Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Spectaklernes Stat, taxeras, då de njuta inkomst af information, i Fyra Classer: Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o och för löneförmonerne — 15: — . — 8: 5: — serskildt, efter förut stadgad grund. Acteurer och Actricer, Musikanter, Sångare, Sångerskor, Dansmästare m. fl., som tillhöra öfrige Spectakel-trupper, taxeras i Fyra Glassér: _ Första Classen ... Andra d:o ... Arbetsfolk i Släderne, från och vied fyllda iS är, som icke äro lagstadd» och ej eller njuta ständig arbetslön, utan arbeta lör dagspenning, eller efter serskild öfverenskommelse och beting: Mankön: Ogifte och cnklingar, samt gil te utan minderårige barn. R:dr 1. —- Gifte, samt cnklingar, med ett minderårigt harn - 24. Gifte samt cnklingar med flera minderåriga barn, frikallas från denna afgift. 12 Bil. till Ilev.'Utskottets Betänkande, N:o 11. I de öfrige Städerne. Ogifte och Enklingar, samt gifte utan minderåriga barn R:dr — 32. Gifte, samt Enklingar, med ett minderårigt barn . 16. Gifte, samt Enklingar med flere minderåriga barn äro från denna afgift fria. Q vinkönet: iir frän denna afgift fritaget. Artister: i Åtta Classer: Första Classen Andra d:o Tredje Fjerde F ein te Sjette Sjunde d:o d:o d:o d:o d:o R:dr Åttonde d:o ... — Och för löne-förmonerne serskildt, efter förut stadgad grund. 100: 75: 55: 45: 35: 25: 15: 5: Åuctions-Betjente, se Städernes Betjente, 2 § Beljenler, Kuskar och Lakejer i lagstadd tjenst.
”Af ingen annaii anledning har jag lemnat min röst för antagandet af en Cancellist j. Beijers ställe, än den, att Utskottets Secreterare bestämdt uppgifvit behofvet deraf.” — Uti denna reservation hafva instämt: Hr af Ekenstam, Herr Doctor Grenander och Herr Wijk. Af Herr Stuart, Fredric: ”Jag instämmer i den af Herr Grefva von Fersen anmälde reservation emot ifrågavarande Memorial. Då Herr Beijer är af sjukdom hindrad från uppfyllandet af sine åligganden såsom Utskottets Cancellist, och icke enligt den upplysning Utskottets Secreterare lemnat, kunnat förmås att afstå någon del af sitt arfvode till den, som under tiden kommé att i hans ställe gå Utskottet till handa, så hade jag ansett det vara mera i sin ordning, att Herr Beijer skiljdes ifrån sin Cancellist-befattning och en annan skicklig person efter honom förordnades, än att hos Rikets Höglofl. Ständer ytterligare hemställa om tillökning i den redan nog talrika Cancelliepersonalen, och emedlertid sätta Herr Beijer på pensions-stat; en åtgärd, som derest den godkändes, torde gifva flera af Riks-Ståndens och Utskottens Cancellie-Betjening anledning att följa Herr Beijers exempel.” Af Herr &f Ekenstam: ”Såsom ett slags reservation eller anmälan, fullständigare tolkande motivet, hvarföre jag biträdt majoritetens åsigt, önskar jag att för min räkning memorialet får åtföljas af det tillkännagivande, att sådant skett på det offentliga förklarande af Secreteraren, att han utan det begärda biträdet icke kunde vidare åtaga sig ansvaret för ärendenas behöriga expedierande inom Utskottet.” Bevillning!-Ut sk. Mern.
Hos Kongl. Maj:t har Domkapitlet i Wexiö, i skrifvelse den 4 nästlidne mänad, i underdånighet anmält, att Adjunkten vid Wexiö högre elementarläroverk, Magister Sven Sandberg, — som den 25 Maj 1860 utnämndes till ifrågavarande adjunktsbestälining, — redan den 22 September samma är, till följd of iråkad sinnessjukdom, blef urståndsatt att sin läraretjenst förrätta, och snart derefter intogs å Wexiö hospital; att Sandberg vid början af höstterminen den 23 Augusti 1861 ånyo inträdde i tjenstgöring, hvarmed han dock icke längre fortfor än till den 50 Oktober sistnämnda är, då han erhöll tjenstledighet i uppgifvet ändamål att taga pastoralexamen; att förnyad tjenstledighet varit honom förunnad både våroch höstterminen 1862, samt att hail vid början af nu löpande läsetermin måst, till följd af återfall i sinnessjukdomen, från utöfningen of Idraretjensten befrias; vid hvilket förhållande, och då det å ena sidan vore för läroverket svårt alt i sin tjenst bibehålla en man, som, enligt af Domkapitlet tillika bifogadt vederbörligt läkarebetyg, till följd af tidtals påkommande sinnesrubbning, är och efter all sannolikhet förblifver oförmögen att sin lärarebefattning hädanefter vederbörligen förrätta, men å andra sidan Sandberg, som lider af en olycklig sjukdom, icke lärer kunna från tjensten skiljas, Domkapitlet underdånigst anhållit, det Kongl. Majit täcktes till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig Proposition om bemälde Sandbergs förflyttande på Indragningsstat med bibehållande af tre fjerdedelar utaf nu innehafvande lön, Ett Tusen Riksdaler Riksmynt. Med underdånig anmälan att Rikets sednast^församlade Ständer i afseende på Adjunkten vid läroverket i Skara, J.
Nu kommer det emedlertid an på hvad man menar med sqvadroners styrka. Komiterade synas anse att styrkan skulle ligga i den breda fronten; men för min del anser jag att så icke är, utan att styrkan ligger i sqvadronens smidighet och rörlighet, i anfallens häftighet och svängningarnes ledighet. Eger sqvadronen dessa egenskaper, är ingen fara att den skall blifva öfverflyglad. Det förefaller mig som striden mellan tunga och lätta kavalleriet, hvilken tillhörde förra århundradet — och utkämpades under sjuåriga kriget, då Fredrik II i Preussen genom sin organisation af lätt kavalleri vann sina lysande segrar öfver Österrikarne, — nu åter blifvit bragt å bane, ehuru jag erkänner alt det visserligen ej varit Landtförsvars-komiténs mening. För närvide hafva vi endast lätt kavalleri, och en återgång till ett tungt, sådant vi förut haft, torde icke vara önskligt. Ämnet har redan blifvit utredt af Hrr Silfverstolpe och Sandels, och jag inskränker mig derföre till att åberopa hvad af dessa Hrr blifvit anfördt. Jag vill blott tillägga, att sorgligt skulle det vara, om vårt kavalleri genom förändringar skulle blifva underlägset det utländska, då det för närv:de står framför detta. Frih. Raab Hugo: I motsats till föreg:de talare, vill jag nu endast hålla mig till infanteriet, emedan detta utgör hnfvudvapnet och på dess organisation beror hela vår armés styrka. I K. M:ts Nåd. Propos. föreslås att vår infanteristyrka skall ökas sålunda, att den i fredstid utgör 50 bataljoner, men, i händelse af krig, kan uppbringas till 75 bataljoner, eller tillsammans 60,000 man. Hela vår armé på krigsfot skulle då uppgå till 70,000 man. Såväl den Kongl. Proposm som Landt - 166 Den 27 November. försvars-komiténs betänkande omnämner att denna styrka, i händelse af behof, skulle kunna än ytterligare ökas, och betänkandet uppställer dervid ett maximum af 100,000 man, men på intetdera stället finnes närmare uppgifvet, huru ett sådant resultat skulle vinnas.
Väl har vid ett och annat tillfälle tillförene Kongl. Maj:t sökt ersätta bristen på gällande föreskrift i ämnet med särskild till Rikets Ständer aflåten proposition för viss person, men utom det en så beskaffad utväg mellan riksdagarne ej står till buds, förekommer äfven härvid, dels att, så länge pensionsrätten skall bero af en utaf den enskilde embets - Bil. N:o 1 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. 7 mannen sjelf gjord begäran om en för honom personlig ynnest, ett sådant förhållande naturligen måste, om icke helt och hållet afhålla honom från en slik begäran, åtminstone ofta föranleda till ett längre dröjsmål med afskedstagandet, än som med det afsedda ändamålet står tillsammans, dels ock att vid begagnande af denna utväg någon nedsättning af pensionsbeloppet svårligen kan ifrågakomma, enär, så länge detta belopp skall ankomma på pröfning i hvarje särskildt fall, det lika litet lärer kunna anses Konungen värdigt att föreslå, som Rikets Ständer att bevilja den uti ett bland statens högste och mest maktpåliggande värf grånade embelsmannen, som till följd af sjukdom eller utslitna krafter är i behof af afsked, en lägre pension, än den i allmänhet för hans vederlikar bestämda. På grund häraf, och då jag anser af stor vigt, att inga medel försummas, som utan att taga statens tillgångar i öfverdrifvet anspråk, kunna bidraga att alltid hålla Högste Domstolen besatt med ledamöter, som icke af försvagade kroppseller själskrafter äro hindrade att uppfylla sitt ansvarsfulla kall, hemställer jag i underdånighet, att Eders Majit måtte för Rikets Ständer föreslå, att, utom den i allmänhet bestämda pensionsrätten, Ju slitie-Råd, som uppnått 60 års ålder och 35 år varit i tjenst, må, så framt han innehaft embetet minst 5 år och företer läkare-betyg om fortfarande svår sjuklighet eller eljest så försvagad helsa, att han ej förmår embetet bestrida, vara berättigad att taga afsked med en pension af 5,000 R:dr R:mt. Uppå Stats-Rådets öfriga ledamöters tillstyrkan täcktes Kongl. Majit bifalla hvad
Herr Rrofessorert Agärdh hade med åbéro-t pande af de flere anförde skäl, hvilka emot bé-' läfling så väl af Fidei-Commisser som Fastigheter i Philipstad, hos Riksens Ständers sednast församlade Revisorer' förekommit, ansett sig ej kunna frångå dess då hyste öfvertygelse, att sådane Egendomar, för hvilkas obehindrade dis-j position serskilde vilkor och förbehåll i ett eller annat afseende finnas föreskrifne, ej borde af Banken beläna. Herr Eagmartnen Mannerstam hade äfven för sin del ansedc Revisorernes yttrande vara på goda skäl grundadt, och i öfrigt ej funnit Jianko-TJiskoliets Setänkandent 1151 anledning att göra något undantag från Bankens allmänna Line - författningar till förmån för Philipstad; hälst det beror af Stadens invånare att medelst anhållan hos Kongl. Maj:t om förändring uti omförrnälde Privilegium, undanrödja det enda hinder för deras JLåne-rättigliet. Herr Lagmannen instämde i öfrigt uti Herr Doctor Hedréns yttrade tanka, och ansåg Högh Utskottets beslut i detta ämne svårligen kunna förenäs ined hvad förut i fråga om JFidei-Comissers beläning blifvit beslutadt. Och skulle desse reservationer enligt gjordt förbehåll bifogas Högloft. Utskottets Betänkande till de Respektive Standen. Rikets Högloft. Ständers Statsoch BancoUtskotts Betänkande, angående väckt fråga om förhöjning uti de för Riksens Ständers Revisorer af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken anslagne arfvoden. Uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvit Memorial, som till Statsoch Banco-Utskotten blifvit remitteradt, har Herr Borgmästaren Carl J.
Han har nemi. sagt, att R. o. Ad. samt BondeSt. hafva med stor pluralitet bifallit Utsk:s förra afstyikande Utlåt, i fråga om den Småländsk-Skånska banan. Enl. hvad H:ne torde erinra sig, bifölls -samma Ullål. af R. o. Ad. med 7 rösters pluralitet, och inom BondeSt. var äfven majoriteten för denna åsigt ganska obetydlig, och jag hemställer, om, i händelse denna fråga förekommit samtidigt med den stora hufvudfrågan, auledn. då icke förefunnits till den förmodan, att äfven frågan om den Skånska jernvägen blifvit af R. o. Ad. återremitterad. Jag tror, att de fleste ledamöter af detta hus, som röstade för ålerremiss, gjorde det i full öfvertygelse, att man icke skulle vägra alt öfverlemna denna fråga till StatsUtsk., på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att taga henne i förnyadt öfvervägande. Emellertid, såsom jag redan nämnt, blef Ulsk:s afstyrkande Utlåt, icke med stor majoritet, utan endast med 7 rösters öfvervigt af R. o. Ad. bifallet. Då man derjemte tager i betraktande, att såväl Prestesom BorgareStrn återremitterat frågan om den vestra jernbanan, och att BondeSt., hvilket likasom R. o. Ad. i ett sednare plenum biföll Utsk:s sednare Betänk., likväl, då den slota frågaD förevar, förklarade, att anslag borde lemnäs (ill båda de ifrågavaride bansträckningarna, så tror jag, att man måste medgifva, att inom hela representationen endast 2:ne ungefärligen lika starka partier stridt emot hvarandra Emedlertid tror jag, att Utsk., vid förnyad behandling af frågan, haft mycket skäl att tillstyrka banan emellan Skåne och Jönköping, och jag, som då icke var närvartde i Utsk, hembär serskildt min tacksägelse till dess ledamöter för den opartiskhet och, jag vågar säga, för det afseende på fäderneslandets väl, som de i detta hänseende ådagalagt.
Jag tror att man bör ihågkomma, att vid ullemnande af dylika lån, upträder Staten egentligen såsom en mäklare, för att anskaffa kommunerne erforderliga iåne-medel, och medgifver dem på sådana vilkor, att arbetena dérigenom pä det fördelaktigaste sältet kunna utföras. Jag ber serskildt alt få fästa upmärksamhet deruppå, att vid företag af större omfång meddelas ofta, jemte anslag, lån, till ett visst belopp, och att dessa lån synas mig vara ganska fördelaktiga, enär aldrig någon större afbetalning kommer i fråga, än 6 proc. å den ursprungliga summan, deraf 4 proc. utgör ränta, och återstoden amortering på kapitalet. Slutet af 6:te punkten lyder så: ”Iåne-medel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas på en gång, vid den tid, de som åtagit sig arbetets fullgörande, sådant åslunda.” Lånemedlen kunna således få lyftas på en gäng, ehuru det ingalunda är föreskrifvet, att så skall ske. Om jag icke irrar mig, så lyftas de vanligen i 3:ne omgångar, nemi. vid arbetets början, ^ af summan, när detsamma är till hälften färdigt samt vid dess fullbordande den återstående tredjedelen. Alt Staten från och med det ögonblick, lånen uliemnas, beräknar sig en billig ränta af 4 proc., torde icke vara för mycket begärdt. För att bestyrka den satsen, att lånen icke böra lemnäs räntefria, får jag tillkännagifva, att bland de många ärender som äro under SlalsUtsk:s behandling, befinnes en begäran om ett låne-understöd af icke mindre än 1,600,000 R:dr till befrämjande af jernvägar. Jag vet icke hvad beslut Utsk. härutinnan fattar, men om vi föreställa oss, att R. St. bevilja ett så betydligt låne-understöd, torde R. o. Ad. finna, hvilken förlust skulle Statsverket tillskyndas, derest en så stor summa komme att under flere år räntefritt utlemnas.
A. i 58. — angående verkställd, af de till .Strömrensningar anslagne medel. XIII. B. 212. A. 260. XIV. E. 3. — angående af StatsUtskottet verkställd, af StatsVerkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. XVI. B. 140. A. 232. XVII. E. 171. XVIII. U. 4, 3i. — af KrigsAkademiens räkenskaper, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 244. XVII. E. 88. — af TullVerkets räkenskaper, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 245. XVII. E. 34. — af Postverkets räkenskaper år i83i, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 247. XVII. E. 34. — af NummerLotteriets räkenskaper, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 247. XVII. E. 88. — af Controll Verkets räkenskaper, angående verkställd. XVI» B. 229. A. 247. XVII. E. 88. — af SundhetsCollegii räkenskaper, angående verkställd. SrVl. B. 229. A. 247. XVII. Re - ( 169 ) Revision af Invalidhusfondens räkenskaper, angående verkställd. xvr. b. aag. a. 247. xvii. e. 34. -— af CivilStatens PensionsCassas räkenskaper, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 247. XVII. E. 88. — af Arme'ens PensionsCassa, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 247. XVII. E. 88. — af Saltpetterfonden, angående verkställd. XVI. B. 229. A. 247. XVII.
Maj:t täcktes i nåder tillåta, att, till räntans godtgörande å nämnde lån och kapitalets successiva förminskning i den ordning, uppgjord plan utvisade, de genom Kongl. Brefven den 18 Maj 1831, den 8 December 1832, den 13 December 1837 och den 17 Augusti 1838, till betalning af Teaterns äldre skulder anvisade och af extra utgiftsmedlen anordnade anslag, af hvilka till 1845 års slut skulle utgå R:dr 2,000: till 1842 d:o d:o - 3,000: till 1839 d:o d:o 5,000: och Lill 1844 d:o d:o „ 3,000: måtte oafkortadt till och med 1848 fortfarande till Teaterstyrelsen utbetalas; och alt i följd deraf StatsKontoret måtte undfå befallning att, oberoende af de anvisningar, hvilka i ofvanåberopade fyra Kongl. Bref innefattades och som redan voro inom viss tid begränsade, ytterligare för nu uppgifna ändamål tillhandahålla Theaterstyrelsen den 1 Juli 1840 - R:dr 5,000: „ „ „ 1841 „ 5,000: „ „ „ 1842 „ 5,000: „ „ „ 1843 „ 8,000: „ „ „ 1844 „ 8,000: „ „ „ 1845 „ 11,000: 64 Den 1 Juli 1846 - R:dr 1.3,000: „ „ „ 1847 „ 13,000: „ » » 1848 „ 12,430: StatsRådets samtlige Herrar Ledamöter instämde i hvad Herr tillförordnade StatsSekreteraren i underdånighet tillstyrkt; och Kongl. Maj:t behagade dertill lemna Sitt nådiga bifall.
Styrker någon af de loreslagne laga förfall, alt å den utsatta proldagen sig infinna, varde annan lämplig dag honom förelagd lill profvels fullgörande. Profdagaine bestämmas så, ali hvarken val-längdens justering eller val-dagen må på Bönedag eller större Högtidsdag komma att förrättas. § 9. På sista profdagen utlyses sockenstämma till påföljande Söndag, då val längden, genom pastors försorg och på kyrko-kassans bekostnad anskaffad, justeras och af honom samt minst 2:ne valberältigade socknemän underskrifves, för att vid valet gälla lill efterrättelse. Slutligen och efter uppläsande af 9—16 §!? i denna stadga, lillkäunagifve då pastor, ali valet kommer att ske å sockenstämma 14 dagar eller den dag, då vallängden blifvit justerad, hvarom jemväl pälyses nästföljande Söndag. § io. På den för valet utsatta dagen förrättas detsamma efter gudsljensten, enligt den röstberäkning, som på hvarje ställe vid prest-val följes, af pastor eller, i händelse af för honom inträffad! laga förfall, af den prestman, han dertill förordnar; kunnande frånvarande löslegare genom skriftlig ined namn och sigill, eller 2:ne på en gång närvarande vittnens påskrift, försedd voterings-sedel, eller ock genom mundtlig, likaledes af 2:ne vittnen under edelig förbindelse till protokollet intygad, fullmakt sin röst afgifva. § 11. Vid klockarpeller förenade klockareoch orgelnist-tjenster afgifver pastor sina röster sist, så väl för bostället, som för sitt embete, hvilken sednare, eller embels-rösten beiäknas till hälften af de församlings-röster, som vid valet algifue och för laglige er - Lagsami Allm. Besvärsock Ekmr.-Utsk. Betänkande N:o 47. 13 kände äro; men angår valet blott en orgelnist-syssla, följes Kongl. Kyrko-lagens föreskrift i 24 Kap. 30 §.
Af närlagda utlåtande synes emellertid att Stats-Utskottet afstyrkt bifall till motionen af skäl "att ifrågavarande tomter och lägenheter, i följd af deras närbelägenhet intill Waxholms fästning, möjligen kunna i en framtid i och för befästandet af inloppet till Stockholm, blifva för Staten behöfliga, samt, vid sådant förhållande det synes mindre lämpligt, att, genom medgifvande af innevånarnes everldeliga besittningsrätt till dessa tomter och lägenheter, afhända Kronan allt anspråk på desammas begagnande.” På grund af detta utlåtande afslog Ständerna den väckta motionen. Af det anförda inhemtas hurusom tomtöreafgiften tid efter annan blifvit uppdrifven. Sålunda utgjorde den år 1787 blott 14 Riksdaler, men höjdes år 1794 till 57 Riksdaler 13 sk. och år 1818 till 606 Riksdaler 5 sk. 4 rst., allt Banko. Denna afgift kan visserligen icke tyckas vara hög för ett helt samhälle, men då man tager i betraktande att flertalet af stadens innevånare äro mindre bemedlade fiskare och lotsar, som dessutom måste för hustomt och stadsjord erlägga lika stor bevillning, efter uppskattningsvärdet, för dessa egendomar, hvilka de endast på obestämd tid ega disponera, som om desamma vore deras everldeliga tillhörighet; hvartill kommer icke obetydliga kommunala utskylder, så äro dessa sammanlagda utgifter åtminstone för de mindre bemedlade ganska betungande. De enda fördelar stadens innevånare vunnit äro, enligt Kongl. Brefvet år 1787, upplåtelsen af betesmark för deras kreatur, samt enligt Kongl. Brefvet år 1798 tillåtelsen att "efter råd och lägenhet” få bebygga ifrågavarande tomter. Utan tvifvel var den sistnämnda rättigheten också orsaken dertill, att staden från år 1794- till 1818 vann en så betydlig tillvext, att tomtöreafgiften kunde på dessa 24 år höjas från 57 till 606 Riksdaler. Men härmed synes också detta samhälle hafva nått sin kulmination, enär det de sednare 47 åren ej företett annat framskridande än det att några få ståndspersoner uppfört sommarbostäder i staden.
Gullander åliggande betalningsansvar för dtskillige Län, utgifne från Malmö Läne-Contoir. Sedan från Rikets Ständers Låne-Contoir i Malmö, mot skuldebref, för hvilkas rigtighet Registralorn derstädes H. Gullander, såsom den der lånehandlingarne inlemnat, tecknat vanlig ansvarighet, följande lån blifvit utgifne, nemligen: JBih. till R. St. Biddinge —- 99 99 4 00: — tillsammans B:eo R:dr 2,280: —■ men de personer, hvilka å skuldebrefven voro tecknade såsom låntagare ocii löftesmän, förnekat sine namn, och efter anställde rättegångar blifvit från betalningsansvar frikände samt Låne-Contoirets Direction, i följd deraf, genom beslut den r Maj, n September och 6 November r838 samt den 4 Juni i83(j ålagt Gullander alt fÖF desse 11 skuldebrefs belopp, jemte ränta, godtgöra Låne-Contoiret; så har Gullander , uti till Utskottet ingifven skrift, enär han, som, genom innehållning å hans vid Låne-Contoiret egande lön, å förenämnde ersättningsbelopp afbetalt 583 R:dr 16 sk., lill godtgörande af återstoden icke egde någon utväg, med mindre han måste förneka sig, hustru och barn deras nödtorftiga uppehälle, och Gullander icke ens egde att påräkna så lång lifstid, att hela skuldebeloppet skulle, genom innehållning på lönen, blifva guldet, anhållit, att återstoden af omförmälde
St:s sammankallande, om R. St. ej uppfatta vigten af deras höga kall annorlunda än i pröfningen, huruvida den ringa bristen i proportionen som 5 till 8 emellan Bankens silfvertillgång Den 5 Maj f. m. och dess sedelstock utgör något hinder för realisationens fullbordande; och jag anser än mer, att det skulle vara cn högst förderflig och oförsvarlig kränkning af Svenskmanna tro och heder, af all ära och redlighet, om nuvarande R. St. ville försöka att upprifva förra Ständers myntbestämningslag, som redan under fyra års tid legat lill grund för hvarje transaction inom Sveriges inre rörelse. Sådana försök kunna dessutom aldrig lyckas, sedan lagen erhållit sanction af en vis och kraftfull Konung, som i bevakandet af det allmännas rätt och fördelar ej låter förvilla sig hvarken af uppviglares eller misstydares ihärdiga bemödanden att förvilla folket och dess representanter, en Konung, som, från första stund dess fot besteg Svenska jorden, allt mer och iner tillvunnit sig verldens beundran och Svenska folkets sannskyldiga erkänsla genom sin förmåga att riktigt uppfatta såväl Svenska nationens sanna interessen som ock Svenska nationalkaraktereu; hvadan alla försök alt upprifva förra Ständers myntbeslämningslag eller realisationsbeslut måste misslyckas, dels emedan de äro motverkande nationens sanna fördelar, dels emedan de äro sårande för den ädla ståndaktighet och redlighet, som hittills utgjort utmärkande drag i Svenska nationalkarakteren, det dyrbaraste arf från förfäder, som åligger Svenska folket att väl bevara, för att okränkt öfverlemna åt efterkommande. Det är för mig ej tänkbart, att Sveriges första Stånd någonsin vili understödja dylika riksforderfliga försök; ej heller tror jag, alt öfriga Medständer i en så djupt ingripande sak kunna missförstå vigten af deras höga kall. Derföre har jag, på här anförda skäl, alltid förutsatt såsom en allmänt erkänd sanning, att realisationen både bör, kan och skall fullbordas; och jag förmodar med visshet, att hvad jag här yttrat, öfverensstämmer med R. o. Ad:s tankar om denna riksangelägenhet.