Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
kanske, om vi funnit möte, möte i en tro, du ditt hufvud i mitt sköte slöt c än i ro. •Lycka, liten vän, på färden, liten kind, sof godt, blef vårt öde än i världen vissna rosor blott! Birger Mörner. » Ved De, hvad et hjem er? » » Et hjem er der, hvor dejligt rum for fem er, skönt der blandt fiender tykkes trängt for to. Et hjem er der, hvor alle dine tanker kan lege frit som born paa faders fang, hvor ej din rost på bjertedoren banker, for svaret lyder i beskegtet sang. Et hjem er der, hvor dine haar kan graane, og ingen mssrker, at du feldes dog, hvor k » r e minder deemrer for at blaane som aasens rygning blaaner bagom skog. » (Ibsen.) Är detta hem för trångt att kallas kvinnans värld? Oändliga vidder öppna sig för kvinnans lifsgärning, och hvad man brukar kalla » hemmets trånga väggar » faller bort, när man fattar och klargör för sig, hvad hemmet verkligen är — en värld af kärlek. Må hvarje kvinna fatta detta i själfva dess innersta betydelse; det finnes nog tyvärr de, som på frågan: » Ved D e hvad et hjem er? » måste svara: » Det har jag aldrig vetat. » T y de hafva aldrig gått till grunden med sig själfva i den frågan, de hafva ej redt ut för sig, hvad ett hem kan blifva till, när kvinnan gör det till sin värld, när hon sätter in hela sitt väsen på den lifsgärningen. Däraf så många misslyckade försök i arbetsmarknaden; jag talar ej om de kvinnor, som måste arbeta för sitt bröd, utan om de, som känna ett behof af att få något att lefva för, ett mål for sin verksamhet, men som aldrig känna någon tillfredsställelse med sig själfva eller sitt lif, utan i stället en gnagande känsla af tomhet, innehållslöshet.
Majit för bättre pris; men tlå vådan af de bedrägerier, hvartill denna prägel skulle kunna föranleda, är stor, kan jag ej annat än tillstyrka, det Banco-Ulskollel, vid besvarandet af den Kongl, Propositionen, måtte föreslå Rikets Ständer, att uttrycka den önskan, det köpparskiijemyntet, till alla siria afdelningar, måtte blifva, i afseende på både prägel, vigt och storlek olika med silfvermyntet.”; b) Yttrande af Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel. ”Den förändring i myntfoten för kopparskiljemyntet, hvarom framställning blivit gjord i den Kongl. Propositionen, anser jag visserligen böra införas, då derigenom, jemte en verklig fördel för allmänheten, kan beredas en vinst för staten, eller åtminstone den förlust förekommas, sora hittills på kopparmyntnirig egt ruin. Jag skulle likväl tro, att den minskning i halten, som blifvit föreslagen för 2 skillingstycken, äfven skulle kunna utsträckas till de öfrige afdelningarne, eller åtminstone till hela och halfva skillingsslycken. Kongl. Majit har ansett de mindre afdelningarne eller i och | skilling böra utmyntas efter 200 R:dr per skeppid, att hela och halfva skillingstycken böra utmyntas efter 25o Rldr per skeppid och slutligen 2 sk. stycken efter 3oo R:dr per skepp:d, hvarjemte Kongl. Majit äfven framställt skälet till den antagna högre utmyntningsgrunden för de lägre afdelningarne, nemligen att myntet eljest skulle blifva för litet. Jag tror likväl icke, att skillnaden i storleken på |:dels skillingsstyckena skulle blifva serdeles betydlig, om än utmyntningen deraf skedde efter 3oo R:dr per skeppund; dessutom finnes i många länder srilfvermynt af ännu mindre sorter. Äfven kunde fråga uppstå, huruvida det är nödvändigt att hafva så små afdelningar, sora | sk.; ty sällan lärer det komma i fråga, att någon är så nogräknad vid liqvider.
Det finnes tillstånd här i lifvet, då man nödgas taga äfven en slapp mensklig beklädnad under armarne, om man vill ha sitt på det torra. Hade man nu bara kunnat vada på vanligt skånskt sätt, skulle det aldrig bekymrat mig, men här gälde det att klättra från det ena öfverspolade stenblocket till det andra, försigtigt pejlande djupen emellan dem med käppar och paraplyer. Det skulle visserligen tagit för lång tid att dränka sig här, men i en handvändning kunde vi fastnat eller brutit armar och ben af oss, och det önskade icke ens kandidaten, fast hon hade bindlar i sin rensel. Vägvisarne gingo som vanligt först; med kraft och energi balanserande på de block, halare än ålskinn och falskare än kärleksvisans menniskotungor. Jag såg den tappra Ellen göra ett felsteg, slinta på en slemmig kullersten (icke kullerstol), fäkta vildt med ena armen, taga fart och ligga valbehållen på hinsidan elfven. Jag flyttade min ängsliga blick åt höger, såg Heggen upprepa kamratens rörelser, såg henne nära vid målet, såg strandbrinken brista i pålitlighet, och hennes ena fot plumsa ned i vattnet. Vi bedja läsaren påminna sig, att detta skedde minst sex veckor före svanjagten på Ekolsund, der prinsen af Wales gjorde ett liknande hopp och, enligt alla tidningars enstämmiga utsago, blef våt om ena foten. Så att om någon efterhärmning af fakta föreligger, är det ej från vår sida. En stund stod kandidaten i djupa tankar bredvid mig och vår mest eleganta kamrat, nu betänkligt barfotad, och så stred äfven kandidaten med händer och fötter emot alla mötande hinder och var öfver. Och nu manades vi två starkt till efterföljd, mindre af våra samvetens, än kamraternas stämmor, och jag begaf mig ut, kom öfver en sten, raglade fram öfver två, spände tårna i den tredje, den vickade till, det hala kräket, och jag satte mig på dess granne med fötterna redlöst hängande på ena sidan och en lång rad kappfransar i halfkrets flytande omkring stenblocket.
Till Riksens Ständer har framställning blifvit gjord, rörande billigheten af en tillåtelse för hvarje Svensk Medborgare, att på hvad ort som heldst inom Riket söka arbete; och som hvarken genom Lego-Stadgan , eller någon annan allmän Förordning , det är invånarne uti fattigare och mindre frugtbara orter förbudet , att, genom arbete uti förmögnare och af naturen mera gynnade Provinser, söka sitt uppehälle, och denna utväg till förtjenst af en stor mä'ngd arbetsfolk från Stora Kopparbergs och andra orter af Riket alla år under sommartiden begagnas, samt medför icke allenast en betydlig oecononrisk nytta för Landthushållare, som af dessa utvandrade arbetares biträde äro i hehof, utan ock verkar, att många ganska ofruktbara trakter af Den 14 Juli. 1173 af Riket likväl icke blifva öde, utan kunna hysa ett talrikt antal inbyggare; så hafva Riksens Ständer ansett det böra lemnäs fritt för hvar och en , som å landet äger lagligt forsvar, att, under vissa tider, utvandra till annan landsort, för att derstädes förrätta arbete, dock-*att lagstadt tjenstehjon bör hafva dertill efhålfit sin husbondes tillåtelse; anseende. Riksens Ständer härvid göra tillfyllest, att arbetaren är försedd med Pastors i Församlingen , der han bor, skriftliga betyg deröfver, att han äger god frägd samt att, då han är tjenstehjon , han fått sin husbondes tillåtelse, -att på Ejagon viss tid vistas från hemorten ; hvilka betyg böra efter visst forarn - lair inrättas, och deruti omnämnas, att de i nyssnämnde ändamål gälla. Till följe af denna Riksens Ständers yttrade mening, få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes Eders Kongl. Majit, efter särskilta landsorters olika behof och omständigheter, genom en utfärdande Författning i .Nåder föreskrifva hvad 1 detta afseende bör iakttagas, på det Allmogen må undvika den kostnad och det hinder, som anskaffande af ordentliga pass skulle medföra. Riksens
M. af besparingarne bevilja erforderligt understöd dertill. Jag vågar derför anhålla, att ifrågav:de punkt måtte utgå. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: För min del är jag af motsatt tanke med den siste värde talaren. Jag ogillar nemi: att de i förev:de hänseende väckta motionerna icke i vidsträcktare mån än som skett rönt bifall; men då så är fället, och jag dessutom icke anser det leda till något ändamål att yrka återremiss, hemställer jag, att denna oskyldiga mening, om den också icke betyder något, måtte få qvarstå, emedan den utgör ett medel för K. M. att, i händelse ett privat-seminarium uppstår, som synes förtjent af upmuntran, kunna använda statsmedel för detsammas understödjande. Jag får således anhålla, att nämnde mening måtte i Betänk, få qvarstå. Gr. Björnstjerna: Till hvad jag nyss hade äran yttra ber jag få lägga, att det förefaller mig som en omening, då Utsk. först anmärker, att då Staten sjelf underhåller fullständiga seminarier, hvilkas . lärare dels få betydliga löner, dels såsom i de flesta fall sjelfskrifna skol-inspektörer, erhålla den största vana vid undervisningen, anser Utsk. inga andra seminarier erfordras, men tillstyrker icke desto Den 7 Oktober. desto mindre några rader längre fram, att om dylika privat-seminarier skulle upstå, äfven dessa då borde komma i åtnjutande af understöd från Statens sida. Jag uprepar, att om ett dylikt understöd tarfvas, skall K. M., vår bön förutan, bevilja detsamma. Jag fortfar i mitt yrkande om denna menings uteslutande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då olika yrkanden blifvit framställda i afs. på de särskilda delarne af denna punkt, särskilda propos:v å hvardera delen borde framställas, samt hemställde derjemte först om It. o. Ad. behagade bifalla den utan anmärkn. lemnade delen, hvari Utsk. hemställt, att de väckta motionerna, så vidt de afse anslag för privat-seminarier, ej må till någon åtgärd föranleda. Ropades Ja.
Men har jordägaren åter lagligen bevisat, att arrendecontractet icke är af arrendatoren fullgjort, och hos Konungens Befallningshafvande begärt hane skiljande från hemmanet, enligt contractets ordalydelse, tror jtg att afflyttning ovilkorligen bör följa. I anledning häraf instämmer jag i fftn i Augusti /, ni. Herr von Francken* anhållan om återreraisa af förevarande Betänkande. Friherre Ridderfioipe, Fredric, uppläste följande: (Se Bilagan N:o 2.) Herr Riben-, Jag återkaliar gerna min anhållan om bifall till Utskottets Betänkande, och vill visst icke bestrida en återremiss, i fall ett förtydligande skulle anses behöflig. Ganska riktigt har Herr Tham erindrat, att förord bryter lag; men om olikhet i öfvtrtygtlsen om contractsbrott, yppar sig emellan jordägare och arrendator, synes mig ssken vara af en fullt tvistig beskaffenhet, i hvilken händelse, det icke i slika fall mer än eljest, bör vara Konungens Befallningshafvande tillåtit, att intränga inom Domaremaktens område. Herr Ribbing, Arvid-. Under discussionen, hvaraf jag blott åhört senare deen , har jag erfarit, att Herr Tham städt sine yt<randen på det exempel, att Konungens Befalbingshaivandes Utslag, i klara och ostridiga skuldfordringsmål , skulle genast gå i veikställighet; men detta är icke händelsen, tj blott med få undantag äger verkställighet jum , förr än Hof-Rätteo fastställt beslutet, siler detsamma vunnit laga kraft. § Beit l Augusti f. m. Herr Tham: Då en jordägare arrenderar hort sin egendom emot ett visst arrende, så lärer det val vara arrendatorens skyldighet, att hvarje gång taga qvittence, när han betali? arrendet. När han icke har något sådant, elier ej kan med vittnen styrka, att arrendet är på bestämd tid afbördadt, så torde detta vara tillräckligt bevis å jordägarens sida, att arrendatorn brustit i contractets fullgörande.
Af de andra begge satserne torde tillämpningen ligga för ögonen. Då Frih. Schwerin icke kunnat godkänna hvad jag i går yttrade i anledn. af Hr Frihms argumentation i en likartad fråga, nemi. att hans då afgifne anförande mera afsäge förhållandet i Skåne än i andra landsorter, så torde vara förgäfves för mig att söka öfvertyga den ädle Frih:n om giltigheten afmina skäl. De gälla dock, som jag tror, icke mindre för den i dag förekommande fråga, än för gårdagens. Mig synes Hr Frih:n föröfrigt hufvudsakligen hafva betraktat ostproduktion, såsom varande drifven i större skala, men dervid torde lian hafva förbisett att i Småland och äfven i andra provinser idkas osttillverkning i ringare skala å hvarje särskild gård och af mindre bemedlade jordbrukare, hvilka likväl tillsammanslagdt tillverka betydligt nog, och i alla fall äga billiga anspråk pä att icke vid tullsatsernes bestämmande förgätas, alldenstund de lika väl som den större godsägaren visserligen förtjena att skyddas. Gr. Gyldenstolpe har uppgifvit, att den Svenska osten icke är så god som den utländska; men om ock så vore, bör del ej hindra vidblifvandet af en högre tull; enär meningen dermed just är att lemna Svenska osttillverkningen det skydd, alt denna vara kan framdeles uppnå en högre grad af förädling. Jag har för öfrigt smakat på vissa slag af Svensk ost, som visserligen icke i större qvantitet produceras, men som i godhet kunnat tälla med förträffliga utländska ostar. Del är på dessa skäl jag yrkar bibehållande af 1845 års tulltaxas stadgande i denna punkt; jemväl Den 3 Juni e. m. 381 tinder förutsättning, alt de finare utländska nstslagen må af de mera förmögne något dyrare betalas, sä framt de, hvaruti jag på del hela icke inser någon trängande nödvändighet, vilja förunna sig nöjet att förtära dessa läckerheter. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke finna något ändamål med deu lullnedsättning Utsk. här föreslagit i afseende pä artikeln ost.
Dock anse Riksens Ständer till denna ändring hufvudsakligen höra, öm annars det der. med åsyftade ändamål skall vinnas, att, på sätt 9 §. i ofvannämnde Instruktion omLazaretts-inkom» sterne bjuder, alla ett Hospitals tillbörigheter och inkomster af hvad slag som hälst vårdas, indrifvas och redovisas af Läns-styrelseme, utan att Gillet med desamma har någon annan direkt befattning, än att från Direktionerne emottaga de så kallade öfverskotts-medel för den Allmänna Fonden till Gillets egen disposition och utdelning. I händelse Eder Kongl. Maj:t skulle i Nåder bifalla hvad Riksens Ständer sålunda föreslagit om närmaste Hospital-vårdens uppdragande åt Län - Direktioner , synas desse Direktioner lämpligast kunna uppgöra förslag på behofven inom Länet, samt efter vederbörlig pröfning de verkliga Öfvarskotts-medlen af Gillet bestämmas och disponeras. Härvid må likväl iakttagas den naturliga rättvisa, att den ort, hvarifrån medlen inflyta, tillerkännes någon förmåns-rätt till fyllande af egna bevisliga behof innan dessa öfverskotts-medel böra infordras och sålunda rätteligen blifva svarande emot sin benämning. Tillika framställer sig en annan billig fordran, att vid dessa Ofverskotts-medels bestämmande och utdelning inga afdrag ske för enskilda tillskotts-Donationer och Stiftelser, hvilka nu eller framdeles kunna inrättas till någon Orts enskilde fördel. Om ej åt denna fordran lemnades af; Underdåniga Skrifvelse 435 seende, skulle ej allenast Stiftarens välgörande afsigt tillintetgöras, utan äfven all bag dödas till sådana bidrag, då de nödställde inom den krets, till hvars understöd de inrättades, förlorade i allmänt hänseehde lika mycket sorn de kunde vinna genom den enskilde uppoffringen.
Propos. angifna förändrade grunder för bevärings-inrättningen, funnit sig böra hemställa: l:o skyldigheten för Svensk man att deltaga i allmänna beväringen, inträder, såsom hittills, med året näst efter det då han fyllt 20 år, och fortfar i 10 års tid; 2:o alla beväringsskyldige af de tvenne första åldersklasserne böra vapenöfvas; 3:o ökad öfning för beväringen är nödvändig och bör om möjligt utsträckas till alla; Den 7 Maj e. ni. 127 4:o skulle ökad allmän öfning visa sig medföra allt för stora kostnader, då må någon del af beväringen genom lottning uttagas för att enskildt utbildas; 5:o frivilliga anmälanden före lottningen böra be o O främjas; 6:0 ingen friköpning från lottdragning får ega rum; 7:o byte efter lottdragningen är tillåtet inom samma åldersklass;» hvarjemte Gr. Björnstjerna yrkat, att de 3 första punkterna i lians förslag skulle göras till föremål för en särskild propos. samt, derest de skulle vinna R. o. Ad:ns bifall, särskilda propos:r å de öfriga punkterna framställas; och hade slutligen yrkats afslag å Utsk:ts förslag. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvartill svarades många nej, blandade med ja, sedermera propos. på antagande af Gr. af Ugglas’ förslag, då svaren utföllo med talrika ja, blandade med nej, vidare propos. på antagande af Frih. Liljencrantz’ förslag, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, ytterligare propos. på antagande af de 3 första punkterna i Gr. Björnstjernas förslag, hvilken propos. besvarades med många nej jemte åtskilliga ja, och slutligen propos. på afslag å Utsk:ts förslag, då svaren utföllo med många nej jemte några ja; hvarefter och sedan propos. på antagande af Gr. af Ugglas’ förslag förnyats samt med talrika och starka ja, blandade med nej, besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Sådana fall förekomma dock, där den ortopediska bandagebehandlingen är nödvändig, enbart eller jämte den gymnastiska. Med ortopediska apparater kan m a n i förtviflade fall vinna åtminstone det resultat, a t t en ryggradskrökning blifver stationär, det vill säga, a t t den ej vidare utvecklar sig, och man måste ibland anse detta vara ett godt resultat af behandlingen. Möjligen kan förståndigt använd sjukgymnastik sedan åstadkomma någon förbättring. Dessa båda behandlingsmetoder utesluta för öfrigt ej hvarandra, u t a n kunna de med fördel användas samtidigt, hvilket i svå- rare fall är det allra bästa. E r k ä n n a s måste dock, att sådana fall förekomma, som trotsa all behandling och ständigt försämras, så att mycket höggradiga deformeringar ej blott af ryggraden, utan af bröstkorgen i dess helhet uppkomma. Alla de nämnda formerna af ryggradskrökningar utmärka sig därigenom, att de under sin uppkomst ej förorsaka sina bärare några egent IDUN I vårfrisk lycka, uti hägn och tro, Du manar oss att älska fosterlandet! Ack, lår oss, du, att älska, som du kan det! liga obehag, ej äro åtföljda af värk eller smärta, ej af ömhet för tryck på ryggraden:, i följd hvaraf de också kunna få under ganska feng t i d ostördt utveckla sig, utan att de upptäckas. E t t annat förhållande äger r u m vid verklig iriflamtnation i ryggraden, då i de flesta fall en mycket svår värk, ömhet för tryck, svårighet att gå fullt upprätt med flere besvärliga symtom snart uppträda. Inflammation i ryggkotorna leder till s. k. puekelrygg och är en ännu allvarsammare åkomma än de förut oninämnda ryggradskrökningarna. Då denna sjukdom i sin början för den ovane lätt kan förväxlas med andra former af ryggradskrökning, så ligger h ä r u t i ett ytterligare skäl för att i tid rådfråga läkare, så snart en ryggradskrökning förefinnes. Puckelrygg kräfver ock en helt olika behandling; i början helst långvarigt stillaliggande och sedan behandling med ortopediska apparater, då däremot gymnastikbehandling under pågående inflammationsproeess aldrig bör förekomma. J a g har ansett mig böra framhålla detta, då tyvärr misstag härutinnan ej sällan begås.
JTTert blicfen blänfte fall s o m fyennes spänne. Sesatt od} blef jag flyr f © r a n D Y ttll by. (Suö, låt mig ej mer se morgon gry, C y lifcet är mig uoröet bäsft s o m etter. 3ag efter fyenncs fjår od; linnes t} y Blott trängta fan t trilöa öar od} nätter. © Prins! ITTin uånöas tunga böröa r&gt;äg, 2Tttn lefnaös allt för fyåröa nöö öu fänne. © d} när jag öött, till öina suenner s ä g: €åt o s s maöonnans btstånö be för öennc, 5 o m för en öööltg fuinnas l} år od} r / y Spelt bort sin själ t sjufa öar od} nätter. fcum-Hit. Med två illustrationer af J e n n y Nyström. i. Ijörren sparkades upp, och den knubbige lille laboratDriedrängen vaggade in med en väldig damejeanne salpetersyra i fånget, omkring hvilken hans korta armar knappast förslogo till ett famntag. En pust af den kalla luften utifrån lyfte för ett ögonblick på den hvita slöja af stickande gaser och vattenångor, som sväfvade öfver laboratoriet, och Bunsenbrännarnes bleka lågor fladdrade till i en gul blixt. » Stäng dörren, » dånade det med unison kläm ur ett dussin strupar. » Kolfven » — så kallades han gemenligen af studenterna med anledning af sin klotrunda figur — • lyckades befria sig från bördan, sköt dörren igen och klef fram i rummet. Han knep helt menande på sitt enda öga. Det andra hade han förlorat en gäng för länge sedan i en gasexplosion, som barkat hans löjliga lilla ansikte fullt med otaliga skrynklor och ärr. » Hon har kommit. » sade han med en ton af högsta ifver. » Just nu!
De ännu gällanda författningar om barn-undervisningen uti Landtförsamlingarne skola redan länge hafva visat sin ofullständighet, och hundradetals Socknar, som äro titan något slags Scholor* skola vittna om nödvändigheten att vidtaga någon allmänt Verkande åtgärd uti detta hänseende. Landtmannen skall på de flesta ställen sakna medel, att enskildt afhjelpa denna brist. Bland PrestersLapet äro ej de sällsynte, hvilke hvarken spara tid eller möda* att, efter omständigheternes möjliga medgifvande, arbeta på sina Sockenbarns tidigare Undervisning; men detta skall på de flesta ställen ej ske förr* än barnen nalkas manbara åldern* och då verkställas ytterst ytligt Sådan Undervisning motverkas ock af det obestämda uti skyldigheten för Lärare, att Undervisa grundligt ech tillräckligt, samt för Föräldrar, att längre tid sända sina barn till Undervisnings erhållande; oberäknadt den tidspillan, samma föråldrade läromethod skall medföra. Det är saledes, i betraktande af våra stora behof utaf folk-undervisnings-anstalter och af de möjliga tillgångar, som kunna vara att påräkna uti vårt fattiga Fädernesland, som Friherren kommit till den öfvertygelsen, att* åtminstone uti de mera tätt bebodde tra - Besvt Ock Ekon• Utsk. Belänkanden. (Qf Sterne af Riket, nödiga simpla ElementarScholor bunna med nu egande tillgångar småningom bildas i alla socknar, om för handen varande medel rigtigt begagnas, och den nyare läromethod, sorn äfven uti Fäderneslandet på flera orter en god tid Varit nyttjad, till allmänt användande införes. De för handen varande medel, hvilka i detta afseende kunna användas, anser Friherren vara : 1) Alla Klockare-löner i Rikets Landsförsamlingar.
Arbetet blef färdigt 1860 och är synnerligen väl utfördt, men kostnaden lärer hafva betydligt öfverstigit förslaget; utanför förra färjeplatsen Fröby gårda på Öland: utfyllning af en 6,000 fot lång väg genom vattnet till en liten ö, förr benämnd Gastholmen, samt anläggning derstädes af lastbrygga och vågbrytare, hvarigenom bildats en för båtar och skärgårdsfartyg tillräckligen djup och säker hamn, äfvensom det bolag, som företagit denna anläggning, derstädes sedermera inrättat färjeplats med alla för sådant ändamål erforderliga byggnader, farkoster och öfriga anstalter. Hela företaget, som är af en synnerligen stor nytta för orten, lärer kostat omkring 80,000 R:dr, hvartill erhållits såsom statsbidrag tillhopa 30,150 R:dr. Denna hamn har sedan år 1858 fått namnet Beijershamn, till minne af Hamnbyggnadsbolagets nitiske Ordförande, Hof-Stallmästaren m. m. J. W. Beijer. Inom detta län finnas för den allmänna segelfarten inga kanaler, såvida dertill ej må räknas det af ett bolag redan före nu ifrågavarande tid med bidrag af statsmedel fördjupade och utvidgade inloppet från Calmar län. Sjöfart och handel. 31 hafvet till Garnlebyviken. Detta alldeles invid Westerviks stad belägna inlopp var förut så grundt och smalt, att blott skärgårdsjakter och andra mindre fartyg kunde insegla i den för öfrigt djupa, mera än 2 mil inåt landet eller ända till Gamleby köping inskjutande viken. Men efter ofvannämnde företag, som utfördes af ett bolag och hvarmed jemväl måste förenas anbringande af en rullbro för den öfver vikens mynning framgående allmänna farväg, kunna stora ända till 15 a 16 fot djupgående fartyg der obehindradt framgå. Härigenom hafva stora fördelar blifvit beredda såväl åt nämnde köping, som äfven åt deromkring boende landtman och bruksägare, af hvilka kanalbolaget också hufvudsakligen utgöres. Inga för allmänt begagnande öppnade flottleder funnos i länet vid periodens slut. Sedermera har dock yppats och blifvit afgjord fråga om tillåtelse till timmerflottning utefter Emån inom Aspelands och Handbörds härader. C) Sjöfart och handel.