Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den värde ledamoten har nemi. yttrat, att om ett sådant svar, soln det Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle ufgifvas till det förstärkta StatsUtsk., så skulle det kunna föranleda till öfverläggningar och beslut inom detta Utsk. och möjligen till en vägrad propos. å ordförandens sida. Den värde talaren har förgätit, att det förstärkta StatsUtsk. är icke någon rådslående församling, utan endast en delegation af R. St., hvilken icke äger att göra något annat, än att besluta genom omröstning med slutna sedlar öfver voter;s-propos:r, sorn RiksStm förelägga detsamma. Icke ett ord kan der upptagas till öfverläggning eller beslut, och icke något prot. kan deröfver till Stånden afgifvas, utan endast en rapport om huru voteringarne utfallit. Har någon annan procedur blifvit vidtagen, så är den på sidan om formen; men sådant berättigar derföre alldeles icke Stånden att fortgå på samma bana och derigenom möjligen föranleda öfverläggningar inom Utsk. Jag skulle tro, all frågan enk/ast behandlas i den ordning y3 §:n Riksd.Ordn. föreskrifver, nemi. på det sätt, att Utsk. icke kan öfverlägga eller besluta någonting, ulan ensamt votera öfver af RiksSlm godkända voterrs-propostr. Nå väl! hafva nu dessa propos:r icke fullständigt blifvit dem lemnade till votering, så få de icke votera; men äro de dem tillställde, så måste de votera. Det beror således speciel t för denna fråga på att tillse, huruvida RiksSttn hafva Iemnat Utsk. voter.‘s-propos:r i denna fråga, eller om Utsk., i motsatt fall, det oaktadt, företagit sig att votera, och det jemväl utan afseende uppå om den i frågan yppade inbjudning blifvit afgjord. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag har af tjenstemannagöromål varit hindrad att öfvervara discussionen under en längre tid; men sedan Frih.
Icke heller finnes för närvarande annan civil myndighet, på hvilken ifrågavarande pröfning lämpligen kunde öfverflyttas, och förrän presterskapet blifvit befriadt från skyldigheten att föra förteckningar öfver födelser, äktenskap och dödsfall, torde det svårligen kunna befrias från nu ifrågavarande skyldighet, fastän Utskottet villigt medgifver att samtliga dessa bestyr jemväl för den egentliga presterliga verksamheten äro främmande. Hvad särskildt angår Herr Doktor Falcks förslag, att då hinderslöshet icke på annat sätt kunde styrkas, det finge anses tillfyllestgörande, om kontrahenterna i vittnens närvaro skriftligen förklarade, att de icke annorstädes ingått sådan förbindelse, hvarigenom ett tilltänkt äktenskap kunde förhindras, så vore detta i sjelfva verket ej annat än att förklara all undersökning om kontrahenternas hinderslöshet i berörda fall öfverflödig, hvadan förslaget i denna del icke torde tarfva vidare vederläggning. Och då, beträffande samme motionärs förslag om förklaring af hvad med en laglig afvittringshaudling bör förstås, något behof af lagstiftningens mellankomst i detta fall icke torde vara för handen, hemställer Utskottet vördsamt, att ofvanberörda framställningar icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 22 December 1862. Reservation: af Herr Henschen. STOCKHOLM, (ryckt hos E. Westrell, 1863. i.«j-U(ik<i$sls Uelänkandt N.» IS, l j\:o 1&. Ank. til! Exp.-Utsk. den 12 Jan. 1863, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrande eller upphäfvande af föreskrifterna angående den s. k Ja/tigprocentens utgående från sterbhus. Redan i Kongl. Stadgan och Förordningen den 21 Oktober 1698, "huru nied tiggare och fattige, sorn rätt allmosa behöfva, så ock med landsstrykare och lättingar, förhållas skall», var föreskrift om utgörande af omförmälde afgift meddelad.
Konungen, som ändå trodde sig se till och med folk inne i salen, steg upp, klädde på sig, efterskickade vaktmästaren med nycklarne och bjöd de närvarande följa sig. Vid ankomsten till stället vågade hvarken vaktmästaren eller någon af de höga embetsmännen öppna dörren till det yttre rummet, utan konungen måste sjelf göra det. De funno rummet svartklädt. Då de kommo till rikssalsdörren, förnyades samma fruktan hos Carls följeslagare, och äfven här måste han sjelf låsa upp dörren. I rikssalen sågo de då till sin förvåning ett stort bord, kring hvilket sutto 15 gamla män af ett vördnadsvärdt utseende, med stora böcker framför sig, och vid öfra ändan en ung konung om ungefär 17 à 18 års ålder. På afstånd sågo de en nära omkullstjelpt thron och bredvid densamma en 40-årig man, som tycktes vara riksföreståndare. Nedanför bordet låg den ena stupstocken bredvid den andra, och vid hvar och en af dem stod en bödel. Alla bödlarne voro i ständig verksamhet och halshöggo en mängd personer, för det mesta unga män. Spök-konungen skakade väl stundom på hufvudet, men de gamla männen slogo dervid på sina böcker. Under tiden fortgick blodsarbetet, och det strömmande blodet svallade rundt omkring, dock utan att vidröra Carls tofflor. Betagen af häpnad, utbrast han nu: “O Gud, när skall detta ske?“ Då svarade den unge konungen och sade: “Icke skall det ske i din tid, utan i den sjette regentens tid efter dig. Och han skall vara vid samma ålder och ställning som du nu ser mig; och den, som här står, utvisar att hans förmyndare skall se ut som denne, och thronen skall just vid förmyndarens sista år blifva på sitt fall af några unga adelsmän. Men dess förmyndare, som under sin regering förföljt den unge konungen, skall då antaga sig hans sak; och de skola befästa thronen starkare, och i Sverige aldrig före och aldrig se’n skall varit eller blifva en så stor konung som den, och Svea folk skall i hans tid blifva lyckliga, och han skall uppnå en sällsynt ålder.“
I öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat, dä denna fråga Förevarit, är del visst min önskan och öfvertygelse, att privatbankerne böra fortfarande fä utgifva sådana sedlar som hittills, nemi. å minst 2 r:dr b:co; men för alt icke gifva anledning lill någon särskild propus, vill jag instämma i Gr. Cronhjelms förslag att minimum må blifva 3 r:dr 16 sk. b:co. Jag inser ganska väl, att detta för den allmänna rörelsen ändock blifver ett nästan för stort mynt, men del vore bättre att antaga detta, än ett belopp, som aldrig kan komma i allmänna rörelsen. Om det också kunde bevisas, att det skulle blifva möjligt att få nya privatbanker efter bestämmande af ett så högt minimibelopp för scdlarne, sorn Utsk. föreslagit, sä anser jag del i alla fall skadligt för den allmänna 10 H. 7 50 Den 23 April e. m. rörelsen. Jag kan icke finna annat, än att det vore en förman för Riksbanken, om privatbankerne underhålla småsedel-beloppen. Jag tror, att Riksbankens kostnad för dessa sedlar skulle derigenom minskas, och jag ser derföre ingen skada, att, på sätt här är sagdt, gå på sidan af Riksbanken. Jag förenar mig i Gr. Cronhjelms förslag. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag har icke anmält mig, för att utlåta mig öfver alla omständigheterna utaf den fråga, som nu förehafves, utan endast för att yttra den öfvertygelse, att afgörandet af denna § bestämmer frågan, huruvida privatbanker komma att äga rum eiler icke; och då tvifvelsutan en hvar af härvarande ledamöter redan stadgat sin åsigt om deras gagnelighet eller skadlighet, så vågar jag hemställa, att någon vidare discussion om detta ämne icke må äga ruin. Det är tydligt, att med en så hög miuimivaleur för sedlar, som 6 r:dr 32 sk. h:co, blifver ingen privatbank möjlig.
Här är också öfverlemnadt åt Sundhelscolbm, att göra en beskrifning på ko-koppor, på det att allmogen, som icke har läkare-kunskaper, må inläras att begripa huru ko-koppor se ut. Slutligen är begärdt, ”alt Sundhels-coll:m i allmänhet skall hålla noggrann vård deröfver, att det vaccinämne, som till användande utlemnas, icke må tagas från andra, än fri ska personer.” Nu hemställer jag till Eder, Mine Hrr, om uti della förslag ingår någonting, som icke är begripligt äfven för hvar och en som ej är läkare. Hr von Hartmansdorff har äfven funnit för godt att inför R. o. Ad. uptaga en redan afgjord fråga, nemi. den om socken-magasiner. Om Hr von Hartmansdorff skulle vilja läsa ett af Kam - Den 29 Januari. 215 mar-coll:m nyligen utfärdadt utslag i en sådan fråga och jemföra det med 1842 års K. Bref, så anhåller jag att i enskildt väg få inhemta hvilka konklusioner Hr von Hartmansdorff gjort efter denna läsning. Hvad betänk, i den sålunda upgifna frågan angår, så ber jag att få uplysa Hr von Hartmansdorff, att motionären, Hr Pastor Eure'n, sjelf var den som anförde besvären i Kammarcolhm, och ehuru Hr Euren tillika är ledamot af Ekon.Ulsk., biet det inom Utsk. icke upgifvit, att några besvär voro anförda, hvarföre jag hemställer till Hr von Hartmansdorff om det rimligen kan läggas Utsk. till last, att icke känna alla de utslag, som blifvit utfärdade ifrån de administrativa verken, så vida dessa utslag icke äro intagna i offentliga författningar. Hr Brakel, Gust. Mauritz: För min del kan jag icke anse annat, än att det är för Ståndet bäst och värdigast, att instämma i det förslag till beslut, sora Hr Ekströmer framställt och Hr von Hartmansdorff förordat.
Domare sålunda 1 verkligheten saknas; oell då, på sätt Herr Santesson i sin motion antydf, det synes olämpligt att Chefskapet för åkiagaremagten är förenadt med Chefskapet för Justitiae-Revisionen, har jar från Utskottets pluralitet varit så vida skiljaktig, att jag förment giltig anledning förefinnas att föreslå Rikets Ständer, att i Skrifvelse för Kongl. Majit underdånigst framställa behofvet af ändamålsenlig organisation af Justitiae-Revisionen, och lika underdånigst anhålla alt Kongl. Majit värdes låta vidtaga de åtgärder, sorn sakens stora vigt och rättsökandes billiga fordringar synas kräfva. I öfriga delar af Betänkandet instämmer jag i Utskottets beslut.” 2:0. af Herr Holm: ”Jag instämmer uti Herr Hessles reservation, ock tilllägger, att, då det å ena sidan är en känd sak, att rättegångsärenden hos Rikets Hof-Rätter och i Högste Domstolen, till rättsökandes kännbara lidande, ej sällan hvila oafgjorda vida längre tid, än som för deras behandling och afgörande skäligen kan fordras, hvilket utan allt tvifvel är en följd af brislande eller ock felaktig arbetsordning elier origtig arbetsmethod, samt det å den andra sidan lärer såsom ostridigt få antagas, alt arbetsordning för dessa Embetsverk, som, för att motsvara ändamålet, bör utstaka alla Ltg-thikctUti Be t. N:o 107. 7 inom samma Embetsverk tjenstgörande Embetsoch Tjenstemäns verkningskrets och åligganden, icke kan med erforderlig sakkännedom af Lag-Utskottet uppgöras och af Rikets Ständer granskas, Utskoltet bort föreslå Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse fästa Kongl. Majlis Nådiga uppmärksamhet å detta ämne af högsta vigt, och tillika anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta undersöka orsaken Lill den öfverklagade långsarnhelen i lagskipningen samt anbefalla vederbörande, att upprätta samt till Kongl. Majlis
Således tror jag för min del att man gör bäst uti att icke antaga de grunder, som här nu blifvit föreslagne. Man har väl såsom försvar för TJtsk:s förslag anfört, huruledes E. St:r vid sistlidne riksdag begärt att en Komité skulle tillsättas för att föreslå nya beskattningsgrunder. En talare har före mig genmält denna erinran och jag förenar mig med honom deri att, om E. St:r å sin sida begärt en sak, som vid närmare eftersinnande finnes mindre välbetänkt, så synes det mig vara en förtjenst af E. St:r att afstå från vidare fullföljande af denna sak. Det är alldeles icke någonting hvarföre de böra klandras. En annan talare har, till försvar för Betänk:t, anfört att bevillningen efter de grunder, som nu äro föreslagne, lätteligen skulle kunna höjas till dubbelt belopp; men jag hemställer, om det icke är lika lätt efter nu gällande beskattningsgrunder att höja de summor, som äro bestämda i Bevilln:sEörordn:n? Jag anser det ena vara lika lätt som det andra. Likaledes har samme talare erinrat huruledes efter den beräkning, han gjort, den bevillning, som skulle utgå efter förevarande förslag, komme att blifva ungefärligen lika med den, som efter nu gällande beskattningsgrunder utfaller. Jag måste förundra mig öfver att man är så benägen att förkasta det gamla och antaga ett nytt, då man genom detta sednare ingenting vinner, ty det måtte väl icke vara någon vinst att genom tillämpning af en ny författning komma till precist samma resultat som genom den gamla. Men detta visar, som jag förut yttrat, den benägenhet, Svensken har att förkasta allt gammalt och antaga det nya blott för nyhetens behag, utan att besinna om det nya är bättre än det gamla.
Derstädes är äfven anlagd en stålugn, en gjutståls-tillverkning och en filfabrik samt införd en förbättrad skogshushållning. Vid Uddeholms-verken har också produktionen stigit ej allenast i mängd, utan äfven i godhet, och äro derstädes förbättrade arbetsmethoder antagne. Manufaktursmidet har under de sista fem åren ökat sig till nära fyra gånger mer än hvad det förut utgjort och uppgår nu för år i medeltal till 13,443 Skepp. 1 L# 12 #, bestående hufvudsakligast af stål och spik» De tillförene här i orten drifne tillverkningar af svartsmiden äro nu mera nästan inställde. Uti föreslående uppgifter om tackjerns-blåsningen jemte stängoch ämnesjernssamt manufaktur-smidena äro icke inbegripne tillverkningarne vid Gustafströms masugn och hammare, då desse verk, ehuru liggande inota Wermland, utgöra ett särskildt distrikt, tillhörande det inom Örebro Län belägna Hellefors jernverk, hvarmed de hafva gemensamma privilegier och gemensam hammarskatt. 20 Vid Jansbrolmlts Kopparverkj beläget i Gräsmarks socken af Jösse härad, hafva hlåsningar varit anställde åren 1838, 1839 och 1841, hvilka blåsningar lemnat 27 Skepp, garkoppar. De grufvor, hvarifrån malmen härtill varit hemtad, äro belägne i Gunnarskogs sockan af samma härad, och ehuruväl fyndigheten i dem något tilltagit, äro utsigterna föga lofvande. Till bergsrörelsen torde äfven böra räknas Tyksmarks Tälgstensbrott i Nordmarks härad, der grytor och hvarjehanda käril förfärdigas i den mån afsättningen föranleder; och Glafva Skiffer-brott i Gilibergs härad, hvarest brytes takskiffer, som med god vinst för yttras. Uti det berg, som innehåller skiffern, är arbete till densaminas brytning på 3:ne särskilta ställen företaget, hvarföre 3:ne skifferbrott blifvit i tabellen upptagne, såsom i Wermland befintlige. Fabrikerj Bruk ock öfriga Näringars hvilka icke höra till bergsrörelsen.
Lilla Agda, en rar förståndig tioåring, såg förgråten ut, och när jag kom in i salen, stod Ene vid fönstret och trummade en sådan där komma-i-jämvikt-igen-marsch som hvarenda hustru känner till. När jag hälsade, så bara stirrade han på mig och så gick han in till sig, utan att ens säga så mycket som hur står det till. Joo, tänkte jag, där ser man hurudana till och med de bästa är, när man kommer öfver dem oförhappandes! Anna låg på soffan och såg blekare och genomskinligare ut än någonsin. Hon blef så glad få se mig och skickade strax ut barnen, som hon jämt har omkring sig, så vi skulle få prata ostörda. »Nåå liten», sa jag så nytert jag kunde, när jag slagit mig ned och väl fått fram min stickning. »På soffan nu igen? Hvad tror du Majestätet kommer att säga om det?» Nu log hon litet. »Du har väl klädning färdig till läktaren?» frågade jag, besluten att spara bästa biten (d. v. s. nyheten om min lycka) till sist. »Jag kommer inte med», sa hon lågt. »Åh, visst gör du det», sa jag så där öfverlägset säker som man alltid låter, när man inte är säker alls. »Du ser ju riktigt pigg ut! Får du bara vara i Lysekil i sommar, så blir du väl så duktig, att du hoppar öfver små tak, när du kommer igen.» Den ömtåliga munnen darrade till och ögonen blef fulla af tårar. »Jag kommer inte — dit — häller — tant Lova», kom det så sakta — så sakta »Hå hå», sa jag. »Hvad? — —» »Tyst! Där är han.» Hastiga, liksom ryckiga steg hördes — och så trädde Ene in. Att han såg bra ut, visste jag, men att han var en så fullkomligt vacker karl som det nu visade sig, tack vare den nya, utmärkt väl sittande uniformen — hade jag aldrig märkt. »Ja, här är den nu», sa han kort och vände sig omkring. Anna reste sig upp och såg på honom med strålande ögon. »Är han inte vacker?» frågade hon stolt. » Uniformen, jo!» svarade jag. (Aldrig skämma bort en karl, det är mitt resept!)
St., i motsvarighet af den genom Grundlag vilkorade rättigheten att genom Banken utge sedlar, som för mynt i Riket gälla må, kunna utfärda Sola-vexlar, eller anvisningar på hårdt mynt, att vid upvisandet inlösas, inom hufvudstaden, i Bankens vexlingskontor, samt i landsorterna vid alla Ränterier eller i sammanhang dermed inrättade StatsKassor. Maximibeloppet af dessa vexlar, hvars verkliga fond utgöres af de årliga Skattebidragen, derföre de äfven i anseende till form och cirkulation kunna anses såsom ett Skattemynt, begränsas, genom serskildt tillägg i Banklagen, inom Statsutgifterna, till den summa de blifva af R. St. beräknade och bestämda genom budgeten att utgå för hvarje år; så att, äfven om dessa utgifter, såsom nu, bestämmas för 3 år i sender, hvarje års totala vexelbelopp afser och inskränkes till blott samma års utgifter. Anmärkning: Då det numera är görligt, utan serdeles kostnad eller tidspillan, att förfärdiga cirka 3 millioner Sedeleller Vexelblanketter inom några månader, skulle deras lydelse kunna bli ungefärligen denna: N:o ooo Rikets Skattkammare Serien a. anvisar w a genom Riksens Ständers Bank uppå 3 1857 års Utskylder och Uppbörd *» $ Riksdaler Tio Riksmynt $ gg Denna vexel skall i Riksbanken och alla Statens ® ^ Kassor i Landsorterna inlösas vid anfordran ^ £ med !» >-3 J /"eller annat namn^k ** < Krona I på minsta Guld* I i Guld, eller 2\ Specie i Silfver, £ V mynt. ' 1 eller motsvarande Skiljomynt af Silfver eller Koppar. (Märk: Efter den 1 Oktober 1858 mottages vexeln i upbörd endast mot 10 öres rabatt, intill samma års slut. Derefter uphör den att “ vara ovilkorligen gällande.) «
Då en förbrytare genom laga kraftvunnen dom blifvit ålagd att erlägga ett visst bötesbelopp, mäste han anses hafva förverkat sin rättighet till en emot dessa böter svarande del; af sin förmögenhet, och det är Statens obestridliga rättighet, att-af honom utkräfva detta bötesbelopp. Denna.• Statens rättighet; en gång. gifven, kän ej : gå förlorad genom förbrytarensdöd, och hans arfvingars derigenom inträdande anspråk på qvarlåtenskapen, ty. då arfvingarnes rätt, i följd-af arfsrätlens hela grund och väsende, endast utgör, en, öfver•flyttning på de ef ferlef Vande af den rätt, hvilken den aflidne sjelf vidt sin död egde, så hafva de omöjligen genom hans död kunnat förvärfva något giltigt anspråki. på dea mot böternes belopp svarande summa, till hvilken förbrytarens egen: ratti vid hans död var förverkad. Denna summa kan derföre med skäl betraktas såsom en i Sterbhuset * innestående skuld5 till Staten. Man har' emotdénna åsigt åberopat 117- Gap. 16 §i Handéls-Bälken, sorn stadgar, att vid gälds hietala ning böter, ega minsta rätte Men om. ock Lagen här,.af' aktningför andra borgenärers vanligtvis tidigare förvärfvade rättsanspråk,. satt Sätens-anspråk på böternes utbekommande i sista rummet;:så bevisar Ukväl sjelfva capitiets öfverskrift; om borgenärers rätt och .företräde för hvarannandill gäld <■ bunden egendom, , att. Lagen här betraktar äfven Staten, såsom ett* slags bor - Lng-Tjtikottct! B t'tuhlin ie Nio 162. H genar j likasom uttrycketböter ega minsta nätty antyder,- alt dfert' tillägger Staten en rätt till deras utbekommande. Sanni, är väl, ali deli egentliga' egande nitten ej öfvergår till Staten förr än genom böteniesverkliga utläggande; trien Staten bardock dessförinnan ett g\\\,\^l fordringsanspråk ^ åeras utbekommande.
M. bestämt hvad statsrådet skall erhålla; så är det slut med alla tvister och det kommer icke i fråga om embelsmannen haft större eller mindre våning, om han farit med flere eller färre hästar. Det blir hans egen sak; ty han har sin bestämda taxa efter hvilken han uppbär sin ersättning antingen han medför öfverskott eller brist. Jag tror således icke att R. o. Ad. har skäl till det uppgifna förslagets ogillande. Hr Lagerheim, Lars Magn.: Den af StatsUtsk. här föreslagna underd. skrifvelse innebär tydligen uti sin ordalydelse en föreskrift för K. M. att tillse att, hvad af honom blifvit afgjordt icke mätte göras om igen. Syftningen med Utsk:s förslag är måhända icke sådan, men sådana ordalag äro begagnade, som innebära en bestämd förebråelse. Öfvergå vi nu lill sjelfva sakförhållandet, så synes den mig vara nog obetydlig för alt föranleda en serskild underd. skrifvelse från R. St. till K. M., hälst saken är tydligen utredd och grundar sig på ett reciprocitets-förhållande till brödrariket Norrige. Jag tillstyrker således för min del att afslag må äga rum pä den föreslagna underd. skrifvelsen. Hr Rosenblad: Hade den af Utsk. föreslagna underd. skrifvelsen varit så styliserad som Hr von Hartmansdorff synes åsyfta, hade jag visserligen icke haft något emot dess aflåtande att erinra nemi. i den form, att R. St., med anledn. af nu yppade förhållan - 392 Den 1 Juli f. m. den, hos K. M. anhållit, det Han ville för framtiden bestämma vissa grunder hvarefter de statsråd som åtfölja Honom på Dess resor till Norrige skulle njuta ersättning för inqvartering och andra kostnader. Derigenom hade man endast afsett en bestämmelse för framtiden och icke såsom Hr Lagerheim riktigt anmärkt, kunnat anses hafva uttatalat ett direkt klander emot brödrariket, hvilket sä väl premisserna som hela förslaget tydligen synes innebära. Ett sådant klander vore ganska obilligt, då Norrmännen icke kunna sägas vara skyldige att fortfarande lemna fri inqvartering derföre att sådant förut ägt rum.
Då det likväl, enligt de upplysningar, som ifrån Kongl. Bergscollegium erhållits, utgör fullt 7,000 Sk®, har Utskottet ansett sig böra upptaga-nämnde qvantitet, å 15: 32., med 109,666: 32.— 211,666: 32. 10:o. Älun-tionden. Beräkningen häraf, som vid sista Riksdagen upptogs till 3,000 R:dr, föreslås, i öfverensstämmelse med Kongl. Propositionen, till nedsatt belopp af 1,000: — Stats-UlskoCIets Ullatande, N.-o 64. ll:o. Svafvclbruks-tlondén, hvarunder jemväl inbegripes victriol och rödfärg, upptages oförändrad till . 12:o. Mantalspenningar beräknades vid senaste stats-regleringen till 309,000 R:dr, men hafva, under jemnfe stigande, uppgått ända till 329,000 R:dr. Sedan Utskottet uti biiagde utlåtande, Litt. G, öfver väckte motioner om förändring uti denna afgift, föreslagit, att ifrågavarande afgift, i likhet med hvad hittills med personella bevillnings-afgiflen efter Irsta Art. egt rum, icke måtte utgå förrän ifrån 17 års ålder, upptages denna utskylds-titel till ett belopp af 13:o. Lagmansoch Häradshöf dinge-räntan upptogs vid senaste stats-reglering«n till 83,000 Rrdr. Åberopande det serskilda utlåtandet Litt. H» i anledning af väckte motioner om denna räntas upphörande, och hvilket Utskottet tillstyrkt, varder denna inkomst-titel från beräkningen utesluten. 14:o. Gerningsören af handtverkare bibehållas vid förra beräkningen, eller 15:o. Sterblius-afgiften beräknades vid senaste statsregleringen till 10,000 R:dr. Då Utskottet, sorn, i anledning af motion om nedsättning uti denna afgift, afgifver serskildt utlåtande Litt.