Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Guds skull, ni ämnar väl inte gå bröstgänges FOGATEN. fem år. Konungens befallning är orygglig, som ni känner, (Hornblåsning utanför.) Det kan inte kallas bröstgänges, när man väntat i summan! Och ingen menniska på jorden som kan låna mig FOGATEN. Det fins nog många menniskor, som kunna det. BENGT. Skulle, skulle ni... FOGATEN. Jag är konungens embetsman. BENGT. mig, nu denna stund, då gästerna vänta mig? FOGATEN. Men gif mig ett råd! Hvart skall jag vända edra gäster. Jag hade den lyckan att känna henne, Er unga hustru ligger mig mer om hjertat än innan hon kom i klostret, och jag vet hvilken skatt er och henne. Jag skall gifva er ett råd! Låna af honom der! BENGT. ni tagit i besittning. Det gör mig i sanning ondt om Af honom? FOGATEN. han ser fattig ut. Jöns! Herr fogat! Han har pengar; han är en rigtig brunn, fastän VITTNET. FOGATEN. Lägg upp sex hundra mark på bordet här! ni sade. Förlåt mig, herr fogat, jag hörde inte fullt hvad FOGATEN. Sex hundra mark på bordet. VITTNET sätter sig. Hvem åt? FOGATEN. Åt riddaren här! VITTNET. Har han säkerhet? FOGATEN. Förskrifning i gården! VITTNET. Är grödan under tak? BENGT. Nej, den står ute än, men den kommer in i dag! VITTNET. På hur lång tid? BENGT. Ett år! VITTNET. Håll papperen i ordning, tills vi komma igen! BENGT utom sig. Hvad är detta för sällskap ni reser med, herr fogat? FOGATEN. Det är hans sätt, men det betyder ingenting. Jag har stor benägenhet att piska upp honom. FOGATEN. skedlig karl och är mycket rik. BENGT. Det kan ni göra sedan. Han är en ganska be Rik? Ja! MARGIT utanför. Bengt! Bengt! Man väntar dig! BENGT till fogaten och vittnet. Ett snart återseende! Jag måste lenma er nu.
I rummet var alldeles tyst. Man hörde blott den stora gammalmodiga klockans tick-tack och de lugna andedragen af den sofvande. I sängen låg Eva, blek och stilla. Hennes bröst häfde sig regelbundet, ett uttryck af lycka och glädje låg öfver hennes fromma ansigte. Bredvid sängen på pallen satt Erik med hennes ena hand i sin. Hans ansigte var som förvandladt. Der var en andakt öfver det, som hade han suttit i en kyrka. Hans ögon voro fästa ömsom på hustrun och ömsom på en liten varelse, som låg på golfvet, inbäddad i en klädkorg, och som med de små armarne sprattlade i luften, liksom sökte hon någon för andra osynlig ... någon som fans, men som hon ej kunde nå ... något ... måhända vingen af den engel, som måste vika nu, då jordelifvet skulle begynna. Liisa stod en stund qvar. Sedan öppnade hon dörren och gick ut. Derute i förstugan hördes ett snyftande; det dröjde en stund, derefter blef allt tyst som förr. Tredjedag jul var lika strålande och lika blid som juldagen. På Helsingfors gator strömmade en skara pelsklädda promenerande. Ungdomar med skridskor i händerna gingo ned åt hamnen, iswostschikar med små ryska slädar och finska hästar åkte af och an längs esplanadgatorna, slängde i hörnen, läto det gå i full karrier, svuro hojtade och slogo de arma djuren, som sprungo omkull gatpojkar och allt hvad som kom dem i vägen. Det skramlade längs trottoarerna, der officerarne gingo med släpande värjor och klingande sporrar, och hela grupper af flanerande, rökande, med gyllene lyror prydda studenter stodo i gathörnen eller redo på det låga räcke, som omgärdade kapellesplanaden. Två och två, utpyntade i siden och sammet, i plymer och dyrbara pelsverk, gingo der fram stadens unga skönheter på höga klackar, medvetna om sina yttre och inre företräden samt om den skara beundrare, som de skulle möta der och hvar på gatorna. Men framför ett af de stora fönstren stod en ensam arbetskarl i sina söndagskläder, stod och stirrade in genom den präktiga spegelglasrutan...
Priessnitz kom rätt snart under fund m e d, att många af hans patienter ej kunde väl fördraga det källkalla h c l b a d c t, som annars hörde till hans älsklingsordinationer, o c h han såg sig nödsakad att höja dess temperatur. Härtill åtgick m y c k e t varmt vatten o c h för att spara på detta var han ej rådlös. Han lät fylla badkaret endast 7 ä 8 tum med tempereradt vatten, o c h därmed öfversköljdes den badande, under det han satt i badkaret; denna vattenSängar och Sängkläder, Möbeltyger, MattOT OCll Gardiner Hl Hl, TJI Hl Carl i Johansons iSKS •Affär, S » " * Drottninggatan 4 5, 1 och 2 t r. besparingsmetod kallade kan halfbad. M e d sin skarpa iakttagelscförmåga fann han snart, att detta b a d h a d e ' e n hel del välgörande egenskaper, just beroende på dess egendomliga användningssätt, o c h ända från den tiden räknar halfbadct sina anor som cn af vattenkurens viktigaste och mest begagnade badformer. Detta bad, hvars grundkaraktär består af cn öfvcrsköljning af den badande med badvattnet, utföres rätt olika på skilda kurorter, utan att man kan betrakta denna olikhet som ett konstfel. Denna öfversköljning kan utföras med händerna eller medels vattnets påösning ur ett handfat, som oupphörligen påfyllcs med badvattnet, medels våta handdukar eller, som det sker vid liafskustcn, genom frottering med hafstången, som då oupphörligen neddoppas i det kalla saltbadet. Detta bad förutsätter ett kraftigt arbete hos badbetjäningen, om den väl skall uträtta sin sak. Der många halfbad gifvas, har man på flere ställen tvänne badare, som arbeta härmed, o c h badet förlorar ej därpå. D e t afslutas vanligen med ett par byttor kallare vatten, som hastigt slås öfver den badande.
Jag har trott mig böra anmäla detta, så att det inträffade dröjsmålet icke - må OeconomiaeUtskottet tiilskrifvas För min del fruktår jag, ätt genom Riksens Ständers Beslut, angående tryckning af Utskottens Betänkanden, innan de till RiksStånden ingifvas, mycken långsamhet och tidsutdrägt, samt måhända äfven Riksdagens förlängning torde uppkomma. Friherre Stael vört Holstein förnyade sint förut gjorde anhållan, öm en erindran till Statsbch OeconomiasUtskotten, att med första afgifva Utlåtande öfver den till dem remitterade fråga angående TullVerkets Organisation. Friherre Cederström: I anledning af Friherre Staél von Holsteins anhållan om en pänrnnelse till Statsoch Oeconom aeUtskotten om skyndsam pröfning af frågan, angående TullVerkets Organisation , torde jag få tillkännagifva , att detta Mål uti StatsUtskottets lnkomst-afdelning redan till handläggning före* varit, samt efter en eller tvänne Sessioner läk ier blifva slutebgen i Afdelningen afgjordt. Ad. Prot. Friherre Stael von Holstein yttrade, det han , efter den nu meddelta upplysning, an. gående det skick, hvari frågan om TullVerkets organisation sig för närvarande befinner, afstod från vidare fullföljd af sin begäran om påminnelse till Statsoch OeconomiteUtskotten. Upplästes och lades på bordet följande från Allmänna Besvärs . och OeconomiaeUtskottet den 25. sistledne Februarii aflåtne Be^ tänkanden: 1:0
Discont-lån, äfven vore för landlbrukets idkare förmonligast af alla; och att fastighets-fonden alltså snarare borde ökas, helst en betydlig del af de fonder, sorn vid sista Riksdag blefvo dertill anslagna, aldrig kommit alt utgå. Såsom svar å den förra framställningen, torde Utskottet få åberopa de skäl, som blifvit anförda, pag. 5t och 02, till stöd för fastighets-belåningens fortfarande, med tillägg, att Utskottet ingalunda betvifla!-, det Banco-Sl grelsen för närvarande kunde, om så behöfdes, genom öfverlåtelse på annan man, både lättare, snarare och Banco-Utskottets Utlåtande N.-o 82. ^3 till högre belopp i contanta penningar förvandla de 5 millioner fordringar Banken eger mot inteckning, än de 5 millioner fordringar Banco-Disconten eger mot namnsäkerhet. A en annan sida åter, bör ej obemäldtBemnas, att, då allt hvad sorn, utaf de vid sista Riksdag anslagna fonder till faslighets-lån förbli f v i t obegagnadt, icke är inberäknadt i Vexel-Banco-skulden, oell icke eller i den utevarande Sedel-stocken, hvilken, det oaktadt, är betydligt större nu, än vid 1823 års slut, skulle dessa fonders anordnande till utlåning åstadkomma en ytterligare ökning i Sedelmassan, och följaktligen behof af en i samma nion ökad Silfverfond, för en blifvande realisation; och anser Utskottet, på dessa skäl, sig böra, utan förändring, förblifva vid dess i denna punkt gifna tillstyrkan.
St:s revisorer, uti deras år 1837 afgifna berättelse, hvaröfver StatsUtsk. nu utlåt, afgifvit, anfört (pag. 86), att de funnit rättvisan fordra, att nya passevolancefonden icke allenast befriades från kostnaden för Lifreg:tets dragonoch husar-corpsers årliga rekryt-och remontmöten, hvilken kostnad R. Sits revisorer ansett tillhöra 3:dje hufvudliteln, utan ock, att hvad som i sådant hänseende ifrån nya passevolance-fonden utgått, varder densamma ersatt, äfvensom revisorerne yttrat en lika åsigt i afseende 5 de af nya passevolance-fonden bestridda kostnader för instructionsbataljonen på Drottningholm; men då StatsUtsk. uti dess nu under föredragning varande utlåt, alldeles icke vidrört dessa Dan 9 Januari e. m. 53 ämnen, lovde rustoell rotehållare af R. St:s 1837 års revisorer betraktade rätt billiglvis äfven fordra StatsUtskts utlåt, deröfver. På grund af hvad redan anfördt är, synes SiatsUtskrs förslag att till K. M:s fria disposition öfverlemna nya passevolnnce-fonden, för att sammanslås med gamla passevolancefonden oell den dertill hörande s. k. 1829 års mötespassevolancefond, uppenbart silida emot den rätt rustoell rotehållare tillkommer i stöd af iorde punkten i den åberopade K. kungörelsen, då behållningen af fonden, som vid slutlig utredning möjligen finnes, verkligen är K. M:s och rotehåliarens egendom, hvadan sammanföring af nya mötespassevolance-mcdlen med 1829 års och gamla mötespassevolance-fondcn af mig på det högsta bestrides. I afseende å H. Utskrs förslag, alt R. St. hos K.
Det är orätt, att bortblanda skälen, då man vill bevisa en sak. Då man ej vill vidkännas inqvarteringen i egna hus, bygger män casserner, om nian har råd dertill. Herr Ribbing har omtalt tiggerier af Soldatbarn. Jag tror dock att de sällan inträffa, emedan dessa barn oftast äro på ett eller annat sätt försörjde. Beträffande Städernes fördelar af Garnizons-trupper, så har jag erfarit, att, då de i Vadstena förlagde Correctionister flyttades derifrån, voro Stadsboerne verkligen missnöjda dermed, och sakna ännu denna Garnizon, ehuru troligen den obehagligaste af aila. Grefve von Rosen: En värd Ledamot har omtalat skyldigheten att uppfostra Soldat-barn. Jag får dervid upplysa, alt uti den så kallade Prins Oscars Skola i Götheborg uppfostras 60 Soldat-barn efter Lancaslerska Melhoden. I anledning af hvad sorn nämnts om förblandning af inqvartering med fattigförsörjning, får jag äfven er indra, att ingen Stad byggt så dyrbara Caserner som Götheborg, med undantag af Stockholm, som dock haft och har betydliga bidrag dertill. Jag förnyar min begäran om å tene miss. Grefve, von Schwerin: Jag anhåller få fästa uppmärksamhet på de skäl, sorn Mo lio - Ben 12 Junii f. m. 33 tionairerne hufvudsakligen åberopat till stöd för deras petition. De uppgifvas vara: ”en förvånande tillökning uti fattigpersonal, för”medelst öfverhand tagande fattigdom, för”tjenstlöshet, lättja och liderlighet.”— Genom Herr Tham har blifvit upplyst, att Götheborg ännu drifver en vidgad handel. Fattigdomen är således ej allmän; och i alla Länder är det den förmögnares skyldighet alt skaffa arbetsförtjenst åt den fattigare classen. Derigenom bör fattigdomen undanrödjas, och ej med Stals-anslag, till underhållande af sysslolösa.
Herr G. Q. Pry-tz’^ Memorial, om upphörande af Allm. Magazins-Directionens Spannmålshandel, tillika med Herr H. W. Eckhoffs yttrande i ämnet. 3:o. Herr H. A. Falkmans tillägg till Herr Santessons den 10 dennes remitterade Motion, om liqvid för de förre Filial-Disconternes ännu utelöpande Assignationer på Ranken; tillika med flere Ledamöters yttranden i samma ämne. Statsoch Bevillnings-Utskotte n: Herr J. U. Winbergs Memorial, angående upphäfvande af Lastafgiften för 1 artyg, som segla på Norrige oell jemnkning i öfrige Convoy-afgifter, jemte flere Ledamöters yttranden. Statsoch Banco-Utskotten: Herr B. H. Sairtessons Memorial om restitution af en betald öfverränta å Lån i de förre Filial-Disconterne samt beräknande af sådan Riks-Ståndens ränta derstädes och i Banco-Disconter; jemte flere Ledamöters yttranden: Banco-Utskottet: Götheborgs Riksdags-Fullmägtiges, Herrar Santessons, Piytz’s och Lefflers Memorial, om vilkoren för återbetalning af det Staden Yid sisth Riksdag beviljade Lån ur Banken. Lag-Utskottet: i:o« Herr J. U. Winbergs Memorial, om spridande af Rikets Grundlagar och Samling af Kongl. Stadgar, Instructioner och Reglementen för särskilde Ämbetsmän och Corpser; jemte flere Ledamöters Anföranden. 2:0. Herr M. Bagges Memorial om behörig Domstol för upptagande af åtal emot Hof-Rätter, Collegier, Nedre Justi lias-Revisionen, Allmänna Ärendernas Beredning och Kongl. M.'j:ts Befallningshafvande. Från Hedera. Bonde-Ståndet. S. D. Nils Pehrssons, från Malmöhus och Pehr Jönssons, från Christianstads Län, Memorial, innefattande yrkande om mera drift vid Expeditions-Verket, remitterades till Lag-Utskottet.
Då de handlingar, som till Utskottet, med anledning af återremissen, ankommit, utvisa, att rigtig kännedom om denna saks uppkomst och behandling under innevarande Riksdag hos en och annan af Riks-Ståndens Ledamöter saknats, och den önskan af en Anmärkare blifvit fram* ställd, att Bevillningsoch andra Utskott måtte ställa sig den regel till efterrättelse, hvad Constitutions-Utskottet, enligt Anmärkarens uppgift, är ålagdt i afseende å grundlagsändrings-förslag, nemligen att icke framställa andra än dem, som äro möjliga att verkställa, får Bevillningsutskottet i anledning häraf upplysa, att Utskottet, pag. ia och i3 i Betänkandet N:o 5 samt pag. 8 i Betänkandet N:o i5, af styrkt de i afseende å caracters-bevillning gjorda motioner, och att således Bevillnings-Utskottet icke med rälta bör tillräknas det fel att, om förslaget skulle vara overkställbart, med ett sådant hafva framkommit. Vid pröfningen af de öfriga inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar öfver Utskottets Betänkande, har Utskottet funnit desamma mest vara rigtade emot det af Utskottet framställda förslag till definition på hvad med caracters-fullmagt bör förstås. Till besvarande af dessa anmärkningar, får Utskottet vördsammast upplysa, att med betraktande af den nakenhet, hvaruti de tvänne Riks-Ståndens beslut om caracters-fullmaglers beläggande med årlig bevillning meddelades Utskottet, framstod, såsom en ovilkorlig skyldighet för Utskottet att, vid den förestående tillämpningen af nämnde Beslut, i främsta rummet, genom en definition af ordet: caracters-fullmagtj söka reda begreppen derom och gifva någon bestämdhet åt den sak, som skulle komma att utgöra föremålet för beskattning.
Efter att sålunda hafva uttalat det omdöme öfver Utsk:s förevar, betänk, i dess helhet, hvartill jag ansett mig hafva skäl och anledn., öfvergår jag till några betraktelser, dels öfver verkställigheten af den plan, Utsk. framställt, dels öfver beskaffenheten af åtskilliga dess mer eller mindre hufvudsakliga delar. Främst häribland önskade jag fästa uppmärksamheten på följande: Co Då Utsk. ansett sig böra framställa en plan till armeens reorganisation, samt tillika uppgifva hufvudgiunderrå, på hvilka densamma i framtiden bör stödjas och fullkomnas; så är deraf en klar följd, att Ulsk. måste anse armeen vara i behof af en sådan reorganisation. Alen om så är, hvilken öfvertygelse äfven jag delar, så följer ju deraf otvunget, att Rikets säkerhet icke är tryggad, sä länge armeen fortfarande är i saknad af denna nödvändiga, ändamålsenligare organisation; samt att allas önskan således mäste förenas uti, att så snart som möjligt befordra densamma till verkställighet, emedan ett upplyst folk, som älskar sin sjelfständighet och sin ära, icke kan, icke får med likgiltighet öfverlemna och uppskjuta nationalförsvarets tillbörliga ordnande åt en mer eiler mindre aflägsen framlid.
Ty det är ju klart, att, då man med stärkta krafter och förfriskad håg återtager sitt arbete, går det både lättare och fortare, så att följaktligen hvarken den arbetande eller den betalande förlorar på de små hvilostunder, som under trägna arbetsdagar sålunda skulle komma kanske de mest samvetsgranna af alla arbeterskor till del. Teater och musik. Kungl. operan återupptager på torsdagen i denna vecka Verdis storslagna opera » Aida » med fröken Ek i titelrollen och fröken Ellen Nordgren — bekant från konsertsalen — som debutant i Amneris ' parti. Denna repris torde varda af synnerligt intresse. K. dramatiska teatern har slagit ett stort slag genom upptagande af Shakespeares lustspel » Så tuktas en argbigga ». Det ypperliga utförandet utgör en sannskyldig triumf för denna vårt lands främsta talscen. Särskildt framstodo naturligtvis de båda hufvudpersonerna hr Hillbcrg och fru Hartman som Petruchio och » argbiggan » Katarina. Hr Hillberg, som för ett par år sedan spelade Petruchios roll på dåvarande Nya teatern, gaf nu om möjligt en i de minsta detaljer ännu mera utmejslad bild af den veronesiske ädlingen och tuktomästaren. Och att fru Hartman med afgjord framgång skilde sig från sin maktpåliggande uppgift — så vidt skild från hennes vanliga — derom torde ej vara mer än en åsigt. De öfriga medspelande fylde likaledes väl sina platser. Stycket måste ses af alla, som älska god skådespelarekonst. Svenska täatern gaf sistlidne torsdag för första gången » Seklernas nyårsnatt », sagospel i 1 akt af Gustaf af Geijerstam, samt » Byråkraten », komedi i 4 akter af G. von Moser, öfvers. från tyskan. På s. k. nyårspjeser har man ju i allmänhet ej några större fordringar, hvad deras inre värde beträffar, och troligen har förf. af » Seklernas nyårsnatt » här ej heller framträdt med några anspråk. Säkert är dock, att pjesen är väl hopkommen och gör god verkan, om det ock ej är svårt att uppleta svaga punkter i den samma. Men bredvid dem har den ock att uppvisa lyckligt funna pointer.
Den princip som den värde talaren önskat göra gällande i förevar:de hänseende, skulle visserligen, jag bestrider det ingalunda, leda till enkelhet i inteckningsväsendet. Jag finnér också ganska lätt orsaken, hvarföre den värde talaren, såsom Bankofullmäktig, insett behofvet och lämpligheten af en så beskaffad föreskrift; men om man å ena sidan gör afseende derpå, så bör man ej heller å den andra sidan, förbise vigten för affärsmän i allmänhet, att med så mycken lätthet som med allmän säkerhet är förenlig kunna bereda sig real-kredit. Med afseende å den delnings-princip, som af Hr von Hartmansdorff blifvit framställd, ber jag att få anföra följande omdöme af lagberedningen: "Det vore tvifvelsutan en god sak om man kunde säga, alt ingen Svensk fastighet häftade för annat, än ett bestämdt penningebelopp, men när man besinnar, huru mycket det skulle slöra förtroendet mellan låntagare och långifvare och följaktligen försvåra bildandet af naturliga kreditförhållanden, om man stiftade en lag, som för bode all inteckning i egendomar bestående af flere fastigheter, utan länets söndersplittring i mindre belopp, svarande mot hvarje serskild faslighet, och om man derigenom satte längifvaren i nödvändighet att misstänksamt undersöka hvarje fastighets värde för alt afmäta beloppet af hvad deri utan våda kunde intecknas; kommer man till den öfvertygelse att detta blefve en förenkling af inteckningsväsendet, som det ej vore rådligt alt införa på bekostnad af det med sjelfva institutionen åsyftade ändamål”. Dessa skäl hafva förmält Utsk. att afstå från denna delningsprincip. Disk. har likväl nogsamt öfvervägt densamma; och ehuru jag fullkomligt erkänner vigten af Hr von Hartmansdorffs an 31* - •4S4 Den 3 Juli f. m. rnärkn., samt till vinnande af enkelhet i inteckningsväsendet gerna skulle hafva önskat att denna princip kunnat antagas, sä lärer likväl den omständighet alt ”dess antagande skulle ske på bekostnad af det med sjelfva institutionen åsyftade ändamål” utgöra ett tillräckligt skäl för Utsk-.s ogillande.
Lag, att dels sjelfva Bank-Inrättningen icke har något i Lag gifvet stod för fortfarandet af det hägn och de biträden af verkställande magten och dess organer, som ursprungligen densamma tillerkändes, enär vilkoren derföre blifvit på så mångahanda sätt underkastade rubbningar och förändringar, och ett helt nytt statsskick under tiden inträdt; och deisy att allmänheten icke eger någon lagligen grundad visshet om, hvad större eller mindre fördelar den afBancoinrättningen må kunna hemta, så länge allt sådant skall bero, äfven till sjelfva hufyudgrunderne, af den för dag rådande opinionen och tillfälliga röstpluraliteten hos ombytliga Representanter. Bihang till R. St. Bancooch Lag-XJtskottens Betänkande N:o 3. Skyddad af hemlighet i i5o år, har emedlertid Banco-inrältningen kunnat upprätthållas under de mest skiljaktiga Regeringssätt, envälde, herrevälde, partivälde, nytt envälde och slutligen constitutionelt samhällsskick. Den liknar en gammal byggnad, som fatt stå qvar på sina från början lagda grundstenar och syllar, ofta färdig att falla, men tidtals nödtorfteligen reparerad. Blott i sammanhang med de orden i Regeringsformens 7a §.,.yom den hittills varit, — skulle i våra tider en mängd specialfrågor kunna uppstå , lnilka blefve för de lagkloka icke mindre kinkiga alt afgöra, än det blefve för forskaren svårt att utreda, om och hvarföre allt det, som ännu af vana gäller, rätteligen bör och måste för en framtid gälla, äfvensom, på hvad skäl och grunder, allt hvad utaf äldre Stadgar småningom bortfallit, framgent skulle böra anses öfverlemnadt åt glömskan.
Detta tilltagande svårmod undföll ej hans deltagande vänner, hvilka, genom muntra upptåg och infall förgäfves sökte förströ honom; det högsta möjliga de med honom ernådde, var en promenad utom staden, och underbart fogade händelsen då alltid, att kosan styrdes förbi Packhus-inspektörens hus, att artigheten fordrade en hälsning till fruntimren, som, fästade vid sina arbeten, sutto vid fönstren; att den högt rodnande Augusta, med nedslagna ögon, knappt vågade besvara helsningen, och att den dystre Sommer, då vanligtvis mer tankspridd än någonsin, skiljdes frän sina bullrande kamrater. Isen måste dock engång brytas, och vid ett länge fördröjt skyldighets besök hos D s, upptäckte Löjtnant Sommar ändtligen, i en skön stund, för Augusta, hvad som, alltsedan första bekantskapen med henne, slutits inom hans bröst. Han meddelade då äfven henne, huru en helig kärlek i yngre år gjort honom lycklig; huru han, för ernåendet af sin högsta önskan, uppoffrat sina ungdomsplaner, huru han dag och natt, under alldrig hvilande omsorg för sin snara fortkomst, med mod och ansträngning tillkämpat sig rykte och ära; huru han med trofast och längtande hjerta ilat att slutligen vid sin älskades fötter nedlägga de med fara för hans lifförvärfvade lagrar, och till lön för allt detta, funnit henne en annans maka. Den enda tröst han ägde, var medvetandet, att icke likgiltighet eller otrohet beröfvat honom henne. Hennes älskande hjerta tillhörde honom ännu, med samma tillgifvenhet som fordom i de lyckligare tider, då de, slutne intill hvarandras bröst, fått tolka hvarandra sin rena kärlek. Hon hade för en oblidkelig fars stolthet åt högmodet och rikedomen, tvungits uppoffra sällheten och försaka sitt hjertas val; och var det endast i uppfyllandet af sina skyldigheter, såsom maka och mor, hon numera fick söka sin sällhet.