Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således anser jag, att om Banken skulle komma i tillfälle att behöfva förstärka sin fond, bör silfret förskaffas genom lån från utrikes ort. Man behöfver då ej beräkna någon coursstegring förrän vid betalningen af räntan och amortissementen; coursen verkar då endast på denna lilla summa, hvaremot, om man behöfver köpa hela massan, sådant verkar på coursen med hela dess belopp. Således lig - D c ii 5 M a j c. m. »7> ger just deruti garantien för Bankens bestånd, men ej i den proportion mellan silfver oell sedlar, hvilken man uppställt. Om coursell är högre än pari, liar Utsk. visserligen erkänt orikliglieten att köpa silfver; men 0111 coursell vore under pari, vet jag ej, hvartill silfverköp skall tjena, om ej för alt få upp coursen till 128 sk., och jag vet ej, att deruti kan ligga någon vinst. Om coursen skulle stå emellan 120 och 128 sk., finner jag, att det vore fördelaktigt att hafva detta spalium; naturligtvis kommer ingen då ined sedlar till Banken för att vexla efter 128 sk. Således tror jag, alt Utsk. liorde föreslå, alt då metalliska fonden finnes så anlitad genom vexling, alt blott eli viss summa återstår, lika godt hvilken, t. ex. 2a3 millioner, eller ock, i fall man antager något gifvet förhållande, ali, då man kommer till denna summa eller detta förhållande och beliöfver silfver, Bancostyrelsen må äga latt att upptaga från främmande ort lån i silfver till 1 ä 2 millioners belopp, hvilket lån bör ställas på viss tid, så att man endast kommer att betala ränta och amortissement. Jag lägger mig alldeles emot köp af silfver emot sedlar; erfarenheten vittnar emot en sådan åtgärd. Hr Stråle, Nils Willi.: Jag ber om ursägt, att jag, på samma gång som jag yttrar 111ig 0111 3:dje punkten, äfven yttrar mig 0111 den 4:(^ej hafva ett oskiljaktigt sammanhang och angå båda, huru Bancostyrelsen skall uppköpa silfver.
Enligt den plan för ifrågavarande vägbyggnadsarbeten, som upprättats af Löjtnanten vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen J. F. Cornell, skulle kostnaden för vägen mellan Pajala och Junosuando, ined en längd af 5 mil 16,270 fot, uppgå till samma summa som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande begärt, eller 56,790 Ridr samt väganläggningen mellan Pajala och Kengis bruk, med en längd af 24,760 fot, komma att kosta 8,850 R:dr, eller tillsammans 65,640 R:dr; och hade Kongl. Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader, hvars granskning denna plan med dertill hörande kostnadsförslag varit understäldt, förklarat sig mot samma handlingar icke hafva funnit någon anledning till anmärkning. På grund af de omständigheter, som sålunda förekommit och då det allmännas mellankomst för afhjelpande af den för handen varande nöden inom nämnda socken vore af behofvet påkallad, samt lämpligaste sättet dervid syntes vara, att, på sätt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hemställt, åt den genom missvext lidande befolkningen bereda arbetsförtjenst, hade uti högstberörda nådiga Proposition (intagen under N:o 72 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), Kongl. Majit, jemte tillkänna gifvande att Pajala socknemän inför Häradsrätten i orten förklarat sig villige att mot erhållande af ett statsanslag å 55,000 Ridr ifrågavarande tvänne vägarbeten utföra och dem derefter för framtiden underhålla, föreslagit att för anläggande, enligt ofvanberörda plan, af allmän häradsväg mellan Pajala by och Junosuando samt farväg mellan Pajala by och Kengis bruk, ett anslag utan återbetalningsskyldighet af Femtiofem Tusen Riksdaler måtte anvisas att utgå under innevarande år, med vilkor att socknemännen icke blott verkställa anläggningen af omförmälda vägar, utan jemväl för framtiden dem underhålla.
det til 1— gripne godset, mä befrias fran uppenbar Kyrkoplikt. 2:0 Herr Hjertås, Gustaf, den 15 dennes f. m. pä bordet lagda Motion, angående offentlighet vid Under-Domstolar och PoliceKamrar i Städerne. 3:0 Herr Motugomnieries, Gustaf, den 15 dennes f. in. på bordet lagua Motion, angående Förliknings - Domstolars inrättande. 4:0 Grefve von Rosens, Carl Axel, den 15 dennfes e. m. på bordet lagda Motion, angående ett Lag-Förslag, som afhjelper de, genom tidsutdrägten med alla Lagfarts och Inteckningsmål i vissa landsorter, hvarest blott ett Ting årligen hålles, inträffande olägenheter. 5:0 Grefve Gyllenborgs, Johan, Henning , den 15 dennes e. m. på bordet lagda Motion, angående vissa ändringar uti den i Allmänna Lagen stadgade Rättegångs - Ordnihg i Civila inål. 6:0 Grefve Gyllenborgs, fqkan Henning, den 15 dennes e. rn. på bordet lagda Motion, att i alla de mål, der Chartse 31* Fröt. XJidr. d. 29 Dec. lias. Sigillata^-afgift icke fordras, Utslagslösen icke eller ma ega rum. 7:0 Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, elen 15 dennes e. rn, pä bordet lagda Motion, om rättighet för hvar och en 3tt emellan Riksdagarne få inkomma med förslag till ändring i Författningar. g:o Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, den 15 dennes e. m. på bordet lagda Motion, om sökt företräde för Jordegare till säkerhet i Hemmansbrukares lösa egendom. 9:0 Herr Roos's, Bo Christian, den 15 dennes e. mpå bordet lagda Motion , om aH» svar å den, hvilken, efter att hafva uppnått myndiga år, men sedermera jtäld under Förmyndare, under omyndighets tillståndet sig skuldsätter. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi*•
Mätte blifwa i tillfälle att anskaffa hela förrädek, icke utgöra större format an r ark, dels ock om ej detta papper kunde widare genom Banquens betjening förwaras och endast efter föregången reqvisition Utlefwcreras kill den dermed återstående åtgjord, samt dels om ej hwitstämplingen finge förrättas uti Riksgalds-Contoirets Depositions-Contoir, och swanstämplingen omsider i Charkä-Sigillalä,Contoiret päsattas, med ffyldighet för wederbörande att hwar ä fitt ställe häröfwer hälla noggranna anteckningar. Under förutsättande att Riksens Högloft. Stander tackas lemna afseende och bifall ä hwad i dessa wafendtelige delar salunda blifwit föreslagit, sär Utskottet äran har nedanföre närmare upgifwa och förklara de rättelser Utskottet i likstämmighet härmed eller eljest trott böra ske Uti Charta-Sigillatä-Förordningen, och hwilka till lättnad och redighet blifwik uti bifogade interfolierade exemplar urmärkte samt arv förnämligast grundade pä följande skäl: r §- af Lörordningcn. Dä enligt hwad ofwan förmäldt är, någon stämpling ä revan skrefne Handlingar nu mera icke mä äga rum, lärer deras beläggning med Charta böra tilläras och ordalydelsen i denna och de siere Z. K. derefter rättas; Hwarjemte och pä det full tillgäng mä finnas af hwarjehanda efterfrågande olika ych mäst brukbare valkmer, tillstprkes, att med bortta - Den s Zebruarli. zzz tagande af den sällan begagnade pä jemt i6 R:d., deremot valeurer utom de förr tillgängelige, hädanefter fä stämplas och utgifwas pä io, 20, 25, Zo och ioo N:d. 3 8. 2 mom.
Fröken Sandström har i den senare delen nf sin iippsats » Ifi) iimoarOete och Icvimolyclca » anfört dessa teser och delvis bemött N: r 1 lyder, deni, hvniför här endast m? ' an.&amp;ras tvenne enligt fröken Keys egen redaktion i K. P. sid. 77:)) Hm intresket i kvinnosaksstriifvandet sninlnt sig omkring den. ogifta kvinnan, inedan man. förbisett den djupast betydelsefulla n.ydanin.gen, den af den gifta kvinnans ställning D. ' Härpå maste svaxas:. 1) De stora förbättringar, som åstadkommits i skolbildningen, äro tillgängligs för den kvinliga ungdomen i allmänhet. 2) Det högre anseende lzvinnan såsom personlighet åtnjuter har iifven varit till fromma för den gifta kvinnan, min nu nger en inera sjiilfständig ställning än fordom. Därom b&amp; också frök. Key själf vittne. Det heter i K. P. sid. 87: » Det gamla hustruidealet - att lyda, tiga, tåla och blunda - var djupt fientligt mot det fulla förverkligandet af iiktenskapetz, och sid; 92 i samma arbete säger hon:, Mannens behof af sympatiskt samlif ined sin hustru, och hans aktning för hennes personlighet, hennes själsverksamhet, hennes behof af utveckling de äro i den grad stadda i tillväxt, att jag endast. inom iilin krets skulle kunna anföra niistan alla de, under de sista tio åren bildade hemmen, som bevis för mannens nya syn p&amp; äktenskapet,. 3) Den vidgade verksamhet, som kommit kvinnan till del, h m äfven å t enkm beredt möjlighet att uppehålla sig och de sina, di % hon genom familjeförsörjarens död råkat i ekonomiskt trångmål. Det är visst icke lyckligt för modern att lämna hemmet för ett yttre arbete men snöden har ingen lags. I de fall d&amp; barnens slcolg&amp;ng redan börjat, försummar hon likväl ej de heligaste intressena, utan kan obetingadt hänge sig åt tillfredsstallelsen att genom eget arbete skaffa medel att .försörja och uppfostra sina barn.
För mjöleller sågqvarn, deraf grundränta hittills fortfarande utgått, skall, utom den enligt 2:dra artikeln elter fastighetens upskattade värde och den behållna inkomsten af rörelsen påförda bevillning, äfven derjemte såsom ersättning för grundskatt utgå följ. särskilda afgifter, nemi. dels tre rdr för hvarje tusen rdr af fastighetens upskattade värde, dels 7 V2 proc. utaf den behållna inkomsten af den vid sågeller mjölqvarnen idkade rörelse; dock att dessa båda särskilda afgifter sammanlagda aldrig må öfverstiga det belopp, som utaf mjöleller sågqvarnen utgått såsom grundskatt för år 186— (eller det år, för hvilket sådan sednast blifvit erlagd). På detta sätj. skulle frågan kunna komma att lösas på ett, enligt mitt förmenande, temligen tillfredsställande sätt. Gr. Mörner har ganska riktigt anmärkt ett tryckeller skriffel, som förekommer i Betiink:t N:o 147. Jag har också ej yrkat bifall å detsamma, utan tror lika med Gr:n att det är bäst att hålla sig till denna punkt i Bet:t N:o 101. I afseende på den 5:te punkten, tror jag det iir bäst, att, i enlighet med Borgarecch BondeStms beslut, bestämma, att med vederbörligt Utsk. menas BevillningsUtsk.-t. På grund af dessa af mig nu anförda skäl, hoppas jag, att mina högt aktade motståndare hafva blifvit öfvert.ygade om, att man utan farhåga kan antaga Utsk:ts i Bet:t N:o 101 framstälda förslag, och återuprepar jag min anhållan om bifall till de 4 första punkterna i Bet:t N;o 101 och till 5:te punkten, på sätt BorgareSht beslutat, att nemi. omförmälda fråga lemnäs till BevillningsUtsk:ts behandling. Gr. Mörner: Då jag förra gången hade ordet, nämnde jag redan, att jag ej var i tillfälle att åt denna fråga, i alla dess detaljer, lemna den utredning, jag skulle önskat. Den siste talarens nu afgifna yttrande har ytterligare gifvit bekräftelse på denna min förmodan.
I anledn. häraf får jag erinra, att det är tvenne olika skolor som i dessa städer blifvit ifrågastälde. Hvad de tekniska elementarskolorna i Örebro och Norrköping beträffa, så äro dessa icke några nya skolor; 256 Den 21 April. en sådan finnes redan inrättad i Malmö. Man har alltså en sådan att gå efter. Ingen kan bestrida den stora nytta inrättandet af en slöjdskola i Eskilstuna skulle medföra; men då denna skola skulle blifva den första i sitt slag, om jag så får uttrycka mig, och de handlingar, som varit för Etsk. tillgänglige, icke innehållit fullständiga uplysningar om den blifvande organisationen af densamma, har det för Utsk. varit omöjligt att för denna skola tillstyrka något anslag. Jag uprepar ännu en gång alt, hvad angår anslagen till inrättande af skolor i Örebro oell Norrköping, rättast hade varit att ställa en viss summa lill K. M;s disposition, för alt användas, der K. M. finnér lämpligast; hvarföre jag i detta fall delar Hr von Ilarlmansdorffs åsigt. Skulle, såsom Frih. Åkerhjelm upgifvit, tre Ståfid redan hafva bifallit denna punkt, så erkänner jag all en ålerremiss icke kan hafva någon, påföljd. Hufvudsumman af hvad jag lin haft åran anföra är, att jag önskar bifall till den del af punkten som rör Chalmerska slöjdskolan i Götheborg, öfverlemnande lill R. o. Ad. alt bestämma, huruvida det öfriga af punkten bör bifallas eller återremitteras. Hr Bildt, Didrik Gillis: Till största delen förekommen af Hr von Troil, anhåller jag endast att få fästa upmärksamheten på den väsendlliga skillnad som förefinnes emellan anslagen till Chalmerska slöjdskolan i Götheborg och de öfrige här ifrågavar:de skolor. Den förra skolan har egentligen mera namn af slöjdskola än deu i sjelfva verket är en sådan, om man nemligen dermed menar en lägre tecknisk bildningsanstalt, emedan hon är en bildningsanstalt af första ordningen. Denna skola är, den af alla teckniska skolor i riket, som visat de vackraste resultater.
Detta resultat kan imedlertid icke väntas af direkta föreskrifter, utan uppkommer af sig sjelft, så snart näringen får obehindradt utveckla sig, utan att vara fästad vid någon viss egendom eller näring. I bränvins-tillverkningens fästande vid jorden har man velat se ett medel att inskränka handteringen; men man har däri utan tvifvel misstagit sig; den jordegendom, hvilken därtill erfordrats, bar varit så ringa, att hvar och en, som ägt tillräckligt kapital till sjelfva handteringens anläggning och drift, äfven lätt förmått förskaffa sig erforderlig egendom för behörighets vinnande. Det vilkor, som hitintills erfordrats, har sålunda icke förmått nedhålla bränneriernas antal; och det enda, som därmed vunnits, har varit att stänga handteringen ifrån att blifva egentlig fabriks-näring; men borgare och andre städernes innevånare äro icke förhindrade att sig därmed befatta, dels för stads-jord, dels genom förvärfvande af fast egendom på landet, såsom dagliga erfarenheten visat. Så snart en stadsbo ansett fördelaktigt att befatta sig med bränvins-fabrikation, utöfver Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. utöfver hvad genom den städerna tillkommande brännings-rätt varit att erhålla, har lian alltid funnit tillfälle att pä landet förvärfva egandeeller arrende-rätt till något närbeläget hemman, där han inrättat och drifvit handteringen; och det torde i allmänhet kunna antagas vara illa beräknadt att söka hindra, hvad som ändock icke kan hindras. Overkställbara och alltför lätt kringgångna lagar äro sämre än inga lagar; de föda endast missaktning för lagar i allmänhet. Den tanke, hvarpå bränvins-bränningens fästande vid yrke eller egendom skulle hvila, är ej heller grundad i sakens natur: all förarbetning eller förädling af rå-ämnen till en afsätlligare och för förbrukning närmare lämplig vara är fabrikation. I fråga om all annan sådan har den grundsats gjort sig gällande, alt frambringaren eller ägaren af rå-ämne har hvarken större eller mindre' rätt än någon annan att förarbeta det.
Der är eget, huru detta enda ämne aldrig blir uttömdt eller innehållslöst, då däremot alla andra snart trötta och upphöra att behaga. Nej, om sig och sina egna intressen skulle mannen kunna tala från nu och till domedagen och fortsätta äfven in i evigheten, om tillfälle gåfvos honom. Men för att tala, så måste man ha en åhörare, eljes blir det tråkigt i längden, och denne åhörare måste visa intresse, eljes blir man irriterad. Då en åhörare blifvit funnen, som är lika ifrig att höra allt, hvad som säges henne, som han är att utgjuta sig, då bon glä- der sig öfver hans framgångar och triumfer ocb sörjer öfver hans motgångar, då har han det förståndet att erkänna, att hans lycka är enastående, och han klänger sig så fast vid en sympatiserande kvinna som ostronträdet vid klippan. Sympatien består inte endast i att höra på utan att afbryta, att le, då du ler, att beklaga, då du gråter, utan med den menas ett beräknande af ens lynne och sinnesstämning, med ett ord ett fullständigt förstående allt igenom. Hos den sant sympatiserande kvinnan har himlen nedlagt den underbara gåfva, som kallas takt. Hon förstår din karaktär och undviker allt, som kan på något sätt rubba din jämnvikt; hon vet, när hon bör tala eller tiga, uppmuntra eller beklaga. Hon kan gifva dig ett bättre omdöme om dig själf, än du någonsin kunde komma ut med på egen hand, och detta utan det minsta smicker eller falskhet. Hon kommer dig att känna genom en slags omedveten instinkt, att det måste finnas något hos dig, som är värdt hennes stora intresse för dig; men hon låter dig aldrig komma på det klara med, att Af våra svenskar är det egentligen Alf hon har samma milda, vänliga intresse äfven för Valländer, som med framgång kastat sig på den öfriga mänskligheten. denna konstart och exponerar en stor massa Folk förundrar sig öfver att vackra flickor ofta konstverk i keramik. Man må ingalunda infå gå ogifta och komma på den föga afundade billa sig, att detta är godtköpsarbete. Ähnej, » öfverblifna kartan ».
ZZZ ker något öfwer i6 fl. för tunnan, och sä mycket synes walden, hwars husbehof beräknas lill ia,ooo kannor bränwin om arer, kunna för sitt öfwerflödiga husbehof stalla till Staren. Uti dec betänkande som Högloft. BewillningsUtflotret afgifwit, arv ätflillige af O^ccuiomiäUtflottet föreftagne oeconomifla bestämningar uptagne, andra äter icke omnänmda. Ibland desie sednare får jag anmäla Oeconomia - Urflorkets gjorda hemställan, ym icke Riksens Högloft. Sränder skulle anse sig böra hos Kongl. Mant anmäla nödwändigheten att förbjuda införsel af utländflt bränwin, rum och andra i bruk och wärde med bränwin jemförliga drycker, sedan nu bränwinsbränningm blifwik inskränkt, tillwerkningen blifwit beflalkad, och man ansett minflad tillgäng pA bränwin wara ett förwaringsmedel mot der tilltagande svlleriel; jag menar att derks moment af OeconomiäUlstorters project blifwit af alla Ständen gillad. Grefy)e 6MenborA, ftolran kkenninA, hane inlemnak fällande som uplästes:
N:o 3, angtde grunderna och villkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag får äran hemställa, att delta betänk., som är ganska vidlyftigt och inveckladt till sina principer, måtte komma alt punktvis föredragas, såvida icke någon, såsom jag har någon anledn. alt förmoda, skulle vilja yrka hela lagförslagets förkastande helt och hållet; i hvilket fall man torde först få afgöra den frågan och sedan få komma till föredragning punktvis, eller särskildt för de §§, som förslaget innehåller, hvilket jag anser för det enda möjliga sättet att i denna för framtiden för fäderneslandet högst vigtiga fråga grundligt gå till väga. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande : Då säkerligen detta förslag redan är ett R. Sl:s beslut, vill jag icke invända något mot ett bifall till detsamma. Jag vill blott hafva antecknadt uti proh, det jag anser, att för de hemman, hvilka efter en ny förordnings om hemmansklyfning promulgerande kommo alt styckas, borde klyfning endast vara medgifven till det minimum, sorn, enligt nu ifrågavar. förslags 6 §, bör bestämmas för hvarje ort sådant, att det utan föregången undersökning om besutlenhet kan tillåtas; och att besuttenhels utrönande genom nämndens åtgärd endast borde äga ruin, då fråga uppstod att till stamhemmanet återlösa från detsamma före förordningens utgifvande redan frånklyfda delar; samt att det ofvannämnda minimum, hvartill hemman hädanefter borde få klyfvas, bor - 488 Den 3o Januari c. ra. de bestämmas efter ett visst antal tunnland uppskattad jord.
Mot detta beslut får jag alltså reservera mig, äfvensom mot det följande, hvaruti Utskottet beslutat, att förtullning af nyssnämnde varor icke må ega rum i flera än 3 af Rikets städer, nemligen Stockholm, Götheborg och Malmö. Utskottet synes mig hafva kommit till detta beslut, såsom varande det, hvilket: ”instämmer med slöjdeidkarnes vid flera tillfällen yttrade önskan och, tvifvelsutan, ett kraftigt bidrag till lugnande af deras farhågor.” Om också några farhågor skulle i verkligheten existera, hvarpå jag för min del högligen tviflar, så kan jag icke medgifva, att man för alt kraftigt bidraga till deras lugnande, med ett enda kraftigt tag frånrycker Rikets stapelstäder en af deras uråldriga och nära nog enda uteslutande rältighe - Bil. lill Bevillnings-Ut skottets Betänk ande, N.-o 21. 37 ter, den nemligen, att införskrifva och vid dess tullkammare införtulla, alla till import lofgifna varor; dessutom torde detta stadgande stå i en viss disharmoni till bemödandet alt förebygga oloflig varu-införsel, hvilket bemödande jag dock anser aldrig böra lemnäs å sido vid en tull-lagstiftning. Vid åtskilliga andra punkter har jag visserligen tillhört minoriteten, men för att icke blifva alltför vidlyftig, afhåller jag mig nu från alla speciella reservationer, och vill derföre icke heller vidröra Utskottets förslag till Tulltaxa, der många artiklar förefinnas, hvars behandling jag icke kunnat gilla, och som exempel hvarpå jag endast vill nämna kaffe, hvars införselstull Utskottet behagat uppsätta ifrån 3 lill 4 Pe)' skålp., oagtadt törmönen af dess nedsättning till 3 sk. per skålp. är så pålagligen i ögonen fallande för enhvar, som vill anställa en jemnförelse mellan de partier, som införtullades, under det tullen utgjorde 5 sk. per skålp, och de partier, som efter nedsältningen blifvit införtullade. Jag afstår så mycket heldre från allt yttrande deröfver nu, som jag med full säkerhet motser en återremiss, den jag icke heller skall underlåta att yrka.
Eftertryck eller oloflig öfversättning af Norsk eller Dansk mans arbete, hvilket före denna lags datum utkommit, straffes efter denna lag, om eftertrycket eller öfversättningen blifvit utgifven efter det denna lag erhållit gällande kraft, samt den Norske eller Danske författaren eller egaren vid tidpunkten för sådant eftertryck eller oloflig öfversättning ännu innehar en i Tryckfrihetsförordningens I § mom. 9, eiler Kongl. Förordningen af den 20 Juli 1855 erkänd eganderätt.» Utskottet delar fullkomligt motionärens mening om önskvärdheten af en internationel lagstiftning uti förevarande ämne, som under de sednare åren utgjort föremål för öfverenskommelser emellan flera af de Europeiska magterna och måste vara af en synnerlig vigt för de Skandinaviska länderna, hvilkas gemensamhet i språk, kultur och intressen i viss mån äfven framkallar gemensamhet inom litteraturen. Det är otvifvelaktigt, att, såsom motionären anmärkt, en lagstiftning, som försäkrade emot olofligt eftertryck eller öfversättning, i Sverige af Norskt och Danskt eller Finskt arbete och i Norge, Danmark och Finland af Svenskt, skulle väsendtligen bidraga dertill, att Svensk, Norsk och Dansk litteratur icke blott hvar i sitt land, utan inom hela det för dessa litteraturer gemensamma språkområdet, erhölle en vidsträcktare spridning, och denna spridning skulle icke heller, såsom nu ofta är fallet, förmedlas genom underhaltiga öfversättningar, emedan författarens rätt att sjelf disponera sitt arbete, äfven i öfversättning, bättre skulle tillförsäkra allmänheten om en god öfversättning, der en sådan vore af nöden, än det nuvarande tillståndet har visat sig förmå. Det vore äfven af vigt för den nationela hedern, att författare, på de med vårt eget så nära beslägtade Norska och Danska språken, hvilkas skrifter kunna läsas äfven af de Svenskar, som icke äro mägtiga något utländskt språk, ej i vårt land saknade ett rättsskydd, sorn de i Frankrikes och Englands lagar redan länge åtnjutit. Endast deruti skiljer sig