Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. sagt: vi hafva silfver nog, dc millioner, som kunna behöfvas, må upplånas emot pant af statens skuld, då hade realisationen redan varit gjord; men den barnsliga fruktan alt besluta upptagandet af ett lån och de omständigheter, som gjorde silfverköpet omöjligt, då man hade penningar att köpa för, huru kunde Regeringen förekomma dem? Jag inser det icke. Jag skall icke längre uppehålla R. o. Ad. med mitt anförande. Min känsla och min öfvertygelse hafva talat. Jag itererar min begäran om afslag A Utsk:s memor. i afseende på Statssecret. Skogman på den grund, att en återremiss tjenar till ingenting; ty Utsk. kan icke afgifva annat memor., än det gjort; likasom en återremiss i afseende på Statsrådet icke heller tjenar till något, när Utsk. har grundlagen emot sig att framkomma med annat memor. än detta. Jag tror derföre, att det vore loyalare att här uttrycka sig: Vill man, att Statssecret. Skogman skall afskedas, eller vill man det ej. Må man derom votera, och må hvar och en derom uttrycka sitt hjertås känsla, Hr af Billbergh, Joh. Peter, uppläste följande: Jag hade ämnat yttra mig uti de speciella anmärkningarna emot Hr Statssecret. Skogman; men då jag blef förekommen af talare, som klarare och fullständigare, än jag skulle hafva kunnat det, ådagalade haus oskuld och huru högst oförtjent och stridande emot allmänna omdömet det skulle hafva varit att frånkänna honom både nit, skicklighet och fäderneslandskänsla, ansåg jag det mest öfverensstämmande med min grannlagenhet emot Ståndet att icke uppehålla discussionen med ett återupprepande, fast med andra ord, af hvad redan yttradt blifvit. Då jag likväl nu begärt ordet, bör jag förklara, att det är i anledning af Gr.
Tiden för afoch tillträde bestämmes af Syne-Rätt, enligt allmänna Lagens föreskrifter derom. Sådane frågor fullföljas i Hof-Rätt och Konungens Högste Domstol. Utskotten hafva till gemensam pröfning förehaft detta mål, och få vördsamt anföra, att då, enligt hvad Molionairen upplyst och Utskotten serskildt hafva sig bekant, en ny Militiae-Boställs-ordning är under utarbetning och ofördröjligen torde komma att utfärdas; men Utskotten icke äro i tillfälle att bedöma, huruvida föreskrifterne uti den väntade Författningen må blifva tillämplige på alla andra boställen och lägenheter, bland hvilka en del under helt olika vilkor innehafvas; så anse Utskotten sig icke böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att med något förslag i berörde hänseende gå Kongl. Maj:t i förväg; dock för vinnande af likstämmighet i Författuingarne om byggnadsskyldighet å boställen i allmänhet, så 4 Lagsamt Ålim. Besv.- och Oeton.-Utsk. Utlåtande N‘.o 43. Tidt en sådan, utan förnärmande af enskild Bält, kan tillvägabringas, hafva Utskotten trott sig böra vördsamt föreslå : att Rikets Höglofl. Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, sedan en förnyad Militise-Boställsoch llusesyns-Ordning blifvit utfärdad, och, i händelse föreskrifterne deruti till större eller mindre del kunna pröfvas tillämplige jemväl för andre boställen, samt ändringar i allmänna Lagen af sådan orsak erfordras, täcktes derom till Rikets Höglofl. Ständer framställa Nådig Proposition. Stockholm den 28 Januarii i835. Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Januari! i835. Utlåtande, i anledning af äterremiss å Betänkandet N:o ät, angående förändringar i Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket den f. Maji 18iy och Kongl. Kungörelsen den g Junii i83a.
Räntmästarnes remisslage, skulle serskildt anslag derför ej vidare erfordras och således anslaget till remisslage med motsvarande belopp förminskas; men då, oaktadt denna utgift i medeltal utgjort 2,795 R:dr, nämnda förslagsanslag för detta ändamål blott upptagit 1,500 R:dr, ansåg E. K. M:t endast sistnämnda belopp kunna från anslaget afdragas. Som Rikets Ständer funnit sig icke kunna bifalla den föreslagna omorganisationen af Stats-kontoret och de för densammas genomförande äskade öfverflyttningar till Stats-kontorets nya stat, hafva Rikets Ständer ansett någon nedsättning uti nu ifrågavarande anslag icke böra ega rum, utan detsamma fortfarande upptagas till enahanda belopp, sorn å nu gällande Riksstat är uppfördt. 10:o. Enär förslagsanslaget till manlalsskrijhings-provision, upptaget till 10,500 R:dr, icke varit tillräckligt till bestridande af dermed afsedda utgifter, har detta förs lags-anslag blifvit ökadt med 2,500 R:dr och således å Riks-staten uppfördt med 13,000 R:dr. 430 Expedit iönsUtsko t tets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 172. liro. I öfverensstämmelse med E. K. M:ls allmänna förslag, angående förändrad reglering med de lill Embetsoch Tjenstemän samt betjening nu utgående ljuspenningar, har E. K. M:t begärt att från detta förslags-anslag måtte öfverflyttas till de på denna hufvudtitel upptagna embetsverks aflönings-stater ett sammanlagdt belopp af 7,676 R:dr 32 sk., men, af skäl, hvilka i Rikets Sländers underdåniga skrifvelse den 3 sistlidne Maj äro anförda, bar denna nådiga framställning, för närvarande icke blifvit af Rikets Ständer bifallen.
Ja, ja, svenskarne förstå sig på bränvin, det är bekant." "Finnarne jemväl", svarade Erik torrt. "Hvad behagas? Öl eller porter?" "Porter!" utbrast Smilander plumpt. "Det var gentilt, det." Frukosten intogs under nästan ömsesidig tystnad. Då den var afslutad och Erik bjudit länsmannen en cigarr, sporde han höfligt: "Och hvad förskaffar min tant äran af ert besök, herr befallningsman?" "Ah ja hm, jag gjorde liksom bekantskap med damerna i går vid fallet", genmälte Smilander, "och så ville jag i dag aflägga min visit hos herrskapet. Är den äldre verkligen er tant, herr ingeniör, eller är det bara såder som på resor brukas? Den yngre..." "Herre!" utropade Erik, "säg mig kort och tydligt, hvad är ändamålet med er visit?" "Inte så het, min herre", sade nu den objudne gästen i myndig ton, "vi administrativa tjenstemän måste ha noga reda uppå de främlingar som komma hit till orten." Erik rodnade af förtrytelse och afvägde just de uttryck, i hvilka han skulle ge den pållugne mannen en tillrättavisning, då Jenny, som af den ängsliga tanten fått höra anledningen till besöket, inträdde från salen och, vändande sig till länsmannen, yttrade: "Är det fråga om våra pass, så kunna vi dermed inte tjena nu, men vi skola skrifva efter dem till Wiborg om herr Simlander önskar det?" "Simlander", utbrast denne på ett föga höfligt sätt, "jag heter Smilander och fordrar att herrskapet skall dokumentera sig, eftersom ni ä' utländingar." "Så mycket höfligare borde ni bemöta dem!" föll nu Erik något häftigt i talet. "Herrn har ju hört att fruntimren äro min tant, fröken Stråle, och min kusin, fröken Bertram, hvad vill herrn mera?" "Stråle, Bertram?" återtog länsmannen förargad. "Och höflig kan jag nog vara, om man visar mig tillbörlig respekt. Nå, den här saken börjar se kinkig ut för er, skall jag säga.
Enår, i följd af de vid innevarande Riksdag skedde regleringar, öfverskotten på Stats-Verkets beräknade Inkomster, hvilka till Riksgålds-Contoiret skola ingå, åro beståmnde, dels till fullgörande af Reqvisitionerne på det så kallade mindre Creditivet och dels till insättningar uti det Lån mot 3 proCents ränta, hvilket för Canal och andra Byggnader skall upptagas, kan det icke vara likgiltigt, om öfverskotten på Tullmedlen förr eller sednare kunna af Riksgålds-Contoiret disponeras. Då hela behållningen af Tullmedlen kommer att ifrån Tullstyrelsen omedelbarligen levereras itill Riksgålds-Contoiret, och den härutaf för Statsbehofven arislagne Summan år bestämd, så kunna Riks - Stats-Ut skottets Be länkanden. 237 gålds-Contoirets egne Räkenskaper utvisa, om och når något öfverskott uppkommit; och den händelse år således tånkbar, att afven, under löpande Tulluppbörds året, öfverskotts medel skulle kunna komma att uti 3 proCents Lånet insåttas; hvaremot dylika medel, om de, i förut vanlig ordning, skolat från Kongl. Stats-Contoiret aflemnas, ett eller, måhånda halftannat år sednare kommit till Riksgålds-Contoirets disposition. Beträffande frågan om de för Mini O ster-Staten utaf Tullmedlen anslagne Ett Hundrade Tusen R:dr Hamburger Banco och såttet till denna Summas anskaffande sedan, med år 1825, några Tullafgifter icke erlåggas uti Hamburger Banco; saar föreslaget, att berörde Ett Hundrade Tusen R.dr skola, efter reqvisitioner, hållas Kongl. Stats-Contoiret tillhanda samt de hårtill behöflige vexlar, genom RiksgåldsContoiret, upphandlas.
Utskottet har trott sig kunna föreslå en så låg procent på den grund, att fastighetsvärdena på landet, i följd af den vid sistlidne riksdag antagna nya bevillningsförordningen, blifvit betydligt förhöjda, men då i betraktande tages, att fastighetsvärdena i städerna nära nog äro desamma som förut, och att det rörliga kapitalet icke ökats, äfvensom lösegendomen i allmänhet, icke kan anses hafva undergått, någon värdeförhöjning, samt den föreslagna befrielsen för stämpelafgift ä efterlefvande makes giftorätt i boets behållning, säkerligen kommer att, öfverhufvud räknadt, reducera sterbhusens behållningar med mera än judel, kan jag i alla fall icke inse annat, än att den nämnda procenten är alltför låg för att kunna åt Staten förskaffa en inkomst, som närmar sig den, som, i följd af den progressiva Bevillnings-Utskotiets Betänkande N:o 7, 25 progressiva skalan, Staten tillgodokommer. Af denna anledning får jag härmed reservera mig emot Utskottets hemställan i detta hänseende samt vördsamt föreslå, att stämpelafgiften å bouppteekningar måtte bestämmas till minst procent, eller 40 öre per 100 R:dr af boets behållning, otti icke till £ procent eller 50 öre per 100 R:dr, hvarigenom jag ändock befarar att en icke obetydlig minskning kommer att ega rum i Statens inkomst af stämplade pappersafgiften.» Häruti har Herr af Wirsén, C. Th., instämt. 4:o likaledes af Herr S. Benström: »Vidare anser jag mig böra reservera mig emot Utskottets hemställan, att valören å den stämpel, hvarmed primavexlar å utländsk myntsort böra förses, måtte bestämmas till 1 R:dr. Jag medgifver visserligen, att det för vexelgifvare kommer att medföra lättnad oeh beqvämlighet, att den ifrågavarande stämpeln blifver af endast en valör, äfvensom att denna stämpel, på sätt Utskottet föreslagit, blifver af sådan beskaffenhet, att den kan påklistras vexeln, men jag anser dock den föreslagna valören derå vara något för hög.
Vi få emedlertid äfven här anföra hvad Borgare-Ståndet uti sin Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oee. Utsk. Bet. N.-oSp. 27 underdåniga Skrifvelse yttrat emot 11 § 4 Art: ”Uti denna §, hvilken Borgare-Ståndet ”ock förkastat, äro gränsorna emellan Stads”oeh Landtmanna-Näringarne öfverträdde, ”och det till bägges skada, ty ju bestämdare den gräns är, som skiljer dessa Nä”ringar från hvarandra, desto säkrare trif”vas de hvar för sig, men ju mer de ingripa uti hvarandra, destomindre finna de ”ömsesidig afsättning. Om det blifver e-n ”rättighet för Borgare i Städerna att på ”Landet inrätta sina verkstäder, så befarar ”Ståndet, att Städerna, som borde vara ”handtverkeriernas hemvist, småningom blif”va tomma på idkare. Det är ej nog, att ”en sådan på Landet bosatt Stads-Borgare, ”då han icke möjligen kan deltaga uti Borgerskapets personliga skyldigheter, erläg”ger en viss afgift. Den kommer endast ”Stadens Cassa till godo, men berörde skyldigheter , ömsom i Kronans, ömsom i ”Stadens ärenden, drabba Borgarne uti Staden, så mycket mera ofta och kännbart, ”hvarigenom de borttagas från det arbete, ”sorn skulle gifva dem bergning. Sällan läder brist på utrymme eller på passande ”local inom Städernas gebit göra detta fö”reslagna stadgande mera nödvändigt nu, ”än förr med bibehållande deremot ”af det i Städernas privilegier bestämda vilgor, att Borgare skola bo inom Städernas 2.8 Bil. l. Lag-s.
Jaa sannerligen, slantarne rullade som af sig själfva in i fingrarne på honom, och där blefvo de sams med honom om att stanna till hans bleka död. Folk visste nog inte, huru pass rågadt han hade i storkistan, men rågan var det, och ingen lefvande mer än Jan Persa sjelf hade lyft på det locket. Om han var omtyckt där i bygden, Jan Persa? Åh nej, inte så värst, för se han hade liksom ett snöre om benet på mest hvarenda en där, och när han ryckte i det då sved det. Ja, det vill nu säga som så, att när någon kom i knipa, gick han till Jan Persa och knackade på storkistan. Han fick förstås det han ville, men i utbyte fick han lämna ett papper, där det stod skrifvet, att han hade fått precis en femma mer än han hade fått, och att han därtill skulle betala Jan Persa sex procent i ränta. Se, det var snöret, och det stramade åt på bestämda dagar. Kan en då undra på att de blefvo le’ den, som stod för slikt! Tro därför inte, att de kunde undvara honom! Eller om han var högt aktad, Jan Persa? Jaa åhja, för se, han hade ju ändå storkistan, och då gjorde det väl inte så allra värst mycket, om en del af innehållet hade kommit dit i misshugg så till sägandes. Det hade nog varit som så med den karln’, att han aldrig kunnat läsa sjunde budet utan att staka sig, och då kan en inte begära, att han skulle lefva efter’t heller utan att staka sig. Ja, för att säga sanningen, hade han så storbonde han var setat inne. Det var nu bara för att en tiokronssedel, som han inte hade någon sorts gemenskap med, smetat fast sig vid plånboken hans. Och nog var det branog lite att väsnas för, men som det inte var första resan, räckte det ändå till för att Jan Persa skulle få åka kronskjuts. Man kan då säga, att det var rena oturen för honom den gången. Det hände sig just som så. Jan Persa, en som hette Stursken från Burträsk och ett par till kommo opp en dag det här gick för sig för flere år se’n till en Karl Michael.
Ett fast Stats-Ulskott synes derföre oumbärligt och samma Utskott torde älven böra öfvertaga det nuvarande Bevillnings-Utskottets befattning, äfvensom bibehålla sin nu egande med Riksgåldsverket. Utskottet har till och med trott Riksförsamlingen böra ega rätt att i de delar, der Riksförsamlingen anser sådant lämpligt, åt Stats-Utskottet uppdraga Riksförsamlingens rått att gifva föreskrifter, i afseende på Riksgålds^Contorets förvaltning. Utom det allmänna skälet, att en större församling sällan med framgång befattar sig med reglementerande i förvaltnings-detaljer, kan ft - 6 lior till Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 68. terligare anföras det, att framgången af de låne-operationer, hvilka kunna åt Riksgålds-Contoret uppdragas, till en högst väsendtlig del kan bero på hemligheten af de instructioner, efter hvilka de ledas: en hemlighet, sorn blir omöjlig, om dessa instructioner omedelbarligen af Riksförsamlingen skola meddelas. De mångartade göromål, som på detta sått tillfalla nämnde Utskott, hafva ej tillåtit att derföre föreslå ett mindre antal ledamöter än trettiosex, och Utskottet skulle tvekat, huruvida detta vore tillräckligt, om ej 73 § lemnade Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG lill Samtlige Riks-Ståndens Protocollj Innehållande de Handlingar, hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade, såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar. saint Riksens Ständers Protocolls-Utdrag vid Lagtima Riksdagen i Stockholm iSaj - Andra Samlingen. (Revisorernes m. fl. Berättelser och Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag innehållande Remisser. lista Bandet. STOCKHOLM, Tryckt hos Elmén och Qranl/i g, J.P. Lindks Enhet, E. B. Nestius, Z. Haggström, A. E. Ortman, samt å Ecksteinska och Marejuardska, Boktryckeriernc, iS23 och 1824.
Memorial till Rikets S/änder, med förslag till ändring uti 15 § Riksdags - ord/i ingen, angående hemmansegares representationsr&ll. Med anledning af en lill Konslitutions-Utskotlet af Ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr Dalman, /F. F, öfverlenmad motion har Ronstitutions-Utskoltet ansett sig böra föreslå den ändring uti lö § Riksdags-ordningen, alt afven den hemmansegare och kronohemmans-åbo, sorn förr tillhört annat Riks-Ständ eller innehaft ordinarie beställning i rikets tjenst, må kunna välja och väljas till riksdagsman i BondeSlåndct. Nämnda §:s stadgande, attlill riksdagsman af Bonde-Ståndet skall väljas en hemmansegare, "hvilken icke tillförene hört till annat Riks-Stånd, eller någon ordinarie beställning i rikets tjenst eller fullmakt derå innehaft," härleder sig från 7 § af Riksdags-ordningen den 17 Oktober 1723, der det heter: “Allmogen i hvart härad väljer sin riksdagsman af sjelfva Bonde-Ståndet, som inom häradet bor, och bofast man är och tillförene icke i något annat Stånd eller beställning slått häfver.11 Oaktadt denna bestämning förut ej i lagstiftningen var gifven, hade den dock i verkligheten alltifrån det Slånds-indelningen inom representationen uppkommit blifvit iakttagen. Anledningen hvarföre föreskrift derom uti skrifven lag upptogs, torde hafva varit, å ena sidan, den kort förut väckta frågan om ofrälse ståndspersoners representationsrätt, och, å den andra, det dä långt mera, än nu, hos Stånden rådande begäret att afsöndra sig från hvarandra. Genom 1772 års Regerings-form ansågs visserligen sistnämnde Riksdagsordning upphäfven; och i Kongl. Sladfästelsen på Svenska och Finska allmogens frioch rättigheter den 4 April 1789 biel' ifrågavarande bestämning icke upptagen uti stadgandet om Allmogens riksdagsmannarätt, hvilket lydde:
I b varje socken skall vara minst en skol-lärare, som antingen i kast skola eller ambulatorisk!: meddelar undervisning, smärre socknar doek obetagst att om en tolk-skola sig sorena; oeb skall ntl de okvan, mom. Ö, omtormälda ämnen ärligen undervisas, uti kast skola minst sex mänader oeb i ambulatorisk skola minst tio veckor i bvarje undervisuingsrote, bvaruti torsamiingen eller skol-ilisti ietet är kordeladt, oeb ma, der k^rkolierde oeb torsamling sä önska, undervisningen vidare oeb till andra ämnen utsträckas. 6:o. Ix^rkoberde skall bakva inseende olver sorsamlingens skolverk samt besörja, att det i tillbörligt skick bälles oeb klitigt begagnas, bl var oeb en ak sorsamlingens ungdom, maneller qvinnkön, skall vid lydida tolk är bakva lärt läsa innantill 8venskt oell b-atinskt tr^ek, samt u-antili lbutbers lilla Latecbes ined den antagiia kö-klaringen samt känna biblisk bistoria; oeb skall den, som leke vid nämnde alder detta inbemtat, vara kör^ligtad att undervisning i kolk-skola begagna, tor att kunna till nattvardsundervisning antagas. församlingen vare likväl obetaget att, i samräd rned I^rkoberden, kunna kramdeles utsträcka kordringarns jemväl till andr» knnskaps-ämnen. Dsrsre i kollt-8llols lrör i lön ätnjuts mi»8t vsrclet ak 8extoir tnnnor 8jrsnnrsl» lislkten rs^ oelr lrslkten lcorn, jemte kri lro8tscl oelr kianäs, eller, oin koöer oelr lrete köl' en lco Iian lronom clerjemte lrereös8, Djorton Gunnor 8j)snmsl. 8:0.
Grefve Pilljencrantz ingifvet så lydande Memorial: ”Hå en större noggranhet vid Mantalsskrifningarna i Riket blifvit ansedd pödig, icke allenast till beredande af en mera säker Statistisk kän - Sioo Dm 2 2 Juli* kännedom, vvtan äfven i anseende till det inflytande, som rätt verkstälde Skattskrifningar äga på Bevillningen , har jag icke ett ögonblick tvekat, att anförtro Mantalsskrifningen åt Häradsskrifvare, som äga en närmare kännedom om landet, än tillförordnade Cornmissarier, hvilka personer dessutom aldrig kunna vara så kända af JLandshöfdingarna och af dem icke med lika lätthet till ordentlighet hållas, som för stberörde Tjenstmän; men då jag till denna min anstalt varit föranledd af Embets-nit, åligger mig å andra sidan, att icke uraktlåta ett billigt afseende å Häradsskrifvarna, hvilke, genom dem i sednare tider åiagde öfriga göromål, allaredan är© urståndsatte , att sina tjenster utan biträde förrätta, men deremot icke hitintills hafva blifvit hugnade med ett, emot deras tillökta möda och kostnad svarande, arfvode. Den af Häradsskrifvarne i Westmanland till mig , med åtföljande calculer, ingifna ansökning, som jag ödmjukeligen bifogar detta mitt Memorial, utreder ej allenast deras närvarande lidande, utan ock , att deras befattning >med Berednings-Taxeringarna och Mantalsskrifningarna på långt när icke lernnar den inkomst, som med hänsigt å myntvärdet i fordna tider uppbars för blotta Mantalsskrifningen. Jag får derföre vördsammeligen tillstyrka, att
Härvid borde ock tagas i betraktande tvänne särskilda förhållanden, det ena att kyrkan ännu för få år sedan genom den dubbla tjensleårs-beräkningen lill en betydlig del tryggade skollärarens framtid och det andra, att landets induslriela förhållanden på sednaste åren vunnit en oerhördt stark utveckling. Den dragningskraft, som alstras af tillfället att omedelbart och med goda utsigter inträda på det praktiska lifvets många banor, verkade allt mäktigare och man måste befara ali skolundervisningens behof här skall komma att stå efter, hvilket isynnerhet gällde den gren af undervisningen, hvars utveckling vore mest ny och närmast stöde i sammanhang med de materiela yrkenas starka utveckling. Först efter långvariga och mödosamma förberedelser kunde lärarenerhålla en osäker utkomst, då deremot den andra banan, kort efter de akademiska sfu diernas afslulande, erbjöde en tryggad bergning. Hvad slaten, under sådana förhållanden, då den utstakade lärarens vilkor, hade att afse, vore, efter motionärens tanke, att en någorlunda tillräcklig utkomst erbjudes skolläraren vid hans första injräde i en StatsU tuko Hets Utlåtande iV.-o 148. 29 tjenst med lön, att en, om ej riklig, dock säker framtid försäkras honom och alt han har utsigt att på sin ålderdom icke lida nöd. Derjemte syntes det motionären vara en välgörande förändring, högst önskvärd för skolläraren och föga betungande lör staten, om hans framskridande till en bättre lön gjordes beroende icke af en äldre kamrats befordran elier död, utan af hans egen väl använda tjenstetid, ett aflöning sätt, som äfven vöre antaget af andra länder, t. ex. Danmark och Norrige. Vissbeten att vid äldre är, då vanligen familjens behof blifva större, hafva en någorlunda god utkomst, uppvägde den osäkra förhoppningen om en större lön, hvarförutan den väsentliga fördel vunnes, att öfvergången från ett läroverk till ett annat, hvilken för undervisningens friska lif kunde vara gagnelig och önskvärd, först derigenom blefve rätt verkställbar.
Den var det ämne, som talaren hastigast förbigick. Hvad egendomsprincipen beträffar, så må man hjertligen beklaga, att den någon gäng kom att få inrymme i det hvilande förslaget. Jag beklagar äfven mycket, att något sådant som personlighetsprincipen der blifvit hyllad såsom grundsats. Den första är alltför abstract, kan lätt missför - Den 28 Augusti. 57 förstås och har, sorn man vet, förledt en tänkande man att derpå vilja grunda qvinnans rätt till activt deltagande i landels politiska bestyr. Den sednare åter, eller egendomsprincipen, är i botten grundfalsk. Förmögenhet kan, såsom en redan stor och inflytelserik social förmån, icke, utan stor orättvisa mot de icke förmögne, tillerkännas en särskild politisk makt. Egenskapen af sjelfständig medborgare, hvilken mindre beror af rikedom än man i allmänhet synes tro, torde vara en tillräcklig qvalification för håde väljande och valda: .och då olyckligtvis det hvilaude förslaget tagit till uppgift, att söka emot naturen af saken tillvägabringa en förmedling emellan de förstnämnda priuciperne, till mer eller mindre inskränkning i den enda naturliga och enkla, nemi. medborgerlighetens; så har förslaget just derigenom blifvit blottsläldt för sädane anmärkn-.r, som t. ex. dem ronde den graderade egendoms-scalan, der man, med arithmetikens tillhjelp endast, och utan djupare uppfattning af ämnet, kunnat deducera befintligheten af anomalier och inconseqvenser i öfverflöd. Allmänna valrättsprincipen, ytterst stödjande sig på den lätt fattliga grunden af allmän medborgsrätt, har således blifvit liksom äler nerdragen och satt i äfventyr, genom conflicten med de tvenne, här i skef ställning anbragte, och sins emellan stridige principerne af personlighet och förmögenhet, och det lönar derföre väl mödan besinna, efter det öde, som det eljest förtjenstfulla förslaget nu går till mötes, huru man hädanefter må handskas med principer, för hvilkas halt man ej gjort sig tillfyllest reda.