Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hafwa wackrare händer än wanligt, betyder lycka i affärer och kärlek till de sina; se den brinna, förtorkas eller afskäras, betyder för mannen förlust af deß säkraste stöd och qwinnan, att hon mister sin man eller förståndet; tycker någon sin hand wara mindre än wanligt, må han då frukta otrohet och hat af de sina; drömma att man arbetar med högra handen: lycka; motsatsen genom wenstra handen; hela handen luden: ledsnad eller fängelse; hwita händer betyda wänskap mellan fattiga och syßlolöshet för de rika; hafwa flera händer: lycka och makt; men för tjufwar betyder denna dröm att de bli tagna och dömda; taga eld med handen utan att känna smärta, betyder att man skall öfwerwinna alla swårigheter för att lyckas i sina planer; slå någon med handen: enighet med sin maka och delad kärlek, om man icke är gift; slår en qwinna sin man med handen: hon beljuger honom oaktadt hon älskar honom; slår hon sin älskare: deras kärlek blir snart grumlad; se sina händer: sjukdom. #Handske.# Den som tycker sig hafwa wackra handskar, blir lycklig; motsatsen betyder motgångar. #Hare.# Farlig handtering. #Harnesk.# Ikläda sig: man bör wara försigtig; taga det af: öfwerstånden fara; se ett: swårigheter att besegra. #Harpa.# Hälsa och tröst. #Hat.# Känner man rätt lifligt mot någon, är det just denne som hatar er. #Helfwete.# Den som ser det, bör wara uppmärksam på sitt uppförande. #Hemlighet.# Har man någon med er: war på eder wakt; har ni med någon annan: ni gör orätt. #Herberge.# Hwila; bor man på ett sådant: oro. #Herde.# Wisar en herde sig, bör man hafwa tillsyn till sitt. #Himmel.# Klar: förestående äktenskap; röd: ökade rikedomar; tycker man sig stiga upp till: höga embeten. #Hind.# Ensam: förnöjsamhet och winst; med sina ungar: rikedom. #Hinder.# Lycka genom wänner. #Hjerta.#
För resten, må hin ta henne! Har du tänkt på varför jag ligger i den här kupan egentligen? Kommer jag någonstans, blir det nånting? Ä de nån mening i att leva så här? Han tycktes vända sig mot väggen. Jag ger även detta fan, sade han, i morgon ska jag ut i Haga och måla, nu har jag fem dukar hos juden. Tre kronor på stycket. Ganska billigt, god natt, du galgfågel! God natt! Han drog täcket över huvudet, men sömnen ville inte komma. En timme låg han och funderade under det han blev allt vaknare. Detta går ej an, tänkte han. Jag blir galen. Husfadern snarkade redan. David smög sig sakta upp och fram till skåpet för att få tag i konjaksflaskan han talat om. Men han stannade häpen över den plötsliga förändring han tycktes genomgått. Han blev plötsligt helt omotiverat glad, kände sig uppsluppen. Kommer du först nu med drömlandet, kung Haschisch, skrattade han. Det skymtade som små, hoppande lågor för synen när han slöt ögonen. Gud vet vad Hartman lagat ihop, tänkte han, bäst jag kryper ned igen! Han lade sig på rygg och slöt ögonen. Framför honom stod med ens en liten man av trä, han såg ut som en japansk husgud. Jag heter Tao, sade trämannen, det betyder det högsta förnuftet, som icke kan fattas med förnuftet. David satte sig upp. Där var han ah, det var bara en liten lermodell som stod i hörnet, han såg den tydligt i månljuset nu, hur kunde han nu lade han sig ned igen och stirrade på lermodellen. Han rörde sig, var det inte den lilla japanska husguden, David handlat till sig i en lumpbod i New York? Jag är Tao, sade han. Ja visst, välkommen, Tao! Det vanställda träansiktet grinade, han såg ut som porslin och väggen bakom var blodröd. Nu kom Tao fram till bädden, han höll en kniv i handen, en gammal slidkniv med masurskaft. Han hade växt till storleken av en fullvuxen man. Kom med! pep han gällt, jag skall visa dig all världens härlighet. Han stannade med David på etthundratjugonde gatan. Här var det, sade Tao, fortfarande med kniven i handen, det är en kvinna här som du känner.
Under anförande af Grefwe körner, ^clolpU 6öran, afgick den af Ridderfkapet och Adeln i sista plena besiutna depntgtion till de öfrige RiksSländcn, för att meddela dem Ridderfkapet och Adclns beftut öfwer frägan rörande förstärkiiingsmanfkapet. Wid öpnande af Herrar Electorernas lifta till wal af en ledamot i Bewillnings-Uifkottet efter Friherre 1'er8rneZeri, befans dertill hafwa blifwit N-ald Nio i6 Friherre kurk, knut. Kammarherre In - Den Naji. * 24Z Justerades pleni-protccollerne för den Zue och ^en i2Ue tennes. Anmätles och infördes pä manligt sätt Koning gens Hos Cantzler Heer Friherre ak Wetterlleötz som ä Kongl. Majus magnar ö swerin inna de till Nidderffapel och AdelN fyra Dest Nådiga propositioner/ af,innehål! som nedanföre finnes uplagetc Sedan Hof.-C/»itzIeren afträtt, justerades p/cS iii.protocollel sör deN iz:de vennes.- Grefwe körner äkerköm med dcputatisneti öch anmälie de öfrige Smndens äterhäsöning.- 1'plastes och godkändes följande fyra Skriftvelser lill Kongl. Ma>:^ Angående gcesrds erfättningarne till Öfficera«l te af fV. Finska Armeen; Angående Centonal lill Wadstena KrigSmansCatza för Krono lägenheier a hwilka mamal ef ar fart > Angående Riksens Ständers beslut i afseende pä Konungens nådiga proposition rörande förslärkningsmanffapet; Angående inqvartering, baa-irackalnenke och refe-penningar för Ständen och Utffotkens Secreterare, Cantzlicr och waklbetjeiirng.
Doctor Hedrén afgifvit, får jag, som var frånvarande, då reservationen afgafs, med Herr Doctorn mig förena, öfvertygad, att Riket* Ständer ej böra vara i okunnighet derom, att tryckningen af Fjerde Samlingen utaf Bibanget till Riki-Ståndens Protocoll otnbesörjes ej genom Expeditions-TJt-skottet, utan genom Stats-Dtskotet, hvars Betänkanden utgöra nämnde Samling. Jag tror detta ock vara lämpligt och bidragande till fortskyndadt utgifvande af Stats-Utskottets Betänkanden; dock bör detta Utskott, på sätt Rikets Ständer redan beslutat, iakttaga, att Utlåtandena icke altid tryckas i en oafbruten nuin* merföljd, utan kunna betecknas hvart och ett genom nummer, samt pagineras inom hvarje nummer , äfvensom Stats - Utskottets upmärksamhet torde fästas derpå, ej mindre att det later sätta Betänkandets nummer i hvarje Prot, Vt dr. d. 3o Jan. igzy. io3 column-titel, än äfven på drn omständighet, att mindre Betänkanden kunna i en nummerföljd tryckas, hvaremot de vidlyftigare böra serskildt tryckas. Genom detta allt undvikes uppehåll vid tryckningen, ty flere Sättare och Tryckare skola blifva, förmedelst dessa iakttagelser, sysselsatte och uptagne. Herr Cron: Om nu ifrågavarande iakttagel ser skola meddelas till Stan-Utskottet, är sådant att upprifva Ståndets en gång fattade beslut om emottagande af skrifna exemplar af Utskottens Betänkanden. Herr Falkman: Eh uru tryckningen af Stat?. Utskottets M emorial besörjes af detsamma, har jag dock fått i Expeditions-Utjkottet den upplysning, att detta senare Utskott äfven har inseende öfver berörde tryckning. Denna anstalt, som är beredd af de tvänne Utskottens Herrar Ordförander, strid er icke mot Grundlagen. Herr Santesson:
"Att alla de personer, hvilka, en5,ligt 1 Art. 1 §. i r8o5 års LegoStadga, s’jemförd med a i Kongl. Förordningen ‘den 3i Aug. 1819, äro såsom lösdrifvare ”att anse, måga, derest de i öfrigt ega god ”och klanderfri frejd , samt till krigstjenst ”finnas duglige , dertill förfallne anses och ”användas, men att de, hvilka icke ega en ”sadan frejd , eller eljest finnas till krigstjenst otjenlige, måga till Correctionshus ”försändas, så framt de antingen för brott ”blifvit domde och straffade, eller gjort sig ”för vanartigt, liderligt och lättjefullt uppförande kände, och således för samhället ”äro vådliga, eller, ehuru arbetsföre, likväl ”sysslolöst kringstrukit och besvärat allmän"heten med tiggande." Härvid är anmärkt vordet, att Utskottens förslag till återinförande af den Lösdrifveristadga, som gällde före 1819, vore olämpligt; men deremot Kongl. Förordningen den 3i Aug. 1819, sorn upphäfde Värfningssladgau, t4 Lag? s, Allm, Besy, o, Oec. Disk. Uti, iV o 71, billig, rättvis, värdig vår tid, och innefatta»* de, ä Styrelsens sida, ett erkännande af menniskovärde. Possessionats-interessets klagan öfver stegrade arbetslöner i goda år vore väl esomoftast förspord; men det vore också anmärkningsvärd!, att, då nian från ena sidan yrkade alja möjliga prohibitioner, i tänka ati vinna högre betalning för landtmannavaror och ett högre värde å arbetsproducten, man icke, å den andra, ville fasta lika vigt vid den ädlaste delen af allt värde, nemligen den medfödda arbetskraften.
Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets den 10 dennes på bordet lagda memorial, N:o 2, angående upplagan af Bihanget lil Riks-Ståndens protocoll, fann Ridderskapet och Adeln för godt att godkänna den i delta memorial anmälda, af Expeditions-Ulskottet vidtagna, åtgärd. S. D. Remitterades till Banco-Ulskottet ett af Friherre Ahlströmer, Jonas, nu afgifvet anförande till besvarande af ett yttrande, som åtföljt dess denna dag f. m. till Utskottet remitterade motion, rörande den uti Banken för Östads Barnhus insatta silfverfond. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Majzts den 14 dennes f. m. på bordet lagda Nådiga Proposition, angående ändring af 8, 9 och 10 §§ i 17 Cap. Handels-Balken, samt förklaring af Mili. till R. St, Prat, 1844. 9 Sami. 7 50 Prat.-Utdra", den iy Augusti iS44' 2 § i samma Capitel, tillika med de i anledning deraf denna dag afgifne yttranden. S. D. Remitterades till Stats-Utskoltet: Herr af Robsahms, Carl Reinhold, denne dag väekta motion om rättighel för Riksgälds-Conloret att utgifva obligationer å större summor, lili eli sammamiiknadt belopp af 10,000,000
Sedan Den 25 Augusti e. m. 257 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande det nu förev:de 2:dra mom:t, bade yrkats dels af Gr. Lagerbjelke, att monnt måtte bifallas med deu förändring, att efter de å andra raden förekommande orden »skall jemväl» borde införas orden »upgifvas den taxering, som sednast blifvit .åsatt», och att ordet »upgifvas» å 4:de raden skulle utgå, dels af Hr Stuart, att mormts lydelse skulle godkännas endast med uteslutande af ordet »all» å 3:dje raden. Härefter framställde II. Exc. propos. på bifall till mom:t med den af Gr. Lagerbjelke föreslagna förändring och, då dervid svarades flere ja jemte några uej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 3:dje mom:t. Gr. Lagerbjelke: Jag befarar att sista delen af detta mom. möjligen skulle på många ställen kunna föranleda misstag. Det innehåller nemi. att egare af utarrenderad eller uthyrd fastighet på landet jemväl skall upgifva beloppet af det årliga arrendet eller hyran för deu utarrenderade eller uthyrda egendomen. Om nu icke andra arrenden lörefunnos än de som utgå i vissa rdr och pengar eller vissa t:r spanmål, så vöre onekligen detta stadgande ganska riktigt; men nu är det ganska vanligt att i ett arrende för en egendom på landet gifves utom vissa t:r spanmål eller penningar, dessutom åtskillig® andra saker. Så t. ex. kan en väsendtlig del af arrendet bestå i en skyldighet för arrendatorn att upbruka egendomen. Det är ganska vanligt att, orri en egendom mottages af en arrendator i ett förfallet skick, så ger han för densamma ett ganska litet kontant arrende, men en stor del af arrendet består deri att egendomen vid arrendets slut befinnes fullt och väl byggd och upodlad. På samma sätt kunna åtskilliga andra prestationer vara med arrendet förenade.
117 nedsalta en öfverdrifven skntt lill livad sorn 'kan anses skäligt och rättvist, och annat, att efterskänka liela skatten. Mig synes derföre lämpligast vara att öfverlemna till K. M. att jemka skattebördan i mån af billighet, grundad på förekommande omständigheter. Skulle dervid sådana förhållanden yppas, i anleda, hvaraf K. M. finner hela skatten böra försvinna, skall K. M. förmodligen icke underlåta att derom göra nåd. framställning till nästkommande Ständer. Fi ili. Cederström: Gr. Horn bar förordat Ulsk:s betänk. dels på grund af Hr Kammarrådet Liljenroths undersökning om skattläggningen på Öland, och dels af det skäl, all frågan om skattenedsätthingen blifvit från K. M. öfverlemnad till liepresentationens pröfning. Dervid lärer Grefven dock hafva förbisett, att undersökningen på Öland skedde på grund af R. St:s derom gjorda und. anhållan , föranledd af väckta motioner i samma syftning, som förevar. betänk, tillstyrker. Att nu K. M., sedan en sådan undersökning för 'sig gått, dervid skattens borttagande blifvit tillstyrkt, öfverlemna!- handlingarna, då Kammar-coll:m, oansedt hvad vid undersökningen upplyst blifvit, afslyrkt skattens borttagande, till Ständerna, som begärt undersökningen, måtte val icke visa, att K. M. tillstyrker skattens borttagande, utan endast alt K. M. låtit vidtaga de åtgärder, som Ständerne hegart; och då frågan sålunda vunnit den utredning, som Ständerne ansett nödig, beror det nu på Ständerna att dermed vidtaga den hufvudsakliga åtgärd, som på dem ankommer. Grefven har påstått, alt räntan tillkommit, hufvudsakligen i ändamål att bereda utväg för ett Landsh.embetes inrättande på Öland. Denna uppgift är oriktig. Det var en särskild sak, som egentligen gjorde sig gällande för Ölands skiljande från Calmar, och det varatt Öländningarne skulle slippa föra sin afradsoch k ronotiondespanmål till kronomagasinet i Calmar.
Discussronen har redan varat länge, och anhåller jag derföre, att blott i korthet få förena mig med de ledamöter, som talat för antagande af det gifna förslaget i den nu föredragna punkten. De skäl, som för bifall till detsamma blifvit anförde, hafva till största delen utgått ifrån den grund, att man borde bereda conseqvens mellan 2 lagstadganden. Delta skäl 196 Den 4 September e. m. respecterar jag; conseqvens är af hög vigt, ehuru vi hört cn ledamot föredraga inconseqvensen. Men jag tror, att äfven något allvarsammare och djupare ligger till grund för detta förslags antagande, hvilket ock af en ledamot blifvit framstäldt, nemi. det, att man med dessa ords tillägg åsyftar ett klarare bestämmande af den ansvarighet, som nationen ägde att utkräfva af Konungens rådgifvare vid utöfningen af deras vigtiga kall. Jag tror för min del, lika med lieie värde talare, att det icke är nog om Konungens rådgifvare göra framställningar mot beslut, som hålla på att fattas, och hvilka skulle bryta mot grundlagen. Delta har grundlagsstiftaren med rätta kallat oförmodade händelser. Grundlagen är besvuren, och jag älskar alt tro, att brott deremot svårligen kunna komma i fråga. Afven om beslut fattas, stridande emot allmän lag, så böra allvarsamma föreställningar göras; detta är också rätt och nödvändigt; ty misstag kunna mot vår allmänna lags mångfaldiga stadganden lättare inträffa, men dermed är också blott lagens torra bokstaf uppfylld. Denna kan uppfyllas, och landet derföre icke stiga ett steg framåt; den kan uppfyllas, och beslut ändå fattas, stridande mot rikets sannskyldiga nytta. Landet är i sanning icke väl belåtet, om ej, äfven emot sådane beslut, föreställningar, och ganska allvarsamma föreställningar göras. Att härmed afscs det, såväl af mig som andre ledamöter, som inconstitutionelt varande reservalionsväsendet, det erkänner jag. Meningen är, att föreställningar må göras; dessa kunna icke förekomma annorlunda än före beslutet, under det att beslutet fattas, och då är det väl också af behofvet påkalladt, att de göras, när beslutet sker mot rikets sannskyldiga nytta.
R:dr årligen, måtto af Rikets Ständer beviljas, att för ofvan uppgifna ändamål användas. I afssende å allmänna barnbördshuset i Stockholm har Kongl. Majit begärt att, till aflönande af en under nästlidot. år vid denna inrättning särskildt antagen så kallad instruktions-barnmorska, med åliggande att, jemte bestridandet af närmaste sjukvården å den åt barnmorske-läraren upplåtna afdelning af barnbördshuset, biträda denne vid elevernas undervisning, Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 450 Ridr; — och enär, såsom af det i den nådiga Propositionen åberopade Stats-Råds-protokollet (pag. 54) och Kongl. Snndhets-kollegii dor anförda yttrande närmare inhemtas, en biträdande barnmorska är för undervisningen vid ifrågavarande institution af väsendtligt behof påkallad samt, enligt hvad jemväl upplyst år, inrättningen saknar medel för biträdets aflönande, torde omförmälda nådiga framställning böra af Rikets Ständer bifallas. 75:o. Efter underdånig anmälan af Kongl. Sundkets-kollegium, att sedan läraren vid Barnmorske-undervisnings-anstalten i Göteborg, utöfver honom förut åliggande undervisnings-skyldighet, jemväl erhållit uppdrag att derstädes bestrida un - 128 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. dervisningen i den instrumentala barnförlossningskonsten, denna befattning’ toge hans verksamhet så i anspråk, att det arfvode han hitintills åtnjutit, 1,000 R:dr, numera vore otillräckligt, helst med afseende på den under sednare åren ökade lefnadskostnaden i förenämnda stad, har Kongl. Majit, — som, på grund at hvad bcmälde Kollegium sålunda i underdånighet anfört, funnit ifrågavarande lärare böra för sitt ökade åliggande vid undervisningen erhålla någon förhöjning i arfvode —■ i sådant hänseende föreslagit, att lönen för samme lärare måtte bestämmas till 1,500 R:dr, dertill således fordrades ytterligare anslag å 500 Ridr; — och får Utskottet tillstyrka, att den äskade anslagstillökningcn måtte af Rikets Ständer beviljas.
Visserligen har StatsUtsk:s Ordfide, om jag eljest rätt upfattat hans anförande, gifvit tillkänna, att denna pröfning icke skulle bero på RiksgisKont., utan på K. M., men jag hade önskat, att förslaget tydligare uttryckt detta, på det de konflikter måtte undvikas, hvilka jag och flere andra talare förutsatt kunde inträffa. Hvad slutligen sista strofen i Betänk, vidkommer, är jag öfvertygad, — synnerligen sedan en af Utskts ledamöter förklarat det aldrig kunna falla Utsk. in att detta beslut skulle utan K. M:s bifall vinna laga kraft, att sådan varit Utskts mening, och att således ordet »anmälda», som väckt så mycket misstroende, tillkommit af förbiseende, hvilket jag också hoppas framdeles blir rättadt. På grund af hvad jag nu anfört, förklarar jag min tanke vara att förslaget icke bör afslås, utan återremitteras till Utsk., under full förtröstan att detsamma, som visat sig så nitiskt att vinna ett godt ändamål, icke skall underlåta att utfinna de medel, hvarigenom detta lämpligen kan vinnas, och framför allt, att förslaget bringas i öfverensstäm melse med Grundlagen, samt särskildt § 64 Reg:sF:n. Hr Mannerskantz: Då jag af en bland R. o. Adms till BankoStyrelsen utsedde medlemmar hört uttalas en sats, som jag anser högst skadlig för Bankens säkerhet, så kan jag icke annat än på det lifligaste deremot protestera. Bankens säkerhet, och den yttersta grund, hvarpå dess förmåga att med silfver inlösa sina sedlar hvilar, beror derpå, att under inga vilkor någon tillökning i sedelstocken utöfver hvad som vid 1844 års Riksdag bestämdes, må få ega rum, utan att en motsvarande qvantitet silfver går in i Bankens hvalf. Man säger, att detta belopp blef godtyckligt bestämdt. Ja, låt vara att så skedde, men sedan det en 62 Den 3 December f. m. gäng är faststäldt, får det icke rubbas om Bankens realisationsförmfiga skall kunna säkert uprättbållas.
Om vexlar lag' gas in, så böra vexlar åter tagas ut, guld, silfver eller sedlar, likaså; och Journalen bör vara en trogen antecknare af hvad som passerat. ”HufvudbokslufareDisponenter, och de sorn hafva med anslag och beräkningar att gösa, de måga calculera och förvandla deri ena myntsorten till den andra bäst de kunna, och ^ittaj, men Comittérade afstyrka i underdånig - Den 4 April f, ni, 43 het på det högsta,- att uppbördsmanna-räkenskapen någorstädes må tå inblandas med så beskaffade förvandlingar, sorn på suponerade förhållanden skola byggas.” ”Comittérade hafva nogsamt trott sig fin-r na, att Riksens Ständer, vid betraktandet af den stora skillnad, sorn äger rum mellan värdet at en Riksdaler Hamburger Banco, och en Riksdaler Svenska Bancosedlar, ansett det oformligt, att desse begge myntsor:er skalle löpa efter pari värde, Riksdaler om Riksdaler, uti inkomst och utgifts räkningar, ehuru den förra för närvarande efter cours, svarar mot nära 2 och en half gång af den senare. Comittérade instämma gerna häruti, och tro äfven för deras del en rättelse nödig, ehuru den lärer böra tillvägabringas på annat sätt, än föreslagit blifvit. ”Först böra Comittérade härvid i underdånighet upplysa, att Räntekammaren gör en särskild räkning i Hamburger Banco, hvarest hvacenda inkommande vexel debiteras, alla utgifter i Hamburger Banco afföras, äfvensom vexelförsäljningen, allt med behörige veriftcationer försedt, så att ingalunda hos någon, den tanka må uppstå, som skulle genom atlaring af Hamburger Banco efter pari, lika med* Svenskt, möjlighet kunna äga rum att redovisa den ena Riksdalern för den andra, utan Coursdifference.
Han ansåg arrendet vara för högt och ingick med ansökning om nedsättning deruti tillK. M., som öfverlemnade handlingarna till Ständerna under någon af de sist förf] ulna riksdagarna; och till följd af begge Statsmakternas beslut, fick enkan Watz nedsättning i arrendet under 5 års tid. Emedlertid transporterade bemälda enka contractet på en Fabrikör vid namn Fliberg, hvilken, enär riksdag just då inträffade, hos Ständerna begärde alt få tillgodonjuta samma nedsättning, som blifvit enkan Watz beviljad under de återstående arrendeåren. Men Ständerne funno ej skäl att medgifva en sådan nedsättning, och Konungen icke heller, och af denna anledn. återinträdde Friberg i skyldigheten att betala det förra arrendet, 8r t:r 16 k:r spanmål, med honom af R. St. lemnad öppen rätt att i Kammar-colltm anmäla sig in - Den aa Maj. nan Thomae-dag ocl> afsäga sig arrendet, hvarefter hemmanet skulle till nytt arrende, från och med nästa fardag, utbjudas, i händelse Friberg ej ville betala ofvannämnda qvantum spanmål. Friberg uppsade likväl icke arrendet, utan behöll det 4 å 5 år efteråt, hvilket bevisar, att samma arrende ej måtte varit för högt, du han kunde betala spanmålsräntan och sedermera transportera coritractet på den nuvar. arrendatorn, sorn troligen gifvit Friberg accord för afträdet af hemmanet. Hvad Frih.
Ironien är då endast en ton, en air, antagen för att ge behag och lif åt sådan bevisning. Denna ironi är lika oskyldig, och lika klar, som Metaphoren. Men nästan all den Satir, som vi här i landet känna, har sitt väsende i lömsk, fantastisk, personlighet-kränkande dikt; och är, såsom sådan, just Smädelsen sjelf i sin högtidligaste ståt. Den sanna Satiren kan aldrig vara lömsk. Deremot är den ofta blottställd för beskyllningen att vara grof: ehuru den verkliga Grofheten består, icke i att säga ingenting skönt om det gemena, utan i att säga allting gement om det sköna. Att tala väl om det gemena, är en ”finhet”, värdig lismande trälar. Epigramm, slutligen, har kommit att betyda och bevisa just jemnt så mycket, som – hvart och ett infall; och således just jemnt ingenting, så framt ej infallet är ett hastigt drag, en ljungeld af – Förstånd. Blotta qvickheten hindrar ingen, att vara både full af arghet och en stor narr. Man säger icke ”qvick” om något af allvar, vigt, eller storhet under solen; man säger icke: en qvick Kung, en qvick Hjelte, en qvick Stor Man. Har det, som man kallar Qvickhet och Infall, en mening värdig Menniskans höghet: så är det denna, att Qvickhet är en rar Förståndets liflighet, hvars blixt Infallet är. – Afsedt från sådan bemärkelse, har ett såkalladt ”stickande epigramm” af en Poet ej högre värde, än ett dugtigt käpprapp af en Bryggare. Epigramm betyder påskrift; och hela skillnaden är, att den förra påskriften gifves med en fin penna, i svart, och den sednare med en grof penna, i blått. För mig, är Ästhetiken en lära om det i Naturen grundade Rörande och Sköna. Min Kritik är, såsom man sett, en solklar tillämpning deraf. Jag har sökt lagar af evig Rättvisa, för att, lika evigt, kunna med dem skydda friheten af Allas bästa Vett.