Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar de öfningar, som på vanliga mötesplatser borde ega rum, så bestämdes dessa till befälsmöten, rekrytmöten och regementsmöten samt korporalskolor, hvilka sednare skulle förekomma hvart 3:dje år, på det att arméens korporaler måtte erhålla en grad af bild - Den 11 April f. m. 71 ning och underbyggnad, som för dem var högst nyttig och nödig. Då, såsom redan nämndt är, portionerne för den indelta arméen ökats så mycket, att man kan antaga, det en karl bör vara någorlunda belåten med den utspisning, som honom nu bestås, och dertill kommer en förhöjd portionsskilling samt ökad kostnad till ersättning åt inqvarteringsgifvare, hvilka vid truppernas marsch skulle tillhandahålla manskapet utom qvarter äfven utspisning etter vissa föreskrifter, så är också klart att anslaget skulle drabbas af påkänningar till ett belopp, hvilket visserligen för tillfället icke kunde fullständigt angifvas, men som dock var att motse att det skulle stiga något öfver hvad som i den K. Propos:n såsom förslagsanslag var antaget. Då således R. St:r bestämt tiden tor vapeuöfningarne, äfvensom på hvad sätt och i hvad ordning de skola ega rum, syues vara gifvet att för detta ändamål ett förslagsanslag måste anvisas; ty i annan händelse måste alltid det fastställda beloppet antingen lemna en bestämd brist eller ock sättas så högt, att det omöjligen kan öfverskridas. Jag, och jag föreställer mig alla, som hafva närmare tagit kännedom om hvad som under dessa vapenöfningar bör inläras, anse således att upförandet af anslaget åt den indelta arméen såsom förslagsanslag är den enda rätta methoden att gå till väga, ty, sedan man en gång bestämt en viss tid lör mötena, är det också skäl att upgöra en plan, hvarefter denna tid skall användas. Sedan denna plan är upgjord och har trädt i verkställighet, är också möjligt att bedöma följderna af den verksamhet, som på mötesplatserna blifvit utvecklad; man eger tillfälle att göra jemförelser från det ena regementet till det andra, hvilka annars icke kunna sanningsenligt göras, då mötestiderna äro olika.
Men en sådan åtgärd kan väl icke innebära något annat än en ledning för R. St:s beslut och måste icke vara detsamma, som att Ständerna, då de emottagit en sådan propos., skulle godkänt principen, att Konungens sanction i dylika frågor erfordras. De enda riksdagar, då en sådan sanction blifvit begärd, äro, såsom jag tror, 1812 och 1828 arens. Börja vi med att undersöka den förra, tror jag, att den siste talaren och de med honom liktänkande icke böra vara obelåtna med, att hvad som vid den riksdagen skedde aldrig, hvarken såsom praxis eller i annan väg, omnämnes. Hvad åter beträffar sista riksdagen och dess händelser, så och om äfven fullkomligt lika skäl icke skulle förefinnas att från anspråken att såsom praxis åberopas jemväl utstryka en stor del af hvad dervid passerade, förklarar jag dock för min del, att jag icke från den riksdagens majoriteter ämnar hemta någon så beskaffad praxis, att jag skulle vilja följa den. Jag anhåller om återremiss och är öfvertygad, att jag, då ämnet ånyo förekommer, får nytt tillfälle alt debattera för den åsigt, jag nu försvarat. Frih. Palmstjerna: Då den talare, som instämt i Utsk:s mening, ej motsatt sig återremiss, vill jag ej heller för min del bestrida densamma. Jag får blott begagna detta tillfälle för att förklara, att Utsk. ej ansett sig böra anföra några skäl för sin yttrade åsigt, emedan det ej tillkommer StatsUtsk. att tolka grundlagen , utan blott att lyda den. Detta har också varit orsaken, hvarföre Utsk. ej afgifvit något förslag till underdånig skrifvelse, utan helt enkelt sagt, att om R. St. lemna bifall till mantalspenningarnas erläggande först vid fyllda 17 års ålder, lära R. St. finna, att detta beslut bör underställas K. M:s nåd. sanction. Utsk. har härigenom blott velat erinra R.
Utan beräkning af det årliga ränteanslaget å 300,000 R:dr till Hans Majk Konungen samt de till ränteliqvider för jernvägslånen anvisade och utbetalde årliga anslagssummor, hafva Riksgälds-kontorets utgifter för liqviderande af de å detta Verks skulder upplupna och till betalning förfallna räntor utgjort: Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 5 under år 1859 „ år 1860 „ år 1861 R:dr 211,509: 79. , 183,981: 78. , 178,405: 86. Såsom tillägg till nu meddelade, på afslutade räkenskaper grundade uppgifter öfver Riksgälds-kontorets skulder, hafva Fullmägtige ansett sig jemväl böra upplysningsvis anmäla, att, enligt den i härvarande Bokslutskontor uppgjorda beräkning öfver tillgångarne och skulderna vid slutet af innevarande års förra hälft, utgjorde då den räntebärande skulden R:dr 7,315,896: 85. innestående statsanslag „ 3,765,169: 3. återstoden utaf årets ränteoch amorteringsanslag för 1860 års jernvägslån 977,333: 33. afsatta eller deponerade fonder och medel „ 1,711,692: 54. upplupna räntor m. m „ 501,504: 66. eller tillsammans R:dr 14,271,596: 41. Under loppet af ofvannämnda halfår hafva, ränteoch amorteringanslagen för jenvägslånen oberäknade, Riksgälds-kontorets ränteutgifter utgjort R:dr 80,410: 24. Efter det den, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers under 1850 och 1851 års riksdag fattade beslut, fastställda och af Kongl.
Friherre C. E. Lagerheims och Herr Stats-Commissarien Georg D. Wåhlbergs gemensamma förvaltning; Föredrogos nu å nyo och blefvo af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallne. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D, V4 ytterligare föredragning af Lag-Utskottets den k 7 sistl. Juni meddeldta och sista Pleni-dag på bordet lagda Betänkande, angående förändring a)f Domstolarnas abtg.1 och organisation, blef dietsamma af Hedervärda Bonde-Standet enhälligt kifslaget. Ut supra. \ Ex Protocollo ) Olof Werlift. f ,S. D. i S. 33. tLnl igt ankommet och uppläst ProtocollsUtdrag för den 2? sistlidne Juni, hade Hoglofl. Bidd. och Adeln bifallit Lag-Utkottets den 11 April meddeldta Betänkande och den 2 Juni a flatna Memorial om yrkad skärpning i straffet för tjufvar och om fång-forslingen, och dervid beslutit det tillägg, att, i stället för bibehållandet af nu varande indelning af vissa Hemman till fångföring, dessa Hemman skulle upphöra, att i detta afseende hafva något särskildt åliggande , men deremot komma att lika med alla andra deltaga ut.i den allmänna skjutsnkigs-skyldigheten, samt att, till vinning i tid och i vägens korthet jemte en ökad säkerhet derigenom, att fängen vid sina hviloställen vore under Ögonen af ett större antal personer, fängarne mätte komma att föras med Kronoskjuts, forslingen pä så* dan grund komma att betalas, samt ombytena vid hvarje Gästgifvaregård äga rum;-— i hvilket tillägg de öfriga Stånden inbjudits att sig förena. Men som Hedervärda Bonde-Ståndet a& slagit Lag-Utskottets ofvanberörde Betänkande, så kunde Ståndet, emot detta beslut, ej instämma uti hvad, i ofvannämnde måtto, blifvit föreslaget. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin.
Documenternas uttagande eller inläggande sjelf vara tillstädes, utan ock en Ledamot, hvilken med biträde af RiddarhusSecreteraren skall hålla noggrann tillsyn öfver 4'j8 Den i g Julii e. m. och dess serskildta Fonder Den andre Directiong Ledamoten åligger, att med biträde af RiddarhusSecreteraren och Canzlisterne hålla noggran tillsyn öfver RiddarhusArchivet samt de Genealogiske Tabellerne: hvaruti, uppå dess ansvar, genast bör införas alla deunderrättelser,så fort de ankomma, hvilka, enligt utfärdadt påbud från vissa Auctoritéter äro att årligen införvänta, * så ock hvad genom allmänna Tidningar i sådan väg kungöres. 12 §. Sedan Riksdagskallelsen blifvit i Hufvudstadens Kyrkor kungjord, låter Direction i Tid ningarne efter vanligheten kungöra och erinra huru Fullmagterne till den blifvande Riksdagen böra, enligt i RiddarhusOrd* RiddarhusArchivet, och d© Genealogiske Tabellerne, äfvensom en Ledamot, hvilken skall efterse de till Riddarhusets tomt hörande byggnader och alla öfriga Riddarhusets Economica, samt sluteligen tvenne Ledamöter hvilkas åtgärder al la vid Riddarhuset uppkommande frågor af Juridisk beskaffenhet tillhörer. xi §. Sist tn månad före den tid då Lagtima Riksdag infaller och genast efter det kallelsen till Urtima Riksdag blifvit i Hufvudstadens Kyrkor uppläst låter
Af dessa förenade skäl, och då den stora flottan egentligen måste utgöra Sveriges värn; då Sverige haft en sådan allt sedan monarkiens äldsta tider, och icke kan vara en sådan förutan; då Sverige med densamma kan bidraga till den Europeiska jemnvigtens bibehållande, som den icke kan med en skärgårdsflotta, bör värt förnämsta-jsträfvande vara riktadt åt den stora flottans fullkomnande. Sedan jag afgaf förstnämnde yttrande, har jag läst det sista häftet af de Gustavianska papperne och fnnnit der en traclat, hållen hemlig tills dato, som äfven bestyrker denna min åsigt. Denna afslutades 1784 med Frankrike. Om R. o. Ad. så tillåter, vill jag ur nyssnämnde brochure uppläsa följande stycke: ”Besöket blef ej helt och hållet utan politiska följder. Genom en convention, sorn tecknades i Versailles den 1 Juli, afstod Frankrike till Konungen och Kronan Sverige ön S:t Barthelemy i Westindien, emot erhållande af vissa handelsförmäner, hvarigenom den nederlagsfrihet i Wis - Den 7 December e. m. 199 mar, som 1781 hade blifvit Frankrike af Sverige beviljad, öfverflyilades till Götheborg. Men Franska hofvets beredvillighet alt bibehålla och stärka den gamla förbindelsen med Sverige, stannade ej dervid. Ett nytt vänskapsförbund (pacte d’amitie/) blef af Gustaf III föreslaget och af Ludvig XVI, efter åtskilliga jemkningar och förändringar, samtyckt. Denna nya alliance och subsidietractat tecknades i Versailles d. 19 Juli. Villkoren voro följande:
är j a g alldeles kär heller en vanlig ska vi ha p å » Nå byrån o c h sin i den. Nu en vacker dyna » Utmärkt, satt de här små tofbehöfs det några andra ' krusifixer '. Marsch Och nu pannkaka! H o n får u t Kom snart honom. D e t skall sälg, vårblommor i hennes aftnars sedan. och bordet v i d fönstret med de rödgula sig förtjusande Och nätters blommorna mattorna Det tar O c h så b o r d - tilltagna ej ner. Det säger han. Lars har gått treflig Gretas verk. Vill m a n alltså dag gå se v å r t till rum, bör man Öppet hvar mellan kl. 1 2 — 8, s ö n d a g mellan 1 0 — 4. rummet hvilka MODERNA THEODOR Fahlstedt. tvärstannar på » Men göra ' t! Greta — tröskeln. j a, si d i k v i n n o r n a, d i Hvar sjutton har d u fått allt d e t ska här FRÅN DET FRANKRIKE LINDBLOM: AF MADAME SEVERINE. » Köpt och Se på klistrade på kanterna. blir. öre, sytt och lärftet, trettio med, må inte tro, så billigt d e t mattorna öre, och smådukarne sextio öre, Svensk konstslöjd, du » Famöst. det blå. Och så bra D e t är s o m b a r a » Jaha, ditt tjugu skänkduken krona, bordlöparen två o c h nittio. passar mot dumhufvud, s o m inte sade m i g och kanske hon sökte sin lärare. tidning mig om Han ntgaf en sociaj a g ej alltför m y c k e t » L e Réveil », hans gestalt och den unga uti hennes arså bland » veteraner » och » martyrer » vara allmänfattlig heten från värme. syfte. O c h så Lars. stil testamentstagarinför hans sista m a vecka har VINNOPORTRÄTT mer d ö d e n slocknande ögon, såg h o n kel m e d hennes signatur. redan på lärftsduken ligga. m e d de stora, kraftigt liljorna. löparen dukarne, arbete. tallkvistar så lycklig. » Men.
Jag kan icke ingå i något bedömande af hvad kostnaden härför torde belöpa sig till, men otvifvelaktigt synes det vara, att kostnaden bör blifva mycket mindre för tillbyggandet och inredandet af den hustomt, der Riksg:sKont. är beläget, än att ånyo börja med bjelkläggning eller pålning på en plats som, efter hvad jag med säkerhet påminner mig, är sådan att man kan drifva ner en jernstång på 70 eller 80 fots djup, och då träffas bara vatten. Att byggnadskonsten äger medel att på hvad grund 6om helst, till och med en mosse, upföra palatser det känna vi till, men kostnaden det är en annan sak. Jag får således förena mig i Frih. Posses yttrande. Gr. Anckarsvärd: Frih. af Ugglas har upfattat mitt anförande såsom ett anfall mot Regeringen. Jag anser mig med anledn. deraf nödsakad erinra, att emellan anmärkn. och anfall är en stor skillnad. I hvilkendera händelsen och huru det än upfattas, drabbas ingalunda den nuv:de Regeringen deraf. Frih. af Ugglas har uplyst om eller i minnet återkallat förhållandet med det förut omnämnda inköpet och jag är honom derföre förbunden, ty ehuru jag icke var i okunnighet derom, hade jag svårt att göra någon anmärkn. vid detta förhållande, annat än för så vidt det stod i sammanhang med nu förev:de fråga, men då Frih. af Ugglas lagt särskilt märke vid Regeringens förfarande vid delta tillfälle, ger det mig en ytterligare anledn. till anmärkn. mot Regeringen. Jag anser nemi. att det icke är alls förenligt med sann konstitutionel ordning, att R. St:r helt enkelt besluta utgifter af så beskaffad natur som denna, utan att Regeringen på minsta vis deltager i eller granskar beslutet. Om R. St:r fattat ett omoget beslut, så hade det, enl. mitt begrepp om en sann och verklig konstitutionalitet, varit Regeringens pligt att återhålla detsamma och att icke gifva helgd deråt. Men nu deremot försiggick inköpet af RiksArkivets hus och arkivets förflyttande dit så hastigt och oformligt, att R.
Han hade gift sig vid 34 års ålder. Intill dess hade bokmalen tyckt, att han hellre kunde vara utan en hustru än en bok, och han hade undrat, om hustrun skulle vara » så beskedlig som böckerna ». Men år 1765 ingår han ett kristligt äkta förbund med Brita Nera Mullern och erkänner för en af sina vänner, att » det kostar på en 30 års gammal karl att lära sig något så alldeles nytt. » Han hyser likväl de bästa förhoppningar om framtiden. Hans äktenskap är bygdt på ordning och helighet till bevarande af godt samvete och en ärlig sammanlefnad, » säker som nu så föga aktas ». » Vår förbindelse » — yttrar han längre fram — » har varit å ömse sidor så enfaldig, så oskyldig, utan all annan afsikt än att äga hvarandras hjärtan och under dagligt bemö- dande på inbördes förbättring. » Mer än tjugu år senare (1789) omtalar han sin hustru, » fru Brita Nora » — ibland för korthetens skull » Bribri » kallad — på följande sätt: » Hon har ett sundt och skäligen uppodladt människovett, värderar tänkesätt, egenskaper och dygder hos människor mer än stånd, namn och frillmakt. Hon känner sig icke förnedrad genom vördnad och lydnad för konungen, hvilken hon tror på sin bondska vara satt af Gud till vår öfverhet, men vi andra icke berättigade att kasta oss upp till hans herrar. » (Detta en snärt åt de efter 1789 års riksdag oppositionella adelsdamerna.) » Hennes naturliga skick är att vara glad och god. » Hon är » en respektabel fru, icke modem ». Hon trifs godt i unga människors krets, har en stor förmåga att lifva upp ett trumpet sällskap, deltager gärna i utflykter i det gröna om sommaren och har alls ingenting emot att en och annan gång om vintern slå sig lös och gå på operan — där man satt » insvept i päls » — eller att skämta med maskerna på en redouite.
Den 19 Julii e. m. 497 tals storlek den verke-! ligen är. 5:0. Handlingar som styrka Lånesökandens äganderätt till panten, såsom köpeeller gåfvobref med uppbudgbevis derå eller Fastebref. Är egendomen ärfd, företes Arfs-Instrumentet med bevis derom, att det är oklandradt, samt förre ägarens åtkcmsthandliogar. 6.0. Protocollsutdrag öfver den meddelade Inteckningen, sorn äfven bör vara skrifven å sjelfva Qriginalskuldbrefvet. 7:0. Gravationsbevis, upprättadt efter 5:0. Handlingar som styrka Lånsökandens äganderätt till panten, såsom Köpe-, Byteseller GåfvoBref, jemte FasteBref, eller bevis om oklandradt laga Stånd. Har Lånsökana de, sedan sådan åtkomst, blifvit Enkling; eller i annat Gifte trädt, uppvise han ock be-, hörjgt afvittringsbevis: Är Egendomen ärfd, företes Arfslnstrumentet med bevis derom, att det är kiandradt, samt förre ägarens åtkomsthandlingar. 6.-0 Protocollsutdrag öfver den meddelade Inteckningen, sorn äfven bör vara skrifven å sjelfva Origiaalskuldbrefvet. 7:0. Gravationsbevis, upprättadt efter de 10 Bil. lill Ridd, o, Ad. Pr, VI Band, 33 Jten i g Julii e. mi io föregående årens Intecknings Protocollers föranledande, utfärdade antingen af Domaren i orten, der Egendomen är belägen eller ock af AdvocatFiscalen i den HofRätt, under hvars Jurisdiction Fastigheten lyder; börande detta bevis innefatta ej mindre upplysning om de Inteckningar, som i Egendomen för penningelån eller andra skulder kunna vara meddeldte, utaii ock huruvida något ArrendeContract om Egendomen är intecknadt.
Klemming skulle föreställa Julia, men lyckades så i yttre som inre måtto icke att ge åhörarne en tydlig bild. Då var hennes Margaretha jemförelsevis mer acceptabel. Frk. Klemming ooh de norrländska ångbåtarne ha det gemensamt att deras framåtgående ofta stäfjes af naturens obehagligheter, främst för bådadera: is-hinder. Olikheten är den att ångbåtarne åtminstone elda på för att söka bräcka isen, hvilket ej sällan också lyckas, under det att frk. K: 8 eld. Inre värme och känsla behöfdes dock för frk. K. bättre än för mången annan, som nataren förskonat för sådan glace-timbre. Icke ens den dramatiska verve, som hr Arlberg i brist på annat förlänat rösten, kom i detta parti till någon användning. Det var notriktigt, men kallt och enahanda, alltsammans. Och det gälde Gounods Julia! Denna Julia, som vi här i Stockholm för icke Bå länge sadan sett och hört gifven så, att ingen Opera i verlden samtidigt kunnat uppvisa något liknande! Också frk. Ek har inlagt betydlig förtjenst i sin Julia-teckning, särdeles i sitt spel, der efterträdarinnan också mycket riktigt blir henne långt, långt efter, särdeles i ijerde akten, der den mimiska enformigheten på det tråkigaste korresponderade med den stela sången. Vals-arian kunde gerna nu som i fru Jacobssons tid ha uteslutits. Denna aria är i sjelfva verket ohyggligt svår, ej blott i tekniken utan ock i föredraget, der det gäller att ge stycket poetiskt berättigande. Om man » om gubben Bauck antager att denna aria ej är en artighet åt madame Carvalho (som kreerade rolen å Th. Lyrique) utan ett försök af Gounod att ytterligare förhärliga den fria, af kärleksqval oberörda unga Julia, så måste arian också gifvas så: d. v. s. med glad, barnslig berusning, med det unga italienska blodets hela tjusning öfver tillvarons härlighet, en käck, yrande behagfull lefnadsfröjd.
Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom återlemnats.) Frih. Klinckowström, Rudolf: Utan att vilja se de tullinkomster, som under innevarande år kunna vara att påräkna, uti samma rosenskimmer, som den sista talaren gjort vid sina nyss lemnade uppgifter, dervid dock åtskilliga afkylande kommentarier torde vara behölliga för att ställa siffrorna på deras rätta plats, får jag dock öppet bekänna, att jag i denna fråga ställer mig uti frihandlarnes leder, för att åtminstone en gång få tillhöra den »upplysta majoritet», hvarom en ledamot vid ett föregående tillfälle så smickrande utlåtit sig. Af Utsk:ts Betänk, finnér jag, att redan vid 1856—1858 årens riksdag K. M:t föreslog R. St:r att borttaga tullen på salt, men att R. St:r af skäl, dem jag ej kan gilla, ej ansågo sig böra vidtaga en sådan åtgärd. Det gläder mig emedlertid, att Utsk:t nu visat sig mera Irisinnadt i detta hänseende, och jag förenar mig derför med dem, som yrka tullfrihet med af seende å denna vara. Mina Hrr! jag anser det ingalunda vara af ringa vigt att föreskrifva tullfrihet för en artikel, som kan - 480 Dea 25 April f. m. ske är nödvändigare än bröd, och jag tror att den qvantitet salt, sorn under närvarande förhållanden användes till jordbruket, och ännu mer den qvantitet, som skulle komma att användas, för den händelse priset derpå blefve billigare, ingalunda är obetydlig, ett påstående hvars riktighet de jordbrukare, hvilka bedrifva detta yrke i större skala, nogsamt kunna vitsorda. Det torde således böra anses som en rättvisa, hvilken R. St:r och synnerligen detta Riddarhus äro skyldiga Sveriges jordbrukare, att borttaga tull på salt; och om de Hrr, hvilka med så mycken framgång kämpat för tullfrihet med afseende å landtmannavaror, vilja konseqvent fullfölja sin bana äfven i detta fall, så emotser jag en lycklig lösning af frågan. Hvad beträffar de åsigter, Gr.
Sålunda hade vid Nässjö, Falköping och Hallsberg, ehuru dessa stationer företedde en jemförelsevis obetydlig lokaltrafik, på grund af nu antydda förhållanden, stora stationsområden visat sig behöfliga, och vid Charlottenbergs station, der Svenska och Norska rörelsematerielen komme att Stats-Utskottets Utlåtande JW 59. 7 ombytas, äfvensom vid Katrineholms och Laxå stationer, hvarest östra och nordvestra stambanorna förena sig med den vestra, betydliga utvidgningar af dessa stationers områden funnits erforderliga. Pä grund af hvad erfarenheten sålunda gifvit vid handen har Chefen för Statens jernvägsbyggnader uttryckt den åsigt, att den station, der norra och vestra stambanorna komme att förenas, — oberoende af såväl dess läge inom hufvudstaden som dess tilltänkta egenskap af att blifva en centralstation, — nödvändigt måste ega så stort utrymme, att tvänne bantåg der kunna samtidigt inträffa och verkställa erforderliga vagnsvexlingar utan hinder för de bantåg, som derstädes kunna stå i beredskap att åt motsatta håll afgå. Men för att motsvara ett sådant ändamål, erfordrades sex å åtta utmed hvarandra löpande banspår af större utsträckning och med sins emellan kommunicerande vexlar eller föreningar. Ett sådant utrymme kunde likväl icke vinnas med mindre än att dels de redan exproprierade tomtandelarne i de mellan Clarabergsgatan och Gamla Kungsholmsbrogatan belägna qvarter bibehöllos och dels att den Bergfalkska egendomen jemväl exproprierades, helst denna egendoms belägenhet vore sådan, att den sönderdelade stationsplanet i tvänne delar och hindrade utläggning af flera än tvänne banspår. Antingen en större eller mindre stationshusbyggnad komme att uppföras, ville alltså Chefen för jernvägsbyggnaderna anse det föreslagna utvidgade bangårdsområdet vara lika nödvändigt och dess erhållande samtidigt med sammanbindningsbanans fullbordande utgöra ett oafvisligt behof, som borde tillgodoses, äfven 0111 Rikets Ständer ansåge sig icke böra bevilja de 470,000 R:dr, dem Kongl. Majit, för stationsbyggnadernas utförande efter den större planen, äskat såsom tillökning i det för samma byggnader förut beviljade anslag.
V i d Karl har jag talat, och han svarade naturligtvis, att jag fick göra, som jag själf ville — det är nog ofta ett mycket bra svar, men har nog stundom sina sidor — men han tillade, att han hoppades, att det allmänna bä- sta ej skulle så indraga mig i sin hvirfvel, att jag alldeles glömde honom och småttingarna här hemma. » Det är nu godt och väl, men jag kommer ännu en gång med mitt inkast om man, hem och barn, — frågade du ej därom? » » Jo, jag sade, att för mig skulle det vara omöjligt att föra ett så rörligt lif och äga så många skiljda intressen, då mina små voro vana att att hafva sin mamma till hands. Utan att vara ämnade därtill, kunde mina ord låta såsom en indirekt förebråelse mot henne. H o n tog sig emellertid ej däraf, utan frågade, hur många de voro. När hon fick höra, att de endast voro tre, log hoa: hon hade själf haft fem. » » Och nu, tant, måste du råda mig till, hvad som är riktigast och bäst att göra. » » H u m, kära mitt barn, att råda är alltid en vansklig sak, och hvad som är riktigt eller oriktigt för en människa, kan ingen annan än rösten i hennes eget samvete säga henne. Det har emellertid gladt mig att höra, hvad du sagt, ty det visar, att du sökt sätta dig in i denna fråga, — frågan om kvinnans och isynnerhet den gifta kvinnans yttre verksamhet, och vägt dess för och emot. Vår tid fordrar, att hon ej enbart stänger sig inne i hemmet, uppgående till hela sin själ i spisoch barnkammarintressen. Men å andra sidan ligger frestelsen nära, att då hon en gång fått äfven andra intressen, då hon kommit in i föreningslifvet, när hon börjat att hålla tal, att disputera och diskutera, dä ligger — - såsom jag sade — frestelsen nära att dragas allt för mycket in däri, så att det egna hemmet och den egna familjen få lida, och det kan aldrig nog starkt betonas, atl där så sker, där är allt arbete fåfängt. Hvarken ord eller gärningar få något värde, om den talande eller handlande, hur väl han än menar, själf åsidosätter sin första plikt — och denna är för den gifta kvinnan hemmet.