Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 102, som så vidlyftigt redogör för alla nndsältnings-åtgärderna för hvarje län, upplyser att 5 län nemi. Östergöthlands, Jönköpings, Skaraborgs, Elfsborgs och Götheborgs icke fått en enda sk. utan äterhelalnings-skyldighet. Dessa län äro således mindre väl lottade än Hallands län, som dock erhöll 600 r:dr utan återbelalnings-skyldighet; ehuru det visserligen måste medgifvas, att K:s bef:de i Hallands län hade begärt 10,000 r:dr, men 000 endast kunde lemnäs i anseende till den brist, hvaruti Regeringen då befann sig på sådana medel. Jag ber dock att äfven fä fästa uppmärksambeten på att Blekinge län, der nöden var fullt lika stor som i Halland, endast fått 1000 r:dr, och likväl har från Blekinge län ingen begäran om afskrifning till Regeringen inkommit eller från Regeringen blifvit R. St. meddelad, såsom det skett från Hallands län. Hvad i öfrigt ifrågavar. ämne beträffar, så torde det vara tid att visa den Svenska allmänheten, att de förbindelser man i nödens stund ikläder sig, äfven måste under de efterkommande bättre dagarne uppfyllas. Föreg:de Ständers förfaringssätt, att lemna understöd först och sedan bevilja deras afskrifvande, är hufvudsakliga orsaken till den mängd dylika ansökningar, som vid denna riksdag blifvit gjorda. Tror allmänheten att den skall slippa att betala det lån, den vid nödlillfällen får, så är det ju gifvet alt den drift, som bör innebo hos menniskan, att förkofra sig, skall så småningom förfalla och att man skall komma till en håglöshet och oduglighet i att upphjelpa sin ekonomiska ställning, hvilket kommer att leda till långt menligare följder, än om den begärda afskrifningen af de 0000 några 100 r:dr ej af R. St. skulle beviljas.
La^Vtshottets Betänkande N;o 157. skaffenhef, kunna ega företräide framför rättegang, så bör likväl icke Lagskipningens högsta ändamål , sorn ar att göra rättvisan gällande, uppoffras för det underordnade ändamålet att stifta fred. En om fullgörandet af sin pligt mindre angelägen Domars skulle ock i ett 3adant stadgande erhålla en förevändning för beqvämligheten att bilägga, i stället att utreda och serskilja invecklade rättsförhållanden. Utskottet , som anser nu gällande Lags ofvanberörde föreskrift, om skyldighet att i allmänhet råda parterne till förening , innehålla tillräcklig uppmaning till Domaren att, så vidt, utan förnärmande a£ någondera partens ratt eller obehörig inverkan på någonderas fria vilja, ske kan, af-j baija rättegångar, får alltså tillstyrka J att Herr Rosenqvists ifrågavarande förslag må utan afseende lemna*.. Stockholm den 5 Januarii 1830.' STOCKHOLM, Elméns oek Granbergs Tryckers, i83<*. tLågXJisioiieis Betänkande N;a 158, tl N:o 158. Ankom till Exped. Utskottet den 2f Janusrii 1830. Betänkande, i anledning af Herr Gustaf Montgomcries och Riksdags-Fullmägtigen från Gefleborgs Län, Lars Ericssons Motioner om inrättandet af Förliknings-Domstolar. H os Högloflige Ridderskapet och Adeln har Herr Gustaf Montgomerie gjort hemställan om nödvändigheten och nyttan af Förliknings-Domstolars inrättande. Moti verne till denna hemställan yttrade Herr Montgomrie , -vid motionens väckande, sig vilja framdeles uppgifva ; men Lagutskottet, till hvars behandling frågan blifvit remitterad, har ej fått emottaga nägot ytterligare anförande af Motionairen i detta ämne.
Efter det att hos Kongl. Maj:t till godtgörande blifvit i underdånighet företedda särskilda räkningar å kostnaden för de, uppå Herr Justitie-Ombudsmannens reqvisition, honom tillhandahållna alskrifter af Stats-Råds protokollerna, rörande de till Riks-Rättens handläggning remitterade mål, hvilka, ”på Expeditions-taxan grundade”, räkningar upptogo ett sammanlagdt ersättnings-helopp af 205 R:dr B:ko; så har Kongl. Maj:t, i nådigt Bref den 2 Augusti 1842, anbefallt Kongl. Stats-Kontoret att beloppet till vederbörande utbetala af under hand varande tillgångar, emot ersättning af Riksdags-kostnads-medlen. Utaf de Kongl. Maj:ts nådiga Bref bilagda räkningar inhemtas, att de utskrifna protokollerna utgjort tillsammans 214 ark, hvarför beräknats enahanda lösen, som enskilde erlägga för afskrifter utaf handlingar i Justitie-Revisionsoch Stats-Expeditionerna, nemligen 1 R:dr 24 sk. för första arket och 24 sk. för hvarje af de öfriga. Expeditions-taxan upptager väl lösen för afskrifter utaf protokoller, men då härmed icke menas andra protokoller, än sådana, som enskilde äga rätt att utlösa, hvilket icke är förhållandet med Stats-Råds-protokoller, anse Revisorerne nämnde Taxa uti förevarande fall icke hafva varit tillämplig, utan att, om någon godtgörelse för utskrifning af de utaf Herr Juslitie-Ombudsmannen, i kraft af dess embete, äskade handlingarne bordt beviljas, densamma aldrig kunnat sträcka sig utöfver renskrijTiings-kostnadenj hvilken benämning äfven blifvit i det nådiga Brefvet i afseende å nämnde arbete begagnad. §. 13.
Den öfriga rollbesättningen är i hr Sellergrens, fru Strandbergs, hrr Bratbosls o c h Grafströms händer. Till fyllnad i programmet gafs balett ur » Trubaduren ». Teater och musik. Ida Aalberg. En härligt uppfriskande fläkt af den verkligt stora sceniska konsten har med de första höstdagarne dragit fram öfver vår hufvudstad i och med uppträdandet af den ryktbara artist, hvilkens bild och karaktäristik Idun redan i sitt förra nummer bringade. Denna fläkt bar visserligen rifvit upp mycket damm här och hvar, hvilket, som kändt, har en otrolig förmåga att i fred och ro lagra sig i våra väl omstoppade teatervråar. Man har från vissa håll redan i förskott illa ondgjort sig öfver de stolta vittnesbörd, som föregingo den tinska konstnärinnan » Att tala om Sarah Bernhardt och Eleonora Duse — det är då oförsynt! » ropade man. » Äro vi icke oss själfva goda nog, utan att man nu åter engång skall besticka oss med det främmande bjäfset? » Men denna fläkt har ock fört frisk luft med sig, en stärkande vårlig luft, som på de tätt packade åskådarbänkarne kommit ögon att glänsa och hjärtan att klappa af den upplyftande entusiasm, som endast den sanna konsten skänker. Och långt sedan dammhvirflarne ha lagt sig, skall gömmas i publikens hågkomst en uppriktig tacksamhet för den sällsynta njutning, som Ida Aalberg-kvällarne beredde oss. Ty hon kom och segrade. Belackarstämmorna hlefvo för hvarje ny dag, hvarje ny roll, hon gjorde, allt mindre högljudda. Man upphörde att jämföra. Bernhardt, Duse och våra egna mer eller mindre » fixa » stjärnor — hvad hörde de egentligen hit? Man stod inför en personlighet, som i allt var helt sig själ /, och man var glad att kunna få taga den som den var, äkta och hel och utan några jämförande mätningar, som kunna vara väl så behändiga för polissyften, men hvilka sannerligen komma till korta på andliga områden. Den teaterkännare, som i Idun gaf en skiss af Ida Aalbergs konstnärskap, synes oss så väl hafva träffat dess kynne, att ej vidare kräfves, det vi här utbreda oss.
Derest med inspektionsresorna skulle afses endast hvad sjelfva benämningen angifvet' eller ett öfvervakande deraf, att meddelade föreskrifter noggrannt efterlefvas, kunde möjligen anmärkas, att — med afseende å den kortare tid, som i allmänhet den inspekterande har tillfälle att å hvar särskild ort uppehålla sig — icke alltid kan med dessa resor till fullo vinnas det nämnda ändamålet, att upptäcka och undanrödja alla sådana oordningar, som tilläfventyrs förekomma i den dagliga tjenstgöringeu, oaktadt den hittills vunna erfarenheten ådagalägger att årligen flere missbruk och felaktigheter blifvit under inspektionsresor i orterna anmärkte och rättade. 36 282 — Men det är ingalunda ensamt för nämnda ändamål — så vigtigt oell maktpåliggande detta än må vara — som General-poststyrelsen i underdånighet föreslagit och Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnat att, i främsta rummet af General-postdirektören och dernäst af Styrelsens ledamöter, böra, i den mån öfriga embetsgöromål det medgifva, årligen verkställas inspektionsresor i orterna. Med dessa resor afses jemväl, enligt 44 § i nådiga instruktionen för General-poststyrelsen af den 6 November 1868, inhemtande af upplysningar rörande de förändringar i postförbindelserna oeh sättet för dessas underhållande, som kunna anses af behof påkallade. Och af så mycken vigt är det, att för handläggningen af frågor om postgångarnes omreglering kunna på stället vinna noggrann kännedom om alla sådana omständigheter, hvilka på dessa ärendens behandling böra utöfva något inflytande, att General-poststyrelsen icke kan annat än anse det i hög grad önskligt, att öfriga trägna göromål tilläte att dessa inspektionsresor erhölle en större utsträckning, än hvad hittills varit och sannolikt fortfarande lärer blifva fallet. Rättigheten för General-postdirektören att vid inspektionsresa beordra någon af de vid Post-verket anställde tjenstemän att honom i egenskap af sekreterare åtfölja, har under de sednaste åren icke blifvit begagnad vid andra tillfällen än då, af någon särskild förekommen anledning, en undersökning ansetts böra anställas någonstädes i orterna; i hvilket fall också resan omfattat en mycket kort tidrymd.
Jag har icke ansett mig böra yttra något rörrde frågan när inbjudningen skall förelagas, emedan jag tror alt det är en fråga, som bör skiljas från den, huruvida ett svar bör gifvas det förstärkta StatsUtsk. I denna sednare fråga ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en omständighet, som ytterligare bekräftar hvad Gr. Frölich androg, nemi. att ett sådant svar, som det Hr von Hartmansdorff föreslagit, vore fullkomligen öfverflödigt. Detta svar skulle icke innefatta annat än hvad det förstärkta StatsUtsk. vet förut, nemi. att R. o. Ad. för sin del icke anser något hinder för voteringen uppkomma deraf, att R. o. Ad. ännu icke besvarat inbjudningen; men som motivet till uppskolvet med inbjudningens pröfning hos R. o. Ad. tyckes hafva varit att först få se huruvida någon votering skulle blifva af uti det förstärkta StatsUtsk., för att i motsatt händelse kunna toga sin tillflykt till inbjudningen, så innefattar delta uppskofs-beslut tydligen en förutsättning att äfven från andra Stånd hinder skulle kunna inträffa, och dessa blifva icke undanröjda genom ett så beskaffadt beslut, som nu är i fråga; och som det är en regel för alla lagstiftande församlingar att icke afgifva något utlåtande, som innefattar detsamma som man sagt förut, eller hvad som i annat afseende kan vara onödigt, så förnyar jag hos Hr Frih. o. Landtm, min begäran om framställandet af den propos., hvarom jag förut anhållit. Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström, Anders, har förnyat sin erinran derom, attén ledamot afBondeSt. gjort invändning emot voteringen, på samma sätt som ledamöter af BorgareStåndet. Om nu R. o. Ad. afgifver ett svar till förstärkta StatsUtsk., så konimer det likaväl till BondeSt:s som till de öfriga Ståndens kännedom. Med detsamma får äfven den ledamot underrättelse, för hvilken Frih. Cederström hyser farhåga.
Arvode åt 5 Artilleri-stabs-officerare lldr 3,250 » » 1 Vaktmästare » 450 till expenser » 600 4,300: — Artilleri-brigadernes Informations-verk: till anskaffning af läroböcker » 450 arvode åt 3 Inforrnations-kaptener å 800 Rdr • » 2,400 » » 3 » officerare » 400 » . » 1,200 » » 6 » underofficerare » 75 » 450 » »5 » » » 50 » » 250 till skolmaterialier vid brigaderne » 225 » » 675 » » vid detachementerne » 25 » » 125 5,550 till skrifmaterialier vid brigaderne 700 Arvoden åt 12 af de äldre kaptenerne, som ej äro batterieller kompani-chefer, å 600 rdr hvardera 7,200: » åt 3 gymnastik-officerare vid brigaderne för bildande af instruktörer i gymnastik och vapen föring, å 500 rdr hvardera 1,500: » åt de vid artilleriets fyrverkare-corps tjenstgörande officerare 1,500: — » åt » » » 4 underofficerare 400: 1,900: » åt tygstatspersonalen, att af general-fälttygmästaren fördelas å verkmästaren och handver karne för skicklighet i yrket 1,000 » åt de tygskrifvare som få uppbörd om händer, förslagsvis 1,200 » åt krigs-arklimästaren 500 » åt en kontrollant vid arkliförrådet 200 » för uppbörd och redovisning af Stockholms gevärsförråd 600 » för en redogörare vid fyrverkare-corpsen 150 » åt predikanterne vid detachementerne å Waxholm, i Landskrona och i Norrland
"Svaren blott J, herr Johannes Slurk, för edert samvete, med Gud vill jag hoppas att kunna svara för mitt, och tror stadeligen att de mångas blod, det jag nödtvungen gjutit för min konung och min trohet, icke skall falla på mitt hufvud, utan på dens, som allt detta elände vållat, och på dem, som varit uppviglare och förfört den okunnige allmogen. Och just J, herr Johannes, som här pöser inför mig, liksom om det vore prestens kofta, och icke hans hjerta, som gjorde honom helig, J hafven varit en af de värsta." Äfven med presterne blef slutet af förmaningen detsamma, som med bönderne. Mot högtidligen afgifvet löfte om att hädanefter förhålla sig troget och stilla, fingo de alla sin frihet att återvända hem, endast herr Johannes Slurk straffades med att få hos sig en mängd knektar förlagde, emedan han ej ens nu visade någon håg att foga sig. Det led mot våren. Klas Fleming hade återkommit till Åbo, sedan nu äfven de många spridda uppresningarna i olika trakter af landet efterhand blifvit dämpade och strängt bestraffade. Hertig Carl och hans anhängare utöste nu öfver Fleming all deras vredes bitterhet. Köttmånglaren, blodhunden, voro de vanliga benämningar, hvarmed han omtalades, och hvarje i striden fallen bonde omtalades, som ett nytt bevis på hans blodgirighet och tyranni. I ett bref från denna tid säger Fleming huru, oaktadt böndernes löfte att förhålla sig stilla, de dock, eggade af prester och andra hertigens ombud, åter rest sig, huru de vildt härjat och huru de sedan i striden mot krigsmännen kommit till korta, och beklagar bittert, att sålunda många hundrade menniskor blifvit ihjälslagna, hvilka, om de icke blifvit förledde, skulle hafva i lugn sutit i sina hem. En af hertigens män yttrar härvid med salfvelse: "se huru många herr Klas sjelf säger sig hafva slagit ihjäl!" Som vanligt hållande alla styrelsens trådar i sin hand tillbringade Fleming nu en kort tid i Åbo under arbete åt många håll.
Hade Hrr Fullm hufvud* sakligast bemödat sig att undvika anmärkningar, genom ett blindt åt lydande af regbtets bokstaf, i stället att i främsta rummet tänka på landets och Bankens briata, så skulle de nu kunnat undgå allt tadel, meu deraf hade troligen följt en vida större penningekris än nu varit händelsen. Det torde således äfven nu vara billigt, då genom deras kloka åtgärder många olyckor blifvit förekomna och affärsställningen förbättrats, att Hrr Fulim. må komma i åtnjutande af en fullständig décharge. Jag får således, i likhet med den siste talaren, anhålla om bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt, sålunda förändradt, att orden »i allmänhet» derifrån utgå. Hr Nordenfelt, Enar: Innan öfverläggningen i dag började, hade jag sökt göra mig noga reda för innehållet af hela Betänkandet, . Jag har sedermera med upmärksamhet afhört diskussionen både på föroch eftermiddagen, men kan omöjligt vika från den slutsats, jag först fattade, nemi. att bifalla Betiink:t i sin helhet, äfven i afs:de på slutpunkten. Jag anser mig således böra redogöra för den tankegång, som fört mig till ett. sådant resultat. Att börja med, kan jag icke, i likhet med Hr Printzensköld och Hr Bildt, finna, att en »klandrande ande» genomgår detta BankoUtsk;ts Betänk., men jag har dock tyekt mig förmärka, att tvenne olika idéer under diskussionen i Utskit förfäktats. Den ena uttryckte deras åsigt, som ansågo, att, då ett Utsk. var nedsatt, för att bedöma Revisorernas anmir, detta äfven borde bestämdt uttala, hvad det i hvarje förekommande fall ansåge vara rätt. Den andra var ett uttryck af deras känslor, som ansågo, att man, med afs. fästadt pä det utmärkta sätt, på hvilket Fullmäktige fullgjort sitt updrag, i milda ordalag borde bedöma och godkänna deras förvaltareskap.
Beloppet balanse ras, enligt Kongl. Brefvet den 31 Juli 1829, intill dess upplyst är, att gäldenären utan tillgångar aflidit, 84: 16. —■] „ Kapitenen Benzelstjernas och Tygskrifvaren Ho borgs sterbhus; varande frågorna härom beroende på Kongl. Kammar-Rättens pröfning, 1,349: — 1. „ f. d. Tygvaktaren Zelling, hvilken saknade tillgångar, 178: 39. 3. „ Skepparen Heine, hvars skuld berodde på qvittning af genfordran, 4: 42. 8. Förskotter : till Kongl. Andra Lif-Grenadier-Regementet för 888 stycken gevär, för hvilka kostnaden skulle, enligt Kongl. Brefvet den 5 December 1844, ersättas med J:del om året, . 17,504: 44. 3. „ Kongl. Westgötha Regemente för 883 st. gevär, dito, 18,964: 37. 7. „ Rådmannen Klingvall för nybyggnad af ett krut hus i Wisby, enligt kontrakt, upprättadt genom Militär-Befälhafvaren på Gottland, 3,475: —r —• för åtskilliga ändamål utgifua och år 1846 dels återlefvererade, dels eljest redovisade samt dels på slutliqvid eller besigtning beroende, mindre belopp, tillhopa . 20,020: 19. 10. S:r 59,965: 5. 8. Utaf det å 4:de hufvudtiteln uppförda, för ”försvarsverket i allmänhet” beviljade statsanslag äro för Artilleri-Afdelningens utgifter al Kongl. - Summa 190,OoT^^^"l9o!ÖoO: Uti nådiga Bref af den 10 Maj 1814 och den 20 Augusti 1824, har Kongl. Maj:t likväl tillåtit Kongl. Krigs-Kollegium att, i händelse af brist å medel för något särskildt behof, godtgöra densamma af möjligen blifvande öfverskotter å andra anslag. §. 1.
Har någon gjort försök till mord, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; varde han dömd till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år. Kom af geruingen ringa eller ingen skada; då må tiden för straffarbetet till två år nedsättas. 3 §. Hvar som, i uppsåt alt döda, men of hastigt mod, beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete på lifstid eller i tio år. Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den driipne till vrede retad, eller öro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; dä må tiden för straffarbetet till fyra är nedsättas. 4 §. Har någon genom uppsåtlig misshandel dödat annan, och skedde den misshandel med berådt mod, men ulan afsigt alt dräpa; dömes gerningsmannen till straffarbete pä lifstid eller från och med sex till och med tio är. Aro omständigheterna synnerligen mildrande; då mä straffet nedsättas lill straffarbete i två är. 5 §. Varder någon dråpen, såsom i 4 § sägs, men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen lill straffarbete från och med tvä till och med sex år. Var gerningsmannen, utan egen skuld, lill vrede af den drapne retad, såsom i 3 § sägs, eller förekomma eljest synnerligen mildrande omständigheter; då må straffet nedsättas till straffarbete i ett år. 6 §. Begår lifstidsfånge dråp, som i 3 eller 4 § sägs, och äro cj omstän digheterna mildrande; miste lifvet. 7 §. Hofva flere deltagit i misshandel, hvaraf någon ljutit döden; då skall en hvar, som tillfogat den döde lifsfarlig skada, och, der ej viss skada var i sig sjelf lifsfarlig, en hvar, som tillfogat den döde någon af de skador, hvilka i förening orsakat döden, dömas till det straff, hvartill han, om den af honom åstad komna skadan ensam varit dödande, gjort sig förfallen.
Slutorden deruti lyda sålunda: »Reservanten anser således korteligen: att Hrr Lilliehööks till Gälared förfäder blifvit introducerande å ätten N:o 66 och aldrig lagligen derifrån öfverflyttade, ehuru nämnde ättegren af misstag kommit att under loppet af mer än 50 år representera den utgångne ätten N:o 1; att något beslut af R. o. Ad., att Gälaredsgrenen skulle ega säte och stämma för ätten N:o 1, icke finnes, och att det skulle vara olagligt att nu lätta ett sådant beslut, samt slutligen att icke heller något bevis, som berättigar Gälareds-grenen att representera för ätten N:o 1, hvarken blifvit företedt eller finnes att tillgå.» På dessa tre premisser kommer reservanten till slutledningen, och yttrar: »och således att adeliga ätten N:o 1 Lilliehöök af Fårdala är utgången, och att alla nu lefvande Lilliehöökar tillhöra adeliga ätten N:o 66 Lilliehöök till Gälared och Kålbäck.» Jag kan icke fatta logiken i detta bevisningssätt. Slutligen vill jag fästa mig vid påståendet, att sista ättlingen af ätten N:o 1 år 1801 allidit, och att vapnet efter honom krossades. Hade meningen härmed varit att hela ätten vore utgången, så hade den väl blifvit afförd nr genealogierna; ty man kan väl icke gerna tänka sig ett sådant slarf eller en sådan glömska och ett sådant lättsinne hos tjenstemännen vid Riddarhuset och dess Direktion, att icke familjen skulle hafva blifvit afförd, orri den verkligen varit utdöd. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om bifall till Utsk:ts Betänk. Hr Tersmeden, Per Reinhold: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är väl egentligen icke hvad i grundlagens språk kallas allmän; men måste dock, såsom berörande den vigtiga punkten rör:de ett Riks-Stånds lagenliga sammansättning, betraktas ur en mera omfattande synpunkt än en vanlig ståndsfråga.
Maj:ts till Rikets Ständer aflåtna följande nådiga propositioner och skrifvelser: lto angående bestämmande af ersättning till de personer, som i behörig ordning förordnas att, i egenskap af krono-ombud, vara närvarande vid bevillnings-stämplingen af spelkort; 2:o angående afskrifning af de, såsom bidrag till kostnaderna vid ny tomtreglering i städerna 'Wexiö, Åmål och Kungsbacka efter de Prot.-utdrag den 23 December 1847. 83 dessa städer öfvergångna eldsvådor, af mindre creditivet anvisade beiopp; 3:o angående anvisande af medel till godtgörande af från statskontoret, utaf under händer hafde medel, utbetaldt understöd till de genom eldsvåda hemsökte Christianstads stads innevånare samt om öfverflyttning på riksgälds-kontoret af befattningen med det bemälde personer beviljade lån; 4:o angående beviljande af låne-understöd åt de genom eldsvåda hemsökte invånare i staden Christianstad för uppförande af nya byggnader i de afbrändas ställe; 5:o angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm; 6:o angående förändring i vilkoren för återbetalning af det till uppförande af nytt rådhus i Wexiö efter den staden sednast öfvergångna eldsvåda beviljade låne-understöd; 7:o angående öfverlåtande till Malmö stad af mark, tillhörande Malmö f. d. fästning; 8:o i fråga om befrielse för förre departements-clieferne i generaltullstyrelsen, Presidenten J. P. af Billbergh och Kansli-rådet J. D. Vallerius samt Kamreraren, Kammar-rätts-rådet Winroth och Kontrollören Middendorff från ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne tullförvaltaren Finér yppade balans; 9:o angående eftergift af kronans rätt till dana-arf efter aflidne Collega-scholoe J. Ekelund till förmån för Ekelunds i behöfvande omständigheter efterlemnade enka; 10:o angående rusthållarnes inom det s. k.