Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4. inom Kalmar län: till deltagarne i vatten-aftappningar inom Dörby och Kläckeberga socknar af Norra Möre härad å 2,650 R:dr, hvilket lån skall återbetalas genom erläggande af 212 R:dr årligen jemte krono-utskylderna för för åren 1852 med 1865, och 106 R:dr R:dr för ä,r 1866 2,650: 2,226: » Kapitenen P. Hammarsköld, för utdikning af Arvidsmåla mosse i Misterhults socken af Tunaläns härad, å 2,083 R:dr, emot årlig inbetalning af 8 procent å ursprungliga lånebeloppet under 14i år efter 1851 års slut 1,982; 5. 6. 1,579: 15. 10. » deltagarne i utdikningen af kärrtrakten Fänet inom Thorsås, Wissefjerda och Arby socknar i Södra Möre härad, emot dito dito efter 1853 års slut 5,652: 24. — 5,053: 1. 1. » dito i dito af kärrtrakten Mören inom Ljungby socken af samma härad, emot dito dito 4,212: 24. — 3,769: 36. 6. » dito i upprensningen af Emmaboån inom Wissefjerda socken af samma härad, å 1,900 R:dr, hvilket lån skall återbetalas < genom erläggande, jemte krono-utskylderne af 152 ll:dr årligen för åren 1855 med 1868 och 76
Jag hade väntat, att 11. o. Ad:s skickligare talare skulle hafva behjertat denna sak; men förmodligen hafva de varit af den mening, som gjort sig gällande. Ovanan alt uppträda offentligen och känslan af oförmåga alt kunna verka någonting i denna sak, afhöllo mig då ifrån att yttra mig, ehuru det visserligen då hade varit rätta stället; men då jag här nedlägger min reservation, så anhåller jag att i korthet få redogöra för mina motiver. Jag kan icke annat än beklaga, alt R. o. Ad. med så stor likgiltighet omfattat en sak, som så nära rörer dess väl, och jag beklagar, att Ridd.Utsk., genom sitt betänk, eller genom motiverna derför, har afskurit för R. o. Ad., nästan all möjlighet att vidtaga en reform, som tyckes vara så högt påkallad. Jag tror, att i denna tidpunkt det hade varit R. o. Ad:s både rättighet och skyldighet alt mera behjerta denna sak. Jag vill först fästa mig vid rättigheten. Grundlagen medgifver bestämdt R. o. Ad. sin rätt alt enligt Ridd.Ordn. representera sig. Detta bestrider ingen. De öfriga Stånden hafva i samma stund, som de underskrefvo denna grundlag, medgifvit denna rättighet. Man säger nu, att våra egna privilegier skulle hindra oss att begagna denna rättighet, att sjelfva bestämma vår representation. Jag känner icke våra privilegier, af hvilka det icke måtte vara mycket qvar; men det är åtminstone här upplyst, att desamma icke hindra oss alt förändra vår representation. Det sätt, hvarpå de öfriga Stånden skola representeras, är bestämdt i grundlagen. Deras representationssätt har ofta blifvit förändrad. Förändringar äro gjorda i BorgareSt:s representation. Jag har icke hört åberopas, att BorgareSl:s privilegier derigenom blifvit rubbade. Inom PresteSt. se vi nästan vid hvarje riksdag, att nära nog inom hvarje stift förändringar göras i grunderna för valens verkställande. Jag har icke hört påstås, att detta gjort rubbning i PresteSt:s privilegier. Jag talar icke om andra privilegier än dem, som röra Stånden, icke dem, som endast tillhöra Ståndens enskilda medlemmar. Privilegier mäste innefatta rättigheter.
Till följd af hvad sålunda blifvit anfördt, hafva Rikets Ständer alltså, under förbehåll, ali något bolag icke finnes, sorn kan göra lagliga anspråk, pä grund af E. K. M:ts nådiga oktroj' al dea 28 December 1848, för sin del, med upphäfvande al hvad vid sistlidne riksdag blifvit stadgadt, och genom den underdåniga. 760 Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse, N.-o 232. skrifvelsen af den 19 Augusti 1848 hos E. K. M:t i underdånighet anmäldt, angående vilkoren för den af Mikels då församlade Ständer lemnade garanti för räntan å anläggningskostnaden lör en jernväg emellan Orebro och Hult, fattat följande förändrade heslut: l:o. Derest, för utförandet af den ifrågaställa jernbanan emellan Köping, Örebro och Hult, ett bolag, åt hvilket Kongl. Maj:t finner detta företag kunna med säkerhet anförtros, bildar sig inom slutet af år 1852 och inom nyssnämnde tid jemväl börjar anläggningen af banan, så förbinder Svenska staten sig att, i händelse under ett eller flera af de 40 år, som förflyta näst efter jernbanan? fulländande och öppnande till allmän trafik, jernvägs-bolagets årliga netto-inkomst skulle, enligt bokslut, som undergått granskning af de personer, hvilka Kongl.
Med all rätt och med öfvertygande allvar framhäfver han, att den religiösa konsten är den enda till hvilken vi ha grund att känna oss i verklig tacksamhetsskuld. Frågan lyder då endast: hvad är religiös konst? Därpå svarar han utan att själf veta det: jo, den världsliga! Med religion förstår han hufvudsakligen endast en sedelära, hvilkens enkla bud måste kunna fattas af den okunnigaste ryske jordbruksarbetare. Hvad han kallar religion är, med andra ord, icke religion utan dennas praktiska tillämpning på det enskilda och allmänna lifvet. Häraf följer den förbluffande slutsatsen att en Dickens, en Dumas – och hvarför icke också de amerikanska humoristerna – kunna räknas som religiösa konstnärer, medan däremot de mer spekulativt anlagda och därför mer otillgängliga förkastas. Han inrymmer ingen plats åt det väsentligaste inom religionen, det ofattbara, som vi årtusen efter årtusen sökt att närma oss just genom konstens försinnligande och det icke af kärlek till det sinnliga utan därför att sinnebilden varit vårt mänskliga medel. Religionens innehåll af världsförklaring lämnar han alltså åsido. Man kan icke med gröfre hand vidröra konstens ställning till det religiösa. Det är just det tomma världsliga lekverket för sysslolösa, som snabbast förstås af alla – visor, lustspel, tokroligheter, godtköpstankar. Tillämpades Tolstoys lära skulle konsten blott än mer förflackas i stället att fördjupas. Eller förmärkte vi aldrig, att den folkligaste och mest hyllade bland konstnärer med ens fann sig ensam när han bortkastade sin glada skicklighet och vände sig till allvaret ? Det skulle just uppstå en prydlig religiös konst, om hon icke finge intränga i svårfattligare ämnen än i den för öfrigt vackra berättelsen »Onkel Toms stuga» och om värdet skulle bestämmas genom en allmän omröstning bland våra jungfrur, vedkarlar och torpare – allt medan det sjuka bildade fåtalet stode blygt och tigande med hatten för ansiktet. Det är icke tu tal om att en Dante blefve hängd. En rysk bonde skulle säkert djupare tilltalas af ett grant utstyrselstycke än af ett allvarligt drama, men det bevisar icke att »Tsarens kurir» eller »Madame Sans-Gêne» äro god, religiös konst.
Finnes någon sådan §, så är Statssecret. i juridiskt afseende felaktig; men i annat fall är han det icke, och kan hans förbiseende af grannlagenhetens fordringar ej föra till resultat utaf straff, då saken för ingen del kail bedöinas innefatta Rikets väl. Gr. Horn: Det är väl en rättighet och nästan en skyldighet att söka reda sig utur en labyrinth i en debatt sådan sorn denna, för alt veta, huru man skall kunna besvara en fråga, som här kan komma att framställas. Under denna debatt har den ministeriella ansvarigheten blifvit tagen i högt anspråk. Det har ej skett i en laglig väg, såsom jag skulle önskat; men förhållandet har dock af Constit.- Utskls ordförande blifvit så framdraget, att jag blifvit rubbad i den öfvertygelse, att denna sak ej bort föranleda till någon åtgärd. Mig synes sjelfva saken af ringa vigt, både i anseende till summan, hvarom den handlar, och i anseende dertill, att jag tror Konungen äga rätt att disponera besparingarna inom titeln. Jag har ej trott, att frågan haft en så elak natur, som Frih. Ehrenborghs framställning utreder, då han upplyst, att hela Statsrådspersonalen reserverat sig och Statsecret. ensam icke gjort föreställningar emot detta beslut. Det är derföre, som jag är villrådig, huruvida något yrkande om ansvar bör riktas emot honom. Här är visserligen icke fråga örn brott emot något lagrum, och jag tror ej, att Utsk. kunnat tillämpa Reg.formens 106 §; men om så förhåller sig, att hela Statsrådet reserverat sig och Statssecret. likväl vågat åtaga sig den moraliska ansvarigheten, kunde sådant vara anledning till en und. begäran, örn hans entledigande. Som vi likväl ej hafva att vänta återremiss af betänk., vågar jag förena mig med Gr. Cronhjelm i begäran om ogillande eller afslag å betänk. N:o 12, och då återstår den utväg, Frih. Cederström visat oss, att Hr Gr. o. Landtm, likväl kan framställa propos., huruvida R. o. Ad. anser Rikets väl kräfva, att Statssecret. för krigsärenderna, i anledning af ifrågavar. anmärka., blifver entledigad ifrån sitt embete.
N:o 227, med förslag till voferings-propos:r i ani. af Riksståndens skiljaktiga beslut rörande K. M:s Nåd. framställning om tillökning i arméens nuv:de kavalleristyrka, blefvo de föreslagna voterings-proposme af R. o. Ad. godkände. Föredrogs och bilölls Stats-Utsk:ts den 13 dennes bordlagde Utlåt. N:o 228, i ani. af väckta motioner om beviljande af understöd åt de i följd af den staden Warberg öfvergångna eldsvåda mest nödlidande bland nämnde stads innevånare. Anmäldes och bordlädes Stats-Utskottets Memorialer: N:o 223, ang:de upphörande af ljuspenningar för Fullm.-ge i Riksgäldskontoret, samt om bestämmande af beloppet dels af bemälde Fullmäktiges arfvoden, dels af Riksgäldskontorets embetsoch tjenstemäns samt vaktbetjentes aflöningsförmåner; N:o 220, i ani. af verkställd omröstning uti två till 6:te och 8:de hufvudtitlarne hörande anslagsfrågor; samt Lag-Utskottets Memorial och Utlåtanden: N:o 84, med voterings-propos:r i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Utlåt. N:o 76, ang:de de olika beslut, som hos Riks-Sfånden lättats i fråga om Utsk:ts Betänk. N:o 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn; N:o 85, i ani. af gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk. N:o 68, om närmare bestämmelse af sättet att vinna inteckning för nyttjanderätt till fast egendom; och N:o 86, i ani. af gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk. N:o 32, öfver motioner om förändrad lagstiftning ang:de förvaltning af omyndigs egendom, äfvensom kontrollen derå.
Dertill fordras en fullständig omorganisation af den stående Arméen, och att en sådan omorganisation af Arméen är nödig, har K. M. i sitt throntal vid 1844 års Eiksdag redan ådagalagt, men orsaken hvarföre den icke kommit att verkställas, är mig obekant. Emellertid får jag förklara, att jag icke godkänner något förslag till förlängd exercis af Beväringen, så länge Arméen bibehålies sådan den nu är. Hr Hjerta: Under åberopande af mitt förra yttrande får jag förklara, att det är ett missförstånd, då man påbördat mig den åsigten, att vi icke böra öfva våra trupper förr än fienden står vid hufvudstadens portar. En sådan slutsats kan icke dragas af min framställning. Det må tillåtas mig att göra en fråga: Tro de H:rr, 122 Den 6 Juli e. m. hvilka så strängt bedömt mitt anförande, att en sådan fara kan inom 2 eller 3 år stå för dörren från vår östra grannes sida? Om nu så är, måste jag bekänna, att den Kongl. Propos:n synes mig serdeles lam, ty man saknar deri hvarje mera omfattande förslag att erhålla läkare och sjukvård för Arméen, och en hvar känner, att under fälttåg är dödsnummern på sjukhusen alltid större än på slagtfältet. Derföre är ock af högsta behof att hafva sjukvården väl ordnad, på det att den Armée vi hafva, icke må genom fältsjukdomar alltför mycket förminskas. Den mindre omsorg, som lemnats häråt, har öfvertygat mig, att Regeringen sjelf ansett någon serdeles stor fara icke vara för handen. Detta har äfven varit anledningen, hvarföre jag trodde, att man skulle kunna bifalla Utsk:s förslag, utan att behöfva anses hysa öfvertygelsen, att icke vilja öfva Arméen förr än Ryssen står vid Stockholm. Frih. Raab: I mitt förra anför:de yrkade jag bifall till K. M:s Proposm. Jag har skäl att frångå detta yrkande, och anhåller att få förena mig med Frih. Tersmeden. Hr v. Troil, Sam. Gust.:
Härtill kommer dessutom, att då kostnads-förslaget, — som skall vara uppgjordt, fastän icke hos Utskottet företedt, — eller ritningen till den nya byggnaden icke blifvit af vederbörande myndighet granskade, denna fråga sålunda för närvarande icke befinner sig i så fullständigt skick, att hela det af motionären begärda belopp kan af Utskottet tillstyrkas. Det anslag för Carlstads läroverk, som nu kan komma att beviljas, torde derföre icke böra afse annat än reparationer och en sådan förändring i inredningen, att de mest trängande behofven varda afhjelpta. I öfverensstämmelse härmed och då Utskottet delar den af Kongl. Majit uttalade åsigt, att stiftets byggnads-kassa bör i någon mån till kostnaderna derför bidraga, har Utskottet, på grund jemväl i öfrigt af den utredning Kongl. Majit täckts angående samma kostnader meddela, ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer såsom bidrag till reparation och förändring, enligt uppgjordt kostnads-förslag, af läroverks-husen i Carlstad måtte för en gång anvisa ett belopp af 10,000 Ridr. 102:o. Vidare är inom Preste-Ståndet genom motion, som blifvit till Utskottet öfverlemnad, af Biskop Annerstedt med hvilken Kontraktsprosten Kullman instämt, framställd den anhållan, att, Rikets Ständer måtte till uppförande af ett nytt lärohus för det högre elementar-läroverket i Strengnäs anvisa en summa af 136,000 Ridr; — till stöd för hvilken framställning motionären andramt, hurusom nämnde läroverk för D O närvarande lede af allt för trång och otjenlig undervisningslokal. Den byggnad, som dertill begagnades, — ursprungligen uppförd till biskopsboställe, — blef af Konung Gustaf den I indragen till Kronan, men sedermera af Konung Gustaf den II Adolf såsom gåfva öfverlåten att användas till gymnasiihus.
Dessutom måste hvarje räkningshållare i dessa Banker till betjeningen årligen betala en viss summa under namn af Julpenningar. Men under de sednare åren hafva i London uppstått Aktie-Banker, som inrättat sin rörelse på det Skollska viset. Den första af detta slag var Londonoch IVestminslcr-Banken, som jemte sitt hufvudkonlor har 5 afdelningar i särskilda trakter af London. Denna Bank medgifver räknings öppnande utan förbindelse att hålla öfverskott, men emot en kommissions-afgift, som vid öppnandet bestämmes, och motsvarar hvad man i andra Banker får erlägga under namn af Julpenningar. Banken godtgör ränta å insättningar, ehvad de äro större eller mindre. Hvar och en, som i Banken öppnat räkning, erhåller kostnadsfritt en så kallad Bank-bok, der insättningar och uttagningar införas, och ett häfte blanketter till assignationer, eller så kallade checks, å Banken. Banken hålles öppen hvarje söcknedag ifrån kl. 9 f. m. till och med 5 e. m. Bänla efter 2| för hundrade om året godtgöres ifrån och med den dag insättning skett, till dess den uttages. För summor under 1,000 £ erfordras ingen uppsägning. Oberoende af räknings hållande emotlager Banken jemväl penningar, minst 10 £ St., emot deposiiions-bevis och 2|- procent ränta, stundom mera. Dessa bevis kunna icke ifrån man till man öfverlåtas, och personlig inställelse i Banken erfordras för penningars insättning eller ultagning. Bankerne besörja i allmänhet såväl betalning, som inkassering af vexlar och anvisningar för dem, som i Bankerne hålla räkning. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 10. Innestående medel på läkningar i deposilionsafdelningen i Rikets Sländers Bank deraf odisponeradl på beviljade kreditiver Utelöpande Bankooch Riksgälds-scdlar.
Landskrona hamn har dock aldrig betraktats såsom en nödhamn i sundet, emedan det finnes liera hamnar der, som kunna uptaga sjö-skadade fartyg. Annat är förhållandet med Wisby hamn. Den är nödvändig icke ensamt för staden utan är alt anse såsom en nödhamn i Östersjön vester om Gottland, der under starka stormar nödställda fartyg kunna få tillfälle att inlöpa, och då det icke finnes någon annan hamn än Wisby, som dertill är tjenlig, så anser jag densamma vara af största vigt för seglationen i Östersjön vester om Gottland, och derför ej böra komma i någon slags jemförelse med Landskrona hamn. Jag anser således den jemförelse mellan dessa båda hamnar, som reservanten gjort, vara helt och hållet olämplig; och anhåller derför att i fall 11. o. Ad. behagar återremittera denna punkt, detta mitt yttrande må få återremissen åtfölja. Hr Rosenblad, Bernhard: Jag erkänner att då jag läste den reservation, som i afseende på denna punkt afgifvits af en ledamot af BorgareSt. blef jag verkligen förvånad. Jag har varit van vid alla föreg:de riksdagar ätt se honom såsom reservant både i likt och olikt vid alla beviljade anslag, men aldrig har jag funnit honom såsom reservant vid något afslaget anslag. Jag bekänner att först upstod hos mig den misstankan, att han kanske var Fullmäktig för Landskrona, men det är han icke. Denna gång, troligen den första, är jag af alldeles samma tanka, som Hr Winge. Jag anser för min del att då tillgångar finnas, utan svårighet, alla de ifrågavar. anslagen som af StatsUtsk. blifvit tillstyrkta, och några stycken till om det gäller, böra beviljas, och jag anser att det i fremsta rummet vigtigaste anslaget verkligen är det till Landskrona hamn. Jag instämmer med Hr af Dalström deruti alt det är ingen jemförelse mellan Wisby och Landskrona. Wisby förhåller sig till Landskrona ungefär, som ett gammalt ordspråk säger, såsom någonting som förhåller sig till pankakor, derför vill jag intet orda något om Wisby.
Den svarta, skånska, eviga limpan visade sig väl genast, men på flera ställen funno vi tillika i små runda kakor det hvitaste knäckebröd af hvete jag vet mig ha ätit. I norra Skåne såg jag den vackraste Svenska qvinnfolksdrägt: ett lif eller corsett af blått fint valmar, slutet tätt omkring bröstet ända upp till halsen, der en utsydd, hvit krage vidtager – mycket vida, hvita på tvären veckade lintygs-armar – en kjol af valmar med många veck. Längre ned i landet vexa dessa kjortlar till en ovanlig vidd. Man sätter nämligen flera (ju fler, ju bättre, ty detta är ett tecken till förmögenhet) öfver hvarandra, den ena litet kortare än den andra; hvilket ger hela figuren ett vanskapligt utseende. Karlarne ha jackor, skinnbyxor och hattar med stora, uppvikna bräddar. – En drägt i alla fall oändligt vackrare än de fördömda långa surtouterna, hvilkas anblick jag ändteligen i Smålen slapp. – Småländska bonden behagar mig. En enfaldig slughet – om jag så får säga – förslagenhet förenad med godhjertenhet – synes vara hufvuddraget i hans väsende. Den äkta Smålänningen är en god förklaring på det annars svårtydda språket: ”varen listige såsom ormar, och enfaldige som dufvor!” Småländska skjutsgossar ha roat mig mycket – lifliga, uppmärksamma tolfåringar eller deromkring – se menlösa ut, men äro förslagna sällar. De springa bredevid skjutskärran för att spara hästen – och hojta och vifta flitigt på piskan vid förmaningen att köra på. Men gossen och hästen äro i complott. Det spelas oupphörligt upp till ett raskare anlopp; men Grålle går ej ett steg fortare. – Smålänningen ser på saken; Östgöthen tillika på utseendet. Båda syntes mig vänligare än folket uppåt landet (utom Vermland). Men Östgöthen har tillika någon dryghet: allt med manér tyckes vara hans valspråk. Äfven Skåningen syntes mig ingalunda svara mot det mindre fördelaktiga begrepp man ofta om honom gör sig upp i Sverige, såsom man här ännu uttrycker sig. Jag har ingenstädes funnit språksammare skjutsbönder.
Man har förmodat, att denna inrättning skulle erfordra större förlager af papper, samt derigenom ådraga Redactionerne och läsarne större kostnad; men jag tror, att sådant icke är till befarande, då här blifvit upplyst, att antalet af de i Stockholm dagligen utkommande Tidningar blott uppgår till gooo Blad, hvaremot 12000 örn dagen kunna stämplas. Följagteligen skulle man, äfven om Tidningspapper funnes blott för dagen, hinna att få det stämpladt. Likväl tror jag att ingen Tidnings - redaction gifves , sorn icke äger pappersförlag för 8 dagar, och långt derutöfver. Man har äfven trott, att det skulle åstadkomma en onödig tillökning i Tjenstcmanna-personalen. Men till förekommande deraf hafva Utskotten föreslagit, att stämplingen må verkställas i Riksgälds-Contoiret, hvarest hvitstämplingen af Charfor redan sker. Man bör äfven beräkna, att i stället för det Statens årliga inkomst af Tidningsportot förut varit i4oo Riksdaler, så skulle den nu blifva 4>700, således kan, med bibehållande af betydlig vinst emot fordom, 4*6 Den 10 November t. m. afgå hvad som möjligen erfordras till stämplingens betalning. Man frågar, hvarföre ej samma fördel ufven kunde få komma Tidskrifter tili godo, och anställer jemförelse mellan nyttan af dem, och Tidningar. Med samma skäl kunde man äfven fråga, hvarföre icke en lika förmån lemnäs åt intressanta eller nyttiga höcker, såsom till exempel Las Casas Dagbok eller Says oeconomiska Skrifter? Men man måste väl afven häruti gå någon medelväg mellan allt och intet. Ser man att det mindre går för sig, så kan man ju sedan gå längre. Men nu tror jag mig böra tillstyrka bifall på Utskottets Betänkande, Herr Lagerhjelm ^ Pehr: Den siste värde Talaren har förekommit mig, i afseende på de inkast, söm blifvit gjorde mot Utskottets förslag; men jag kan ej neka min öfvertygelse, att instämma med dem, som velat utsträcka detsamma äfven till tidskrifter.
Stad skulle förläggas till ettdera Länet; men i anseende till innevånarnes yttrade åstundan, att hädanefter få förblifva vid den Läne-reglering som 4 — nu äger rum, har Eders Kongl. Maj:t uti Nådigt Bref den 16 December i836 härtill leinnat bifall. Utan att rubba Läne-Indelningen i dess helhet, vöre det likvisst både i oeconomiskt och ecclesiastikt afseende nyttigt, att gränsskillnaden Länen emellan så rättades, att delning af Socknar och Byar undanröjdes; hvadan jag utber mig nåden att härom framdeles få göra serskild underdånig anmälan. En del af Färs, större delen af Frosta, Harjagers, Onsjö och Luggude Härader räknas vanligen till skogsbygd, ehuru icke någon särdeles skog här numera är i behåll, utom vid Satesgårdarne. Flygsands-fälten, som i fordna tider varit af betydligt omfång och ofta medfört skada, hafva visserligen genom skogsplantering blifvit något dämpade; dock är i detta afseende ännu mycket att tillgöra; men dels brist på nödiga medel, och dels svårighet att hägna i en ort, der ej annat stängsel-ämue finues, än jordvallar, gör aila förelag i denna väg svåra och långsamme. 2. §. lnnevånarne. Hos den sjelfägande slättbonden på sin ostyckade hemmansdel, råder i allmänhet mycken välmåga. Sällan lägger han sjelf hand vid arbetet, utom hvad en del körslor angår; men jemte tillsyn öfver tjenarne, ordnar och styrer han sin yttre hushållning. Han utmärker sig städse för en stilla och fredlig lefnad, är nykter och anständig, samt alltid helt, rent och snyggt klädd i en drägt, sorn, om än den består af tyg från främ mande otter, till formen icke afviker från den i hans hemort bruklige. Sällan företager slättbonden resor utom sin ort vid andra tillfällen, än då lian för inköp af timmer eller skogs-effecter nödgas besöka Norra delen af detta, eller angränsande Christianstads Län.