Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det öfriga tillhör K. M. alt bestämma. Jag fortfar i mitt tillstyrkande. Hr Den 27 April c. m. 313 Hr von Troil: Tag har redan tillkännagifva, alt jag anser Ständerna böra afse något annat än erhållande af lån under statens garanti, och jag har väl sagt, att Riksg.cont. S är betäckt för sannolika förluster, i händelse man utsträcker säkerheten jemväl till 3 års ränta; men då BondeStrs beslut icke innefattar denna utsträckning, linner jag häri ett ytterligare skäl att motsätta mig detsamma. II. Ex. Hr Gr, o. Landtm, framställde propos. till antagande af 4:de och 5:te punkterna, sådana de i utlåt. N:o 447 blifvit föreslagna. Ropades starka ndj, blandade med ja. Hr von Troil begärde votering. Frih. af Nordin anhöll, att BondeStls beslut i dessa delar med det af Hr Rosenblad och af Frih. yrkade tillägg mätte blifva contruproposm» Upplästes lill justering och gödkändes följande voter:sproposm: Den, som bifaller 4:dö och 5:te punkterna af hufvudgrunderna för liypotheksföreningar, sådana dessa punkter blifvit föreslagna i StatsUtskrs utlåt. N:o 447? voterar ■ ia; den det ej vill, voterar ne)’ . Vinner nej? instämmer R. o. Ad. i det beslut, som BondeSt. rörde ofvannämnda punkter fattat, med den förändring, att vid 5:te punktens slut tilläggas följande ord: ”dock må ”ej liypotheksförening åläggas betalning af 5 proc. för större ”summa, än Riksg.cont. till föreningen förskjutit.” Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer t * Ja —■ i3. Nej — 28» 6:te punkten. BondeSt. hade åt denna punkt gifvit följande lydelse!
Anhållandes vördsammast, att denna min motion må till Höglofl. Lagutskottet remitteras, att benägit och ofördröjligen sitt Betänkande i likhet dermed affatta, för att Riksens Ständers pröfning underställas, så att deras tillstyrkande må på en gång med underdåniga skrifvelsen till Kongl. Majrt om Lagförklaringen angående ansvaret för uraktlåtenhet, att Småprotocollerne och Domböckerae till Öfver*! Rätt insända, kunna expedieras. Den 3 Oclober e. in. Bilagor till PleniProtocollet för den 3 Oetober, eftermiddagen. N:o i. * Hörsamste Memorial! Uti afgifvit Betänkande af den i6:de sistledne Julli, rörande Förslag till en ny InBtruction för RiddarhuaDirectioncn , har Riddarhusutskott väl såsom skäl hvarföre
Ständer i underdånighet derom anhållit redan år 1812, och Kongl, Maj:ts, Nådiga Berättelse , om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag , äfven skulle gifva anledning dertill; men Herr Doctorn ansåg nödigV till vinnande af rättelse uti Extra Roteringsverket, att inga i dylika mål fällda Utslag må kunna lägga hinder för den nya regleringen, hvilken eljest blefve alltför partiel, utom hvad annat Herr Doctorn såsom skäl härtill anfört; äfvensom Herr Doctorn fann nyttigt, att alla smärre lägenheter, hvilka, ehuru vidt kringspridde, befinnas nu ofta i en Rote förenta, till högst obetydlig lättnad för hufvudmannen, som i denna egenskap ensam får vidkännas förbindelsen, att anskaffa karl, och sorn dertill har besväret att plåckvis utkräfva ett ringa bidrag af de spridda lägenheternas innehafvare, endast ålades en för Botefriheten lämpelig penninge-afgift; hvarjemte det undantag för Comministrar och sämre lönta Ecclesiastiq.ue Tjenstemän, som Högvördiga Preste-Ståndet år 18X0 betingat, torde böra förtjena ett förnyadt åberopande; 8:0 af Herr Prosten Wik* Den 2 o Julié IS 2 * Wikblad, sorn förenat sig med hvad Herr Pro* »ten Leffler och Herr Doctor Stenhammar anfört, och sedan han uppgifvit huru Extra Roteringen inom hans hemort blifvit verkstäld, anmärkt, att oaktadt
Folkets bildning och sedlighet stå på samma punkt som förut. Näringsflit och välmåga äro mer i tillän aftagande. Brist på arbete och arbetsförtjenst saknas icke och dagsverksprisen äro i allmänhet betydligt steg rade. — Det oaktadt fortfara utvandringarne, särdeles till Danmark, hvarigenom svårigheten att få duglige arbetare och tjenstehjon i icke ringa mån tilltager och öfverklagas; och fruktansvärd! kommer fattigvården öfverallt att framdeles betungas, när de utflyttade återkomma lill socknarne orkeslöse eller utfattige, en olägenhet som i synnerhet torde drabba det i öfrigt vanlottade Sunnerbo härad, hvarifrån utflyttningarne talrikast ske. 5 § 3. Näringar. Jordbruksintresset stiger, som förut är nämndt, med hvarje år, och denna näring omfattas allmänt med synbar ifver. Cirkulationsbruket är hos de förmögnare bland allmogen mångenstädes antaget, men i allmänhet råder det i föregående berättelser åberopade brukningssätt. Detta är äfven förbättradt genom de årliga täflmgsplöjningarne och spridandet af insigter deruti af elever, utgångne från Länets lägre landtbruksskola å Torp, hvarest -12 fri-lärlingar med årligt statsanslag af 2,000 R:dr banko under tillsyn af Majoren Friherre Lilljecreutz med sådan ordning undervisas och vinna den skicklighet, att de efter fulländad tvåårig lärokurs utan svårighet erhålla platser såsom föreståndare å enskildes egendomar. Sädesproduktionen går betydligt framåt och det vore önskligt, att man lika allmänt omhuldade ängsodlingen, men äfven deråt torde uppmärksamheten komma att närmare fästas, då under en sednare tid prisen å all ladugårdsafkastning betydligt höjt sig och afsättning derå icke skall komma att saknas. Potates-odlingen har icke aftagit och man synes lägga vigt på sådan odling, såsom förmånlig äfven för den med jordbruket sammanhängande bränvinsbränningen. Men ifrågavarande odling är i allt fall ytterst vigtig för den fattigare befolkningen, som hufvudsakligen lefver al' säd och potates.
Kammar-Rättens pröfningsräit, i ålskillige delar af Berednings-, Taxeringsoch Pröfnings-Comiléernes beslut, vid skeende klagomål eller anmärkningar, drabba den skattskyldige, de stadganden, sorn afse denna pröfningsräit, måtte till alla delar upphäfva Vid öfvervägande häraf, har förekommit, att föreskrifterne uti 147 med i5o§§ af nu gällande Bevillnings-Stadga, angående den, Kongl. Kammar-Rätten tillagde, pröfningsoch anmärkningsrätt, i vissa fall, stå i strid med lydelsen i 17b §, att Ledamöter af Berednings-, Taxeringsoch Pröfnings-Comité äro att anse såsom Rikets Ständers Ombud, hvilka ega att icke allenast verkställa bestämda föreskrifter, utan ock med Rikets Ständers magt och myndighet afgöra och besluta uti frågor, der endast den enskilda kännedomen och öfvertygelsen om medborgares olika städning och förhållande måste ligga till grund för pröfningen. Med rätta begreppet om beskaffenheten af det uppdrag, Taxeringsman sålunda ega, kan icke förenas föreställningen om rättighet för någon Embetsmyndighet alt granska och upphäfva Taxeringsmännens åtgärder och beslut. Erfarenheten har ock visat, att denna, af Rikets Ständer, med inskränkning af deras egen beskattningsrätt, upplålne rättighet, icke ledt hvarken lill befrämjande af enhet i tillämpningen af bevillnings-beskattningsgrunderne, eller till det dermed hufvudsakligen åsyftade ändamål, alt endast verkliga misstag vid tillämpningen af dessa.grunder skulle befordras till rättelse, tneB deremot ofta blifvit utsträckt öfver sin tillbörliga gräns, så att allmänheten numera svårligen kan urskilja, i hvad nion taxeringsmanna-åtgärderne ega helgd, hvilket omsider må - Bevil/niiigs-Utskoltets Betänkandej N.-o 12'. 23 ste verka liknöjdhet och minskadt intresse för folkets urgamla och dyrbaraste rätt att sig sjelft beskatta.
Emot den rösträttighet, som är tillagd de tvänne fullmägtige af hvarje socken vid mantalsskrifningarne, nödgas jag anföra reservation, då jag anser, att Häradsskrifvaren, på hvars ansvar bevakandet af kronans rätt egentligen är satt vid frågor, om en person bör skrifvas inom en församling eller ej, eger för mycken underlägsenhet v.id hvarje votering i detta fall och förutser den mängd besvärsanföranden, han häröfver kommer att anföra. — Emot tiden, då mantalsskrifningarne skola börja, har jag ansett mig böra framställa, att då numera uppbördsstämmorne för det förflutne året äro framflyttade till Januari månad, skulle jag tro, att på många ställen en lindring både för allmänheten och uppbördsmännen skedde, om dessa båda förrättningar vid samma tillfälle kunde företagas; och föreskriften till manialsskrifningarnes början derföre innefattade, att desse ej finge företagas förr, än i medlet af November månad, och borde så utsattas, att de senast vid samma tid som uppbördsmötena inom Länet voro slutade. Konungens Befallningshafvande vore då i tillfälle att, när det lämpligen kunde ske, föreskrifva båda dessa förrättningars hållande på en gång, och om hinder härföre mötte, obetagne begagna den nu föreslagne melhoden. 43 §. Ej allenast den minskning, det skulle utgöra i den Embetsmans lönevilkor, som genom dessa böter får en liten ersättning för sitt i senare tider onekligen ökade besvär, utan äfven den öfvertygelse, att genom borttagande af den del i böterne, åklagarne nu tillkommer, ej socknar - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N-.o 12. 29 nes fattige blifva så vinnande, som det skulle synas, får jag emot detta beslut afgifva reservation, och detta så mycket heldre, som vid denna Riksdag så mångå motioner äro väckte om tillökning i Kronobetjeningens löner, och jag derföre ej anser, att minskning bör ifrågakomma, då ej ersättning på annat vis kan gifvas eller tjenstebesväret minskas.
Men för att nu återkomma till Jesuitismen i sin modernaste drägt, så är det allmänt kändt, att liberalismen om man dermed menar den sansade, som vill bibehålla Religion, sedlighet och samhällsordning, arbetar på mensklighelens uplysning och förädling. Under de sednare femtio åren har man t. ex. öfverallt i den bildade verlden gjort ofantligt, för alt förbättra det upväxande slägtets upfostrao, vare sig vid Akademier, Elementar-Iäroverk eller Folkskolor, och allmänna opinionen följer med eli förut okändt intresse hvarje utnämning till en någorlunda vigtig lärareplats. Detta är civilisationens och den sanna liberalismens verk. Men i bredd dermed fordrar en annan liberalism, som ej kan vara den sanna, att menniskaos upfostran ej för timliga yrken eller embetsmannen, ulan för elt kommande lif, en upfostran, hvars skolgång räcker genom hela vår jordiska vandring, skall kunna anförtros, i hvilka händer som helst, skall kuuna idkas som en bihandtering af alla slags industri-idkare, blott de känna sig mer än andra lifvade af Guds anda och derföre kunna anföra en sä tillförlitlig auktoritet, sorn sitt eget vittnesbörd. Hvar slår del för öfrigt skrifve!, att Prestembetet ej är ett embete liksom andra embeten, och fordrar sina särskilda qvalifikationer. Den som för öfrigt känner denna utmärkta kallelse alt predika, hvarföre kan han ej ingå i Prestembetet? Det är ingen förment genom några exklusiva privilegier. Men saken är den, att man önskar imponera genom sina predikningar, vare sig till allmänt eller enskildt gagn, men man vill ej underkasta sig de mödor, sons 188 Ilen 10 Juni. åtfölja bildande theologiska studier, eller en djupare, på kännedom af grundspråket, baserad Skrifttolkning, Denna, att jag så må uttrycka mig, andliga näringsfrihet är emedlertid endast en skylt, ett medel alt smeka tidsandan och insöfva de få sinnen, som ännu äro vakna.
Men med näringarnes fall förstår jag icke det enkla positiva begreppet derom, utan det relativa till andra Stater. Om t. ex. Sveriges alla näringar ökat sin produclion med 3o procent, men de öfrige Nationerne, med hvilka det handlat, under tiden Ökat sin production med 5o procent, så medförer detta på myntet alldeles samma verkan, som om Svenska näringarna hade fallit, nemligen silfrets utskeppning, så vida icke rörelsecapi talet indrages." ”Utskottet har föreslagit, att, vid valet emellan de olika medel, sorn Banco-Styrelsen eger för att återställa en möjlig rubbning uti silfrets förhållande till sedelmassan, borde den endast i sista rummet begagna rättigheten att minska lånerörelsen. Jag anser den låntagande allmänheten vara under en god Bank-administration tillräckligen tryggad genom ett stadgande, att afseende bör göras på näringarnes behof utaf förlag och att man ej bör binda händerne på Styrelsen i denna del. Onj några större privatassociationer bildas (och i vår andra handelstad är detta troligt) och hastigt utveckla en lånerörelse på a till 3 millioner och således, efter denna nya sedelemission, hela rörelsecapi talet måste återtaga sitt naturliga meta], liska värde, så måste cursen få tendens att stiga och silfverutskeppning ega rum. Under ett sådant förhållande är det min tanka, att Stals-Banken bör steg för steg draga sig tillbaka i samma mon, sorn de nya föreningar» ne bildas, helst detta för landet medför icke en minskad lånelillgång. endast en flyttning, ehuru måhanda pj nya creditbruk. — Utskottets motsatta åsigt skall tvinga Banco-Styrelsen alt tillgripa andre utvägar, troligen upplåning emot obligationer. — Dels anser jag, att de medel, Styrelsen eger i sina händer, böra sparsamt begagnas, dels alt betydliga upplåningar från Bankens sida rycka de enskilde capilalen ur sina naturliga sjelfvalda rigtningar, och att Statens utminutering är sällan nog rättvis för att kunna lifva våra näringar, dels anser jag liden vara inne att åtminstone erkänna 6 Banc<-\Jrskottets Bet.
IX Band. 4 5o Den 3 Or t ober e. m. ten icke lage för närvarande på gåfvan» storlek utan fastmera på Ridderskapets Och Adelnä, genom sjelfva stiftelsen, högtidligen lemnade godkännande af den grundsats , att det icke vore oförenligt med Adelig Börd och vårdad uppfostran, att agna sig åt näringarne; hvarjemte Herr Sparre, till vidare utveckling af sitt i berörde måtto gjorda förslag, på anförde skäl, hemställt, att af de föreslagne Stipendierne må förbehållas sådane Adelige ynglingar, hvilka ingå i någon Fabriks-, Manufactureller Handtverksrörelse och dert’11 inhämtat studier vid det Institut för Tecknisk undervisning, som i öfverensstämmelse med hvad Statsoch EconomieLJtskotten, i deras omförtnäldte Betänkande, tillstyrkt, framdeles torde blifva i Hufvudstaden inrättadt, eller i händelse ett sådant icke skulle komma till stånd, skafta de bevis, att han på annat sätt, och förenadt med verkelig handläggning, söker förvärfva de kunskaper, som höra till det valda yrket, samt att det andra Stipendium måtte få begagnas af sådane Adeliga ynglingar, ifrån i6:de till 2ode året, hvilka, i brist af någon allmän skoleinrättning för Landtbru. kets practiska utöfning, på större Landtegen-, domar, och der Landtbruket vetterligen systematiskt drifves, studera detta yrke; och har Ridderskapet och Adeln förstnäfnnde dag behagat samma Memorial, tillika med de af Herr Hammarsköld, Lorentzo, Friherre Ankarsvärd, Carl Hindric, Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, Friherre Björnstjerna,Magnus, samt Herr von Hartmansdorff, August, i anledning Den 3 Öetöbet' e. tit. St deraf gjorde anföranden till RiddarhnsUtskot* tets utlåtande remittera.
Korset! – det vill ju säga ödmjukhet, försakelse, sorg och bedröfvelse, sagtmod och tålamod – allt perlor, fordom i martyrkronan och för alla tider en christens rätta prydnader; ty ”christendomens storhet består i att vara liten, och salighetens väg är såsom den smala, knapt synliga gångstigen genom en grön äng der ekar växa, och några himmelshöga poplar utgöra det fjerran målet.” Urnan, den har jag aldrig kunnat läsa till slut. Då man har erfarenhet af, att ett menniskobröst kan hysa ett hat, som deri härjar allt menskligt, utan att någon ed förbinder dertill; och då man funnit att ett sådant hat kan gå i arf – då innehåller en sådan erfarenhet något så rysligt, att man bäfvar till och med att återfinna det i dikten. Palatset kan i sin orimlighet (enligt Rudolphinas omdöme) blifva en läro-dikt. Huru finna vi dessa Japaneser, hvilka voro stolta öfver att iagttaga sitt lands lagar? Vi finna dem högst oförnuftiga, emedan de lagar voro oförnuftiga, som de lefde efter. Det skulle således kunna bero af samhällslagarna, huruvida förnuftet kan komma till utveckling inom menskligheten eller qväfvas i sin linda. Jag öfverlemnar åt andra, att häraf draga slutsatser för eller emot reformer – jag inskränker mig blott till: att anse Palatset såsom en dikt att lära af. Aramintha Maij är, som ett Andante Graciozo af Spohr eller, som Herr Hugo säger ”täck och naive.” Skällnora Qvarn, som Herr Hugo (den äkta och veritabla) finner så fatal, innehåller flera moraliska sanningar. Då man målar natur-scener är väl likheten en stor förtjenst – Herr Hugo medgifver: ”att såsom en framställning af Svenska folklifvet, finnes deri en viss natursanning; men,” tillägger Herr Hugo, ”det är fulhetens likhet.” Detta rår väl icke författarn för, ty han målar blott likheter.
IX. E. 126. — N:o 2. i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”. — N:o 3. i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterna rörande prestval. — N:o 4. i anledning af dels Kongl. Majtts Nådiga Proposition, om antagande af decimal-system för mått och vigt, samt dels trenne särskilda hos Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet angående mätt och vigt väckte motioner. VIII. B. 530. — N:o 5. i anledning af väckta frågor om förändring eller förklaring af gällande stadganden angående skyldighet att bygga och underhålla prestgård, tingshus och häradsfängelse. N:o 6. i anledning af väckta motioner om förändring af nu ( ‘15 ) gällande stadganden, angående flyttningstid för tjenstefolk. Lagsamt Allmänua Besvärsoch Ekonomi-Utskoitens Memorialer, Betänkanden och Utlålanden. — N:o 7. i anledning af väckl fråga om uphäfvande af eller tillägg till gällande sladganden angående rättighet för husbonde alt tilldela tjenstehjon husaga. IX. B. 278. A. 347. — N:o 8. i anledning af väckt motion om tillägg till 8 artikeln 46 §. af Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Lego Stadga den 23 November 1833. IX. B. 278. A. 347. — N:o 9. i anledning af väckt motion om tiphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 28 Maj 1830, angående ekonomiska besigtningar å kyrkoherde-boställen, kappelansoch klockarebord samt preste-stomhemman. IX. B. 278. A. 347. — N:o 10. i anledning af väckt motion om ändring af 24 kap. 32 §. Kyrkolagen, i fråga om klockares skyldighet att fortskaffa Kyrkoherdes bref. IX. B. 278.
Man har tillvitat mig att jag icke hade reda på betänk., efter jag yttrat, att desse småpersedlar skulle komma att ur markegångs-taxan utgå. Jag ber att få fästa den ledamots upmärksamhet, som yttrat detta, deruppå, att jag ingalunda kunnat förgäta att för den närmaste framtiden ovilkorligen 2:ne olika markegångssättningar komma att ega rum, och alt i den ena markegångssättningen, den, som kommer att verkställas för sådana liqvider hvarom talaren yttrat sig, komma dessa småpersedlar ovilkorligen att tills vidare inflyta, men att, sedan medelpriset blefve antaget, vi äfven så småningom skola komma ifrån denna markegångssättning, det lärer väl icke kunna bestridas, ehuru det kan dröja längre eller kortare tid. Såsom ett skäl mot mig, då jag yttrade att det nu för tiden är alldeles omöjligt för de skattskyldige sjelfve att kontrollera sina 316 Den 5 Juli f. m. debetsedlar, har den värde ledamoten anfört, att såvidt han hade sig bekant, innehålla de utlemnade debetsedlarna endast den summa som af den skattskyldige borde betalas, men ingalunda någon specifikation. Afven jag erkänner att i många fall ett sådant förhållande inträffar: men hvarföre? Jo derföre att om de skattskyldige erhålla sina debetsedlar specificerade eller icke specificerade, så kunna de i alla fall omöjligen kontrollera deras riktighet, och derföre låta de sig så gerna nöja med en summa, som alt hafva flera summor att sjelfve sammanlägga. Jag tror likväl att hvarje skattskyldig, som derom gör framställning hos Häradsskrifvaren, är ovilkorligen berättigad att, derest han så önskar, erhålla en specifik uträkning på de utskylder han skall till Kronan efter Jordeboken erlägga, men detta göres icke derföre att det licke tjenar till något. Den större förenklingen har äfven blifvit bestridd. Jag ber då att få fästa upmärksamheten på, att jemte det K. M. föreslagit, att endast 10 å 12 persedlar skulle bibehållas, har K.
Å. 3y. XIX. U. 155, 237. A. 310. XX. E. 160. —- N:o 163- öfver Herr F. L. Rosenqvists motion, om upphäfvande af 4;de punkten i Kongl. Brefvet den 22 Mars i8o3. XVII. — N:o 164. i anledning af återremisser å N:ris 131 och 138. XVII. A. i5o. — N:o i65. i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring i 5 Cap. 1 §. MissgerningsBalken, som ock de i sammanhang härmed väckta motioner. XVII. E. 5o. —- N:o 167. i anledning af återremiss å N:o 121. XVII. B. i33, 166. A. 402. XVIII. E. 5o. — N:o 168. i anledning af återremiss å N:o 122. XVII. B. 133, 166. A. 4°3. •— N:o 16g. i anledning af återremiss å N:o 123. XVII. — N:o 17o. i anledning af återremiss å N.'o 126. XVII. B. 133, 166. A. 4o3. E. 472- — N:o i7r. i anledning af återremiss å N:o 133. XVII. B. 134, 166. A. 4o3. E. 472. •— N:o 172. med förslag till sammanjemnkning af de inom RiksSlånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o i34, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 42> rörande ändring i nu gällande Lag, angående behandlingen af frågor örn oenighet makar emellan. XVII. — N:o 17 !. i anledning af återremiss å N:o 153. XVII.
Europeiska staters fmanciela förhållanden, och derjemte ej lemna ur sigte de stora uppoffringar, desse stater måst göra, såsom följder af yttre och inre oro, så borde man, för att fullfölja liknelsen af den enskilde mannens förhållanden, taga för gifvet, att dssse stater stodo vid branten af sitt fall, men så är icke förhållandet. Möjligbeten att uthärda desse enorma uppoffringar, hvilar på den enkla sats att, om jag upptager ett rörelsekapital mot en låg ränta, och kan göra detta fruktbart till en högre ränta, genom ökad industri, förbättradt åkerbruk m. m., så är en Statens vinst befordrad för ett så stort ökadt Värde, sorn det kapital, hvilket skulle utgöra summan för den uppdrifna ränteförtjensten. Denna statens vinst existerar verkligen, ehuru man icke kan njuta d.en giriges glädje, att räkna kapitalet och tillfredsställas af det blänkande silfrets klang i skattkammaren; det är den ökade produkten, sorn är national-vinstén. En vårdslös skuldsättning deremot, är för alla gäidenärer lika förtryckande, mert en sådan kan jag icke föreställa mig för staten bör ifrågakomma eller af densamma understödjas. Skulle, vid olyckliga förhållanden, de enskilda hypotheks-inrättningarne icke förmå att fylla sine förbindelser genom räute-liqvider och amortissement, så tdifver väl staten tvungen, att, Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. 19 på ett eller annat sätt, underlätta låntagarnes nödställda belägenhet, heldre än att se landets oundvikliga undergång, och möjligen äfven fastigheter öfverlåtas, om än, genom olagliga utvägar, till utländningens hand.