Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att icke motverka de förbättringar i bränvins-brännings-redskapens sammansättning, som afse besparing i bränsle, tid och arbetskostnad, vare sådan redskap tillåten, af hvad form och ämne som helst, under iakttagande af följande bestämmelser: Med enkel bränvins-brännings-redslap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en lill pannan hörande så kallad hatt och alkylnings-redskap lör den uppkommande bränvins-immans afkylande. Pannan får ega hvad form som helst. Halten med fastsiltande ångrör, hvaraf G tum närmast hatten ingår i uppmätningen, i sammanhang med densamma , får icke innehålla mer än |:delar af pannans rymd. Afkylnings-redskapfår bestå af pipor, rör eller afannorlunda bildade ytor. Med mäskvärmare förslås en sådan inrättning vid ett bränvins-redskap, i hvilken mäsken genom den från pannan utgående ångan, förberedande uppvärmes, så att, då den derefter slås elier tappas i bran vinspannan , uppkokningen och således averkningen sker fortare än eljest, och lid alltså vinnes i operationen. Mäskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än -gtdel utöfver pannans rymd, ej eller så inrättas, att den åstadkommer någon reclification, med mindre sådan inrättning uppgifves såsom reclifications-apparat. Med rectifications-apparat förstås den del af ett bränvins-bränningsredskap, hvarigenom en större eller mindre del af produclens vattenhalt afskiljes under sjelfva bränvins-bränningen, så att afrinningen utkommer starkare eller mera sprithaltig, än då en sådan inrättning icke begagnas. Rectifications-apparat må bestå i klarkula, lallriks-apparat, eller hvilken j 6 Bevillningssamt Allm. Besa.- oell Ekon.-ULskottens Utlåtande, N:o 5. annan inrättning som helst, utgöra serskild redskap, eller inneslutas i någon del af branvins-brännings-redskapen, §•
(Vera, som bland de nykomna fördömda igenkänner kejDet är ju Minos har inte din Dante talat om Hvad betyda de där rörelserna med svansen, Karon är litet sträng emot dem, det måste medges. vara blödsint här, i synnerhet i början. Sedan slappas saren och några af hofpersonalen, ger till ett genomträngande skri och faller ned afsvimmad.) SALVATOR (som ingenting sett, förskräckt). Hvad är det? Hvad har händt? (Reser henne upp.) FEMTE AKTEN 99 - DEN GAMLE. bekanta. Stackars liten! Det tog henne så att träffa på VERA (utom sig af sinnesrörelse, med händerna hotande sträckta mot den gamle). synvilla, som du framkallat för att plåga oss. Erkänn att det inte är sant eljest blir jag vansinnig? DEN GAMLE. hon vore minsann värdig mig. Ingenting vill hon tro på. Hvad ville du då hos mig, min flicka, när att du nu fått mer än du tål. allt hvad jag visar dig Nog jag tror i alla fall VERA. Sanningen sanningen vill jag veta. DEN GAMLE. Du har ju inte mod, när det kommer till stycket. VERA. inte bedragas. Jag vill se det verkliga, verkliga helvetet, vore det än tio gånger värre än detta. DEN GAMLE. envisas så mycket, så skall jag väl då visa dig det återvända till jorden. Flickan är minsann rätt intelligent. Nå, efter du Jo, jo till allt har jag mod men jag vill Jag beklagar att hon inte är min verkliga dotter Erkänn, att detta inte är sant, att allt detta är verkliga verkliga kort sagdt. Men då måste vi 100 SANNINGENS VÄGAR VERA. På jorden finnes det? DEN GAMLE. placeradt? Naturligtvis. Hvar tänker du dig det annars (Slår med sin trollstaf, hela scenen störtar samman med Tredje tablån. bankpalats. Man ser genom fönstren hur tjänstemännen därinne ösa guldet i säckar och väga det. Öfver porten står skrifvet: Arbetar-besparingsbanken. Till höger en rad usla (Ett torg i Londons East-End. Till vänster ett ståtligt stort buller.)
Förordning mätte erhålla ett tillägg, hvarigenom stadgades’, att, såvida fordran för auktions-inrop understege ett visst minimi-belopp. t. ex, 15 eller 20 Riksdaler, fordrings-egare tiilätes, om lian heldre sä önskade, med sin ansökan vända sig till Kronofogde, som egde att, emot lösen och ersättning för stamphult papper, förständiga underlydande Länsman eller Fjerdingsman, att uttaga och redovisa fordrade beloppet jemle förutnämnde kostnad af högst 1 R:dr 50 öre, dock att, i händelse den sökte bestridde krafvet eller hade något att deremot invända, Iian egde inom 8 dagar från delfäendet afgifva sin förklaring emot de honom tillställda handlingarne till Konungens Befallningshafvande, som borde pröfva invändningen och i målet meddela utslag, och skulle Kronofogde öfver dessa skuldfordringsmål, likasom öfver andra utmätnings-ärenden till Befallningshafvanden ingifva diarium; samt af Riksdags-jullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen N. M. Pettersson frän samina län sig förenat: att, då den uti 18 § af Ridderskapet och Adelns privilegier den IG Oktober 1723 med flera författningar frälsemän medgifna rätt att hos deras bönder, torpare och betjente med förmånsrätt och utan exekutors medverkan utpanta eller utpanta låta ”räntor och utskylder samt för husröta och hvad de eljest kunna vara skyldiga”, numera, sedan egande - 8 Lag-Utslcotlets Betänkande N:o 68. rätt till frälsejord obehindradt finge öfvergå i hvilkens hand som helst, icke vore lämplig att bibehålla, enär derigenom förtroendet man och man emellan rubbades, inånga obehag förorsakades och nämnda rätt vore oförenlig med ett samhälles institutioner, der hvarje medborgares lika rätt inför lagen borde vara betryggad, berörda § samt de Kongl. Bref och Förordningar, som dermed egde någon gemenskap, mätte upphöra att vara gällande, och att, som följd deraf, någon enskild person, frälseman eller annan, utan att dertill i behörig laglig ordning begära exekutors handräckning, icke mätte vara berättigad till utmätningseller förmånsrätt hos underhafvande.
Jag vill icke här ingå deruti, ej eller anföra de särskilda åsigterna i detta ämne, utan jag vill blott nämna ett sätt, såsom jag tänkt mig det, icke med anspråk på att detta sätt vore det enda rälta. Detta sätt utesluter alldeles icke andra sätt till en sådan sammanjemkuing. Jag bör nu likväl, utan att infalla i något upprepande af hvad som i miu reservation har influtit, i allmänhet framställa möjligheten af en sadan sammanjemkuing, 420 Den 9 51 a j. hvilket jag anser åligga mig, efter jag fordrar att Utsk. skulle hafva företagit den. Jag säger då, att Utsk:s eget förslag är ytterst påclassval beroende, oell icke pä Ståndsval. Utsk. liar väl sökt att upprätta ett femte Stånd, men alla dessa Stånd ingå icke såsom Stånd uti sjelfva riksförsamlingen, emedan den är delad i 2:ne kamrar. Att R. o. Ad. utöfvar sin representationsrätt endast och allenast genom elasser i Utsk:s förslag, synes helt enkelt genom upphäfvandet af sjelfskrifvenheten. Samma skäl gäller för PresteSt., och samma förhållande är det med BondeSt:s beslut och likaledes med BorgareSt:s. I det ögonblick, då Utsk. skulle utföra den af grundlagen föreskrifna operationen, fann man, att Borgareoch BondeStis beslut skilde sig derutinnan, alt BondeStis beslut innehöll ett complctt fullbordad t förslag, då deremot BorgareStis blott gällde en princip; men BorgareStis förslag, likasåväl som BondeStis eller Bengt Gudmundssons, är grundadt på classval. Mart beliöfver blott läsa första § i vallagen för att finna det. Hvilka elasser hafva dessa Stånd rättat sig efter? De hafva i 1 mom. af 1 § upptagit, att valrätt äger hvar och en, som antingen har egendom till visst mantal satt, eller lill minst 1000 r:drs värde uppskattad, eller arrende pä minst fem år eller annat yrke med en årlig inkomst af 300 r:dr, eller som innehafver eller innehaft tjenst med lön. Ar icke detta en classindelniug?
Qvarnen anses nu mera värd omkring 200,000 rdr och egaren får nu en ytterligare present af 50,000 rdr genom det beslut, som R. St:r äro i begrepp att fatta. Affären är fördelaktig. Man har ansett det ligga en stor vigt på denna skattebefrielse i och för allmänheten, emedan den skulle få sin säd förmålen för bästa möjliga pris. Jag tror dock att qvarnegarne icke skola gå längre i generositet, än de blifva tvungna till. De skola tvifvelsutan för sitt besvär taga så mycket, de tro sig kunna få; ty det blir väl ändå täflan, som i detta fall kommer att reglera priset. Jag har således för min del icke kunnat af de föregående talarnes yttranden finna mig öfvertygad om ändamålsenligheten deraf, att utan ersättning afskaffa qvarntullen, och måste derföre vidhålla mitt förut framställda yrkande om återremiss. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Här har egentligen blott ett skäl, ehuru skenbart, andragits, hvilket torde förefalla som en anledning för återremiss, nemi. att ifrågav:de befrielse 406 Den 28 Febrnsri f. m. skulle vara en skänk till qvarnegarne. Detta är emellertid icke förhållandet. Qvarnegarne hafva nemi. nu privilegium på att få mala åt allmänheten, utan att några andra, åtminstone icke utan särdeles stora svårigheter, få deruti göra intrång. Om nu qvarnegarne blifva befriade från den åsätta qvarnräntan, så kommer naturligtvis privilegiet att upphöra, under förutsättning likväl, att en författmg utfärdas rörande rättighet att få anlägga nya qvarninrättningar. Hela det förevarande tillstyrkandet är just byggdt på denna förutsättning. Om man således sätter tillstyrkandet i sammanhang med förutsättningen, tror jag, att man icke riskerar någonting, minst att räntan först upphör och att qvarnegarne sedan åberopa sig på sitt privilegium. Att de icke komma att vinna på förändringen, anser jag ganska naturligt; ty då näringen blir fri, kommer säkerligen den förlust, som genom konkurrensen med nya qvarnar för dem uppstår, att uppgå till vida högre belopp, än qvarnräntan nu utgör.
Inkallas han åter att föredraga dessa slags mål, blir den Den 5 Maj f. m. den förstnämnde ledamoten ledig, och utgiften är således i båda fallen densamma. De öfrige på magazins-inrättningens expectance-stat uppförde personer lära icke numera vara användbare. Slats-cont. liar, sedan det år 1824 reglerades, och dervid personalen inskränktes till minsta möjliga antal, med hänseende till dåvar. göromåls mängd och beskaffenhet, fått sig ålagdt betydligt ökade åligganden: såsom t. ex. summariska controllen öfver uppbördsverket, charls sigillatae verket, bestyret med vågstaterna, minister-statens aflöning, uppbörden och redovisningen af Wadstena krigsmanshus-medlen och militise-boställs-cassans dito. Detta föranledde ock i834års StatsUtsk. att tillstyrka bifall till K. M:s då gjorda enahanda nåd. propos. Betänk, bifölls af a:ne Riks.St., men återremitterades af 2; hvarefter och sedan TJtsk. frångått sitt första förslag, samt meddelat afstyrkande utlåt., deremot i5 ledamöter sig reserverade, frågan kom till förstärkt StatsUtsk., der det sednare betänk, gillades med 79 ja mot 4° nej. Beliofvet af det begärda anslaget framstår tydligen, då man besinnar, att målens antal i Stats-cont. år 1824 utgjorde något öfver 4°oo, men år 1839 öfver 6000, samt i medeltal af de sednare åren omkring 5,800.
Anna skickade jag bort, sägande att jag ville sjelf kläda af mig, och eftersom jag i alla böcker skall bläddra och i Romaner läsa slutet, innan jag kan tänka på att sätta mig och ordentligt genomläsa dem, vände jag hastigt flera blad, läste ett ord här och der och råkade slutligen sid. 431 på det jag här afskrifver, ifall du ej har boken till hands. – „Om Sceaf, „en ännu äldre af Odens förfäder, berättar Ethel„werdus (från 10:de århundradet), att denne, „såsom ett spädt barn, ensam i en båt, men „omgifven af vapen (andre tillägga med en sä„deskärfve under hufvudet), blifvit drifven till „ön Scani (Skåne), der blifvit upptagen, upp„fostrad af invånarna och slutligen vald till Ko„nung.“ – Mina tankar om den provins Sceaf rätt dumt valde att landstiga i, har jag redan flera gånger under min resa tillskrifvit dig, underskrifver dem nu, och kunde, om det ej vore af fruktan för alltför långa parenteser och digressioner, som du får tillstå att jag undviker så mycket det är mig möjligt – anföra ytterligare tillökningar dertill, ty föreställ dig t. ex. att jag, som gerna tillbringar sommaraftnarne i fria luften, måste för att i Skåne kunna följa min smak, lägga mig till slätt, bortstrukit hår, då, jag, hvarje gång jag för supéens skull kom in under tak, hade den förtreten att se mina nätta korkskrufvar, som voro ganska besvärliga att lägga upp, och för öfrigt verkligt klädde mig, att se dem säger jag, hänga raka som spik kring ansigtet – och egentligen tycker jag om ingenting mer än hafvet, man har så lätt för att se dernere, hvilket ju också i det hela taget icke är landets förtjenst, men det saknar jag ofta i trots af våra vacka insjöar, ty dessa upplifva väl och glädja, något nästan öfverflödigt för mig, som redan är alldeles tillräckligt liflig och glad, men hafvet förödmjukar, och det gör godt ibland Men hvart förirrar jag mig nu?
De af Banko-Utskottet beslutade och i 77 § af sednaste Revisions-berättelse omförmälda anläggningar vid Tumba af ett gasverk och en ny renings-apparat för vaskvatten äro under innevarande år fullbordade, gasverket i Februari och renings-apparaten 87 i slutet af Juli månad. Enligt det af Utskottet fastställda kostnadsförslag skulle för gasverket få användas en summa af högst 9,669 R:dr 45 öre och för renings-apparaten 1,030 R:dr. Kostnaden för sistnämnde inrättning har intill 1860 års slut uppgått till endast 750 R:dr 94 öre; hvaremot för gasverket utbetalts under berörde år 9,914 R:dr 81 öre och under det innevarande 899 R:dr 94 öre eller sammanlagdt 1,145 R:dr 30 öre mera än kostnadsförslaget medgifver. Vid efterforskning om orsaken härtill har upptäckts, att de utgifter, som å kostnadsförslagets bägge första sidor finnas upptagne, vid transporten, icke blifvit i slutsumman inräknade, i följd hvaraf samma förslag utförts till ett belopp, som med 3,751 R.:dr 97 öre understiger det verkliga. Med iakttagande af denna rättelse skulle kostnadsförslaget egentligen sluta sig på 13,421 R:dr 42 öre, hvilket belopp med 2,606 R:dr 67 öre understiger den för ändamålet använda kostnad. Som ifrågavarande 2:ne inrättningar först nyligen blifvit fullbordade och gasverket endast 2:ne månader varit i gång under sådan årstid, då belysning blott en kortare del af dygnet behöft begagnas, torde det ännu vai-a för tidigt att om dessa inrättningars beskaffenhet och ändamålsenlighet afgifva ett bestämdt och tillförlitligt omdöme. § 85. Enär, till följd af den genom jernvägen lättade kommunikation Om ««»//«- med Hufvudstaden, priset på ved vid Tumba betydligt stigit, vore “Ljmdet nu, mera än någonsin, serdeles önskligt om någon del af den Ug bränntorf. ved, som för Brukets behof erfordras, uppgående i allmänhet till 7 å 800 famnar om året, kunde ersättas med annat brännmaterial.
Jag har således inom Utskottet yrkat, att Banco-Styrelsen, efter utvexlingens början, under intet vilkor, vare sig i följd af redan befintlig valuta eller invexling af silfvermynt, må berättigas någon sedelemission sig företaga, då proportionen emellan metalliska cassan och myntrepresentativen sjunkit som proportionen 2 lill 5; men då Utskottets pluBihang till R. St. Prot. 1834. 6-te Sami. 1 '.sta Aid. 4 Håflet 12*. 2 6 Hor till B anco-Ut slottets Utlåtande N:o 16. ralitet, långt ifrån att antaga detta förslag, just genom sin liberalitet synes hafva förespeglat den gyldene period, som, för våra näringar och för framlockande af industri i allmänhet, skulle, i följd af sedelemissionen, uppkomma, såsom bevis hvaruppå må anmärkas, att då Utskottet befarat det de summor, hvilka kunna emitteras på den befintliga valutan, icke skulle kunna absorberas af corporationer, det äfven tillstyrkt, att enskilde deraf skulle komma i åtnjutande, så nödgas jag begagna min reserva tionsrätt, för att uttrycka mitt fullkomliga ogillande af Utskottets högst betänkliga förslag i denna del. 2o:de Punkten: Utskottet har erkännt såsom grundsats i allmänhet, att utlåningen i Discontväg är, med afseeude å våra näringars behof, till större delen ändamålslös. På detta skäl har ock Utskottet föreslagit, att 2 och en half procent eller circa 200,000 R:dr årligen skulle från denna lånerörelse öfverllyttas på Cassacreditiv-räkningen för Hypoteksföreningar. Jag gillar dessa åsigter och detta förslag. Men af just enahanda skäl bestrider jag att de för detta ändamål afsatte medel någonsin skola till Disconlrörelsen åter gå. Kunna Hypoteksföreningarne icke begagna dessa medel, så må de få disponeras på andra för näringarne icke så otjenliga vägar, som dem, hvilka Discontrörelsen utvisar. 22 :dra Punkten:
Stats-Utskottet får i anledning häraf upplysa att, på sått dess utlåtande angående pensions Inrättningen för Civil Staten upptager, hade redan vid 1756 års Riksdag fråga blifvit väckt, om en pensions Cassa för Civile Ämbets och Tjenstemän, om verkställigheten hvaraf Riksens Ständer år 1770 anhöllo, och att, emedlertid afskedstagande Ämbetsmän vid 70 års ålder skulle få till godo njuta hela Lönen, hvilket genom det åberopade Circulaire Brefvet, af den 13 Marii samma år, i Nåder bifölls; Hvarefter Kongl. Maj:st vidare i 5:te puncten af dess Nådiga förordning den 24 Januarii 1778, angående Lön Staternes förbättring, förklarade det Ämbetsmän af nämnde ålder, som långe och vål tjent, skulle ega tillgodo njuta berörde förmån intill dess någon författning, hvarpå Kongl. Maj:st ville vara betänkt, kunde vidta - Stat.s-Utskottets Betänkandeti. i533 gas, hvarigenom orkeslöse och vålförtjente Ämbets och Tjensteman med någon bärgning vid afskedstagande kunde hugnas. I följd häraf hafva och både penninge Löntagande och de med indeldte Loner forsedde Civile Ämbets och Tjenstemän tillgodo njutit sådan rättighet, att vid afskeds undfående, efter uppnådd 70 års ålder, behålla Lönen, hvaremot efterträdaren i tjensten fått åtnöjas att tjena utan, eller med förut innehafvande Lön, under den afgångne Tjenstemannens lifstid, intill år 1812, då, i anledning af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den 11 Julii, Kongl. Maj:st under den 3 December samma år, täcktes i nåder förordna, detsådane Civile Ämbets och Tjenstemän, samt Betjente, som fylt 70 år och undfått afsked med hela Lönens bibehållande, skulle få öfverflyttas på allmänna Indragnings Staten att densamma åtnjuta, på det Lönen vid verket måtte qvarblifva till deras förmån som de afgångnes sysslor erhölle.
Kopparbergs län genom nyssberörde kanaloch jernvägs-anläggningar samt Norbergs jernväg redan vore mer än de fleste andra delar af riket tillgodosedt, och att en jernväg emellan Sala och Storvik skulle dels komma att genomgå ett på jernverk synnerligen rikt, men på kommunikationer vanlottadt distrikt, dels ock på samma gång tillfredsställa den Norrländska rörelsens billiga fordringar på en jernvägsförbindelse med såväl Stockholm som det inre landet norr om Mälaren, hvarjemte jernvägens rigtning åt Storvik på lagom afstånd från hafvet utgjorde början af en det inre landet genomgående norra stambana, som, i mån af odlingens fortgång och behof, kunde fortsättas, då deremot linien Sala-Korsnäs, enligt mi - 34 noritetens mening, hufvudsakligen endast gynnade provinsen Dalarne, men ingalunda motsvarade vare sig bruksrörelsens behof eller en norra stambanas närvarande ändamål, än mindre tilläte stambanans framtida fortsättning. Slutligen har pluraliteten funnit sig böra förorda sammanbindning af vestra och norra stambanorna genom Stockholm, mindre för den fördel, som derigenom kunde beredas sjelfva hufvudstaden eller den transitofart som kan vara att motse, än för de ojemförligt öfvervägande fördelar, hvilka derigenom måste komma landet och hela jernvägstrafiken på och från Stockholm till godo samt på en gång öka jernvägs-inkomsterna och minska förvaltnings-kostnaderna; hvarförutan sammanbindningsbanans utförande samtidigt med anläggning af norra % stambanan möjliggör betydliga besparingar af anläggningskostnaden för särskilda banstationer m. m., hvilka, då sammanbindningen i allt fall snart blefve ett oundgängligt behof, skulle komma att utgöra ett förloradt kapital. Den kommittéens ledamot, som i denna del ensam varit af skiljaktig mening, har tillkännagifvit den åsigt, att med beslutet om en sammanbindningsbana, enligt det af Chefen för statens jernvägsbyggnader afgifna förslag, skäligen borde anstå intilldess sig visat, att den förmodade transitotrafiken genom hufvudstaden kunde göra en så dyrbar anläggning nödvändig.
Det grå håret låg slätt kring benan under pipningarna i den hvita mössan, hvilkens breda hakband fladdrade oknutna öfver de smala, sluttande axlarna. Hennes bruna ögon, det enda ungdomliga i hennes stelnade ansikte, lyste upp emot mannen. Allt i lifvet var hennes religion, men hennes band till honom främst. Det gamla judiska ordet, att äktenskapen äro instiftade i himmelen hade för henne bokstaflig sanning, och hon tviflade ej ett ögonblick på, att samme Gud, som förde Rebecca från den aflägsna brunnen i Beth-El till Isaacs lefvande brunn i Canaan också fört henne till sin mans bädd, och att herren strax hon föddes låtit en af sina skrifvaränglar med griffeln anteckna på vaxtaflan, att Rosalie Golda Hakkapar skulle till äkta man hafva Jair Henoch, och det fast att hon födts vid Donau och han vid Rhen. »Där ser du, Esther,» ropade hon, »att far aldrig kommer för sent,» och hon log mot dottern, som smärt och rak ett par hufvuden högre än hon själf stod bredvid, också i hvitt med de tjocka, svarta flätorna hoplagda i en korg på hjässan. »Nej, ännu fattas det en kvart, innan bönen skall läsas,» sade Henoch med sin lifsvarma stämma, och på ett ögonblick hade han lagt bönduken öfver skuldran och satt sammetsmössan på hufvudet. Hela huset samlades nu i salen: makarnas två små söner i de gröna koltarna, Fiken, hushållerskan, som följt fru Rosalie från hennes barndomshem och behandlade henne och hennes man såsom ett par aldrig fullvuxna ungdomar, en vänlig gammal häxa med ännu alldeles korpsvart stridt hår, samt den lingula alltid nytvättade och buttra Stina, familjens kristna tjänsteflicka, hvilken snart i tio år varit i hemmet och som, fast hon ständigt puttrade och protesterade mot »vidskepelsen och dumheterna» blifvit den mest metodiska och nogräknade med de gamla bruken i hela huset.
Förordningen om Kyrko-råd den 29 Augusti 1843; samt N:0 42, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af Kongl. Resolutionen den 13 November 1747, angående inskränkning uti en del socknars i Dalarne rättighet alt använda skog. S. D. Vid föredragning af Högv. Preste-Ståndets medelst prolocollsutdrag af denna dag gjorda inbjudning till Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet att förena sig med Preste-Ståndet i det beslut, att ett låneunderstöd, stort 25,000 R:dr, emot 3 procents ränta och 2 procents årlig capital-afbetalning, må af allmänna medel för den nya kyrkobyggnaden i Christinehamn beviljas, ansåg Ridderskapet och Adeln sig icke kunna antaga denna inbjudning, utan vidblef Ridderskapet och Adeln sitt redan i detta ämne fattade beslut. F rån Prat.-Ultin/", tle/t 22 April tS.fS. 857 Från Ilögv. Preste-Startet. S. D. Sedan Preste-Slåiulet vid föredragning den IG dennes af StatsUtskottets tillåtande N:o 2G7, i anledning af 2:ne Riks-Slånds återremisser A Ulskoltels betänkande N:o 216, angående ett Ian för den nya kyrkobyggnaden i Christinehamn, funnit för godt, med afslag A Utskottets i betänkandet N:o 216 afgifna och i utlåtandet N:o 267 vidhållna afstyrkande, besluta, att, på sätt motionären begärt, ett låne-underslöd, stort 25,000 R:dr, emot 3 procents ränta och 2 procents årlig capilalafbelalning, må af allmänna medel lör ofvannämnde ändamål beviljas, samt Preste-Ståndet iidiemlat, att Yällofl. Borgare-Ståndet stannat i enahanda beslut med Preste-Ståndet, så beslöts nu, alt Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet skulle vänligen inbjudas att i ofvannämnde beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. D.