Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
e/re/cr/, //df/et t />o,ns/o/, />c«fa^eu r/e» 21 1 8 j o. Närvarande: dustilise-kädeo: /s^er-F, ub/eafder-H', (Grefve .V,rcn7s/cp, Orefve ^rr^c. 'pillförordoade Köredraganden, Däradsköfdingen /i. Z'. d/o,^c',r, föredrog i underdänigkel: Kongl. KlajNs lVadiga kemiss gf den 2/p sisllidne danuari uppå serskilda 60mwitterades dea 26 lVovember sistlidet är afgisna underdänigg ullätande, rörande förändringen i nu gällande föreskrifter om besättning; varande berörde uoderdLnig» utlåtande af följande lvdelse: "8edan Kongl. älaj:t med afseende 3 det stora antal personer, som under är >837 varit käktade för gäld, sami enär mildring i bagens strängbet för icke svekfulle gäldenärer svntes af bliligket päkallad, enligt Kvad Herr dustiti!L-8t3ls - 8 Alinistern, i skrifvelse ak den 7 sisll.
Troligt är att, i händelse motionen remitteras, Utsk. svarar, att det vill i sammanhang med revisorernas berättelse meddela yttrande öfver motionen. Jag finner således intet ondt uti att motionen remitteras. Hr Cederschiöld: Man har sagt, att man bör vara tack sam för att Konungens Rådgifvare icke undandraga sig att deltaga D en 25 April. 399 i våra discussioner. Jag instämmer häri och går ännu längre, då jag tackar dem derför, att de meddela sådana uplysningar, hvarigenom kändt blifver, huruvida It. St:rs Fullmäktige i Riksg:sKont. begå fel eller icke Men denna tacksamhet skänker jag dem under vilkor, att de hafva fullt allvar med hvad de framställa och icke, om jag så må uttrycka mig, endast spela en komedi. Att en talare, Hr Gripenstedt, som framställt dessa anmärkn:r, icke af discussionens hetta dertill föranledts, kan så mycket säkrare påstås, som han var på förhand dokumenterad och hade med sig flera K. Bref, dem han åberopade till stöd för sina upgifter, hvilka dessutom icke i ringaste mån af discussionen framkallades.. Under sådana förhållanden var det naturligt, att jag måste anse honom hafva fullt allvar med sina anmärkn:r, att Fullmäktige förgått sig. Skulle nu detta verkligen vara händelsen, så kan jag icke finna annat, än att R. St:rs värdighet fordrar, att de låta anställa undersökning till utrönande af förhållandet. En talare har sagt, att det icke vore grannlaga att sammanställa Hr Gripenstedts egenskap af representant med den af Konungens rådgifvare. Härvid får jag erinra, att om bristande grannlagenhet förefinnes uti en sådan sammanställning, så är Hr Gripenstedt sjelf den, som gjort sig dertill förfallen, ty det var han, som först här åberopade just sin ställning såsom Konungens rådgifvare och yttrade, att om han kunnat förutse att Fullmäktige skulle så lillvägagå, och tillämpa de K. föreskrifterne på sätt som skett, hade han, i egenskap af Konungens rådgifvare, ingalunda tillstyrkt den af K. M. till Fullmäktige aflåtna Nåd. Skrifvelsen.
Gyldenstolpes yttrande, torde jag fä i samtlige ledamöternes minne återkalla, det jag visserligen till upplysning i ämnet haft äran relatera så väl motionens innehåll, sorn oek hvad Hr Malmstedt i anledn. deraf anfört, men att jag derefter, på sätt Hr Gr:n och Landtm, raina ord rätteligen uppfattat, vördsammast och uttryckligen begärt bifall lill Hr Gillberga förslag, hvilket jag tagit mig friheten för Ståndet upprepa, sådant det finnes i Utsk:s betänk, pag. 9 intaget. Sedan härefter propos. till bifall å Utsk:s i afseende på Hr Gillberga motion afgifna yttrande blifvit framställd och besvarad med blandade ja och nej, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. bifölle den af Hr Gillberg föreslagne förhöjning af afgiften till handelsföreningens kassa; och ropades härvid starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna, att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Frih. Cederström: I anledn. af det beslut R. o. Ad. nu fattat, får jag vördsamt hemställa, att, pä sätt ett af Hr Gillberg rörande 28 § handtverks-ordmn, väckt och uti Utsk:s betänk, pag. 14, intaget förslag innehåller, R. o. Ad. likaledes täcktes medgifva det en förhöjning i den uti nämnde § förekommande afgift måtte äga rum. Motionären har pä anförde skäl ansett den böra höjas frän 2 till 5 eller 6 r:dr. Utsk. har vid behandlingen af denna motion åberopat sitt yttrande i afseende å en lika beskaffad anmärka, vid 24 § hamlelsordmn hvaruti Utsk., enär icke visat vore, att afgiften befunnes otillräcklig, och kassan dessutom hade andra inkomster, samt enligt Utsk:s åsigt dylika afgifter borde så bestämmas att de icke komme att utgöra ett hinder för den mindre bemedlade, afstyrkt bifall lill förslaget.
Den yngste » extra ordinarie », som det kunde falla Åke in att vända sig till, skulle med harm protestera mot att likställas med en kvinna, om hon också varit med i verket i tjugu år. Först när han blfvit oense med flickorna, hade han gladt sig åfr det medhåll hans manliga kamrater gåfvo honom, men sedan började det plåga honom. Chefen var en man med godt hufvud, men han var framför allt tjänsteman och hänsynslös i omdömen och domar. Särskildt fröken Berger led under hans regemente och hade flere gånger fått höra från honom, att hon var dum och ingenting begrep. ^ e t ges många slag af sparsamhet här i världen och den tar sig uttryck på många olika sätt. Den ena individen af människosläktet är ju ej lika den andra. Under det den ena samlar pengar blott för penningens egen skull och utan samvetsskrupler begår mången ohederlig handling endast för att få sin skatt förstorad, så gömmer den andra sin fullt ärligt förvärfade förmö- genhet för att någon gång i en obestämd framtid därmed kunna uträtta någonting riktigt storartadt, vare sig i filantropiskt, praktiskt eller estetiskt syfte. Och under tiden hafva de — den ene så väl som den andra — mycken ovilja för att gifva ifrån sig sina småmynt. Ja, vår filantrop ser kanske oberörd, hur en ' medmänniska svälter och fryser och måhända går under, under det han i sitt tysta sinne gör upp en kalkyl öfver hur många hundra, eller möjligen tusen, ännu fattas i det kapital, med hvilket han en gång ämnar att slå ett stort slag, som skall komma världen att spärra upp ögonen af häpnad öfver ett sådant ädelmod. Jag vill ej därmed säga, att alla äro lika egoistiska i sitt samlande, ty dess bättre finnas nog också de, hvilka strö ut sitt små- mynt med fulla händer, på samma gång de klokt afsätta ett kapital som i framtiden skall bära välsignelsebringande frukter. » Allt eller intet, » är en del människors valspråk. De sitta med händerna i kors under en obestämd väntan på att nå- gonting stort skall komma till d e m: ett stort arbete att utföra, någonting med hvilket de synbart kunna ingripa i mänsklighetens historia — och under tiden glömma eller vårdslösa de alla sina små plikter.
Men 0111 det skulle falla R. o. Ad. in vid en annan riksdag, att t. ex. förklara, det vi, som sitta här på yttersta venstra sidan, skola flytta oss till höger om Landtm, på de första grefve-bänkarna, eller att de ytterste skola blifva de främste och tvertom; så skulle det måhända också hafva sina olägenheter. Det synes vara skal, att den som först kommit härin, tager det främsta rummet, och den som kommit sist, intager det nedersta. Men det torde ligga något annat härunder. Det är icke mer än tvänne riksdagar sedan en värd ledamot gjorde det förslag, att man här, såsom i andra länder, skulle sitta på hvar sin sida, efter partier eller tänkesätt, så att vi här skulle få en höger och en vänster sida, oell att man skenbarligen hade hvar och en afsöndrad från sina motståndare. Detta väckte motstånd hos R. o. Ad., och motionen förföll. Nu kunde det hända, att, ifall detta stadgande infördes i ordn.stadgan och ej längre stod i Ridd.Ordn., det (olle dem in, som vid början af en riksdag voro rådande, att fatta ett sådant beslut, sorn den gången åsyftades. Då sades, att de, som voro af samma mening, borde sitta bredvid hvarandra, för alt kunna hviska skäl till hvarandra, hvarigenom tid skulle vinnas då färre talare uppträdde. Om förändringen skedde, så hade mati genast denna olägenhet af offentlig söndring införd, hvilken man. undviker, då hvar och en sitter efter sin nummer. Jag anser således sista delen af förenämnda § vara af den beskaffenhet, att den ej bör uteslutas ur Ridd.- Ordn. Det är möjligt, att dylika saker ligga under flera andra stadganden, som jag ej hunnit eftertänka. Derföre vore det måhända bäst att låta Ridd.Ordn. blifva oförändrad, samt sålunda slippa den natt-öfverJäggning, som redan synes hafva varit nog lång. Den 11 April e. m. Frih. Tersmeden:
Dylika vanartige personer kunna val numera, efter undergångne varningsgrader, dömas till allmänt arbete, men efter den korta arbetstidens slut återkomma de, visserligen icke förbättrade, men ingifvande mera fruktan, hvarigenom deras sysselsättande med tillräckligt och lämpligt arbete annu mera försvåras. Alt emellertid fattigvårdsfrågan blifvit på ett i allmänhet tillfredsställande sätt löst kan icke bestridas, och de anmärkningar, som deremot ännu kunna framställas, torde mindre äga sin grund i fattigvårdslagen, än bristen i de institutioner, som med den äga ett nära sammanhang Tiggeriet har nästan öfverallt upphört och der det förekommer, härleder det sig icke från något behof, utan af lättja och en okuflig böjelse alt lora ett kringirrande lif. Val förspörjes den klagan, att fattigförsörjningen numera icke. såsom fordom, är att anse såsom en gärd af barmhertighet och christligt sinne, utan blifvit förvandlad till eri tvångspligt, hvarigenom tacksamheten hos den behöfvande, med få undantag, försvunnit och medlidandet hos den hjelpgifvande betydligen afsvalnat; men orsaken till denna klagan, der den icke är obefogad, kan dock icke med skäl tillskrifvas fattigvårdsstadgam Att bördan af fattigförsörjningen faller ojemnt på olika fattigvårdssamhiillen är visserligen en olägenhet, men då denna icke lärer kunna undanrödjas, med mindre fattigvurdssamhällena erhölle större utsträckning, torde de svårigheter, som för en dylik förändring möta, vara öfvervägande, så att någon rättelse härutinnan för närvarande ej synes med verklig fördel kunna lill vägabi ingas. Rotering. Hela Södermanlands regemente, jemte lil nummer af Lif-regernentets Grenadier-korps och 15 nummer af Lif-regementets Hussar-korps, äfvensom Södermanlands 2:a båtsmans-kompani, bestående af 142 nummer, äro inom Länet roterade. 547 rotar af Södermanlands regemente rekrytera sedan längre tid tillbaka efter skof, eller så att, utan afseende derå, hvarest vakansen inom skofvet uppstår, rotarnc i en bestämd ordning anskaffa och lega rekryt.
— Är ni en kokett — det trodde jag inte, säger han hest och mörkt. — Visst är jag en kokett — svarar en hysterisk röst från verandan. Ada vänder sig om på tröskeln, hennes ansikte förefaller i skuggan skarpt och visset. — Godnatt, sof godt och tänk aldrig mer på så dumma saker. Matilda lyfter i kväll icke sin blick från kyrkgolfvet. En glöd af förstående godhet bränner sig långsamt in i henne ... tum för tum viker fruktan tillbaka, hon bäres af sin aning öfver djupen, allt blir så lätt att komma öfver — bara inte ord — inte tankar en gång blott en andens outsägliga fröjd öfver att lefva ... Orgeln tonar sakta — hon ser upp. Förtärande lysa blodröda astrar mellan kandelabrarnas bernstensgula lågor, Lindes hand hvilar på katederns stora svarta bibel med blänkande guldsnitt. Han är så förfärligt blek, hans ögon äro riktade på henne men han skådar liksom icke henne utan något långt bortom, och dock suger sig hans väsen in i hennes, det är som andades han tätt bredvid, tänkte på henne, såg ensamt henne i hela rummet. Kan hon icke stanna här och dock behålla sin själ för sig?! Amen Matilda nästan flyger ur bänken, ilar nedför gången och stöter upp dörrarna till den tomma förstugan. Utkommen i det fria börjar hon springa nedåt den folktomma avenyn, hvars yppiga trädkronor nå hvarandra tvärt öfver och bilda ett hvalf af gulröda hängande grenar. Det är bländande klart och månen skiner från det ljusa, glatta fästet stilla ned genom höstlöfvet. Men hon skyndar alltjämt framåt, hjärtat klappar hårdt — och då hon stannar för att hämta andan och skyggt ser sig om, faller öfver henne en känsla af tomhet och saknad — hvarför hastar hon egentligen? Gatan med sitt djupa perspektiv af vissnade lönnar ligger blid och månblekt tyst och tom som en fråga, den ingen besvarar. Följande kväll stod en af kyrkans äldste upp och talade med ögonen lågande af helig harm. — I ären hvarken kalla eller varma, därför vill jag utspy Eder af min mun, säger Herren.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit uti dessa frågor, hvilka vid flere föregående Riksdagar varit föremål fljy Rikets Ständers pröfning, får Utskottet anföra: att, på sätt erfarenheten nogsamt vitsordar, Nummer-LotLeri-inrättn ingen på en mängd spelande, så väl i moraliskt, som ekonomiskt hänseende, utöfvat ett skadligt inflytande; att det otrifvelaktigt innebär en motsägelse att, under gällande förbud emot hasard-spel i allmänhet, med Statens skydd hägna en inrättning, hvars verkningar på den obildade och oerfarne äro nästan lika förderfliga, som de, hvilka af andra hasard-spel förorsakas, samt att det jemväl synes föga öfverensstämmande med Statens värdighet, att, endast i betraktande af den, från berörde lotteri härflytande vinst, bibehålla en inrättning, som, ur moralitetens synpunkt, icke kan godkännas. På grund häraf och då den förlust, som för Statsverket skulle beredas, genom upphörande af hittills påräknadt bidrag från Nummer-Lotteriet, hvilket bidrag under åren 1832—1837 utgjort tillsammans 402,650 Rdr 30 sk. 11 rst., eller i medeltal 67,108 Rdr 21 sk. 2 rst. årligen, oberäknadt dels den bevillning, som å utfallne vinster för RiksgäIds-ConLörets räkning innehålles, och hvilken under nyssnämnde 6 år per medium uppgått till 9,335 Rdr 10 sk. 8 rst., dels det, för Nummer-Lotteriets brefväxling, Postverket tillflytande belopp, i medeltal 7,048 Rdr 13 sk. 3 rst., enligt Utskottets tanka, är af mera underordnad betydenhet, med afseende å Statsverkets nuvarande ställning, har Utskottet ansett sig ega fullt skäl, att hos Rikets Ständer tillstyrka, att nuvarande Kongl.
Såsom stod för denna anhållan har blifvit anfördt: Att Lagens grund och mening, vid fastställande af företrädesrätt för uppbörd, måste vara, att Kronan samt publika Verk och Inrättningar icke kunna sjelfva omedelbarligen upptaga de dem anslagne medel, hvarföre serskilde Tjenstemän måste till uppbördens förrättande förordnas, och då de allmänna medlen ovilkorligen måste till sina bestämda ändamål bibehållas, har omsorgen för det allmänna bästa fordrat, att tillägga Kronan och de publika Verken förmonsrätt framför Uppbördsmannens enskilde Borgenärer, hvilka, med kännedom om hans uppbördsmanna-egenskap, kunna vakta sig att lemna honom vidsträcktare credit; Att lika skäl, som i detta afseende förekomma till stöd för Kronans förmonsrätt, äfven böra vara gällande för Academien; Att genom serskilda Författningar en sådan förmonsrätt blifvit för serskilda Verk och Inrättningar stadgad, såsom för Sockne - Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o 6^. 3 Spannmåls-Magazins-Inrättningar hos deras Föreståndare och Syssloman; förStäderna, uti deras Uppbördsmäns tillgångar, för hos dem innestående uppbörds-medel, samt, för Rikets Ständers Bank, hos dess Casseurer, för af dem om händer hafvande Bankens medel ; Att, enär Upsala Academies räntegifvande Egendomar äro af frelse-nalur, borde deraf följa, att Academien hos sina Uppbördsman skulle ega samina rätt, som genom allmänna Lagen blifvit Frelseman, lika med Kronan, i detta afseende tillagd; Alt ifrågavarande förmonsrätt, allt ifrån äldre tider och ännu år 1818, ansetts så gifven och klar, att uti uppkomna C011- curser en sådan Academiens rätt icke ens blifvit bestrjdd; samt slutligen Att, uti det nyligen utarbetade förslaget till ny allmän Civil-Lag, alla allmänna, af Konungen stadfästade Cassör, Penningeverk och Inrättningar blifvit, uli 22 Cap. i5 §.
St:s obestridliga rätt är alt lagstifta för framtiden om huru förhållandet bör blifva, då ny skattläggning göres med jord, som ännu icke varit skattlagd; men sedan en skattläggning egt rum enligt gällande författningar och gällande lag, så har den lägenhet, som sålunda blifvit skattlagd, full rättighet att varda bibehållen vid den skattläggning, som egt ram. Der inträder eganderälten och dess område bör vara heligt. Ingendera statsmakten borde intränga derpå och derigenom utöfva sin myndighet, så att derigenom en förändring eger rum af den skattläggning, sora lagligen har försiggått. Delta, om det formella af frågans behandling i allmänhet. Jag tror att Reg.Fms 16 § bör skydda hvarje enskild mans rätt emot dylika tilltag, vore det äfven ifrån en sådan myndighet, som H. R. St. Den punkt, som nu egentligen är före, innefattar frågan om skatterna skola förändras ifrån att beräknas efter persedlar till att en gång för alla förvandlas till silfverskatt. Jag har en gång förut yttrat mig i denna fråga och vidblifver min åsigt att sådant vore skadligt. Gr. Anckarsvärd har behagat missförstå hvad jag yttrat i dag rörde detta förhållande. Jag anförde nemi. ett ex. som visade klart, såsom jag förmodar, hvad följden blef, då man fixerade skatten i silfvervärde i st. f. persedelvärde. Jag har icke sagt alt soldaterna hafva blifvit lidande, ty jag vet nog att de fått ersättning på något sätt, men jag har citerat detta förhållande såsom bevis på hvarthän det i allmänhet leder att förvandla persedlarna till penningar i st. f. att bibehålla persedlarne, hvilkas värde icke i tidens längd omvexlar på sam - 90 Den 7 September e. m. ma sätt som penningevärdet. Jag vidblifver milt yrkande på afslag å detta förslag af StatsUtsk. Hr von Hartmansdorff: Mig är sagt att åtskilliga talare, jag tror till och med 7, skulle vara anmälde. Om en hvar af dem talar blott | timme, så komma vi dock nära midnatten. Dessutom kunna vi få en särskild öfverläggning om votenspropos:ne. Hr Gr. o. Landtm, bar ock låtit anslå plenum tills i morgon. Någon hvila behöfva vi dessförinnan.
Lk en annan Leclamot: att clenna §., såsom i sjelfva verket ket^clanös allcieles ingen ting, saklöst kunclo uteslutas. Inom H. Lon6e-8tänllet «s åtskilliga Leclamöler: att clä 8läncl«t, vicl akgöranclet sk krägaii om m^ntksstäiniiingen, cieivicl lästat clet vilkor, att någon grunökonll tor Lanken icke ina äga rum, pä sätt 8t«tsvek Laneo-Ltskottei, föreslagit, meöelst reverserancle af Ztatens skul<t till Lanken; men en särlan grunökoncl klilvit i clenna omlvrinälci, vore 8tänclet cterigenom köi kincli aclt, att lietta förslag nu antaga; ltervici, såsom ^tteiligare skäl, äkeropats cle ak Hr O refve -von Fc/rvverör saint Hrr Lerg von, Lurcfs ock Le/re/r emot lagförslaget gjorcle reservationer. §. §. af en Leclamot inom Lillö, oek tköeln: att elen vore ökver6öclig, emellan clet förut funnes lag, att enskilcle Lanker kä kilclas, oek clenna §. sälecies enciast inneköll ett uppgifvande af kvaö säiuit tinnes, eller ett förutsättancle att L. 8t:rs Lank egcie ett uteslutanlls 1'rivilegium, samt ak en anna» Leclamot, inom samma Iltlätanäe, l^:o 28. 365 Liksstäncl: att clen ak Utskotten, uti prcemisserne till Letänkanclet L:o 16, ki-amställöe grunclsatts: att L. 8t:> s
De föreslagne §§. om tiden, huru ofta Revisionerne borde inträffa och hvarpå deras gagn så väsendtligen berodde, borde derföre icke till pröfning företagas, förr än RiksStånden afgjort det hvilande Grundlagsförslaget derom från sista Riksdag, Och enär således ett fullt tillfredsställande svar icke kunnat gifvas på någondera af de 3 hufvudfrågörne, så bar af Herr von Hartmansdorff den föreslagne Instruetionen ansetts i sitt närvarande skick icke antaglig. Herr Hjerta, Gustaf, har fästat uppmärksamheten på vigten af att bibehålla åberopandet af 3o §. Riksd.- Ordningen, som funnes i den gamla, men ej i den nya Instructionen, och har med anförde Stadganden ur Ålim. Lagetfprderi ordet Klander blifvit användt, sökt visa den olika mening hvari detta ord, sorn i nämnde Grundlags §. förekomme, borde tagas, i jemn fö reise till ordet tadel som i Lagen äfven förekomme, samt alt man således icke ämnat afstänga yttrande-rätten ai4 St a«t s-Utskottets för H. St:r om de Författningar, sorn Konungen lunde utgifva. Hvad af Hr Hjerta i öfrigt blifvit anfördt, äfvensom hvad yttrats af Hr Friherre Anckarsvärd , Carl Henric , som ansett K. Förslag ej kunna i någon af dess delar antagas, innefattas i de redan upptagne anmärkningarne. Och har Hr Grefve von Schwerin ansett vigtigt, att få bestämdt, huru formen för det redovisande Verkets Berättelse skulle vara beskaffad, emedan på denna hufvudsakligen berodde formen af Revisorernes. Anmärkningarne hos H« BondeStändet vid K. M:ts Förslag, framställdte af Anders Danielsson frän Elfsborgs Län, med hvilkeu sig förenat Riksdagsfullmäktige Casper IVijhman frän Upsala Län , Nils Mänsson frän Malmöhus Län och Johan Jacob Rutbergfrän Norrbottens Län, inskränka sig till en del af hvad ofvan redan blifvit andraget; men Anders Danielsson, som ansett Utskottet böra till R.
Vare tillåtet, att bref särskildt rekommendera, hvilka ej må utan mot qvitto utlemnas. Härföre erlägges, såsom rekommendationsafgift, half porfo vid aflemnandet, och half porto såsom lösen vid emottagan - Den ai Januar det, utom det enligt 6:e §. uppkommande porto, 11:0 Vill man försäkra, med rekommenderade bref, afsändande penningar, vexlar, invisningar eller skuldebref, vare det tillåtit, och åtager sig Postverket för sålunda försäkrade summor allt ansvar, mot en afgift af | proc, af beloppet. 12:0 För rättigheten att hafva lösväska, erlägges 2 R:dr i qvartalet till vederbörande Postkontor, och 1 R:dr till vederbörandeGästgifvare. i3:o För afsändande förbudssedel, som alltid skall vara öppen, erläggas 4 sk. B:co. i4:o För lösbref, eller sådane bref, som stadna inom det postkontors distrikt, dit de aflemnas, erlägges till Den 2 t Januarii. Postkontoret i sk., om det är adresseradt till det ställe, der Postkontoret är beläget, och ii sk. om det sedermera skall med lösväska befordras, allt för hvarje lod räknadt. 5:o Alla i io:e, i2:e, i3:e och 14‘e §§- Postkontoren anvista inkomster tillfalla Postmästaren till | och Postsecreteraren till |. Finnes ingen sådan anstäld, tillfalla de ensamt postmästaren. I afseende på denna fördelning för Stockholms och Götheborgs Postkontor, finnes särskildt stadgadt. Hvarefter Herr Rosenblad till protocollet särskilt aflemnade: 1:0 Diverse Postkurs-förslager; 2:0 Förslag till Timlista; 3:o Kongl. Preussiska PostRegulationeu af 1824. Begärdes på hordet. Den 21 Janu ari i.
I denna åsigt har jag blifvit desto mera styrkt, som Kongl. Maj:ts under den 17 September 1856 utfärdade cirkulär angående sättet för uppgörande af Konsistoriernas och elementarläroverkens räkenskaper — den enda mig bekanta föreskrift för nämnda räkenskapers form —• utstakar sättet, hvarpå åtskilliga andra läroverkets inkomster och utgifter böra verificeras, men föreskrifver ingen annan verifikation för utdelade fattigmedel än den, som innehålles i Läroverks-kollegii allmänna granskning af årsräkenskaperna. Då likväl saknaden af ifrågavarande protokollsutdrag har blifvit anmärkt såsom en brist i 1859 års härifrån afgifna räkning, bifogas desamma med åtecknad attest af läroverkets Inspektor öfver medlens utdelning. Carlskrona högre elementarläroverk den 10 December 1861. Carl Räöf. Läroverkets Rektor. Utdrag af Protokollet, hållet i Läroverks-kollegium vid Carlskrona högre elementarläroverk den 13 Januari 1859. § 2. På framställning af Herr Inspektor, tillerkändes åt medellöse lärjungen af andra klassen, Ernst Waldeinar Nordgren, vitsordad för berömlig flit oell mycket godt uppförande, uppmuntringsoell understödsmedel af Femton Riksdaler Riksmynt, hvilka skulle genom Herr Inspektor honom tillställas. Rcätteligen utdraget, intygar. Carlskrona högre elementarläroverk den 10 December 1861. Carl Rääf, Läroverkets Rektor. Utdelningen attesteras: II. Wachtmeister, Läroverkets Inspektor. Utdrag af Protokollet, hållet i Läroverks-kollegium vid Carlskroria högre elementarläroverk den 11 Januari 1859. § 2. På gjord framställning beslöt Kollegium, att tilldela lärjungen af S:de klassen, Georg Theodor Schirman, vitsordad för godkänd flit och mycket godt uppförande, men stadd i särdeles torftiga lefnadsvilkor, uppmuntringsoch understödsmedel af Tjugo Riksdaler Riksmynt, hvilka Rektor skulle honom tillställa. Rätteligen utdraget, intygar. Carlskrona högre elementarläroverk den 10 December 1861. Carl Rääf, Läroverkets Rektor.