Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta stadgande är visserligen tjenlig! för executiva myndigheten i allmänna frågor, men högst otjenligt i frågor, beroende på sockenstämmobeslut; ty dervid må icke ifrågakomma någon verkställighet, förrän beslutet vunnit laga kraft, eller, derest det öfverklagas, förrän det blifvit pröfvadt och faststäldt. a:dra cap. stadgar uti i mom. af i5 §:n: ”Sockennärnnd för hvarje socken eller pastorat på landet skall, på sätt här nedan stadgas, utses, att hvar inom sitt samhälle handhafva skolor och undervisnings-anstalterna, fattigförsörjningen och allmänna helsovården samt vaka Öfver iakttagande af ordning och sedlighet och efterlefnaden af de i detta afseende af sockenstämma fattade beslut.” Har hafva vi fått en myndighet, som skall vaka Öfver verkställigheten af sockenstämmo-beslut, på sidan om de enl. allm. lagen befintliga executiva myndigheterna ; men om något hinder möter för verkställighet af ett laga kraftvunnet sockenslämmo-btslut, så är det naturligtvis Konungens Bef:h:de, som bör anbefalla detsainmas verkställande, och ingalunda må det tillåtas en af communen vald särskild myndighet alt gripa Konungens Bef:h:de i embetet. a:dra mom. af denna § lyder sålunda: ”Köping skall i allmänhet hafva gemensam sockennämnd med det landtdislrict, hvarmed den utgör gemensam socken, men för större köpingar må det ankomma på öfverenskommelse inom socknen att särskild nämnd tillsätta.” Jag har visserligen ingenting emot, att köpingai ne blifva skiljda från communaldeltagandet med städerna; men det har sina svårigheter i afseende på conliollen af den rörelse, som inom köpingarlA är tilläten, och jag tror derföre att det vore bättre, att hvarje köping får höra lill communen i den stad, till hvilken köpingen lyder. 3:dje mom. uti samma § innehåller: ”Den del af landtpastoral eller socken, som hörer till stadsförsamling, skall hafva särskild sockennämnd, derest icke för hemman, som ej höra till särskild landlsocken, öfverenskommelse träffas, att de ställa sig under stadens förvaltning för de ärenden, som annars skulle tillhöra sockennämnd.
Med anledning härutaf, och på grund af de skäl för norra stambanans dragande öster om Siglunaljerden till Upsala, som blifvit anförda af Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten Friherre Ericson, af Kongl. Maj;t uti dess nådiga Proposition till 1856 års Rikets Ständer, af 1859 års Jernvägskomilé, af Landshöfdingen’ Bennich, General-majoren Hazelius och af Grefve Taube uti dess reservationer mot sednaste Jernvägskomités beslut, och slutligen af Herrar Statsråden Lagerstråle och Malmsten uti dess yttranden, som synes af de den Kongl. Propositionen bilagde Slats-Råds-protokollen, anser jag tydligt vara ådagalagdt alt den fördelaktigaste riglningen för norra stambanan är från Stockholm till Upsala öster om Siglunafjerden, och då, på sätt af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition inhemtas, expropri eringen af den för denna bana behöfliga jorden, är af ortens innevånare erbjuden att verkställas, så kan den till 5,004,000 R:dr, beräknade kostnaden för denna bana minskas till 4,700,000 R:dr, hvadan utaf det till 5,850,000 R:dr af Kongl. Maj;t för norra banan äskade beloppet, skulle återstå 1,150,000 R:dr, hvilka då kunde lämpligast anslås lili förberedande arbeten å fortsättningen af norra banan från Upsala till Sala. Hvad den sednare banan beträffar torde dock böra under bepröfvande lagas, huruvida den ej från Upsala borde dragas uti en böjning neder åt Örsundsbro.
Förgäfves skall man använda alla de skäl, som sjelfmant erbjuda sig derföre, att Ryssland, under närvarande förhållanden, är mindre farligt för oss, än någonsin; man skall dock icke lyckas att öfvertyga deni, som hemta anledningarne för sin farhåga från sin subjektivitet eller ock från en oriktig, för att icke säga mindre fosterländsk, uppfattning af den magt, som Sverige otvifvelaktigt/ännu är i tillfälle att utveckla. För min del kan jag lika litet nu, som tillförene under denna riksdag, antaga, att vår nationelä sjelfständighet för det närvarande är hotad, så att den med utomordentliga medel behöfver skyddas. Deremot kan jag icke förneka, att möjligen sådane förhållanden kunna inträffa, som göra det till en ovilkorlig nödvändighet, att Sverige icke skiljer sig från de öfrige civiliserade staterne i deras sträfvanden för folkens frihet och rätt, och lika som i allmänhet knappast någon Stat, och aldraminst en af andra rangen, är i tillfälle att intaga och upprätthålla en alldeles isolerad ställning, så är det ock fara värdt, att försöket att ernå eller bibehålla en sådan kan medföra vanskliga förhållanden. Det är från denna synpunkt, som sjelfständigheten, så vida den skall anses liktydig med neutraliteten, kan komma att blifva hotad. Det är nemligen då, som det fordras skarpsinnighet och urskiljning, för att bestämma om denna neutralitet kan och bör upprätthållas, eller om ögonblicket är inne att för en lång, om icke för all framtid försäkra vår verkliga sjelfständighet och vårt oberoende samt att för ett sådant stort och vigtigt mål underkasta oss de uppoffringar, ett fredsbrott otvifvelaktigt medförer. — Men det är ock denna synpunkt, som icke kan undgå misstroendet emot Konungens rådgifvare. Det är, då sakerne kommit på denna punkt, som det tillhör Konungens samtlige Rådgifvare att fullgöra sitt kall, vare sig alt frågan gäller det ena eller andra af de kreditiver, före hvars begagnande förhållandena till de utrikes mag terna icke få förblifva någon hemlighet för någon ledamot af Konungens Statsråd.
T ill Lag-Utskottet har Högloll. Ridderskapet och Adeln genom Protocolls-Utdrag af den 4 i denna Månad återremitterat den af Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg väckte fråga om bestämd förklaring angående hvad till PoliceMål bör hänföras, hvaröfver Utskottet den 18 sistledne Martii afgifvit Utlåtande. Till denna återremiss liar Utskottet funnit, * / det Herr Grefven gifvit anledning genom de anmärkningar, som af honom blifvit gjorde vid omförmälte Betänkande, deruti Herr Grefven förmäler sig så mycket mera anse nödigt, att en bestämd Lag-Förklaring meddeles, hvarigenom utredes hvilka ärender böra komma under benämning af Police-mål, som, sedan genom Kongl. Kungörelsen den 10 Maji 1815 det blifvit Ko* iiungens Befallningshafvande tillåtit att i dylike Mål afhöra vittnen , och således rättighet blifvit dem lämnad att inträda på Domare-Magtens område, för Personliga säkerheten vöre nö«. digt, att säker kännedom om gränsen emellan besagdeocli andre Mål allmänt ägdes, hälst i annat fall det skall ankomma på hvarje Konung gens Befallningshafvandes egen efter tillfälliga omständigheter lämpade pröfning, hvad han vill anse såsom ägande egenskap al Police-mål , uti 47* Lag-TJtsiottets Betänkanden. hvilka han kan ingå uti åtgärder till vittnenf kallande och hörande, som enligt allmänna Lagens Stadganden endast tillhöra Domaren , och icke äro Executiva makten medgifna. På grund häraf får Utskottet nu tillkännagifva. att, då hvad Herr Grefven i omförxnälte måtto under namn af Lagförklaring synes åsyfta, oundgäpgligen skulle hänföra till en systematisk omarbetning af alla de Författningar, hvilka till en ‘'el eller till liela deras innehåll angå sådane arén der', gom kunna betrak, tas såsom ordnings eller Police-mål , för att så medelst emeUan desse och andra
Län, är det väl räntegifvaren öppet att, före Thomas-dag, tillsäga om han vill utgöra praestationen in natura; men i det fallet åligger det honom, att, vid levereringen, contant till räntetagaren betala skillnaden emellan löpande årets lägre markegångspris inom Länet och det ofvan stadgade fem års markegångspriset; samt 4:o Ehvad lösningen sker med contant, eller räntegifvare levererar spanmålen in natura, skall han till räntetagaren erlägga sexton skillingav för hvarje hel tunna råg och korn, samt tolf skillingar för hvarje hel tunna hafre utöfver det stadgade lösningspriset, svarande mot forsellönen. 6 Kongl. Ma):is Nåd. Proposition N:o 56. I sammanhang härmed hafva hos Kongl. Maj:t förekommit: 1:0 Preste-Ståndets uti serskild underdånig skrifvelse af den i5:de Mars i83o framställde reservation emot Rikets Ständers nyss omförmälda förslag, hvars antagande Preste.-Ståndet ansett skola medföra högst menliga förhållanden, ej allenast för de fleste Militaireoch Civile-Tjenstemän, äfvensom för samtlige Lärarne vid Rikets offentliga Undervisnings-Verk, hvilkas löneinkomster hufvudsakligen utgöras af anslagen ränte-spanmål, utan ock för en större del allmänna1 Inrättningar, fromma stiftelser, Rikets samtliga hospital, m. m., oberäknadt att emot förslaget jemväl kunde åberopas, dels att Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag stadgat, det Kongl. Maj:ts och Kronans behållna Afradsoch Kronotionde-spanmål skall hädanefter såsom hittills lösas, icke efter medium af feni års markegång, utan efter löpande årets markegångspris, då således, efter Preste-Ståndets tanka, olämpligt vore, att för en och samma prestations utgörande, stadga olika grunder, dels ock att förslaget skulle medföra rubbning i Presterskapets genom i4 §•
Utskottets hemställan bifölls med uteslutande af slutmeningen: »likväl utan rättighet att uppflytta-, till högre lönegrad för lektorer, förr än efter 10 års tjenstgöring såsom lektor.» 45:te—56:te punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 57:de punkten samt 20:de punkten jemte litt. i) af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVi 118. Med afslag å Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i ämnet gjorda förslag, biföll Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets hemställan, med den rättelse, att det efter ordet: löneförhöjning, genom tryckfel insatta komma borttogs och samma skiljetecken infördes efter orden: hvart femte år. Återremitterades. Utskottets hemställande!] biföllos, dock med den vid 64:de punkten gjorda erinran om iakttagande af Ridderskapet och Adelns i afseende å elementar-läro verken fattade beslut. 70:de punkten. Utskottets första hemställan. Bifölls, utom hvad beträffade lönerna för Professorn å medicinska afdelningen samt Sekreteraren och redogöraren vid Gymnastiska Central-institutet, äfvensom hyresersättningen till den af Institutets Professorer, som ej innehade bostadslägenhet i Institutets egendom, hvilka löner och hyresersättning bestämdes till de af Kongl. Maj:t föreslagna belopp, till följd hvaraf den af Utskottet tillstyrkta anslags tillökningen, 17,400 R:dr, förhöjdes till 19,400 R:dr. Utskottets sednare tillstyrkande. Bifölls. 71:sta — 75:te punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 76.le punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, antog Ridderskapet och Adeln det förslag, som Herr Sandels uti en vid punkten afgifven reservation framställt. Utskottets hemställan bifölls. 78:de punkten.
Hr von Hartmansdorff, Aug : Då Ståndet redan fattat sitt beslut i denna fråga, efter en temmeligen lång öfverläggning, så hoppas jag, alt Ståndet detsamma vidblifver, och att således blotta voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkännes. R. o. Ad. antog icke inbjudningen, utan godkände den föreslagna voter:s-propos:n. Ånyo föredrogos och biföllos Statssamt Allm. Besvärsocli Ekon.Utskms den 25 sisth Nov. på bordet lagda betänkanden: N:o 62, i anledn. af väckt fråga om vägpenningars erläggande af resande, som begagna gästgifvarskjuts; N:o 63, i anledn. af Pehr Jönssons från Skåne motion, att det helgonskyldskorn, sorn i Skåne blifvit disponeradt till städernas skolor, måtte få till folkskolorna användas; N:0 64, i ardedn. af väckt fråga om statsbidrag till en i Götheborg inrättad elementarskola för unga sjömän; N:o 65, i anledn. af väckt fråga om Statens skyldighet alt bekosta fattigvården för de å kronoallmänningar bosatta persöner. Till pröfning företogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.TJtskms den 25 sistl. Nov. på bordet lagda betänk. N;o 66, i anledn. af väckt fråga om ersättning till innehafvare af sådana i rotering qvarstående hemman, som ifrån capellanstill skolmästare-boställen blifvit eller blifva förvandlade. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den reservation Hr Prosten Gumselius afgifvit, och i hvilken Frih. Leijonhufvud instämt.
Jag har hört den anm. framställas att de äldre Hofrättsledamöterne icke kunna hafva i ollar, emedan de ej passa dertill: jag tror visserligen att det kan vara förhållandet f. n. och derpå kan man ick§ undra, ty om man uphör att hafva rotul, så händer det lätt, att man ligger af sig, som man säger; men om man icke uphör dermed, kan jag ej se hvarföre del icke skulle kunna gå för sig lika väl i Flof-rätlerne, som i Rikets Collegier, hvarest Iedamöterne, så länge de tjenstgöra, hafva sina rotlar, men man mäste ändra sjelfva arbetssättet i Ilof-rätterne, ty, sådant arbetssättet der är f. n., måste Iedamöterne i förtid blifva uttröttade. Jag fortfar i min anhållan om återremiss. Gr. Mörner,nCarl Göran Detlof: Denna fråga är afen ganska stor vigt. A ena sidan framstår begäret till besparing, sträfvandet att få rättvisa för godt pris, och å den andra allmänhetens anspråk på säker och tryggad rättvisa. Valet mellan dessa Ivänne alternativer torde dock för Svenska folkets ombud icke vara så serdeles svårt. Jag anhåller till en början att i R. o. Ad:s minne få återkalla de tankar i denna fråga, som framställts af den första Lagberedningens ledamöter; män, hvilkas erfarenhet och förtjenster, länge skola göra dem ihågkomne inom Svea land, nemi. Just.- 112 Den 22 Mars. Statsministern Gr. Gyllenborg, Just.-råden Poppius och Blom, Jusl.- Omb:m. Frill. Mannerheim, Just.-Canzleren Bergenschöld, vice Presidenten Holén, Commerse-råden Lenngren och Zenius, Exp. Sekret. Richert samt Adv.-Fiskalen Staaff. Desse Hrr hafva i moliverne lill 4 Kap. R.
Topographiska Corpsens arbeten anslagne och år i83i uppburne medel, upptager: Såsom Uppbörd: Behållning från år i83o Rdr 1,099:40. 7. Af Kongl. Stats-Contoret anordnade 10,000: Försålde materialier . 6: — Balance. Behållning till år 1832 , 379:23. 9. Utgif - Stals-Utskotlels Berättelse IV.-o 315. ■17 Utgifter: För Triangelmätning „ Astronomiska observationer „ Charlas connectioner . Recognosce ri nga r „ Inspeclionsresor m. ni. .. Arfvoden Ersättning . .. Diverse utgifter . Krigs-Archiv-et . Afleverering lili Kongl. Krigs-Collegium . Summa Rdr i i,485:.iö. 3. Denna Afdelnings räkenskaper för år 183 r hafva blifvit granskade i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar. Redovisningen för Inkomster och Utgifter finnes upptagen på följande sätt:: Debet: Balance från år i83o, Fordringar Ordinarie Inkomst: Års-anslaget för Departementet . Rdr 34i,o35; ii,. 4* tu; A-' ' " ; | • 416,833:14. 6. Extra Ordinarie Inkomster: Indelta Infanteriets Beklädnadsmedel 68,i65:32. 5. Reseoch Traclamentsmedel 6,666: 32. Års-anslaget till skrifmaterialier, m. m. Årets ljuspenningar . .. Eegistratur-medel St. Fyllnad i i83o års ljuspenningar för Kongl. — Stats-ersättningar för år i83i: För utöfver års-anslaget utgifne reseoell tractamentsniedel .. 8,218: 2. 5. För till ved och lysningsämnen anordnade 15,662: 3a. — För till Protocollsföranden i Armeens Löne reglerings-Comité utbetalde 3pi: 32. Ersättningar af andre Verk'.
- R:dr dito; Utlåtande, U:o 21. ak Ridd. oell ^.deln, Rreste-ocb bonde-8tänden underukdelningen, motsvarande /z R:dr L:eo; derkörutan Ridd. oell ladeli, vorgareocll Londe-8tänden beslutat präglandet ak stunken, motsvarande . - ' R:dr dito. Oet är alitsa ak 8tänden gemensamt k>eslutadt att utm)ntning mä ske sä väl akdet föreslagne största m^nt, som i silfver kominer att präglas, soia ak stunken motsvarande - oell l R:dr L:eo. Oenom trenns 8tänds sammanstämmande beslut sr oek vordet afgjordt, att derjemte skola präglas sticken, motsvarande -, r oell R:dr L:eo. ^.f samtelige 8länden är äfven klikallet Utskottens förslag, att s kint silfver oell E koppar eller alliage, eller den sä kallade i2-Iödiga lialten, mä för sä väl llukvudm^utet som underakdelningarne llegaguas. 8!utligen är vid i r:te puneten, ak V. Rorgare-8tändet beslutadt följande tillägg: "Oell öfverlemna R. 8l:r till »'Rongl. Naj:t, att, sedan utvexlingen lrörjat, oell ett "tillräckligt belopp ak n^tt silfver kommit i rörelse, af''I^sa det gamla silkverm^ntet i kr än oell ined 8 sk. oell ''derunder;" llvilket tillägg Utskotten kä inbjuda öfrige Riks 8tanden att med Lorgare-8tändet antaga. /'uttcte/r är ak kl. Rreste-Ltändet godkänd; 3o2 8tatsoei, Raneo-Dtslottens ak II.
Ulskottet, som delar revisorernes berörde åsigt, får alltså hemställa det Ilikets Ständer ville till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med begäran, alt, derest i framtiden likartade utbetalningar skulle af behofvet påkallas, desamma icke måtte, såsom i förevarande fall egt rum, drabba ett för visst ändamål alsedt förslagsanslag, ulan bestridas af extra utgiftsmedlen. § 12- (1847 ä''s P‘ev^erPan28- Förkl. pag. 3o4) Af sednaste församlade revisorers berättelse inhemtas, bland annat, att Kongl. Majt, den 28 December 1844» i nåder utnämnt f. d. Öfverståthållare!» general-majoren m. m. friherre Sprengtporten att vara Öfverståthållare i hufvudstaden; hvarjemte, och enär friherren redan förut aftjenat begrafningshjelp samt, sedan han från nämnde Öfverståthållare-einbetet erhöll afsked, fortfarande varit i rikets tjenst anställd, Kongl. Majit samma dag förklarat beraälde friherre berättigad, att under den för nådårs-besparing bestämda tiden uppbära ett emot öfverståthållare-lönen å stat svarande belopp, att utgå af besparingarne å 6:te hufvud-titeln; och hafva revisorerne funnit sig böra anmäla detta förhållande, alldenstund lönen icke kunnat, enligt nådårs-författningarne, till friherren anordnas. Då Öfverståthållare!! m. m. friherre Sprengtporten en gång förut aftjenat begrafningshjelp och, efter sitt afskedstagande från Öfverståthållareembetet, ändock fortfarande varit i rikets tjenst, finnér Utskottet detta förhållande grundadt på billighet, om ock icke fullkomligt princip-enligt; hvadan hemställes, att revisorernes anmälan måtte få förfalla. § «3. (1847 års Rev. Ber. pag. 28.
Men hvad man kunde göra för att minska antalet vänteår, innan han kommer till en dräglig aflöning, det vore i detta hänseende mycket verksamt och därföre önskvärdt. Det är visserligen sannt, lönebeloppets stigande med tjänsteåren också en sida af läroverksfrågan. kan motiveras därmed, att läraren vanligen längre fram har bildat familj och då väl behöfver de ökade inkomsterna. Men man borde härvid ock betänka, att det just är den unge, nyblifne läraren som ofta tyngst tryckes af de om-ordade akademiskulderna. Den löneförhöjning, som synes oss mest behjärtans värd, vore därför dels extralärarnes, dels adjunkternas i första lönegraden. Och så en annan tyngd, som hvilar särskildt öfver de unge lärarne och hotar att betaga dem den andliga ungdomskraft, med hvilken de behöfva fördjupa sig i sitt yrkes svårigheter, Öfvervinna dem och så lära att älska sitt kall. Vi syfta på den långa tid, hvarunder vanligen läraren får såsom » extra-lärare » gå och vänta på befordran till ordinarie plats. Den osäkerhet, som därunder präglar hela hans existens; det ytterliga beroende, hvarunder han härvid står i förhållande till läroverkets rektor, som med det åt honom utfärdade tjänstgöringsbetyget har hela hans väl och ve i sin hand; och så åter den låga aflöningen — allt detta är egnadt att tidigt tappa safven af äfven de friskaste telningar. Man kan på detta sätt få en ödmjuk och samvetsgrann ämbetsmannakår, men man tager bort det chefslynne i ordets bästa bemärkelse, som måste i förhållande till lärjungarne utmärka hvarje verkligt god lärare. Hvarför också denna skara af extra lärareplatser, då de år efter år visa sig för undervisningen nödvändiga? Intet borde väl hindra att göra flertalet af dem till ordinarie, och detta vore en välgärning, äfven om ej lönen därmed höjdes — hvilket dock både billighet och klokhet bjuda. Det nuvarande orimliga antalet extra-befattningar vid våra läroverk är dessas i ögonen lättast fallande organisationsfel, men ett fel, som ock borde vara jämförelsevis lätt afhjälpt, liksom det ock först på senare tider utbildats.
Riksdag anställde vaktbetjenter må för hvar och en af dem bestämmas till ett belopp af Två Riksdaler Riksmynt samt likaledes utbetalas efter hvarje månads slut; Och torde den af Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän omförrnälda fråga, huruvida någon förhöjning i detta dagtraktamentes nu föreslagna belopp erfordras, få uppskjutas tilldess Kansli-personalens aflöning varder slutligen bestämd. Hvad beträffar den tid, hvarifrån samtlige nu ifrågavarande aflönitigs—förskott och dagtraktamenten böra beräknas, tillstyrker Utskottet: att, på sätt föreslaget blifvit, dessa förskott och traktamenten må beräknas alt utgå från och med den dag vederbörande i tjenstgöring inträdt. Vid afgifvandet af förslaget rörande oftanämnde aflönings slutliga bestämmande skall Utskottet meddela sitt yttrande, angående ej mindre tiden för densamrnas upphörande, än äfven öfriga med denna aflöning och dess utbetalning gemenskap egande frågor. Slockholm den 27 November lRöö. 6 Stals-Ulskottets Memorial, N:is II & 12 M 11. Ank. till Exp.-Etsk. d. 27 Nov. 18S6, kl. 6 e. ra. Memorial. » Preste-ståndet haf till Stats—Utskottets behandling remitterat en inom bemälda Riks-stånd af Doktor Nordlander väckt motion, angående förändring al 12 § i »Skattläggnings-methoden för Westerbottens län af den 23 Augusti 1773»; men då Utskottet anser denna fråga ieke tillhöra dess handläggning, får Utskottet, med stöd af 44 § 3 morn. Riksdags-ordningen, nämnda motion återlemna, för den åtgärd Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande. Slockholm den 27 November 1836. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Nov. t8S6, kl. 6 e. m. Memorial.
Det finnes få barn, hvilka ej känna sig lockade Medan tankar och minnen sålunda vimlade af löftet om en saga, och det blir till deras om i hans hjerna, gick han fram och åter egen nytta, om de så småningom vänja sig vid med ögonen envist fästa på dörren och den att sjelfva berätta, hvad de läst eller hört beupplysta trappuppgången, men dörrar öppnades rättas. Deras tankeförmåga skarpes och de och smäldes igen, mörka skuggor skymtade vinna lätthet att uttrycka sig både i tal och förbi fönstren upp och ned, men det var aldrig i skrift. hon, och timme gick efter timme. Han gick upp i huset och läste namnen på alla dörrarna; der bodde en tulltjensteman, en snickare, en målare, en arkitekt, en löjtnant och en enkefru. Hos hvem skulle han söka henne, och hvem skulle han fråga efter? Nedstämd gick han bort, men nästa afton var han på sin post igen; tre qvällar väntade han förgäfves, men den fjerde kom hon. Han såg henne på långt håll, och innan hon märkte honom, lade han sin hand på hennes arm. » Guérita! » Hon stannade och såg upp; allt blod hade flytt från hennes ansigte. » Låt mig gå — - tänk icke på, att ni har sett mig — • och säg det^ för ingen 1 » sade hon brådskande och andades kort. » Hur kan du tro, att jag skulle låta dig gå? » svarade han och lade sin arm i hennes. Han ville säga något, fråga henne om något — om så mycket, men han kunde icke fånga en enda redig tanke, det surrade för hans öron, och han gick stum och betraktade hennes böjda hufvud, men det enda han iakttog var hennes fina fylliga läppar som darrade. De hade gått sakta framåt, nu stannade Guérita. » Här är det, » sade hon och ville lösgöra sin arm. » Hvad gör du här? » frågade Waldemar. Hon såg skyggt upp på honom och sade sakta: » Jag ger lektioner. » Hon pekade på sin notportfölj. » Men låt mig nu gä, annars kommer jag för sent. » » Hur länge blir du der uppe? » » En timme. » » Jag väntar här. Jag måste tala vid dig. Kom säkert!