Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Olyckligtvis kan jag för min del icke instämma i dessa loford. Då jag kastar min blick på denna reservation, mötas genast mina ögon af några högst besynnerliga ord. Reservanten säger nemi. ”att den af Staten hittills begagnade rätt, att med straff-lagar sammanhålla kyrkans medlemmar, är mot förnuftet stridande.” Jag bestrider helt och hållet, att den Svenska statskyrkan någonsin sökt alt med straff-lagar sammanhålla sina medlemmar. Svenska kyrkan har ännu aldrig be gagnat mera än ett medel, och det är det genom hvilket Herrans ande kallar, samlar och påuyttföder, och detta medel är Guds ord och de heliga sakramenten. Men vid sidan af kyrkan står Staten med lyflad arm, icke för att sammanhålla kyrkan, utan för att straffa dem, hvilka våga alt med oheliga händer vidröra del heliga. Vore Statskyrkans sanning icke större, icke kraftigare, än alt den, för alt öfvertyga hjeltan och samveten, behöfde, såsom en värd talare sade, anlita Statens straffmakt, så skulle jag vara den första att afsäga mig min tro på densamma. Jag har redan en gång förut framhållit det factum, att då kristendomen vann sin första, stora seger öfver hedendomen, så använde den till vapen endast sanningens egen krall, och just delta vapen gaf henne segern i händerna. Under denna sin första och ärorikaste tid ägde kyrkan, såsom ett band på sina medlemmar, kyrkotukten, icke allenast till namnet, utan äfven till verkligheten. Jag beder de Hrr, hvilka in stämt i Hr Carlesons åsigt, att forska i den kristna kyrkans historia, då de ^tvifvelaktigt skola finna, att just under den tid kyrkan var renast, var äfven kyrkotukten strängast. Jag vill icke påstå, att de straffbestämmelser, Svenska kyrkan för närvande eger, äro de tjenligaste att uprälthålla kyrkotukten, men jag tror, att straffbestämmelser äro nödvändiga i all tid, isynnerhet nu, då otron å ena sidan i all sin fräckhet, och det andliga högmodet i låtsad ödmjuk - Den 16 Juni. 173 hel å ilen andia, dagligen tillväxer, samt det intet aklande lättsinnet leker med allt heligt.
In ventarium öfver dem tillhöriga bocker m. m. vidkommer , har detta alltid årligen blifvit upprättadt enligt verkliga förhållandet, och upptagit så väl det mindre fullständiga eller defekterna, som nytillkomna saker och handlingar. 3:o Utaf dessa Kyrkor utgår endast, som årlig lön, En Tunna råg af hvarje, till Söcknarnes vid allmän Sockenstämma r815 antagna examinerade, ordinarie Jordegumma, och har detta redan nu i 2^ år oanmärkt hvarje år blifvit i Kyrkoräkningarna upptaget. i Angående Räkenskaperna för Kärrstorps och Glostorps Kyrkor. I anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om dea år a841 förrättade Stats-Revision och de anmärkningar, som vid granskningen af Landtkyrkornas Räkenskaper blifvit gjorda, får jag, hvad Kärrstorps'och Glostorps Kyrkor angår, allerunderdånigst aflemna följande Förklaring: i;o — *69 t:o I afseende på den anmäikningen , att Pastor innehaft större oförräntad kassabehållning, än som medgifves uti iG:de punkten af Kongl. Kyrko-Instruktionen den n 2 April i 81 5, får jag allerunderdånigst upplysa, att då sådant, handt, har orsaken varit, antingen en snart förestående reparation å Kyr korna, eller att vederhäftig låntagare ej kunnat erhållas; åtminstone kan jag med fullkomlig visshet uppgifva , att förhållandet varit sådant under de tvenne sednast förflutna åren, då ofvannamde kyrkokassor stätt under min förvaltning. 2:0 Jnventarieconti öfver dessa Kyrkors tillhörigheter, upprättade i enlighet med veikiiga förhållandet, hafva alltid från detta ställe åtföljt
Ständers sidsta jamm.mwaro: och fluteligen, hwad til bibehållande afWerkets säkerhet och sselsbeständ, samt til desi widare förkofran för framliden, funnits böra iakttagas. Jemnlikt den, uppå Riksens Ständers underdåniga anmälan, under den. 19. Februarii 1779 i Näver utfärdade Kundgörelse o-n k^nco - Wnkets öfverseende och kevrlion emellan Riksdagarna, har sedan sidsta Riksdag sädan Kevillon a:ne särstillda g inger, ninlligen arén 1794 och 1797 , af Ständernas Herrar ksvitorer blchrit förrättad. Ej mindre af de öfwer dessa R.evirronZ - förrättningar lil Banco - Utffottet författade berättelser, än af den gränstning, som önner Werkecs 'nuvarande tilstand och sednare aänrirrillration blifwit 'verkställd, har karwo-U skottet med särdeles fägnad satt erfara den tiiwäxt uti 'verkelig förmåga, som Werket är ifrån är wunnit, samt tvid denna tiden äger. Den mindre 'verksamhet uti Lan^orenr. rörelse, som Niket-s allmänna penningestallning under de framflutna arén nödwändigt bort förorsaka, har i samma män ej kunnat undgå, at pä Wcrkets ärliga förkofran åstadkomma cn mindre förmonlig 'verkan; men afven i denna delen har karwo-Utskottet icke saknat en i flera afseende" owäntad tilsredsställelse: och har kealilLtioiwrw bestånd derinunder warit samt kan an widare anses för rnäepenstent af alla de händelser, som uti Rikets öfriga peuniugerörelse sig tildragit.
Tulltaxe-underrättelserna beslutadt tillägg, åsyftande närmare controll å förtullning å manufacluroch handtverkssmiden, ej specificerade stålarbeten, och söljor af jern och stål, måtte förfalla, dels ock derom, alt, med bifall i öfrigt lill hvad Utskottet i dess betänkande N:o 12, angående tull-bevillningen uti 18 §. af dessa under rättelser föreslagit, rörande beloppen af och vilkoren för restitution af tull vid utförsel af åtskillige inrikes tillverkade varor, nämnde restitution malte för Toppkandioch kaksocker bestämmas till 4 sk. men deremot icke medgifvas för ylleoch halfylle-väfnader, hvarom de förut föreslagne bestämmelserna i paragrafen alltså borde utgå, äfvensom alt edgång icke ovillkorligen skulle erfordras, ulan i stället tillverkarens under edelig förpligtelse afgifna och med två vittnen bestyrkta försäkran, att varan vore svensk tillverkning, och, i fråga om vissa fabricater af utländskst råämne m. m., samt dessutom Ridderskapet och Adeln särskilt torde, genom dess bifall till memorialet i allmänhet, få anses hafva antagit Utskollets inbjudning om tullvärdels höjande å Blaggarn och kanfas till 1 R:dr, så att den derom uppställda voterings-proposition förfallit, hafva deremot, i afseende å rätta förståndet af Rikets Ständers beslut angående den frågan, huruvida gröfre ull skall få införas till alla eller blott en del stapelstäder i riket och den derpå beroende lydelsen af ett ifrågakommet tillägg till 9 §. af Tulltaxe-underrättelserna om rättighet för nllproducenter och schäferi-egare i riket att utöfva enahanda tillsyn å förtullningen af gröfre ull, som genom nämnde paragraf är Fabriksoch Ilandels-Societeter medgifvet för de till Jtih, till R. St.
Palmstjernas förslag ehdast har afseende på att bringa öfverensstämmelse emellan de sinsemellan stridiga beslut, som af R. o. Ad. äro fattade rörtde 2:dra och 5:tc $ Den 2 F c b r u a ri f. m. punkterna af StatsUtsk:s utlåt. N:o 3g3, erfordrar detta förslag ingen annan åtgärd, än att, såsom ett contraförslag i stället för de 3:ne första mom:n i nämnde 5:te punkt, af R. o. Ad. pröfvas och afgöras utan någon handläggning af Utsk., enär det blifvit af Frih. Palmstjerna framstäldt innan föredragningen af följande mom. i samma 5:te punkt. Att remittera detta förslag till StatsUtsk., för att lemna de andra Stånden del deraf, synes mig vara onödigt; ty PresteSt. som redan har afslagit Utskzs förslag rörtde markegångssättningarna och grundskatternas utgörande, kan icke antaga detta förslag isoleradt, och BorgareSt. åter, som har bifallit Utskrs förslag både i 2:dra och 5:te punkterna, kan vid sammanjemnkning af Ståndens skiljaktiga meningar icke göra någon svårighet att antaga detta förslag, så framt det blifver af de tvenne öfriga Stånden antaget, och således återstår endast BondeSt., som förklarat sig icke kunna häröfver besluta, förrän R. o. Ad. deröfver har fattat sitt beslut; och deruti har BondeSt. gjort ganska rätt, enär resultatet al sammanjemnkningarna eljest skulle kunna blifva just motsatsen af hvad som åsyftas. Jag kan derföre icke underlåta yrka, att R. o. Ad. nu måtte definitivt afgöra frågan, på det att ett bestämdt svar må kunna lemnäs på BondeSt:s inbjudning. Skulle, emot min förmodan, H. Ståndet icke finna för godt att antaga Frih. Pahnstjernas förslag, så återstår endast den utväg att förklara, det R. o. Adis mening är, att den föreslagna methoden för markegångssättningarna må förfalla. Ilvilketdera af dessa 2:ne alternativ nu är bäst atL antaga, hemställer jag till II.
— Allt detta utgör otvetydiga vitnesbörd, hvad för en lifsåskådning det är, som de danske fritänkarne förfäkta mot den herskande, som de bekämpa; och om det än är naturligt, att det fius många fritänkare, hvil-kas ställning medför att de icke sjelfva ha kunnat sätta sig in i dessa stora frågor och tillräckligt undersökt grunden, så kan man likväl med temlig säkerhet antaga, att de äro af samma anda, att dessa idéer, som ligga i luften, präglat deras tankegång, och att de se upp till denna läras tolkar, såsom till sina naturliga ordförande. Detta är, så vidt jag kan se, i de stora hufvuddragen den nuvarande partiställningen i Danmark. När man blickar tillbaka på det sista partiet, kan det icke nekas att fritänkeriets ställning nu är en helt annan än då det först uppträdde: genom sin ihärdiga existenskamp har det vunnit en betydande terräng och genom sin andliga kraft tilltvungit sig gehör hos den stora, mera trögtänkta publiken. Det har funnit allians hos ett frisinnadt parti af de religiösa, för hvilka den olika lifsåskåd-ningen icke är något hinder att sympatisera med dess praktiska sträfvanden. Slutligen, en begynnelse har redan blifvit gjord till att detta parti kan vinna platser i folkrepresentationen, och det har sålunda utsigt att småningom, från att vara ett fredlöst och afskydt band, kunna kämpa sig fram till att blifva en minoritet, som måste respekteras och hvars intressen måste beaktas. ” Politiska Kandestöbere ” i ny upplaga. Af GUSTAF GULLBERG. Herrar hufvudstadspolitici kunna aldrig mäta sig med landsortens politiska kannstöpare. De kunna aldrig så odeladtegna sig åt studiet af de politiska förvecklingarne, ty de ha så mycket annat att tänka på. DerfÖr finnas alltid i landsorten och enkannerligen i de minsta städerna de största politikussarne. De äro specialister, och det är endast undantagsvis som en disputation om Boman &amp; C: is målade kungar, knektar och drottningar kan draga deras uppmärksamhet från hvad dé verkliga kungarne ha för sig. De äro specialister, sade jag, derför att de vanligtvis hvar och en följa ett särskildt lands förhållanden med ett särskildt intresse.
Stånds mening verkligen blifvit oriktigt uppfattad och Utsk:s förslag af 3 Stånd godkändes, Utsk. ej skulle komma i tillfälle att rätta det begångna misstaget. Äfven tior jag, att praxis vid förra riksdagar, särdeles inom detta Stånd, varit, alt man sökt bevara andra Stånds mening, då fråga varit 0111 förslag till voteris-propos. r i förstärkt C.onst Utsk. Derföre anser jag det verkligen icke vara mig tillständigt, såsom ledamot af StatsUtsk., att vilja lägga något hinder i vägen för R. o. Ad. att återremittera detta betänkande. Gr. Frölich, David: Jag har icke hört någon ledamot bestrida återremiss, tvertom har den enda person, som här yltratt sig i strid med de åsigter, hvilka äro lagda till grund för yrkandet af en återremiss, tydligen lillkännagifvit, att lian icke vill hindra den. Det vore således fåfängt för mig, då nu äfven Gr. Horn förklarat sig icke hafva något emot den begärda återremissen, alt vilja vägra den. Men jag har uppstigit, egentligen på det att StatsUtsk., efter en blifvande återremiss, ej måtte antaga den af Hr Lefre'n framställda grundsats för contrapropos:s bestämmande, att contra-propos. alltid skall innefatta rena motsatsen till ja-proposition. Hvad StatsUtsk. har att iakttaga är egentligen alt tillse, det jaoch contra-propositionerna innefatta Ståndens motsatta beslut; men att logiskt pröfva, huruvida de utgöra rena motsatser, är en uppställd grundsats, som jag tror man förgäfves vill söka rätt på i grundlagen, utan som synes vara en för tillfället uppgjord extra-grundlag, hvilken StatsUtsk. hvarken lärer vara skyldigt eller berättigadt att följa. Det ' ar endast detta, hvarom jag ville erinra. Hr Lefren: Då principfrågor äro före, och att den nu förekomna är en sådan, lärer visserligen ingen vilja bestrida; så torde det icke vara oväntaöt, att man vill yttra sig mera än en gång, ehuru man också har benägenhet att så mycket som möjligt hushålla med tidens användande.
Vi kunna icke numera, som fordom, gå främst i striden för frihet och ljus, men, blifva vi uppfordrade att för dem äfven offra en skärf af vår förmögenhet, en droppe af vårt blod, så få vi icke tänka så lågt om vår regering, att hon icke skall veta att ställa oss på vår plats, icke så lågt om vårt folk, att det ej skall veta att stå der, som fordom stått allt hvad vi haft tappert och stort, ädelt och högsinnadt, och der stått fast och troget ända in i döden. Många bifallsrop följde på detta yttrande. 26 Den 2 Maj f. m. Frih. Hamilton, Hugo: Jag får vördsamt anhålla att Frih. Tersmedens förslag mätte blifva uppläst. Sedan, till följd af denna begäran, Frih. Tersmedens i ämnet afgifna förslag blifvit uppläst, yttrade Frih. Hamilton: Då för någon tid sedan de motioner väcktes, som nu utgöra föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, så måste jag erkänna, att jag för min del tyckte att det hade varit bättre om de icke blifvit väckte; ty öfvertygad som jag var, att Svenska regeringen i detta vigtiga ärende skulle handla såsom landets väl krälde och den stora sak, som var i fråga, förtjenande, ansåg jag att all ytterligare påstötning från representationen var öfverflödig. Så till vida är jag nu af annan tanke, som jag funnit att dessa motioner hafva under den förev:de diskussionen föranledt uttryck, hvilka icke kunna vara annat än i högsta måtto tillfredsställande för hvar och en, som ömmar för Polska folkets väl och önskar det framgång. Frih. Tersmeden har yttrat, att ingen Svensk man med hjerta i bröstet kan annat än hysa ett lifligt deltagande för det olyckliga Polska folkets öden och strider.
Konunga-sonen tackade mycket för dessa goda råd, tog så afsked ifrån sin käresta, och lärer ingen undra, om de skiljdes med stor sorg å begge sidor. Derefter begynte han sin vandring, och intet är oss sagdt om hans färd, förrän han kom till tvänne män, som höllo på att tälja och slöjda; men de hade inte mer än en knif, och dålig var den, ty han var af träd. Då rann det prinsen i hugen hvad Singorra hade sagt, han tog så fram sina jern-knifvar, och gaf åt de begge slöjdemännen. Ungersvennen gick så ett stycke bättre fram, och kom till tvänne hugge-karlar; men deras arbete skred mycket smått, ty de hade inte mer än en yxa, och dålig var den, ty hon var af träd. Då kom prinsen ihåg sin kärestas råd, och skänkte dem hvar sin jern-yxa. Derefter fortsatte han sin färd, och kom till tvänne karlar, som stodo vid vägen och malde på en qvarn; men vinden blåste kall, och männen voro bar-hufvade. Då gjordes det prinsen ondt om de begge karlarne, och han gaf dem hvar sin ylle-mössa. Han vandrade så ännu en stund, och kom till borga-grinden. Då rusade der fram en ulf och en björn, och ulfven glupade, och björnen brummade, som ville de uppsluka honom. Men ungersvennen var inte rådlös; han tog en kaka, bröt den i tu halfvor, och gaf ulfven och björnen hvar sitt stycke. Vild-djuren kröpo nu tillbaka i sitt ide, och lemnade vägen fri, så att prinsen utan vidare äfventyr kom fram till trollets gård. När svennen kom in, staddes han för Rå-drottningen, helsade ifrån hennes syster, och framförde sitt ärende. Han blef nu emottagen på det aldra bästa, och käringen lofvade styra om bröllopps-sakerna, som begärdt var. Hon lät så framsätta en hvit stol, och bad ungersvennen hvila sig efter den långa resan. Men prinsen kom ihåg Singorras råd, och svarade att han inte var trött. Då lät
I denna samma artikel pålägges en ökad benMning för de af patron! cecieliai Skäne, hwilka hafwa kronotionde; jag torde harwid fä anmärka, att deste rättigheter aro ej gafwor, utan härröra af deste egendomars för secler tillbaka till Regeringen gjorde försträckningar och län, hwarä äfwen documenterne Åtminstone pä flere stallen jag kanner, ännu arv i behäll; dä kvrkornes widmagthällande, äfwen ombyggande om sä fordras, samt räntan för läner, genom denna tionde - spannemäl gäldas, dä för denne inkomst säsom ökande innehafwares förmögenhet, afgift redan ester 2 Art. erlägges; synes mig en werklig obillighet wara^ att pä en ränta, den jag för gjordt län, enligt försäkringar, lag och stadgar upbär, en ny statt stall läggas, och min lika sä lagliga som päräknade inkomst derigenom förminstas. Jag wet ej om ä alla ställen förhällandet är fullkomligen lika; men tror, att de juS.rättigheter, hwilka äro af den natur jag omnäml, böra i sädane fall lindras. 2. Jag ser ej något stäl hwarsöre L den sä kallade minimi-afgiften, wista closter ej betala efter inkomst dä andra äter äro dertill owilkorligen förpliktade. Jag Andra Del. Jag saknar äswen ibland de i denna H. irp^ räknade sarstildte closter af borgare, de sä kallade genannt borgare, hwilka i wista landsorter finnas tämmelig mycket; jag kanner cu socken i hrvilken.äro z, och i en enda by pä ert annat ställe, hwarest I3il funnos 8, och der liv i st u kstad hnruackva ve borde taxeras der de beständigt bodde, eiler i deli siad hwarest de borgarebief ägde.
Sammanlagda arealen af det område, som blifvit undersökt under loppet af åren 1858 —1862, utgjorde i rundt tal ungefär 120 qvadratmil, hvarjemte af denna areal omkring 50 qvadratmil blifvit under de tre sista åren reviderade. Af det geologiska karteverket hade hittills endast ett blad hunnit utkomma. Sedan 1862 års början voro likväl fem nya karteblad under gravering och tryckning, hvaraf två snart blefvo färdiga, och de öfriga tre skulle till allmänheten utlemnas vid innevarande års början. Efter det 1862 års rekognosceringar afslutats, blefvo ytterligare 8 eller 9 blad så fullständigt undersökta, att de, efter föregången uppritning och färgläggning, kunde under loppet af påföljande vinter utiemnas lill tryckning. Priset för hvarje karteblad med dertill hörande beskrifning och profiler vore af Kongl. Maj:t bestämdt i allmänhet till 2 R:dr, men blefve något billigare för de blad, som omfattade mera vatten än land. Rörande ytterligare fortsättning 68 Slats-Ulskottets Utlåtande JYs 99. af ifrågavarande undersökningar under nästinstundande statsregleringsperiod, hade Professoren Erdmann till Kongl. Maj:t inkommit med underdånig framställning, hvaraf inhemtades, bland annat, att, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Maj:t vid undersökningarnes början fastställda plan, antalet af de vid desamma tjenstgörande egentliga rekognoscörerne småningom blifvit ökadt til! 8, men att från och med år 1861 med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd ytterligare en rekognoscör blifvit antagen, för att i någon mån ersätta den minskning i arbetskraft inom Mälaretrakten, som skulle uppkomma, derest en del af den gamla arbetsstyrkan förlädes till Elfsborgs Ian, hvarförutom en särskild afvägare blifvit tills vidare antagen, sedan Kongl. Maj:t beviljat ett extra anslag under åren 1861 och 1862, för höjdbestämmelsers iakttagande i samband med de geologiska undersökningarna; hvadan således tio medarbetare för närvarande funnes vid ifrågavarande arbeten anställde.
Efter noggrannt öfvervägande af den inom Constitutions-Utskottet väckta fråga om Svenska Folkets representerande, äfven på Landtdagai eller genom Landt-Ständer, liar Utskottet enhälligt gillat förslagets allmänliga idé, och får, med de inskränkningar och modificationer, som pröfvats nödiga,nyttiga och utgörande vilkor för verkställbarheten, härmedelst vördsamligen framlägga hufvuddragen eller grundlinierna till en Landtdags-Ordning. Ämnets vigt, och framför allt ovissheten om Rikets Ständers åsigter, hafva föranlåtit Utskottet att begränsa dess åtgärd inom en sådan förberedning och uppställning af sjelfva grunderna. Det är först sedan dessa blifvit, icke blott af nu församlade Ständer godkända, för att såsom deras utlåtande hvila, utan ock vid nästa Riksdag af bägge Statsmagterna antagna, som det då blifvande Constitutions-Utskottet erbjudes läglighet att planmessigt utarbeta och afgifva ett fullständigt reglementariskt förslag, hvilket likaledes i sin ordning kommer att undergå den i Grundlag stadgade behandlingen.
Jag kan ej stort tadla dem, bland sålunda tänkande Bankprincipaler, hvilka af ministeriel politik inbjudne att befatta sig , med Banco, måhända icke känna att, för att kunna förstå sig på Banco, man måste känna IlandeisBalkcn, och äga ett öppet Den 6 Julii f. ro. sinne för den anda, som i dess i2:teCapi~ tel uttalar sig. Men jag förmodar, att tadel icke lärer uteblifva för dem, hvilka, om resultatet af denna dagens voteringar inom BankBolagets flere Kamrar skulle bli ett fortfarande på den väg man hittills vandrat, skulle tveka att fatta ett dem värdigt beslut, skulle tveka alt skilja sig från ett Bolag, hvaraf de icke längre kunna vilja vara medlemmar, och dermed göra slut på ett oskick, som redan varat för länge, och hvilket, om det icke kommer att upphöra år 182Q, sannolikt icke lärer slutas, ulan att derjemte olyckshändelser inträffa. Hvad under så olyckliga förhållanden Ridderskapet och Adeln kan finna omsorgen om sin ära fordra, anstår icke mig att här uttala; men må det tillåtas mig att erindra, att det fins andra icke mindre vigtiga förhållanden, sorn, under detta Lagstiftningens högtidliga moment, påkalla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Många finnas, som icke veta utaf någon RegeringsFormens 72 mångå, som forst genom lidanden och förluster, hvilka oförskylt drabbat dem, blifvit underrättade om dess tillvarelse.
Hr von Koch går så långt i sitt nit för dessa utländningar, att lian anser dem böra vara befriade från all skatt, och lian har tillika ställt denna fråga i ett mystiskt och för mig obegripligt samband med den om Sundska tullens uphäfvande; men Hr von Koch synes hafva glömt att, huru förmånliga vilkor Svenska Regeringen, äfven i det sednare fallet betingat sig, hafva vi dock icke fått denna frihet till skänks, utan måst genom en 20 årig betalning, såsom StatsUtsk:s Betänk, utvisar, friköpa oss från denna skatt. Att detta köp i alla fall blifvit afslutadt för godt pris, är en helt annan sak. Emedlertid, för att återgå till ämnet, kan jag icke tro, att utländningar, som komma hit för att göra affärer, göra dem i så liten skala, att en afgift af 50 Rdr skulle kunna anses vara för dryg. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag, så mycket hellre som, efter hvad Hr Printzensköld uplyst, någon olägenhet icke såsom Hr von Kock förmenat, ådrages främlingen genom okunnighet om hvad honom åligger, då vid passets viserande på gränsestationen hans upmärksamhet alltid derpå fästes af vederbörande embetsman, och då dessutom afgiften nu blifvit nedsatt och således en större fördel blifvit för desse resande utländningar beredd än som tillförene egt rum. Hr Printzensköld: Det är en oriktig grundsats som Frih. Tersmeden tillämpar, då han föreslår att utländske handelsexpediter skola åsättas samma bevillning som första klassens expediter här i landet. Frilvn bör ihogkomma, att detta belopp, 37 Rdr 50 öre, är en minimiafgift, och att de, som höra under denna kategori, sällan torde komma att betala denna summa, utan vanligen betydligt deröfver. Man bör väl icke visa sig liberalare mot utländningar Den 28 Mars e. m. 501 än mot egna landsmän. Det är väl också mera skäl att man försvårar dessa främmande probenreuters resor kring landet än att man underlättar dem. Jag yrkar bifall till Betänk.