Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således, efter mitt förmenande, tydligt att ett exportförbud vore högst skadligt, och får jag derföre ytterligare tillägga, att just derföre att jag tror, att sådant skulle medverka till undvikande af ett exportförbud, sä tillstyrker jag bifall till Utsk:s Betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Om jag kunde föreställa mig att med den föreslagna åtgärden något nyttigt skulle åstadkommas; om jag kunde trö att att det syfte Gr. Posse velat erinra med det ymnighetshorn af argumenter, som han med fulla händer inför R. o. Ad. uttömt, skulle kunna i någon mån verka förmånligt för Rikets befolkning, så skulle sådant för mig utgöra en stor anledn. att antaga Betänk. Förhållandet är nu alldeles motsatt. Redan förra gången när motionen väcktes af Gr. Posse hade jag tillfälle alt till någon del uttala mina åsigter i denna sak. Jag fästade mig då likväl hufvudsakligen vid det formella af ämnet, serdeles som fråga upstbd om vägrande af remiss. Nu är det en skyldighet att något mera ingå uti frågans inre beskaf - Den 18 Mars e. m. 309 fenhet. Det synes mig då vara nödvändigt, att taga i öfvervägande den högst ringa, verksamma påföljd, som denna åtgärd skulle åstadkomma; ty när man känner att utförseln ifrån den Hyska sidan beror inom ganska kort tid på annalkandet af en Engelsk flotta, så synes, att importen, äfven efter tullens borttagande, icke skulle kunna blifva synnerligen betydlig, aldramest då icke någon vidare höjning af priserna dertill upmuntrar. Kloka spekulanter inom landet torde icke heller låta narra sig af det lill en början möjligen inträffade prisfallet, utan lära nog då hålla på sina lager. I fall sedermera, till följd af importens obetydlighet, en prisstegring åter inträffar, då kommer en panisk förskräckelse och ett rop på exportförbud att höjas, och man nödgas kanhända då vidtaga just denna åtgärd, som Gr. Posse anser skadlig och olycklig och till undvikande hvaraf den värde Gr:n trott det ifrågasattta import-frihets-beslutet kunna lända. Jag anser likväl ingalunda R. St:r vara ställda i valet emellan två onda ting, såsom Gr. Posse påstått.
Preste-Ståndet d. 21 Borgare-Ståndet d. 21 Bonde-Ståndet d. 25 % Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett bevil jad t förskott till Götha Ca~ nalbjggnads fortsättande. S. A. K. Sedan E. K. M., uli en till Rikets Ständer aflåten Nådig Proposition, af den losistlidne December, angående ytterligare anslag af allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, behagat serskildt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det af Canal-Directionen anmälda behofvet af skyndsamt erhållande utaf ett förskott af 100,000 R:dr Banco till Ganalarbetels fortsättande under innevarande år, hafva Rikets Ständer, som, af sådan anledning, frågan om nämnde förskott serskildt, och oberoende af lmfvudsaken, till afgörande företagit, funnit sig böra förskottet bevilja, att af Rikets Ständers Riksgälds-Contoir genast utbetalas, under vilkor, att Canal-Directionen blifver E. K, M. och Rikets Ständer ansvarig för medlens användande till Canal-arbetet och Bolaget för deras återbetalning, 0111 så påfordras, på sätt Rikets Ständer framdeles må förordna, samt emot Canal-Direclionens, vid erhållandet af förskottet, afgifvande förbindelse och qvitto, äf - i80 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrif o. N:o 74, 75. vensom, för summans återbetalning, Götha Canal-Bolags ansvarighets-förbindelse, så snart Bolaget, enligt de för detsamma fastställde reglor, hunnit sammanträda. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 Maji 1829. Preste-Ståndet d. 21 —• — Borgare-Ståndet d. 21 Botide-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående förrättadt Val af Justi lias-Ombudsman och dess Suppleant. S, A. K.
Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande JYi 24. jemväl omfattat, i det Utskottet tillstyrkt fortsatt innehållning å denna fond. Blefve nu Riks-bankens land(fastighets-fond till Hypotheks-banken öfverflyttad — en åtgärd, som visserligen utgör något nödvändigt vilkor för Hypotbeks-bankens uppkomst, men som skulle medföra den väsendtliga fördel, att denna bank desto snarare kunde begynna sin gagnande verksamhet — så synes, vid betraktande af de utvägar, hvilka blifvit Hypotheks-banken lemnade att bereda sig erforderliga medel för rörelsens bedrifvande, det kunna med temmelig säkerhet antagas att jordegaren skulle förr få sina anspråk på låneunderstöd tillfredsställda, än i Riks banken, der, i följd af faslighels-lånefondens otillräcklighet och inskränkta belopp, hvaruti för framtiden snarare minskning än tillökning torde vara alt emotse, lånen från denna fond oftast utfalla först långt efter deras beviljande. Vid jemförelse af lånevilkoren i öfrigt synas dessa äfven blifva för låntagarne fördelaktigare i Hypolheks-' föreningarne än i Riks-banken. Uti Hypothcks-föreningarne erlägges ranta, kapitalal bet al ning och förvaltnings-bidrag med sammanlagdt 6 procent för året. Arliga inbetalnings-skyldigheten till Riks-banken är deremot bestämd till 7 procent. Af dessa belopp godtgöres såsom ränta i Hypotheks-föreningarne visserligen 5 och i Riks-banken endast 4 procent; men det synes vara föga antagligt att denna låga ränta för bankens fastighetslån skall komma att bibehållas; fast heldre är det sannolikt att en förhöjning i räntefoten skall inom en måhända icke aflägsen tidpunkt varda af Rikets Ständer beslutad. Från Riks-bankens synpunkt betraktad t torde nyttan och gagnet af förevarande förslag ej eller kunna ifrågasättas eller betviflas. I så väl Kommilterades Betänkande, som Kongl.
Hvilken är den minsta storlek som en sådan krets får hafva? I Ryssvik, der jag fordom bott, var församlingen delad i 12 rotar, men ouphörligt upstod der fråga om att dela den i mindre kretsar, ty den ene var rädd för den andras fattiga. Hr Gr:n säger, att vid indelningen i kretsar så skulle man också dela upp de fattiga, d. v. s. dela upp dem som boskapshjordar eller fårhjordar. Men man kan icke såsom boskapshjordar dela upp de fattiga — NB. de som icke äro hoimathlose, utan äga en bostad — ty de äga, enl. författmn, rätt att bo qvar. Huru skulle likväl vissa fattiga som bodde inom en rote kunna erhålla sitt understöd från en annan rote, då den förra roten droge nyttan af dess arbetsbiträde. Jag skulle önska att Gr. Sparre ville försöka, om han kunde, vederlägga denna anmärkn. ; ty jag förstår icke denna inkonseqvens. Slutligen ber jag att få säga ett par ord om förslaget att antaga Hr Stolpes förslag. Det är för mig alldeles oförklarligt att Frih. Alströmer och Hr von Ehrenheim, hvilka yrkat bifall till Utsk:s förslag, kunnat förklara sig vilja antaga Hr Stolpes reservation; ty den närmar sig mera en modifikation af den nuv:de författmn. Han föreslår nemi., att det skall bero på pluraliteten inom hvarje rote, huruvida en rote-indelning skall äga rum. Förslaget blir derigenom icke så vådligt, ty någon rote kommer nog alltid att sätta sig deremot, emedan hon blir mer betungad än de öfriga, och på så sätt hoppas jag att icke särdeles många rote-indelningar skola komma att äga rum. Det är i alla fall en onödig ändring och försämring af en författn., som icke ägt bestånd längre än sedan 1853, under hvilken tid den likväl visat sig vara nyttig.
N:o 253, ang:de verkställd omröstning i anledn. af RiksStms olika beslut, rör:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskriflerne för tillämpningen deraf; N:o 254, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut ronde curhusafgiftens fortfarande; N:o 255, ang:de verkställd omröstning, i fråga om infriande af K. Krigscollegii Arlilleriafdelnings skuld för inköp af Mariebergs egendom; 9 H. 14 106 Den 5 April f. m. N:o 256, ang:de verkställd votering i en fråga, rör:de det anslag, hvarå utgifter af provision, porto m. m. för inköp utaf vexlar i utländskt mynt böra afföras. N:o 257, ang:de skedd omröstning, i anledn. af skiljaktiga beslut i frågan om anslag till slöjd-expositioners befrämjande; Statsoch Ekonomi-Utskotten:
Beröfvar man nu en stad rättigheten att spärra sig, så inträffar, hvad som skedde i fjol, nemi. att en mängd personer strömmar ifrån den angripna orten till den som är frisk, hvarigenom smitto-ämnet kringsprids. Så var förhållandet i Norrköping, derifrån en mängd personer flyttade till Söderköping. Men detta uphörde snart, då staden spärrade sig. I anledn. af de amärkn:r jag nu tagit mig friheten göra, anhåller jag om propos. på återremiss, isynnerhet med afseende å l:a, 7:de och 8:de punkterna. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Ståndet har hört sig föreläsas Utsk:s Betänk., utgående från frihandelns åsigter att, såvidt möjligt är, undanrödja spärrningarne. En ledamot har, såsom läkare utredt frågan, och en annan har anfört de skäl, hvilka tala för spärrningarnes bibehållande med upgift af åtskilliga exempel på deras fördelaktighet. Jag tillåter mig att betrakta frågan från embetsmannens synpunkt. Då koleran första gången hotade oss år 1831, var jag Statssekreterare för ecklesiastik-ärenderna. Då fruktade en hvar för 480 Den 31 Maj f. m. sjukdomen, och man önskade att få författmne så stränga som möjligt, hvilket äfven skedde. Men när koleran ej kom hit och den första förskräckelsen var öfverstånden: så ville man vara af med de stränga åtgärderna, och en ny Komité tillsattes om hösten, för att omgöra hvad en föreg:de föreslagit. Då höll jag emot, så att man ej gick, från den ena öfverdriften, till den andra, utan författn:ns grunder bibehöllos. Men när koleran liitkom år 1834, ansåg,man 1831 års författn. vara alltför lindrig, och man ville återgå till de första skarpare påbuden. Det arbetade jag också emot; men fick kolera sjelf och blef således på en tid hindrad från embetets utöfning. Genom min vikarie utfärdades tvenne serskilda tillstånd, dels för Stockholm och dels för landsorterne, att spärra sig strängare, än författmn medgaf.
Ständer har till öfverläggning förekommit fråga om ändring uti författninga mes föreskrift, rörande såväl Afradsoch Krono-tionde-Spänne målens, som öfrige indelde räntors utgörande, i hvilket afseende åtskillige förslag blifvit framställde, åsyftande i allmänhet lättnad för Räntegifvarne, samt ett närmare bestämman - 176 Underdåniga Skrifvelser. de af, »aral deras, som Räntetagarnes ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. Vid öfvervägande af detta ämne, hafva Riksens Ständer väl funnit, att de härom gällande författningar afsett en viss jemnlikhet i Räntetagare» och Räntegifvare» rättigheter, enär dem lemnats enahanda rättoch vitsord,att få uppsäga Spannemalen eller räntepersedlarne i allmänhet till utgående in natura, och de, i brist af en sådan uppsägning, å någondera sidan, blifvit lika underkastade den norm, sorn, genom årliga markegångs-sättningen, bestämmes; Men den sålunda af författningarne åsyftade jemnlikhet har likväl, enligt hvad erfarenheten visat, ofta blifvit i verkställigheten rubbad, till läntegifvarnes skada, i det uppsägning, a Räntetagarens sida, vanligen kommer i fråga, då räntepersedlarnes utgörande in natura är, genom tillfällige orsaker, försvåradt och Räntegifvaren altså kan sättas i nödvändighet, att, genom en högre betalning, derifrån befria sig, hvaremot en uppsägning, å Räntegifvarens sida, vid inträffande motsatt förhållande, icke kan för Räntetagaren medföra någon förlust, genom lefverering in natura, utan högst en minskning i den vinst, som af Räntans lösande med penningar kunnat påräknas. Då den häraf uppkommande olägenheten för Räntegifvare, att vara underkastade stegring i lösnings-priset, synes böra motvägas af någon förmån å deras sida, hafva Riksens Ständer ansett sig böra, i sådant afseende, i underdånighet föreslå, att, vid utgörandet, icke blott af Afradsoch Krono-tionde-Spannernål, utan af alla öfrige indelde räntor, med undan - Underdäniga Skrif v elser.
Hvarför, till hvad ändamål, det kom henne icke vid, det låg utom hennes befogenhet att spörja, utom hennes räckvidd att fatta. Det enda som stod klart för henne, var att den oansvarighet, i hvilken hon lefvat, nu kommit till ett slut. Ty det halp henne ju icke nu, att hon betraktat det som Påls ensak, hur långt han ville gå, ställande sig sjelf utom frågan, som om hon vore ett viljelöst ting. Det var första gången hon betraktade sig fullt ut som handlande, viljande menniska, ty det var första gången hon led under en handling som hon aldrig kunde återkalla. Med detta uppvaknande kom helt naturligt tanken på hvad hon nu hade att göra, en glädjelös känsla af att hon hade pligter att uppfylla, att det kunde åligga henne att tala och handla på samma prosaiska sätt som hundratusen andra qvinnor i hennes belägenhet. Börje visste ännu ingenting. Hade det varit förr, skulle hon känt blygsel vid att tala med honom om någonting sådant, men nu var det henne likgiltigt. Först vid middagsbordet träffades de, och måltiden blef icke glad. Det syntes på Börje att han saknade Pål, och dessutom kände han sig sårad af den förbehållsamhet Marianne visat honom den sista tiden. Det var väl ändå faderns affärer hon var ledsen för! Han ville icke tvinga sig till hennes förtroende. Och han ville icke göra henne till viljes. När de rest sig, gick hon fram till fönstret och stälde sig der, med ryggen åt rummet. Just som han ville gå förbi vände hon sig om. »Börje.» Han såg på henne. Det låg i hennes ansigte liksom ett respektfullt allvar. »Var det någonting du ville?» Han gick fram till henne. Utan att se upp sade hon hvad hon hade att säga, lågt och entonigt. Han betraktade henne med spänning. »Tror du ... tror du det verkligen?» sade han. »Ja.» Då han tryckte hennes hand som till ett tack, gjorde hon ett försök att le samt såg snabbt upp i hans ögon, för hvilka hennes blick dock skyggade åt sidan. Hans glädje verkade så främmande på henne och kom henne att känna sig så outsägligt arm. För henne fans det ingenting annat än en död känslolöshet. Uttrycket i hennes ansigte kylde Börje, han lösgaf hennes hand och lemnade rummet.
A h, jag fick aldrig mera hette han? » tillfälle att iakttaga henne, men jag forskade ' » Lindensköld, » svarade han lugnt. likvisst, frågade härs och tvärs liksom i för» Åh, åh! » Hon satte händerna för ögobigående, likgiltigt, efter hvem den där täcka nen och flyttade sig djupt in i soffhörnet. ungen var, som Lindensköld slog för. Och » Hvad var det, » frågade han med en ton, jag fick inte veta mera, än hvad jag redan som lät förundrad. visste: hon hette Petterson. Och allt hvad » Ingenting, ingeting » sade hon sakta, » jag jag fick se vidare af henne var en flyktig bara råkade sticka mig på en knappnål. skymt i ett kupéfönster, då hon reste mot Berätta vidare; förklara, hur du, utan att söder och jag åt norr! » Sen £ i S l &amp; 5 lycka. » Det var till Ystad, » sade hon sakta. Men han fortsatte, utan att vilja höra: » Och nu var romanen slut, men jag glömde aldrig min skärblommiga flicka; och hade du, lilla sifferkvinna, ej liknat henne så märkvärdigt, hade jag väl aldrig kommit i fällan. Ja, du är litet mörkare förstås, ser ju inte ut som en snärta heller och har kanske aldrig haft hennes rosenhy. Egentligen är det nog något rent själiskt I han gemensamt; det där idealiska behaget, som jag trodde mig skymta på afstånd i ungdomens dag, har jag funnit på närmare håll, nu när jag glider mot femtiotalet. Men att ha en sann vän för hela lifvet blir man aldrig för gammal till. Och en hustru, som ej älskar en för ens egen skull, utan blott därför att man kan ge henne försörjningshjälp, vill ingen hederlig karl ha, han må nu vara grå eller grön. Om du hade håfvat efter mig bara för att slippa draga dig fram på ärligt sätt — sannerligen, jag hade aldrig friat, hur kär jag än var! » » Nej, det tror jag nog, » sade hon stolt; » det var du mycket för god till! » » Nej, jag märkte tydligt, att du älskade mig, » fortsatte han ömt, » och jag märkte äfven tydligt, att ej ett hälft dussin utbrunna flammor svedt hjärtegrunden. Nej, idealet hade räddat dig liksom mig.
Att en broder älskar mera den andra eller sin syster, än desse senares barn och afkomlingar synes mig helt naturligt, emedan man sällan står i så nära beröring med brodereller systerbarn, som med sina syskon, och dessutom syskonkärleken uppstår i de yngre åren, då menskliga sinnet är mera öppet för vänskapsförbund. — Den gemensamma uppfostran, undervisningen m. m., utgöra vanligen starka föreningsband syskon emellan. Jag kan icke heller finna, att de nu herrskande begreppen och tidsförhållandena kräfva någon utsträckning af istadarätten, tvärtom anser jagen sådan mera strida emot än öfverensstämma med tidslynnat. Att slägtkärleken i allmänhet varit större fordom än nu, torde kunna anses såsom en erkänd sanning; jemte de flere orsaker dertill, hvilka ligga i tidens rigtning, lärer dock slägternes mera kringspridande i betydlig mon verkat till denna förändring. Stamfadrens hus var fordom en samlingsplats för familjens samtlige medlemmar, äfven i aflägsna led. De af Utskottet anförda skäl för arfrättens inskränkning vid bakoch sidoarf lill grde led har jag icke funnit vara af den giltighet, att jag kunnat deråt lemna min röst. Hvad bakarf vidkommer, så är det tydligt, att sådant icke gerna kan Bilt. till K. St. Prot. 1834' 7 Sami. t Afd. 5 25:te Häftet. 34 Lag-Utskottets Betänkande N.o /23. komma i fråga i tionde led, enär det förutsätter, att den, som skulle ärfva vore minst 160 år gammal, och att samtlige afkomlingarne vid 16 år varit läder eller mödrar. Alt stifta Lag för en sådan händelse, som icke någonsin lärer inträffa, anser jag för min del, lindrigast sagdt, öfverflödigt livad åter angår sidoarf, så merfgifver jag visserligen, att det stundom i mycket aflägsna leder kan ^ svårt att bevisa sin skyldskap, och att intrasslade tvister derigenom uppkomma, men derföre att en part har svårigheter vid att förebringa bevisning i ett visst fall, bör val icke denna förmon aldeles afskäras honom.
Derjemte och enär, sedan inerberörde förändrade organisation af Lifgardet till häst i nåder beslutades, den i sammanhang dermed fastställda Indragningsstat, hvars slutsumma då uppgick till 7,086 R:dr 12 sk., genom inträffad afgång redan så nedgått, att derå endast qvarstår ett sammanräknadt belopp af 1,702 R:dr 4 sk. 6 r:st., med derunder begripna 56 tunnor spanmål, men detta belopp, som utgöres af lönefyllnad för en Ryttmästare på gammal stat, löner för indragne Andre Adjutanten, Musik-Direktören och en Trumpetare samt pensionsfyllnad för en afskedad Fanjunkare, sannolikt ej på längre tid blifver disponibelt, begär Kongl. Maj:t af Rikets Ständer öfverflyttandet på Allmänna Indragningsstaten af berörde mindre betydliga summa 1,702 R:dr 4 sk. 6 r:st, på det att slutliga verkställigheten af Regementets nya organisation sålunda må befrämjas.] Transport R:dr 65,069: 12. 16 Kongl. Majds Nåd. Prop. lill R. Enligt Kongl.
Herr Öfver Intendenten Edelcrantz erhindrade att Riksens Ständer, vid denna Riksdag, hvarken kunna besluta om Principen eller om sättet för en sådan förändring. Herr Öfver Intendenten trodde dessutom urskiljandet vara ganska svårt, emedan vissa Reglementen äro af största vigt, ofta lika med Grundlagen, och emedan samma skillnad, som göres imellan Grundlag och Allmän lag, finge äfven göras imellan mer och mindre vigtiga Reglementen, i fall en så sträng noggranhet skulle iagttagas. Herr Lagmannen Sandberg. Som Utskottet ej synes gilla det svar jag nyligen föreslagit, får jag till dess bedömmande framställa följande utlåtande: Att Constitutions-Utskottet låtit sig föredragas ett af Herr Lagman Mannerstam ingifvet Memorial, angående de 304 Den 28 Juli 1812 Reglementaira föreskrifternas urskiljande från de Constitutionella i Tryckfrihets-Lagen; men att Constitutions Utskottet vid noga pröfning af detta ärende och de dervid anförde omständigheter, ej funnit skäl, föranledande till någon ändring i den af Konung och Ständer antagna och stadfästade Tryckfrihets-lag. Frågan lades på bordet till vidare öfverläggning och Beredningen åtskildes kl, 1j.2 2. In fidem Aug. von Hartmansdorff. Just. d. 5 Aug. 1812. A. G. Silverstolpe. Tisdagen d. 28 Juli kl. 12. förmiddagen sammanträdde R. H. S. Constitutions Utskotts Andra Fördelning, för att öfvervara justeringen af det vid Beredningens näst föregående sammanträde hällne Protocoll. Af Beredningens Ledamöter voro nu Herr Öfverste Schönström, Herr Doctor Falk och Herr Borgmästaren Nordström endast frånvarande.
Den sålunda förorsakade tillökningen i Stats-förvaltningens göromål vore likväl en vida mindre olägenhet än den, som uppkomme derigenom, att de utarrenderade egendomarne i allmänhet ej sköttes med den omsorg, som de, hvilka innehades under enskild eganderätt, emedan arrendatorerne svårligen kunde nedlägga större kostnader på de förre egendomarnes uppodling och förbättring. Det skulle derföre, ur statsekonomisk synpunkt, obestridligen vara fördelaktigt, om dessa egendomar komme i enskildes ego; och då en arrendator vid arrendets bestämmande alltid måste fästa behörigt afseende på de utgifter, som föranleddes af syner och besigtningar m. m-, kunde man antaga, alt Staten genom ifrågavarande egendomars försäljning skulle komma att erhålla icke allenast ett kapital, som motsvarade det nu inflytande arrendebeloppet, utan derutöfver en, i förhållande till hvarje egendoms värde, icke obetydlig köpeskilling. Häremot kunde visserligen invändas, att Staten under nuvarande förhållanden egde att påräkna en efter hand skeende förhöjning i arrende-inkomsterna; men då denna förhöjda inkomst för hvarje egendom i allmänhet endast inträffade hvart 30:de år och dessutom blefve mindre betydande till följd af arrendatorernes options—rätt, syntes nu antydda omständighet svårligen kunna uppväga förde I a r n e af den väsentliga förenklingen i förvaltningen och beredandet af den ansenliga tillgång för stals-utgifterna, som genom meranärnnde egendomars försäljning skulle uppkomma, helst denna tillgång otvifvelaktigt komme att i betydlig mån ökas genom inllylande afgifter af de fyrfaldiga transaktioner medelst inteckningar, köp, bouppteckningar och arfs-skiften, som i afseende å dessa egendomar, då de befunno sig i enskildes ego, skulle förekomma; hvarjemte egendomarnes småningom stigande värde skulle bereda Staten en i samma mån ökad bevilinings-inkomst.
I öfrigt får Stats-Utskottet hemställa, att för den afskedstagande Civile Penninge - Löntagaren äfven måtte stadgas enahanda vilkor, som här ofvan, för den indeidte blifvit föreslagit, nemligen, att han, jemte fyllda 70 år, bör hafva tillbragt minst 30 års oafbruten tjenstetid för att kunna erhålla Pension. Med full öfvertygelse om det rättvisa och billiga uti deri af Stats-Utskottet nu gjorde Stats Utskottets Petänkanden. 1379 framställning, far Stats - Utskottet till Riksens Höglofl. Ständers Egen pröfning detta ärende vördsamt öfverlemna; Och i händelse Riksens Höglofl. Ständer finna godt, att härtill samtycka, hemställes, att Riksens Höglofl. Ständer måt< te sådänt hös Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, med underdånig anhållan derjemte, det Kongl. Majtt täcktes häråt lemna Hess Kådiga bifall, samt sådant sedermera till allmän underdånig efterrättelse kungöra låta. Stockholm den 15 Maji i Si g» K:r 541. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Betänkande angående Krono - Allmänningen Maglehems Kung sohr a och den Dödas Loit kallad i Christianstads Läth ^J-'ill Hedervärda Bonde-Ståndet liar Riksdagsmannen Sven Pahlsson från Christianstads Län. inglfvit ett så lydande Memorial: ”De af Åhlbo och kringliggande Häfads Innevånare, hvilka sakna tillgång på skog tjenlig till vedbränslé samt Åkeroch Rörredskaps förfärdigande, hafva uppdragit åt mig, att tillkännagifva deras önskan, att från den i berörde haral belägna K rono - Åhtnänftingeö Maglehems Kungsöhra och den Dödas lott kallad, få hemta förbeiördé ottndgängelige förnödenheter. Skogén å nämnde allmänning, från hvilket! Andrarums Alunbruk hittils erhållit