Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-chefen, Statsrådet Carlson till justering nedannämnda, enligt Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 4:o om anslag af prostetunnor från Bodarne och Skagershults socknar i Örebro län till prosten i Edsbergs kontrakt af Strengnäs stift; Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bifogade, samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo N. Fredr. Sander. Kongl. Majits Nåd. Ank. till Exp.-ITtsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd. Kongl. Majlis nådiga Proposition till Rikets Ständer, om beviljande af prostetunna för Ramsjö församling i Gefleborgs län till prosten i Helsinglands Vestra öfra kontrakt af Upsala stift; Gifven Stockholms Slolt den 21 December 1865. Uti skrifvelse den 5 sistlidne Juli har Upsala stifts Konsistorium, med åberopande af 24 § i Kongl. Resolutionen uppå Presterskapets besvär den 10 Mars 1719, underdånigst anliållit, att sedan Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 21 Augusti 1860 förklarat Ramsjö till Ljusdals pastorat i Gefleborgs län hörande annexförsamling inom Helsinglands Vestra Öfra kontrakt skola utgöra ett eget pastorat, en prostetunna måtte för denna församling varda prosten i nämnda kontrakt beviljad. Och hafva Kongl.
Stocki holm den 9 Julii 1S «8- På RiddarhusUtskottets vägnar, J. M. Spens. CW. Riben.' Capita)-Räkning för - Debet. Afkortning - U t gi fterneKostnaden till PleniProtocollernes tryck1 ring för åren ib®9, T8io och ista - 5932, 37, Förskott till tryckninningen af 1789 års PleniProtocoller - 600 — Interessen - -*236,25, 4. Uppbördsprovision och Remisslage 52,29, li. Balance den i Maj 1 8 xSDebiterade medel ännu inneståendei landet och hosUppbördsmännen B:co Specie, R:dr fk.l r. 4! Credit. B:co Specie. R:dr ik. r. Inkomsten. I Maj 18x 8- N. W. Stråle. 2 34 Den li Jutii. Upplästes till justering Expeditions-Ut*’ skottets insände förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit om ett lånebiträde från Banken till Götheborgs Stad. Herr Mannerstam, Johan; Vid det nu upp* läste förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, rörande det Götheborgs Stad beviljade lånebiträde, får jag erinra, att, enligt de till Utskottet ankomne Protocoils-Uidrag, hafva endast Presteoch BorgareStAnden stadnät i det Beslut Expeditionen innefattar; hvaremot Ridderskapet och Adeln besluta, att detta lån borde utgå af dm till DiscontAssignationernes inlösande bestämda summa , samt BondeStåndet åter af den till Silfver-uppköp anslagne Fond; af hvilken anledning BancoUtskotiet ansett sig föranlåtet, att uppgöra ett förslag till sammanjemkning af RiksStåndens beslut; och får jag derföre ödmjukeligen hem* ställa , om icke ofvanberörde Expedition må hvila, intill dess samma jemkningsförslag ifrån Utskottet inkommer.
Mitt namn är väl icke nämndt af MinisterTalarne, och jag vill derföre icke eller nämna deras; men då framställning af en värd Ledamot emellertid blifvit gjord derom, att dels frågan blifvit discuterad, innan den varit handlagd af ConstitutionsUtskottet, dels ock att stränga ord blifvit af några Ledamöter nyttjade; så torde detta icke böra lemnäs obesvaradt. Hvad beträffar den omständighet, att ConstitutionsUtskottet bort först yttra sig, så tyckes det affichera, att ConstitutionsUtskottet är en Repliepunkt uti kinkiga och brydsamma omständigheter, och jag medgifver mera än gernaatt detta Utskotts yttrade meningar och grundsatser hafva vid denna Riksdag fullkomligt svarat mot det förtroende, 210 Den 19 Maji f. m. som Vederbörande dertill satt. Utskottets beskedlighet och menlöshet är åtminstone anmärkningsvärd, om den just icke är prisvärd; ty, hvad beträffar de stränga orden, bör jag förklara, att fastän bland det täcka könet sommarljumma och spenvarma uttryck, och ett mjölkspråk, kan vara passande, är sådant likväl icke värdigt eller användbart i en Nordisk Folkförsamling. Frie män skola hafva fria tankar; och af talet bedömmer man själen. Intill dess de Österländska sedvanorne hos oss blifvit naturaliserade, bibehåller jag dem, som jag i arf emottagit af mina förfäder. Friherre Lagerbjelke, Johan: Jag ämnar ej förlänga den redan nog långa discussionen; men då Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt yttrat den förmodan, att någon skulle uppträda, för att upplysa, huruvida icke något nytt skepp blifvit bygdt för de influtne medlen af de försålde skeppen, anser jag mig i största korthet böra meddela den upplysning, att ganska betydliga förråder af virke och dylikt för Flottans materiel med desse medel upphandlades, hvarigenom det blifvit möjligt att, att på sätt som skedt, sedan 1825 till största delen nybygga 2 Linieskepp och 1 Fregatt. Hans Excellence Herr Grefve af JVetterstedt:
Memorial innehåller väsendtligen tvenne delar; den första tillstyrker offentligheten, den andra angår sättet, huru den bör äga rum. För min del tror jag, att Ridderskapet och Adeln skulle begå ett misstag, om Ståndet icke behandlade frågan i samma ordning; dels derföre, att det är naturligt att först afgöra hvad man vill, innan man talar otn sättetj att utföra sin vilja; dels derföre, att om icke den ordning iakttoges, det nödvändigt skulle hända, att åtskiltige Ledamöter, som önska offentlighet, men ej gilla det sätt, som Utskottet föreslagit, skulle nödgas uppoffra sin öfvertygelse i ena eller andra fallet, eller ock säga Nej till alltsammans. Man har bort någre Ledamöter vilja alt verkstäliighets-åtgärderne skola behandlas af Lagutskottet, andra åter, att föreskrifterna derom skola införas i RiddarbusOrdningert; och bäggedera äro afvikande från RiddarhusUtskottets framställning att blott intaga dem i Riddarhusets Ordningsstadga. Om derföre proposition gjordes till bifall å Utskottets Memorial* Den 3 Februarii f. m. 61 vöre det att befara, att både de, som ogilla hufvud frågan, de som önska detaillerne behandlade i Lagutskottet, och de som vilja se dem införda i RiddarhusOrdningen, skulle alla tre lagga Nej, hvarigenom ett afslag säkert skulle följa. Utan oro öfver utgången, emedan jag är Öfvertygad, att det rätta i saken dock småningom segrar, Önskar jag blott, att ett rigtigt behandlingssätt måtte iakttagas, så att man lemnar hvar och en frihet, alt yttra sin mening. Min åstundan instämmer således med Herr von Heynnes, att nemligen frågan, om offentlighet medgifves, må blifva den första, som framställes, med förbehåll att det lemnäs Ståndet öppet att sedan öfverlägga om sättet, huru.
Utdrag af krotocollet, hållet i Högloft. Nidderftapet och Adelns klemma den 8 Mars 1810. S. D. Bifölls lil alla delar Stats-Utskottets - Den 9 Mars. 42Z tets den 26 Februarii pä bordet lagda Utlätande, i anledning af et til berörde Utskott remmiteraöt Zetemoiial af Herr Lerkman, Ambrosius b/lagnus, rörande ersättning för de Jndelningshafware, som genom den med Rytzland sist afflmade Freden mistat flere eller färre af deras Lönings-Hemman, och således fatt sina Löner i mer eller mindre man förminskade. Hwarom de öfrige kespeäivs Standen genom Utdrag af krotocollcu skulle manligen under» rattas. ve supi-L. Utdrag af krotocollot, hållet i Högloft. Nidderskapets och Adelns plenum den 8 Mars IZIO, S. D. Högloft. Ridderskapet och Adeln bifött Stats-Utskottets den 26 Februarii pa bordet lagda Memorial, innehallande Förslag i anledning af Högwördige PrästeWällofi. Borgareoch Hederwärda Bonde-Standens liemisscr, angående medel at underhalla det til Hans Majus ^position i underdånighet öfmerlemnade Haga Lustflott och Park, samt huru detsamma ma komma ar nyttjas och tUsponeras; hwarom underrättelse skulle de öfrige liespsÄive Standen genom ^lotocoUs-Utdrag manligen meddelas, vt supra. Utdrag af krotocollet, hattet i Högloft. Nidderskapets och Adelns klenum den 8 Mars 1810.
Det är väl föga hopp att förmoda, det R. o. Ad. skulle vilja antaga detta förslag, då en ledamot af LagUtsk. sjelf, efter ali hafva försvarat dess grunder, förklarat, att han icke egentligen anser det vara någon nödvändighet att antaga det, efter som vi redan hafva en lag för utrikes och en för inrikes vexlar. Jag tillstår likväl, att detta hans yttrande föreföll mig högst besynnerligt, emedan det då är svårt att 606 Den 20 Maj. inse hvarföre motionen å nyo blifvit upptagen, och jag gissar alt motionären, Hr Schartau, äfvensom Ulsk. i allmänhet och många andra funnit saken nödvändigare. Ett skäl, som jag anser här icke höra lemnäs utan svar, är det af Hr von Hartmansdorff anförda, nemi. alt det verkligen är oformligt, all lill Konungen öfverlemna en lag, med förklarande, alt Konungen skulle äga att i vissa afseenden på egen hand pröfva hvad som likväl, enligt grundlagen, hör pröfvas af Konung och Ständer gemensamt. Men redan förra gången jag hade ordet, tog jag mig friheten förklara den historiska orsaken dertill. Nu vill jag blott visa, huru lätt detta cardinalfel är afhjelpt, nemi. genom ali utstryka det sisla mom. af hvad Ulsk. i betänk. N:o (52 föreslagit, nemi. den slutmeningen, sorn börjas med: ”dels ock” etc. Detta tillägg synes vara expres så stäldt, att det kan helt och hållet borttagas, och dermed är det vigligaste inkast, som Hr von Hartmansdorff gjort emot lagen, helt och hållet förfallet. Då nu öfverliiggningeu ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk. N:o 62 med den i utlåt. N:o 124 föreslagna förändring, ropades starka nej, blandade med åtskilliga ja. Uppå sedermera framställd propos. hlefvo LagUtsk:s ifrågavar. betänk, och utlåt, afslagne. Föredrogs och bifölls LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk.
Vid föredragning af Högvördige RresteStändets ProtocollVUtdrag af den 5 den* ne*, innefattande Ståndets Beslut, att anmoda StatsUtskottet att närmare granska redovisningen öfver Statens förskott till tryckning ak RiksStåndens Protocoil vid 1815 ars Rikslag, med dertill hörande Bihang, saint besörja, det de Exemplar deraf, hvilka vid skeende redovisning icke äro försålde , skyndsainineligen matie till Riksens Ständers disposition aflemna*, i hvilken anmodan de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet för* förena; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att afven för sin del uti PresleStåndets nyssnämnde beslut instämma. S. D. Remitterades till StatsUtskottet : Herr Hammarskölds, Lorenzo, Memorial angående tnedels anslående till fullbordande af den utaf Professoren von Breda påbörjade Tafla öfver Konung CARL XIII» Kroning , jemte yttranden i samina ämne af Hans Exellence, Herr Friherre Fleming, Claes, och Friherre Sköldebrand, Anders Fredric , samt Herrar Hammarsköld, von Schultzenheim , David, deri äldre, Lidströmer, Fredric August, Anckar sparre , Ingemar August, Mannerhjerta, Ulric Emanuel, ocl» Nauckhoff, Carl Ulric. S. D. Vid förnyad föredragning af Högvördige PresteSiåndets den st i denna månad meddelta ProiocollsUtdrag, innefa tande Remiss lill BancoUtskottet af Biskoppen Doctor Faxes väckte motion om pr äglande af en Skådepen - 518 ProtokollsUtdrag d. 15 Jan. 1818. ning till åminnelse af den 4 Julii 1817, då Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland uppnådde myndige år, hvilken Remiss äfven blifvit af Vällofl.
Följden blir dock med mänga den, att de icke hafva någon religion alls; ty den tro, som icke blifvit med modersmjölken insupen, den förvärfvas svårt nog under det allmänna lifvets buller. Men för alt återgå till den mening jag nyss börjat, så finnes det i verkligheten enhet emellan 16 § Reg.F. och allmänna lagen, hvilken sednare åsyftar endast att tillämpa straff när förargelse väckes, och något annat har icke eller grundlagens författare afsell. Afven jag kan icke annat än lika med den talare, som först i detta ämne yttrat sig, tacka Gud derföre, att en sådan samhällets upplösning icke förefinnes inom mitt fädernesland, som den jag nyss skildrat. Jag kan icke eller, ehuru varm jag än visserligen är för samvetsfriheten i dess egentliga, inom Sverige alltid så förstådda bemärkelse, medgifva ali den här nu yttrade satsen, att nemi. hvar och en må oqvaldt utöfva den religion honora bäst behagar, må inom vårt land sprida sig och vinna rotfäste. Jag tackar äfven Gud derför, att vi ännu kunna med lugn behandla denna fråga. Exemplen af öfvergång till främmande lära hafva hittills varit så få och jag tror alt grunden dertill ligger uti Svenska folkets uppfostran lill sann Christendom. På dessa skäl kan jag omöjligen med min öfvertygelse förena den omtalta oinskränkta religionsfriheten. Jag önskar att det gamla straffet må stå qvar i sin helhet, och kan icke annat än förena mig med den ledamot som här först yttrat sig. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Det torde tillåtas mig alt med några ord vidröra hvad här i ämnet blifvit yttradt. Hr Prytz har önskat, att af nuvar. påföljd för öfvergång'till främmande lära den del, som utgöres af nödvändigheten att lemna landet, måtte försvinna och deremot qvarstå, såvida jag hörde rätt, påföljden af förlust utaf vidare arfsrätt, enär det vore i allmänhet orätt att skicka på eli annat land hvad man hos sig äger brottsligt.
Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmanssynerätt gifver, före slutet af nämnde år, ega att, såsom hittills tillåtet varit, Riddaresyn hos Konungen begära. Har Lagmansrätt dömt till syn, men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januari 1850; vare den till vederbörande Hofrätts behandling öfverlemnad. 4:o I sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum upphäfne eller ändrade, på sätt, som följer: Rättegångsbalken. 1 kap. Af 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 December 1823, ändras första punkten sålunda: Underrätt å landet är Häradsrätt Der dömer Häradshöfding med tolf bönder, som i häradet bo och dertill valde äro. 2 och 3 §§ varda till all kraft och verkan upphäfne. Följande §§ ändras till denna lydelse: 4§. Underrätt i stad är Rådstufvurätt. Der ega stadens Borgmästare och Rådmän döma. 5 §. Öfver dessa äro Ilofrätter, dit rättegångssaker från Underrätterna komina måge, som framdeles i denna balk sägs. 8 §• Häradshöfding skall denna ed svärja inför Hofrätten. Är han fjerran der - Expeclitions-Utskoltels Förslag till und. Skrifvelsej N.-o l40, 259 Ifrån stadd, eller kan lian sig der ej infinna, förr än ting skall hållas; för ordne Hofrätten, hvar det ske må. Nämndeman lägge eden af å tinget. Borg mästare och Rådman gore ed sin å Rådstufva, i närvaro af Konungens befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar. 10 §, sådan den lyder i omförmälde Kongl, förordning, ändras sålunda: Nu häfver Häradshöfding förfall, att han sitt embete ej förrätta kan; kungöre det Hofrätten. Pröfvas det lagligt; förordne Hofrätten en skicklig man, som embetet i hans ställe förestår. Samma lag vare om Borgmästare, der Rådstufvurätten utan honom ej domför är.
St. skulle önska bibehållandet af nya varfvet som station för vestra sjöförsvaret, och fördenskull anslår de erforderliga medlen till dess belastande, är det onekligt att flottans befäl pä nya varfvet i ekonomiskt hänseende åtminstone dermed bör vara ganska belåtet, emedan alt bo på nya varfvet säkerligen är att föredraga framför att bo i Marstrand. Men jag tror ej alt Statens intresse bör uppoffras för ilen enskildtes, och jag tillägger alt det är min fullkomliga öfvertygelse, att om Götheborgs stations officerare hördes i denna fråga, skulle de, med den sakkännedom de framför andra böra äga, och med ilen sjelfuppoffring som alltid utgjort en af krigarens vackraste egenskaper, enhälligt förorda etablissementets förflyttande till Marstrand. Man har velat låta förstå att skärgårdseskaderns förläggande till Marstrand skulle ”åstadkomma den största våda för landet”, jemte en högst betydlig försämring af skärgårdsförsvaret; men huru det är möjligt att skärgårdsförsvaret kan försämras genom förflyttning till Marstrand, är åtminstone för mig icke begripligt. K. M. har fastställt det antal skärgårdsfartyg, svenska flottan skall äga, och om dessa stå på land i Götheborg eller i Marstrand, kan i fråga om deras försämring vara ganska likgiltigt. Torrare komma de likväl att slå i Marstrand, ty det har händt och kan hända omigen, att vattnet vid hårda veslliga stormar stigit så högt att en del uti nedra skjulen stående smärre båtar gjorts flytande, att stöttor för skärgårdsfartygen bortflutit o. s. v. och en gång hände, att sjelfva de Deli 12 Januari. 01 pa bäddarne stående fartygen måste, för att ej kullfalla, genom hela personalens tillhjelp bättre (försökras) fastsättas. Om Sverige skulle komma i våda derföre att kanonsluparne ligga i Marstrand, vore
Att N. N. och N. N. erkänt innehållet af förestående Löftes-Förbindelse och densamma egenhändigt undertecknat, betyga, såsom på en gång närvarande vittnen. JV. N. N. N Att N. N. och N. N. hvar för sig äro fullt vederhäftige för hvad de här ofvan borgat, intygar N. N. På Embetets vägnar.” STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon Ad. WALjLDeif Banco-Utskottets Memorial BA:o 3-j. i « N:o 37. Ankom till Exp.Utsk. den 27 April 1829. Memorial, angående en bestämd förklaring j att Lagens föreskrifter om fordringars bevakande i Concurs och efter årsstämning icke må lämpas till sädane Bankens Lånför hvilka Gäldenärerne ej aflemna Skuldförbindelse, utan deremot sjelfve erhålla bevis eller så kallad pantsedel. I Bankens Fiscals - Embetes, till BancoUtskottet afgifna Berättelse, förekommer en så lydande framställning: ”På fråga af Fiscals-Embetet ora befrielse för Banken från skyldigheten att, efter Concursoch års-stämningar, bevaka sina mot lös pant egande fordringar, yttrade Lag-Utskottet, i Betänkande den 26 Aug. 1823, (N:o 159) bland annat, som Rikets Höglofl. Ständer bifollo: ”Att vidkomman Bih. till Riks. St. Prot. 1828, 1829. 6:te Sami. t i3:de Häftet. i Baneo-Utskottets Memorial.
Inom sammansatta Ulsktn tog jag mig den friheten att ånyo söka tala för antagandet af denna princip, hvilken likväl icke der lyckades göra sig gällande; tv uti voteringen folio endast 20 röster för densamma. Utskrn gingo till och med tillbaka från de i vissa fall ganska riktiga grundsatser, hvilka i första betänk. blifvit uttryckta, och funno nu beqvämligast och lättast alt icke vidare strida i frågan utan öfvergå till de i i835 års förordning uttryckta grunder. Jag kan icke neka, alt detta förfarande har den omständigheten för sig, att det åstadkommer den minsta möjliga rubbning uti närvar, förhållande. Men äfven denna princip hafva ej Ulsktn conseqvent följt, ty då bade de endast föreslagit någon förhöjning i skatten; men nu hafva Utsktn föreslagit en förändring uti beräkningen af taxeringsvärdet, sorn åstadkommer en mycket djupt ingripande förändring uti närvar förhållande. Utskrn hafva således icke ens det skäl att anföra för sitt förslag, som i någon mån varit antagligt, nemi. att icke vilja åstadkomma rubbning i närvar, ekonomiska förhållande. Vid ett sådant förhållande inom Utskrn ansåg jag mig icke kunna underlåta att reservera mig för att ånyo underkasta frågan mina ståndsbröders pröfning inom detta Hus. Jag liar endast i korthet uti den vid betänk, fogade - reservationen uttryckt den i nästgränsande länder antagna och bepröfvade statsekonomiska principen, just derföre att jag trott, att, om R. o. Ad. skulle antaga densamma, tillämpningen deraf fordrade åtskilliga noggranna detaljbetämmelser, sorn det icke kunde tillkomma RiksStrn att uppgöra; ty då det är Konungen, som den ekonomiska lagstiftningen tillkommer, så hafva R. St. fullgjort sitt åliggande, då de uttalat de Den g November f. m. ari allm. principerna för näringens bedrifvande och dess beskyllning, sami, i följd af den uteslutande rätt deni tillkommer all sig beskatta, föreslagit den skatt, sorn kommer att drabba tillverkningen enligt de grunder, hvarefter densamma skall beräknas. Derföre har jag föreslagit, att R. St. skulle lill K.
Skidlöpning är ett af hennes käraste vinternöjen, och det är en sann fröjd att se, med hvilken kläm och säkerhet hon ilar utför de mest halsbrytande backstupor, eller hennes uthållighet vid längdåkning. Hvad lawntennis beträffar, har hon äfven häri förvärfvat en afsevärd skicklighet. Detta kan författaren till dessa rader på heder och samvete intyga, ty han har ofta varit i tillfälle att i detta spel blifva » klådd » efter noter af sin älskvärda motspelerska. Med allt detta har likväl doktor Cleve mycket litet gemensamt med den så kallade » moderna kvinnan », sådan man nu vanligen tänker sig denna eller sådan hon gemenligen blifvit skildrad i litteraturen. Hon är en gladlynt, hurtig och duktig svensk flicka med hufvudet på skaft och hjärtat på rätta stället, m e d en järnvilja, som fört henne fram, visserligen hastigt, men ändock steg för steg, och m e d en ljus, smittsam förhopping på världens och människornas skridande mot ljuset. I allmänhet är hon inte särdeles begifven på dans, men ni skulle bara hafva sett henne på promotionsbalen häromsistens, då hon, blomsterhöljd och öfverförtjust, visade sitt fulltecknade program för hvar och en, som anhöll om en liten svängom, och ingen af hennes jämnåriga baldrottningar med hjärnan fylld af stramalj mönster och modejournalsbeskrifningar kunde mera glädtigt hängifva sig åt Strauss ' och Waldteufels förtrollningsmakt än vår tjugutreåriga, mångfrestande filosofie doktor! Mari Mihi. Fröken Cleves porträtt här ofvan, som hon haft vänligheten enkom taga för Idun, framställer don unga doktorn, iförd sin värdighets insignier: om hjässan lagerkransen, om halsen den broderade doktorskragen och i handen doktorsdiplomet. IDUN 1898 Sfall f finnans lifsuppgift ej så 187 förryefas? Crärtom, så sfall öen blott mer Ijuft bli röjö. IRvirmans sekel.
Herr Bråkenhjelm har yttrat, att slitningstiden blifvit af Utskotten lemnad att bestämmas tili följe af de Rustandes egen erfarenhet, men då en punkt uti Utskottens förslag innehåller, att en GeneralMönsterherre ensam skulle äga cassationsrätten, så förmodar jag, att Rusthållarnes erfarenhet endast skulle komma att bestå uti kännedom derom, att ingen viss grund förslitningstiden finnes, ty cassationerne ske oftast utan ringaste urskilning och väcka stort missnöje i landet. Ett misstag anser jag vara begånget af föregående Ständer, då de i underdånig skrifvelse anhöllo, att Generalmönstringar för cassationer vid Indelta Cavalleriet endast böra ske hvart 3:dje år. Jag deremot anser, att cassationerna böra ske hvart år, och icke så i massa sora nu, utan för hvar och en persedel, som af Befälet anmäles till Mönsterherren, hvarigenom de mindre omtyckta defectsedlarne kunde försvinna. Äfven anser jag det origtigt, att vården af rustningarne skola uppdragas åt en så sammansatt Direction, som den Utskotten fö - 56 H. 2 Den 4 J a n u a r i i f. ra. reslngit, utan bör enligt min tanka Passevolancen öfvertagas af Kronan, då det blir den, sorn får hålla Rustkammare och vårda Munderingarne. Enär Herr Bråkenhjelm medgifvit svårigheten att förekomma missbruken vid afmönstringarne, finnér jag ingen annan svårighet vid mitt förslag, än att vid tillfällen af krig öka Rusthållarnes contanta afgifter. Herr Riben j Carl Wilhelm: Frågan om Rusthållares skyldigheter emot Staten har under längre tider utgjort föremål för vidlyftiga och obehagliga tvister. Deras förekommande för framtiden har varit Utskottens önskan.