Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den tillöfaDc orDitiaric folDat*roteringen i Dtifet; ll.o af Den l September famina år, angåenDc befriclfe för 9Ut|lf)åb lare inom kungsörs fögDeri från Dagöroerfélöfen i affcenDe på Deraö flom» Remman. §. 55. 3 öfroerenéjlämmelfe meD 89 § 5Kegetingé»formen odj 60 § SviféDagé» DrDningen, bafroe <2öi, få träl i förefomna frågor röranDe Sttfeté allmänna l>uét>åflning fann DermeD gcmenjfap cganDe inrättningar od) författningar, forn ocf uti åtjlilliga anDra ämnen, boö Äongl. iöiar.t anmält 'ilöåra bemftäHanDen, önjfningar od) förjlag genom följanDc unDerDåniga jftifrcelfer, nemligen: l:o af Den 15 februari 1851, angåenDe fantmanDrag af författningar, i affcenDe på fringtranDranDe gefäller od) anDra icfe bofafla perfoner m. m.; 2:o af famina Dag, meD anhållan, att ^vongl. åpammDrDningen af Den 24 januari 1771 måtte öfroerfeS o cl) förbättras; 3:o af famina Dag, angåenDe föränDring i fdttct att tillf)anDaf)ålIa afffe-' DaDe frigSmän m. fl. penftoner ocl) nåDegåfroor; 4:o af Den l Nars famina år, meD anhållan, att unDerföfntng i affe
Hufvudrollerna innehafvas af fruarna Östberg (Gioconda, sångerska) och Edling (Laura) samt fröken Wolf (Giocondas blinda moder); hrr Ödtnann (Ezio Grimaldo, ädling från Genova), Sellergren (Badoero, statsinkvisitor) och Johanson (Barnaba, gatsångare). Flere af k. operans bästa krafter medverka alltså i den synnerligen melodiösa och på musikaliska skönheter i öfrigt rika operan, hvars libretto därjämte är ganska spännande. Handlingen försiggår i Venedig. Första akten spelar å den stora gården till dogernas palats, den andra å ett i hamnen liggande fartyg, den tredje inne i nyssnämnda palats, och i den fjärde är scenen afdelad i tvänne hälfter, af hvilka den ena föreställer en gata utanför det hus, där Gioconda bor, den andra sångerskans rum, hvarifrån man har en förtjusande utsikt öfver den berömda Canale graude. De nya och vackra dekorationerna äro målade af hr C. Jansson. Till ett närmare omnämnande af operan återkomma vi som sagdt i nästa nummer. Vi kunna dock ej underlåta att redan nu nämna, det fru Östberg i Giocondas härliga parti rent af öfverträffar sig själf. Att förväntningarna varit stora och intresset för operan redan i förväg lifligt, framgår däraf, att de flesta biljetter till premieren slutsåldes i dubbelt förköp. r K. Dramatiska teatern bjöd i onsdags åter på nytt program, nämligen » Pappas åsikter », komedi i 1 akt af E. Gondinet, samt » En kritikers debut », komedi i 3 akter af Echegaray. Föreställningen, till hvilken vi i nästa nummer återkomma, gafs till förmån för k. teaterns pensionsinrättning. Vasateatern. Denna teaters nya program, som första gången gick förliden lördag, har lyckats lifligt slä an, tack vare den verkligt roliga bearbetning af Frans Hodells välkända lustspel » Bostadsbrist » som Birger Schöldström åstadkommit med » Tre ljusa pojkar. » Det friska och harmlösa skämtet har på ett synnerligen talangfullt sätt moderniserats och verkar nu så färskt, som vore det gjordt i dag; af någon lappning med nya klutar på det gamla klädet märkes ej ens sömmen.
Det är på sådane anledningar, som Utskotten icke kunnat annat än tillstyrka bifall till Academiens mening att det Frauska systemet icke borde antagas, utan att storleken hvaruppå Svenskt mått, mål och vigt borde grundas, ”skulle bestämmas ”till en del af längden af den pendel, som på ”någon viss orts latitud fullbordar hvarje slag, ”på en secund vid hafvets yta och i lufttomt ”rum.” Det är dessutom för Allmänheten likgiltigt, huru Likaren är tagen och fastställd, allenast den är oföränderlig. I öfrigt får jag blott förnya min anhållan, att Betänkandet måtte återremitteras, åtföljdt af de anmärkningar och yttranden Herr Lefrén och jag nu afgifvit. Herr Lefrén: Friherre Cederström har i följd af mina gjorda anmärkningar tillstyrkt återremiss, men ansett att så väl fotingssom måttsystemet borde införas, anförandes såsom skäl dertill: att Allmogen genom mått-systemet skulle vänjas vid decimal-räkning, hvilket Friherren förmodar skulle underlätta öfvergången till det för StatsRäkenskaperne antagna fotings-systemet. Denna tvåfalldiga ändring af nuvarande målsätt, anser jag så olämplig, att jag icke annat kan än deremot på det högsta ifra. Här är ju icke fråga att gifva Allmänheten öfningar i Decimal-räkning, utan frågan år att införa ett enda systeme, som är enkelt och lätt fattligt. Om man har betänkligheter vid att införa fotings-systemet, sorn af alla erkännes äga dessa Den 27 Maji e, m, 677 egenskaper i utmärkt grad, huru vill man då ens tänka på tvännes samtidiga införande. Att bibringa allmänheten begreppet om tunnans hundradedelar (måttet) och på samma gång framställa till jemförelse fotingen och dess tionde samt etthundrade-delar, vöre ju rakt ledande till den oundvikligaste oreda, jag vågar säga, äfven för de folk-classer, hvilka i allmänhet anses äga kunskap i räknekonsten, ett trassel, som icke en gång genom de föreslagne så kallade reductions-tabellerne kunde häfvas, emedan desse nödvändigt skulle blifva så invecklade, att de ej af mängden utan särskild undervisning kunde begagnas.
Sverige kom i besittning af denna koloni under sednare hälften af förra århundradet, då, genom en den 1 Juli 1784 med då varande Kongl. Franska Regeringen afslutad konvention, ön afträddes till Svenska Kronan i utbyte mot den nederlagsrättighet i Götheborg, som då ensamt för Franska varor beviljades, men hvilken nederlagsrättighet sedermera, enligt Kongl. Förordningen den 10 Maj 1794, utsträcktes äfven till andra länders produkter. Redan år 1785 förklarades denna ö för en allmän frihamn och utgjorde i sådan egenskap under de nästföljande åren en af VVest-Indiens betydligare handelsplatser. Ehuru, till följd af omvexlande förhållanden, Svenska Statskassan äfven under framfarna tider måst vidkännas årliga utgifter för kolonien, hvars välstånd och förkofran rubbades dels genom fiendtliga infall och dels genom invärtes skakningar, har dock sedermera denna koloni, efter det lugnet derstädes blifvit äterstäldt och den under några år åtnjutit en fredad handel, af sina inkomster kunnat tiil Svenska Statskassan lemna ett icke obetydligt öfverskott. Vid 1812 års riksdag biföllo Rikets Ständer af Kongl. Maj:t gjord framställning om denna kolonis särskilda styrelse utan sammanhang med moderlandets statsförfattning samt afski jande från all gemenskap med samma lands drätselverk; dervid Rikets Ständer yttrade sig anse de inkomster, som från kolonien kunde erhållas, vara allt för mycket beroende af händelsernas föränderliga skick, för att af Svenska Statsverket kunna med säkerhet påräknas; hvarjemte Rikets Ständer vid sitt då vidtagna beslut fästade det vilkor, att ön S:t Barihelcmy’s förvaltningskostnader, ehvad öns inkomster blefvo högre eller lägre, derefter icke skulle komma att belasta Svenska Statsverket, utan att sådana anstalter vidtogos att af öfverskotten alltid tillhandahölles hvad till fyllande af bristerna erfordrades.
Det blef sent innan han kom hem på natten, men Maria, som låg vaken, hörde hans tassande steg i tamburen, och när vatten karaffen en stund därefter föll i golfvet inne i hans rum, for hon förskräckt upp ur bädden, fruktande att någon olycka händt. Sedan dess fick hon icke en blund i sina ögon. Framåt morgonen hörde hon kammarjungfrun utföra sitt nattliga barmhärtighetsverk. Därefter föll hon i ett tillstånd af dvala; det var icke sömn, icke någon fullständig bedöfning, ty hon förnam alltjämt den slitande värken i bröstet. Den hade nu satt sig fast på en bestämd punkt. Det led mot slutet af april. Mälarens isar hade smält, och de frigjorda vågorna flammade i solen som hvita eldslågor. Himlen var blå, icke mjölkhvitt blå, som den är det om sommaren, utan friskt och kyligt blå, som den kan vara det under några få af vårens första solskensdagar. Ännu stodo träden i Humlegården kala, men gräsmattorna skiftade redan i grönt. Genom fönstret i sitt sjukrum kunde Maria se de nakna björkarna i brynet af Liljansskogen. Grenar och kvistar hade antagit den violetta ton, som är det första tecknet till, att safven börjat stiga. Snart skulle knopparne slå ut ... men när de första bladen stucko fram ur sina svepen, skulle hon bäddas ner i den mjuka, varma jorden. Sjukdomen hade under de sista månaderna utvecklat sig med en allt ödeläggande hastighet; den hade gripit omkring sig både utåt och inåt, och efter operationen hade såret icke velat läkas. Nu visste hon, att hon skulle dö, och denna visshet fyllde henne med vemod där hon låg och blickade ut mot våren, hvars sommar hon aldrig skulle se. Hennes sjukbädd stod i det stora rummet näst intill salongen, ett mellanting mellan växtrum och kabinett, möbleradt med låga, mjuka möbler, bland hvilka hennes säng flyttats in. Alla växterna funnos kvar, med undantag af några få, hvilkas utdunstningar hon icke kunde tåla. Närmast henne spridde ett feberträd sin doft af kamfert, och öfver hennes hufvud lyfte en stor solfjäderpalm sina blad i luften som välsignande händer. Därunder låg hennes hufvud på det hvita örngåttet.
Vissa sysselsättningar börja medföra hufvudvärk, sömnlöshet, retlighet — detta är tecken, att kroppen är öfveransträngd och behöfver hvila. Den kärnfriska vill gärna förklara dessa tecken som kinkighet och otålighet, och den angripna vill ej alltid erkänna dem. Det ser ut, som vore det lättare att trotsa eller vänja sig vid dem än att skänka dem skyldig uppmärksamhet. Alltså: signalen lämnas opå- aktad, och katastrofen underlåter ej att inträffa. Den sjuka dukar under och blir oförmögen till arbete under sin återstående lifstid eller bäddas ned i en för tidig graf. Ett ganska vanligt sätt är att på hela släktet tillämpa teorier hämtade från en enskild individ. Man säger: min mor gjorde så och så, utförde allt det, som du nu har att utföra, och lefde till åttio år, utan att någonsin vara sjuk eller öfveransträngd. Detta må vara ett aldrig så visst faktum i och för sig, så utgör det likväl ej något prejudikat för en annan individ i andra förhållanden. Det obesvärade sätt, hvarpå värdefulla och man kunde tycka för de sina nästan oumbärliga personer tillåtas försvinna .från jorden, i all synnerhet på landsbygden och bland en mindre upplyst befolkning, väcker iakttagarens häpnad. Kanhända ligger till grund för detta förhållande en omedveten fatalism: » Det som skall ske, det sker. » Eller ock den fasta förtröstan, att Försynen ej skall tillstädja en så stor olycka. Sålunda kvarstannar den bröstsjuke i ett rum, där han är utsatt för iskalla pustar, hvar gång dörren öppnas, och den nervsjuke enerveras fortfarande än ytterligare af barnskrik, vagnsbuller och annat slammer, till dess han utbrister: » Gud gifve jag vore i min graf! » Att bota en sjukdom är oftast förenadt med stora kostnader, mycket besvär och mycken tidspillan. » O m jag bara vetat, om jag förstått förut, » äro uttryck, som ej sällan höras. Men hvarför förstod man ej, när signalen gafs på ett ganska tydligt sätt? Mycket mindre hade fordrats för att förekomma sjukdomen.
Bilagor till PleniProtocollet för den 18 Augusti, eftermiddagen. N:o i. Herr von Hohenhausen, Michael: Sorn jag icke var tillstädes i Plenum då återremiss beslöts på Betänkandet rörande anslag af Staten till Södertelje Canal, får jag vördsamt anhålla att några anmärkningar dervid, hvilka jag skall hafva äran framställa, måtte få åtfölja nämnde Remiss. Det torde vara af högsta vigt för Riksens Ständer i frågan om beviljandet af ett nytt anslag utaf Statens Medel , veta hvad dermed blifver uträttadt. Af Höglofl. StatsUtskottets Betänkande har man icke kunnat inhämta upplysning i hvad delar Södertelje Canal , sorn s^dan 3:ne år hegagnats, år ofärdig och omkostnads förslag på det felande arbetet blifvit ingifvit till StarsUtskottet. Att Bolaget för Södertelje Canal gjort sig vål förtjent att af Staten understödjas , lärer allmänt erkännas. Jag hade likvist trott detta understöd af Staten bordt bestå uti en efterskånkning af den skuld stor j 00,000 R:dr B:co hvaruti Bolaget står till Staten, om nemligen ändamålet dermed står att vinna, hvilket StatsUtskottet måtte vara i tillfälle att pröfva, ty skulle den olyckliga händelsen inträffa , att, att sedan Staten utgifvit 75,000 Ridr B:co, CanalBoIaget år 1828 skull® befinna sig i #am - ttcn iS Augusti t, m. 2?! ma ställning som nu, skulle fortfarande af detta bidrag behöfvas,' och ingen säkerhet uti det försträckta Capitalet finnas, utom uti en inteckning i den Canal, som icke mägtade underhålla sig sjelf. Jag föranlåtes så mycket mera till denna framställning, som de ökade anslag hvilka vid denna Riksdag blifvit beslutna, tyckas sätta utom all tvifvel, det Riksens Ständer icke böra för framtiden belasta Nationen, med några ständiga utgifter hvilka de kunna undvika, såsom t. ex. räntor å actier, hvilket dessutom kunde leda till ett ofördelagtigt praejudicat. Hörsammaste Memorial\
Och sedan-man i Stor-Brittanien tänge insett olägenheten af det Engelska rekryterings sättet ocii styrelsen lärer vara betänkt på att införa det Franska v.tskrifnigs-syslemcl medelst lottning emelian alla tjenstbara män fiån 18 till 40 år; — så skall det troligen icke dröja länge, innan den Franska sjöinskrifningen följer efter, äfven der, till de båda landtoch sjövapnens fulländning i denna hufvudsakliga del: — och, det må kunna tilläggas, då den ännu ej uphäfda presslagen, såsom en allt för länge qvarstående barbarism, dermed tillika kan försvinna.a »Det må vara att en Ehrensvärd förutsagt, hvad erfarenheten visade, att den till 1788—90 årens krig samlade inaterielen af 26 linieskepp och 16 fregatter, icke kunde bemannas med sjöfolk : så bevisar det dock ingenting annat, än att Sverige då som nu, hade, såsom nyss nämndes, sina saker så inrättade och ordnade, afl den verkligen befintliga tillgängen icke kunde eller fick på ett naturligt och följdriktigt sätt användas. Den utgör en ouptagen sjömalm, i sig innebärande tusental af sviirdsämnen, ännu utan form och egg. och en kraft, som endast väntar statsmannens ordnande hand och landets insigt om dess oberäkneligt stora vigt, för att väcka den till lif och verksamhet för landels försvar. Om en sjöinskrifning, på samma grunder som den Franska L’Inscription AI a r i t i me, funnes i Sverige, med blott de förändringar sorn vissa lokala egenheter och andra olika förhållanden kunna göra nödvändiga, och om denna inrättning, likasom den Franska, utfördes och begagnades i full praktisk tillämpning, och icke likt sjöbeviiringen hos oss, blott fanns i theorien och på papperet, utan lif och verklighet: så skulle man väl ändtligen uphöra att framhålla den grundlösa satsen, att detta land, med en kuststräcka af ofver tvåhundra svenska mil, 176 Den 28 Januari e. m. tagen i rak mätning, saknar tillgång på sjöfolk för hvilket ania] skepp som med dess öfriga tillgångar må kunna frambringas nu eller i en framtid.
Såsom man vet, så äro bruksegendomar taxerade lika strängt som jordegendomar äro lågt taxerade, och enl. hvad ifrån orten skall hafva af sakkunnige personer blifvit yttradt, så skall det icke vara utsigt att få sälja dessa brukslotter utan en förlust af 15,000 r:dr af deras upskattningsvärde. Om nu dessa 15,000 r:dr afgå ifrån 17,500 r:dr så återstå icke mer än 2,500 r:dr således mindre än hvad kronans fordran är reducerad till äfven efter StatsUtsk:s förslag. Då skulle således icke den förtjenstfull Presidenten af Billberghs familj, genom denna skenbara välvilja af R. St., erhålla någonting, likasom det i sjelfva verket blefve en obetydlig förlust för Staten; ty äfven om man bevakade de 109,736 rdr 36 sk. 9 rst., så år troligt att de flesta inteckningarne skulle hafva förmånsrätt, hvilket kronan deremot icke för denna fordran kunde få. Då på Den 15 Mars e. m. 485 flera anförda skäl StatsUtsfe. har ansett Presidenten af Billberghs förtjensler af fäderneslandet vara så stora att de fordra något afseende, och då, — hvilket omdöme man än må hafva öfver hans åsidosatta emhetspligter, — (Högsta domstolen har förklarat honom skyldig till sädane, och ehvad omdöme den enskilt kan ega, måste dess dom aktas) så kan icke nekas, dels att den bevakningspligt, han ansetts hafva åsidosatt, varit svår att jemte öfriga emhetspligter upfylla, dä den lika ålåg honom öfver 84 tullkamrar, och att hans förseelse endast bestått i möjligen för stort förtroende till underordnades fullgörande af deras pligter, utan alt den ringaste misstanka funnit, alt han deraf vunnit någon enskilt fördel.
Huru skall Kammar-colkm kunna hafva en sammanhängande öfversigt af fattigvården, då det blott får mottaga besvären från landet, men icke från städerna? Jag önskar således icke blott att det här föreslagna stadgandet må borttagas, utan äfven att det utbytes motett annat, innehållande att alla fattigvårdsmål skola i besvärsväg gå från landshöfdingarne till Kammar-collrm. 1 4;de mom. stadgas: ”Då tvist uppstår om skyldigheten att besörja fattigvård för någon dertill berättigad person.” Jag tror man borde skrifva någon deraf behöfvande person; ty rättigheten är något oviss, särdeles då Utskrn, såsom mig synes, rätteligen utgått från den grundsats, att fattigförsörjningen är barmhertighet. Då skall man ej tala 0111 rättighet. I 20 §:n föreskrifves, att Konungens Bef:h:de tillkommer att tillse författningens efterlefnad. Jag tror alt denna § är öfverflödig, ty landshöfdingarne skola efterse förfaltningarnes efterlefnad i alla hänseenden, lika hvad fattigvården beträffar, som i andra mål, hvarmed de hafva att skaffa. Det står i deras instruetion och behöfver icke upptagas här, der det möjligen kunde föranleda dertill, att landshöfdingen ansåges, utan att någon klagan vore förd, böra blanda sig i målen, hvilket väl icke måtte vara meningen. Någon har gjort an märk n. deremot, att i denna stadga funnes intagen den föreskrift, som redan är gifven i K. brefvet den i5 Juni 1773, att fattighjon, som går utom socknen, skall på socknens bekostnad återsändas dit, hvarifrån det a'48 Den 9 S e p t c 111 b e r f. m. kommit. Man säger att delta möjligen skulle ådraga socknen dubbla kostnader och gifva fattighjonen tillfälle att vålla de församlingar skada, af hvilka de icke ansåge sig nog väl behandlade.
De fall undantagna, då brännvinsbrännings-redskap, antingen ostämplade eller stämplade, finnas af större innehåll, än egaren får dem bruka, samt denne, på grund af 34 §., till ansvar härför kan kännas skyldig, må, vid skeende beslag hos någon till brännvinsbränning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken panna utbrytas och jemte tillhörande redskap egaren fråntagas, eller rättighet till brännvins-tillverkning honom förmenas, innan, efter föregånget laga åtal, förste domstol i målet förklarat redskapen förbruten, utan ege åklagare blott, vid af Expeditions-Utskottets Förslaglill und. Skrifvelse, N:o 199. (565 af honom gjordt beslag, att, till förekommande af förblandning eller förbytning, marka så beskaffad panna och öfriga redskap medelst påslående af en tjenlig stämpel. §• 59- Undersökning eller visitation, i afseende på öfverträdelser af hvad i denna Författning är stadgadt, så väl om brännvins-tillverkning, som om brännvinsbrännings-redskapens innehafvande och försegling, må alla lider på dygnet anställas uti brännerier, köks-, bryggoch bageri-stugor samt andre rum eller byggnader, hvilka för brännvinsbränning eller omdistillering af brännvin kunna begagnas. Beslagare, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dem lagligen tillkommer, böra vid dylika tillfällen synbart bära på sig sina brickor eller andra för dem påbudne tecken, eller, i brist deraf, sina fullmakter eller förordnanden, hvilka, innan visitation eller beslag göres, skola på stället uppvisas: vare likväl ordinarie, i orten kände och boende, kronooch stadsbetjente frikallade ifrån skyldigheten att sin behörighet till sådana förrättningar styrka.
Då härefter till afgörande företogs, hvilka särskildta anslag, som, utöfver de ordinarie stats-behofveu under Riks-statens femte hufvudtitel, borde Rikets Ständer till beviljande för vissa år föreslås, så afgaf Departements-chefen följande skriftligen författade betäukauden jemte bilagor, öfver de deri förekommande anslags-frågor: Extra §tats-ltegleriiigcn* l:o Ma ter telen. “Då det varit en af mina väsendtligaste pligter att uppgöra och för Eders Kongl. Majit framlägga sådane arbetsplaner för användandet af det utaf Rikets sed, nast församlade Ständer beviljade extra stats-anslag, att det dermed afsedda ända** målet; iståndsättandet af Eders Kongl. Majlis Flottas materiel m. m. kunde på lamp*- 8 [Kongl. Maj:ls Nåd Prop. om Statsverket 1853. ligaste sätt uppnås, till så stor del, sora dessa medel medgåfvo, är det jemväl' nu min pligt att icke allenast redogöra för huru dessa arbeis-planer fortskridit och medlen användts, utan äfven att för Eders Kongl. Majit angifva de brister, som ännu förefinnas vid sjö-försvarets materiel, för att kunna i tjenstbart skick försätta de delar deraf, hvilka förtjena att göras användbara, samt att för Eders Kongl. Majit föreslå sättet att sådant tillvägabringa. Det är med anledning häraf jag i .underdånighet anhåller, att till dagens protokoll få vidfoga följande bilagor, hvilka åskådliggöra dessa förhållanden: l:o. Uppgift å antalet och tillståndet af Eders Kongl. Maj:ls Flottas fartyg vid 1852 års början. 2:o. Uppgift, utvisande fördelningen utaf det af Rikets sednast församlade Stunder beviljade Extra stats-anslag. 3:o. Uppgift på de arbeten m. m., som å Eders Kongl. Maj-.ts Flottas fartyg dels blifvit verkställa under åren 1852 och 1853 och dels blifva verkstälda under nästkommande år 1854. 4:o.
Jag anhåller att få fästa Frih. Cederströms uppmärksamhet derpå, att det målet, som står näst efter det, hvars uppskjutande nu är i fråga, endast innehåller en anmälan om 3:ne Stånds beslut, och att derefter förekomma 2:ne mål, hvilka angå R. o. Ad. enskildt, och af hvilka det ena fordrar skyndsamt afgörande, emedan det afser möjligheten att få i4,ooo r:dr förräntade, hvilka nu ligga ofruktbara i Riddarhusets cassa. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Frågan huruvida plenum må fortfara eller icke, beror i första hand på Hr Frih. o. Landtm, att afgöra; men skulle plenum komma att fortfara, så yrkar jag att den ordning, som daglistan innehåller, må följas, och alt icke någon öfverhoppning af något ärende må äga rum. 3l2 Den 22 M a j e. m. Frill. Cederström, Anders: Såvida millen "ivo af så ringa intresse, som Hr von Hartmansdorff uppgifver, så vill jag ieke lägga mig emot hans anhållan. Jag har icke tagit så noga reda på dem, och kan således icke känna, om något af deni ur af större vigt. Frih. Boye: Som det sist på listan uppförda målets afgörande egentligen beror utaf de gode män, som testator utnämnt, och den ene af desse gode männen nu icke är tillstädes, utan befinnes derifrån lagligen hindrad, så anhåller jag att samma inål måtte andra gången få läggas på bardet; ty utan hans yttrande kan ingenting i den saken (illgöras. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt hvad nu först anginge det mål, sorn stod närmast på föredragn listan under A:o 23, nemi. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns utlåt. N:o 17, så hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade linna lämpligt alt nu förbigå detsamma. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.