Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde vara icke mindre lätt att inse, att ingen utlänning kunde ega den noga kännedom i alla dessa grenar, att District-Consuls-uppdraget skulle kunna honom anförtros med fullkomlig visshet om detsammas tillförlitliga utöfvande; så myckel mera som en Regering alldrig kunde hafva samma garanti för en utländsk mans tjenste-utöfning, sorn han egde, om befattningen anförtroddes åt en dess undersåte, hvars framtida utsigler och anseende i fäderneslandet vore en af de största eggelser och controller i förrberörde afseende. Också hafva de flesta magter i våra dagar, inseende vigten och behofvet af General-Consulernas odelade verksamhet i tjensteväg, förbjudit desamme att befatta sig med handels-affairer, bestämmande i stället för dem en fast lön, lämpad efter hvarje orts lefnads-kostnad. följden har blifvit, att desse Consuler å de ställen der de varit anstälde, ansetts såsom verklige tjenstemän, och att dem blifvit de facto med gifven ej mindre extra tsrritorial-rätt, än andra förmoner, hvilka icke kunna beviljas en handlande Consul, undersåte af det land, der han fungerar. Att sjelfva befattningarne härigenom vunnit i anseende och inflytande på stället, är en afgjord sanning. Då jag här omnämnt nyttan alt anställa District-Consuler, sorn icke befatta sig med handel, får jag, till undvikande af missförstånd, förklara, att jag dermed icke åsyftat ett förbud för handlandes utnämnande till dylika platser. Jag tror, att många handlande dertill skola finnas lämplige, och att hos Consul de största commerciella kunskaper i allmänhet, äro af nöden. Jäg åsyftar blott att desse, i samma stund, de utnämnas samt erhålla fast lön och blifva embetsman, böra upphöra med handel, hvarigenom många olägenheter skola undvikas, som hittills inträffat och alltid skola inträffa.
Om det sålunda stått qvar såsom en osvikelig sanning uttalad 1623, att en stor brist på tillsyn förefinnes inom den styrelsegren, som angår det kyrkliga och undervisningen i riket; enär Biskopar och consistorier i Erke-stiftet såväl som i de öfriga, likasom alla lägre och högre läroverk sakna en behörigen organiserad öfverstyrelse, hvarföre ingalunda kan anses det föredragande StatsRådet i Ecklesiastik-ärenden, såsom dessutom öfver nog sysselsatt med föredragning af de samma af helsö- och fattig vårds-ärenden, så synes det vara tid att afhjelpa denna brist. Hvarje annan Depart:s-chef har sitt underlydande colhm till ärendernas beredning, och der mindre vigtiga mål kunna afgöras utan att med dem besvära Konungen; och det förefaller förundransvärd! att författaren till en vid Riksmötets början utkommen skrift, kallad Svenska kyrkans och skolans ifrugavar:dc angelägenheter, icke bland dem räknat den jag nu afhandlat. Författaren, som synes nära känna ecklesiastik-depart:tet, klagar öfver brist på fasthet i kyrkans inre lif och öfver oron i skolan och yttrar pag. 3: ”vår kyrka äger en stor fasthet i utvändiga delar.” ”1 hvad mån den också är tillstädes i de inre mera andelige förhållanderna, i den kristeliga ”insigten, tron, undergifvenheten, kärleken, kan vara mera tvifvelaktigt. ” Och om oron eller kanske rättare osammanhanget i skolorna pag. 74: ”Mycket får af Epliorer, Rectorer och Skol”collegier temmeligen fritt regleras, man har af denna rättighet ”begagnat sig, och med och mot Ephorus vilja vidtagit godtyck”liga regleringar, icke blott i de olika stiften utan ock i samma ”stifts olika skolor är olikheten stor.” Efter sådana bekännelser måste frågan huru bristen och oredorna skola kunna afhjelpas ligga mycket nära.
De till ifrågavarande rörelse anvisade medel ega vederbörande styrelser att, enligt af Fullmägtige meddelade allmänna föreskrifter, förvalta och utlåna, på sätt styrelserna, efter eget bepröfvande och med rättvist afseende å de olika lånebehofven, finna för orternas rörelse mest gagneligt, dock under iakttagande deraf, att utlåning mot pant af vågförda effekter och vexeldiskontering sker företrädesvis framför annan utlåning samt att å någon betydligare del af utlåningstillgångarne kreditiv beviljas till det belopp, styrelserna bestämma. Vid behandlingen af 55:te § i reglementet, angående utlåningeu med omsättningsrätt, har Utskottet till pröfning förehaft ej mindre de förslag, som inne - Banko-Utskottets Memorial N:o 10. 11 fattas i här ofvan anförda motioner af Riksdagsfullmägtige Jöns Rundbäck (N:o 49) och C. A. Larsson (N:o 64), utan äfven följande till Utskottets handläggning hänvisade motioner, nemligen: i:o. Af Herr Ridderstad, som inom Vallöf].
Det har icke varit mig förunnadt att ifrån början deltaga i Utskottets grannlaga och vigtiga värf, och jag har således ingen anledning att beklaga mig deröfver, alt de satser, som ligga till grund för mina ifrån Utskottets afvikande åsigter, icke vunnit Ulskoltets erkännande. Efter allt utseende är derigenom, om också för mig, åtminstone för saken icke något förloradt, helst jag är lifligen öfvertygad, att just dessa satser blifvit af andra Utskottets ledamöter Råde framlagda och försvarade med den största skicklighet och konst, utan att de likväl kommit att inverka på Utskottets jemkningsförslag. Alla de omständigheter, i hvilka jag skiljer mig ifrån Utskottets förslag, skall jag taga mig friheten sammanfatta i ett motförslag af ungefär samma omfång, som Utskottets val-lagförslag och förslag till ändringar i nu gällande Regerings-Form. Serskild vigt måste jag dock söka att lägga på följande tvänne förhållanden, emot hvilka jag finner mig föranlåten att med serskildt eftertryck mig reservera. i:o Har Utskottet väl, efter mitt förmenande, varit fullt berättigad! att, äfven i större nion än, som i förslaget skett, indela representanlerne i arne serskilda Stånd, stadsboernes och landtboernes representanter. I de serskilda Riks-Ståndens tillkännagifna meningar finner jag icke heller något Kinder, ehuru icke någon vink, att bestämma de förres antal i den s. k. första kammaren till 3o.
Jag anhåller således, att Utsk., vid en ytterligare pröfning af detta ämne, måtte afstyrka förslaget om förflyttning af den uppbörd som tillhör akademitjenstemännen och reg:ls-skrifvarne samt. att vid bergsfogdetjensternas indragning det vilkor mätte fästas, att de uppbördsman, på hvilka de förras befattningar blifva öfverflyttade måtte derföre i löneväg undfå någon vedergällning; varandes jag i öfrigt öfvertygad derom, att K. M. icke skall underlåta, att vid verkställighet af denna indragning så förfoga att vederbör:de tjenstemän, som få ökade göromål, derigenom ej blifva lidande, Den 2 Augusti. 103 49 till och med 54 punkterne. Dessa punkter lades till handlingarne. Hr Printzensköld: I denna punkt hafva komilerade tillstyrkt och Utsk. jemväl föreslagit en förändrad tid för uppbördsslåmrcornas hållande i städerna. Jag medgifver, att en sådan förändring kan vara nyttig, men innan den verkställes, torde likväl nödvändigheten bjuda, att K. bef:de jemte andra vederbönde embetsmyndigheter varda i ämnet hörde. Som likväl Utsk. förbisett det outredda skick, hvaruti saken, i delta hänseende sig befinner, så har jag icke velat underlåta, att på detta förhållande fästa det H. Ståndets uppmärksamhet. Denna punkt lemnades utan anmärkn. 57 punkten. Hr von Hartmansdorff: Här har Utsk., i enlighet med koraiterades af K. M. i nåder gillade förslag, tillstyrkt: ”alt nu gällande stadgande ang:de efterlysning af personer som häfta för obelalde kronoutskylder, måtte, såsom ledande till betydligt besvär och äfven kostnader, utan motsvarande gagn, varda upphäfvet, äfvensom att, då ett år förflutit, utan att upplysning om den skånsk yldiges vistelseort kunnat vinnas och vederbör:de befinnes hafva iakttagit hvad dem ålegat, K.
I bedömmande af hvad Kongl. Maj:ts Regering i detta afseende uträttat, får jag förklara mig öfverensstämma med Herr Cederschjöld i dess till Ridderskapets och Adelns Protocoll den 27 Januarii afgifna anförande (1 Band sid. 149), Herr Cederschjöld yttrade nemligen. ”Då ng Dell 10 Julii f. m. i85 mera ingen tacksägelseadress kan äga rum, anhåller jag att få i Protocollet förvara uttrycket af den innerliga glädje och tacksamhet, hvaraf mitt bjerta är uppfyldt, för det Hans Majestät fredat oss från all känning a£ de politiska stormar, hvaraf så många andra länder de senare åren varit skakade och framför allt för det Hans Maj t täckts genom Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förmälning förvissa oss om sin Dynastis varagtighet.” Religionen detta dyrbaraste element för samhällens bestånd har ej saknat nödigt hägn och skydd för samvetsfriden — flere åtgärder till nytta för den rådande Kyrkan hafva utmärkt detta sigtförflutne Qvinqvennium. Lika omsorg har ägnats det» vigtiga Undervisningsverket. Elementarskolorne hafva erhållit en ny organisation och ny lönereglering, en ny Skolordning blifvit utgifven. Med d*n mångfalld af åsigter, hvarje esk tillåter, kunna de vidtagne förändringarne olika bedömmas. Få torda likväl de vara sorn ej medgifva, hvad som nu är, vara mara öfverensstämmande med tidens kraf, än hvad sorn förut varit. Vettenfkaperne hafva ej saknat hägn. Oberäknadt enskilta uppoffringar af Konungen, hafva af de få Statsmedel, dertill kunnat användas, anslag för dem blifvit gjorde, och en förbättrad organisation af den Academi, sptn ' bär deras namn, vidtagen. i84 Ben io Julii f m, Läkarevården har fortfarit att njuta det kraftiga skydd, sorn under 14 år så fördelagtigt ändrat dess skick inom Fäderneslandet.
RegeringsFormen, genom sjelfva remissen besvarad, anser jag Ridderskapet och Adeln böra vid dess förra åtgärd låta bero, samt endast underrätta ConstitutionsUtskottet, att Utskottet bör uppgöra förslag till de emellan Riksstånden yppade olika meningarnes sammanjemkning, hvarefter och i händelse Utskottet anmäler att sådant ej kan ske, stridigheterna böra genom Nämnd afgöras, Att nu Den 27 Maji. nu företaga uppläsning af de gjorde anmärkringarne, och dera å nyo granska, finner jag vara alldeles oformligt, ty hvad Ståndet en gång ansett för sin tank», kan omöjligen en annan gång förklaras icke vara det. Herr Munck af Rosensköld: Högst ogerna förlänger jag denna discussion, men jag får å nyo yttra, att jag ej kan tro, att Ridderskapet och Adeln skulle vilja nu förklara stridig* tankar för sine gemensamma tankar. Skulle så vara, nödgas jag åtminstone deremot anmäla min reservation. Hans Exceltenee Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade de vid ConstitutionsUW skottets ofvannämnda förslag hos Ridderskapet och Adeln förut gjorde, samt till Utskottet redan remitterade, anmärkningar, såsom utgö* rande Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, till Utskottet återför viga. Ropades Ja och Nej. Herr Cederschjöld: Jag för min del anser Ridderskapet och Adeln omöjligen kunna för*, klara de gjorda anmärkningarne för Ståndets gemensamma tankar, så framt desea anmärkningar innehålla sins emellan stridiga meningar. Högloflige Ridderskapet och Adeln kan ingalunda verkställa, hvad som ej en gång är tänkbart, nemligen att förena stridiga omdöRidd, o, Ad, Prof, VI B, II, Afd. 63, 64. 49* Ben 27 Maji. roen till en tanka.
Han framhåller alldeles icke, att det förhållande hvari föräldrarne stått till hvarandra, framkallat hans kallsinnighet för fadern, utan då modern beklagar denna kallsinnighet frågar han henne: “ når et barn ikke har noget at takke sin far for? Aldrig har kendt ham? “ Det är således derför att han icke känt fadern, som han icke kan älska honom, hvaraf den slutsats måste kunna dragas att trots de etiska funderingar, som gengångarnes beundrare framkomma med, Osvald möjligen kunnat komma att älska sin far, om han varit i tillfälle att lära känna honom. Men hur går det då med hela teorien? Å nej — man finner nog skäl för Osvalds likgiltighet på närmare håll än i etiken. Osvald är en stor egoist, som tänker uteslutande på sig sjelf. Visserligen har dock modern sin stora skuld till sonens bristande föräldrakärlek, då hon vid sju års ålder kastat ut honom i verlden, och Osvald vi-sar sig sjelf hysa denna åsigt, då han klagar: ‘ jeg synes, det måtte næsten være det samme for dig, enten jeg var til eller ikke. “ Det är den brist på ömhet, han trott sig finna hos föräldrarne, som gjort, att icke den sonliga kärleken fått tillräckligt insteg hos honom, men icke ett spår till de djupsinniga etiska spekulationer, som ett par anhängare af de Ibsenska lärorna vilja tillerkänna Osvald, kan vare sig i hans karakter eller hans ord påträffas. Samma tjenst har etiken fått göra, då Ibsen låter fru Alving förstå, att hon icke anser ett giftermål mellan balf-syskonen Osvald och Regina. vara omoraliskt; ty de äro icke syskon i etisk mening. Cyniskt låter Ibsen fru Alving säga: “ vi stammer nu forresten allesammen fra den slags forbindelse, siges der.lt ' Hvad karaktererna, utom hufvudpersonerna, fru Alving och Osvald, angår, så äro de verkligen föga sympatiska.
8 Den 22 November"27 Transp. 3,782: 42 8 Stockholms Läns MarkegängSpris, men uptages här pä Förslag lill . - 2,050: — Med för Ministre-Huser ä Blasieholmen , nämllgen: 66 Zamnar. veras ;-del Björk, ^:del Blandwed ?ch ^:des Tall, för Haus Excellens Herr Stars-Ministern Friherre »oa LngslirSm , ukgär efter MarkcgängS - pris, men uptageS emedlertid pä Förslag till . Ags: — ^-> 33 Lamnar ester enahanda be. räkning och sörsiagS.priS för nuwarande Hof - Cantzleren Herr Friherre r.k WettLrlieät 165: —» —. iz Zamnar, efter samma beräkning och pris för CabinclrsSecrsteraken Herr Lliren^ranat » - 65: Ror 6,390: 4a: 8 Stats-WerketS totala Utgift r och för ofwa» upräknade Stater, med hwad som blrfmi» upsördt pä Allmänna Utgiftsoch Indragnings-Staterne, blifwer säled-Z för näfta är 61,682 Rdr z H, 5 r:st., i ställe för 70,254 Rdr z H. 9 r:st. som efter innetvarande eller 1809 ärs Stat härtill warit päräknadr sch upfördl, och hwadgn Stak-, WerketS besparing »lif. 1228 Den 22 November - blifwer 8,8?z Rdr zo st. 4 r:st., hwilken, enär de pä Allmänna Indragnings.
om icke heller landväga införseln af socker och sockersirap frän Norrige vöre gynnad af en exceplionel tull-lindring, hvilken kunde göra det möjligt för Norrska socker-raffinaderier att, i anseende till närbelägenhet lill Svenska gränsen eller med begagnande af jernvägs-kommunikationer, bereda sig en afsättning inom Sverige, som ej komme att träffas af den beskattning man i allmänhet velat pålägga den ifrågavarande artikeln; att, enligt Stats-rådets åsigt, icke heller skäl syntes förekomma att å Svensk sida motsätta sig de Norrska konunilterades önskan, alt tobak och io b aks-tillverkning ar vid införsel landeller sjövägen fiån del ena till det andra riket äfven må, likasom socker, draga hel tull, helst hvad tobak angår, jemförligbet med socker i så måtto eger ruin, att tobaks-tillverkningen inom landet hufvudsakligen är grundad på utländskt rå-ämne; alt dessa tillverkningar i förhållande till andra Tabrikater af större betydenhet fordra en mindre arbetskraft, och alt det jemväl för Sverige icke är utan vigt all tobaks-lullen, såsom vanligen uppgående till mera än en half million riksdaler banko, mä kunna, oberoende af Mellan-ilikslagen, efter här förekommande omständigheter regleras; samt att, hvad angår frågan om rättighet att från det ena till det andra riket transito försända oförtnl/ade utländska varor, Slats-rådet visserligen måste såsom fullkomligt riktig erkänna Grefve Mörners nu gjorda erinran, att Svenska Stals-rådet tillförene föreslagit det vilkor för sådan transitorätts medgifvande, att varorne skulle undergå tull-behandling vid första tull-station i det rike, dit de voro förpassade, men att, enligt Stats-rådets tanke, detta vilkor då egde en grund, som nu helt och hållet saknas.
Ned med den dumma fördomen, att ett takten, och det skräller till och blir tyst, hvarpå följer ett hjälplöst trefvande öfver tanvisst mått af färdighet i pianoklink skall genterna, som man trefvar efter dörrarne på vara oumbärligt för den, som vill anses ha en mörk vind. Och så om igen — om fått en god uppfostran! Må endast musikaliska människor handskas med musikinstruigen — ment. Litet mindre — och — bättre musik än Ert arbete är förstördt, era nerver förstör da, er själsfrid borta, och ni ledes vid lifvet. den, som vanligen bestås i familjerna, skulle Det talas så mycket i våra dagar om nerinte skada. Musikaliska ungkarlar kunde vositeten såsom en tidssjukdom. Man skyldå våga tänka på att gifta sig. Ty näst att ler på öfveransträngning i skolorna, på det få en hustru med verklig musikalisk talang jäktande lif, som blifvit en följd af den allt är det målet för männens drömmar att få en mer tillspetsade kampen för tillvaron, på hustru, som åtminstone ej äger förmågan att missbruket af stimulantier o. s. v. Pianots störa hemmets trefnad med pianoklink. syndaregister låtsar ingen om. Jag vill ej Efraim Rosenius, gå till öfverdrift och påstå, att pianomissbruläser man en messa Så utan öfver reson: doktorn ^om vi förut omnämnt, förberedes till den 29 och 30 november å Börsen härstä- des en utställning i förening med basar af de föremål, som insändts och delvis antagits att deltaga i de svenska kvinnornas Chieagoutställning. Vi behöfva väl ej erinra om det verkligt fosterländska syfte det här gäller att främja, för att alla kvinnor med intresse måtte omfatta en sak, som till den grad är deras egen.
' vandeaJ, de på arbetsu ppgifter riktade, allval ' liga tankarne böl ' ma,n belst lemna henuna och medt.aga blott de glada, och här äI ' derför tid att framträda i stilfullt draperade kläder, lwilkH, som vi redan nämnt, äro opraktiska till arbetsoch hvardagsdrägt (se festdrägtens plansch, Heformdrägten.). Festdrägten bör sys af stoffer af bästa beskaffenhet. t,. ex. mjukt ylle såsom kacbemir, samt siden, atlas och äfven sammct. Skönhetskrafyet yttrar sig äfven här i broderier, ll \ - ilka lätt kunna i praktiken utbytas mot. enklare anordningar såsom Yäfda bärder, spetsar, släta kantningar o. s. Y. Denna (lrägt är " ald i sa ren och ädel stil att den nndel ' modets mest bizarra skiftningar bör kunna framstå ' smakfull utan att. sticka af. 7 G Bäl / skapsdtägten skiljer sig från hemdrägten enchlst deri att den tillverkas af dyrbarare tyger, kachemjr eller sjden, då jemväl vissa delar såsom bård på kjortel och toga kunna bestå af broderier, sammet eller plysch. Äfven kan till drägten begagnas ett b;; lte af sammet med snibb bak och fram i samma f;; rg som garnityret, hvilket b;; lte kan prydas med snörmaljor &gt;Of silfver eller annan metall; det snöres löst samman med en silfverkedja eller snodd. Detta dyrbara garnityr kan med fördel ersättas af de snörmaljor i medeltidsstil, som förfärdigas i Leksand i Dalarne. Detta bälte ger åt hela drägten en viss elegans och höjer dess utseende. De, som föredraga ett mer tillsittande klädningslif och en draperad kjortel, knnna göra s;; lIskapsdrägten i samma stil som festdrägten, ehuru utan släp och med långa ärmar. Bomma·tdl·ägten kan göras af perkal, bomullstyg, linne eller Hitt, tunt ylle samt prydas med broderier och spetsar.
Disconts-Yerks på Banken utställde Assignationer, hvilka varit i omlopp och måst inlösas, har, efter hvad Ombudsmannen vid handen gifvit, oaktadt all använd omsorg, någon bestämd upplysning icke stått att vinna, om sättet, huru, och stället, hvarest de samma blifvit utgifne eller förfärdigade eller af hvilka personer sådant skett. Förre Discont-Directionens samtelige Ledamöter och de vid Verket anstäl - 1336 Stats-ZJtskottets Betänkanden. de Tjenstemän hafva, både livar för sig, och enhälligt förklarat, att ej mera än en enda Assignation blifvit af Styrelsen på hvarje Numer utfärdad och i Räkenskaperne upptagen, samt att således Dupletterne och Tripletterne äro falska, hvilket äfven synes vinna styrka deraf, att nämnde personer, då alla Ässignationerne på hvarje Numer blifvit för dem lill granskning särskildt uppviste, merendels alldeles sammanstämt i utmärkandet af den ibland dessa Aasignationer, hvilken ensamt erkänts såsom rigtig. •—i Hvilket Utskotten skolat hos Rikets Högiofl. Ständer anmäla. Stockholm den 3i Maji 1823. LittH, N;o 232. Ankom den 11 Junii i8a3. Statsoch Baneo-Utskottens Utlåtande, i afseende på frågan om Decharge för lnterimsDirectionen öfver Malmö f. d. Discont-Verk. ]På sätt Ilerrar Fullmägtiges Protocoll den 17 Martii och 4 April 1820, innehåller, hafva Herrar Fullmägtige, i anseende till förekomne Anmärkningar emot Interims-Directionen öfver Malmö f. d. Discont-Verk , funnit sig icke kunna meddela nämnde
Återremissen grundar sig på den anmärkning, att om stäfver voro, såsom det heter, »inskurne» eller så bearbetade att de endast behöfde hoppassas för att utgöra leglar, fat eller ankare, de icke borde åtnjuta tullfrihet, utan, såsom fullfärdig vara och till skydd för inhemska tunnbindareyrket, beläggas med någon tull-afgift; i hvilket hänseende blifvit ifrågasatt, att vid slutet af rubriken »stäfver» borde tilläggas orden: icke inskurne; då de mera bearbetade deremot komme att hänföras under rubriken »alla mer eller mindre arbetade trädvaror, ej specificerade», och förtullas efter de olika trädslag, hvaraf de bestå — en förtullningsgrund, som åter, å andra sidan, ansetts alltför betungande. Vid uppgörandet af sitt förslag til! tulltaxa i nu anmärkta hänseende har Utskottet bibehållit gällande bestämmelse, utan annan förändring, än att den å förteckningen öfver tullfria varor upptagna rubriken »stäfver» blifvit, lika med öfriga tullfria varor, intagen i sjelfva taxan; och, så vidt Utskottet erfarit, har den hufvudsakligen till förmån för tunnbindareyrket redan medgifna tullfrihet för alla slag stäfver icke gifvit anledning att återgå till äldre stadganden, sorn under snickare-arbeten hänförde och med en derefter lämpad tull-afgift belade nedslagna tunnor, med hvilken benämning man torde hafva afsett ungefärligen detsamma, som i anmärkningen kallas inskurna stäfver, ehuru denna sednare benämning synes ännu mindre bestämd. Utskottet finnér sig icke heller ega skäl att frånträda sitt af 3 Stånd redan godkända förslag i omförmälda hänseende. Betänkandet
Hr v. Hohenhausens anmärkning, att ehuru StatsUtsk. upptagit de extra-ordinarie inkomsterna, sådana de under tiden emellan förra och denna riksdagen influtit, ansåge han Utsk. likväl icke hafva derigenom åsyftat, att R. St. nu skulle slutligen fastställa beloppet af dessa inkomster, hade ingen ledamot behöft göra, emedan StatsUtsk. gjort den sjelf. Det står nemligen i dess betänk.: ”Men Utsk. har emedlertid ansett sig böra för R. St., i sammanhang med beräkningen af öfriga statsinkomster, äfven öfverlemna en uppgift på de summor, hvilka under namn af extra-ordinarie inkomster förmodas vara att påräkna, i den händelse R. St. vid denna riksdag icke fatta sådana beslut, som betydligt förändra de för dessa statsinkomsters utgående hittills gällande grunder, i hvilket fall beloppen derefter komma att lättas." Delta är alldeles, hvad jag förut anmärkt, och således behöfves ingen vidare utveckling i detta afseende. Vidkommande Gr. v. Fersens anmärkning om statsbristsummans bestämmande, kan detta icke ske, förrän utgifterna blifvit pröfvade och bestämda. Först sedan man vet utgiftsbeloppet och har kunnat med detsamma jemnföra de vissa inkomsterna, ser man, hvad som utgör statsbristen eller hvad som genom allmänna bevillningen bör fyllas och ingå till Riksg.- Cont., icke blott för att utgöra sjelfva statsbristsumman, sora Riksg.Cont. åter utbetalar till StatsCont, utan jemväl för att betäcka de utgifter, som Riksg.Cont. för egen räkning måste besörja. Att nu tala om statsbristsummans belopp, är 13 Den a Maj f. m. utan ändamål, emedan det är omöjligt att veta, hvartill det uppgår. Frih. Palmstjerna, Carl Otto; Då de vid StatsUtskrs utlåt, nu gjorda anmärkningar äro vederlagda i sjelfva utlåt, dels i bokstafven och dels i siffran, skall jag icke uppehålla R. o. Ad:s tid med en paraphras af denna vederläggning. Jag skall blott, i anledn. af hvad Gr. v.