kammare, som Utskottet tillsatt, och förfares derefter vidare med målet, såsom nyss är sagdt. Utskotts förberedande hemställande!) och förfrågningar må genast afgöras, derest icke någon Kammarens ledamot bordläggning begär. § 60. När ärende skall slutligen afgöras, böra dertill hörande handlingar uppläsas, så framt någon Kammarens ledamot sådant äskar. Ej må något mål, deri öfverläggning egt rum, till slutligt afgörande företagas förr än Kammaren på Talman nens hemställan förklarat öfverläggningen slutad; börande derefter proposition framställas. Kan fråga blifva föremål för bifall eller afslag, bör Talmans första proposition lyda på bifall. Om denna besvaras med nej, och anmärkningar i saken blifvit under öfverläggningen gjorda, bör den följande propositionen i enlighet med dem uppställas. Innefattar ett förslag flera delar, som ej lämpligen kunna i ett sammanhang afgöras, bör särskild proposition å hvardera delen framställas i enahanda ordning, som nu är föreskrifven.
Sparre visserligen afsigten att af - 352 Den 13 September e. m. vakta PresleStis beslut, ty öfverläggning om frågan bar redan inom nämnde Stånd lill någon del ägt rum, ehuru beslut der ännu icke är fattadt. Imedlertid förundrar det mig, att höra ledamöter, som bestridt Ecclesiastik-Kolhii bildande, nu vara så aDgelägna om att få ifrågavande personer jemväl införda på kyrkomötet. Man säger att genom R. o. Ad:s sammansättning, kunna alla möjliga meningar här representeras. Det visar sig äfven vid detta tillfälle. Vi hafva förut här hört ultra liberala, ultra-rojalisler och ullra-conservativa; i dag hafva vi äfven fått höra ultra-prelater. Nu är det icke nog, att man försvarar Ecclesiastik-Kolhii ledamöter, ulan man vill äfven införa Adjunkter och andra, som Presterna i LagUtsk. vid delta tillfälle icke ens salt i fråga. Det säges att uttrycket ”fatta beslut” är felaktigt användt i Utslcs förslag. I min tanka lärer väl icke något utlåt, kunna afgifvas till Konungen med mindre man beslutar ett sådant. Följaktligen måste beslut fattas. Detta är skillnaden mellan besluta och besluta med rättighet att lagstifta. Om delta är obekant för någon af Ståndet, så måtte det minst vara det för Frih. Cederström, som deltagit i flere Riksdagars förhandlingar. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Jag anhåller, att få med den siste värde talaren instämma deruti, att någon återremiss för den 2:dra §:n icke må beviljas. Man må visserligen vid detta tillfälle, likasom i allmänhet, icke förtänka dem, hvilkas mening vid en företeende votering icke har vunnit R. Stms bifall, all de söka på andra vägar nå samma mål, d. v. s. att deras opinion må vinna framgång. Det målet kan icke positivt vinnas, men det kan vinnas negativt, derigenom alt frukten af det beslut, som rör:de den Lsta § i förmiddags fattades, tillintelgöres.
Hvad dernäst den af Utskottet föreslagna andra arten af frihetsstraffet angår, eller fängelse, som skulle komma, att motsvara den lägsta eller sjunde fängelsegraden i lagförslaget, så har hos Utskottet fråga uppstått, om detsamma bör, pä sätt skedt i 1839 års förslag, på olika sätt modifieras eller ej; och dervid har Utskottet i första rummet ansett sig böra taga i betraktande huruvida fängelse vid vatten och bröd må bibehållas. Bih. lill R. St. Brot. 1847 sch 1848. 7 Sami. 1 Afd. 21 Baft. 5 18 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58, Flera anmärkningar hafva blifvit gjorda mot detta för det närvarande mest använda bestraffningssätt. I allmänhet har man anmärkt deremot att, om detsamma i sin stränghet verkställes uuder någon längre tid, vore detta straff i högsta grad menligt för den straffades helsa; att det ej heller kunnat med noggrannhet verkställas, enär man ej fömått förekomma alla de försök, som skett för att mildra straffet, samt att det i följd deraf djupt fallit i opinionen, och således visat sig såsom föga verksamt till förekommande af återfall i brott. Ehuru Utskottet ej kan bestrida befogenheten af dessa anmärkningar, medgifver likväl Utskottet derföre icke, att detta bestraffningssätt bör helt och hållet afskaffas. Att detsamma, utan afbrott verkställdt under den långa tid, hvarpå det för närvarande kan ådömas, i hög grad kan skada den straffades helsa har erfarenheten nogsamt ådagalagt; men man har af sådan anledning på andra ställen, der det ännu är bibehållet, funnit nödigt att verkställa straffet med vissa afbrott, såsom i Norrige, der den, som är dömd till detta straff på längre än fem dagar, skall undergå straffet med en dags afbrott efter den femte och tionde, två dagars efter den femtonde och tjugonde, och tre dagars efter den tjugofemte, för att uuder afbrottsdagarne bespisas med vanlig fångkost. Så verkställdt har samma straff ej funnits hafva något menligt inflytande på helsan, utan att det på något sätt förlorat den allvarliga karaktär, som det vid en sträng verkställighet ostridigt äger.
Ständers Stats-Utskotts den r l denna manad meddelte Betänkande, m de till fyllnad uti dtn af Riksens Ständer til! ^örswarswerken godkände En Million Riksdaler, för hwardera af arén 1812 och r8n bristande 200,559 N:dr i2 tz. ? rst., eller tillhopa för begge aren 402,718 Rtdr 25 tz. 2 rst-, mage warda genast till Stats-Contoiret mbetalte af de 521,887 R:dr9§- 6 rst., hwilka annu aro i Riksgälds - Contoiret outtagne och odisponerade af de medel hwarmed Rik6-^ gälds-Contoiret bordt Statswerket biträda, men delta Werk annu icke behöft att anwända; hwrr - si2 Den ; Maji. ' vm pa satt Stats-Utskottet jemwäl föreslagit, underdånig ffrifwelse ifrån Riksens Ständer till Kongl. Mast kommer att afga; och Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret genom Stats-Ulffottet att underrättas. LIt supra. Lx krotocollo, 6. Lrinkinan. Utdrag af prstscsllet, hället hos ^eder. wärda Bonde-Ständer, wid Urtima Riks. dagen i (örebro den 5 Maji 1312. S. Dföredrogs a nyo Stats-Utffottets i gor uppläste Betänkande, angående Tryckningen af Bihanger till Riks-Standens Prvtocoller, hwilket, efter framställd Proposition, bifölls; och hwarom wederbörlig underrättelse ffulle meddelas. Ursupa. Lx krotocollo, 6. Lrink man. Utdrag af protocollet, hältet hos He-erwärda Bonde-Ständer, wid Urtima Riksdagen r Orebro den 5 Majt 1312. S. D^emitterades Till Stats-lltskottet: ^ i:o Riksdags-Fullmägtigen Pehr Johnssons fran Kronobergs
Börandes dock de kungörelser, som sålunda publiceras skola, vara i god tid före Gudstjenstens början till tjenstförrättande prest öfverlemnade; och stånde de alla enskilda personer, för hvad de uti kungörelser allmänheten tillkännagifva, i ansvar lika med dem, som, enligt Tryckfrihetsförordningen, tryckt skrift utgifva. Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. J. Rundbäck, från Göteborgs och Bohus lån. i\:o 309. \ Af Jöns Rundbäck från Göteborgs och Bohus län, att undervisning i husliga göromål och handadöjder måtte meddelas i seminarierna för bildande af lärarinnor. I en tid då glädjande nog så mycket göres för undervisningsanstalternas utveckling och fromma inom vårt land, är det med en viss beklämdhet man måste vidgå att för halfva befolkningen eller det qvinliga slägtet föga blifvit gjordt. Härmed nekas dock icke, att på sednare tiden några af de band blifvit lossade, hvilka förut omslutit qvinnan såsom medborgarinna och att hon till och med 448 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 307. kommit derhän att hon fått sig tillerkända vissa medborgerliga rättigheter och tjenstebefattuingar. Härmed är dock icke nog; ty det är icke nog, om jag så får säga, att oket lossas från slafven och friheten honom lemnäs, man måste ock lära honom hvad han såsom fri medborgare har att iakttaga för att kunna gagna sig och andra. Med ett ord, det vill uppfostran och undervisning till. Sammalunda med qvinnan, hon behöfver såväl som mannen uppfostran och undervisning. Och som nu på qvinnans uppfostran beror till stor del kommande slägters trefnad och lycka, så kan angelägenheten af denna sak ej läggas nog varmt på allas hjertan. Med qvinnans uppfostran förstår jag icke här den bildning man i allmänhet anser nödig för salongslifvet, icke heller den undervisning, som nu lemnäs flertalet af det qvinliga slägtet genom läsning och förklaring och åter läsning och förklaring af katekesen.
Nej, bry dig inte om det, farbror. Jag vänjer honom nog af med det. HÄRADSHÖFDINGEN. Ja, gör det. Och så adjö med dig, min pulla. Var inte ledsen för det du skall stanna hemma. Du är så ung ännu, och det är bara flärd och dårskap. Du har mycket bättre af att sitta här och skrifva; – och din tid kommer nog. Var nu inte ledsen! (Går.) SIRI (ringer häftigt i telefonen). Blir otålig, ringer ännu en gång). Är du der, Karl? Har jag inte sagt mång hundrade gånger, att när du inte får svar i telefonen, så skall du vara tyst, men inte gå din väg förr än jag ringt af. Nu stod du der igen och pinglade medan farbror var här! Jag förbehåller mig, att sådant inte sker oftare. – Hvad var det du ville säga? (Lifligt.) Åh prat! Är Idas fästman hos er? Det var roligt: jag vill så gerna se honom. Rider han ginvägen, så kan kan vara här om en knapp halftimme. Men du bör säga honom, att Ida kommer inte hem förr än sent i qväll. Jag? – Jo, jag skall sitta härinne och skrifva hela qvällen. Adjö med dig. (Nickar i telefonen. Hon sätter sig vid skrifbordet och bläddrar i papperen.) IDA. Kära Siri, vill du ta nål och tråd och sy fast den här handskknappen åt mig? Ingen af de andra har tid. – Hu, det var förskräckligt hvad jag är varm! SIRI (syr fast knappen). IDA (ropar utåt fonden). Snälla notarien, jag glömde min solfjäder deruppe på bordet! NOTARIEN (med solfjädern). Spiran var det enda som fattades, – jag har den äran. IDA. Akta er för min onåd! – Se så. Adjö lilla Siri; tack för hjelpen. (Ida och notarien gå.) FLICKORNA (komma balklädda in från fonden). Adjö, Siri! SIRI. Nej, kom in, låt mig se riktigt på er. DEN ÄLDRE (vänder sig rundt om). Nå? SIRI. Så vackert! DEN YNGRE. Du kan tro, att elevernas blomsterdans tar sig ut.
): D&amp; vid slutet af 1888 sjukkassans kapitalbehallning upptogs till kronor 2,080: S s, har alltså under året denna kapitalbehållning ökats med kronor 590: 3 3; delta på grund af följande förhållande mellan inkomst och utgift. Inkomst. I~tradesafgifter f r h 24 medlemma r . 110: - Arsafgifter från 1 5 3 medlemmar 2,013: - straffräntor . 5: Influtna rantor ... 106: i 8. Saldo: Kapitalökning - -. - Summa kronor 2,231 is; Inventarierna, bestående af räkenskapsböcker och skrifmateriel, äro ej upptagna i något värde. Fröknarna A. Roos och A. Fabricius hafva iifven under det förflutna året med uppoffrande nit och mycken skicklighet skött kassans registrering och ekonomiska expedition. Stockholm den 29 januari 1890. Cad X y s t r h. Fondernas stallning inses af följande af kassans ordförande utarbetade redogörelse: Enligt af undertecknad verkställd fondutredning af Fredrika-BremerFörbundets sjiikkassa gestalta sig fonderna vid början af Aret 1 8 9 0 p&amp; följande satt: Försäkringsfonden 1,755: - Donationsfonden ... 58: - hvarför, då sjukkassans kapital den 1 januari 3890 uppgick till 2,671 kronor, reservfonden vid samma tidpunkt blir 8 5 8 kronor. Reservfonden har under å r 1 8 8 9 förminskats med 1 6 6 kronor, hvilken förminskning har sin förklaring uti den stora sjuklighet, som under det förflutna året herrskat bland kassans delegare. Slockholm den 30 januari 1890. P. G: B o r i n. Kassans styrelse har under året haft följande sammansättning: Professor P. G. Rosdn, ordförande. Doktor C a r l A7l / st~öm, vice ordförande och kassaförvaltare. Fröken A n n a Roos Fröken A, Fal&gt;Ticilas j vid Medicinalrådet D. Polzlin. Suppleante~. Fru F. Lybeck. Fröken. G. von Plomgrelz. Professor O. Sandald. Bevisorsszcppleante~.
Vi känna, om vi för en slutsats i detta hänseende vilja hemta jemförelse!' från andra länder, att t. ex. Förenta Staterna i Nord-Amcrika hafva befunnit sig i en ständigt tilltagande upblomstring allt sedan sin grundläggning, men detta har icke hindrat att ju Banker der i landet ramlat många gånger och åstadkommit stora olyckor, som vållat dels Bankernas egna bankrutter, och dels också våldsamma omsättningar i de enskilda forlynerna. Det går mycket väl an, att ett land på det hela kan befinna sig i tilltagande och att likväl privata lidanden kan äga rum ; L 448 Den 15 Mars f. m. alt dess näringar kunna gä framåt och att likväl genom pcnningelörelsens förryckande nr dess jenina och naturliga riktning, enskilda kunna oförskyldt ruineras. Detta var lill en del förhållandet efter den sednaste revolutionen i Frankrike, då i affärerna blef en stagnation. Frankrikes förmögenhet förminskades icke egenteligen och egentligen gick ingenting af dess stora penningemassa ur landet; men den ombytte till en del ägare, i följd af den konjunktur som upstod. Det är sådant, som jag anser Bankens skyldighet vara att förekomma genom ett vist förutseende, innan det blir för sent. Tager man nu i betraktande huruvida probabiliteterna äro för eller emot en sådan olycka, så säger jag, att jag för min del väl icke anser den ringaste våda existera, att ej Banken skulle kunna slutligt realisera sina förbindelser. Jag säger tillika det, att jag hoppas att icke konjunkturerna skola blifva sådana, att det återstående af Bankens valuta, skulle komma att anlitas. Men jag hemställer, huruvida det är klokt att bygga en Banks framtid pä blotta hoppet och ej på vissheten att denna Bank, hvars valspråk är: Hine robur et securitas, skall kunna möta alla eventualiteter utan att genom kraftåtgärder i indragningsväg behöfva skada den enskilda krediten. Det kan måhända ej skada, att härvid erinra sig Konung Pharaos dröm om de 7 magra och 7 feta nöten, och den i alla tider vitsordade klokheten deraf, att han gjorde uplag under de 7 goda åren, för att möta de 7 dåliga. Han har ju altid citerats såsom en vis Konung, för delta förutseende.
När han då var färdig och reste sig upp röd i ansigtet men med en min full af belåtenhet, då kunde der ibland komma fram något ungt och lefnadsdugtigt i hans grå ögon. Och sedan hon en gång sett det, spanade hon ständigt efter det der uttrycket; det kunde hon sitta hela kvällen och glädja sig till. Hon kom så småningom in i hans tankegång; hon började bli bekant med hans personer och hon begagnade sig deraf för att locka honom till att tala. Hvad han såder samtalsvis berättade, skref hon ned sedan han gått. Ibland var resultatet magert men ibland när han var i stämning kommo orden af sig sjelf. Efter en sådan afton kostade det henne icke så litet arbete och hjernansträngning att följa med, minnas allt och få det antecknadt allt. Hon kunde sitta vid sitt skrifbord till långt ut på natten, men hennes sega ihärdighet gaf aldrig tappt. Och dagen derpå, när han kom, lade hon det fram med en min af undfallenhet. Han tog det, läste det och stoppade det i fickan; eller han satte sig ner, ändrade och strök. Tackade gjorde han aldrig; det stred emot hans principer. Det behöfdes ju icke heller; hon såg ändå på honom när han blef glad. Som sagdt, det gick godt en tid; men så började han tröttna. Hon sökte förgäfves att locka fram några ytterligare smådrag om de handlande personerna. Han blef nervös och orolig så snart hon slog på den strängen. Hon märkte det och derför höll hon upp. Hon vågade icke fråga mer; hon visste att han skulle taga det som ett slags försök till andligt förmynderskap och då skulle han helt och hållet krypa in i sitt skal igen. Der var ingenting annat för henne att göra än att vänta och se tiden an. Hon var för öfrigt nästan säker på att han icke arbetade. Det hade kommit något mera slappt och apatiskt i hans ansigtsuttryck och i allt hvad han sade låg der nu åter den ursprungliga tonen af likgiltighet och skepsis. En dag kom han tidigare än vanligt och tycktes vara i ännu sämre humör än vanligt. Modern hade nyss slutat sin middag och Molly höll på att duka af. Det började skymma och mulattskan gjorde min af att tända taklampan fast klockan icke var mer än half fem. »Åhnej låt bli att tända» sade han.