Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts Befallningshafvande måtte i Nåder förständigas, att, hvar i sin ort och i samråd med hvarandra, söka, i synnerhet E de vägar, der vanligen många resande sammanträffa, tillvägabringa enskilde Forvagns-inrättningar, hvartill Speculanter i orter ne, efter Riksens Ständers tanka, skulle uppmun-' tras, om, jemte rättighet, att, genom' E. K. M:is Befallningshafvandes föranstaltande, få det för Forvagnen nödige antal hastar å bestämde da-! gar och Stationer tillhandahållet, dem leranades,1 antingen Lån till det för företaget nödige förlag, eller kanske helst uteslutande privilegium derå under någon viss tid. Riksens Ständer framhärda eter XJnderddniga Skrifvelseri *77' JJppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. ao Dec. i8j5.
Utskottet tror sig härwid, i afseende pä Riddarhus, Labans kilgängar böra anföra, ar de icke sy - Den 29 Mars. e. m. 141 r synas medgifva de dryga utgifter som ett sadant arbete otwifwelakrigt stulle henne ädraga, och dä afwen befinnes grundad anledning/ ar befara det en ansenlig omkostnad torde innan korrt blifwa af nöden lil en större kepgrsnon a Riddarhuset, finner Utstotret afwen deraf ökade stal, ar för det narwarande endast tilstvrka antagandet af Herr krot'e-sorén o^ärvvells bilagde Förstag at förse Riddarhus-Salen med tara innanfönster och golfmatror, samt arwid ingången matte upfarcas en bonr, sädan som den af bemälte professor deröfwer författade och harwid bilagde ritning utwisar. Genom Vesta anstalters widtagande ar det troligen at förmoda, at ej allenast drag fran fönstren uran ock köldens inträngande genom dörrarne stall kunna betydligen minstas och fö ekommas. Hwilket allt til Högloft. Ridderstapers och Adelns eget bepröfwande och godtfinnande härmed öfwerlemnas. Stockholm den 26 Martn i8io. Pa Riddarhus-Utskottets wägnar, 8. l^osenbane. L. v. VVHrrenäorlk. Lias bagerLNäle. Ick. 6. kalleenbLrA. Uplastes och kades pa bordet ett ifrån Riddarhus-Urstotter ingifwir ?4c)moriU, innefattande Utstorrets Allmänna Berättelse och yttrande öfwer de Riddarhus-Lassau rörande arender. stasteracles ?1eol-1'rotocoilsu för dSN 5 / 8/ Sjette Bandet. N:o L9. 1412 Den 29 Mars. e. m. 12, 14 för» och eftermiddagen samt i; och 19 Februarii. Högloft. Nidderffapet och Adeln ärffiljdes klockan 9.
Om med de hittills för hela riket sålunda beviljade utdikningsanslag företrädesvis afsetts att vinna ny odlingsmark, och en sådan vinst icke heller kunde uteblifva vid utdikning af stora, vattensjuka, men af god jordmån bestående trakter i dé norra länen, blefve dock, åtminstone till en början, det angelägnaste och närmaste syftemålet med allmännare utdikning derstädes, att afleda frostländigheter från redan odlade och fruktbara fält och att först för framtiden göra de utdikade trakterna odlingsbara, i den mån marken småningom hunne sätta sig. Denna högst väsendtliga skiljaktighet, som i det närmaste syftemålet med utdikningarne företedde sig emellan de norra länen och öfriga delar af riket, angåfve behofvet både att särskilja anslagen för dessa olika landsdelar och att för anslagens utdelande inom de norra orterne följa andra grunder, än som i allmänhet blifvit bestämda och må anses fortfarande lämpliga för södern. I de södra orterna, der odlingar längesedan kommit till större utsträckning, och ny, landvinning i och för sig eger stort värde, innefattade ett räntefritt eller mot låg ränta beviljadt lån tillräcklig uppmuntran och understöd för ett utdiknings-arbetes utförande. I de norra länen åter, der förnämligast afsåges frostländighetens aflägsnande, men odlingslägenheter, oafsedt de vattensjuka trakterna, finnas till öfverflöd, ehuru odlaren af fruktan för frostskador icke vågade att derpå nedlägga arbete, blefve verkan af ett utdiknings-arbete icke ensamt och ofta kanske icke ens hufvudsakligen en vinst för egaren till den utdikade marken, utan för mer eller mindre aflägsna grannar, hvilkas jordbruk väl lede af frost, men hvartill källorna läge utom deras egna egor och stundom icke ens kunde med visshet bestämmas. Vid sådana fall vore det föga antagligt och icke ens rättvist, att den, hvars mark utdikades, men hvaraf först i framtiden kunde tillgodogöras odlingslägenhet, ändock skulle helt och hållet bekosta eller belasta sig med en skuld för utdikningen. Lika litet kunde, med hopp om allmännare framgång, ifrågasättas, att an - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141.
M. med en framställning af detta eländiga förhållande, och följden deraf blef storskiftet, hvilket alltsedan har fortgått. Dess syfte är hufvudsakligen att sammanlägga de små jordlotterna till smärre besutenheter; men redan då var hemmansklyfningen gången så långt, att om man också sammanlade en stor mängd personers jordlotter, så upgick det ändå icke till en besutenhet. Denna bestämdes här, på samma sätt som i det öfriga Riket, så stor, att på densamma skulle kunna födas 1 häst 3 ä 4 kor och getter. Om nu en person innehade flera smärre lotter, hvilka likväl icke upgingo till en besutenhet, så sammanlades flera sådane delar och deraf bildades en besutenhet, med föreskrift att en af delägarne i den sålunda tillkomna besutenheten hade rättighet att, såvida icke inom 20 år de särskilda delarne genom arf eller köp sammanfallit, utlösa de öfriga. Nu har 20 år förflutet sedan storskiftet blef verkställdt, och denna lösningsrätt har börjat göra sig gällande; derigenom hafva flera familjer blifvit skiljda från sin lilla jordlägenhet och ställda på bar backe. I anledn. af framställningar i delta afseende, dels inom provinsen, dels från statistiska kontoret, har K. M. anmodat K. M:s Befhide att afgifva sitt utlåt., huru med denna sak skall kunna arrangeras, så att man får ändamålet med storskiftesverket upfyldt utan att bereda innebafvarne af dessa jordlotter alltför stora olägenheter. Ett sådant utlåt, är redan för längesedan af K. M:s Befb.-de afgifvet och har blifvit remitteradt till KammarColhm, som deröfver skall afgifva sitt Utlåt. Nu kan det icke nekas, att då, genom den tilltagande befolkningen i Dalarne, de hushåll som innehafva jorden äro vida flera, inom många socknar nära en half gång till så många som der finnas besutenheter, så skulle genom en sträng tillämpning af lagen om lösnings-rätt en alltför stor mängd bushåll blifva drifna från hus och hem.
Sedan ji, ^1, 43, och 44 §§• af RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, började voteringen klockan tre qvart till 3 eftermiddagen; och befunuos vid voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, röslerne hafva utfallit, sou» följer: Ja ■ 91, Nej — 37. 124 Den i4 Augusti e. m. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Exccllence Herr Gref ven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskauet och Adeln således bifallit Statsoch EkonomiUlskottens ofvanberörde Utlåtande. Höglofl. Ridderskapet och Adelil åtskiljdes klockan tre qvart lill 4 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den 14 Augusti 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskoltets under N:o 128, afgifne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majrt, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i afseende på Ekskogarne i Riket. Föredrogs å nyo och bifölls StalsUtskottets den a3 sisth Junii under N:o 187 afgifne, och den 9 derpåföljde Julii, e. in. Den 14 Augusti e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 4^ förut meddeldte Betänkande, angående ändring i Kongl. Placatet d. 27 Augusti 1723, rörande vilkoret! för Bergsbruks anläggande. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskottens d. 2 sitsi.
Herr von QvantenS framställning, att Markegången borde bestämmas för 5 år, så kunna Utskotten så mycket mindre tillstyrka bifall derå, som en sådan markegångssättning icke kunde grundas på kända, utan endast på supponerade pris och troligen skulle förorsaka, att uppsägningsrätten och de följder deraf, man söker att undvika, skulle ännu melan hittills blifva begagnade; Utskotten fa derföre vördsamt tillstyrka, att Herr von Qvanten! Motion äfven må förfalla. Efter att sålunda hafva afgifvit Utlåtande öfver Friherre Palmstjerna! och Herr von Qvanten! Motioner, återstår lör Utskotten att yttra sig i anledning af de flera inom Hedervärda Bonde-Ståndet frambragta förslag och påståenden, i afsigt att åstadkomma ett på mera billighet grundadt förhållande emellan Räntegilvare och Räntetagare, hvilket vigtiga ämne under flera Riksdagar varit föremål för Rikets Högloflige Ständers öfyerläggningar. Och då det icke lärer kunna besnidas, att till dt upprepa - 8 StatsDev,- samt Oec. Utsk, Bet. N:o 90. de klagomålen för Räntegifvarne icke saknas skäliga anledningar, och att således förändrade stadganden erfordras, hvarigenom dessa anledningar kunna undanrödjas, på ett sätt, som ické störer jemn vigten emellan Räntegifvares och Räritetägares ömsesidiga rättigheter; få Utskotten , i sådant ändamål och i öfverensstämmelse med sina efter noggrannt öfvervägande fattade åsigter, till Rikets Högloflige Ständers pröfning öfverlemna följande förslag: 1:0
N:o 38, öfver väckte förslag om vissa förändrade föreskrifter, ang:de Bankens vexlingskassa och depositions-rörelse; N:o 39, i fråga om åtgärder till undvikande af penninge-remisser med posterne emellan Stockholm och de orter, der Banken har lånekontor, m. m.; Ben 4 Juli f. m. 47 N:o 40, i ani. af väckt motion om inköp af jord oell skog för Tumba bruks behof; Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: N:o 15, i ani. af vackt motion om ändring i nu gällande MäklareOrdn. af den 31 Mars 1853; N:o IG, i ani. af väckt fråga om förändrad lagstiftning i afseende å kronohemman; N:o 17, i ani. af väckt fråga om afskaffande af Fideikommisser; N:o 18, i ani. af väckt motion om rättighet för jordegare att få upsagd och afhyst, men likväl qvarboende landbo förpassad till något Kronans allmänna arbete; N:o 19, i ani. af väckt motion om ändring i gällande FiskeriStadga, i hvad den rörer sillfisket i Bohusländska skärgården; Nio 20, i ani. af väckt motion om förändring af 20, 21 och 26 §g af K. GrufveStadgan den 12 Januari 1855; N:o 21, i ani. af väckt motion om utfärdande af en författn. ronde torplägenheters afträdande; N:o 22, i ani. af väckt motion om tillägg till 17 Kap. 3 §, ByggningaBalken; N:o 23, i ani. af väckt motion om kapellförsamlings befrielse från byggnadsoch underhållsskyldighet vid moderkyrka; N:o 24, i ani. af väckt motion derom, att allmogens målkärl och vigter skola endast hvart femte år krönas; N:o 25, i ani. af väckt motion om bestämmande af hvilka afgifter eller besvär må såsom kommunala anses; Allm.
I afseende åter på de dagsverken, som voro till Boställen anslagne, förbehöll sig Kongl. Majit att pröfva frå - a5o Den 6 Februarii c. ra. gan i hvarje serskildt fall. Då nu Lars Larssons motion, genom Kong!. Resolutionen den ro sistlidne December blifvit såvida medgifven, att Gudhemsboerne blifvit satta, i afseende på dagsverksskyldigheten, i alldeles samma förhållande, som i allmänhet är gällande för dem, hvilka utgjort hjelpedagsverken till Kungsgårdarne, tror jag, att man ej kunnat komma längre, eller att Utskottet, med anledning af de inkomne motionerne, kunnat vidtaga annan åtgärd än den Utlåtandet innehåller. Herr Hjerta, Gustaf: Förhållandet är visserligen sådant, att de till Utskottet inkomne motioner äro inskränkte lill enskilde fall; men jag skulle ej trott Rikets Ständer vara så bundne af den utsträckning en motionär gifvit åt sin motion, att Utskottet derigenom skulle anse sig förhindradt, att, der ett ögonskenligt missbruk äger rum, i sitt Betänkande innefatta ett förslag att få ett sådant missbruk rättadt.
Hogt uppe i fjarde vbing ' 6n af ' ett tmfligt hns hyrde .hob in sig rned de tv8 yngsta - s8nerna. och sina tre cbaimant vackra dottrar, Elise, vid denna tid I&amp; Pauline 15 och Caroline ungefBr 13 b. Madame Letizia steg q i p tidigare Bn de andra och ordnade dngens axbete for sig och bar.nen. Den ena dottern hade p&amp; sin lott stadning och dukning, den andra forde riikenskaperna,. rnedan Caroline., den blifvande drottningen af Neapel, fick hjalpa sin mor rned de tarfliga uppkopen. Efter n&amp;on tid forbgttrades stallningen, till en del genom bekantskapen rned eri rik kopmrtnsfamilj, Clary, h o s hviken Joseph n %got senare blef dig. Men framfor allt var d e t. Vid denna tid. borjade det ljusna ford e stackaxs, ~ luggslitne artilleri' ' ' ' * officern. Han erofrade den forsta segerpalmen under sin sagolika bana vid Toulons Atertagande frin engelsmannen, och fore slutet af 1793 bade Wme Letida den frojden a&amp; fd omfamna sin son sdsom n y n t n h n d brigadgeneral. Nu vet hon, att han har framtiden i sin hand och att han s k d l bli familjens stod. Det drojde ej heller lange, ' innan hennes forhoppningar blefvo verklighet. Det gltinsande gjorde i ett enda slag Napoleon till italienska +ilttAget 1796-97 Frankrikes afgud, och den ara han vann bestrilade naturligtvis afven bans fa~nilj. Efter en tids vistelse pti Korsika ofverflyttade M: me Letizisl till Paris under Napoleons frdnvaro ~ n e d anledning af expeditionen ti11 Egypten. Hennes s t a h i n g ar nu en helt annan. Joseph Zir gift med Julie Clary och kan erbjuda modern ett angentmt hem, diir hon omt omhuldas a£ sviirdottern.
Författaren Gustaf af Geijerstam (1858–1909) skulle VB lära personligen känna under sitt Stockholmsbesök 1884–85 och han och hans fru Nennie (1864–1900) skulle därefter tillhöra hennes trognaste vänner. Brodern Karl af Geijerstam (1860–1899) kommer 1886 att förlova sig med VBs styvdotter Mathilda. Den franske vänsterpolitikern Léon Gambetta dog den 31 dec. 1882, 44 år gammal. Vid hans död trycktes även i svenska tidningar många och långa dödsrunor, ofta saxade från utländska pressgrannar. Artikeln i SDS som VB kopierat har ”kurslistan” i st. f. turlistan, ”Tarino” i st. f. Torino, vilket rättats här. Adolfina Elisabeth Stålhammar (1814–1893) gifte sig 1836 med kaptenen vid Kalmar regemente Johan Gustaf Danielsson (1814–1867). För att försörja sig efter mannens död fick hon sannolikt börja ta emot inackorderingar på gården Högatorp i Lemnhults socken i Småland. (Jmf sid. 142 och not 97). Sannolikt åsyftas Vilhelm af Klinteberg, f. 1831. Adelskalendern meddelar: student i Lund 1849, examen till rättegångsverken 1854; auskultant i Göta hovrätt s.å., tjänstg. i olika ämbetsverk i Stockholm till 1859; död ogift 1919. Kasta krans Mina Stenbeck (1858–1924) hette egentligen Johanna Wilhelmina och var dotter till kyrkoherde Wilhelm Theodor Stenbeck i Övraby och Benestad (Lunds stift). Hon gifte sig 1885 med konstnären Wilhelm Dahlbom (1855–1928), senare mest känd som marinoch bokskogsmålare. Karl och Helena Wåhlin var kusiner till Lars Peter Wåhlin, som väl berättat historien för VB. Karl Ludvig (1861–1937) skulle 1892 bli redaktör och utgivare av tidskriften Ord och Bild. Helena Wåhlin (1863–1907) gifte sig 1884 med komminister Lars Norborg.
Öfver-Intendents-embetet blifvit uppgjord och vid remiss till Lärare-kollegiet och stadens innevånare blifvit antagen, äfvensom Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse å densamma erhållits. Detta kostnadsförslag utvisar dock Motioner i Preste-Ståndet 1862. 71 en slutsumma af icke mindre än 171,000 R:dr R:mt, deraf 153,000 R:dr äro beräknade för sjelfva läroverksbyggnaden samt 18,000 R:dr för nödiga ekonomibyggnader, uthus, innanredning m. m. Till betäckande al dessa kostnader eger nu Fahlu stad 44,000 R:dr R:mt i statsanslag, beviljadt vid förra riksdagen, samt 44,000 R:dr samma mynt, hvilka Kongl. Maj:t genom nådigt utslag förständigat Domkapitlet i Westerås att tillhandahålla ur stiftets byggnadskassa; derjemte har kommunen sjelf, under lifligt erkännande af sin pligt att för det uppvexande slägtets väl vidkännas alla de uppoffringar, hvaraf den är mägtig, af egna medel tillskjutit 42,000 R:dr; men för de ännu återstående 41,000 R:dr finnes för detta mindre bemedlade samhälle ingen annan utväg än att å nyo anlita Rikets Ständers mellankomst. Och då Rikets Ständer vid förra riksdagen anslogo det behöfliga fyllnadsbeloppet i då tillgängliga medel för den ifrågavarande läroverksbyggnaden, vågar man deraf hemta den förhoppning, att Rikets Ständer skola finnas så mycket benägnare att bevilja, hvad nu ytterligare behöfves, sorn kommunen sjelf denna gång ikläder sig ett, med afseende på dess tillgångar, icke obetydligt tillskott för ändamålets vinnande. Min vördsamma anhållan är fördenskull, att Rikets Ständer måtte till läroverksbyggnaden i Fahlun medgifva ett ytterligare anslag af 41,000 R:dr R:mt.
Ounrantaines-kostnader , . Spinnhusen i Orterne - , Hofstalloch Caserne-byggnaden i Stockholm Helsingborgs Strandbryggas byggnad Fjerde Afdelningen : innefattar sadane Utgifter, hvaraf behållningen från det ena till andra aret, i i s år, reserveras, men derefter öfverf öres på behörig Stats-Titul, i fall för de under tiden påkomne btkofven så stor behållning ej finnes nödig Byggnader och reparationer å Kongl. Slottet och de Publique Husen i Stockholm och Landsorterne . Till Jordbrukets upphjelpande och Enskiftens befrämjande i Skåne och Skaraborgs Län Till Skogs-afvittringen i Vester-Norrlands och Vesterbottens Län Till Extra Utgifter Stats - anslagen å alla Atta Hufvud-Titlarne, bestå: X Penningar - 2,469,660: 23. 6. Utgift i Penningar. Indeldte Räntor efter Krono-vårdie. Spannemåls-vårde Efter 3'': Skill.] Efter 1 R:d. ! Tunnan. Tunnan. Summa på hvarje StatsTituls Utgift efter RiksStaten. Konung Gustaf Adolph och dess Famille Uppvaktande och tjenstgörande personer hos f. d. Kronprinsen Gustaf , . • • Dito hos f. d. Kongl. Prinssessorna Deras Kongl. Majeståters förra Fursteliga Stat . .• Högstsalig H. M. Enke-Drottningen Lovisa UlRICAS Stat Dito Hertig Fredric Adolps dito H. M. Enke-Drottn. ersättning för Strömsholms Kongsgård H. K. H. Prinssessan Sophia Albertinas Stat Kongl. Majits Lif-Drabant-Corps F. d. Hertigliga Lif-Drabant-Corpsen Stockholms Slotts-Stat Dito Slottsbyggnads-Srat . • Indragne Kongl. Operan . • Rikets Hogsta Embeten • • Nedre Justitias-Revisionen ■ Svea Hof-RItt Lagmånnerne under dito - • Gotha Hof-Rått . • • Krigs Hof-Råtren • Kongl.
Uti underdånig skrifvelse, af den 16 Februari 1858 anmälde Rikets Ötander, att, efter inhemtad närmare kännedom om de anförda förhållandena samt af de upplysningar i ämnet, som vid förhandlingarne rörande denna fråga under föregående riksdagar blifvit meddelade, Rikets Ständer ansågo ifrågavarande företag, genom hvars verkställande sjökommunikationen mellan Stockholm och bela det södra Sverige, äfvensom utlandet, skulle i betydlig mån underlättas samt vigtiga fördelar för handeln och sjöfarten beredas, vara af det allmänna gagn, att detsamma syntes förtjent af understöd från Statens sida samt att Rikets Ständer således, om frågan angående denna kommunikations-förbättrings åstadkommande finge betraktas endast ur merkantil synpunkt, icke skolat tveka att, genom anvisande af erforderligt statsbidrag, medverka till företagets utförande; men då Rikets Ständer vid frågans behandling icke kunnat förbise den omständigheten, att öppnandet af ett nytt, för större fartyg tillgängligt inlopp till hufvudstaden ansetts blifva särdeles äfventyrligt för hufvudstadens försvar vid fiendtliga anfall, derest icke inloppet försåges med ändamålsenlig befästning, och de Rikets Ständer meddelade handlingar icke innefattade någon utredning, huruvida för hufvudstadens betryggande emot dylikt anfall nya befästningsarbeten måste verkställas i sammanhang med nämnda kommunikationsleds beredande, samt Rikets Ständer icke heller kunnat vinna tillförlitlig upplysning angående beloppet af de kostnader, som befästandet af det föreslagna inloppet möjligen skulle komma att för det allmänna medföra, hade Rikets Ständer, i betraktande jemväl deraf, att den kommun, som i främsta rummet skulle komma att åtnjuta de fördelar, hvilka genom meranämnda företags utförande kunde beredas, icke blifvit hörd och fått tillfälle förklara, på hvad sätt och i hvad mån den ville åtaga sig att bidraga till detsammas verkställighet, men det för företaget ifrågaställa understöd af allmänna medel efter ali anledning komme att både till sitt belopp och sin egenskap af lån eller anslag blifva beroende af kommunens förklarande och tillgörande i berörda hänseende, funnit sig för närvarande icke böra bifalla den gjorda framställningen om en större anslagssummas beviljande för öppnande af omförmälda kommunikationsled.
Skrattande, och icke utan litet malice, hade Albert frågat, om Mariana verkligen trodde att dylika »utkorade» kunde finnas och hade funnits; och på detta hade Mariana, med stor ifver och häftighet, svarat, att »hon ej allenast trodde derpå, utan var fullt och fast öfvertygad derom, att det fanns rikt begåfvade naturer, som, sedan de med bön, försakelse och uppoffringar gjort sig värdiga himmelsk nåd och ingifvelse, af Gud förlänades med långt större och vidsträcktare förmåga och kraft än dessa vanliga, usla, eländiga verlds-menniskor, som, döfva och blinda för ljuset och dess röst, kräla i stoftet, skratta, häda, tvifla och förhäfva sig, i stället för att tro, bedja, hoppas och ödmjuka sig.» Mariana talade mycket och häftigt i ämnet, samt riktade skarpa, sårande pikar åt Albert. – Albert, för första gången allena med Mariana, och icke mera bunden af en hel gapande och lyssnande slägt, vägde just icke heller sina ord, eller återhöll sitt något sarkastiska skratt, utan gaf Mariana en och annan liten pik för dess egenkärlek, sjelfklokhet och höga förtroende till egen personlighet. – Så stodo aktierne när Elina inträdde. Samtalet tog väl en annan vändning, men förblef stelt, tvunget och ledsamt. Albert gäspade då och då; Mariana satt och knäppte, och kastade stundom långa fundersamma Madonnablickar, dels på Elina, dels i taket; Elina ringde gång för gång för att få den lilla supéen serverad. Denna blef just icke heller angenäm eller treflig, helst kalf-kottletterne voro totalt uppbrända och gröten vidbränd – allt olyckor som timat efter Elinas besök i köket. Så fort man ätit, aflägsnade sig Mariana, dock icke utan att tillhviska Elina att »hon fruktade Albert vara för evigt förlorad för henne och all bättring». Dessa ord plågade grufligen Elina, lika som Alberts första tilltal sedan Mariana var gången. »Hvad i Guds namn, kära goda Elina,» sade han, »skall du med den välsignadt ledsamma Mariana att göra?
På grund af föreskriften i 185 § af 1854 års Banko-Reglemente, att af Bankens vid 1853 års slut upplupna, disponibla vinst, ett belopp af 900,000 R:dr B:ko årligen skall, vid slutet af hvarldera året 1854, 1855 och 1856, från Banken i och för Statens allmänna behof, till RiksgäldsKontoret aflemnas, har sammanräknade summan 2,700,000 R:dr blifvit den 27 December nästlidet år afsatt och, mot Kapital-Konto, krediterad räkningen: »Riksgälds-Konlorets andel af Bankens kapital-öfverskott», hvarå första tredjedelen, 900,000 R:dr Banko, påföljande dag anordnats till insättning på Riksgälds-Konlorets räkning i Depositions-Afdelningen. § 68. Vid sednasle Riksdag förevar hos Banko-Utskottet fråga att, sedan Uppköp af metalliska kassan vunnit någon viss höjd, Banken skulle för sin derutöfver stmd^Tutå utrikes ort egande behållning uppköpa Svenska Hypotheks-Föreningars i ländsktmynt. utländskt mynt ställda, der kurserande obligationer, och alt dylika af Banken kopia obligationer torde kunna utan synnerlig betänklighet, åtminstone till faf deras nominella belopp inberäknas i Bankens metalliska kassa. Uti sitt häröfver afgifna Utlåtande N:o 43 förmälde Utskottet, att ifrågasatta åtgärd visserligen syntes böra medföra fördel både för Banken och det allmänna; för den förra, som på detta sätt erhölle ränta å en valuta, hvilken kunde till silfver förvandlas; och för det allmänna, som befriades från ränteutgift till utländningen å det uppköpta obligationsbeloppet under den tid, detsamma funnes inom landet. Men då Utskottet, af anförda skäl, hyste den öfvertygelse, att de obligationer, till hvilkas inlösande