Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmogens allt för stora besvärande vid skjutsningens utgörande, Sist har Utskottet, i anledning af hvad Anders Nilsson anfört, rörande Judars användande vid armeen, ansett sig böra upplysa, att de 1 riket vistande Judar icke äro uteslutne från deltagande i allmänna Beväringsskyldigheten, och att jemväl, sedan dess införande, de ibland dem, som tillhört den föreskrifna åldern, lika med andra Svenska inbyggare, blifvit i de årliga anleckningsarnllorne öfver Beväringen upptagne samt vid de hällne vapenöfningarne sin beväringspligt fullgjort. Riksens Hdglofi. Ständers egen vidare ompröfning varder detta Betänkande, jemte en Bihang till HikiSt. Vrot. ijjgg, &:de Sami. N:r 28. 434 Beni. och Ekon. Vtsk. Betänkanden. Ledamots särskildta utlåtande, vördsamt ttn« dersläldt. Stockholm, den 3 Maj 1823. XJtdrag af Protocollet, hållet uti Rikseits Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtshott, den 3 Maj 1825. S. D. Herr Benning anförde: ”Jag kan ej dela den tankan, det fördelen af Judars qvarblifvande i riket behöfver eller lämpligen bör motiveras, såsom Betänkandet innehåller: Att genom Judarnas förvisning flera millioners värde skulle utgå Ur landet och statens inkomster genom minskningen a£ de Contributioner, som af Judarne erläggas, skulle blifva en ökad börda för Rikets öfriga Skattdragande. — Äfven anser jag lämpligare att anhålla hos Kongl. Maj:t i underdånighet, om utfärdande af ett nytt Reglemente för Judarne, som ej mindre upp» toge den särskilda tillåtelsen för vissa Judar att bosätta sig i Carlskrona, än äfven o,‘ck ett sednare tillstånd för Judar, att få begagna annat tjenstefolk än af deras trosbekännelse, tillika med de nu föreslagna förändringarne, heldre än att utfärda en sär» Besv. och Ekon. Utsk.
Tager man åter de 4 sistnämnda fängelserna allena, så får man en medelkostnad af 1,222 r:dr för hvarje ensamhetsrum. Jag upptager den således 654 Den 23 Februari f. m. för framtiden blott till 1,200 r:dr. När man dä ser till hvad de 1,059 cellerna skola komma att kosta, sä får man en summa af 1,270,800 r:dr. När vi derifrån draga de 000,000, som nu äro begärda, återstå 670,800 r:dr att tillskjuta vid nästa riksdag, så alt ej förr än detta ytterligare anslag är beviljadt och betaldt, blifva länsfängelser färdiga för hela riket, häradsoch stadsfängelser oberäknade. Kostnaden borde ej stiga sä högt, när man ser till beloppet af de redan beviljade 1,300,000 r:dr. Men om det beräknade antalet fängelserum blifver otillräckligt på andra ställen, liksom i Carlskrona, så böra vi ej slippa med mindre. Sedan jag sålunda haft äran fästa Eder uppmärksamhet på frågans ståndpunkt, i det hela, anhåller jag att fä upptaga några af de anmärknrr, som blifvit gjorda i motsatt rigtning, eller för bifall till StatsUtskis betänk., sådant det för närvar, är. Hr von Troil har sagt, att vissa orter äro så belägna, att der borde anläggas kronohäkten, såsom i Marks härad af Vestergöthland, i Haparanda, i Norrbotten, i Gamlebyn af Tjusts härader, i Kalmar län, i Sunnerbo af Kronobergs län o. s. v. Jag beder eder, mine Hrr! fasta uppmärksamheten på skilnaden emellan häradshäkten och kronohäkten, Ar det fråga om kronohäkten, sådana som här förekomma, sä kunna de väl egentligen icke anses för häradets, utan snarare för länets. Sä t. ex. är förhållandet med häkten i norra delen af Kalmar län hvarest jag närmare känner omständigheterna. Vid Gamlebyn kan ett länshäkte visserligen behöfvas, men endast derföre att landsh.-residenset ligger i andra ändan af länet.
Landets vål fordrar, att dess näringar icke strypas utan skyddas. Den fria inrikes coneuirencen skall tvinga våra näringsidkare att vara omtänksamma och flitiga samt billiga mot consurnenterne. Men barbariskt vore det att af öfverilning kasta hela Fäderneslandet i en degel, och dermed göra ett experiment i stort, för att, under fara att oåterkalleligen förstöra landet, försöka om de theorier som andra länders Statsmän bele, icke kunna förvandla vårt nära Nordpolen belägna land till ett Canaan. Vi skulle genom detta herrliga sysfeme otvifvelaktigt råka i ett olideligt coloniförhållande och Nationen, till råga på olyckan, genom den fria communicationen med utlänningen småningom vänja sig vid nya behof af hittills okända utländska luxaftiklar, och slutligen förlora ali sjelfständighet och med densamma sin frihet och sanna lycksalighet. Att dessa åsigter ej öfverensstämma med cosmopoliiiska åsigterne vet jag rått väl, och just derföre tror jag mig jgS Ven 14 Augusti f m, hafva tolkat hvad pluralifeten af Nationen anser vara sitt sanna interesse. Jag har icke längesedan någonstädes läst den anmärkning: att det ej sällan händer, att en enskild medborgare, liberal, det år; aegennyttig till lynne och lefnad, sorgfällig att såsom sådan vara känd och hedrad, nitälskande för frihet och mensklighetens deraf beroende förädling, vid pröfningen af äfven abstractare ämnen, såsom politiska och Statshushållningsfrågor och vid val af grundsatser för deras afgörande, utan betänkande antaga dem, som med detta lynne bäst synes öfverensstämma, utan att vidare eftertänka om Fosterlandets sannskyldiga fördel verkligen dermed säkert vinnes. Jag vågar tillämpa denna anmärkning vid detta tillfälle och hoppas derigenom ej hafva sårat. För enskild del blottställer jag mig hellre för omdömet af Illiberal, än att genom en orätt använd liberalitet medverka till många tusendes afgjorda lidande och det allmännas säkra förlust. 2) Man fager.- att ett prohibitivsyjtem leder indujtrien frän sin naturliga gäng, men att handelsfrihet, med utlänningen leder
Jag afftyrker fdledes Ilr Grefve von Plåtens proposition, och hernftåller, citt deri utan remiss mätte förfalla. Herr von Hartmansdorff: Ridderskapet och Adeln torde af hvad som nu blifvit upplästfinna, att frågan var densamma för Grefve v. Platen sora för mig; och att det således ej kan vara annat än fullkomlig motsägelse i den olika tydning, Friherre Cederström i bägge afseenden velat gifva åt Grundlagen. Friherre Cederström: Af Herr von Hart mansdorffs yttrande till Protocollet för den ]8 Februari finner jag väl nu att han begärt att Grefve von Plåtens motion skulle förfalla. Det var dock icke så jag då fattade saken, och jag använde 56 §. RegeringsFormen i afseende på af - Den 17 April e, m. 455 görandet. Det är blott ordet som har bestämmer saken, oell det har aldrig varit min tanke att en sak skulle kunna förfalla utan S!åndets beslut; men deremot har jag alltid trott, att frågor sorn Ståndet anser böra förfalla, ovilkorligen skola det. I öfrigt får jag blott tillägga, att 85 §. RegeringsFormen tydligen stadgar, att Grundlagen skall efter sin ordalydelse tillämpas. Herr votz Hartmansdorff', Jag vill blott hålla mig vid denna fråga, emedan jag anser den hafva ett vigtigt inflytande på motionsrätten. Då det förra Protocollet af den 18 6istlidne Februarii redan är justeradt och Friherre Cederström låtit älven detta Protocoll för den ig sisth Mars passera utan anmärkning, så måste hvar och en sorn af Ridderskapets oell Adelns Protocoll vill draga slutsatser till det riktiga i ärendens behandlingssätt, nödvändigt komma i tvifvelsmål om hvad som är rätt elier ej. Friherre Cederström har sagt, att han åberopade 56 §. RegeringsFormen, då det angick Grefve von Plåtens motion; men Protocollet innehåller, om jag minnes rätt, citation a£ 4g §. Riksdagsordningen. Friherre Cederftrorn: Det är ganska möjligt att jag åberopat 4g § Riksdagsordningen i stället för 56 §.
Jag har honom som daglig gäst i mitt AXELSON. I början läste jag några gudliga böc gen honom. Lyckligtvis behöfver han inga höglärde hus, ty han uppenbarar sig i den frid och välsignelse, som råda i min boning. Som sagdt är, inte har jag läst mycket, men så gör jag inte heller mycket henne några ord i örat, hvarefter Anna skyndar in i sidorummet.) väsen af mig Hör du Anna, bestyr om att (hviskar Åttonde Scenen. DE FÖRRE utom ANNA. JÄGER. Denna flicka är ditt enda barn? je en far bör inte skryta med sitt barn, men god är hon, det ska' Gud veta aldrig har hon AXELSON. Ja, och min enda återstående gläd gjort mig minsta förargelse. Der inne har hon sin en pudel, vid mitt barns dörr. skuldens läger. lilla kammare och härute ligger jag och vakar, som DAHL. De goda englar hålla nog vakt vid oAXELSON. Såå men det händer ibland, att JÄGER. Ger du henne någon uppfostran? det de gode englar försofva sig. förefaller mig, som hon förtjente ett bättre öde, än någon, som inte förstår värdera henne. att slafva som piga i alla sina dar, eller gifta sig med Herrn har rätt, och nog har jag skrapt ihop så mycket, att jag kunde kosta på henne. Det enda som oroar mig är att jag då måste skiljas ifrån henne, att jag inte mer får vaka öfver henne. Ett vackert ansigte är qvinnans prydnad, men kan också bli hennes olycka fan plockar helst de vackraste blomstren mången natt har jag och hans dyra blod, den som mördade mitt barns läsa sitt fader vår en gång. legat och funderat på den saken ja, vid Christus oskuld, den skulle jag strypa, utan att unna honom Åttonde Scenen. två par stöflor. DE FÖRRE. ANNA (bärande tvenne rockar, en hatt och räckliga att rymma en hel smedja, ja till och med AXELSON. Se här två rockar och skodon, till ett färgeri, åtminstone af det slaget, som herrarne som miste sin mössa, kan taga den här jag har blott begagnat den en enda gång, och det var på
Stånds rättigheter, skall komma att hvila till grundlagsenlig behandling vid en följande riksdag; men jag kan deremot icke inse, att Ulsk:n, i de Heste andra frågor, således de flesta andra Utsk:n, böra betraktas såsom några slags ombud för majoriteten; de äro af Ständerne tillsatta för alt utreda och bereda de frågor, som underställas dem, och om t. ex. i en anslagsfråga en njugg minoritet gör sig gällande, sä äger ju Ståndets majoritet korrektivet deremot inom sig i dess obestridda rättighet att pröfva och förkasta hvad minoriteten lyckats föreslå inom Utsk. — För mig vill detta synas långt mindre farligt, än som del kan tillgå och har tillgått, sednast vid 1844 års riksdag, dä, såsom motionären kallar honom, listornas uppsättare genom ett samfäldt val, således ett, der majoriteten gjorde sig obestridligt gällande, lyckades tillvägabringa ett förstärkt StalsUtsk. som afslog samma frågor, hvilka förut af Ståndets majoritet blifvit antagna. Detta förhållande, som för många torde synas besynnerligt t. o. m. omöjligt, förklarar och förklaras af valen med listor pä ett stort antal personer, af hvilka större delen måste vara pluraliteten af de väljande obekant, och just deri torde äfven skälet finnas till motionärens yrkande, att Electorsvalen borde tillgå på samma sätt, som valen till förstärkt Utsk. och större nämnder etc. Men om, som jag visat, det flere månader efter en riksdags början, och då man således har skäl förmoda det ledamöterne af Ståndet kunna lärt känna hvarandra, kunnat inträffa att majoriteten råkat i strid med majoriteten, hoc est med sig sjelf, emedan den, af obekantskap med personer och förhållanden, sett sig tvungen att taga emot listor på personer af andra äsigter. än deras egna, men förmodligen af enahanda med listornas uppsättare, om detta dä kunnat inträffa, hvad skall ej då förhållandet blifva vid riksdagens början?
Detta härleder sig visserligen till större delen från olika markegångspris, men också lill en del derifrån att, oaktadt alla gjorda erinringar om upprättande af konventioner emellan kyrkoherdar och deras åhörare om de förras rättigheter, likväl endast inom några få pastorat af Länet sådane konventioner kunnat tillvägabringas, och derför saknar man säker måttstock för inkomsternas beräknande. Fattigförsörjningen bestrides af församlingarne dels genom de mest torftiges inrymmande i fattigstugor, der sådana finnas, men i annat fall genom deras försändande gårdmellan, och dels genom bestämdt understöd åt sådane, som, ehuru utfattige, likväl äga förmåga att sjelfva något bidraga till sin bergning. Kostnaden härför är äfven olika beräknad i olika fögderier, ifrån 3 R:dr 16 sk. till 18 R:dr på helt hemman. Skjutsoch Vcighullnings-bestyren skulle här i Länet, som är uppfyldt af backar, blifva högst kännbara, om ej Länets belägenhet lemnade tillfälle till kommunikationer sjövägen. Härigenom underlättas skjutsningsbesväret betydligt, hvadan någon särdeles klagan deröfver icke förspörjes; och för vägarnes anläggning förbi brantare backar hafva undersökningar på flera ställen varit anställde och vunnit lyckliga resultat. Så hafva å vägen till Norrige emellan gäslgifvaregårdarne Ejd och Svinesund fyra af de brantaste backar blifvit kringgångne oell tvänne af de öfriga förändrats till mindre och jemnare sluttning; och fråga om vägens anläggning nedanom den så kallade Svenshögens backe på Inland är nu på afgörande beroende. Diverse afgifter, onera och allmänna besvär, sorn enligt tabellerna upp. gå på landet lill 30,518 R:dr 46 sk. 5 rst., och i städerna till sammanräknade 49,628 R:dr 37 sk. 3 rst. Banko, bestå uti: kostnader för publika byggnader, inqvartering, jagtkasseafgifter, riksdagsmanna-arfvode, m. m. Politie.
För att komma till ett sådant resultat, är mig nödigt att göra en resumé' af hvad dessa talare framställt, och jag gör, på förhand, min nrsägt för den vidlyftighet, hvartill jag dervid kan komma att hänföras. Sedan en värd talare, Hr Lagerhjelm, såsom ett medel att ordna Riksg.‘scont:s upplåning i det hela, föreslagit ett system, emot hvilket visserligen alla de anmärkntr kunna göras, som Hr Hegardt framställt, så har Frih. af Nordin inskränkt detsamma till en blott intermediär anstalt, till ett sätt att komma i gång med det andra hufvudsnkliga systemet, upptagandet af ett stående lån. Såsom sådant hade jag äran understödja förslaget. Sedermera har på e. m. Hr Hegardt åter upptagit Hr Lagerhjelms förslag på ett sätt, som gjort stor effect. Hrr v. Hartmansdorff, Stuart och Lefre'n hafva i Hr Lagerhjelms project sett fara för sedelemissioner, mägtiga att förstöra realisationen. Jag skall icke uppehålla mig hvarken vid den öfverdrift, som synes ligga i denna framställning, eller vid den lyckliga utväg, Hr Lefren påfunnit, att förklara sig för näringarnas varmaste vän, då han talar för de satser, som skola strypa näringarna. Jag skall blott begära, att R. o. Ad. måtte skilja emellan denna intermediära anstalt och det egentliga lånesystemet; ty såsom intermediär åtgärd kan hvarken verkan af Hr Lagerhjelms förslag blifva så stor, alt någon våda deraf kan uppstå, eller kan denna åtgärd räcka längre, än tills ett stående lån hunnit erhållas, hvarefter obligationerna åter skulle inlösas. Frih. af Nordin synes mig hafva retrograderat sedan i förmiddags; han har förminskat sin framställning. Han har sagt, att han ej vill hafva Hr Lagerhjelms project antaget såsom en skyldighet för fullmägtige i Riksgtscont. utan såsom en tillåtelse. I denna del måste jag skilja mig från Hr Frih.; och jag får, såsom skäl dertill, åberopa den erfarenhet, vi haft sedan sista riksdagen. R.
Fuilmägtige finna desamma för tjenstgöringen inom Riksgälds-kontoret hinderliga, men att de öfriga tjenstemännen vid detta verk ej få innehafva annan ordinarie tjenstebefattning; dock må den ordinarie tjensteman derstädes, som för närvarande innehar befattning utom verket och enligt förut gällande stadganden icke varit skyldig denna befattning frånträda, densamma äfven efter tillträdandet af den på nya staten uppförda lön bibehålla, under vilkor dels alt, derest hans utom Riksgälds-kontoret innehafvande syssla skulle vara för tjenstgöringen derstädes hinderlig, från endera tjensten afgå, när Fuilmägtige sådant äska, och dels att, vid befordran inom detta verk, frånträda ordinarie tjenstebefattning utom detsamma. Då Utskottet anser dessa föreskrifter fortfarande böra tillämpas, har Utskottet trott sig böra föreslå, att, såsom vilkor för tillgodonjutande af de förordade löueförhöjmngarne for dem, som tjenal dels 8, dels JO år inom andra 6 Stats-Ulskottets Memorial h:o 223. och tredje lönegraderna, bör stadgas, att sådan förhöjning icke må tillkomma den tjensteman, »som innehar annan ordinarie tjenstebefattning». Härförutan har hos Utskottet kommit under öfvervägande den omständigheten, att, enligt såväl 229 § af nu gällande reglemente, som 170 § af det vid innevarande riksdag utaf Stats-Utskottet föreslagna nya reglemente för Riksgäldskontoret, de of Fullmäktige utsedde Deputerade, som skola ombesörja upplåningen af de för jernvägsbyggnaderna erforderliga medel, blifvit berättigade att, derest göromålens gång sådant fordrar, antaga nödiga biträden, för hvilkas godtgörande lämpliga arfvoden må af Fullmägtige, efter hvarje års förlopp, beviljas.
Strueusee skildrar spänningen i Altona och hela Holstein ända från den stund, i slutet af förra året, då de oroande underrättelserna om kejsarinnan Elisabets hälsotillstånd läto ana, att ett tronskifte i Ryssland vore nära förestående. Det var ingen hemlighet, att den ryske tronföljaren, Karl Peter Ulrik af Holstein-Gottorp, länge rufvat på planen att med vapen i hand återtaga den del af sina arfländer, som kung Frederik IV eröfrade 1714. Och knappt hade tsar Peter III bestigit Rysslands tron, förr än han återfordrade icke blott sina arfländer utan också ett skadestånd af 30,000,000 riksdaler för de 50 år Danmark utan rätt innehaft denna del af hertigdömena. Kung Frederik – alltid mån om sina undersåtars kassa – lånade 20,000,000 rdr, som användes till rustningar, och grefven af S:t Germain förde armén till Mecklenburg för att möta ryssarna där och sålunda förlägga krigsskådeplatsen utanför gränserna. Kapten Falckenskjold lyssnar uppmärksamt, lutad mot chiffonnieren. Han är en ung man på 24 år, af kraftig kroppsbyggnad, väl vuxen, mer än sex fot lång och bär det Delmenhorstska regementets uniform, med reglementerad stångpiska. Hans hållning är en friluftsmänniskas, men han har en filosofs ansikte: en panna som talar om kärlek till studier och ensamt grubbel, en mun med ett vekt uttryck och ett par blåa ögon med en inåtvänd blick. Hans röst är dämpad, välljudande och mjuk i sina skiftningar: – Underligt går det till här i världen, säger han tankfullt, att döma af historien! I århundradets början kämpa två folk om herradömet i Norden – och kampen kommer att likna en envig mellan två monarker, af hvilka hvar och en för sig är ett förkroppsligande i öfvernaturlig storlek af sin nations förtjänster och fel. Den ene, ett vilddjur med ett snilles hjärna, har undfångit en storslagen idé och för den till seger – grundlägger det ryska rikets oerhörda makt och blir i och genom segern sitt folks hjälte.
Under samma år tillverkades derstädes af Håkansbodaoch något Läggestasamt Wena-Smedje-grufvemalm 55 SkU. 1 LU. 13 U. stapelstads vigt garkoppar; och 3:o vid Flögforss i Ramsbergs socken, der öfrige delägare i Håkansboda grufvor år 1840 erhållit privilegium på en profhytta under tre år, samt påföljande' året tillverkat utaf Håkansboda mahn 60 SkU. 9 LU stapelstadsvigt garkoppar. I anseende dertill att Märrgrufvan på Håkansboda-fältet gaf en malm, nog kobolthaltig för att lemna smidbar koppar, flyttades arbetet derifrån år 1840 till den året förut upptagne Kommersgrufvan, hvilken genast visade sig äga en särdeles vacker tillgång på god och rik kopparmalm af 5 till 8 pro - 8 cent oell derföre egentligen gaf anledning till anläggande af en ny kopparhytta vid Flögforss. Vid 1841 års slut hade denna grufva, som var en liten skärpning norr om Märrgrufvan, nått ett djup af femton famnar oell innehöll god malm på 8j famnars längd samt tre famnars bredd, sträckande sig inåt Märrgrufvan. Kopparmalmsuppfordringen har utgjort: Procent. stut. sm. sm. sm. sm.
Den bästa grunden för en sådan beräkning torde, hvad Stång-jernet beträffar, vara de årligen fastställda Hammar-skatts-prisen, hvilka under sednare åren blifvit betydligen förhöjde och förmodas kunna någorlunda öfverensstämma med försäljnings-prisen. Om denna grund följes, uppkommer, med tillägg af den mindre betydliga Manufactur-tillverkningens ungefärliga belopp, följande vården af Brukens exportabla tillverkningar, nemi. för år 1828 — 480 å 490,000 R:dr Banco, för år 1829 — 58o å 590,000, förar i83o — 5qo å 600,000 R:dr> för år 1831 — 58o å 690,000 R:dr och för år i832 — 6a5 å 63o,ooo R:dr Banco. Den årliga consumlionen af Kohl, vid Bruken och Masugnarne, är, naturligtvis olika i förhållande till större eller mindre tillverkningar. Högre än ii Läst p:r Skeppd. Tackjern och 2:ne Läster Kohl p:r Skeppd. Stångjern, bör icke i allmänhet beräknas vid dessa Verk. Med antagande häraf skulle den årliga kohl-consumtionen, under de sista 5 åren, hafva utgjort, per medium, för Tackjerns-blåsningen 29,487 Läster och för Stångjerns-smidet samt Jern.
Jag ber om ursäkt att jag vågat framställa dessa allmänna satser; jag har gjort det för att gifva tillkänna ur hvilken synpunkt jag betraktar så beskaffade ärenden och de flere af samma art, som stunda. Jag är ingalunda vän till stagnation i näringarne, men tror att man hör gå försigtigt till väga vid deras understödjande och framför allt, icke lättsinnigt inblanda Staten deri. Frih. Raab har ibland annat sagt att Privat-Bankerne, framkallade af Sländerne, sedermera blifvit hatade: jag är bland deras antal, som aldrig egt någon enda actie i någon privatbank, men har ändå tagit deras försvar. Jag anser dem hafva gjotf Sverige mera gagn än man i allmänhet vill medgifva: privatbankerne hafva varit Ständernes och Bankostyrelsens pedagoger, de hafva praktiskt lärt huru raan skall sköta bankrörelsen. Innan dessa Banker funnos så trodde man att Tumba pappersbruk vore en silfvergrufva, ur hvilken man kunde ösa efter smak; det är lätt att vara lagstiftare som R. St., då hvar individ, som här voterar om Svenska Banken och dess förhållanden, ingenting direkte riskerar af egen kassa. De kunna taga de aldra liberalaste, de mest idealiskt behagliga beslut och sätta dem i verkställighet, utan den ringaste minskning i de enskildes plånböcker; deremot, då jag är privatbanks delägare, sittande måhända i direktm för en sådan Bank, så måste jag vid hvarje steg, vare sig i fråga om uplåning eller utlåning, granskning af säkerhetshandlingar ra. m., känna efter i plånboken och undersöka hvilken följden blir för min egen och mine acsocierades plånböcker, i fall jag går lösligen tillväga; och när det blir fråga om att stifta lag för en sådan Bank, så vilja delägarne veta, hvilken följden blir för deras kassor och för möjligheten att uprälthålla rörelsen, i fall de förslag vidtagas, som föreslås, som grunder för Bankens bedrifvande. Detta har gjort, att privatbankerne hafva lärt Sveriges R. St. huruledes en Bank bör styras och lärt, att, när man stormar på kassan, så skall man draga in på lånerörelsen. Vi stifta lagar för R.