Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Linds från Götheborgs och Bohus län motion, om ersättning af resande till gästgifvaren för skjuts-uppbådning, jemte deraf föranledde yttranden; 7:o Vice Talmannen Anders Anderssons från Skaraborgs län motion, angående skjuts—skyldigheten, jemte ett af Pehr Östman väckt muntligt anförande i samma ämne; 8:o Nils Anderssons från Christianstads län motion, om statens öfvertagande på passevolans af rustnings-besväret; 9:o Häkan Petterssons från Blekinge län motion, om ändring i Kongl. Seglations-Ordningen den 15 Maj 1843; 10:o Matts Pehrssons från Stockholms län motion, uti hvilken Ola Mänsson från Christianstads, David Andersson från Hallands, Daniel Danielsson från Jönkö pings och Jonas Andersson från Östergöthlands län instämt, om inrättande af LänsNämnder; 11 :o Olof Olofssons i Olsäterstorp från Wermlands län motion, om ändring i Kongl. Förordningen den 30 November 1855, angående expeditions-lösen; 12:o Anders Anderssons från Calmar län motion, om ändring i GeneralMönstrings-Instruktionen för kavalleriet af den 16 November 1819; 13:o Olof Olofssons från Westmanlands län motion, om afskaffande af s. k. folk-marknader; 14:o Anders Pehrssons från Östergöthlands län motion, derom, att de Biskoparne anslagne prebenden måtte med särskilda pastorer blifva försedda m. m.; 15:o Daniel Danielssons från Jönköpings län motion, uti hvilken Pehr Nilsson i Espö från Malmöhus län och Johannes Holm från Jönköpings län instämde, Bih. till R. St.
Yäl har det ej undgått Committerades uppmärksamhet, att den olika ställning, stad och land, till följd af den olika beskaffenheten af deras näringar och ekonomiska intressen, inom samhällét innehafva, visserligen kunde göra det betähkligt, att låta städerna inträda i landstinget, hvilket i alla fall fötnäriiligast skulle hafva att vårda landsbygdens ekonomiska angelägenheter; méh då hvad nyttigt lands tinget kunde lyckas tillvägabringa till höjande af landsbygdens förkofran och välstånd äfven måste anses välgörande inverka på de inom dess omkrets belägna städers näringslif, i följd hvaraf dessa å sin sida icke borde kunna annat, än anses ega ett verkligt intresse i landsbygdens ekonomiska utveckling, och då dessutom de intelligenta krafter, hvilka i städerna kunna vafa att finna, icke borde gå för landstinget förlorade, hafva Committerade ansett städerna äfven böra ingå i landstingets sammansättning och i följd deraf taga del i de skattebidrag, sorn landstingets verksamhet för sina ändamål kan påkalla. Den verksamhet, som skulle landstinget, med hänsigt till beskaffenheten af de till dess befogenhet hörande ärenden, tillkomma, har i 2 § blifvit uti allmänna ordalag betecknad, och dessa ordalag hafva ett ganska rymligt omfång. Det förstås af sig sjelft, att denna verksamhet alltid mäste vara begränsad så, ätt den allmänna lagstiftningens påbud och föreskrifter dervid icke må förbises, och medlen till förekommande deraf, alt landstinget, vid utöfriingen af sina uppdrag, icke må störande ingripa uti den af Regeringsmagten insatta länsstyrelsens göromål, åligganden och embetsrättigheter, hafva blifvit nedlagda uti de stadganden om nödvändigheten af landstingsbeslutens underställande till vederbörlig fastställelse; som finnas upptagna under §§ 58—60. Att landstinget mäste ordnas på representativ grund, ligger i sakförhållandets natur; men en viss måtta vid bestämmandet af representanternas antal torde bär så mycket hellre vara pä sitt ställe, sorn i alla fall de debatterande personernas LVU antal vida mindre än mångsidigheten af deras kännedom om länets särskilda delar och förhållanden här utgör den tillförlitligaste garantien för väl afvägda beslut.
Utskotten hafva trott sig bäst tillfredsställa de sistnämndes rimliga anspråk, i förening med Banquens minsta möjliga förlust, genom det föreslagna sättet, att Innehafvare af 3 Procents Fordringar i Malmö och Götha CanalDiscomer erhöllo sina Fordringar fullt ut, 204 Den 17 Martti , e. m. fastän fördelade på de 5 år, sorn till utredningen anses åtgå Härvid rr.öfer den Anmärkningen, som af manga blifvit gjord, att man behandlat bägge dessa Disconter lika, utan afseende på de olika tillgångar i förhållande till Skulder, som dessa Disconter skola äga. Det är utan all tvifvel, att då de säkraste Fordringarne i Malmö Discont äro för Ban. quens räkning qvarsatte och då en verklig brist uppkommer, nära svarande emot Ban» quens hela Fordran , o;n öfrige Fordringsägare efter nämnde grund godtgöras, dessa således blifva på Banquens bekostnad gynnade och erhålla större utdelning , än de möjeligen kunde i annat, fall utbekomma, men det torde likväl böra taga6 i öfvervägande ; att ActieCapitalet för Malmö Discont blifvit insatt i Silfver, sorn i Sedlar nu ägervida högre värde, än vid insättningen, och att Banquen haft betydlig vinst af denna Discont. Banquens rätt att erhålla sin fordran, är väl icke minskad härigenom, men i fråga om dess förlust på Disconten kun; na omständigheter likväl med något skäl komma i beräkning. Beloppet om tillgångar och frågan om brist i Götha CanalDiscont, beror hufvudsakligen på den mycket omtvistade frågan, huruvida de t,too,ooo R:dr, hvilka af Disconten blifvit till Canal-arbetet utlånte, kunna såsom tillgång för Discontens Fordringsägare anses, Den 17 Martil, e. tn. 205 DiscontOch CaoalDirectionernes åtgärd i detta fall har äfven varit i dag både klandrad och försvarad.
Billigheten afen ”myntbestämning efter det värde, hvartill ett oinlöst cre”ditmynt en gång nedfallit, var likväl en allmän, på gilti”ga och statskloka skäl grundad opinion, när de 128 sk. ”bestämdes såsom vexlingsgrund. Då emedlertid creditmyn”tet under tiden betydligt ändrat sitt värde, finner jag sam”ma princip eller opinion, consequent tillämpad, fordra eri ”vexlingsgrund, rättad efter dessa förändrade förhållanden, ”eller dem, som befinnas, när verkställighet kommer att ”äga rum. Det ena synes mig icke mera afvikande från ”rättslära!), än det andra. Så snart fördenskull sträng rätt”visa i intet fall kan, vid evalvation af våra papperssedlar ”till redbart mynt, iakttagas, gifves, i min tanka, ingenan2 II. 3 i8 Den ao Februarii f. m. ”nan utväg, än att följa billighetens lagar, hvilka inom ”samhällstillståndet alltid föreskrifva, att deallmäiina, d. v. s. ”mängdens, intressen böra vid lagstiftningen afses framför de ”enskilda, helst då de sednare, eller penninge-ägarnes, vid ”en finanee-omhvälfning alltid riskera minst för sitt bestånd ”och lida, i hvilken händelse som helst, minst af förändringen, enär de hafva mångfaldigt flera medel än de fattiga, ”att genom kloka arrangementer och i skygd af sina penningar bereda sig fördelar. Man talar mycket om R. St:s ”lofven och försäkran, om helgden af en sanctionerad och ”redan kungjord lag. Visserligen har man deruti rätt, att ”Representationens och Konungens högtidliga löfte bör uppfyllas. Men jag frågar: var detta löfte ovilkorligt? eller ”finnes någon i Svea land — jag undantager icke ens mina ”vårda antagonister sjelfva — som uppriktigt trott, att det ”var ovilkorligt, d. v. s. att dess uppfyllelse ej berodde af ”möjligheten och conjuncturen. Och om det varit ovil”korligt, hade det ju bort blifva verkstäldt, innan i83i ”års slut.
Med tillämpning af detta bestämda stadgande, vill det synas vara en afgjord sak, att inga andre än Rikets synnerligen utr märkte embetsoch tjenstemän kunna hugnas med någon af berörda ordnar. Den nyare och nyaste tidens erfarenhet har dock visat, hurusom föga bekante personer , t. o. m. utom tjenstemannaclassen, blifvit decorerade; och om man frågar efter deras ingifna förteckningar på gjorda tjenster, och i hvilka ärenden de till Rikets tjenst och fromma äro och varit brukade, så blifver det fasligt svårt att få reda på något sådant. Så länge en lag eller K. författning existerar, bör och måste densamma ovillkorligt följas, samt hållas i helgd och vördnad. Enär nu det befunnits, att det uti ofvanhögstbelörda K. förordn. antydda ändamålet med de 3:ne riddareordnarna skulle alldeles förfelas, och dessa blifva nästan utan allt värde, om de tilldelas andra personer, än på hvilka kan fullkomligt lämpas hvad den K. författningen stadgar, såsom villkor föi' utmärkelsen; så hemställer till R. St. jag vördsamt, om icke R. St. må täckas hos Konungen framställa nödvändigheten deraf, att hvad uti K. förordn. d. 2"3 Febr. 1748 är stadgadt, rörtde grunderna och villkoren för riddare-ordnars tilldelande, kunde i nåd. varda ordagrannt iakttaget. Om remiss häraf till Alim. Besvärsoch Ekon.Utsk. anhåller jag vördsamt. 3. Rättvis klagan har ofta hörts öfver den nästan otroligt hårda medfart, som vederfarits och ännu på mångå ställen vederfares åboerne å de til! åtskilliga boställen anslagna dagsverkseller löningshemman i provinsen Skåne. Partiella rättelser hafva väl någon gång följt, men den slafviska behandlingen fortfar ännu på vissa ställen.
Man har sagdt, att Trehörna pastorat är gammalt, och den gjorda anmärkn:n kan i vissa fall väl vara grundad, men det pastoratet är åtminstone nybildadt i så målto, som det tillkommit sedan prosletunnorna från detta kontrakt i öfrigt tilhörande församlingar blefvo kontraktsprosten anslagna. Delta pastorat har blifvit bildadt genom delar af de öfrige angränsande församlingarna och är beläget i en skogsbygd, der lieie församlingars gränsor sammanträffat och hvarest odlingstillfällen funnits, dem nybyggare uptagit och utgöra nu en högst liten församling. Jag tror äfven, att Främmestads och Näs pastoraler af Skara Stift blifvit i sednare tider anlagde, men huru förhållandet är med Pajala pastorat kan jag nu icke erinra mig. På sätt betänk, uplyser hafva de deruti omförmälde Kontraks-prostarne, genom K. M:s serskilda utslag, blifvit tillagde tillsammans 4 tunnor spanmål, och jag anser derföre rikligt, att dessa 4 tunnor upföras på hufvudtiteln såsom en utgift, hvad de äfven äro, men deremot alldeles icke någon afkortning af Statsverkets inkomster. Jag anser detta desto riktigare, som alla Statens inkomster, af hvad namn de än äro, böra i Stat uptagas, deraf utgifterna sedermera afföras. Denna grundsats hafva R. St. vid föreg:dc riksdagar godkänt. Hr Silfverstolpe: Instämmande i den siste värde talarens yttrande får jag, i anledn. af Gr. Wrangels anmärkn., att han icke kunde erinra sig, att prostetunnornas upförande å Stat tillförene egt rum, äran nämna, att StatsUtsk. vid sisth riksdag, till följd af K. M:s nåd. propos., tillstyrkt, alt af det år 1844 nybildade Bjurholms pastorat Kontraksprosten borde tillkomma en prosletunnan af kronans utgående tionde i orten, och denna prostetunna borde å Stat upföras, hvilket af R. o. Ad. äfven bifölls. Vid 1844 års riksdag afgaf K.
Men lian skall med rödt bläck öfverkorsa reversalen, på det alt vederbörande bokförare må igenkänna dem. Hvarföre må icke insättnings-kassören få göra utbetalningar och öfverkorsningar med annorlunda färgadt bläck för att gifva ledning åt bokföraren, eller hvarföre må man åcke heldre låta förrättningarne gå på samma sätt som förut, hvarigenom det skedde lättare, fortare och med större säkerhet? Nu då flera kassörer finnas, kan man hjelpa sig ur förlägenheten vid en kassörs insjuknande. Detta tillgår så, alt en kassa för dagen stänges, men de öfriga kassörerna, som då få mera att göra, biträdas deremot af den sjukes kassaskrifvare. Finnas blott 2 kassörer och den ene sjuknar, huru skall man då bete sig? Skall man förordna en kassör för tillfället: så måste han ställa borgen, ty eljest kunna medel honom icke anförtros. Alltså mäste man hafva reservkassörer, försedde med borgen. Jag anser följaktligen detta förslag vara mindre tillfredsställande både för allmänheten och Bankens säkerhet, än det, som Banko Fullmage hafva upgjort. Hr Printzensköld, Carl: När man i hvilken rigtning som helst vill göra genomgripande förändringar och reorganisationer, så synes mig första vilkoret för en så beskaffad åtgärd vara, att man skall tänka sig möjligheten att verkställa den och alt man skall tillse om deu lokal, der organisationen skall lillvägabringas, är dertill användbar eller icke. Det vill således synas mig som, när det Högh BankoUtsk. med Bankens reorganisation hufvudsakligen åsyftat beqvämlighet för den trafikerande allmänheten, Utsk. i främsta rummet bordt såsom ett conditio sina qva non tillse, att en tjenlig lokal för organisationens tillvägabringande varit att tillgå. Men huru har Utsk. i detta fall gått till väga? Det är af Hr von Hartmansdorff temljgen klart och tydligen ådagalagdt.
Jag är visserligen ej envis att yrka återremiss, ty den behandling, som fattigvårdsfrågan vid denna riksdag rönt, gifver mig anledn, att frukta det ej något godt resultat kan vinnas, och då kan det vara likgiltigt om betänk, blir återremitteradt eller ej; men skulle Utsk., i anledn. af den återremiss, som i den förra frågan ägt rum, finna tjenlig t att upptaga - Den a5 Juli f. m. *5; laga frågan om sparbankerna fullständigare än hittills skett, så vore det väl om Utsk, kunde i ett sammanhang yttra sig i hegge frågorna. Hr von Troil, Emil: Den fråga, som af Frih. Cederström blifvit framkastad, ar visserligen ganska omfattande och förtjent af att noga begrundas; men det är en särskild fråga, som ej står uti något omedelbart sammanhang med den motion, hvarom detta betänk, handlar. Jag skulle derföre tro, att det vore lämpligast, alt hvarken nu ingå uti discussion af densamma eller sammanblanda den nied den behandling, som ifråga var. betänk, kommer att erhålla. Hvad Utskls förslag angår, så finnér jag det vara i hög grad oskyldigt, ja ända till den grad, atl det ej är lämpligt ult besvära K. M. dermed. Utsk. har föreslagit, att It. St. skulle anhålla, att K. M. ville fästa de locala auctorileternes uppmärksamhet på ett ämne, hvarpå den allmänna uppmärksamheten i denna stund redan är i hög grad riktad. Dessutom finner jag ordställningen uti Utskrs förslag vara sådan, att den igke lämpligen kan antagas; men jag anser ej saken vara af den vigt, att en återremiss lönar mödan. Af detta skäl förenar jag mig med dem, som yrkat afslag å betänkandet. Ordalydelsen är följande:, ”alt nödiga reglementariska föreskrifter måtte, i mån de kunna åstadkommas, för hvarje ort meddelas.’’ Förmodligen har Utsk. menat,att föreskrifterna skulle meddelas i den mån sparbankerna kunde åstadkommas; men orden hafva fallit sig så, att man skulle tro Utskrs mening vara, det K. M. skulle meddela alla de reglementariska föreskrifter, som möjligen kunna hinna författas, och det blefve väl för mycket.
Utskott remittera beredandet äf en underdånig Address till Kongl. Majit om återkallandet af förenämnde, genom Dess Minister för Utrikes Arenderna, till Herrar Landshöfdingarne aflåtna ordres. Utskottet har vid granskningen af detta mål ansett detsamma ligga helt och hållet utom gransen - Den 8 Juni. 397 sen af elen sig tillkommande befattning, och grundat en sådan tanka på den öfvertygelse, att det ostridigt endast tillkommer Kongl. Maj:t, att i det afseende Memorialet omförmäler, i Nåder vidtaga sådana åtgärder, som Kongl. Maj:t, efter en vis pröfning, samt under en Landsfaderlig omtanka för Pikets^ lugn och sina undersåtares sanna val, funnit med tillfallet öfverensstämmande; äfvensom Utskottet hyser den förmodan, att Kongl. Maj:t lika Nådigt lärer af sig sjelf ändra ifrågavarande Nådiga förordnande, om Kongl. Majit skulle finna detsamma ej mera påkallas af af tidens och omständigheternas fordringar; hvilket utlåtande Utskottet likväl får vördsamligen hemställa till Eiksens Högloft. Ständers pröfning och bedömande. Stockholm den 6 Juni 1815. På Högloft. Ridd. och På Högv. Prest-StånAdelns Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Carl Fr. Ortman. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde-StänStåndets Ledamöters dets ledamöters vägnar vägnar Anti. Fredin. Nils Mänsson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos samteliga Riks-Ständen den 8 Juni. Vördsamt Memorial! H Lögvördiga Prest-Siåndet har, under den i6:de nästlidne Maj, fill Allmänna Besvärsoch Oeco nonue - 39» Den 8 JunU nomie-Ufsko.ttet remitterat ett Memorial af Herr Prosten, Doctor OJoli. Fåhreeus, deruti, efter en öfversigt af Wisby Hofspitals grundläggning, samt de
Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Det förhåller sig visserligen så som Frih. Cederström anfört i fråga om kungörelsers uppläsuing, men jag torde få erinra, att det icke finnes bestämdt, när denna uppläsning skall inställas. Det synes mig emellertid orimligt, alt begära, det hvarje pastor skall så medfölja författningarna, att han har sig bekaut, när de icke vidare behöfva uppläsas, och denna pretention synes mig ännu orimligare, då embetet vid dödsfall eller ledigbeter förrättas af vikarier. Det är således mycket skäl, att efter hvarje riksdag en revision företages af de författningar, hvilka skola uppläsas, och man erhåller derigenom en förteckning öfver de författningar, hvilka skola uppläsas. En annan omständighet är, att de i 1814 års förteckning upptagne, och till uppläsning päbjudne författ - 176 Den 9 Augusti. ningar ännu icke blifvit uppläste, och hvaraf hehof numera icke heller är, enär en del utaf dessa författningar blifvit genom sednare utkomne förändrade och i dessa uttryckligen finnes sagdt, att de förra äro upphäfne. Som jag redan nämnt, är det en för långt sträckt pretention att begära, det presterskapet skall hafva i minnet allt, hvad sora skall uppläsas, men obestridligt är det angeläget, att författningar, hvilka skola uppläsas, äfven blifva det. Af dessa skäl tillstyrker jag antagande af Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få instämma med Hr von Hohenhausen och tillägga, att, under den tid jag var stals-secreterare, utarbetades en sådan författningssamling, som den nu ifrågavaride. Jag vet likväl icke hvarföre man fördröjt hennes utfärdande. Säkert är emedlertid, att mänga nya författningar efter den tiden utkommit, utan att man synes hafva tänkt på den åtgärd, Hr von Hohenhausen här försvarat, och som innehålles uti sisla punkten af Utsk:s betänk., nemi. att efter hvarje riksdag uppgöra ett register öfver så beskaffade författningar, hvilka tillkommit.
Då, på sätt Preste-Ståndet erinrat, Utskottets afstyrkande af åtgärd från Statsverkets sida för beredande af telegrafledning till Ostersund är af tre Stånd godkändt, lärer någon ändring af detta Rikets Ständers beslut ej kunna blifva en följd deraf att Bonde-Ståndet antagit Ridderskapet och Adelns omförm alda inbjudning, och något vidare utlåtande i anledning deraf således ej heller från Utskottets sida vara erforderligt; hvilket Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständer anmäla. Stockholm deu 1 Oktober 1860. Bill, till R St. 4 Sami, 2 Afd. 19 Haft. 2 Sammansatta Stat.ssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 37. Reservation : af Nils Larsson från Jemtlands län: »Fast ej med tydliga ord, innebär dock Utskottets yttrande öfver Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i förevarande fråga ingenting mer eller mindre än ett försök af Utskottet att sätta sig till doms öfver ett Riks-Stånds rätt att besluta: och mig skulle det högeligen förundra, om något Stånd — åsigterna i sjelfva den förevarande saken må vara hvilka som helst — skulle kunna ingå på att godkänna ett sådant förfarande. Det är faktiskt att Bonde-Ståndet, med frånträdande af sitt föregående beslut, antagit Ridderskapet och Adelns inbjudning och att således numera två Stånd stadnat emot två. Och icke tillkommer det hvarken något Utskott eller något annat Riksstånd att ingå i pröfning af Bonde-Ståndets beslut. Hvarthän det skulle leda med RiksStåndens frihet, derest en motsatt mening inrymdes tillämpning, bör lätteligen kunna inses.
Utskottets beslut om Bevill» Btvilln*' Utskottets Btlänkandt N:o Ji. hings erläggande för sådane fastigheter, »otti tillhöra fattig-inrättningar och fromma stif^ telser.’’ Herr Hof-Predikänten Dillner j Erie Perkiö ion frun Gefleborgs Län och Johannes Svensson frän Jönköpings Län reserverade sig äfven emot beslutet i afseende på Bevillning för Hus och Tomter, samt åberopade såsom deras mening det af Herr Friherre Leijonhufvud anförde förslag i detta alseende. Pehr Ericsson frän Kronobergs Län: Jag har lika mycken känsla och värma som någon annan och beklagar visst den olycka, som träffat Staden Borås; men jag kan svårligen medgifva denna Stad befrielse från Bevillning, emedan den börda, som borttages från detta Samhälle, träffar andre Medborgare och Orter, som icke tåla högre skatt. Min ort, till exempel, är högst, fattig och behöfde nedsättning i de dryga skatterne. Jag kan således icke tillstyrka befrielse för Borås pl annat vilkor , än att Städerna godtgöra den förlust, som härigenom uppkommer för Staten, helst vi. när det brinner på Landet icke få någon sådan hjelp eller eftergift. Jag får således i allo reservera mig från Höglofl; Utskottets beslut i d^nna fråga. jo Ecvilln.-Utskoltets Betänkande No 31. Ankom till Exped. Utskottet den 21 Maji 1820. Betänkande, angående Herr Friherre Fredrik Ridderstolpes Motion om uppgörandet af nya grunder för Taxcrings-värdet m. m. tiar Herr Friherre Ridderstolpe väckt en , ilen 3 sistlidne April , till jBevillningsUtskottet remitterad så lydande Motion: ”1 Plenum af den 30 Mars förbelidl* jag mig, att, i anledning af hvad som af flere Talare under innevarande Riksdag blifvit yttradt , angående Minimi-Tabellen , få göra en ny Motion.
1 sådant afseende har väl ofta blifvit framstäldt, att ifrågavarande ändamål skulle kunna vinnas genom en så beskaffad skattejemkning, hvarigenom de jordegendomar, som nu hafva lägre ränte-belopp sig åsätta, skulle påläggas en tillökning i skatt, emot skälig ersättning för den derigenom uppkommande minskning i egendomens värde, hvaremot de högst beskattade skulle erhålla nedsättning i grundräntan, emot erläggande af en kapital-ersättning, motsvarande värdet af deu efterskänkta räntan. Men utom alla de svårigheter, som skulle möta vid verkställandet af en dylik liqvidation, hvaribland ensamt utfinnandet af en rättvis grund för skatternas jemlika fördelning å samtliga jordegendomar ej torde blifva den minsta, så ligger det i sakens natur, att äfven om en sådan fullt rättvis fördelning af alla skatter å jorden kunde för närvarande åstadkommas, skulle likväl, till följd af olika bördighet och odlingstillfällen, dessa sednares mer eller mindre kloka begagnande, nya eller lättare utvägar till afsättning, med flera omständigheter, sora verka på egendomars afkastning och värde, inom en icke aflägsen tidrymd åter hafva uppstått ganska betydliga missförhållanden i skatte-beloppen vid jemförelse mellan särskilda egendomar; i betraktande hvaraf Utskottet, för sin del, helt och hållet instämmer i den af bemälde Kommitterade yttrade åsigt, att det icke later sig göra att med fix skatt å jordegendom åstadkomma dess ständigt fortfarande jemlika förhållande till hvarje skattdragandes inkomster, som likväl utgör rätta grundén för all beskattning. Om således de städse upprepade klagomålen öfver grundskatternas ojemna fördelning och de vid hvarje Riksmöte i detta hänseende förnyade framställningar skulle anses förtjena att af Rikets Ständer behjertas, finnes, enligt Utskottets tanke, icke något annat sätt att för framtiden afhjelpa dessa olägenheter — så framt icke Staten skulle helt och hållet efterskänka denna inkomst — än att medgifva de skattskyldige rättighet att genom erläggande till Staten af räntornas efter vissa grunder bestämda kapital-värde, friköpa jorden från grundskatt, eller, med andra ord, grundskatternas kapitalisering.