Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desto lättare måste denna, i likhet med sinnesstämningen hos otaliga ädla menniskor öfver hela Europa, lockas till jubel vid anblicken af Fransyska Revolutions-dramens första act; hvars innehåll tycktes vara en patriarkalisk återförening mellan Folkfriheten och Konungadömet. Härvid råkade det likväl omsider hända den hederlige ”Medborgaren” sjelf, hvad redan 1788 (N:o 24) en Fransysk Språkmästare harte sagt honom vid hörnet af Operahuset: att ”Fransuserne förprylla hjernen på Sverikes ynklingar”. Hänförelsen af skådespelet, länge oafbrutet stigande, höjde sig ändtligen 1790, i N:o 3 (der Ludvig XVI:s lycksalighet prisas) och N:o 6 (der Menniskans Rättigheter utläggas) till ett mått, som nedkallade ett tillintetgörande åskeslag48. Äfven ett försök att fortfara i annan form, under namn af ”Allmänna Magasinet eller Nyttiga och Nöjsamma Ämnen”, drabbades af samma onåd. När sådant blef det färska trädets öde: hvad skulle icke då ske på de torra? – Men också upplefde nu, i solskenet af Hertigens Tryckfrihetslag, ånyo både ”Medborgaren” och hans ”Magasin”. Sjelfva den gamla ”Välsignade Tryckfriheten” uppstack, fastän matt, sitt hufvud; och rundt omkring framstego nyfödde medbröder, alla med mycken lefnadslust. Men blott ”Patrioten”, utgifven af Thorilds lärjunge Philipson, uppnådde någon – ehuru ej lång – ålder. Detta med valspråket ”Sanning och Rätt” smyckade veckoblad, hvartill Thorild bidrog endast i dess begynnelse, var ännu mindre vittert, än ”Medborgaren”. Den – enligt våra dagars terminologi – ”liberala” anda, hvarmed det betraktade samhällets angelägenheter, höll sig troget inom kretsen af den bastantaste nord-amerikanska eller norska prosa.
Lill det oskäliga betungande, som drabbar räntegifvarne, finnes deruti, att de äro skyldiga att forsla räntespannmålen, den må utgöra huru litet quantum som helst, 6 mil, örn räntetagare!! så fordrar, men att de förra, för att undvika en sådan forsling, måste åtnöja sig med alt lösa spannmålen till det pris, sorn räntetagaren finner för godt att medgifva. Såvida det beslut, som R. o. Ad. redan fattat, blifver beståndande, skulle jag önska, att, till förekommande af detta betungande, uti förevar. mom. måtte stadgas, att forsling icke skall äga rum, med mindre räntegifvarens räntespannmål belöper sig till minst 3 t:r, såsom utgörande ett liästlass, och att i annat fall räntetagaren är skyldig att hos räntegifvaren afhemta spannmålen. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag kan icke instäm - i5o Deli 11 Januari e. 111. ma i det förslag, som en aktningsvärd motståndare, Gr. Gyldenstolpe, uppgifvit, emedan det skulle innebära en bestämd inskränkning i den dispositionsrätt, som räntetagare för det närvar, tillkommer, oell vid åtskilliga tillfällen för honom tillintetgöra möjligheten att, på sätt lians rättighet hittills varit, begagna, hvad han äger att utbekomma. Den jemnkning, som Frih. Gederström deremot föreslagit, och som StatsUtsk. synes hafva åsyftat, finner jag vara förenlig med räntetagarens rättighet; men jag skulle dock hemställa, om icke ordalydelsen kunde göras något bestämdare, än Frih. Cederström uppgifvit, emedan mången räntegifvares utskylder äro anslagna till en del åt militärstaten och till andra delar åt civileller ecclesiastikstaterna. När man då icke kan antaga, att kronofogden och reg:tschefen eller liospitalsdirectionen skola vara öfverens om att emottaga spannmålen på samma ställe, kan Utsk:s mening väl icke vara någon annan, än att hvarje särskild räntetagare icke skall för samma räntegifvare få utsätta leverans å flera än en ort.
Salik tog Alhejdis slutna hand och sade förströdd: "Icke äro dina sår väl så farliga. Snart skall du åter uppblomstra. Jag rider nu hem förut". Redan satt Salik på sin häst, Alhejdis hufvud sjönk tillbaka mot sanden, en enda droppe blod smög sig fram mellan den slutna handens lena fingrar, och då hästen for, snabb som vinden bort öfver sanden, låg redan Salik Sardar Khans sköna maka död vid sidan af öknarnes herre. Hvilka äro de, som nalkas qvinnornas boning, hvad bära de? Bära de prydnader eller blommor, eller skänker åt den sköna bruden på hennes bröllopsdag? Men hvarföre äro deras steg långsamma, deras blickar dystra, hvarföre glädjas de icke? Ack icke prydnader, icke skänker, icke blommor åt bruden föra de, de bära blott en vissnad blomma, den blomman, som var den skönaste af alla. Men se ur qvinnornas boning störtar den ljusa fremmande flickan. Rika prydnader lysa i hennes hår, men i hennes ögon glänsa tårar. Hon tyckes fly med fasa. Hon möter det sorgliga tåget. Hon stadnar, hon bäfvar. "Alhejdi död? Du älskliga, du mitt enda värn! Men se, hvad glimmar i din halfslutna hand, tack Alhejdi". Sakta löste hon dolken ur Alhejdis kalla hand; men hon dröjer ännu, hon tyckes tveka. Se hon knäböjer, hennes händer omsluta dolken, hon ber. På hennes fäders språk gå orden öfver hennes läppar: "Fader, o fader, styrk ditt svigtande barn, att hon må tåligt lida, hvad du ålägger henne. Detta lilla vapen skulle befria den svaga. O min Gud, o min Gud, styrk mig, att jag må tåligt och undergifvet säga: icke min vilja utan din". Kämpande i bön knöt hon ångestfullt sina händer omkring det förrädiska jernet, och mildt, såsom blomman om aftonen sluter sin kalk och sänker sitt hufvud, nedsjönk den ljusa tärnan bleknad på gräsets bädd. Salik Sardar Khan, störta ej så vild till rosens och liljans, de vissnades, läger. Rasa ej så.
faftän innefattanbe binbanbe lifnelfer ocf) omflänbigpter, icbe, emot 23jörbntånö beftänbiga nefanbe till brottö* Ugfjet, utgjorbe laga bemiö, fann $ong(. j(pof*3tätten, bet björlman, få* font icfe lagligen förmuntten om belaftigfjet, eller mebmetenljet af £inbftebtö brott, ej eller bunbe till anftoar berföre fällaö; ocl) mille $ongl. ä?of*3tät* ten, ba, efter Ijmab ofmanberörbt är, i fammartfjang meb uttberföbningen röranbe be af 9tibetö ©täuber malbe lebamöter i låne*contoiretö birection, utlåtanbe bomme, att mebbelaö öfmer åtalet emot cajteuren björlman, för unberlåtet fullgöraitbe af fjanö åligganbe fåfont lebamot i famma birection, äfmen pröfma prbanbet om attfmar å Söjörfman, för bet pn tagit lån af £ittbtfebt, nteban pn warit 33jörbmanö unberf)afmanbe, uppbörböman ocfj rebogörare. (Slutligen blef $ältbamereraren £inbffebt förpltgtab, att gälba icbe al* lenajb $ongl. ?9Zaj:t ocf) bronan, färjbilt tillförorbnabe orbföranbenö i 9£åb* — 4o — jfufn>u*rättett refe
Proposition skulle i öfverensstämmelse dermed till Rikets Ständer aflålas. Ex protocollo L. L. Fries. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 13 Nov. 1836, kl. 11 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Pikets Ständer, angående upplåtande aj mark å Kronoparken Rådaås i Skaraborgs län Jor en vattenledning till staden Lidköping; Gifven Stockholms Slolt den 50 Oktober 1856. Efter inhemtande af Kongl. Majits och Rikets Kammar-Kollegii underdåniga yttrande, har Kongl. Majit låtit Sig föredragas en af Dess Befallningshafvande i Skaraborgs län, uti underdånigt memorial den 30 November 1855, till Kongl. Majlis
S. D. Föredrogs Expeditions-utskottets memorial N:o 3, i fråga om prenumeration å hillänget lill riks-ståndens protokoll. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutne riksmöte föreslagna lagförändringar. Denna nådiga skrifvelse skulle till Expeditions-utskottet öfverlemnas, med anmodan alt om innehållet deraf meddela underrättelse i det riksdags-beslnt, som kommer att utfärdas. S. D. Remitterades till Bevillnings-utskottet Kongl% Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, rörande befrielse för de vid Kongl. Maj:ts beskickningar å utrikes orter anställde embetsoch tjenstemän från bevillning å den del af deras aflöning, som af Norrska statens medel bestås. S. D. Föredrogs Kongl. Majis nådiga proposion till Rikets Ständer, med förslag till förordning angående handelsboks vitsord. Remitterades till Lag-utskottet. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår samt härmed gemenskap egande frågor. Denna nådiga proposition, jemte de i anledning deraf i ståndet afgifna yttranden, remitterades till Slats-utskottet. S. D. Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition och skrifvelse: l:o i fråga om en närmare och fullständig utredning af förhållandet med utsockne-frälsejordens i Halland roterings-skyldighet samt om lindring uti ifrågavarande rotering. 2:o angående Fahlu stads ordinarie båtsmans-rotering. Bill. till B. St.
Uti häröfver infordradt utlåtande har Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i underdånighet anfört: att, enär erfarenheten visat, dels att rörelsen i Helsingborg nästan årligen stigit, hvadan hamnen, som från början varit afsedd endast för tio fot djupgående fartyg, erfordrade större både vidd och djup, om trafiken skulle kunna med beqvämlighet skötas, dels ock att vissa år vid häftiga stormar tångdriften vore så betydlig, att hamninloppet stundom deraf blefve stängdt och att en eller flera dagar åtginge till bortmuddrande af den bank, hvilken vid dylika tillfällen bildades mellan hamnarmarnes för nära hvarandra anlagda pierhufvuden, så ansåge Styrelsen förbättring och utvidgning, af Helsingborgs hamn vara ett företag, som i hög grad vore förtjent af Kongl. Maj:ts uppmärksamhet; att stadens läge föranledt, att hamnen, som utförts på lämpligaste plats för stadens rörelse, måst anläggas uti en långsträckt bugt af Öresund; att denna belägenhet, i förening dermed att hamnarmarnes pierhufvuden blifvit byggda midt för Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 21 och allt för nära hvarandra, syntes vara orsaken dertill, att de ofantliga tångmassor, hvilka vissa år under starka stormar sattes i rörelse och af sjögången drefvos långs kasten, då desamma skulle passera förbi hamninloppet, i stället dit infördes; att denna olägenhet sedan flera år tillbaka föranledt många särskilda, genom Styrelsens föranstaltande vidtagne försök och undersökningar, i ändamål antingen att medelst särskilda mudderinrättningar kunna hastigt borttaga den tång, som stundom indrifvit och packat sig i hamninloppet, eller ock att erhålla plan till någon mindre kostsam utbyggnad framför norra pierhufvudet, hvarigenom tången skulle ledas förbi nämnda inlopp, att slutligen resultatet af alla dessa försök och undersökningar blifvit, att det förmånligaste vore att, såsom å en bifogad plankarta blifvit med röda linier utmärkt, verkställa tillbyggnad af båda hamnarmarne och sedan denna fulländats, uppbryta och borttaga de nuvarande pierhiifvudena, hvarigenom hamnbassinen skulle, till särdeles vinst för sjöfarande, högst betydligt förstoras och i sjelfva inloppet erhålla 16 å 17 fots djup i stället för nuvarande endast 10 fot, hvarjemte norra pierhufvudet komme att skjuta så mycket längre ut i sundet, än det södra, att all anledning förefunnes till antagande deraf, att de tångmassor, som vid stormar framdeles drefves af sjögången utefter kusten och norra hamnarmen,
Undersökom vära lagar och seder, Uti intet land Ur stryk så gängse som i Sverige. I det stora mertalet af familjerna uppfostras barnen med stryk. Hos mästaren få gesällerne och lärlingarne stryk. Svenska lagen (ensam i Europa) stadgar husagan: detta lagliga stryk inomhus. Lagen medgifver att missfir - Den i4 April e. uj. 413 meisel' med hugg och slag försonas med böter, och de äro alla taxerade, med undantag blott för dem, som stå under duellsplacatet; och det kostar bara några plåtar att medelst en kindpust skymfa hvilken annan medborgare som helst. Icke längesedan kunde Svensk medborgare spöas extrajudicialiler, nemi. otidiga hållkarlar och härndsproforser , som med flathet verkställt spöbestraffningen. Ännu 18I7 stadgade StrafF-b:n, (1 cap. 8 §:n) att om bonde icke utan hemmanets ödesmål eller egen svält mäktar erlägga ådömda böter, umgälle lian brott sitt ”med kroppen.” Ingenstädes är slagsmålet, detta vädjande till näfven , så gängse som i Sverige. I min ungdom brukade vi unga officerare flitigt slåss på gäslgifvaregärdarna, och det ansågs som elegant. Nu är det våra drängar, som slå sk julsbönderna eller få stryk af dem, således — ändå stryk! På den tiden hade vi ock slagsmål i Upsala och Lund med studenterna, och desse hade än flitigare näfvefejder med gesällerna och bönderna, hvilket sednare icke ännu torde vara alldeles aflagdt. Således stryk öfverallt; stryk i uppfostran; stryk inom och utom husen; stryk i lagen och bredvid lagen. Och — uti ett Iand, der lagstiftning och seder så ända igenom hålla sig till kroppen, vill man bilda undantag just för den dass i samhället, som i följd af den dristighet, hvilken utgör dess nödvändigaste egenskap, måste vara mest fallen för sjelfsvåld; för den dass, inom hvilken derjemte sjelfsvåld.et är för samhället vådligast; för den dass , hvars hela bestämmelse är rakt förfelad i den stund ofelbaraste ögonblickliga lydnad upphörer att inom densamma vara att påräkna.
Så tillfredsställande för Sällskapet öfvertygelsen var, att icke hafva misslyckats i sina bemödanden, så bekymmersam var utsigten, att utan publikt understöd Sällskapet icke längre såg 6ig i stånd, att vidmagthålla sin inrättning på ett; sätt, som kunde befordra ändamålets vinnan-j dej hälst de årligen utkommande utländska, 15 8 Den 7 Julli. böcker och journaler , som, på stället dyra att inköpa, genom den föränderliga coursen blifvit ännu dyrare att införskrifva, äro alldeles oumgängeliga, om Sällskapet skall kunna vara i tillfälle att inhämta och meddela de i Läkare-vettenskapen gjorde rön och iakttagelser; och hvilket är så mycket angelägnare, sorn Läkares vilkor i allmänhet icke tillåta dam, att af den Medicinska Litteraturen förskaffa sig det nödvändigaste, då nu mera ett enda octavband icke kan erhållas för mindre än 5 Rrdr Svenskt Banco , —- en summa , emot hvars erläggande Sällskapet -bereder hvarje i Stockholm vistande legitimerad Läkare tillfälle, att läsa alla de egentliga böcker och journaler, sorn utkomma, samt meddelar deraf, uti sina skrifter , utdrag åt Rikets samtlige Läkare. Af dessa anledningar ansåg Sällskapet sig föranlåtet, att vid början af 1816 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ett årligt understöd af 500 R:dr Banco; och har Kongl. Maj:t, under den 20 Mars samma år, i nåder täckts förklara, att som Kongl. Makt inhämtat den nytta LäkareSällskapet redan gjordt, samt af det samma än vidare är att förvänta, då det med nödiga tillgångar kan blifva understödt, har Kongl. Maj:t, med förklarande af sitt nådiga välbehag öfver Sällskapets inrättning och visade nit, så mycket hellre velat bevilja det begärda understödet af 500 R:dr om året, sorn medelst den upplysning Sällskapet sprider, och det vetenskapliga samband det åstadkommet Den 7 Julii. 159 emellan Läkarne i Riket, en verklig fördel hälsovården i allmänhet tillflyter.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, rörande ny Lagstiftning, angående stängselskyldigheten. Maji P. 789. Nov. P. 3p5. — angående förändring uti skyldigheten till vägars underhållande. —- angående byvägars anläggning och underhållande. Junii P. 43, 307, 423. — angående rättighet till grustägt å andras ägor för underhållande af allmänna vägarne, samt sättet och ordningen till samma rättighets bestämmande och begagnande. Sept. P. 3o8. Nov. P. 653. om jemkning i SeglationsOrdningen till förmån för Rikets mindre Sjöstäder. Dec. P. 463, 477- — öfver yrkade utvägar, att förekomma löse men arbetsföre personers kringstrykande och bettlande i skydd af de pass, som i ett eller annat lagligt hänseende, samt i stöd af gällande Författningar, kunnat för dem blifva utfärdade. Sept. P. 307. ByggningaBalken, på alla för varutransport nödige vägar. Junii P. 601. 232 Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkanden, Memorial och ProtocollsUldrag, om oi v erseende och förbättring af Rikets Oeconomiska och Politieförfattningar, samt om Landshöfdingarnes rätt att ufärda vitesförbud m. m. Junii P. 601. Julii P. 10, iro. Sept. 2 A. P. 34o. Dec. P. 8o5. Dec. 2 A. P. 25, 34, 4o5, 4o8, 4i 1. *— om ändring uti Förordningen i8o3, om Tiondeoch Räntegifvares samt ägares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Junii P. 601. Sept. 2 A. P. 3o2, 344* — i anledning af gjorde förslag i afseende på byggnadsskyldigheten vid KyrkoherdeBoställen. Junii P. 601. Sept. P. 3o3. Sept. 2 A. P. 51,88.
Ofta förenas med tillställningen ett fyrverkeri. Då hvar och en, utan anseende till personen, eger tillträde, så skulle man tro, att damerna här, såsom vid dylika lustbarheter i andra städer, skulle tillhöra en väl känd, ehuru tillika mindre välkänd klass. Men detta är ej fallet. Ingen dame infinner sig utan sin kavaljer, och denne utgör för hela aftonen hennes moitié i dansen. Endast genom speciell öfverenskommelse med kavaljeren, kan en annan få låna hans dame, naturligtvis med hennes samtycke. Detta felar väl sällan, men kavaljererne äro vanligen icke lika lätt bevekta. Denna sed verkar emedlertid, att ingen gerna belastar sig med en dame, hvars sällskap, om hon till sin person och sitt lefnadssätt igenkännes, skulle bringa honom skam. Ett exempel skall visa, huru man i det eljest toleranta Wien i detta afseende tänker. Det var en afton jag i Volksgarten fick min plats i närheten af tvenne fruntimmer, af hvilka den ena utmärkte sig både genom skönhet och en ytterst elegant toilett, under det den andra påtagligen var en underordnad person, sällskapsdame, förkläde eller så bortåt. Ett par äldre män närmade sig henne, samtalade, skämtade och gingo åter sina färde. Jag satt emedlertid en beundrande betraktare och var serdeles nyfiken att få veta, hvem hon kunde vara, ty, ehuru det här ej är något ovanligt att se tvenne fruntimmer visa sig utan ledsagare, så var det ett något i hennes sätt, som föreföll mig kuriöst. Jag frågade kyparen, som bragte mig en glace. Han sade, «att damen ofta kom hit!» Vid denna gåtlika upplysning blef det. Jag gick bort och kom åter. Kyparen fick se mig och lät mig förstå, att genom hans bemedling bekantskap med den sköna kunde ske. Jag tillstår, att jag blef flat, isynnerhet då jag efter en stund under promenaden återsåg henne samt tydligen märkte, att hon allaredan ansåg mig för en connaissance à faire. Snart tog hon med en blick bakom sig af i en mindre besökt allé. Men ingen syntes vara hugad för en tète à tète.
Din 7 Lili. j. m. 5*7 Snart utgåfvos för de föremål, som påkallat behofvet deraf, samt således, efter mer eller mindre circulation, äterginge till de Lån-behöfvanöe.” Behöfver jag *äl mera än blott framställa dessa meningar, för att utvisa den af Utskottet och Mai >r Påhlman visserligen icke åsyftade, men likväl ganska möjliga fara,att detta Credit-System kunde i framtiden, på tyänne sätt, förvandlas till ett verkligt stryp-system ? I ena fallet behöfdes blott Discont-Directionens eget godtyckliga beslut; och i det andra icke mera, än ett, tilläfventyrs i framtiden icke alltid omöjligt inflytande på Ständerna. Då, i sednare fallet, behofvet fordrade tillgång till Krigs-kostnader, och Discont Lånen derföre i en hast indrefvos, så skulle visserligen en verklig strypning för Låntagare i Disconten inträffa, långt innan Penningarne, genom circulationen , — till äfventyrs länge uppehållne utom Sveriges Landamären — kunde åt dem erbjuda någon Låntillgång: Och de skulle, i alla fall, äga skäl till den klagan, att olägenheterna af allmänna behofvet drabbade dem på ett svårare sätt, än hela den öfriga Allmänheten. 1 sammanhang härmed företer sig äfven en annan, icke obetydlig betänklighet, dertill grunden ligger i den ovanligt vidsträckta, samt till och med Statistiska 363 Den J Juli. f. m. Pröfning-Rätt , som synes vara ämnad Discont-Directionen ; Stats-Utskottet har nämligen pä 2:ne ställen i Betänkandet, i Frågan dnn Discont-Rörelsens framtida mera elier mindre utvidgande , fästat Förslaget vid ett i des«a ord liggande vilkor, nami.: ”derest omständigheterna sådant fordra;'’ och Major Pahlman har, i det af Utskottet antagna och nu åberopade Yttrandet, sagt, som orden lyda: ”att Regleringen om Mynt-Väsendet för tiderymden imellan detta och nästkommande Riks-Möte bör så ställas, att Planens execution kan åtfölja tidens sig utvecklande skick.”
Nej, hon vågade inte – aldrig på tiden! – Det blef alldeles svart för ögonen... Om bara Magda varit med... Slutligen tog hon likväl mod till sig. – En häftig vridning – och så brast hon ut i spasmodig gråt. Där låg ju »otäck-tyget» alldeles som Magda lagt ner det, med kläderna uppstoppade af kryddor, sparfögat midt i pannan och hönsfjädern fastsatt på hufvudet. Han hade inte gått till! Det var nog syndabekännelsen, som hon skulle ’sta och rabbla upp – eller också hade Magda glömt af konsten. Lisas sorg låter inte beskrifva sig. Hon kände sig fullkomligt bestulen. Att hon någonsin ångrat sitt tilltag, hade hon för längesedan glömt. Men det var så, att för henne skulle nu en gång allting oturas. Slutligen kunde hon inte behålla sin sorg och sin missräkning för sig själf längre, utan sökte upp Magda, för att få hjälp och råd. Hon var närmast att ge både det ena och det andra. Det var en vacker höstmorgon som Lisa, förebärande att hon skulle gå i lingonskog, gaf sig i väg. Magda satt utanför stugan och rökte. Själfva stugan erbjöd ingenting märkvärdigt hvarken utvändigt eller invändigt, men hade någon brytt sig om att undersöka skogen, som låg bakom, skulle man ha funnit den genomkorsad af gångstigar, trampade som af vilda djur. Det var Magdas »lifsgärning». När hon var ung och blodet sjöd hett, brukade hon vandra här i timmar, till dess hon trampat ned sig själf och sin längtan efter frihet och efter sitt folk. En känsla, som hon inte förstod, hade bundit henne vid mannens torfva. Det var inte samvetskval, ty sådana kände hon inte, – hon hade tagit hämd, och det var hennes rätt – snarare då ett slags hederskänsla, som förbjöd henne att göra gemensam gärning med dem, som fördärfvat honom – om det också skett på hennes befallning ... Det bar emot... Men allt det där var nu utkämpadt för längesedan. Numera var tobak, kaffe och lugn allt hon fordrade af lifvet och därnest att få vara i fred för »onödigt snack». Hon tog också emot
Söndag efter synförrättningen borde kungöras ej mindre hvilka vägstycken blifvit bristfälliga ansedda, än tiden inom hvilken de då anmärkta brister borde vara iståndsätta ; hemställande derjemte, att vägsyner och /väglagning, om möjligt vore, icke utsattes på de årstider, då såning, höbergning eller skörd inträffade, .dock så att, enär genom utskärningar eller andra tillfälligheter, vägen fordrade en snar förbättring, härmed efter omständigheterna måtte förfaras. 4:0 I anledning af väckt fråga om återupplifvande af Kongl. Brefvet den 23 September 1747, angående prestanda till Bruken af Åboerna å de utaf Bruksidkare till Skatte köpta Kronohemman 3 hvartill Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka bifall, enär berörde Kongl. Bref ännu länder till efterrättelse. Den 8 dtmi. e' m> 183 Herr Landt Marskalken anmälte, att Consti* tutionsUtskottets Secreterare författat Tabeller, innefattande en kort och tydlig öfversigt af alla de förslag till förändringar eller tilläggringar i Grundlagarna, sorn sedan de 3:ne sist förflutna Riksdagar till afgörande hvila; och hemställde om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga besluta, att dessa Tabeller måtte till trycket skyndsamt befordras, för att i RiksStånden utdelas,' samt om icke tryckningsutgifterna borde af den anslagna Riksdagskostnads summan bestridas» Bifölls. I anledning häraf uppsattes och justera» ^es följande: Utdrag af Protocollet,5 hållet i Högloft Ridderskapets och Adelns Plenum eftermiddagen den 8 Juni 1815. S. DAnmältes, det ConstitutionsUtskot» tets Secreterare författat Tabeller, innefattan-’ de kort och tydlig öfversigt af alla de förslag tili förändringar eller tilläggningar i Grundlagarna, som sedan de 3:ne sist förflutna Riksdagar till afgörande hvila; och som Ridderskapet och Adeln ansåg till mycken ordning ledande, vid dessa förslags till nästkommande