Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror alt dessutom, då man tager i betraktande de stora fötjenster, som denne man hade i och för kanske den enda industrigren inom Sverige, i hvilken vi kunna sägas hafva gått nära nog lika hastigt fram som andra länder, eller den af ångfartygs begagnande, der isynnerhet till en början, man hade honom att tacka för mycket, jag äfven kan våga hoppas att StatsUtsk. vid detta tillfälle icke skall finna lämpligt att afpruta 166 r:dr 32 sk. på den af Konungen föreslagne pensionen åt den förtjeute mannens efterlemnade. Jag anhåller sålunda vördsamt om återremiss af denna punk. Efter först till bifall å denna punkt framställd, men med nej besvarad propos., blcf densamma, på grund af de gjorde anmärkmne, återremitterad. 25:te punkten, ang:de pension för frami. Landsli. Frih. J. O. Nauckliojfs Enka. Bifölls. 26:tc punkten, ang:de pension för frami. Landsh. C. A. Hcdcnbergs Enka. Hr von Hartmansdorff: Jag vet icke huruvida det må 188 Den 2G April e. m. vara rätt att i de pensionsbelopp Staten bör lemna, inberäkna dem, som en afliden embetsman, genom sina årliga bidrag förvärfva! åt hustru och barn. När Utsk. föreslagit för frami. Landsh. Nauckhoffs enka med 2:ne oförsörjda barn 300 r:drs pension, eller 100 r:dr för hvardera, hvarföre har då Utsk. tor afl. Landsh. Hedenbergs mera nödställda enka med 7 oförsörjda barn, tillsammans 8 personer, endast föreslagit 400 r:dr. Det borde väl hafva varit 800 r:dr, nemi. 100 för hvardera, på samma sätt som Utsk. hemställt för Landsh. Nauckhoffs efterlemnade enka och barn. Hvad Landsh. Hedenberg beträffar, så är det R. o. Ad. bekant, att efter honom varit konkurs, samt att enkan och barnen intet hafva.
Om jag uppfattat frågan rätt, bar den siste värde talaren, så långt han gått i sin deduetion, yttrat sig i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Hr Stuart yrkat samt hvad äfven jag skulle vilja yrka, nemi. att frågan 0111 70.000 r:drs anslående lill Armeens materiel och uppförande på stat är en af R. St. genom 3 Stånds sammanstammande beslut afgjord sak, äfvensom att 2:11 e Stånd afgjört, det 54,000 r:dr skola till bevärismanskapets beklädnad anslås på extra stat. Här stadnade Hr Frih. Och tilläde, att det vore förstärkta StatsUtsk., som med R. St:s rätt borde skilja mellan de Stånd, sorn stadnat på hvardera sidan, Men nu är händelsen, att StatsUtsk. i förevar, merner. satt upp en voterispropos. för förstärkta StatsUtsk., hvari de aine Ståndens beslut om ett anslag af 54,000 lidi' står på ena sidan och följaktligen nej bort sfå pä andra sidan, hvaremot StatsUtsk. i nej-proposin infört BondeStis beslut Orri ett anslag af 45,000 f:dr, ett beslut, som BondeSt. fattät för att göra en afprutning å de 70,000 r:dr, som vid förra riksdagen än visades på öfvérskötteri• och jag hemställer, huruvida delfa kan antagas till contrapropos. emot de af 2ine Stånd beviljade 54,000 ridr, då BondeS lis beslut innefattar afslag såväl å de 70,000 som de po,000 ridr, som blifvit äskade, samt endast beviljar 45.000 ridr* under vilkor att de' skola använda® till bevärismanskapets beklädnad. Jag kan ej finna annat, än att StatsUtsk. bör så tillväga såsom Frih. v. Schulzenheim föres-la r> git, nemi. uppställa voterisproposin så, att förstärkta Stats - iGS Ben 13 September.
Hr Thegerströms diplomat är af gammalt värderad, och hr Rydgren som Tekli visade sig vara ett nyttigt förvärf för teatern. Fru Rundberg, en ovanligt förtjusande prinsessa, har här en af sina bästa roller och spelar ganska pikant och karakteristiskt, fastän det var måhända för liten fyllighet i spelet. Fru Littmark säger nog sin roll med god pointering, men den rätta färgen och humöret fick hon ej alls fram och var mer än lofligt en svensk madam. För den händelse uppgifter som » prologen » i Hamlet, balgäst i » Läkaren », student i Boccaccio etc. efter tio år icke räcka till som kompetensprof för debut (och ^ngagemang) vid landets främsta scen, lär diiektionen vara betänkt utverka sådana reglementsändringar att hvad som säkerligen ej lätt stode till buds för personer af yrket uttryckligen skall som sjelfskrifven företrädesrätt tillerkännas teatervurmande, förmögna bourgeois-fruar — uDder vissa förutsättningar af protektion, enträgenhet och pretention samt föregående gästabud. Fru Emy Keyser hade som debutant ordentligt inlärt minneslexan af Svanhilds roll i Kärlekens komedi — det var största förtjensten. Spelet eljest var lika intelligent och intressant som dåligt, tvärsäkert sällskapsteaterspel. Det var något af en porslinsdocka, som ihärdigt lät hufvudet beskrifva vissa rörelser. Man kunde ej skymta ens det flyktigaste försök af möjligen befintlig känsla att bryta sig fram i eller gripas af rollen. Diktionen stötte på kall, hvass predikoton. Gasparone.Från landsortsseenen. ” Thérèse Raquin ", skådespel af Emile Zola. Kan något godt komma frän Nazaret? frågar sig säkerligen en och annan, som hör att â en landsortsscen, dertill icke ens Göteborgs, en première gått af stapeln, utan att pjesen, som gifvits, forst uthärdat hufvudstadskritikens skärseld. Pä frågan kan med ens ett obetingadt ja afgifvas, och de, som bevistade första föreställningen af Zolas » Thérèse Raquin * â Malmö teater, skola säkerligen utan invändning underskrifva svaret.
Maj:t anser derföre lämpligast vara, att, sedan Riksens Ständer sig utlåtit öfver antagligheten af hvad som i denna del nu blifvit föreslaget, den Summa, som af Krigsfonden blir behållen, genast må utgå i afbetalning på ifrågavarande Statsskuld; men att för återstoden formeras tillgång genom fortfarande anslag på Indragnings-Staten af der nu uppförde 66,666 f R:dr årligen; då Kongl. Maj:t vill, med Rikets Ständers begifvande dertill, söka att, antingen i omedelbar öfverenskommelse med fordringsegarne, eller genom upptagande lån af det bristande, hvartill i hviiketdera fallet som heldst, förberorde årliga Summa skulle tjena till ränta och amortissement och alltså något särskildt eller tillökt anslag uti den löpande Staten icke förekomme, på en gång tillvägabringa denna liqvidation, så vida vilkoren blefve antagliga och betalningen utan våda för Sedelmyntets värde kunde utgå. I vidrigt fall åter måste Stats-anslagct, Il8 Stats-Utskottets Betänkanden. likasom hittills, till f. d. Kongl. Famillen fortfarande årligen anvisas, på samma sått, som det hittills utgått; hvaremot Krigsfondens nu disponible tillgångar borde fårråntas, får att såmedelst efter hand uppbringas till det får den slutliga betalningen erforderliga belopp. Kongl. Majrt forblifver Rikets Stånders Stats-Utskott med Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra.. CARL JOHAN. S. D. Skogman''. Det af Kongl. Maj:t nu 1 Nåder framstålde ämne, har redan vid forflutne Riksdagar, utgjort föremål för Kongl. Maj:ts och Nationens gemensamma önskningar, hvarföre Stats-Utskottet hyser intet tvifvel, att Riksens Högloft. Ständer skola med underdånig tacksamhet erkänna K:gl. Maj:ts bemödanden, att bringa detta Liqvidations-Verk till ett snart slut.
Och Jesus hotade honom, och djefvulen gick ut af honom; och drängen vardt helbregda i samma stund. Då gingo Lärjungarna till Jesum afsides, och sade: Hvi kunde icke vi drifva honom ut? Jesus sade till dem: För edra otros skull. Sannerliga säger jag eder: Om I hafven trona som ett senapskorn, då mågen I säga till detta berget: Gack hädan dit bort, och det skall gå; och eder varder intet omöjeligit. Men detta slaget går icke ut, utan med bön och fasto. Men då de vistades i Galileen, sade Jesus till dem: Det skall ske, att menniskones Son varder öfverantvardad i menniskors händer; Och de skola dräpa honom, och tredje dagen skall han stå upp igen. Och de vordo storliga bedröfvade. Och när de kommo till Capernaum, gingo de, som skattpenningen plägade uppbära, till Petrum, och sade: Plägar icke edar mästare gifva skattpenning? Då sade han: Ja; och som han kom i huset, förekom honom Jesus, och sade: Hvad synes dig, Simon? Af hvem taga jorderikes Konungar tull eller skatt? Af sin barn, eller af de främmande? Sade Petrus till honom: Af de främmande. Då sade Jesus till honom: Så äro ju barnen fri. Men på det vi icke skole förarga dem, så gack till hafvet, och kasta ut kroken; och den första fisk du får, tag. Och när du låter upp hans mun, varder du finnandes en penning; den tag, och få honom ut, för mig och dig. I den tiden gingo Lärjungarna till Jesum, och sade: Hvilken är den störste i himmelriket? Då kallade Jesus fram ett barn, och ställde det midt ibland dem; Och sade: Sannerliga säger jag eder, utan I omvänden eder, och varden såsom barn, skolen I icke komma i himmelriket. Hvilken nu sig sjelf så förnedrar, som detta barnet, han är den störste i himmelriket; Och hvilken som undfår ett sådant barn i mitt Namn, han undfår mig.
#ögf)et ^rinfejjan ©opf)ia SllbertinaS be* gräfning, odj till Sejonbacdens ombpggnab, famt Dels af rebogörelfen öfwer $injda erfåttningömeblen; 96:o af famina bag, angående wcrdfällb granjdntng, belS af 3CrigS*Sollegii, tneb öcrutiDer Ipbanbe Safors rebogörelfer, od) Dels af rädenfdaperna öfwer Sarl S5ujtafs ©tabS S5ewär6*§actori för år 1831; 97:o af famina bag, angåenbe werdjdällb granfFning af ^örwall* ningens af ©jöOlrenberna, ^ongf. «Kaj:tS flottas, tneb flere SDe* partententS fRädertjdaper för år 1831; 98:o af famina bag, angåenbe granffning af £tuarantaineS* SommiSftonenS i ©torholm fXädenfdapcr; 99:o af famina bag, angåenbe werdjMD reoifton af CajarettS* ocf> Surf)uS^onbernaS EKädenjdapcr; 100:o af ben 22 ©ecember, angåenbe till afdrifning eller er'- fattning anmälba Utgifter å Dfwerffotten af ©tats^erfets tnfomfter unber åren 1827-^1831; 10l:o af ben 5 ^Januarii 1835, angåenbe wdedt fråga om in* Dragning af tjenfter wib ©dogö* odj 3ägeri*©taterna; 102:o af famina bag, angåenbe idongl.
Han låter pigan slå alla de gröna spjelluckorna tillbaka; och efter kaffet rullar han länstolen hän till det öppna fönstret och sjunker med en matthet, hvilken numer är välbehaget i lifskrafternas flodtid, ned i den. Borta öfver den grönaktiga Lac Leman stiger Dent du Midi elastisk och lätt upp i den redan värmeskälfvande luften och står der hvit mot den blå himlen, med veka konturer, liksom sammansmältande med den. Men i samma ögonblick, som hans öga och hans medvetande omslutit detta sceneri, dragas de våldsamt nedåt i trädgården inunder hans fönster, der en kvinna i ett yppigt blondt hår och en röd lös morgonkjol, kring midjan sammanhållen med ett gult läderbälte, står med lyfta armar och binder upp en gren; och han blir sittande stilla och ser och ser, tills synen blir till en jubelmarsch, hvilken närmar sig och som han med ens finner sig sitta och lyssna till, hur den närmar sig och närmar sig. «Hvad är det för en främmande, som kommit i huset?» spörjer han en dag pigan, när hon bär in morgonkaffet med honingen och gör i ordning på bordet. Han sitter i sin stol vid fönstret; han kan inte se det med sina kroppsliga ögon, men han känner, att hon går nere i trädgården inunder hans fönster; bilden af henne står helt färgbjert inne i honom: en ung flicka i röd morgondrägt och stort blondt hår, gående upp och ned långs gången. Pigan håller tvärt inne med sitt sysslande och vänder sig om emot honom. «Här fins ingen främmande i huset, min herre,» svarar hon. «Den unga damen ...» «Å, men det är ju mademoiselle!» «Så, mademoiselle ...?» «Mais oui. Mademoiselle Claire.» «A, så ...?» «Ja visst, min herre. Hon har tillbragt vintern hos onkeln nere i Génève; men hon kommer alltid hem till sina föräldrar i Vevey igen, med den första vackra dag som året har.» Och nu sitter han hvar dag der vid fönstret i den massiva och bekväma gammaldags länstolen. Så snart han gjort toilett, sätter han sig dithän.
Man är mindre nogräknad på 5 års tid, och läge det någon verklig säkerhet uti denna liderymd, då vore det ett stort skäl att sälla ut riksdagarne till hvart 10 eller 15 år, och kanske slutligen komma derhän, att det vore förmånligast att icke hafva några riksdagar alls. Jag är sjelf i denna cathegori af näringsidkare, att jag tror mig med säkerhet kunna bedomina, att 5-ärig säkerhet är lika liten som 3-ärig, så att deruti anser jag ej ligga någon grund för förslagets förkastande. Samma skäl gäller i den financiella lagstiftningen, och jag tror i allmänhet, att de der kastningarne i lagbud, i näringsförfattningar och financiella lagstiftningen skulle blifva mindre, om riksdagar oftare inträffade. Allt hvad som här blifvit anfördt mot riksdagarnes tätare sammanträden, har icke bevisat någonting annat, än det oformliga i sammansättningen af vår representation, hvilken oformlighet säkerligen icke afhjelpes genom 5-äriga riksdagar. Jag fäster äfven i detta hänseende ganska mycken vigt dervid, att Konungen har i ämnet afgifvit en nåd. propos., och det måtte icke kunna motsägas, alt dä den ena statsmakten, nemi. den verkställande, funnit att ett sådant behof vore för handen, så mäste det vara grundadt på skäl och pä stora anledmr att fä förhållandet förändradt. Jag är äfven af den tankan, att ju tätare R. St. sammankomma, ju mera man kommer att nöta sina ide'er mot andras, ju mera mäste nödvändigheten inses af en annan representationens sammansättning, än den under hvilken vi befinna oss, och således detta Den 21 September e. m. 393 detta tätare sammanträffande komma att utgöra den enda utvägen till en representationsförändrings ernående, hvars nödvändighet vid snart sagdt hvarje discussiou af någon genomgripande art lätteligen inses. Att nu vilja uppskjuta med en sådan förbättring, derigenom att man frånskjuter sig de medel, hvilka enligt min förmening i så väsendtlig mån kunna bidraga till det önskvärda resultatets ernående, det anser jag åtminstone för min del vara orätt handladt.
– Gå! När hon är ensam, kastar hon sig på golfvet och snyftar och jämrar sig högt. Det känns som om hon i denna stund nått höjdpunkten af mänskligt lidande. Det svider i hjärtat, och ögonen bränna som eld, och icke en enda tår lindrar svedan. Hvadan komma farsoterna, som tidtals härja bland människor och boskap? Många medici mena? att sådant beror på tillfälliga förhållanden i luften, på flygande sjukdomsfrön, som alla lefvande varelser inandas och utandas, men som hos de kroppsligen svaga och fattiga alstrar febrar med utslag af koppor eller pest eller annan ohälsa. Också de andens farsoter, som tidtals härja bland människorna, bero helt visst på tillfälliga förhållanden i luften, på flygande sjukdomsfrön, som alla inandas och utandas, men som hos de andligen svaga och fattiga alstra febrar i själarna, då förståndet fördunklas i paroxysmer af raseri och yrsel. Och huru många äro väl de andligen starke, som tänka själfständigt, och motstå smittan af de flygande tankarna i luften? En man med en stark tro på sig själf ställde sig en gång i ett gathörn och hvisslade gällt en gammal ful melodi. Först stannade en, så ännu en, snart många; först instämde en, så ännu en, snart hvisslade tio. Och dagen därefter genljöd hela staden af samma gamla, fula melodi. En annan man ställde sig på torget och förkunnade med öfvertygelsens visshet och värme en lögn, som han själf uppfunnit. Han blef en profet. Först samlades omkring honom en liten skara, beredd att låta stena sig för hans lära, men snart förkunnades den med jubel af tusen stämmor och mängden ville korsfästa enhvar, som icke kunde tro. Af alla de oräkneliga millioner, som i tidernas längd ropat korsfäst! öfver en kättare, ha de flesta utan tvifvel varit upptända af ädel harm, och den öfverröstade sanningen har fått sänka sitt hufvud och knäppa sina händer samman och sucka: Herre, förlåt dem, ty de veta icke hvad de göra! Hur sväller icke hjärtat i hvar ärlig dansk mans bröst, då han hör det hänförda folkets jubel och ser glädjeeldarna flamma i natten!
De enda fördelar, som Lane inrättningarne kunna hemta äf dessa, till inskränkning i Lagens allmänna bud om lagfart, meddelta serskilda föreskrifter, synes vara dels minskadt äfventyr alt, i okunnighet om skedt ombyte af egare till intecknad fastighet, försumma bevakning i dennes concurs, dels större lättnad -och beqvämlighet vid räntors indrifvande; men i förra afseendet måste behofvet af dylika föreskrifter belt ocb hållet försvinna, i händelse, genom bifall lill den af Utskottet här ofvan Joreslagne lagförklaring, uttryckligen bestämdt blifver, att inlecknadt lö - Lag-Utskottets Betänkande, JY:o i yA. p pande skuldebref sältes i full likhet med annan inteckning, hvad bevakningsoch belulningsrälten i eoncurs angår; och fördelarne i öfrigt uppväga ingalunda de olägenheter, nemligen kostnader och uppehåll för lagfartssökanden samt besvär för domaren, hvilka från ifrågavarande stadgandenobestridligen härflyta. På grund häraf föreslår Utskottet, att , derest of vanberörde förklaring af 88 $. i Concurs-Lagen godkännes , genom serskild Kungörelse stadgas må: att alla< serskilda föreskrifter derom, att tredje uppbudet å inköpt fast egendom, som blifvit intecknad för skuld till de här ofvan uppräknade fjorton allmänna TVerk och Inrättningar samt enskilde Bolag, ej finge meddelas förr, än köparen upptedt bevis, att han sitt köp derstädes anmält, och antingen betalt lånet, eller angående omsättningen deraf öfverenskomma, — numera upphört att vara gällande. Stockholm den 14 Januari 1841. STOCKHOLM, Ko?igl. Ordens-Boktryckeriet 184 * - Lag~TJtskottets Utlåtande, N:o iy5. i N:o iy5. Ank, till Exp, Utsk, den 15 Jan. 1841, kU 2 e. ni.
Jag tror, att i en så hufvudsaklig punkt måste Ståndet säga sin mening, och i anledning al denna punkt anhåller jag att af Gr. Spens eller Hr von Hartmansdorff få veta livar jag får igen det stadgande, att andra kammaren skall väljas af samma valmän, som den första; jag ber att få veta i hvilken af dessa punkter jag nu skall anse att det slår, ty ur den punkt, der det stod, är det nu borttaget. Jag befarar ingen surprise, men jag betviflar min egen uppfattning, och det kunde hända att jag finner frågan vara annan, än jag vet af. Jag skulle således anhålla att vi matie få veta i hvilken § den der meningen står, så att vi må kunna i ordentlig väg yttra oss och fatta ett beslut om huru andra kammaren skall formeras. Jag ber vördsamt om ursiigt för det jag gör denna förfrågan, men den hörer till for - DenSiOctolicr e. m. men för frågans behandling, och ehuru jag för ingen del fruktar för surpriser, tror jag Hr Landtnäs egen tillfredsställelse, äfvensom Ståndets fordrar, alt vi icke famla i mörkret, utan vela hvar vi få reda på detta stadgande. Detta är alldeles hufvudsaklig!, ty huru och af hvem den andia kammaren väljes, bestämmes denna kammares karakter, och då mäste vi väl äfven yttra oss härom. Jag har för öfrigt icke haft annat ändamål, än att understödja Hr von Tioils framställning, och till Hr Landtnäs eftersinnande vördsamt öfverlemna huru angeläget delta bör vara för oss. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, i anleda, af Hr von Troils och isynnerhet Frih. Boyes nu gjorda hemställan, sin tanke vara den, att ingen annan utväg för Hr Landtm, vore öppen att för R. o. Ad. göra klart och tydligt hvad sorn vore föredraget lill öfverläggning, än uppläsning af de punkter, hvilka på det sättet föredragas, och derföre hade äfven Hr von Hartmansdorffs förslag blifvit uppläst, äfvensom Gr. Spens’ förslag till ändring deruti.
Jag begär visst icke, att denna ordställning äfven nu skall begagnas, men så snart beslutet blir fattadt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med densamma, så är visserligen mitt yttrande öfverflödigt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade härefter, i anseende till det olika sätt, hvarpå Frih. Palmstjernas förslag blifvit upplättadt, ännu en gång uppläsa detsamma. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke missförstått Frih. Palmstjernas afsigt. Jag har icke yttrat, att han velat sträcka sitt förslag längre, än han redan förklarat. Min framställning gjordes blott derföre, att jag önskade, till yttermera visso, att de båda protocollcn för d. 11 och lill en del för d. 14 Januari måtte bestämdt undantagas. Hvad förslaget för öfrigt angår, så har jag önskat, alt beslutet mätte uttryckas i samma ordalag, som begagnades vid förra riksdagen, emedan jag anser undantag ifrån allmänna sladganden och ifrån allmänt bruk vara vanskliga, samt alt man följaktligen bör, så vidt möjligt är, akta sig för variationer. Sådana skulle kunna föranleda möjliga inkräktningar på regeln. För deras undvikande tillstyrker jag R. o. Ad. att bibehålla samma ordalag, som förut varit begagnade, äfven om man skulle tycka dem icke vara så goda, all man ju icke kunde finna några bättre. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag har visst intet att invända deremot, alt samma ordalag begagnas nu, som vid sista riksdagen, om de kunna anses mera tillfyllestgörande. Jag vill då blott erinra, alt någon liten ändring måste ske, ty här står: ”De deliberalioner, som blifvit hållna vid slutliga pröfningen”, o. s. v. Då detta är både den första och sista pröfningen, så lärer den nyssnämnda termen icke här vara lämplig. Hr Gripenstedt: För min del får jag förklara, alt jag finner Frih.
44- Hypothekslnrättning, om en föreslagen, för Fastigheters Beläning. BancoUtskottets 133 Betänkande, VI 1. s lxiv—-i.xxvi, återremitt. af PresteStåndet, IX s 520, bif. af BorgareStåndet, IX s 527, återremitt. af BondeStåndet, IX s 53o, af Adeln, IX s 533. Återremisserna besvarade i det ytterligare Utlåtandet om Rikets Penningeverk. HypotheksLag, om en förändrad. Se Bauken, om äfventyret för. Hållkarl, om straff för, som fordrar Drickspenningar af Resande; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1288. Utskottets Utlåtande, VII 1. s 335 — 343, bif. af Adeln, IX s 329, återrem. af PresteStåndet, IX s 33o, bif. af BondeStåndet, IX s 335, af BorgareStåndet, IX s 355. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 699, 700, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, ix s 6o3, af BorgareStåndet, IX s 606, af Adeln, ix s 638. Underd. Häradshöfdingars skyldighet, om, att meddela Presterskapet Rättens beslut om Sakfälde etc. Motion, remitt. till Lagutskottet, II s n83. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 175—179, bif. af Adeln, IX s 240, af PresteStåndet, i\ Ytterligare Utlåtande, VII 1. s 485, 486, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, ix s 387, af BorgareStåndet, IX s 389, af Adeln, IX s 4°3- Underd. Häradshöfdingars skyldighet, om, att visa redo för Häradets andel i Saköres medel.
De omnämnda liqvidations-blanketterna har jag på några låntagares begäran sökt skaffa och lemna, på det de, om lånen beviljades, med mindre skrifning skulle kunna anteckna eller anteckna låta, och hos en hvar, som fått andel af lånet, förvara en säker uppgift på förfallotiderna och kontrollera hvad de, sedan alla deras kostnader blifvit afdragne, haft att sig emellan fördela. Att jag, då tiden medgaf och jag blef anmodad, ofta gjorde dessa anteckningar, kan jag icke neka, och jag anser mig icke deri hafva handlat i strid med Banko-reglementet, sorn väl icke kan förbjuda mig att biträda enskilda personer i deras angelägenheter. Af hvad jag sålunda anfört visar det sig, att hela den stora och mig tillvitade egennyttan består deri, att jag uppoffrat tid och besvär för andra. 27 Med förbehåll att på de framställningar, som i öfrigt kunna göras, få afgifva muntliga svar, yrkar jag att icke heller denna del af målet må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Februari '1859.» I sammanhang härmed uppläste Ola Månsson äfven den i anförandet åberopade handling, så lydande: »Genom tidningarna hafva vi erfarit, att ortens f. d Riksdagsman Hemmansegaren Ola Månsson i Gårdlösa, efter anmälan af Direktionen öfver Malmö Lånekontor, inför Svea Hofrätt blifvit ställd under tilltal, för det han i egenskap af vår Kommissionär tagit befattning med våra låneansökningar inom Diskontverket och såsom arfvode derför beräknat sig en procent, hvilken åtgärd af bemälda Direktion förklarats härleda sig af egennytta å Ola Månssons sida samt skall hafva hos oss alstrat missnöje.