Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» » Pappa var litet gammaldags och en smula ärelysten, när det gällde hans enda dotter. n grå novemberdag. Allt är så tyst och stilla i den kalla hvita dimman, Om han fått se att det verkligen varit mitt som hänger tung kring träden och öfver allvar, skulle han kanske ändå gifvit vika husen. Intet ljud — ingen rörelse — intet — men då » » Då var det för sent, emedan jag begått lif — allt hvilar i en tung, drömlös slummer under den fuktiga, genomskinliga slöjan. den galenskapen att gifta mig. Nå, för det Tåget jagar fram genom dimman, timme har jag då fått plikta hårdt nog! » » Stackars, käre Han! » säger hon ömt och efter timme, timme efter timme — alltjämt samma grå enformighet på alla sidor. De smeksamt. » Men det kunde pappa ju inte tjocka, hvita rökmolnen, som ej kunna stiga hjälpa. D u får inte mer lägga skulden på upp genom den tunga luften, hvirfla i fanhonom — han är död nu och led så mycket tastiska figurer förbi kupéfönstren och irra de sista åren. » » Men jag har också lidit — både mycket sedan som hemska spöken bort öfver de och länge — och du också gode Gud! dimhöljda fälten. I en första klassens kupé sitter en ung tio långa år — och hvilket elände under kvinna och midt emot henne en ung man, hela den tiden! » De tystnade åter och försjönko i tankar. som tycks vara några år äldre. Hon sluter ögonen. Han ser tankfullt ned på golfvet. De tänkte på sin ungdoms kärlek, på henEn station. Tåget stannar. I det orenes fars vägran och på hur han tagit henne diga sorlet af röster får han plötsligt höra med sig utomlands, för att hon skulle glömDe tänkte på " hans förhastade gifteren gäll, grälande kvinnostämma alldeles ma. mål med sin värdinnas dotter, som vårdat utanför kupén. Nästan ofrivilligt ser han ut — men tåget har redan ilat förbi — den honom under hans sjukdom och blifvit kär skarpa, grälande stämman dör bort i fjärran. i honom. Han gifte sig med henne dels Han ryser till. O! den rösten — den af medlidande, dels af tacksamhet och äfven tonen!
De flästa kvinnor ha ej ens så mycket smak, att de vörda ett stilfullt, gammaldags hem, ifall de ärft ett sådant, eller förstå att omdana det för den nya tidens kraf utan att alldeles förstöra dess egendomlighet. Men dessa vanstälda rum skulle kunnat se behagliga ut, ifall man endast med häftstift fäst några träsnitt eller goda fotografier på väggen; ifall man i en enkel gulbrun eller grönbrun lerskål af dem man får för tjugufem öre på torget ordnat några gröna friska grenar; ifall allt krimskrams vore borta och några enkla hvita glas med blommor stode på byrån, några böcker låge på bordet; ifall rummets färger samstämde, ej skreko mot hvarandra och alla fula handarbeten vore utbytta mot enkla, hemmaväfda dukar, mattor och gardiner. En amerikansk författarinna omtalar att hon en gång kom till ett blockhus i västern och vid inträdet i rummet genast greps af den lika oväntade som behagliga känslan, att hon befann sig i ett hem, ordnat af en kvinna med smak. Väggarna voro endast af stockar, borden af omålat trä, sittplatserna af packlårar. Men dessa voro klädda med nankin, i en varm gulbrun färg och prydda med en enkel bård af blå band; gardiner och bordduk voro likadana. En enkel halmmatta låg på golfvet; en vas med vildblommor och några böcker voro de enda prydnaderna. Med dessa enkla medel gaf rummet så långt borta från alla kulturens hjälpmedel dock ett intryck af bildning och harmoni. Ett ungt konstnärspar, med små tillgångar, gjorde nyligen själfva af packlårar hela möbleringen till sitt hvardagsoch matrum. Matbordet och fruns sybord utgjordes af en större och en mindre packlår, hvilkas bottnar man behållit, men utsågat sidorna så, att endast fyra ben voro kvar. En annan lår blef, endast genom att vändas med botten upp, serveringsbord eller "buffet". Vägghyllor erhöllos genom att man på ett par mindre lådor behöll botten och ena kortsidan eller långsidan och skar ut de andra sidorna, så att de endast bildade en kant med kraftiga linier. Taburetter erhöllos af fyrkantiga packlådor, hvilkas mot golfvet stående sidor nedtill utskuros i halfcirkel.
A. af Herrar bildt och Montgommery. Af Herr Fåhraus: »I fråga om Hofrätts-presidenternes löner bar jag biträdt den mening, att de borde bestämmas till 9,000 R:dr Riksmynt, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, och jag reserverar mig derföre emot det beslut, som Utskottet med eB rösts öfvervigt fattat, att föreslå dessa löner till endast 8,000 R:dr s. m. Ibland de flera skäl, sorn kunde åberopas, för att ådagalägga giltigheten af denna min mening, anser jag det göra tillfyllest att anföra följande: Ett af Utskottet användl, som det synes bufvudsskligt motiv är det, att Hofrälts-presidenterne »tillförene i allmänhet varit ställda i samma lönegrad som Justitieråden. Af de i Stats-kontoret förvarade stater inhemlas, alt år 1811, då slaten utvisar första löneregleringen efter Högsta Domstolens organiserande, Justitie-rfidslönen var 2,500 R:dr b:ko, Svea Hofrätts Presidents deremot 3,221 R:dr 16 sk. s. m.
Anmärkningsvärdt är och förblifver, att, utom Britannien, är Sverige det enda land, der denna art af snille och fägring kom till någon verklig fortsättning. Alla det Nyare Europas vitterheter hafva, hvar i sin ordning, försökt likna det nämnda mönstret; men flertalet stannade vid trälaktig härmning, eller vid blotta frändskapen i åsigt och bemödande. Blott hos tvenne blef försöket egentlig täflan, och frändskapen i syftning äfven frändskap i snille: dessa två voro den engelska och den svenska. Födda till systrar, bekräftade de sitt syskonskap också deruti, att blott de förmådde lyfta sig från efterbildning till jemnlikhet; – stundom ända till öfverträffning. Det är endast den förra, som kan framvisa en Pope och en Thomson; det är endast den sednare, som kan framvisa en Leopold och en Oxenstjerna. Och med sådan ära stod den skola, som tillräknade sig dem, ännu qvar vid innevarande århundrades andra årtionde, i oförminskadt anseende: bedagad, fullfärdig, inom sin ring åt alla sidor afsluten, heligt bevarande och bevakande traditionerna från sin Gustafs dagar”. Dessa betraktelser, af mig vid ett annat tillfälle framställda126, synas här vara på sitt ställe att upprepa; ty annorlunda, eller nogare, skulle jag äfven nu ej kunna beteckna de allmänna dragen af deras föremål. Hvad jag nu går att tillägga, hyser ej anspråk att göra bilden fullständig: men torde dock bringa till än klarare begriplighet, hvarför denne Konung, med alla sina fel, ändock behåller evärdlig rättighet till en hos svenska litteratörer, svenska konstnärer, och enkannerligen svenska skalder, från slägte till slägte fortlefvande erkänsla. Att rigtigt uppfatta och teckna Gustaf den Tredjes karaktersbild, – skulle det verkligen vara en bland Historiens svårare uppgifter? Man kunde frestas att tro det, när man lyssnar omkring sig och besinnar, att öfver femtio år förflutit sedan hans död, utan att ännu någon sådan uppfattning och teckning blifvit, om än tilläfventyrs verkställd, åtminstone såsom allmängiltig erkänd.
Med glädje vitsorda vi alla att Herr Grefven, såsom representant, gjordt sig och Ståndet heder; men jag frågar, hade hans nit, hans goda förhållande icke varit likadant, om Fnlirnagten varit af en frälse person meddelad? Och hvad . bevisas väl deraf för eller emot principen angående ofrälse persons behörigiaet att tillsätta adelig representant? Må för öfrigt den ädis Grefven ej misstycka att jag icke kallar småsaker frågorne om lag och rätt ä utöfningen af representationsrätten. Det kao visserligen vara likgiltigt om Riddarhusets talrika personal äger en person mer eller mindre; mea det är ingalunda likgiltigt om principen för representationsrättens utöfvande är skälig, eller icke skälig. Jag har dessutom icke visat större ömtålighet för vår representation, ätl som star i rigtig analogie med den, som de andra Stånden blifvit , genom existerande Författningtr förbehållen. En Häradshöfding som är Adelsman, får icke ens förrätta ett Riksdagsmannaval för BondeStåndet, utan en ofrälse måste förordnas, att i hans ställe förrätta valet. En Adelsman, som är Borgare, får ej deltaga i val till Stadens Riksdagsman; och jag frågar då, hvarföre skall ofrälseman tillsätta Adelig representant eller hvarföre skall en präst som är Adelsman äga dubbel representationsrätt? Hvad hade han att klaga, om honom förelädes, att, Ridd, 0. Ad, Prof, V. Band* 18 Den 11 Junii t. m. då han här ville taga inträde, han visade, att han icke till samma Riksdag först concurrerat till representation mom PresteStåndet, och Sedan detmisslyckats, gått hit, som till ett nödfallsställe. Nej, mine Herrar! så glad jag är, att se Grefve von Schwerin ibland oss, och så litet jag kan rimmeligen misstänkas att hafva velat på minsta vis , träda någon hans ömtålighet för nära, så litet kan jag dock eftergifva något af principen, om hvars fullkomliga rigtighet, jag är inom mig öfvertygad. Herr Rofenblad:
Han såg den alltförvirrande fart, hvarmed denna tillika framkokade en skändlig egennyttas gift, som alltmera kringsmög sig i bägge hufvud-partiernas ådror, till ungefär lika vanhedrande verkningar. Mössa kunde han ej bli; men Hatt kunde han ej heller fortsätta att vara. Hvad återstod? Att skilja sig från dem båda. Redan från begynnelsen en bland de Hattar, som voro mest royalistiskt sinnade, tillhörde han redan af theori den Hatt-fraction, ur hvilken det nya Thronföljar-hofvet erhöll sina första tillgifna och anhängare. Hvad är då naturligare, än att han, efter den närmare bekantskapen med en godhjertad Prins och en snillrik Prinsessa, tjusad af hennes personlighet, vunnen af hennes ynnest, blef äfven hvad vi kunna kalla en praktisk royalist, på redligaste vis i verlden? Han kom derföre nu att tillhöra dem, som utgjorde kärnan i det egentliga Hof-parti, hvilket hädanefter danade sig och föröfrigt än hos Hattarne, än hos Mössorna sökte förstärkning. Det låg i den ursprungligen på aristokrati beräknade statsförfattningens egen beskaffenhet, att den skulle omsider, och omotligt, förvandla sig till ett slags demokrati; men det var just Hattarnes riksdags-taktik, som påskyndade att så skedde, och att den sålunda på sig sjelf narrade regerings-formen framfödde en af de lumpnaste ochlokratier, som någonsin tillvarit. Ju tydligare denna utvecklade sig för Dalins syn, desto ifrigare blef han det Kongliga Husets vän och tjenare, desto lifligare deltog han i dess tycken och misstycken, dess (i allmänhet) rättmätiga förtörnelser, och visserligen äfven – icke sällan – dess oförsigtigheter. Vi betvifla således allsicke, hvad Tessin bland annat förebrår honom, att han för utlänningar yttrade sig ofördelaktigt om svenska regeringssättet, och att han sökte öfvertyga Fransyske Ministern Havrincourt om Frankrikes vinst af en i Sverige mindre inskränkt Konungamakt.
Karin föreföll henne som nyckeln till hennes framtida lif, den nyckel, som skulle upplåta för henne alla möjliga visdomens skatter. De skulle resa till Grekland och Rom, till Pompeji och Vesuvius, till Neapel och Corsika. Hon tänkte på allt detta med en längtan så stor, att den nästan delade henne i tvenne hälfter. Den ena hälften trampade i askan bland Pompejis ruiner; den andra nötte dag efter dag de välkända trappstegen till skolan. Hon föreföll sig sjelfvisk, som kunde vara så glad. Bella skulle ju icke få njuta allt detta, och många, som bättre än hon behöft denna vederqvickelse, skulle utan afbrott få fortsätta sitt enformiga arbete. Om hon ändå kunde slå upp den vida verldens portar för alla trötta och sjuka, alla fattiga, längtande barn, som knapt hade en aning om tillvaron af en verld och en mensklighet utanför sina fyra väggar! Det föll henne icke in, att hon ej skulle vara mogen för alla de intryck en sådan resa erbjuder. När känner man sig så stark och rik, så obegränsad och fyld af tusen möjligheter, som vid 18 år? Äfven tant Karin motsåg resan med stigande längtan. Hon begynte känna sig ung igen, hennes trötta själ famlade efter det nya förhållandet till Hanna, såsom man famlar efter ett nytt läkemedel. Och resan ut i verlden med detta unga, vakna, kunskapstörstande barn skulle läka hennes sinne och sporra henne till att lefva upp på nytt. Resdagen var bestämd till 1 Juni, dagen efter skolans afslutande och Bengts studentexamen. Bella skulle dagen derpå flytta ut till Fågelvik med de sina och senare på sommaren var det planeradt, att hon skulle resa till Hangö för att bada sig till nya krafter. Hon hade ett helt år qvar i skolan, då hon försummat så mycket, och det kostade på att tänka sig detta år utan de gamla kära kamraterna. Dessa voro emellertid djupt intresserade af Hannas sommarplaner och ansågo henne för den lyckligaste varelse under solen. De öfveröste henne med goda råd och visade ett oegennyttigt nit vid anordnandet af hennes resetoaletter. Hanna skrattade och lät dem hållas.
Maj :t, under öm omvårdnad för bibehållandet af den aktning, Svenska Folket hos andra Nationer förvärfva! sig, genom sitt gästfria och välvilliga bemötande emot fremlingar, icke skall försvåra gemenskapen med Utländningar, vidare, än som med afseende på Statens säkerhet kan vara nödigt; Och är det i följd häraf, som Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till den af Herr von Wahrendorff väckte Motion. Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning varder detta, jemte några Ledamöters särskildta utlåtande, vördsamt ur.derstäldt. Stockholm den 20 Maj 1823. Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den 20 Maj 1823. S. D. Herr Grefve Posse, A., anmälde sin reservation emot nu fattade beslut, 524 Besv. och. Ekon. Vt sk. Betankanden. under förklarande, att Herr Grefven ansåg sig böra instämma med Herr Wahrendorff uti den af honom önskade modifikation i nu gällande PassFörfattningar. Härmed förenade sig Lectorn, Herr Prosten Kjellander och Herr Huldberg. Ex Frotacollo A. Fryxell» OOOO 0OOOO O—«£• Aukom den 27 Maj i£2g, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande, angående tidens förlängande för de allmänna Utskyldernas erläggande.. G"enom ProtocollsUtdrag af den 4 nästlidne April hafva Högv. PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet till Utskottet återremitterat dess den 8:de nästförutgångne April afgifne ofvannämnde Betänkande, på grund a£ dervid, hos förstnämnde Stånd, gjorde anmärkningar af Herr biskopen Doctor Almqvist, som erinrat, Bésv. och Ekon. Utsk.
Min vördsamma anhållan och hemställan vore derföre, alt R. o. Ad. ville återremittera betänk., emedan jag är öfvei lygad derom att, fastän BondeSt., på sätt man omförmält, afslagit betänk. hvarken Borgareeller PresteSt. eller R. o. Ad. lär afslå det derföre att en återremiss ägt rum, utan tvertom så mycket hellre bifaller det, som man, vid ärendets återkomst, kan besluta med de förändringar hvarje Stånd finner lämpliga eller Ulskrn sjelfva måhända gjort på förhand. Jag ville, om återremiss beviljas, önska, att Utsk:n ej måtte fästa sig vid annat än följande hufvudsaker: först att anslå den ifrågavar. summan; dernäst att förordna det undervisningen skall gifvas vid skeppsvarf för handelsfartyg; att den gifves vid något sådant eller några (måhända är det nog med två) ett i norra och ett i södra delen af Riket; samt alt derefter åt Konungen öfverlemnas att bestämma lönerna för lärarne, underhållet för eleverna och de öfriga reglementariska föreskrifter, som kunna behöfvas, äfvensom ali Konungen mätte bestämma, huruvida undervisnings-anstallen skall finnas vid det ena eller andra varfvet, allt efter som det skötes bättre eller sämre. Hr Oxehufvud: Sedan samtlige talare instämt deruti, att skeppsbyggeri-skolor äro önskvärda, att de äro afbehofvet påkallade, vågar jag hysa den förhoppning, alt R. o. Ad. ville bifalla ifrågavar. betänk., då det är ganska problematiskt, huruvida icke frågan helt och hållet kommer att förfalla, i händelse R. o. Ad. skulle återremittera densamma, om 2 Stånd skulle bifalla betänkandet. Här äro egentligen blott gjorda några få anmärknrr, hvilka äro af reglementarisk beskaffenhet; men dessa anmärkn:r äro af den vigt, att de ej böra förfalla , då fråga är att vinna ett så stort ändamål, som här är åsyfladt. Man har nemi. fästat sig dervid och ansett att aflöningen skulle vara oriktigt fördelad emellan skeppsbyggmästaren och läraren i mathematik.
Under erinran om lurendrägeriets skadliga inflytande på befolkningens moralitet och hurusom omständigheterna verksamt lockade till dylik öfverträdelse i gränsorterna, så länge det icke vore tillåtet att derstädes köpa från Norrige kommande varor förr, än dessa blifvit transporterade till en flera mil aflägsen tullkammare och der lossats, yrkade motionären, att från Norrige öfver gränsen ankommande varor kunde af gränsbevakningen besigtigas och förpassningen granskas och påtecknas, samt varuegaren derefter och sedan förpassningen tillika med tull-afgiften blifvit öfversände till tullkammaren, vara berättigad att i gränsorten afyttra varorna, utan att desse behöfde medfölja till tullkammaren. J)å förslaget till förnyad förordning angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch sjöfarts-förbållanden vid innevarande Riksdag kommit under Rikets Ständers pröfning, har den förutsättning, under hvilken ifrågavarande motion hufvudsakligen blifvit vackt, förfallit. Och nämnde förslag, hvilket Utskottet uti särskildt Betänkande JYi 6 tillstyrkt Rikets Ständer att i sin helhet antaga, utvisar i hvad mån varuförseln öfver riksgränsen för det närvarande ansetts kunna frigifvas. Förslaget till mellanrikslag innehåller också föreskrifter i afseende å kontrollen öfver tullpligtiga varors landväga införsel från ena till andra riket. Utan rubbning af dessa föreskrifter, skulle den lättnad vid tullbehandlingen inom svenska gränsorterna, som motionären föreslagit, svårligen kunna tillvägabringas. Den kunde icke heller, enligt Utskottets tanke, förenas med erforderlig trygghet vid tulluppbörden. Dertill 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 7. skulle åtminstone erfordras väsendtliga och kostsamma förändringar i gränsbevakningens ordnande — förändringar, hvilka visserligen icke motsvarades af de jemförelsevis ringa fördelar, som motionen afser att bereda gränsboerna utöfver hvad mellanrikslagens föreslagna stadganden medgifva. Enligt dessa stadganden kunna alla Norrska alster och tillverkningar, med högst få undantag, i obegränsad myckenhet öfver riksgränsen utan tullbehandling införas och fritt föryttras. Tullpligtiga Norrska och utländska varor kunna jemväl i vissa bestämda qvantiteter tullfritt införas.
Lager af torf och risqvistar. c. Stenar. Det var nu första gången ett fartyg lade till vid denna kust. Vår hitkomst ansågs derför uppenbarligen af infödingarne som en mycket märklig händelse, och ryktet derom tycktes hafva spridt sig hastigt. Vi mottogo nämligen, oaktadt tält icke funnos i granskapet, talrika besök. Jag begagnade fortfarande tillfället att tillbyta mig en mängd för tschuktschernas lefnadssätt betecknande redskap. Åtta år förut hade jag insamlat och uppköpt en mängd »ethnographica» i nordvestra Grönland, och jag förvånades nu öfver den stora öfverensstämmelse, som egde rum mellan de husgerådssaker, som inköptes af tschuktscherna, och dem man på Grönland träffar i gamla eskimågrafvar. Min handel med infödingarne var för öfrigt denna gång förenad med ganska stor svårighet. Jag led nämligen känbar brist på första vilkoret för handelsföretags jemna gång, begärlig valuta. Emedan jag under 1875 och 1876 årens resor icke kunnat begagna de småsaker jag medförde för byte med infödingarne, men väl ryska sedelpengar, som med begärlighet mottogos, hade jag vid Vegas afresa från Sverige medtagit endast penningar, ej varor afsedda för byte. Men penningar hade här föga användning. En 25-rubelsedel värderades af tschuktscherna mindre än ett grant tvålomslag och ett guldeller silfvermynt mindre än tennoch messingsknappar. Ett eller annat 50-örestycke kunde jag dock utprångla, men först sedan det blifvit medelst genomborrning lämpadt till örhänge. De enda egentliga bytesvaror jag nu hade voro tobak och holländska lerpipor. Af tobak hade jag endast några dussin bundtar, erhållna af det parti, som herr Sibiriakoff ämnat öfver Jenisej införa till Sibirien. Öfvertygad som jag var att redan denna höst uppnå Stilla hafvet, strödde jag mitt tobaksförråd omkring mig med så gifmild hand, att förrådet snart blef slut och mina tschuktschiska vänners behof för flere veckor fyldt. Jag drabbades således, hvad detta mynt beträffar, redan vid infrysningen af slösarens öde att snart blifva vid klen kassa.
Ett Central-IIospital för detta och flere Län är, på välbelägen platts nära Upsala, under byggnad på Entreprenad, emot en kostnads-summa af 22,5oo R:dr Banco och blifver år i835 färdig,t, Öfver efterlefnaden af Kongl. Majrts Nådiga Författningar angående Gästgifverierne, hålles alfvarlig hand. Uti ^5 Församlingar finnas Sockneoch Fattig-Magaziner,. hvilkas fonder tillsammantagne utgöra 2r,836 tunnor i5 kappar spannmål, hälften Råg och hälften Korn. För förvaltningen deraf har Kongl. Majrts Befallningshafvande föreslagit förbättrade Reglementen, hvilka ock redan, med Kongl. Maj:ts Nådiga bifall och stadfästelse, äro af några Församlingar antagne. Tillåtna Krogar å Landet äro 18 st., hvaraf dock ro äro anlagde för Bruks och större Herregårdars behof. Till Rofdjurens utrotande anställes årligen Skall, med temmelig god framgång, hvarjemte 18 st. Varggårdar äro anlagde. Till underdånig åtlydnad af Kongl. Majrts Nådiga Bref den 19 Junii i83o blefvo Länets Innevånare, den 2 September samma år, inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hörde huruvida de ville befrias från Skallgångar saint Varggårdars och Varggropars underhåll, emot utfästande i stället af vissa belöningar för Rofdjurs fångande. I anledning deraf beslöto de flesta Häraders Ombud, att förhöja de i Kongl, Maj:ts Stadga om Jagt och Djurfång den r3 April 1808 omförmäldta skottpenningar till 12 R:dr för dödande af en Björn, 9 Rrdr för en Varg, 6 Rrdr för en Lo och 3 R:dr 16 sk., allt Banco, för en Räf, att fördelas uppå och utgå af hvarje matlag å Landet sorn har kreatur.
Commendanterne i Fästningar samt Gränse Iransport ... 2,708,000:'— Kong'.- Maj:is Nådiga Propos. f Kongl. Maj. ts Nådiga Propos. N:0 2. 71 Transport och Garnisons - orter har Kongl Majrt i Nåd er ansett böra, i stället för de förut å Stat uppförda löner och serskildt utgångna tractumenten , erhålla arfvoden jemte förra anslagen till skrifmaterialier oeh vakt-journaler, samt dessutom bibehålla innehafda löner å Stat vid Regementen och Corpser. Staten för dessa Arfvoden m. m. uppgår till 74°o R:dr 16 sk., svarande emot 2775 R:dr 6 sk. i silfver. Krigs - Academiens förra Stats-summa utgör 29,680 R:dr 6 sk. 3 r:st. Banco , med derunder beräknade 1146 tunnor spannmål ; man sorn den - • 2,708,000: .Transport * • • 2,708,000:*—*—** rJ^ Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o 2. Transport • • 2,7o8,oou na summa varit otillräcklig och fyllnaden i-beliofvet årligen måst af andra tillgånger å Hufvud-Titein afses, hafva, i enlighet med detta förhållande, 1111 blifvit uppförda 36,ooo R:dr Banco. M"dydlim än n a G arli izons - Sjukhusets Stats-sumrna 3r,3ig R:dr 9 sk. 4 r:stBanco, har visat sig enahanda förhållande; och äro, enligt uppgjord calcul för denna Stat, behöfliga 37,500 R:dr Banco. Till EocercitieSquadroners underhåll vid IndeldtaCavalleriet äro förut anslagna 22,000 R:dr Banco, hvilka härtill fortfarande äro behöfliga. Transport 2,70s,ooo; igl. Maj.ts Nådiga Propos. Transport