Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presle-Ståndel den 14 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet deri 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring af 4 §:n i Lagen för Rikets Ständers Bank. (Banko-Utskottets Mern. N:o 71.) 8. A. K. Sedan Rikets Ständer vid innevarande riksdag förordnat, att Bankens kapilalöfverskott eller grundfond skall utgöra en summa af Tjugufem millioner Riksdaler; så, och då det är af vigt att beloppet af nämnde grundfond varder bestämdt i Lagen för Rikets Ständers Bank, halva Rikets Ständer, för egen del, beslutat och lä härmed hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, alt 4 § i åberopade Lag, sådan densamma lyder i Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 1845, må förändras till följande lydelse: “Bankens kapitalöfverskott eller grundlönd skall, ulan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medaljkabineltet deruti inbegripet, utgöra en summa af Tjugufem millioner Riksdaler, hvadan möjligen inträffande kapitalförminskning under året af vinsten ersättes. “ Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 November 1863. Bih. till It. St. Skrifvelse, N:o 163. Upplast oell godkändt hos Kidd. och Adelli den 14 .Nov. l«6:>. Ot ^Presle-Slåndet den 14 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 - Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring af 2 och 3 §§:ne i 3 Kap. Kyrkolagen. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 72 och Meni. N:o 83.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord om ändring af föreskrifterna i 2 och 3 §§:ne af 3 Kap. Kyrkolagen i fråga om tid och ställe för barns befordrande till det heliga dopet.
I den vackra kyrkan, som denna stora inrättning har, ses fanor från alla möjliga nationer. Sjelfva Tuileries-palatset behagade mig ej särdeles. Det är stort och vidsträckt, men ser ut som det vore hoplappadt af skilda och olika stycken. Den dertill hörande trädgården behagade mig desto mera och den var min vanliga tillflyktsort under hettan, som de första tiderna af min vistelse i Paris var ganska stark. Likaså fann jag platsen de la Concorde, der Ludvig XVI och hans gemål halshöggos, och de Elyseiska fälten vackra, och tusen andra saker, som vore omöjligt att uppräkna. Staden sjelf är ej särdeles vacker, på långt när ej jemförbar med Petersburg. Gatorna äro trånga, trottoirerna ännu trängre, och när på en sådan gata tvenne vagnar skola förbi hvarandra, äro fotgångarne i lifsfara att blifva klämda mellan hjulen och husens väggar, isynnerhet om, såsom alltid händer efter den minsta regnskur, gatorna äro af smuts så hala att man har all möda att kunna stå stadigt på sina ben. Husen äro höga, ända till 6 och 7 våningar, och stanken förfärlig på gatorna, dit man utkastar alla sopor och all smuts som rensas ur husen. Dock finnas äfven breda reguliera gator, såsom Boulevarderna och Käerna längs Seinefloden, som dock ingenting är att skryta med. Den är här så bred ungefär som Åbo å, kanske litet bredare, och dess vatten smutsigt och grått med ej särdeles stark ström, och är en dvergflod i jemförelse med Nevan. Så har jag nu vandrat omkring öfver en veckas tid och oupphörligen sett och gapat, besökt en stor del af Paris 20 theatrar, men isynnerhet det oändligt rika målningsgalleriet i palatset Louvre, varit i det herrliga kungliga lustslottet Versailles och besett dess taflor och sköna trädgård med dess tallösa vattenkonster i alla möjliga former, varit i S:t Denis och sett grafvårdarne öfver alla Franska konungar från de allra äldsta tider till våra, o.s.v. Mitt lif här var annorlunda än någonsin förut och jag kan ej undgå att skrifva er något derom.
Hvad slutligen vidkommer Svenséns, i 2:dra punkten, väckta förslag, att det må vara rotehållare tillåtet att vid flyttning af soldattorp få, utan afseende å det gamla torpets storlek och godhet, lemna detsamma på nya planen i enlighet med hvad knekteeller båtsmans-kontraktet derom bestämmer, synes ett så beskaffadt allmänt påbud hvarken vara lämpligt eller nödigt, enär, om ryttaren, soldaten eller båtsmannen redan, enligt emellan honom och roten upprättadt kontrakt, emottagit ett torp, detsamma till lika godhet bör honom tillsynas örn genom laga skifte eller annan beslutad flyttning nytt torp skall soldaten tilldelas; hvaremot, om under vakanstid dylik flyttning af torp kommer att ega rum, detsamma bör till storlek och godhet tillsynas i öfverensstämmelse med förut utfärdade nådigst fastställde knektekontrakter; hafva återigen inkräktningar af soldater eller båtsmän vid deras boställen blifvit gjorda eller göras sådana utöfver det om i knekte-kontrakten och förordnin garne bestås, har Kongl, Maj:ts nådiga Resolution på allmogens besvär, den 28 Juni 1731, uti 5:te punkten föreskrifvit, alt det tillhörde Kongl. Majrts Befallningshafvande att då någorstädes klagan öfver obehöriga inkräktningar fördes, sedan nödig undersökning föregått, i hvarje fall, efter förhållandet och omständigheterna, sig deröfver utlåta; och då för öfrigt, enligt Kongl. Förordningen den 3 Mars 1807, ryttareoch soldat-torp, beläget på ett hemmans egor, kan flyttas på hvilket annat i rustningen eller roten deltagande hemmans utmark, som bästa lägenheten dertill eger, finner Utskottet sig böra hemställa, att hvad Svensén i 2:dra punkten föreslagit, rörande soldattorps flyttning, icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 1 Maj 1860. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande .t? 83. 9 N:o 83. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Maj 1860, kl. 11 f. m.
Packväf af Hampa eller Lin till minst 5o alnars längd 24 , — , Hvarvid iakttages: 1:0 att, hvad Sockeroch Tobaks-fabrikater angår, miust 100 # af samma vara, och af Hampoch Lin-väfnader, minst ro st., skola till export afgifvas och på en gång afsändas; ioo Bil■ till Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N;0 3o8. 2:0 att, vid angifnings-inlagan alltid skall bifogas Magistratsbevis, att tillverkaren eller afsändaren personligen inför Magistraten med ed fästat, att varan är Svensk tillverkning, samt, då fråga är om Tobaksfabrikater, Segelduk eller Packväf, att den är af utländskt råämne; kommande detta bevis att biläggas Tullkammare-Journalen å den tullplats, hvarifrån varan utföres; 3:o alt varan bör vara behörigen hallstämplad; 4:o att Svensk Consuls eller Vice-Consuls å lossnings-orten, eller, om sådan Tjensteman der ej är anställd, annan Vederbörande Embetsmyndighets intyg, att varan derstädes blifvit lossad, bör företes, för att komma i åtnjutande af förrberörde tullrestitution. Med certificerandet af dylika varor, afsönde från Stockholm lill Finland, förhålles efter hvad serskildt är stadgadt. §• »9- Cobolt, rå eller malen, bör vid utförseln vara fördelad i paketer och försedd med stämpel från det ställe, der den blifvit tagen, vid påföljd af böter lill en fjerdedel af varans värde, och att export deraf ej tillätes. §. 20 Fartyg, här i Riket byggde, sorn för utländsk räkning köpas och utföras, njuta helfrihet för de varor, som med dem första gången utskeppas. §• 2t.
”Fröken kan vara lugn – har jag ej nu lärt mig huru man gör sig välkommen i armodets boningar! Det stackars folket lider ej nöd för ögonblicket, och jag har vidtalat en qvinna, som icke mera lemnar dem.” ”Herr baron är ädelmodig och har gjort allt väl; men men ”Fröken får nog se i morgon!” ”Men i morgon är det så, att jag må så godt med ens säga det att vi icke gå dit tillsammans!” ”Huru så? Blenda teg, grubblande på svaret. ”Det är då åter något som hindrar fröken att komma ut?” ” men Hvad då?” frågade baronen, rodnande af oro att den sällhet, som fordom skulle hafva förekommit honom ganska löjlig, men nu utgjorde nästan hela målet för hans tillvarelse – ty hans kärlek blef allt mer och mer djup – genom något fiendtligt öde skulle upphöra. ”Man har gjort mig uppmärksam på att dessa promenader, oaktadt renheten i deras ändamål, äro ” ” äro?” ” opassande?” ”Och fröken lyssnar till detta prat, då likväl så många menniskor, som förtjena hjelp, just genom dessa våra vallfärder erhålla hvad de eljest måste sakna. Skall ej Gud se med välbehag på tvenne unga menniskor, hvilka icke företaga sig något annat än att uppfylla hans bud!” ”Jag vet icke huru Gud anser det – jag hoppas att han finner det rätt – men menniskorna deremot anse det illa, mycket illa.” ”Och deraf följer?” ” att vi måste göra det goda hvar och en för sig.” ”För att lyda de tadelsjuka?” ”Nej, för att icke blottställa mitt rykte.” Vid detta inkast teg den unge mannen, men blodet kom och gick oafbrutet på hans ansigte: hans rörelse blef allt starkare. ”Säkerligen kan herr baronen, sedan jag fått veta andras omdöme öfver vårt förhållande, icke vilja att jag skall trotsa det: för en ung flicka som jag passar det ej att sätta sig öfver allmänna opinionen. Jag kan fela af okunnighet, men icke med uppsåt.” ”Fröken ångrar då, fördömmer kanhända, dessa timmar som varit de lyckligaste i mitt lif?” ”Nej, visst icke!” ”Är det sant?”
Då emedlertid förslaget i Utskottets tanke i öfrigt är förtjent af uppmärksamhet, hemställer Utskottet, Slals-Ulskoltets Utlåtande, JVs 138. 29 att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, genom vederbörande embetsmyndighet, låta undersöka ej mindre ändamålsenligheten af den föreslagna arbetsplanen, än äfven verkställa utredning af ofvan uppgifna, jemte öfriga med ärendet gemenskap egande förhållanden, derom upplysning saknas, samt derefter Nådigst vidtaga de förfoganden, hvartill sakens vigt och beskaffenhet må kunna föranleda». Häri instämde Riksdags-fullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus, Henrik Andersson från Örebro, Bengt Gudmundsson från Hallands och Anders Jonsson från Skaraborg^ län. Vid ll:te punkten: Af Friherre Cederström, R.: »Jag bestrider icke att ifrågavarande företag må understödjas med ett låneanslag, och har inom Stats-Utskottet tillstyrkt ett sådant till belopp af 20,000 R:dr Banko. — Men att i vidsträcktare mån härtill bidraga, synes mig det allmänna icke förpligtadt, då i betraktande tages Köpings jemförelsevis mindre betydliga vigt för trafiken. Den landtbygd, som genom nämnda stad har sin naturliga afsättningsort, inskränker sig till en ganska trångt begränsad flod-dal, om hvars östra sida rörelsen naturligen drager sig åt Arboga å, och å den vestra åt Strömsholms kanal. Om man jemförer med det föreslagna anslaget för Köpings-åns försättande i förmånligare skick för segelfarten, hvad som blifvit tillstyrkt, t. ex. för Arboga-åns uppmuddring m. m., så befinnes, att Köpings-ån härvid blifvit behandlad med långt större omvårdnad än de lokala förhållandena å dessa begge farleder synas påkalla. Köpings-åns längd från staden till Mälaren torde knappt utgöra en fjerdedel af Arboga-åns längd från staden till Mälaren.
Men att öfverlämna de nyblifne studenterna kolossala, bundna buketter med papper omkring, som de med besvär skola gå och bära i händerna, är en besynnerlig karrikatyr af den vänliga seden att vilja smycka festens föremål. I Spanien brukas det, när någon berömd eller högtstående person gör sitt intåg i e D stad, att låta det regna öfver honom från alla fönster och altaner med lösa rosenblad. Enligt min tanke är detta just högsta uttrycket för den känslan, att blommor skola komma lätt, icke kunna slå eller besvära, utan endast fladdra. Jag har varit med om soldaternas hemkomst från kriget, då Danmark stred mot Tyskland 1848, och hela hären öfversållades med ett oafbrutet regn af blommor under många timmars tid. Luften var bokstafligen uppfylld af blommor, som från alla hus och tak regnade ned öfver soldaterna. Der ibland funnos också lagerkransar, men endast små och lätta, passande för ett hufvud, icke de3sa monstrum, som fabriceras för att hedra ryktbara personligbeter. På Capri har jag sett dem hälsa sitt helgon St. Antonio med ' blomsterkastning af gula blommor af en kvist-artad buske, liknaude gullregn. De refvo af dem utan stjälkar och fyllde alla förkläden och hufvuddukar därmed. Då helgonet bars fram i processionen, ströddes från alla murar och terasser ett jämnt regn af dessa guldgula blommor öfver honom, så att det såg ut, som om han gick fram genom ett regn af solstrålar. Då processionen gått förbi, lågo alla de gula blommorna kvar och påminde om de första vårdagarne uppe hos oss, när lönnen fäller sina ljusa blommor öfver den svarta jorden. I katolska länder visar man öfver hufvud taget sin sympati och tillbedjan för himlen, för madonnan eller för det helgon, man är särskildt hängifven, genom ideliga blomsteroffer. Jag ha. ' sett madonnabilden på madonnans födelsedag omringad af en stor skog af långa stänglar med hvita liljor, — renhetens symbol, — och i vissa kapell i katolska kyrkor äro helgonbilderna stundom alldeles dolda af en oändlighet med blommor och ljus.
Band. 7, 9* hen II Jugustii e, vt t understÖdt med 3oo,ooo samt eftergifvit aF Dis-* contCreditivet i,oti5,ooo R:dr, uppgafs sistnåmn. de år behofvet vara 2,91 2,5o4, och ehuru Banken allt sedan årligen tillskjutit 3oo,ooo R:dr, fordras ännu 2,o5o,ooo R;df för Canalens fullbordande. Vid sådant förhållande och då ingen kan gå i borgen derföre, att arbetet blir färdigt för bésagde summa , fruktar jag att vid nästa Riksdag ytterligare bidrag kan påfordras. Och som den första skadan alltid år den minsta, tror jag det vars klokast att innehålla allt understöd för Canalarbetet, och låta Actionarerne igenom nya tillskott efterhand fårdiggöra Canalen. Mångå af nuvarande Aetieågare skola inköpt sine Actier till ett det yttersta underpris och betalt allenast några procent: desse börs icke undandraga sig en patriotisk uppoffring. De, hvilka ifrån Bolagets första sammansättning er. lagt de årliga inbeialningarne, åro visserligen att beklaga; men de kunna ej anses olyckligare, ån så mångå andre medborgare, hvilka i concurser förlorat sina på god tro utlånte penningar. Sammansatte Utskottens projecterade afslag på Canallnteressenternes begäran, att Staten måtte ansvara dem för 5 procent å deras ir.sstte medel, finner jag så mycket mera rättvist, som ingen den minsta anledning kunnat billiga en sådan pretention. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: Det hu Upplasta StatsDtskottets Betänkande torde tilläfventyrs icke till den grad hafva fästat uppmärksamheten, sorn ämnets vigt och egenskaper åtminstone 1 min tanka synas påkalla. Frågan är här, om ersättning tili Svenska ' medborgare* sorn genom det sista olyckliga kriget med Ryssland och deraf följande fredsslut, genom den nya gränsregleringeri sett sig af händas sina hemman tillhörig jord, då den varit belägen å den nu mera Ryska sidan af Torneå Elf.
Med afseende ä denne tjenslemans olika befattningar af Akademiens Sekreterare, Riks-antiqvarie celi Garde des Medailles, de för förstnämnde befallning efterhand fördubblade göromål, del ökade arbetet med de ständigt vexande samlingarnes ordnande och beskrifning samt den äfven i materiell hänseende utomordentligt dyrbara egendom, som han eger under sin värd, anser Utskottet, i likhet med hvad Utskottet föreslagit för Riksarkivarien, med hvilkens befattning nu ifrågavarande Ijenstemans synes kunna närmast jemföras, ofvanberörde lön, på sätt Kongl. Majit begärt, böra böjas lill 5,000 R:dr och får derföre hemställa, att det i sådant hänseende erforderliga beloppet, 2,520 R:dr 50 öre R:mt, må å stat uppföras. 56:o Enär det å Akademiens stat till sam lini) arnes ökande uppförda anslag. 3,000 R:dr R:ml, vore otillräckligt, har Kongl. Majit begärt en tillökning deri af 2,000 Ridr samma mynt. Uti den underdåniga skrifvelse, som föranledt denna Kongl. Majlis framställning, har Akademien anfört, att det nu utgående anslag af 2,000 Ridr banko, sorn är bestämdt lör statens historiska museum och myntkabinettet gemensamt, vore, efter hvad erfarenheten visat, för dessa ändamål alldeles otillräckligt, helst antalet af jordfynd, till en del af stort malericlt värde, under de sednare åren, lill följd af vidgade odlingar, betydligt ökats, och slatens museum mäste genom inköp af enskildas rikta sina samlingar, äfvensom många luckor ännu återstodo att fylla i den offentliga myntoch medaljsamlingen. Kostnaderna för samlingarnes ökande hade sålunda alltifrån åren 1827—1831, då den i medeltal för hvarje år utgjorde 476
Cederström har vrkat återremiss, emedan han anser, att hvad Utsk. tillstyrkt i afseende på kungsgårdars försäljande till skatte ej öfverensstämmer med afstyrkandet i afseende på militie-boställen; men detta har skett ej blott på grund af 80 § Reg.F. Vid j8i8 års riksdag beslöto Ständerna en underd. skrifvelse j ämnet, med begäran, att K. M, täcktes, efter modiga upplysningars infordrande från vederbörande, gifva sina tankar tillkänna i afseende på de fördelar, sorn genom en sådan försäljning vore att förvänta, så att Ständerna yid nästa sammanträde kunde upptaga förslaget tjll närmare öfvervägande. Detta skedde 1823, och Konungen säger bestämdt, att 80 § Reg.F. ej medger denna försäljning, och då återstod för Utsk. intet annat, än att afslå frågan. Enahanda, om jag ej missminnes, är förhållandet med kungsgårdar. Då Coliegierna afstyrkt och Konungen sagt sig ej finna skäl till denna försäljning, har Utsk. blott sagt, att om någon kronolägenhet funnes af den beskaffenhet, att densammas försäljande tillskyndade staten verklig fördel, K. M. då täcktes låta utreda förhållandet och derefter öfverlemna förslaget till R. St:s pröfning. Detta leder ej till skada för principen att icke försälja kronolägenheter. Vi hafva haft exempel derpå vid denna riksdag, då Utsk. bifallit, att Kefvinge, lydande under Ulriksdals kungsgård, fick försäljas. Sedan jag sålunda vederlagt anmärkningen, anhåller jag om bifall å betänk. Hr D an c k W ar dt, Magn. Georg: Jag finnér visserligen för min del intet hinder af grundlagen att lemna bifall till hvad Utsk. i första punkten af förevar, betänk, föreslagit. Min enskilda öfvertygelse är ock, att staten ej bör äga sådan jord, som utarrenderas för att deraf bereda inkomster för statsverket; men jag mäste göra en annan anmärkning vid Utsk:s förslag i denna punkt.
Frågan förföll således då, men den uptogs åter i Lagberedningen, der jag pä den tiden var ledamot, och efter ganska långvariga öfverläggningar stannade majoriteten af Lagberedningens ledamöter vid ett förslag, som visserligen i flere delar, i afseende på fullständighet och bestämdhet, har ett oslridigt företräde framför nu gällande lag, men hvilket förslag likväl efter min tanke laborerar med samma grundfel som den nu gällande lagen, nemi. att i viss mån, och pä ett inveckladt sätt, göra flera, för odelade fordringar intecknade fastigheter, ansvarige jemväl för hvarje efteråt tillkommen serskild inteckning i någondera fastigheten. Jag sökte derföre i Lagberedningen att upgöra ett annat förslag, grundadt på den princip, att hvarje dylik serskild inteckning skulle i alla händelser ovillkorligen ensamt vara bunden inom den faslighet, i hvilken inteckningen blifvit meddelad, och ehuru man redan inom Lagberedningen mot mig invände, att en sådan princip icke kunde genomföras med mindre än att rubbning i någon mån skulle komma att ega rum i redan bestående förhållanden, i förhållanden som redan fått sin tillvaro under den gamla lagens gällande, — ehuru, säger jag, man redan då gjorde den invändningen, och anmärkte såsom otillbörligt att den nya lagen i något afseende skulle erhålla retroactif kraft, biet likväl mitt förslag vid sisth riksdag antaget af både Lag 26 * m Den 15 Juli. Disk. och Ständerna. Men man stadgade i det af Ständerna vid sisth riksdag antagna förslaget ingenting i fråga, huruvida den nya lagen äfven skulle hafva tillämpning, på redan beviljade inteckningar. Nuvar. Utsk. säger väl, alt delta skedde med mogen öfverläggning, och under gifven förutsättning, att sådan tillämpning icke skulle ega rum. Såsom sjelf ledamot af sisth riksdags LagUtsk. då Inteckningslagen der behandlades, anser jag mig likväl berättigad att bestrida denna upgift.
Institutet hade ock funnit denna förutsättning fullt bekräftad och den anmärkta olägenheten tillika erkänd af Institutets förvaltning, som ock derföre gått i författning om uppförande af bostäder för gifta arbetare i årstjenst; hvarförutan de delegerade, som tillika besett en betydlig pågående odling å den från mangården aflägsna s. k. Kungsängen, funnit af högsta behof påkalladt att, till undvikande af arbetsstyrkans splittring, nödiga arbetarebostäder jemte ladugårdshus derstädes invid de odlade fälten uppfördes. Hvad Revisorerne här ofvan anfört, har jemväl synts Utskottet förtjena upp märksamhet; men, då, efter hvad Utskottet inhemtat, rättelse uti de af Revisorerne anmärkta omständigheter dels redan skett, dels för framtiden äro att förvänta, anser Utskottet Revisorernes anmärkningar icke böra lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 50 Stals-Utsholtets Utlåtande JV2 21. Konsistorierna i Riket. Konsistorium i Linköping § 24. (1860 års Rev.-ber. pag. 232. Uti. pag. 3S4.) Vidkommande Domkapitlets i Linköping räkenskaper hafva Revisorerne anmärkt, att, enligt hvad hufvud-redogörelsen för Stiftets Konsistorii-kassor utvisade, vid revisions-årels slut den 31 December 1858, en kontant behållning förefunnits till belopp af 13,860 R:dr 82 öre R:mt. Då det icke kunde vara med god hushållning öfverensstämmande att medel till så betydliga belopp läge räntelösa, hafva Revisorerne jemväl framställt behöflighelen af förständigande för vederbörande att tillse, det medlen genom utlåning gjordes fruktbärande. Uti afgifvet underdånigt utlåtande har Domkapitlet upplyst, att af ifrågavarande kontanta medel 3,776 R:dr 25 öre icke kunde komma i fråga till utlåning såsom tillhörande dels allmänna Premieoch Fattigkassan, hvars inkomst, enligt 133 i den nådiga Läroverks-stadgan, borde årligen utdelas, och dels Stiftets Folkskolelärare-seminarie-anslag.
Hon kan nog understundom visa lejoninneklon och rifva, men äfven i hennes mest kritiska ögonblick ligger humorn på lur bakom den bäska sanningen, och man ser alltid mellan raderna ett par skälmska ögon, som säga ungefär så här: » Kära människobarn, ta ' n inte så fasligt illa vid er, det var inte så illa menadt! » Därför inträffar också det egendomliga, att, fastän hon nog kan säga en hel hop hvassa saker o m vederbörande — d. v. 3. våra dramatiska artister — är hon likväl ingalunda hatad — nej, hon är på g o d fot med dem allesamman. » Fruktad, men älskad 1 » skulle René kunna ta till devis på sitt adliga vapen — om hon nu behöfde något. Men René är nog. De af Iduns läsarinnor, som till sin dagliga morgonlektyr hafva » Sveriges mest spridda tidning », skola helt säkert ge mig rätt. T y ett faktum är, att om René är artisternas enfant terrible, är hon de öfriga prenumeranternas enfant gatée. — Hvarför? Ja, svaret ligger kanske närmare tillhands, än ni tror. I en af sina senaste krönikor skrifver hon: I D U N 1899. » Jag vet, att de flesta damer tänka lika med mig, men de ha inte så bra tillfälle att tala ut som jag. » Där ha vi det. Det är just hennes styrka. Hon är damernas advokat, hon för den kvinnliga publikens talan inför offentligheten, hon säger ut tankarna, som ligga i luften, och hon gör det alltid på ett originelt och roligt sätt. Nu har j u René som en begåfvad kvinna ibland sitt lilla hufvud för sig. Och det händer understundom vid genomläsandet af hennes teaterkrönikor, att oppositionslusten vill vakna. Men fru Branting vore icke hvad hon är: kvinna ut i fingerspetsarna, o m hon icke hade symoch antipatier. Så kunde jag t. ex .. aldrig fatta hennes undervärderande af fru Ellens — pardon! — friherrinnan Cederströms talang. Hon var j u i alla fall en sällsynt rik begåfning, full af sjudande fantasi och lifslust, hvilket bäst bevisas af, att hennes plats ännu står tom.