Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del hyser jag nu samma tankar som förr om denna deras förtjenst, och anhåller att få fästa Utsk:s synnerliga uppmärksamhet vid de anspråk, som dessa män, ehvad nya lagförslaget antages eller förkastas , med skäl äga på Svenska folkets erkänsla för ett arbete, som ar af den beskaffenhet, att jag skulle räkna mig till den största ära, om jag förmått vara medarbetare deraf. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Äfven jag tillstyrker, att StatsUtsk. må föreslå någon lämplig och ej för njugg vedergällning åt Lagconimitte'ens arbetande ledamöter, desto hellre som jag anser det vara mera lämpligt att förarbeten af ifrågavar. beskaffenhet bestämma en passande belöning vid arbetets slut, än att tillsätta committe'er med dryga arfvoden under arbetets fortgång. Såsom en början på denna bana och tillika såsom en billig ersättning för Lagcommitte'ens arbetande ledamöters på nya lagförslaget nedlagda möda, anser jag det ifrågavar. nya anslaget vara ett bland de få, som jag vid denna riksdag kommer att tillstyrka. Frih. Boye, Ludv.: Jemte det jag förenar mig med de 2:ne sista värda talarne, utbeder jag mig att få tillägga en omständighet, hvarå jag hoppas, att uppmärksamheten icke förgäfves skall hafva blifvit fästad, den nemi., attLagcommitte'ens arbetande ledamöter icke allenast varit sysselsatta med detta arbete, som onekligt vittnar om ett utmärkt nit, utan äfven med mångfaldiga andra arbeten, såsom ny concurslag, ny inteckningslag, urskiljandet af de administrativa verkens myndighet från domaremagten m. m. Jag kan ej tro annat, än att det är öfverensstämmande med Nationens vilja, att dessa män komma i åtnjutande af den enda tacksamhet, som de måhända för sitt mödosamma arbete få uppbära. Remitterades till StatsUtskottet. Företogs till pröfning Oecon.Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda betänk. N:o 18, i anledn. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på skeppsägares åliggande att förse sig med helfrihetsbref och Turkiska pass.
skulle harigenom icke allenast bekampa redan utbruten sjukdom utan afven kraftigt verka i den allmanna hiilsovlrdens tjanst och i vasentlig mln bidraga till hojandet af hela folkets lifskraft. Enar det skulle vara till obeutridlig fordel sB val for sjalfva saken som for de nybildade distriktforeningarna, om sambandet dem emellan .kunde uppehiillas af ett centralorgan, s % ar Fredrika-BremerPorbundet villigt att afven for framtiden formedla detta sammbete och meddela begiirda rHd och anvisningar. Villkoren hiidor vore: 1) Att vederborande distriktforenings verksamhet vore ordnad i hnfrudsaldig Gfverensstammelse med de h l r af forbundet angifna ' principer, utan att dock diirfor behofvn att omfatta alla har irntydda. verksamhetsomrBden. 2) Att distriktforeningen inom sin styrelse utser en.person, man el er Irvinna, ntt B dess vagnar satta sig i forbindelse med Fredrika-Bremer-Forbundet, och genom hvilken foreningens ocliforbundets omsesidiga meddelanden kunna framforas. ~ g e r redan Fredrika-Bremer-Pijrbundet ombud inom foreningens verksamliets.omr %de, bor detta ombud insiittas i foreningens styrelse, dock utan att dkfor nodvandigtvis behofva utses till nyss namnda uppdrag .. 3) Att en kortfattnd berattelse om distriktfore~ ?ingens verksamhet, enligt i bilaga B forslagsvis uppstalldt formuliir, Brligen insiindes till Fredrika-Bremer-F~rbundet. I f orbundets tidskrift ~Dagny,) skalle. dessa irsberattelser ~Eentliggoras, antingen i sin helhet eller saminanfattade och bearbetade, och iigde sedan hvarje distrilztforening, som sB onskade, att diiraf taga nodigt a.ntal siirtryclz for ntdelning bland sina medlemmar och andra intrewerade.
Dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. 10, 11 och 12 §§. Utsk:s i dessa §§ afgifne tillstyrkanden och yttrade åsigter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 13 S. Den 17 Octoberf. m. 157 Frih. Cederström, Jacob: Jag fäster mig vid de ord, som förekomma i denna g, nemi. ”riksdagshandlingar.” Då jemväl andra handlingar, som icke äro af beskaffenhet, att precist vara riksdagshandlingar, förefinnas i hvalfvén, och som icke desto mindre torde böra ordnas och förvaras, så anser jag ordet ”riksdags” böra utgå, och sålunda uttrycket endast blifva handlingar. I öfverensstämmelse med Frih. Cederströms förslag, blefUtsk:s i denna punkt gjorda hemställan, med uteslutande af ordet ”riksdags”, af R. o. Ad. bifallet. Slutmeningen. R. o Ad. fann för godt, att, såsom Utsk. tillstyrkt, förklara Ridd. Direct. sin tillfredsställelse och sitt välbehag öfver det sätt, hvarpå Riddarhus och Slifts-ärendena sedan sista riksdag blifvit af Direct. förvaltade. Sedan härefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att den löpare, som innefattade förslag till R. St:s tind. skrifvelse, med anmälan om vid innevarande riksdag antagna grundlagsförändringar, blifvit af Ordföranden i Exp.Ulsk. inlemnad, med deri, jemlikt R. o Ad:s nyss, i anledn. af Exp.U(sk:s mern. IV:o 6 fattade beslut, infördt tillägg af sednare mom. i 56 § Reg.F., lilef nu den del af berörde förslag, som innehöll nämnde §, till justering uppläst och af R. o. Ad. godkänd. Föredrogs StatsUlsbs den 9 dennes på bordet lagda utlåt. N:r 33, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Med afseende på den förändring, som R. St. beslutat i hänseende till måls behandling med afseende på återremisser, och under afvaktan af K.
Alun, 3 öre per skålpund; Aska, raffinerad eller käldner ad, 1 B:dr 50 öre per centner; Bastmattor, 1 öre per skålpund; Beck, 1 R:dr 50 öre per centner; Becli-olja, 75 öre per centner; Elfenben och Hvalross-tänder, 2 R:dr 50 öre per skålpund; Blommor, konstgjorda, 26 R:dr per skålpund; Delar af konstgjorda blommor, 8 R:dr per skålpund; Bly, oarbetadt, 40 öre per centner; Fisk: Sill och Strömming samt Gräsidor eller Sey skulle få tullfritt införas; Fläsk, 3 öre per skålpund; Gall-äpplen, 4 öre per skålpund; Glas-ljuskronor, 15 öre per skålpund; Gummi och Hartz, 2 öre per skålpund; Hudar och Skinn, ”vätsaltade och andra slag”, 60 öre per centner; Pelsverk, oberedda: Get-, Rehnoch Skjäl-skinn, 10 öre per skålpund; Fåroch Lamm-skim: Jemte det Ståndet bestämde införsels-tullen å grå Krim-skinn och svarta Kalmuck-skinn till 40 öre per skålpund, beslöt Ståndet att ordet 11 äkta'1'1 skulle uteslutas. Andra slag, 50 öre per skålpund; Prot.-Utdrag den 16, 19 och 21 September 1857. 523 Björn-, Jerfeller Filfras-, Kanin-, Lo-, Räf-, Sjuppoch Vargskinn, 40 öre per skålpund; Andra slag, 1 R:dr 25 öre per skålpund; Mer eller mindre beredda Pelsverk ansåg Ståndet böra införtullas med 15 procent förhöjning uti den för oberedda härofvan utsatta tull samt fullfärdiga persedlar med Pelsverk till öfvertyg såsom Skinnpelsar, Muffar, Boas m. m. tull behandlas lika med beredda Pelsverket, hvaraf de bestå, med tillägg af 50 procent. Kumla, fi öre per skålpund; Musikaliska Instrumenter:
Det finnes två sätt, hvarpå den fattige, sedan han kommit ifian fattiginrättningen, kan erhålla förmögenhet, nemi. antingen genom arf eller genom arbetsförtjenst, och då synes det mig isynnerhet hardt, om han af det lilla öfverskott, sorn han genom arbete kunde förvärfva, skulle ersätta hvad han af fattigförsörjningen åtnjutit. Han skulle derigenom komma i en beroende ställning af fattigvårdsstyrelsen, som, enligt hvad jag kan finna, måste verka demoraliserande på honom, emedan den gör honom till lifegen under fattigvårdsstyrelsen. Jag anhåller, att allt hvad som åsyftar att fattighjonet skall återgälda det understöd, som ifrån fattiginrättningen erhålles, måtte ur denna § utgå. Frih. Boye: En värd ledamot, Hr von Hartmansdorff, har uppgifvit ett så fullständigt förslag till redaclion af 2 morn., att jag ej dervid har något att erinra, och anhåller således, att ordalydelsen af 2 mom. måtte blifva sådan , som Hr von Hartmansdorff densamma föreslagit. Hr Ribbing, Arvid: Jag förenar mig i hvad den siste värde talaren anfört. Jag tror, alt del skulle vara ett eget sätt att få fattighusen ej allenast fulla, utan äfven så fullpackade att de ej skulle räcka till, om man skulle antaga det förslag till förändring af i morn., som Frih. Boye förut framställt. Nu är förhållandet, åtminstone på landet, att mången slägtinge är ganska rädd att låta den, som han kan få ärfva, komma på fattighus och drager gerna omsorg om honom i hopp att få ärfva, hvarom han skulle gå miste, j händelse denne person intogs på fattighuset, då hans lilla qvarlåtenskap efter hans död skulle tillfalla fattighuset. Jag tror det skulle vara särdeles illa och oklokt, att borttaga detta stadgande och derigenom öfverhopa de allmänna fattiginrättningarna med fattiga, hvilket naturligtvis skulle blifva händelsen, ifall en sådan bestämmelse lill (a t tig i n rä ttn ingens förmån ej funnes. Hr Liljenstolpe: Det var i anledn. af Frih. Boyes Den 13 Mars c. m. 48?
Majit genom nådig Kungörelse af den 13 Mars 18(53 förordnat, bland1 annat: alt, till den veneriska smittans hämmande, skulle årligen från och med 1864 till och med del år, hvarmed innevarande statsregleringsperiod afslutas, af enhvar, som erlade mantalspenningar, utgöras äfven en kurhusafgift, för Stockholm med högst 50 och minst 3 öre, samt inom öfriga delar af riket med högst 25 och minst 3 öre. lika för alla betalande inom hvarje kurhusdistrikt, elter dess behof; att afgiften skulle af vederbörande inom distriktet bestämmas antingen till något af nämnda belopp eller deremellan, men endast vid särdeles tvingande omständigheter till det högsta fastställas; att denna afgift skulle utgå och redovisas inom hvarje kurhusdistrikt särskildt, alldeles skiljd från hospitalens pcb lasarettens fonder och räkenskaper; samt all de genom berörda afgift inflytande medel skulle i första rummel ovilkorligen begagnas för de, efter behof och öfverenskommelse, på ett eller flera ställen inom länet inrättade kurhusanstalter, och allenast hvad af nämnda medel icke vore för veneriska smittans hämmande erforderligt derefter få användas för allmänna hälsovården i länet, särdeles såsom bidrag till bestridande al lasarettens utgifter för svårare skador och sådana sjukdomstillfällen, som fordrade kirurgisk behandling; Och hafva, i öfverensstämmelse med hvad E. K. Majit uti nådig Proposition af den 29 December nästlidna år föreslagit, Rikets Ständer jemväl tor år 1867 beviljat en kurhusafgift, atl utgå på säll och lill de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag bestämda och i enlighet dermed genom ofvan åberopade Kongl. Kungörelse påbjudna; Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 7 April 1866. 8 Expeditions-Lis kottets Förslug litt underd. Skrifvelse. N:o »§. Uppläst och godkänUt ho* Ridd. och Adeln den 26 Mars 1866.
Då enskilda banker måste vid anfordran inlösa sina sedlar med rikets mynt, och i följd deraf ständigt i sina kassor hafva förråd af sådant, så kunna deras sedlar icke trycka på Riks-Bankens metalliska kassa i samina mån, som dess egna sedlar.» 6 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. »Åliggandet för enskild bank att vid anfordran nied rikets mynt infria sina sedlar, utgör för öfrigt det säkraste bandet å deras styrelser, att vid utlåningar och sedelutgifningar iakttaga all nödig varsamhet.» Utskottet delar hufvudsakligen de åsigter finans-kommitléen, i fråga om Privatbankers ersättande genom afdelningar af Rikets Ständers Bank, yttrat. I afseende å företrädet emellan Privat-, eller sedelutgifvande enskilde banker, och Filial-, eller icke sedelutgifvande banker, torde det deremot ännu vara för tidigt att fälla något afgörande omdöme. Efter sednaste riksdag, då för sistnämnde slags banker grundstadgar fastställdes, har endast den erfarenhet kunnat vinnas, alt personer äro benägna för bildande af dylika banker. Om och med hvad fördel sådana kunna ersätta Privatbankerna är en fråga, som först, efter det Filial-bankerna kommit i tillfälle att vidare utveckla sin verksamhet, kan med säkerhet besvaras. Utskottet anser sig således, oberoende häraf, böra taga under öfvervägande det af åtskilliga motionärer framställda yrkande, att nuvarande Privat-banker måtte, vid oktroj-tidernas slut, upphöra och ersättas genom bank-inrättningar, som antingen hell och hållet, eller till större eller mindre del förläggas af Rikets Ständers Rank. Härvid måste Utskottet naturligtvis i främsta rummet undersöka, huruvida Rikets Ständers Bank åt sin sedel-ansvarighet kan gifva den för Privat-bankernas ersättande nödiga utsträckning. Omförmälda bankers utelöpande sedlar, efter afdrag af inneliggande kassa i riksmynt, beräknades vid nästlidet års slut till nära 8,400,000 R:dr B:ko. Utöfver det genom
Utskottet kar derföre vid bedömandet af förevarande fråga trott det böra i första rummet tillses, huruvida det ändamål, som från det allmännas synpunkt härmed åsyftas, nemligen uppehållandet af en säker kommunikation mellan Öland och fasta landet, icke kan, när omförmälda vitesförbud blifva upphäfda, ernås annorlunda än genom statsmedels beviljande. Härvid förekommer emellertid, att ifrågavarande fraktfart kunnat tillförene allt intill början af 1820-talet af färjeplats-egarne till deras fördel och de trafikerandes belåtenhet ombesörjas utan inskränkning i andra strandegares rättighet att deltaga i samma fraktrörelse och utan bidrag af allmänna medel; hvadan det icke synes osannolikt, att sådant äfven framgent kunde låta sig göra, om den ifrågaställda förhöjningen i 1813 års taxa för fraktafgifterna bestämmes med behörigt afseende dels å ena sidan på färjeplats-egarnes anspråk att erhålla skälig vedergällning för dem åliggande skyldigheter och dels, å den andra, derpå att allt för höga afgifter skulle föranleda allmänheten att anlita andra, om ock mindre säkra och ändamålsenliga kommunikationsmedel; hvarförutom äfven kunde ifrågasättas, huruvida icke, såsom Kongl. Kammar-kollegium jemväl erinrat, Ölands innevånare vore skyldige att, i likhet med hvad i öfriga delar af riket eger rum, i någon mån bidraga till kostnaderna för resandes fortkomst. I betraktande häraf och då ännu ali utredning saknas i fråga om beloppet af den minskning i inkomster för färjeplatserna, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande väl antagit komma att inträffa i följd af vitesförbudens upphäfvande, men Kongl. Kammar-kollegium deremot ansett böra uppvägas genom afgifternas förhöjning, anser Utskottet ersättning i sådant hänseende icke kunna, såsom Kongl. Maj:ts nådiga framställning afser, färjeplats-egarne för all framtid tillerkännas.
Revisorerne hafwa derföre med^allt stät ogillat säfom en till misshushällning ledande prinrip, att till Syflor och Befattningar wid Contoirct ffulle indragas Ertra Lrdinarier eller främmande personer när. tillgäng warpä ffickelige Expecterande Tjensteman, hwilka ffullc ligga Skaten till last. Förhällandet är korteligen sadant: Tit Schenberg antogs till en Befattning med inlösen af f. d. Kongl. UtredningsCommissions Obligationer. — Hos Hemliga Utffottet wid rgoo ars Riksdag sökte han att blifwa bihehällen wid dess arfwode, sedan befattningen kom att uphöra, men dettta afflogs, ehuru Riksgälds - Contoirets öfrige Betjening förklarades beränigad, att pä Expectance Stat ätnjuta de Löner och Arfwoden en hwar wid Riksdagen innehade.-' Hemliga Utffottek tilläde uti denna afflags Resolution, att Schenberg stulle befordras Wid Contoiret, men icke annorlunda än säsom Entra Ordinarius och hwilket sjelfwa ordalagen utmarka, — En af Fullmägtige pä behaglig tid inrättad Bokhallare befattning bljr ledig, och 3cbsnbsrg föryrdnas att tills widare bestrida densammas. En annan af,Contoirets Ordinarie Betjening, som sökte detta förordnande, hwarmed war förent högre Arfwode, hestva» rar sig wid rkoA ärs Revision, och Rcvisorcrne förklarade, att antingen den klagande eller nZgö» annan af Cou-> toircks Ordinarie Betjening ffulle flyttas till Bokhällare befattningen, som endast war en Commisiion, men alldeles intet någon Syssla. Af hwab nu blifwit anfort täckteS Högwälborne Hern Grcswen och LandttMarffalken samt Höglofl.
Det är en och annan son af utfattiga föräldrar, som icke kunnat gifva barnen erforderlig föda. Så uselt är lyckligtvis icke tillståndet i allmänhet, att detta blir regeln, hvarefter lagstiftaren bör bestämma sig. Jag tycker mig till och med hafva gjort den glädjande erfarenhet, att antalet af dessa olycksbarn i sednare år något minskats, till följd deraf att, sedan arbetslönerna i allmänhet ökats, tillgången på sundare näringsmedel för de fattigare klasserna gjort deras barn något starkare, hvarföre ögonblicket icke synes mig påkalla förändringen. Men äfven om jag skulle medgifva, att i allmänhet den '21-årige ynglingen “icke kan utstå ett fälttågs ansträngningar“, “icke bör gå i fält emot fienden", så måste jag erinra, att derom numera alldeles icke är fråga, sedan, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1857 års riksdag, “Kongl. Maj:t eger i krigstid uppkalla de beväringsklasser Kongl. Majit prof var nödigt", samt Kongl. Majit också tillkännagifvit, att icke den första, sannolikt icke den andra, utan den tredje och följande klasser såsom mest öfvade uttagas. Frågan är nu blott, när öfningarne böra börjas. Med afseende härå finner jag lämpligast, att detta sker i yngre år, då sinnet är lifligare och mottagligare för den munterhet, den hänförelse, som bör följa soldatlifvet och gör disciplinen mindre tung, öfningarne mindre besvärande eller motbjudande. Med hvarje år ökas obenägenheten för detta tvång, särdeles för dem, som fått en sjelfständigare ställning; inlärandet af helt nya saker blir alltmera obehagligt, och öfningarne, i stället att betraktas såsom en förlustelse, blifva en börda. Det inträffar ganska ofta, att ynglingar af tillfälliga förhinder, sjukdom, bortresa eller förfall sättas ur stånd att det första året fullgöra sin beväringspligt. den de då följande år måste begynna. Detta inträffar då för dessa vid fyllda 22, eller för dem, som äro födde under årets förra hälft, vid fyllda 23 år. Det är för sent. Vid krigstillfällen måste allt fördragas då det gäller fosterlandet. Välbetänkt var således Ständernas nyssomförmälda beslut.
M % det tilliitas oss att å dessas vägnar bringa den ädla, gamla författarinnan ett varmt tack för all den glädje hon beredt dem. Lort Brooks. kgrrm&amp;oias p~~yandliiaag. Berättelse för barn af Helena Ofversättning från engelskan af E. Silfverstolpe. Pris inb. Förf. till denne lilla bok har tydligen sökt att åstadkomma ett motstycke till Frances Hodgson Burnetts SA allrnknt kända och omtyckta * » Den lille lorden », men hon har icke lyckats i sitt försök. Den sjuårige Norman Rosslyn, som hiir omtalas, kan svhligen h a h a niigon motsvarighet i verkligheten. Han tillhör en förniim familj och blifver genom en oförutsedd händelse arftagwe till sin förmyndares titel och ägodelar. I sin riittrådighet och sanningskirlek &amp; r han fast som klippan, men han ar tillika en liten odräglig snobb, icke blott därför att han ständigt talar om sitt adelsskap och de förpliktelser detta ålagger honom, utan äfven diirför att h m med sitt riitthafyeri och sin lillgamla vishet anser sig ha ratt att döma öfver sin lärares och andras mindre goda uppförande. Som en verklig absurditet förekommer hans i tid och otid uttalade iisikter i politiken. Han är » liberals och kan ej andra tanke » i trots af att det lysande stamtriidet, ined alla dess grenar, vuxit fram ur konservativ grund. Af de i boken flyktigt skisserade damerna blir han smel.rt och beundrad, de äro fardiga att » kyssa ihjäl)) honom, men med skal kan betviflas att den lille Norman någonsin skall bliha en favorit hos den läsande ungdomen. En hemlighet af Louisa Molesiuo~t1i. Ofversättning från # engelskan af Alnna iiTordenfeit. Med illustr. Pris jnb. Bland de många arbeten, soin vi förut äga i denna genre, afsedda för unga flickor och stående på gransen emellan romanen och ungdomberattelsen, intager denna bok ' icke något framstående rum.
Entrepreneuren borde wara försedd med närboende, bofaste BorgcSmän, hwilka i händelse af brist hos honom, fingo anskaffa skjutsen, och hwilkas namn, tillika med den förres Accord, borde kungöras til allmän rättelse. Det olika afständ Gästgifwaregärdarne nu hafwa frän hwarandra torde icke göra dem alla hastande för den nya Inrättningen; kunde ägarne af bättre belägne Hemman formäs at härtil upläta Hustomter wore den utgift, som Kronan härtil och för uppbyggandet af nödige hus singe »vidkännas, icke för henne tryckande, när, genom Gästgifwaregärdarnes befrielse frän skjutningsskyldigheten, atta de Onera hwarifrän desta nu äro fritagne, kommo at til Staten utgöras. Entre - Den 24 Augusti. 1211 Entrcpreneurernas skyldighet ware at forse de resande med alla behof och be^uämligheter, men utan annat tmäng pä sina priser an det som upstode genom den inbördes taflan emellan de hwarannan närmast boende. Dem borde äfwen äligga at pä alla större mägar inrätta Postmagnar, som genom sin bestämda gäng och lindrigare pris snart skulle blifwa ällmänt begagnade. Skjuts legan som af Entrepreneuren sjelf bestämdes borde wäl i allmänhet utgöra den enda och tilräckeliga ersättningen för hans Utgifter, men stigängen at fä köpa foder är i missa Landsorter sä liten eller rättare ingen, at det förmvdeligen blefme en nödwändighet at pä sädane ställen pälägga nuwarande skjutslag en li» ten ärlig afgift deraf.
Mig synes, att man utgår från en god utgångspunkt vid bestämmandet af jernvägens läge, om man lägger den i brännpunkten för provinsens rörelse. Man säger stundom i skämtsam bemärkelse, att Wernamo marknad är för Småland någonting storartadt. Denna bana skulle komma att gå midt igenom Wernamo köping, och en bana, som går genom centralpunkten för provinsens rörelse, kan icke kallas så olämplig hvad riktningen angår. Hvad åter beträffar det hemska intryck, som Frih. Raab erfor, när han reste genom dessa öde nejder, så förundrar det mig att Hr Frih:n anför detta såsom ett bevis på olämpligheten af banans dragande genom denna trakt. När det vid sistlidne Riksdag var fråga om att bevilja anslag till den södra banan, så berättade Hr Frilen hurusom han för några år sedan rest öfver Liineburger-leden, och sett den hemska belägenhet, hvari den befann sig, men att han, då han en tid efteråt, sedan en jernväg blifvit lagd öfver denna hed, for samma väg, så fann han till sin förvåning, att der upblomstrat en rik industri och en stor produktion. Min öfvertygelse är, att huru dåligt detta Småland iin må vara, så finns likviil inom detsamma ganska stora ressurser, och dessutom äro, som vi alla veta, Smålänningarne det mest företagsamma folk i hela Sveriges land. De ressurser, som för en annan provins skulle vara ganska små, de blefvo för Smålänningen stora. Han kan leta fram ressurser, der ingen annan kan göra det. Dertill kommer att dessa ressurser icke äro ringa, och när hvar och en, som rest i Småland, måste erkänna, att det just är bristen på kommunikationer, som så länge hållit Småland i lägervall, och sorn hindrar den Miga och industriella Smålänningen att upbrihga sin provins till den ståndpunkt, som det kan nå, sfi måste det vara af största vigt att räcka denna provins handen för att nå en blomstring, icke allenast gagnelig för provinsen sjelf, utan i följd deraf för landet i sin helhet. Hvad åter angår provinsen