Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men med uteslutande af Stock; hoimsContoirets CassaBehall? ning 2,046; 14. 8- I hvars stal e är tillagdt belopP-t af Verke's ägande LåneB>ncoCapitaler, med 6,699: 11:^. Och dermed Summart uppgjord tili , • • 18,8625 20. 2« Den 17 Martu, e. flt; J51 Peraf uppkomma nu följande skillnader: fjtlånings-beloppet den x Januarii var rätteligen ? ? . " 3,760,509. År blott uppfprdt till » , 3,682?4op? NB. Jag håller mig till jemna 100 Riksdalerstal , i sådana Calculer är ej värdt räkna Skillingar pch Runstycken. Pifferencen derå gör , f Härtill kprnmer, hvad genom denna uträkning äfven blifvit för litet påräknadt uti Ränta för utredningstiden med minst s fjtom den ptelemnade contanta Cas" sa - tilgången J ,BancoSedlar vid Contoiref i Stockholm af belopp R:dr 2000, hafva Utskotten förbigått, eller icke känt GöthaCanalDiscont Contoirets ytterligare säkra tillgångar uti Kamereraren? vidGötheborgsContoiret Balance, för hvilken full säkerhet är ställd ; Uti förskjutne och framdeles inflytande Lagsöknings-kostnader, pamt uti några 1812 öfvertagna egna Adier, sorn 6ammanlagdt bör antagas till en säker tillgång af 48,50Q» Summa ökade tillgångar R:dr 136,600, ■ K ' 78,190? } 9,099? J59 Den 17 Martti, e. m.
Hans tvekan ökades, då han iakttog den spända uppmärksamhet, med hvilken Vanloo lyssnade till hans ord. Men han hade knappt talat ut, förrän Vanloo med glädjestrålande ögon utbrast: – Guds skickelse! Lofvad vare Han och Hans vägar Min vän, jag står till dig i en evig skuld! Du skall snart erfara hvad du gjort för mig ... Han omfamnade den öfverraskade mannen och ilade ut. – Hvar äro de? frågade han ögonblickligt den tjenare, som vid hans häftiga ringning öppnat dörren till hans hus. – Herre, menar ni presten och de begge qvinnorna, som ... Vanloo lyssnade ej till hans svar; han ilade uppför trappan till sina rum. En betjent skyndade att underrätta Erik om hans ankomst. I förmaket mötte honom denne och emottog honom med ett uttryck af högtidlig glädje och djup rörelse i hela sitt väsende. – Jag vet allt, ropade Vanloo och tryckte Erik till sitt bröst. – Ni har emottagit mitt bref, stammade Erik, – men vet ni äfven ... – Allt, min bäste vän. Följ mig till dem! Men, tillade han häftigt, – äro de beredda på det möte, som förestår? – De vänta er, svarade Erik, idet han fattade Vanloos hand och förde honom mot dörren till ett innanför beläget rum. Men i detta ögonblick flög denna dörr upp ... Ingrid och Ellen visade sig på tröskeln. Ingrid hade hört sin sons röst, modersinstinkten hade, i trots af femton förflutna år, igenkänt den. Mor, son, dotter utbytte en hastig, forskande blick ... modren igenkände den son, efter hvilken hennes hjerta så länge förgäfves ropat, som hon begråtit såsom död och först hos Gud hoppats återfinna ... och han igenkände i detta åldriga, lidande ansigte de ädla dragen af den mor, hvars bild, oförändrad af tidens skiften, stod präglad i hans själ ... han igenkände dem, räknade i denna enda, hastiga blick alla de sorger, som härjat dem, och skyndade, öfverväldigad af fröjd och smärta, i de moderliga armar, som längtande utbreddes honom till mötes.
Lepröfvade skicklighet och erfarenhet i Emhetsmanna-värf, hans rena och orubbliga nit för sanning och rätt vid Lagarnas släpning och i Konungars rådslag, hans redliga afsigter och bemödanden för Fäderneslandets bästa.j Kongl. Majit uppfyller en för Sitt hjerta dyrbar pligt, genom det offentliga uttrycket af dessa tänkesätt och af Kongl.1 Majlis bekymmer öfver det sjukdoms-lillståml, Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o 77. 3 sorn hotar att beröfva Kongl. Majrt och Riket fortfarandet af Herr Grefve Gyllenborgs tjenster. Kongl. Majrt fäster för öfrigt Rikets Ständers uppmärksamhet på Hr Grefve Gyllenborgs långa och utmärkta Embetsmanna-bana under mödosamma, vigtiga och ansvarsfulla befattningar, flera af dem icke med serskilda löneförmoner förenade, och på det allmänna förhållandet, att lönerna vid Rikets tjenster och embeten, serdeles de högre, icke äro så beskaffade, att deras redlige innehafvare, som ofta under mångårig lönlös tjenstgöring användt enskilda tillgångar, ega tillfälle att bereda sig en oberoende bergning på sin ålderdom. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN C. D. Skogman. 4 Bil. till K. M. Nådiga Propos. No 77. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Findnce-Ärendell _, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rädet ä Stockholms Slott den 8 Augusti 182g. Närvä rande: Stats-Råden: II. E. Hr Grefve Rosenblad. II. E. Hr Grefve Mörner. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Grefve af Ugglas.
– Nedanför en liten backe strax vid Lundens början stadnar Landauen och kusken frågar om det ej vore rådligast – alldenstund näktergalar lätt skrämmas af buller – att Herrskapet der på stället stego ur, och sedan sakta till fots begåfvo sig in i Lunden, men Friherrinnan undrar hvad det är för prat, förklarar det hon för ingen näktergal i verlden går upp för den besvärliga backen och befaller kusken att köra till Sandplanen. Det sker. Sandplanen är verkligen täck; på två sidor omgifven af den doftande björklunden, och åt de andra öppen mot en dal, (hvarigenom den så kallade Svenslunds åen, en, jag tror visst om höst och vår vattenrik bäck, flyter) bortom hvilken vidsträckta fält ligga, som – tack vare skymningen – ej denna gången alltför mycket trötta ögat. – Fruarna, som kommit in i en djupsinnig och högröstad afhandling om den misslyckade mellanrätten på gårdagskalaset hos en af Herrskapet af L–s grannar, vilja icke stiga ur. Fröknarne veta icke hvad de vilja. En har tygskor, en annans klädning tål ej tvätt, Maria L. inbillar sig, att hon bör rätta sig efter de andra, och medan det delibereras, öppnar Eva Nordenspets i allsköns tysthet vagnsdörren, hoppar ut, slår ned fotsteget, efterföljs af Maria, så småningom af de öfriga, hvarpå samtliga unga Damer vandra åstad till bortesta delen af sandplanen, der en grönmålad bänk upptäcks, som genast tages i besittning. Der åteln är, dit församla sig ock örnarne heter det, och Hollsteinaren utsänder ofördröjligen sina Herrar till den gröna bänken. Adolf M. saknas. Ingen näktergal hörs utaf – der i stället och i anledning af hans tystnad börjas ett lifligt samtal mellan de unga Herrarne och Damerna kryddadt med infall mest på den ohöfliga fågelns bekostnad. Af detta samtal må blott en del anföras. En Fröken: Det är underligt han icke sjunger, det har ju regnat i afton; men han är kanske blefven kapriciös, har lagt bort att tycka om regn. Frökens bror: Det är ej näktergalhonan som har röst, kära Edla, ha, ha, ha.
Och Saul tog tretusend unga män utu hela Israel, och drog åstad till att söka David med hans män, på de stengetters klippor. Och då han kom till de fårahyddor vid vägen, var der en kula; och Saul gick derin till att betäcka sina fötter; men David och hans män såto inne i kulone. Då sade Davids män till honom: Si, detta är den dagen, om hvilken Herren din Gud dig sagt hafver: Si, jag skall gifva din fienda i dina händer, att du gör med honom såsom dig täckes. Och David stod upp, och skar sakta bort ena flik af Sauls kjortel. Men sedan slog honom hans hjerta, att han hade skorit den Sauls flik bort. Och sade till sina män: Det låte Herren vara långt ifrå mig, att jag det göra skulle, och komma mina hand vid min herra, Herrans smorda; ty han är Herrans smorde. Och David stillte sina män med ordom, och lät dem icke öfverfalla Saul. Och Saul kom upp utu kulone, och gick ut på vägen. Stod ock David sedan upp, och gick utu kulone, och ropade efter Saul, och sade: Min herre Konung. Saul såg tillbaka efter sig; och David böjde sitt ansigte ned till jordena, och tillbad; Och sade till Saul: Hvi hörer du de menniskors ord, som säga: David söker efter ditt argesta? Si, i dag se din ögon, att Herren hafver i denna dag gifvit dig i mina hand i kulone; och det vardt sagdt, att jag skulle dräpit dig; men dig vardt skonadt; ty jag sade: Jag vill icke komma mina hand vid min herra; ty han är Herrans smorde. Min fader, se dock fliken af din kjortel i mine hand, att jag icke ville dräpa dig då jag bortskar en flik af din kjortel; känn och se, att intet ondt är i mine hand, eller någor öfverträdelse. Jag hafver ock intet syndat emot dig, och du går efter mina själ, att du må taga henne bort. Herren skall vara domare emellan mig och dig, och Herren skall hämna mig på dig; men min hand skall icke vara öfver dig.
Men innan jag vidare yttrar mig derom, ber jag att få anmärka, det Utskotten böra alldeles bortlägga åberopandet af 1664 års mjmtfot, som icke bör omnämnas, sedan Utlåtandet N:o 1 är bifallit; ty det gamla myntet bör ej vidare få slås eller utgifvas. Att söka bibehålla proportion enligt 1664 års myntfot mellan det gamla och nya myntet, skulle blott inkrångla sakerne och ej tjena till någonting, enär af det gamla myntet föga finnes qvar i Riket, om icke kanske undangömdt i Lappmarken. Jag yrkar derföre åsidosättande af alla proportioner till det gamla myntet; och då kommer man till helt annat resultat än Utskotten, i frågan, om Banco eller Riksgälds bör vara beräkningsgrunden för det nya myntets enhet. Herr Lefren har framställt bevisning Den g Ju lii e. m. *97 om nödvändigheten att räkna myntet i Riksgälds, hufvudsakligen på den grund, att Allmänheten skall bruka räkna äfven Bancomynt i Riksgälds. Men då skulle det vara lika nödvändigt, att till exempel i Westergöthland räkna myntet i Silfverdalen, i Dalarne uti Koppardaler, i andra Orter uti Mark, och så vidare; ty desse äro allmänna räkningssätten i nämnde Orter. Det är naturligt, att det möter svårighet att afskaffa gamla bruk, äfven i detta fall, som grunda sig på vana och husliga förhållanden, men jag är fullkomligt säker, att allmänheten öfverallt förstår Bancoräkningen, så att den icke förvillas, om det nya myntet räknas i Banco. Likasom en piga, som i lön betingat sig 3o R:dr Riksgälds, nu finner sig till fullo betald med 2 Tio R:dr Bancosedlar, och förstår, att desse motsvara 3o R:dr Riksgälds, så begriper hon likaväl, att 20 SilfverRiksdaler i Banco utgöra 3o Riksdaler Riksgälds ; och att hennes lön dermed är fullt godtgjord. Visserligen har en enhet af mindre valeur sine fördelar; men Utskotten hafva så utmålat angelägenheten af enhetens beräkning såsom 1 R:dr Riksgälds, att
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter FIr Gr. o. Landtm, hcmstälde om R. o. Ad. behagade bifalla hvad StatsUlsk. uti l:sla niom. af 8:de punkten ronde liondetackjernet föreslagit, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande. 8:de punktens 2 morn., ang:de hammar skattsj ernet. R. o. Ad. biföll den af StatsUlsk. föreslagna beräkning af ifrågavar. inkomst. Härefter beslöts, uppå hemställan af Hr Gr. o. Landtm., alt med pröfningen af den nästföljande 9:de punkten, ang:de Aluntionden, i anseende till dess sammanhang med StatsUtsk:s utlåt. Nio 37 Litt B. skulle anstå till nämnde utlåt, blifvit af R. o. Ad. pröfvadt. 10:e Svafvelbrukstionden och Ilie Mantalspenningar ne. De beräkningar, Utsk. i dessa punkter föreslagit, blefvo af R. o. Ad. godkände. Uppå härefter framstäld propos., beslöt R. o. Ad. att med pröfningen af den nästföljande 12:te punkten, ang:de gerningsören af handtverkare, skulle anstå till R. o. Ad. pröfvadt SlatsUtskis dermed sammanhang ägande utlät.
För alla öfriga tillkommer fördelen af den uppkommande roteringsskyldigheten Kronan; dock salunda, att sådane för det närvarande ordinarie roteringen underkastade hemman, som antingen vid första roteringen oriktigt Jdifvit deruti uppförda (såsom vissa Säterier, rå- och rörshemman m. fl.) eller också sedermera fått sig roteringsfrihet beviljad (såsom kappelans-boställen), men ingendera hittils kunnat göra sin erkända roteringsfrihet gällande, emedan indelningsverket icke får minskas, och ingen roteringsskyldig jord utan rotering varit att tillgå — må äga rätt, då genom posthemmanens underkastande ordina - 174 Den 21 Januarii. 5:o Brefpostföringen bestrides med de undantag, efterföljande §§. bestämma, genom åkande poster_, sorn fortskaffas från skjutsombytsställetillskjutsombytsställe, på sätt §. 6 till och med () komma att föreskrifva, samt mot lika skjutslega med den, som för enskilta resande är eller kan blifva stadgad. Skulle något skjutshåll befinnas för långt, i afseende på den för postens befordring nötliga skyndsamhet, äge rie roteringen, sådan jord blifver att tillgå, att på vissa af dem få öfverföra den rotering, de oriktigt varit underkastade. Hela ämnet tyckes likväl vara af den beskaffenhet, att dess afgörande fordrar Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers gemensamma beslut. Då all postföring genom särskilt dertill anslagna och derföre privilegierade hemman upphörer, fordrar billigheten, att de skjutsskyldige, hvilka postföringen lomme att blifva ålagd, i och derföre erhöllo i afseende till postverket alldeles lika rättigheter, som i afseende till enskilta resande, som de likaledes äro skyldiga att fortställa.
På våren sade han mig att han höll på att skrifva en Grekisk Språklära, tog mitt löfte att recensera den, och på hösten lemnade han mig den, redan färdigtryckt. Efter genomläsningen fann jag, att Förf. skulle blifva föga belåten med min granskning, ty skriften var icke blott i alla hänseenden planlös och otjenlig, utan ock full med fel af hvarjehanda beskaffenhet, många af den grofva art, att mer än en yngling för dessa och dylika bockar blifvit kuggad i studentexamen. Sanningen kunde icke undandöljas, ty dels ligger sådant icke i mitt lynne, dels skulle jag igenom ett öfverhalkande comprometterat mig sjelf, nyss blifven professor, dels skulle sådant varit samvetslöst, ett förräderi mot den litteratur, hvaruti jag var lärare, helst boken var ämnad både för skolorna och det akademiska behofvet. Jag sökte alltså undanflykter – men förgäfves – Förf. åberopade det gifna löftet, och jag måste deran. Felen blefvo anmärkta, men recensionen inrättades föröfrigt så höfligt och skonsamt som möjligt, pillerna insveptes i vackra oblater, och alla bockar, der sådant hade minsta rimlighet för sig, skrefvos på tryckfelens räkning, ehuru jag på ett ställe icke kunde låta bli att anmärka den besynnerligheten, att samma tryckfel som förekommo i Förf:s källor, t. ex. i den Lundska, vitiöst tryckta öfversättningen af Buttmanns mindre Grammatik, till en del ock förekommo i den nya läroboken13. För att försöttma klandret inflätades här och der en compliment och på ett eller par ställen (jag bekänner min synd) ropades: genialiskt, förträffligt! A. svarade: – och svarade ganska höfligt. Han antog i åtskilliga punkter den erbjudna ursäkten att skylla på sättarn (syndabocken för klena författare, när de kallas till ansvar), men sökte med en sophistisk fintlighet, hvaruti han sedermera visade så många prof, undandölja, försvara, förneka eller bortadvocera de öfriga felen.
För ii år sedan hörde jag härstädes en Konungens Rådgifvare, ifrigt yrka, att Statsinkomsterne icke borde beräknas för högt, ty i händelse de uppgingo endast till mindre belopp, skulle deraf en Urtima Riksdag möjligen föranledas, och dermed förenade större Statsutgifter orsakas. Jag tror samma försigtighet äfven nu bör iakttagas, i synnerhet i fråga om Tullmedlen, så mycket snarare som jag beklagligen för min del ingalunda äger öfvertygelse om den nyss omtalte tilltagande allmänna välmågan i landet, och sätter således icke förtroende till en allt jemnt tillväxande större consumtion, import och tullinkomst af utländska artiklar. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottets förslag. Den 3o April f. m. ior Herr af Billberghj Johan Petter: Herr Tham har redan fullständigt ådagalagt, hvad. jag endast tror mig böra bekräfta, nemligen att Tullintraderne de sednare åren varit i ständigt tilltagande, då man undantager tullen för den år 1827 införde Spannemål. Frågan är således endast, huruvida man bör föredraga att anse tillfälliga omständigheter verka till minskning, eller höjning i inkomsterne. Onekligt inverkar härvid Handelssystemet; men jag kan för min del ej se någon våda uti, att beräkna Tullinkomsterne till 2,200,000 R:dr, då vi redan sett så goda verkningar af 1823 års system, och ingen anledning är att förmoda, det Ständerne nu skulle frångå detsamma. Jag finner denna beräkning i intet fall för hög. Men följden af för låg beräkning är gifvet den, man annars sökt förekomma, nemligen, att öfverskotten blifva alltför stora. Jag tillstyrker derföre SjöTullsmedlens beräkning till 2,200,000 R:dr, såsom Herr Skogman föreslagit. Hans Excel lene e Herr Grefven och Landt Marskalkeji förnyade tvänne särskilta gånger de af honom förut framställde tvenne propositioner, hvilka dock båda gångorne blefvo med Ja och Nej besvarade. Grefve von Schwerinj Fredrik Bogislaus:
Det är då icke skäl, att en förut af fattigvård betungad församling skall betala äfven till den som ej är i behof. Har fattighjon fått någon förmögenhet, så är det äfven skäl, att det godtgör hvad det förut af församlingen erhållit. Derom bör således icke vara någon tvist. Men, säger man, der förekomma svårigheter vid liqviden. Ja, det förhåller sig så med alla liqvider; och kommer man icke öfverens, så får domaren slutligen utstaka hvad hvar och en tillhörer; ty vid liqvider med fattigvården, måste man väl, liksom i andra mål, tvista vid domstol, om saken ej kan annorlunda biläggas. Dylika fall kunna väl inträffa, men lära förmodligen sällan förekomma. Nödvändigheten att antaga det af Utsk. föreslagna stadgandet synes mig tydlig; ty få anhörige till ett fattighjon, för hvil - 216 Den 12 Augusti f. m. ket arf kan vara att förvänta på förhand veta genom författning att derest det ieke af dem försörjes utan varder pä fattighuset intaget, så kommer allt hvad hjonet der förtär att afdragas på det blifvande arfvet, så skola de häldst sköta den fattige sjelfva och icke öfverlemna honom åt fattigvården. Derigenom blifva hennes bestyr lättade. Det ifrågavar:de stadgandet är i min tanke så helsosamt, alt man icke hör underlåta dess vidtagande af farhåga för de svårigheter, som möjligen kunna vara dermed förknippade. Jag tillstyrker derföre vördsammast, ali R. o. Ad. mätte godkänna Utsk:s förslag. Hr Printzensköld, Carl: Icke heller jag finnér någon af de utaf Hr Silfverstolpe anförda omständigheter vara af beskaffenhet, att böra verka till aflslag af den ifrägavande punkten. Den värde talaren har invändt, att man borde förtydliga stadgandet om skyldigheten för fallighjon, att ersätta hvad på detsamma blifvit påkostadl, genom att göra ett tillägg som skulle innebära, att hvad hjonet medfört till fattighuset borde tagas med i beräkningen såsom afdrag å hvad hjonet der åtnjutit.
N:o 38. 7 en vanlig Torgdag, något hinder emot den köpenskap, sorn på densamma kän ega runi , så mycket mindre synes böra läggas, som sådant troligen skulle leda till lika betydliga olägenheter för Staden, som för den kringliggande landsbygder, Utskottet, sorn således tillstyrkt bifall till Motionen i hvad den rörer Militaire Police-vakter, till förekommande af otillåtna Marknader och derjemte ansett, att sådane vakter, äfven till ordnings bibehållande vid de tillåtna, må af vederbörande reqvireras , har deremot funnit, att någo.o åtgärd från Pikets Höglofl. Ständers sida icke vore nödig i hvad Motionairerne föreslagit, dels emot otillåtne Landtmarknader, dels ock emot den ifrågaställ* de Marknaden i Borås, Hvilket allt dock Rikets Höglofl. Ständers eget bepröfvande underställes, tillika med 3:ne Ledamöters skiljaktiga tankar i frågan om Police-vakterne , samt jemväl 3:ne Ledamöters, angående Marknaden eller Torgdagen i Borås Stad. Stockholm den 19 Januarii 1829- 8 Bil, till Besv, och Oecqnl Utsi. Het. N.o 3§« Utdrag af Protocollet, hållet uti Rikets Högloflige Ständers Allmänna BesvärsochOeconomieUtskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm d. 19 Januarii 1829. Lika agtningsvärdt, som
Efter tagen kännedom af do till dessa nådiga Propositioner hörande handlingar har Utskottet funnit sådane omständigheter i afseende å hvardera af omförmälde tjenstemän vara för handen, att Kongl. Majits i afseende å deras pensionering gjorda framställningar torde böra af Rikets Ständer bifallas; hemställande alltså Utskottet, att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, följande årliga pensioner må till åtnjutande under pensionstagarnes återstående lifstid å allmänna Indragnings-staten uppföras, nemligen: a) för Majoren Westerling utöfver den pensionsförmån, han, enligt gällande författningar, eger uppbära, 500 Ridr; b) för Löjtnanten Themptander 1,200 Ridr; c) för Löjtnanten Loenbom 600 Ridr; 24 StatsUtskottets Utlåtande N:o 152. d) för Underlöjtnanten Forshcell 4G0 R:dr; att af desse Officerare uppbäras från och med månaden näst efter den, då de erhålla nådigt afsked ur krigstjensten; samt slutligen e) att Doktor Maliem, efter erhållet entledigande från sin innehafvande befattning såsom tillförordnad Regementsläkare vid Konungens värfvade Hussar-regemente, måtte komma i åtnjutande af pension från allmänna Indragnings-staten i likhet med Regementsläkare på stat, enligt do för pensioneringen af Arméens läkare gällande föreskrifter. 21:o. Af en den 17 nästlidne April till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (N:o 110), angående pension å allmänna Indragnings-staten för t. f. Förste Bataljons-läkaren vid Kongl. Elfsborgs regemente, Medicine Doktorn F. U.
Då snart vi lärt oss att rätta våra behofver efter våra tillgångar, då vi gjordt oss oberoende af Utländningarne derigenom, att vi kunna umbära deras öfverflöd, när vi upphöra att vara Slafvar af deras vanor och deras bruk, skall hvar och en ibland Dm 30 April. oss möfa det oblida omdömet af eft misslyckat företag, med den sjelfkänsla, som vittnar att han tillika med Svensk Jord vet försvara Svensk National-ära. Då vårt PenningeVerk ännu står på så svaga fötter, då Embetsoch Tjenstemän ännu finnas dels med otillräcklige, dels med inga Löner, då flere Inrättningar för det allmänna bästa tarfva förbättring och nya behöfdes, då enskilte Personer till förmån för Staten måste, utan att få ersättning, se en betydlig del af deras med heder förvärfvade Egendom gå förlorad, anser jag Riksens Ständer först till dylika ändamål ööra anslå Medel, innan 300,000 R:dr årligen beviljas Götha Canal. Att nu helt och hållit nedlägga detta Arbete, sedan det olyckligtvis så vida blifvit fullföljdt, är icke min mening; men jag får vördnadsfullt föreslå att inskränkning deruti inå föreskrifvas till fullbordandet af Communicationen emellan Wenern och Wettern, och Summan som bör bestås derefter calculeras, då äfven en sträng undersökning och pröfning bör ske i anseende till Personalan som erfordras för detta Arbetes fortgång , på det inga öfverflödiga Löner eller Artvoden dervid måtte utgå. Sedan alla andra nödvändigare behof innom Riket äro fyllde, pålagorne blifvit minskade, Jordbruk och Näringar blomstra hos Nationen, må gärna de Fonder, som då kunna besparas användas till fullbordandet af Götha Canal i hela dess vidd, och förr än Svenska Folkets Representanter beredt sin samtids välstånd, hafva de ej rättighet att resa den min. Den 30 April. nesvård, som för eftetverlden skall bevisa dess storhet. I fall Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle behaga antaga Utskottens Betänkandcn, anhåller jag att desse Anmärkningar måtte såsom min reservation deremot i Protocollet intagas.