Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fr. 170 till och med 180 — 140 Dito Dito. g:de och r:te Momenten halma Högwördiae Prest-Standet, Wallofl. Borgare-Standet och Hederwarda Bonde-Standet begärt ffulle salunda redigeras, nemligen: Ägare eller Brukare af Hemman eller Hemmansdelar a Landet under och till och med 520 R:drs wärde fa begagna vrdinaik Panncrymd 20 Kannor. 750 , 120a 2000 zooo 4000 soo» 2 g Dito. Z0 Dito. Zs Dito. 40) maximum til! 41; zo Kannor. Maximum 6; s 7s Kanner. 75 / n 000 1^2.000 ^:dre ) ' ^ n -1^,002 Ciasien.-^ ^ l 14.000 78-, 8i I Maximum 84 till 87 90 Kannor. §2-» Hwarwid iakttagcs, att den sista Panne-pmden k farsta och andra Clasiernc, ingär i den nästföljande Clasiens maximum, sa att 50 Kannus Panna kan ökas lill 75 Kanner, och den sistnämnde till 92 Kannor för den dera lövande gscust. bwaremot den, som ike ager sa stor Panna, bondin ester osinan, stående Tariff för desi Hemnians warde tillkominer, endast bualar asgisten ester den werkliga Pannerymd, hwaraf han sig begagnar. bwaremot Höglofl. Nidderffapet och Adeln bifall t Utssotkets Förstag. Utffetket förestår antagandet af denna noa tariff med den förändring: Att den Jordägare, hwars Hemmans warde öfwerstiger 2200 N:dr och som wi i nöttja större Pannerymd, bör erlägga femtio proCents högre afgift. 8:de Mome"tet. Hög'ost. Nidderffapet vch,Adeln, Wällofl.
En skyldig aktning för gifvarens minne ålade dock samhället såsom en oafvislig pligt att tillse, det ej vare sig tadelvärd försummelse eller brottslig egennytta läte till milda stiftelser anslagna medel förspillas; och motionären föreslår derföre, att lagstiftningen härutinnan måtte sålunda förändras, att närmaste tillsynen öfver ifrågavarande slags medel uppdrages åt vederbörande kommunalmyndigheter, hvilka skulle hafva att öfver förvaltningen af desamma verkställa årliga revisioner, deröfver berättelser borde till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som i fall af försummelse skulle ega att förelägga vite, afgifvas, för att till Kammar-rätten insändas. Medgifvande önskvärdheten deraf, att sådana stadganden kunde meddelas, att man hade största möjliga säkerhet mot förskingring af medel, som blifvit till fromma stiftelser donerade, likasom mot deras användande till andra ändamål, än gifvaren afsett, tillåter sig Utskottet erinra, att, då sjelfva donationsbrefven i allmänhet innehålla de noggrannaste bestämmelser rörande såväl medlens förvaltning som deras användande, lagstiftningen icke har befogenhet att häruti ingripa, hvadan några generela stadganden derom ej torde kunna meddelas. Endast i afseende på kontrollen öfver förvaltningen och användandet af medlen tillkommer det lagstiftningen att genom ändamålsenliga föreskrifter söka främja gifvarens afsigt. Huruvida den skyldighet och rättighet, som, enligt ofvan anmärkta Kongl. Cirkulär-bref, i berörda hänseende tillkommer konsistorierna, Santmans. Lagsamt Allm. Beseoch Ekon.-Utskottets Betänkande JM 23. 3 skulle bättre uppfyllas, derest densamma, på sätt motionären yrkat, uppdroges åt vederbörande kommunalmyndigheter, anser Utskottet ganska tvifvelaktigt.
Betänkande», N:o 22. 319 Transp:t Contoircts tienstemän infordrat, och bilagt hosgäcnde utlåtande (Bil. ^.) öfwer stalén till wisthet om inflytandet af den päräknade återstoden. Finska Medel, enl.Statsutskottets af N. Ständcn bifallne Betänkanden Rus 255 och 288 690,000 80,000 670,000 frän Niksgälds-Contoirct: Af Bankens bchällna, tillR:gsConioiret redan lefwcrcrade räntcwinft för 1828 enl. Stats-Utstottcts af R iks-Ständcn redan bifallna Betänkande N:o 255 100,000 Af Allmänna Bewillningen, enligt Stats-Utstottets af Riks-Ständen bifallna Betänkande N:o 255 . r,o5o,ooo Dito till Garnizons Siukhufct och Cascrnbyggnadcn i hufwndstaden. enl. Statsutskottets Bet. N:o 335 . 162,000 1,302,000 cfrän Banken: Af Bankens fordringar hos A l lmänna Magaz!ns-In - Transp:t 1,972,000 Statsoch Banco-Utskottens Transpit 1,972,000 rättningens Utredning, enl.
För beredande af den enhet och likstämmighet i lagskipningen, som i så väsendtlig mon inverkade på medborgarnes trygghet, ansåge derföre motionären Justitiae-Ombudsmannens agtgifvande på Högste Domstolens förhandlingar företrädesvis af vigt; och har motionären i följd deraf föreslagit, att till 15 § i den för .Iiistitke-ömbudsmannen utfärdade Instruction, som ålägger honom , derest han finner, att antingen någon Lags eller Författnings otydlighet eller Domares eller Embetsman^ skiljaktiga begrepp om dess ändamål föranleda till olika och oriktiga tillämpningar deraf, att i sin berättelse till Rikets Ständer yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förändring af en sådan Lag, måtte göras det tillägg: ”Och tillkommer det derföre Justitiae Ombudsmannen att, när hans öfrige tjenstgöromål sådant medgifva, taga kännedom om Högste Domstolens Protocoll uti sådana derstädes afgjorda vigtigare mål, der olika begrepp om Lagens grund och mening bland Högste Domstolens Ledamöter yppats samt uti berättelsen angifva de skiljaktige åsigterne och tillika meddela yttrande, huruvida Juslitiae-Ombudsmannen anser desamma påkalla förklaring eller ändring af gällande Lagar och Författningar.” Ifrågavarande förslag, dermed motionären, enligt hans till Ridderskapets och Ådelns Protocoll serskildt afgifna förklaring, likväl icke åsyftat ätt Justitiag-Ombudsmannen skulle granska Högste Domstolens beslut i alla mål, utan endast i sådana, som på ett eller annat sätt komme till hans kunskap, eller derest parterne hos honom företedde mot hvarandra stridande beslut i frågor af samma beskaffenhet, har Utskottet öfvervägat och finner, lika med motionären, det vara af största vigt, att icke något åsidosattes, soin kan leda till befrämjande af enhet i lagskipningen. I delta afseende måste den lagtolkning, som inom Högste Domstolen gör sig gällande, ostridigt kunna utöfva ett mägtigt inflytande, och lika säkert, som enahandla lagtillämpning af Högste
Genom Förordningen den 27 April 1742 är vordet stadgadt, alt icke guldoch silfvermynt, hvarken må utur Riket till fremmande orter utföras, utöfver någre mindre belopp, hvilka, såsom oundgänglige köl-, reseoch täre-penningar i författningen finnas undantagne, eller nedsmältas och på annat sätt förvandlas; vid äfventyr, att den, som dermed blefve beträdd, skulle ej allenast mista sjelfva penningarne, som han utföra eller nedsmälta velat eller materien den han nedsmält, utan ock böta fyradubbelt dess värde, angifvarens ensak, eller, i brist af böter, plikta med kroppen och derefter förvisas i landsflykt; och har, genom Förklaringen den 4 Joli 174^» jemte föreskriften om hvad till förekommande af guldoch silfvermynts Bih. till R. St. 2 Afd. z.clra Haft. 1 2 Bancooch Lag-Ut shott ens Betänkande, N.o 2. ned smällande borde iagttagas, till berörde ansvars-beslämmelser blifvit ti 1! - lagdt, alt den, sorn bjöde eller lejde, hjelple eller rådde någon annan till en sådan förbjuden nedsmältning, så att den derigenom skedde, borde med. enahanda straff beläggas; men den, som på mindre sätt deruti vore delagtig, sådant med någon lindrigare bestraffning af spöslitande eiler fängelse efter omständigheterne umgälla.
Vägrar han det, så buger man sig och säger: ”Jag efterkommer Tit. befallning,“ blir sedan efter gåendet genom dörren stående, och fortsätter sin artighet mot honom. Att rentaf vägra en dylik heder, är småstadsaktigt. Öfverhufvud begås ofta fel af brist på godt lefnadsvett, af en viss ödmjukhet och rädsla, när man är i fall att mottaga en tillbuden heder eller något, som med stor artighet erbjudes. Regeln är, att man nödvändigt mottager det, som efter skedd vägran åter med allvar tillbjudes, och dervid tillkännager, att man vet sig derigenom utmärkas. REGLOR FÖR ETT FINARE LEFNADSVETT I UMGÄNGET MED DE FÖRNÄME OCH STORE. Affärslifvet bringar oss ofta i sällskapsförbindelser med de förnäme och store. En man af verld måste äfven här veta att bete sig tillbörligt, för att äfven i sådana fall väl upptagas och gynnsamt bedömas. Jag har i sådant ändamål samlat nedanstående föreskrifter: Ju förnämare huset är, desto nättare och prydligare vare man i sin drägt, men aldrig öfver sitt stånd. I umgänget med förnäme är stadga en väsentlig fordran. Desse män, som sjelfve bete sig med värdighet och allvar, fordra detsamma af dem, de lemna tillträde hos sig. Hvad som i mindre sällskap går an, är på orätt ställe i umgänget med de store. Här måste all förtrolighet, alla små friheter, all maklighet och oförbehållsamhet aflägsnas; vördnad och högaktning måste framlysa i våra miner, ord och handlingar. Det är nödigt, att vi göre oss bekanta med bruket och plägsederna hos de förnäme och store, samt att vi noga efterlefve dem. Man falle dem aldrig i talet, och åtnöje sig med hedern att svara på deras frågor; eller lemne korta förklaringar vid ett och annat. Man motsäge icke sådana personer; man tage en synbar del i allt, hvad de säga eller göra; man vare full af uppmärksamhet, full af beredvillighet att förekomma deras önskningar; man kalle dem gynnare och förvandla det hos ringare passande ordet godhet till bevågenhet, ynnest, nåd.
11 tjenstemännen skola underkasta sig den förändrade tjenstgörings-skyldighet, som af framdeles tilläfventyrs skeende jemkningar i organisationen må blifva en följd. Afven anser Utskottet lämpligt, att den aflöning, som för tjenstemännen anslås, icke bestämmes hei och hållen såsom fast lön, utan att, i likhet med hvad vid innevarande riksdag för statens tjenstemän i allmänhet ifrågakommit, någon del deraf uppföres såsom löne-förhöjning under nästa statsreglerings-period. Utskottet, som således ansett tjensterne kunna på ordinarie stat uppföras, har deremot trott, att benämningarna å de fleste af dem böra förändras och mera lämpas efter göromålens beskaffenhet, Sålunda synes Utskottet den föreslagna Chefs-befattningen, hvilkens innehafvare icke i egentlig mening kan sägas ega något chefskap, enär han är arbetets ledare och hufvudsakligen ensam arbetande samt de öfrige tjenstemännen blott blifva hans biträden, böra erhålla en härmed mera öfverensstämmande benämning, t, ex. den af Föreståndare för Statistiska Cenlral-byrån. Den i staten upptagne Expeditions-sekreterare, hvilkens åligganden, enligt förslaget, äro af enahanda natur, som de, hvilka åtfölja Sekreterare-beställningar i allmänhet, torde i enlighet härmed lämpligen kunna benämnas Sekreterare, likasom benämningen Ofver-revisor är, i Utskottets tanke, mindre rigtig, der inga andra Revisorer finnas, och derföre synes Utskottet böra förändras till Revisor.
I hufvudsaken tvckes allt vara utta ladt, som man derom kan säga, och jag vill Mott i korthet anföra, att jag, likasom Hr Rosenblad, hyser all aktning för de män, som, med egen uppoffring, börja och fullborda sådana företag som Gölha-canal; men jag tror, att de vanligen äro underkastade sådana förluster, att de icke äro belåtne med en så ringa lindring i bevillningen som den, hvilken här är i fråga, och Ständerne hafva visat, att de icke voro nidske, icke en gång på millioner, då delta stora, allmänt nyttiga företag skulle verkställas. Skulle ett sådant stort företag komma i fråga, skall jag visserligen vara ibland dem, som rösta för bidrag dertill; men jag tror icke, att en lindring, sådan som denna, kan för ett sådant förelag blifva tillräcklig eller af väsendtlig vigt. Hr Rosenblad: Hr Ribbings anmärkn. vill jag endast besvara dermed, att i händelse förhållandet skulle vara som han påstår; huru skall man kunna beräkna 5 proc. af utdelningen, om man icke kände utdelningen? Sjelfva uttrycket '"utdelning” visar, att det blott kan komma i fråga för sådana på actie-capital ställda inrättn:r, hvaraf utdelningarna offentligen kungöras, ty eljest känner icke skattskrifvaren dem. I afseende å hvad Hr Tham yttrat rör:de en af mig väckt motion, får jag erinra, att den angick utdelningen å actier i Gölha-canal för innevar. år 1840. Jag fästade i denna motion uppmärksamheten på billigheten, att, då för första gången omsider en så ringa utdelning som 1 proc. kom i fråga, densamma kunde blifva fri från bevillning. Mo - Den - Oc t oljer e. m. 153 Motionen vann intet afseende, utan Utsk:s afstyrkande dera bifölls af Ständerna.
Detta silfvermynt är r:dr sp. och fraclioner deraf; då nu Utsk. föreslår, att den nya myntenheten skall bli lika med 1 ndr rgs, under namn af ndr, så lära väl de stora pjecerna, som finnas, skola heta 4 r:dr. Hvilken oreda skall det ej åstadkomma hos personer, som icke äro bevandrade i räkenskaper, då de förnimma, alt det finnes olika slags mynt af lika benämningar, af hvilka det ena kallas 1 r:dr, det andra 4 ndr. På samma sätt förhåller det sig med dessa enheters fraclioner. För att förekomma denna olägenhet, bör den af Utsk. föreslagna myntenheten få ett annat namn. I valet mellan namnen mark eller krona, föredrager jag det förra, som låter sig renare uttalas än det sednare, synnerligast då den talande skorrar. Det största nya silfvermyntet bör således preglas med såväl namnet 1 r:dr, som 4 marki det dernäst i ordning följande med såväl \ r:dr, som a mark; härigenom införes både Utsk:s nya myntsystem, och den gamla aktade benämningen ndr bibehålles äfven, och all oreda upphör. Beträffande räknesätt och bokföring, som skall bli en följd af Utsk:s förslag af enhetens delning i liela och halfva cents, så blir detta bokföringssättaf mindre vigt, för de bråk af tal, som dervid uppkomma. Det enklaste torde vara, att enheten bestämmes till 24 sk., som delas i delar, och derigenom komma vi till styfver, och få två columner i räkenskapen, den ena för mark, och den andra för cents, och så förekommes bråk, och räkenskaperna blifva rediga. Benämningen af cent är oriktig; skall ett utländsk ord nödvändigt begagnas, så må det kallas centime, eller kanske rättast på Svenska ”hundring”, eller något annat. Efter den tabell Utsk. gjort öfver de föreslagne kopparmynlsorterne, jemförde med de nuvar., tyckes Utsk. antaga, att lika mycket koppar skall hädanefter som förut gå på 1 r:dr; härigenom kommer centen att äga lika värde med 1|| styfver, eller, som Utsk. säger, i det närmaste 2 styfver. Längre ned säger likväl
Hanson uppnått den för pensions erhållande föreskrifna lefnadsoch tjensteåldern, komme att, såsom för närvarande, uppehållas genom vikarie, alldenstund det pensionsbelopp af 200 Rdr årligen, hvilket Hanson egde attvid afskedstagan det af Civil-statens Pensions-inrättning uppbära, måste anses vara alltför ringa, för att han, med hustru och fem oförsörjda barn, skulle, mot åtnjutande deraf, kunna afgå från sin befattning, af hvars löneförmåner han, så länge tjenstledigheten fortfor, icke behöfde afstå mer än en fjerdedel, har Stats-kontoret, i öfverensstämmelse med hvad i två likartade frågor angående pension för Häradsskrifvarne G. G. B. Jacobsson och A. J. Medelplan blifvit föreslaget, i underdånighet hemställt, att, till undvikande af de med tjenstens bestridande genom vikarie förknippade olägenheter, nådig proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om Hansons förflyttande å Allmänna Indragnings-staten. Med afseende å Landskanslisten Hansons af läkare intygade oförmögenhet, i löljd af sjuklighet, att sin tjenst vidare bestrida, samt å hvad Stats-kontoret i underdånighet anfört, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att bemälde Hanson måtte förklaras berättigad att, efter erhållet afsked från Landskanslist-tjensten, oaktadt han icke uppnått föreskrifven lefnadsoch tjensteålder, å Allmänna Indragnings-staten uppföras för åtnjutande af årlig pension, motsvarande Landskanslist-lönen på stat, eller Fem Hundra Riksdaler Riksmynt; skolande handlingarne i målet Rikets Ständers Stats-utskott tillhandahållas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Ludv. Almqvist. Kongl. MajJs Nåd. Proposition N:o 59. 3 Utdrag af protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 11 November 1859.
Se Statsregleringen Extra-. Extra utgifter på åttonde hufvudtiteln, om indragning af 5o,ooo R:dr banko årligen å anslaget till. lil. 2 ! t. IV. R, 71. Y. B. 372, 42u Se vidare Hufvudtiteln, den åttonde. F, Fabriksanläggningar, om anslag till ersättning för sådana, som genom upphörande af införselsförbud blifva lidande. III. 326. IV. R. 120. V. B. 28. XXV. U. 29. A. 83. Fahlu grufva , angående lösningsrätten till fjerdeparter i. XIV.' Fahnehjelm, Johan Wilhelm, yttrande. I. 3i5. Falkenberg, Friherre Carl Axel, yttrande. 1. 285. Falkenberg, staden, om öfverlåtelse till, af Kronans tullbro öfver Et lin a-strömmen. VIII. B. 292. A. 358 — 0111 understöd lör de brandskadade derstädes. XX. R. 72, li. 119, A. 384, 429- XXII. U. 460, XXIII. A. 186. E. 402. Fartygs mätning, om ändring i gällande författningar för. XI. B. .29. XII. A. 140. Fastighet, utmätt, angående dess försäljande på auction, endast i uppslag. XVIII. B. 227. XIX. A. 3og. XXI. U. 36o, XXIII. A. 131. — angående förändring i sältet för klander af åtkomsten till. Se Förklaringen. ( i>8 ) Faslighet, angående skyldighet för köpare af, att tillse det för säljares förmynderskap redovisas. Se Förmynderskap. Fastighetslån. Se Lån å fastigheter. Fattigförsörjningslag, angående tillsättande af ett särskildt Utskott för utarbetande af förslag till. I. 298. A. 3ig. Fatligförsörjniugsskyldigheten inom socknar på landet, der fabriker äro inrättade, om utfärdande af en författning för bestämmande af. II. 5i5.
För den händelse emedlertid, att, af en eller annan anledning, den Rydhergska donations-fonden icke skulle före innevarande års utgång blifva för ifrågavarande ändamål disponibel, hafva Rikets Ständer, på det undervisningen vid meranämnde navigationsskola ej må behöfva afbrytas och de dervid anställde lärare gå i mistning af dem tillförsäkrade löneförmåner å Riktgäldskontoret anvisat en summa af 5,600 r:dr att, efter beräkning af 2,800 r:dr för året, från nästkommande års början tills vidare och intill dess de Rydbergs ka donationsmedlen blifva för ändamålet att tillgå, förskottsvis disponeras till underhåll af berörda navigationsskola och aflöning af dervid anställde lärare, under förbehåll likväl af framtida ersättning från omförmälde testamentsmedeh e) Jordförluster genom kanal-anläggningar, E. K. M» har i nåder föreslagit, att det å denna hufvudtitel under ofvanstående rubrik uppförda förslagsanslag må, utan förhöjning i beloppet, upptagas under benämning: jordförluster genom kanaloch vägantäggningatj hvarigenom tillfälle blefve beredt att derå jemväl anvisa de för jord - 612 ExpeditionsUtskottets Förslag till und.
Till och med ett tillfälligt förskott till fastighets-lånefonden i behofvets stund vore ingalunda äfventyrligt, och, om så påfordrades, kunde det äfven utan serdeles svårighet ersättas, enär på lånen utur denna Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 55 o fond årligen inflyta 6 procent, eller omkring 400,000 r:dr. Åtminstone borde Banko-styrelsen i alla händelser vara bemyndigad, att, om anslaget till fastighetslån i städerna icke till fulla beloppet begagnas, få använda öfverskottet till fastighets-lån å landet, och tvertom. § 2. Vid 41:sta punkten: Det ar allmänt erkändt, att sparbankerna bland alla penninge-associationer äro de aldra gagneligaste, ty de uppmuntra till sparsamhet samt emottaga och förkofra de små kapitaler, som arbetare och landets torftigaste invånare kunna förvärfva och för dagens behof undvara. Utskottets afdelning hade också af sådan orsak föreslagit, att sparbanker vid förefallande behof skulle få begagna kreditiv i Banken emot 3 procent, inom det förut medgifna ringa maximi-beloppet. Detta tycktes vara så mycket billigare, som en sådan förmån, att begagna kreditiv emot 3 procent, åtujutes både af manufakturdiskonten på 3,500,000 r:dr, af jernkontoret på 600,000 r:dr och af Fahlu koppargrufva. Afdelningens förslag synes mig fördenskull böra antagas och sparbankerna hugnas med krediliv-rätt i Banken, emot 3 procent för hvad som begagnas. Det vore ändå en väl behöflig uppmuntran för dessa nyttiga anstalter, ty kreditiver för så hög ränta, som hittills varit bestämd, hafva de omöjligen kunnat begagna, då de sjelfva hafva stor svårighet att få sina medel så fruktbärande, att de kunna gifva de fattiga insättarne 5 procent om året och derjemte ränta på ränta, såsom deras reglementen utlofva. § 3. Vid 49:de punkten:
M e n det behöfdes ej mormors hälft allvarliga: » A l b e r t, väl uppfostrade smågossar tala ej med herrar o c h damer utan att vara tillfrågade! » för att låta Iionom känna, att han uppfört sig opassande; den lille stackaren visste detta, innan han bröt m o t denna regel, men han måste vara med, måste göra sig bemärkt, det var blifvet till en vild drift i barnasinnet. B l a n d Frykéns umgänge fans en yngre fru, som öppet visade, hur denna barndressyr plå- gade henne, o c h hon afhöll sig samvetsgrant från att deltaga i denna både låtsade o c h verkliga beundran för gossen. I början sökte han vinna henne m e d hela sin inställsamhet, men, fastän det gjorde henne ondt o m barnet, kunde hon ibland ej värja sig för en känsla af ovilja för den lilla näpna apan. D e t hade också händt ett par gånger, att hon tillsagt gossen att lemna henne ensam med hans mormor, emedan hon hade allvarliga saker att tala m e d henne o m. V i d dessa tillfällen misstänkte han först, att der i hemlighet skulle talas om h o n o m, men då han en gång lyssnade vid dörren, hörde han att saken gälde en rikt begåfvad fattig gosse, åt hvilken den unga frun sökte förskaffa medel, så att han kunde k o m m a i en högre skola. Detta års jul medförde många bjudningar o c h kalas i denna sällskapskrets, o c h derigenom, att fru Frykén vid alla möjliga tillfällen medförde A l b e r t, blef det till vana att äfven andra barn togos m e d till dessa samqväm. Fru L y d i a, som aldrig kunde förmås att föra m e d sig sin sjuårige gosse, uttalade oförbehållsamt sin tanke om denna osed, o c h på en supé hos hennes svåger fick hon genomdrifvet, att inga barn blefvo bjudna.
Hr Stråle, Nils Wilh.: Då Hr von Troil uppläste 4g $:n Riksd.Ordn., som väl stadgar, att ”hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, så vida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utsk. förviser, ligga på bordet till nästa plenum, då remiss bör ske;” så underlät han alt derjemte undersöka hvad med en allmän fråga förstås. Definitionen härå igenfinnes i 44 §:n, som är af följande lydelse: ”Konungens propos:r, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtlige R.St:s öfverläggning och pröfning etc.” Här är således en bestämd föreskrift om hvad med en allmän fråga förstås; är frågan sådan, att den icke bör komma under R.St:s pröfning, så är den följaktligen icke heller sådan, att den bör remitteras. Således måste det böra på hvars och ens pröfning ankomma, huruvida motionen är i strid med något grundlagsbud, samt huruvida remiss af sådan anledn. bör ske eller icke. Hr von Troil: På sätt Hr S tråie omnämnt, underlät jag visserligen att för R. o. Ad. göra någon utredning af hvad med en allmän fråga förstås, emedan jag icke trodde, att detta begrepp skulle vara otydligt för någon ledamot af detta Hus. En hvar, som vet att Svenska folkets lagstiftande-rätt i beskaltningsfrågor utöfvas af R. St, vet äfven, att den nu förevar, frågan är allmän och icke enskild. För öfrigt har Hr von Hartmansdorff alldeles förbisett ordet allmän, och det är just den afsedda pröfningen om frågan är allmän eller icke, som föranledt stadgandet för den händelse, att fråga skulle uppstå om remiss bör ske; ty tvekan kan uppstå, huruvida frågan är allmän eller icke. Men detta är nu icke tvifvelaktigt. Jag skulle tro, att det vore ett ganska betänkligt föredöme i inskränkning af yttranderätten, om denna motion kunde undertryckas; men jag får dock tillägga, att det icke är af nit för motionens fram - Den 5 Februari. a5g gång, jag yttrar mig, ty jag gillar den icke till sina hufvudgrunder.