Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Unge grefven » öppnar en ganska stilfull och spirituel rococointeriör, men den tunna handlingen — egentligen endast ett pojkstreck, många gånger förr nyttjadt som farsoch operettmotiv — kan ingalunda sägas tillräckligt utfylla ett helaftonstycke. Sammandraget till en eneller två- aktare hade det helt visst gjort bättre verkan. Unge grefven, en mycket brådmogen femtonåring, vill hjälpa sin syster att undgå en fruktad friare, som anländer under föräldrarnes frånvaro, och för att riktigt skrämma honom åtager han sig själf att spela systerns roll, under det hon får spela hans, d. v. s. de byta helt enkelt kostym. Sin roll spelar den unge grefven så drastiskt, att friaren snart börjar a n a rätta sammanhanget, så mycket mer som systern är alldeles för blyg i sin. Pojkstrecket uppdagas naturligtvis, men fröken Sigrid, som ej funnit sin friare afskräckande alls, har n u ej mer något att invända mot sin resoluta moders val. Spelet var i det hela förträffligt; särskildt utvecklade fru Sandell i titelrollen en synnerlig käckhet och abandon. Efter den andra akten, den lifligaste och roligaste, inskördade hon äfven en hyllning, som gränsade till ovationer. Det gamla grefliga föräldraparet hade i hr Personne och frö- ken Ahlander funnit karaktäristiska representanter; hr Bceckström som den konfyse informatorn fann för sin godmodiga komik vidt spelrum, fröken Soanström gaf Sigrid med mjukt behag, och hr Skånberg var en helt ståtlig giljare. Publiken tycktes, som sagdt, mycket nöjd med sin afton, och om äfven väsentliga invändningar kunna göras mot hr Michaelsons nya stycke, hvilket knappast mäter sig med de bästa af den flitige teaterförfattarens många tidigare, kunde visserligen den lilla intervallen i vår Sans Génefeber ha sämre användts. Oupplösliga band. låt o s s öfverlägga om v å r a nödiga utgifter. vi h a j u s t inte mycket disponibelt mynt eller h u r? I alla fall lofvade h a n titta in, innan h a n reste, m e n antagligen fick h a n inte tid. borta för alltid!
Domaren, ”sorn ransakningen förrättat, det nödigt ”pröfvat-, utan må ransakning i den brotts”liges frånvaro för sig gå; hvarefter ran”saknings - protocollet, genom Konungens ”Befallningshafvandes försorg, tillställes den, ”brottslige i häktet, der lian förvaras, och ”tillfälle honom lemnäs, att sig förklara, in”nan i saken slutligen dömes.” 4:o ”Uppgifver fånge, som för mord , ”rån, stöld eiler annan grof missgerning å ”fästning eller allmän arbets-inrättning, ”på längre eller’ kortare tid, insatt är, att ”lian, innan han dömd blef, föröfyat brott, Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifv. N.-o gi. ”för hvilket han ännu ej undergått rån* ”sakning, eller yppar sig eljest anledning ”till ett sådant förhållande; då skall underrättelse ora brottets verklighet i van”lig ordning inliemtas. Finnes brottet häfda skett, och fordrar målsegande, att ransakning derom vid vederbörlig domstol ”anställes, eller anser Konungens Befallningshafvande i den ort, der brottet är ”begånget , den brottsliges fällande skofla föranleda förhöjdt ansvar å honom > ”eller ransakilingen medföra Upptäckt af ”andra, i brottet möjligen invecklade per* ”söner; Varde ock då , genom Konungens ”Befallningshafvandes föranstaltande , rån» ”sakning företagen ; men ej skall fången ”till den ransaknings undergående utlem”nas, derest icke Domaren yrkar hans in* ”ställande, utan förfares på sätt i näst föregående punkt är förordnadt.” 5:o ”öfver förnekad ransakning ege ej ”den brottslige besvär anföra*” SedanHögsta
Lii K. instruetionen för det till öfverst yrelsen vid hospitalen, barnhusen, och lazarett erna instiftade Seraphirn erorden s-gille t af den 28 April 1791, heter det i 6 §: ”1 hospjtalerna injagas tills vidare, och till dess annorlunda blifver förord”nadt, förnämligast dårar, svagsinte; dernäst andre med obote”lige och ohyggelige sjukdomar behäftade personer, som på ”annat sätt ej kunna hafva skötsel och omvårdnad; samt ”dernäst och så vidt allmänna hospitalsfondens inkomster ”det medgifva, andre fattige och orklöse menniskor, sorn sjelfve ”till deras föda och underhåll ej kunna bidraga och skäligen ej kunna anses för sådana, som försam I i n”garne, enligt kyrkolagen, sjelfve böra försörja.” Under min förvaltning af statssecrelerare-embetet inträffade, dels att barn, dels att gamla personer funnos, hvilka icke hörde till någon församling. Hvad skulle man vid sådant förhållande göra med deras försörjning? Man hade icke andra medel att anvisa, än på denna hospitalsfond. Deremot åberopades, alt den var förut medtagen för andra behof och alt något understöd derföre icke kunde lemnäs. Det finnes barn, hvilkas föräldrar aflidit utan att tillhöra någon församling; det finnes barn, som blifvit födda på landsvägen och på gästgifvaregårdar, dit deras kringstrykande föräldrar kommit; det finnes gamla personer, om hvilka mångåriga efterspaningar (jag känner en, som gick 17 år tillbaka) icke kunnat bereda upplysning hvar de sist varit mantalsskrifne. Vid sådana händelser måste Staten vårda de olyckliga, på 628 Den 15 Mars f. m. sätt Utsk:n föreslagit. Derföre yrkar jag bifall till denna punkt. Frih. Cederström: Jag får i allo bestrida bifall till Hr von Hartmansdorlfs framställning. Han har behagat uppläsa ett moment af instructioneu för hospitalen i Riket, men det hörer icke hit.
Räntornes utgörande i penningar åberopade skäl och grunder förfalla, och att det således vöre största rättvisa och bil’ighet, att Skåne, lika så väl som alla andra Rikets Provincer, hädanefter, till ej mindre Indelningshafvarne än Kongl. Maj:t och Kronan, utgjort de sine Hemmans-räntor 1 persedlar eller efter förvandling; Meri, i den händelse Kongl. Majit i Nåder pröfvar skäligt, att denna Province, äfvensom Blekinge och Bohus Län, böra bibehållas vid deras såmedelst redan vundna rättighet till Räntornes erläggande i Penningar, har Kammar-Collegium ansett sig i sådant fall böra underdånigst hemställa, om icke dessa räntor måga åtminstone utgå efter det värde Riksdalern ägde år 1696, och till stöd. för hvilken hemställan Collegium åberopar dess redan den |»z Februarii 1765 i detta ämne afgifne underdåniga utlåtande. Stats-Utslotttts Betänhandcn. 907 Stats-Utskottet har, hvaii sålunda anfordt blifvit, i noga öfvervägande tagit; Och, sorn Stals - Utskottet funnit detta mål icke vara i det utredda skick, att Utskottet på grund häraf kunnat föreslå Riksens Höglofl. Siänder till vidiagande för närvarande af något Beslut i detta ämne och härtill jemväl kammer, att Krigsoch Kammar - Collegiernes härutinnan yttrade tankar äro rakt stridande emot hvarandra; så hemställer Stats-Utskottet, att Riksens Höglofl.
Vid öfvervägande deraf, att Statens utgifter alltid måste blifva enahanda, antingen kostnaderne för quarantainesanstalter på kusterne (spärrningar inom landet kunna numera icke komma i fråga) bestridas utaf det äskade serskilda Creditivet eller tagas utaf lilla Creditivet; hvaremot och om till alla utgifter i och för Cholerafarsoten det serskilda Creditivet användes, förenklas härigenom redovisningen, och en öfversigt af kostnaderne kan då med mera lätthet erhållas; har Utskottet trott sig, i anledning af de gjorda anmärkningarne, i så, måtto böra förändra och frånträda sitt förra förslag, att Utskottet nu tillstyrker, att Rikets Ständer må, för alla af Kongl. Maj:t i den ifrågavarande Nådiga Propositionen upptagne ändamål anvisa ett serskildt Creditiv af 5oo,ooo R:dr, att af RiksgäldsContoret utbetalas i den mon Kongl. Maj:t finnér sådant erforderligt; likväl med det förbehåll, att icke något af ifrågavarande Creditiv utbetalas för andre inrikes orter emellan vidtagne quarantainesoch spärrningsåtgärder, än sådane, som antingen tillkommit till följd af Kongl. Majrts eller Kongl. Quarantaines-Commissionens speciela föreskrifter eller J2 Stals-Utskotlets Utlåtande N.o 7g4- ock, utan Communernes begäran, blifvit vidlagne af Konungens Befallningshafvande, på grund af 43 §. uti Kongl. Majlis Nådiga Kungörelse af den 12 November 183 x, om hvad i anseende till farsoten Cholera; iakttagas bör; äfvensom, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t göra den underdåniga anhållan, att, öfver hvad af dessa Creditivmedel disponeras, serskild redogörelse mätte upprättas och till Rikets Ständers eller deras Revisorers granskning aflemnas.
Jag begagnar della tillfälle för att erkänna elt af mig begånget, samt af Hr von Hartmansdorff anmärkt misstag i afseende å del säll, hvarpå R. o. Ad. kommit i besittning af den Slåndet nu tillhörande tomt. Det var mig bekant, att Kon. Gustaf II Adolf, under hvilkens regering Riddarhuset år 1626 organiserades, till Slåndet upläl en inom staden belägen tomt för upförandét af elt samlingshus, men jag erinrade mig ej, att besagde tomt låg i närheten af S:t Gertruds kyrka, och således ej var densamma, sorm den, hvarå Riddarhuset nu finnes npfördt. Jag emotlager med tacksamhet den gjorda rättelsen; mitt misstag torde dock ej i någon väsendtlig män böra inverka pä frågans utgång, icke heller är förbiseendet egentligen af vigt, ty det nuvar:de Riddarhusets lokal är inköpt för de penningar, hvilka erhöllos genom afsalu af den tomt, R. o. Ad. fått af Guslaf II Adolf; således kan vår nuvar:de tomt likafullt sägas vara en besittning, vunnen på grund af denne Konungs välvilja. Emedlertid anhåller jag således fortfarande om Propos. å det af mig framställda yrkaude. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Det är för mig en serdeles tillfredsställelse, att hafva hört Hrr von Hartmansdorff och Tersmeden åsidosätta allt småsinne, och hufvudsakligen göra afseende å R. o. Ad:s anseende, hvilket, enl, min åsigt, ovilkorligen kräfver, alt den ifrågavar:de platseu skall anordnas på ett annat sätt, än sora f. n. eger rum. Ty onekligt är, att de byggnader, som finnas upförda bakom vårt vackra Riddarhus, äro nära nog de sämsta i bela Stockholm. Frih. Cederström har sagl, att dessa byggnader icke äro så vanprydliga, all man ej ännu en tid kan tåla vid ali se dem.
Den 5 Augusti iapet och Adeln att nästa Revisions samman^ träde må utsättas till 181y den 15 September. Ut Supra. Ex Protocollo AG. Silverstolpe. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högvördiga Prest-Ståndet den 5 Augusti 18 iS' S. D. Efter ytterligare föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Utskottets Betänkande rörande jemkning i Extra Rotering gen, jemte Utskottets förnyade Utlåtande rörande detta ärende af den 3:clje i denna månad, fann Prest-Ståndet skäligt antaga det sistnämnda, dock med förbehåll , att det på frivilliga öfverenskommelser imellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Extra Rothållare må ankomma, huruvida desse under krigstider må uppsätta manskap eller ock erlägga en skälig Vaeance-afgift uti Spannmål. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almqvisth S. D. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ALLMÄNT REGISTER ÖFVER TILL SAMTLIGE RIKS STÅNDENS PROTOKOLL vid Lagtima Riksdagen i Stockho Jin, åren 1850 och 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1852. /i ii r i .9 n i n g a r: Kongl. Maj:(s Nådiga Propositioner igenfinnas i Irsta Sami. Irsta Afd. Af Utskott återställda motioner, som varit till dess bandläggning remitterade, under rubrik Motioner. Uti de 4 kolumnerna för Riks-Ståndens beslut, utmärker bokstafven a. afslaget, a. a■ ad acta, b. bifal let, g. godkändt eller gilladt, /. b. lät bero och ä. ålerremitteradt. Då något Stånd annorlunda, eller under vissa modifikationer, fallat beslut, äro endast dag och årtal kolumnerna införde. — 1 — CD W — O g »s cn ^ ^ 5 5 sr Q. rji ~ 2T* te » 3 > 2 2. CD BorgareBondeN:o N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet.
I den förra utfördes violinstämman redbart o c h m e d g o d teknik af hr Karl Kihlman, m e d l e m af hofkapellet; en o c h annan brist i afseende på intonationens renhet förmärktes dock. IDUN 1899 LIEBIG s s UPPLAG-A 5 KOTT % V t 3 b, t t tryoh. (S. T. A. 55406) EX. TIDNING har den modejournal, hvaraf en svensk upplaga sedan flere år utgifves under namnet Iduns Modetidning o c h s o m år för år undantränger alla andra modejournaler. — Iduns Modetidning utgifves i 2 upplagor, båda m e d 2 n:r i månaden, hvartdera numret innehållande inemot 100 charmanta illustrationer samt åtföljdt af en stor dubbelsidig mönsterbilaga. M e d den dyrare upplagan — planschupplagan — s o m kostar endast 5 kronor pr år, följa dessutom 1 gg i mån. en fin-fln kolor. modeplansch o c h en förträfflig handarbetstidning. Den billigare upplagan utan dessa båda bilagor kostar blott 3 kronor. (Sv. TD Panoptikon C R O S S E STOCKHOLM. - * Största sevärdhet. * ETABLERAD 1706. HOFLEVERANTÖRER TILL H.M. DROTTNINGEN AF ENGLAND. ERHÅLLAS HOS ALLA STÖRRE SPECERIHANDLARE INOM RIKET. Bästa Ceylon T h é pr V kg hos H E R M. R. S T O L P E, Skeppsbron 6. A. T. (S. T. A. Ä m n a r genomgå en kurs som tager 12 t. i veckan, men är villig att den öfriga tiden, m o t fritt yivre, göra hvad som förefaller i h e m m e t. Ä r kunnig i alla husliga göromål. Arbetsam och ordentlig Svar märkt » Arbete », Frösunda p. r.
Jag vet inte om du är född med all verldens visdom, eller om AUGUST STRINDBERG DAMEN Jag vet ingenting heller om mig sjelf. MODREN. Bara solen skiner och du har mat för dagen så är du nöjd. DAMEN väl så vara! Ja! Och när solen inte skiner, så tänker jag: det skall MODREN. tjenare för penningsaker? För att tala om annat: vet du att din make är ansatt af rätts - DAMEN. Ja, det vet jag; men det är ju alla poeter! MODREN. Kan du säga mig om din man är en dåre eller en skälm? DAMEN. han, och hvad som är litet tråkigt är det, att jag aldrig kan säga han är glad bara jag är i hans närhet, och jag med! MODREN. forsen. Men tror du inte att I skolen få något att tala om när du läst hvad han skrifvit? Så! Ni han redan råkat i dödvattnet; då han I inte långt till Nej, vet du... mor; han är väl ingendera. Något ovanlig är TILL DAMASKUS något, som han inte hört förut. Detta gör att vi tala väl litet, men DAMEN. Kanske! Du kan ju lemna boken der... MODREN. raskning när du kan citera något ur hans mästerverk. Tag den sjelf och göm den! Det skall bli honom en öfver DAMEN (gömmer boken i sin ficka). afstånd när man talar om honom. Just nu kommer han! Det är som om han kände på långa - MODREN. långa afstånd. (går.) Om han också kunde känna när andra lida för hans skull; på AUGUST STRINDBERG DAMEN (ensam ett ögonblick; läser på måfå i boken; synes häpen; gömmer boken i fickan). DEN OKÄNDE (in). ännu jag hör dallringarne af hennes onda ord, jag känner hur de snärta luften och ser hur de förmörka solstrålarne; jag tror mig kunna märka intrycket af hennes kropp i denna luft, som står här Din mor var här; Ni talte naturligtvis om mig; jag tycker i rummet; och hon lemnar en lukt efter sig som en ihjelslagen orm. DAMEN. Åh, hvad du är nervös i dag!
Det står i en svensk folkvisa: » I femton långa år j a g dig vänta vill, Och kommer du inte då, Så väntar jag ändå — Uti rosor. » Det är vackert, när en kärlek kan vänta » i rosor », — men då måste den älskade vara långt borta. Då kan kärleken bevaras som en dröm om en lycka, som en gång kan blifva sann. Kunna därför två unga människor icke gifta sig på många år, så är det nog det bästa, att det går ett haf eller två emellan dem, och det finns för resten intet säkrare sätt att göra människor envisa i sin kärlek till hvarandra än alt skilja dem åt. Det är en viss solrök öfver allt, som är långt borta, som förgyller och förskönar, och hvilket ofta, på nära håll, bara blir till vanligt dam. Men kan man icke önska någon en mångårig förlofning, så kunna vi, nordbor, icke heller tänka oss ett giftermål, som icke har blifvit förberedt af en tids förlofning, under hvilken de två parterna kunna lära känna hvarandra och veta hvad de göra, ja, ha sin frihet att lämna hvarandra, om de skulle inse, att deras förbindelse icke kunde bli, hvad de hade tänkt sig. Dessa häftiga förlofningar, då man förlofvar sig den ena torsdagen och gifter sig den andra — i samma vecka —, förefalla oss icke vidare betryggande för en framtida lycka. Man kan förlofva sig af öfverilning, men man bör aldrig gifta sig af öfverilning. Följden af dessa häftiga inklinationspartier äro de många skilsmessor, som nu förekomma i våra nordiska länder, och som, utan undantag, endast bringa olycka och fördärf med sig. Innan en människa Iofvar bort sig för hela lifvet i äktenskapet, gör hon bäst i att ganska länge pröfva sig själf och lära känna den, med hvilken hon skall företaga den besvärliga vandringen. I de romanska länderna är en förlofning icke blott en hjärte-affär, det är en familjeaffär, där föräldrarne å båda sidor, eller deras ställföreträdare, ha det afgörande ordet. Hos oss bli, som man vet, föräldrarne sällan rådfrågade.
Det vill säga, sjelfva det affektiva i mig, det affektiva i mig som menniska och det produktiva i mig som diktare, – det förblef oberördt. Jag stod liksom utanför. Jag reste från ort till ort mest derför att det skulle så vara. – I sjelfva verket har jag hela tiden gått rundt med hemlängtan, ehuru jag icke velat tillstå det för mig sjelf.» Hon slog händerna samman och satt och såg på honom. «Är det möjligt!?» Han log. «Ja, ja, så är man. Och det kan man inte för. – Ser ni, fröken Schrader,» tillade han, efter en paus, djupt allvarsam, «jag tror aldrig jag nånsin kan komma intill en främmande natur och växa samman med den, utom genom en annan menniska, genom en kvinna. Annars blir jag ett, och det andra ett, och jag går midt i hela härligheten som en enslig främling.» Hon svarade ingenting; kanske förstod hon honom icke fullt; hon satt och tänkte. Det hade blifvit sent, från hafvet kom kyla, och de bröto upp. Inne i skogen var det ännu mörkare. «Men här är det ju inte att se, hvart man går,» utropade hon förtviflad. «Jo bevars,» sade han. «Det går.» «Kan ni verkligen finna er tillrätta?» «Temligen. Ser ni, jag är landbarn, fröken; och mörkret på slätten derhemma i Skåne är åtskilligt slemmare än här. Der går man på smala vägar som slingra hit och dit, utan träd, och med djupa diken på begge sidor; och när det så till på köpet blåser, och det gör det ju alltid, så kan man äfven riskera att bli öfverkörd. Här är det ingen konst att finna fram. Var så god och tag min arm, fröken!» Hon stack förtroendefullt sin arm in i hans, och efter ett tiotal minuter skymtade den lilla byns ljus fram mellan trädstammarne. Det visade sig till begges öppna öfverraskning och dolda glädje, att äfven hon logerade i «Vater Danckwardts Gasthof».
M:t öfverlemnad skrift, Chefen för den å Karlsborg förlagda bataljon af Kronoarbets-korpsen, Majoren och Riddaren J.. G. Schander anhållit, att han, som är född den 9 Oktober 1791 och blifvit år 1816 utnämnd till Under-löjtnant vid Ingeniör-korpsen samt sedermera den 22 Januari 1827 förordnad till Kompani-chef och påföljdc år till Bataljons-chef vid Pionier-korpsen, samt år 1843 till sin nuvarande befattning vid Kronoarbets-korpsen, måtte, när ålder och krafter icke vidare tillåta honom betrida Ralaljons-chefs-beställningen, få, vid afskedstagande! och intill sin död, åtnjuta de honom i nämnde beställning tillkommande löneförmåner, hvilken anhållan ofvanbemälde Styrelse, på anförde skäl, understödt; så har E. K. M:t, efter det Stals-konloret, i ämnet bordt, i underdånighet hemställt, om icke, i händelse Nådig framställning hos Rikets Ständer ansåges böra göras, Majoren Schander kunde föreslås lill erhållande af 1,000 R.dr i pension, när han fyllt t>5 år, tjent omkring 40 år samt styrker att helsan är försvagad, uti Nådig Proposition af den 17 nastlidne Januari öfverlemnat berörde ansökning till Rikets Ständers pröfning och, då de befattningar Majoren Schander vid Pionieroch Kronoarbets-korpserna alltifrån 1827 innehaft, ehuru icke bland de tjenster, hvilkas innehafvare genom Kongl. Brefvet den 24 Maj 1841 fått sig pensionsrätt tillerkänd, likväl, såsom Fångvårds-styrelsen äfven anmärkt, uti flera hänseenden med desamma äro af likartad beskaffenhet, samt Majoren Schander, enligt hvad vitsordadt blifvit, städse ådagalagt nit och ett berömligt förhållande, samma ansökning så till vida förordat, att E. K. M:t föreslagit, det Majoren Jonas Gabriel Schander, pär han upp - Expeditions-Ulskotlets Förslag lill underd.
FOTNOT: 2 Detta brukas inte nu vid avresan från en stad, blott vid ankomsten. Tredje kapitlet Den, som vill skära glas, min herre, han måste ha diamant! Sergeanten hade bestämt satt sig i sinnet, att han skulle visa sin bekantskap en artighet. Han gick därför ned i matsalongen och begärde ett skålpund konfekt. Fanns aldrig till salu på ångbåtar, svarades det Så för fan! finns här då apelsiner? sånt tycker jag ligger där framme i korgen? Ja. Gott, ge mig fyra. Då han kom med sin frukt i handen, fann han däcket på följande sätt upptaget och ordnat. Större delen av det bättre folket herrarna, fruarna och barnen hade gått ned i salongen. Några par satt väl på akterdäcket, men inte just i livligt samtal, fast inte heller alldeles sovande, dock i full ouppmärksamhet på allt vad som omgav dem. Dalkullorna, längst framme vid förstäven, syntes nedlutade över de ringlagda trossarna, och slumrade. De fyra à fem förut omtalade jungfrurna hade samlats med ryggarna emot ett till hälften uppvecklat segel. Kaptenen var förmodligen i sin hytt; han sågs inte på däck. Maskinisterna gick på i ergastulum. Var är då min skära? frågade sig sergeanten. Han upptäckte henne slutligen sittande på en grönmålad spjälsoffa, som stod vid relingen i nischen bakom ena hjulöverbyggnaden. Sergeanten fann en så avskild plats ganska angenäm, gick dit med sina apelsiner, satte sig bredvid henne och bjöd. Hon nickade ett gott bifall och tog upp sin börs. Så för miljoner hundra sjutton granater! tänkte sergeanten, med blodet uppstigande i ansiktet: hon måtte väl inte nu bums och kontant vilja betala mig för apelsinerna? Det här lägre borgerskapet ger jag ... Så illa blev det heller inte; hon tog ur sin virkade penningpung upp en kniv med pläterskaft, och skalade med den en apelsin, som hon artigt räckte åt Albert. Sedan skalade hon en åt sig, skar den i sex delar och började låta sig väl smaka. Tack, bästa Sara! sade Albert och tog emot sin apelsin. Därpå begärde han och fick låna hennes kniv till sönderstyckande av sin frukt.
allt personligheter, hvilkas framstgende fiirmiga, bdde som ledarianor och forelaserskor man under Berlinerkongressen haft rikt tillfiille ntt beundra. Frankrike hade afven sandt flere framstlende delegerade; bland dessa marktes fruarna Chkliga, Tincent, Potonik-Pierre, Dkraismes och Martin. De flesta af dessa representanter fiir den socialistiska riktningen. Ehuru England ej siindt nHgon af sin % mer representativa kvinnor upptriidde flere goda engelska talare, iifrensB sgdana friiu Holland, Ryssland och Schweiz. De slrandinaviska liinderna, voro, som vi tro, endast fosetr8dda af den kgndn finska forfattarinnan fil. dokt. froken Maikki Friberg. - 4f flera anledningnr lmde Sverige for sin del belrlagligt nog ej lmnnat horsnmma de till dess 1cvinnoforenin.gar och for lrvinnosaken intresserade personer inghgna inbjndningar att deltagn i lrongressen. DA vi stiledes ej lrunnsl iheropa oss 1x3 niigon berattelse ofver motet, nfgifven af en de svenslca kvinnornas representant, l&amp;na vi i sainmandrag den redogorelse, soin ofver cletsainmn lamnats af f m BIinnn Caner, hvillren i ett intressant bref till den sf heme redigernde tidslrriften)) Die Franeabewegnng)) ineddelwt sina intryclr fsBn Bryssellcongressen. Kongressen saimnautriiclde i Palais des Academies pr5lctiga med slrona konstveslr smyclrade sal, en samlingsplats nfsedd for forhandliugar af rent retensknpligt syfte. Ordf oranden for motet, jur. d o h. M: lle Marie Popelin, betonade oclcsA i sitt l~alsningstal att de p&amp; programet nppsatta frBgorna voro af ~: etenslcaplig natur.