Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att kunna fullgöra denna skyldighet fordras ovilkorli - 228 Den 20 Juni f. m. gen för banken att hafva säkra inkomster, och dessa säkra inkomster ligga förnämligast i fastighets-belåningen, sådan den af banken bedrifves. Borttages denna säkerhet, så äfventyrar banken att icke kunna upfylla sina förbindelser, och är icke mer bankmcssig efter de grunder, på hvilka densamma är bygd. Utsk:t matte säkerligen hafva ett för den stora allmänheten förborgadt syftemål, då detsamma vill utesluta detta slag af utlåningar. Utsk:t yttrar i sitt Betänk.: »Alt dessa förleden i och för sig må vara förtjent a af behjertande, medgifver Utsk:t gerna, men, sammanställda med anspråk på li. St:s Bank att afhjelpa den anmärkta bristen på nödiga låneförlag till jordbrukets bedrifvande, förlora de till största delen sin giltighet.» Jag trotsar någon att förstå meningen af denna fras. Utsk:t yttrar vidare: »lliksBauken har ett annat och för hela landet vigtigare ändamål, än det olvan antydda, att i främsta rummet upfylla, och att ernåendet af detta ändamål i väsendtlig mån försvåras genom att för längre tid nedlägga Bankens kapital-tillgångar i en lånerörelse af sådan beskaffenhet, som den ifrågnv:de, är äfven en sanning, som mer och mer synes göra sig gällande.» Hvad är detta ändamål? Det har Utsk:t ej uttryckt. Mig synes somen plan skulle ligga fördold bakom detta yttrande. Men jag tror det vara R. Stms o. Svenska folkets rätt, att först känna dessa planer, innan man företager en så vigtig förändring, som den Utsk:t föreslår. Man framkommer säkerligen mot mig med den invändningen att olägenheten för banken att bibehålla denna lånerörelse beslår deruti att kapitaierua fastlåsas uti 2i års tid. Detta är ett misstag, ty uti hvarje sktddsedel förbinder sig låntagaren att »om banken så fordrar, efter ett halft
Jag tillstyrker således afslag å en voter:s-propos., som uppenbarligen åsyftar att upprifva ett, af StatsUtsk. sjelft tillstyrkt, och redan förut af R. St. fattadt beslut. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Såvidt jag kan finna, har Hr Sandströmer redan nöjaktigt bevisat, att denna fråga ej genom något förut fattadt beslut är afskuren; men såsom ett ytterligare bevis för, att densamma måste i först. Utsk. afgöras, anhåller jag att få lägga det ytterligare skälet, att denna fråga rörer riksg:s-kont:s inkomster, ty om punkten bifalles, så kommer den nu förhanden varande lindringen i bevillningen för vissa socknar i Stora Kopparbergs län att upphöra. Då bevillningen ej tillfaller statsverket utan riksgäldsverket så får riksg:s-kont. härigenom en förökad inkomst; och nu säger 69 § Reg.F.: Den 23 September e. m. 409 ”Uppstå, antingen hos R. St:rs plena gemensamt, eller uti något af RiksStånden, betänkligheter alt antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till riksgälds-kont:s utgifter och inkomster hörer,” Således, då StatsUtsk. genom sitt förslag i denna punkt tillstyrkt en förökning af riksg:s-kont:s inkomster; så måste frågan ovilkorligen på grund af 69 § Reg.F. afgöras genom votering i först. StatsUtsk., enär 2 Stånd stadnat mot 2. Hr Rosenblad, Bernh.: Till de många skäl som blifvit framställda emot orimligheten af den satts, som Hr Printzensköld yrkar, anhåller jag att få lägga det, att, ehuru PresteSt. för dess del med sin röst bidragit till R.
De Iiöga skran', 83 kor, s.0111 så ofta skilia skökets värld från salens, &amp; o i nlånga hänseenden iiedbriitna eller minskade. Tjanariiiilorna liafva ofta sin plats vid familjebordet och bemötas lika höfligt soni andra fainiljemedlemmar. Detta ser inan @ fveqz inom de högre klasserna, till och rnecl i hiifviidstadeii, fönitsatt att ej endast tjänarinnan, iitaii ock liiisbondefolket - herrskapet - delar denna ~folkhögskoleiippfattiiiiig~) I Danmark a r detta ingaliiiida sällsynt ens ibland föriiamt folk, ett förhållande so111 har sin rot i griiiidtvigiaiiisnien. I Danniark Iiiiiider det ej heller så sällan, att liiisbönderiia på egen bekostnad sanda sina tjänarinnor i skolan:, De få där ett nytt, klart ljus öfver lifvet samt lära förstå, att ocksa tjänarens kall liar sin stora betydelse för samliälletz,. Författarinnan Ave liar en gång omtalat, att lion i Danmark vid ett tillfälle träffaäe Ii~striiii till ' en mindre bemedlad skollärare från landsbygden, som berättade, att Iion sändt sin enda piga till folkhögskolan. » Blen ni har jii åtta barn och hiisli %ll, och ni vill jii ej anförtro bariien i t nigon okänd tjanstflicka?
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., att den af Hr Braunerhjelm omnämnde förändring i 36:te §:n, enl. hvad i Utsk:s Mern. blifvit anmäldt, skett i öfverensstämmelse med B. o. Ad:s beslut, hvaruti äfven Presteoch Borgare-St:n instämt, samt sålunda redan utgjorde ett K. St:rs beslut. § 38. Hr Braunerhjelm: Sista mom. af denna § måste utgå, till följd af det beslut R. o. Ad. på f. m. fattat. Frih. Raab: l:sta och 2:dra mom. af 38:de §:n hafva äf ven undergått förändring, till följd af distillerings-beslutet, hvarföre jag anhåller, att de måtte blifva upläste. Sedan denna upläsning skett, beslöt R. o. Ad. att, med uteslutande af 3:dje morn., godkänna förevande §. § 39. Hr Braunerhjelm: I 2:dra mom. af 39:de §:n torde orden : ”eller distillering” böra tillsättas. Ifrågavar:de § blef, uppå härefter framställd propos., godkänd. § 40. Frih. Raab: 40:de §:n är till sin ordställning ändrad, men i afseende å innehållet är intet annat tillagdt, än hvad som rörer mäskekar och jästkärl, hvilket nu kommer att utgå. Emellertid anhåller jag om upläsning af hela §:n. Hr Braunerhjelm: Jag anhåller, att ur denna § måtte utgå: l:o bela 2:dra morn.; 2:o de sista orden i 6:te morn.: ”samt med 16 sk. för hvarje mäskekar eller jästkärl;” 3:o de i 7:de mom. förekommande orden: ”mäskekar eller jästkärl.” För öfrigt torde §:n böra godkännas. Frih. Raab:
Herr von Wahrendorff^, Martin, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion angående granskning af Författningarne, rörande Laxfisket i Riket. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: 1:0 Herr Akrells, Carl, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion, att Rikets Ständers vid r8ro års Riksdag fattade, af Konungen gillade, beslut angående Tofta Hemman inåtte sättas i verkställighet. 2:0 Grefve Hamiltons, Jacob, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående förändrad arbetstid för Rikets HofRätter, Collegier och alla andra EmbetsVerk. Den 3o December f. rn. 365 3:o Herr Grönhagens, Guslaf, den i5 dennes e. m. på hordet lagde Motion, att ingen Embelseller Tjensteman, som på Kronans
Vid pröfningen häraf ansågo Rikets Ständer något understöd till jernvägen icke kunna, i saknad af tillgångar, bifallas, men behagade deremot för kanaliseringen och väganläggningen i öfrigt bevilja ett statsanslag utan återbetalningsskyldighet af 253,000 Riksdaler Riksmynt, på grund hvaraf ett bolag, under benämning ”Bräcke—Sundsvalls kommunikations-aktiebolag”, blifvit bildadt, som med Kongl. Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader upprättat vederbörligt kontrakt rörande beloppets uppbärande och arbetets utförande i enlighet med det af Kongl. Maj:t i nåder gillade förslag. Genom förbiseende vid ärendets handläggning har emellertid den oegentlighet inträffat, att, i stället för den föreslagna men förkastade jernvägen, någon annan utfartsväg från lastageplatsen vid Stödesjöns östra ända till den allmänna landsvägen åt Sundsvall icke blifvit ifrågasatt, hvaraf åter måste följa, att äfven då bolaget en gång hunnit fullgöra hvad det enligt kontraktet sig åtagit, ändamålet med kommunikationsleden likväl i så måtto förfelas, som densamma vid dess nedra slutpunkt finnes snart sagdt stängd från förbindelse med den allmänna landsvägen. Den gamla, förfallna utfartsvägen, som för närvarande leder från platsen, är, på sätt bifogade profilritning och kostnadsförslag närmare visa, så slingrig och brådstupa, att den icke utan våda och synnerlig svårighet kan af vägfarande begagnas, och då följaktligen en ny, beqvämligare utfartsväg utmed Ljunga-elfvens strand måste anläggas, har den anställda undersökningen ådagalagt, att, med hänsigt till lokala olägenheter, kostnaden icke kan understiga 7,600 Riksdaler nämnda mynt. Uppoffringen af ett dylikt belopp utöfver det ursprungliga anslaget hvarken ingår i bolagets förbindelse eller kan skäligen af detsamma fordras; och då utan detta bidrag, det med förra anslaget afsedda syfte icke fullständigt vinnes, får jag vördsamt äran anhålla: 342 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Härtill får jag svara, alt då den hittills gällande §:n omnämner ”Bankens ställning i öfrigt,” så måste, efter mitt begrepp, derunder säkerligen ganska val kunva innefattas ofvanberörde förhållande, och delta följaktligen icke heller behöfva uttryckligen nämnas. Jag tillstyrker alltså vördsammast, att 121 § i nu gällande Banko-reglemente, såväl lill ingress, som derefter följande stadgande, måtte af R. o. Ad. bibehållas. Hr von Hartmansdorff: Jag sluter mig i det hela fullkomligen till hvad Hr Lefrén nyss anfört, men vill i tillämpningen gå ett steg längre än han gjort, för alt visa huru farligt det är att vidröra den punkt, som nu är under öfverläggning. Bankens skyldighet att uprälthålla myntets eller, sora är detsamma, sina sedlars värde, (hvilket ej kan låta verkställa sig på annat sätt än genom silfverutvexling) har till ändamål att betrygga egauderätlen i Sverige, försäkra en hvar, från arbetaren, som 102 Den 21 Maj. förtjenar sin tolfskilling ända up[> till den rikaste Grosshandlare, alt hvarken den bankosedel lian innehar, eller den fordran hvarå han eger förskrifning skall lill värdet förringas. På detta ändamål måste naturligtvis Ständerna fästa all upmärksamhel, så länge riket icke är begåfvadt. med annat mynt än bankosedlar. Hade riket utom dem så myckel klingande mynt, att de kunde i rörelsen umbäras och egde man vägra deras, likasom Privatbankssedlarnes mottagande, så vore det en annan sak. Då kunde Riksbanken göra bankrutt, lika väl som en Privatbank, utan att hvarje enskild mans eganderält derigenom stördes, utan att kronans inkomst, utan att hvarje låntagares lön, hvarje enkas pension förringades; — men nu så länge man hufvudsakligen icke har annat mynt än Bankens sedlar, och dessa måste, enl. 72 § R.F. emoltagas såsom god betalning, antingen man vill eller icke, så år den yttersta sorgfällighet nödig för sedelvärdets och med detsamma eganderättens vidmakthållande.
Ibland de flere profectei-i detta ämne, som redan til Riksens Ständer inkommit och förmodeligcn nu äro under Ben.nllnings-Utskottets granskning, rur jag nied största til fredsstallelse deras tanka, som yrkat Tiondesättningcn til grund för nu i fräga warande Bew ilin ing ; ty jag finner ingen bättre, ingen billigare, ingen som sätter den ena pio/inc^ns Hemman til den andras i et rigtigare och mera grundadt förhållande, men skulle Llussjucurionen Hemmanen i Riket emellan komma at äga rum, mätte dä Bewillnings-Utskottet och Riksens Ständer wid LuncNonen af dest göromål, ej lemna ur ögnastgte, hwilket ofantligt'swalg, st m werkeligen finnes emellan det bästa Hemman i de bördigare Rikets lN ttviuc.- , och det sämsta i de magrare säsom Halland, i det närmaste ofweralt och större delen af Smaland, Elfsborgs och Bohus Län. Emellan de förre och de senare äger knappast någon jämnförelse rum, och jag wägar tryack saga, at förhculandet f! än 1 til 8. om en sädan näaonfin warit pätänkt einellan sä olika Hemman, längt ifrän at wara de! rätta och billiga, ofelbart skulle foranlcdt til den starkaste och pä samma gäng rattwisaste klagan öfwer lidande och förtryck. Kommer ej detta r det nogaste öfwerwagande, som gränserna af mensklig klokbct medaifwa, sa bllr Bena ill ningen frostande för somliga, för andri aler knappast kännbar. Af Högwälborne Herr Grefwen och Landtmarskalken samt Ridderska pet och Ndeln wägar jag i största ödmjukbet utbedja mig, at dcste mina tankar öfwerlemnas til Bewillnirrgs-Utskottets nrogna beprvfwande.Skockholm den 15 Junti 1809. LporlinZ Ltael von wolstein. Uomitco - 846 Den 19 Junti.
Lik karlar i allmänhet och fäder i synnerhet, kunde äfven Nordenskans ej uppskatta hvad en ung qvinna lider, som så der handlöst måste öfvertaga vården om ett stort hushåll, der ansvaret ligger tungt på hennes svaga, ovana skuldror; en börda, som endast kärleken eger förmåga att göra lätt. Likväl erhöll Leonna då och då en vänlig blick, ofta ett hjertligt ord af sin far, som nu märkte skillnaden mot förr enär han, till exempel vid en hastigt påtänkt resa, hade allt rent och i ordning, (ty huru mången ledsamhet uppkommer ej ofta om en löskrage är illa ansad och de frånslitna banden ej behörigt fastsydda o. s. v.), eller då värdinnan, för en oförmodad gäst, alltid hade något godt och smakligt i beredskap. Allt sådant hade varit sällsynta fall i hans husliga lif, sedan den gamla trotjenarinnans död föregående året. Dessa voro äfven de enda solskensblickar i Leonnas husmoderliga lif, ty modren kunde hon aldrig göra rätt i lag; sjukdomen hade gjort henne retlig till sinnes, hvilket jemte ett inre medvetande af egen oförmåga, och medfödd afund öfver andras förmåga, gjorde henne nästan svartsjuk på sin egen dotter, när det någon gång hände att mannen gjorde henne uppmärksam på dottrens tilltagande förtjenster. Fru Nordenskans lemnade ej mera sitt rum, med undantag af måltidstimmen. Hon visade då god aptit, men klandrade likväl allt; sannolikt i den mening att derigenom synas vara fru i sitt hus. Utan sysselsättning blef tiden henne lång, och hon trifdes numera ej allena. Leonna fick ofta uppbära orättvisa förebråelser, att hon vårdslösade sin mor, då hon för de mångfaldiga bestyren måste lemna henne. Ville den stackars flickan, för sitt eget nöje och för att förströ modren, föreläsa henne något ur en god bok, så kunde denna, i anseende till sina slöa begrepp, ej fatta dess innehåll; den muntraste, angenämaste och lärorikaste lektyr var, enligt hennes oförgripliga mening, bara onyttigt «munpladder.»
Ut skottet beslut i frågan om mynt-enhetens underfördelningar får jag mig vördsamt reservera, hufvudsakligast på de grunder, att 1:0 genom fördelning i decimaler skall ovilkorligen mycken oreda vid enskilda liqvider inom landet uppkomma; 2:0 för det närvarande den icke står i harmonie med fördelningarna af mått, mål och vigt, hvarigenom mycken svårighet, synnerligen för allmogens mindre handelstransactioner, är oundviklig; Banco-ZJtskottcts Betänkande N:o 7. 27 3:o den nu gällande mynt-fördelningen innefattar långt flere aliquoter, än den föreslagne i decimaler, i hvilken blott tvänne ingrediera, hvaraf äfven i practiskt afseende svårigheten, vid liqviders och mindre köpsluts uppgörande, tydligen skönjes; 4:o decimal-fördelningen, åtminstone i vissa landsorter, icke precist inpassar på de i flera år antagne pris för vissa arbeten, för hvilka en flerårig praxis etablerat ett slags taxa hvarigenom eu, om ock för hvarje enskild händelse obetydlig, dock vid sammanslående af flere sådane tillfälligheter icke så ringa förlust skulle uppkomma, antingen för deri arbetande, eller för den, som betingat sig arbetet; 5:o då mynt-förändringen ifrån daler, mark m. m. till Rrdr, sk, r:st., ehuru i många fall så nära öfverensstämmande, i afseende på aliquoterne, ännu icke i flere provincer vunnit insteg i dagliga rörelsen, så att till och med trakter ännu finnas i södra Sverige, der auctions-utrop ske i daler och styfver, skall en för allmänheten så främmande indelning, som i decimaler, behöfva ganska lång tid, innan den vinner burskap inom alla samhälls-classer, ja möjligen alldrig vinna den. Af sådane anledningar har jag ansett den föreslagna mynt-fördelningen icke blott förtidig, utan äfven, under nuvarande förhållanden, ledande till oreda, ulan att någon nytta ens i perspectiv kan uppletas.” Riksdagsfullmägtigen Petter Persson från Jönköpings Län: ”Med Högloft.
Skola de många nya rön, man under sednare tider gjort i behandlingen af sådane olycklige och som lemnat förvånande vackra resultater, så att man lyckats bibringa de döfstumma icke blott färdighet i hvarjehanda yrken samt skicklighet i läsning, skrifning och räkning jemte insigt i språk och vetenskaper, utan till och med i många fall sjelfva talgåfvan, — skall allt detta icke alls komma dessa många i någon mån till godo, utan de få uppvexa mera som djur än som menniskor, en plåga för sig sjelfva och sina närmaste och ofta en tung börda för den kommun de tillhöra, då äfven de dock kunde blifvit nyttiga samhällsmedlemmar, funnit utvägar att försörja sig sjelfve, och framför allt fått det andliga ljus, som ensamt förmår att rätt försona dem med deras olyckliga lott, hvari de sjelfve icke hafva någon del? Här bör otvifvelaktigt Staten komma emellan, och erkänna sin förbindelse att om icke med större, dock med lika stor beredvillighet öppna för dem tillfälle till undervisning och bildning likaväl, som för deras jemnårige, hvilka äro nog lycklige att hafva alla sina sinnens fulla bruk; och Staten åligger detta desto förr, som enskilda föräldrar — de må i öfrigt vara bättre eller sämre lottade — här icke förmå uppfylla sina förbindelser mot sina barn. Jag befarar derföre icke något motstånd, utan tror mig fastmer kunna hoppas bifall och understöd från alla håll, då jag nu vördsamt vågar föreslå att Rikets Ständer, till afhjelpande af den brist här finnes på undervisningsanstalter för döfstumma, måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Majit, sedan undersökning skett, kostnadsförslag blifvit uppgjordt samt andra för målets behöriga utredande nödiga åtgärder blifvit vidtagne, till Rikets härnäst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om inrättande på lämpligt ställe på Statens bekostnad af ytterligare ett Institut för döfstumma, på hvilket både sådane, som voro i tillfälle att kunna betala, kunde intagas, och äfven ett icke allt för ringa antal friplatser voro öppna för sådane fattige döfstumma barn, hvilka icke voro i stånd att erlägga någon afgift.
— Känd sak är så god som vittnad — fortfor Elsa kitsligt — men du ska' ej vara så afundsjuk på mig Lisa, ty du får nog hvilken förnäm kavaljer du vill. — Och du är ett elakt frö — inföll nu klockaren och grep Elsa i armen — aldrig gör du annat än retas och stiftar ofred. Vore bättre af dig att gå ordentligt på våra bönestunder, än att löpa trakten öfver på gillen och fläng. — Jag tigger ingen om lof att gå hvart jag vill — svarade Elsa stolt och slet sig lös. — Akta dig barn — återtog klockaren varnande — högmod går förfall. — Ja, är någon högfärdig, så är vackra Elsa det — inföll nu Fingerlisa. — Härom dagen svor hon på, ska' I veta, att hon ej ville gå i brudstol annat än med en förnäm adelsman... Derför, kunnen I förstå, vill hon vara olika oss alla andra! — Nu ljuger du Lisa — sade Elsa uppbrusande, under det de kringstående började skratta. — Ljuger jag, min tös Nej du, skeppar Lars stuga ligger för långt ifrån mig, för att jag skulle kunna den konsten. Men, seså, trösta dig vackra Elsa, nog får du bröllop utan barnsöl. Barnen började nu att skratta med full hals. — Alltid skall jag träffa dig, du otäcka, — sade Elsa med ett flammande ögonkast. Med tårfylda ögon och blossande kinder skyndade hon mot dörren. På tröskeln vände hon sig häftigt om: — Akta dig — ropade hon ursinnig — akta dig, när vi råkas ensamma. När hon vände sig om, var hon nära att knuffa omkull den lärde magister Bengt, som med handboken under armen, långsamt och högtidligt kom för att predika mot den lede och hans onda anslag mot församlingen. En stund derefter hördes klockaren med entonig, snörflande stämma upptaga en af de brukliga psalmerna mot trolldom. Magister Bengt höll derefter ett mycket uppbyggligt tal om satans välde, samt bad dervid den Högste skydda alla renhjertade mot “hans” svåra pina och trollpackornas hiskliga oväsen.
Efter det, med anledning af Rikets Ständers omförmälda beslut, förslag till allmänna grunder för|pensions-inrättningar för Folkskolelärare blifvit, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer uttalade grundsatser, af dertill i Nåder utsedde kommitterade uppgjordt och af Kongl. Majit laststäldt, samt Kongl. Majit, genom nådigt Cirkulärbref af den 23 Februari nästlidet år, anbefallt Domkapitlen i Riket att uti ämnet höra Folkskole-lärarne och församlingarne, samt att, i händelse deras yttranden sådant föranledde Kongl. Maj:ts Nåd.
A^ angående ifrågaställd nedsättning af samma ränta samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget lefverera sina hemmans-ränte-och mantalssamt qvarn-tulls-kol. Nämnde punkt, äfvensom utlåtandet N:o 37 Litt. A, blefvo, jemte en af Erik Andersson från Stora Kopparbergs län i ämnet väckt förnyad motion, till Stats-utskottet återremitterade. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets utlåtande N:o 38, angående reglering af utgifterne under riks-statens första hufvud-tilel, blef samma utlåtande af Ståndet bifallet. S. I). Vid åter skedd föredragning af Stats-utskottets sedan den 12 dennes på bordet hvilande utlåtande JV:o 3g_, angående regleringen af utgifterne under riks-statens andra bufvudtiteJ, biföllos ingressen, samt r.sta, aldraj 3:dje, /yxle, 5:te_, 6:te_, y.v/e_, 8:dej gide, io:de, n:te, i3:de och i5:de punklerne; hvaremot ia:te punkten_, om fortfarande anslag till professo ren doktor C. J. Schlyter, för utgifvande af Sveriges gamla lagar, återremitterades med anmärkningarj samt i/yde punkten, deruti Utskottet dels Prof.-utdrag den 23 Februari 4848. 79 i afseende å det af Kongl. Maj:t äskade anslag för lagberedningen, åberopar förut afgifvet utlåtande, dels i fråga om ytterligare anslag för uppförande af läns-, stadsoch bärads-fängelser efter cell-systemet, hänvisar till serskild afgifvande utlåtande, förklarades ej erfordra någon Ståndets utgärd. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets tvenne gånger borglagda utlåtanden:
Uti det Förslag, jag såsom Ledamot af HÖglofl, Stats-Utskottet vördsamt afgifvit, angående Finance-Regleringen, bar jag sökt ådagalägga, Svea Rikes större behof, än andra Länder af Fabriker och Slöjder, samt vård i3« , SOI B evillnings-Ut skottets och uppmuntran från Styrelsen, emedan Svenska Folket icke ännu vunnit den grad af industriel fallenhet som flere andra Folkslag, och emedan Svenska Folket är fattigt på Capital som vilja ingå i Näringar, då deremot andi-a Folkslag, hvilkas oeconomiska Lagstiftning man ofta gifver en oinskränkt tillämpning på Sverige, redan hunnit den Näringsflitens utvecklings-höjd, på hvilken hela arbets-classens arbets-förmåga finnes bestämdt upptagen, samt den rikedom och den fasthet i enskilda Crediten att Capital alltid äro att tillgå för Närings-företag. Utaf detta Rikets behof af Fabriks-inrättningar, hvilka upptaga Landtbrukets och Bergsbrukets produeter för arbetare och anläggningar, samt den öfverloppstid som merendels uppkommer i de orter, hvarest blott en enda Näring idkas, följer först och främst, att de Fabriker, hvilka äro redan anlagde, skola hägnas, och då de angå produeter, som förr inom Notionen icke varit åstadkomne, medgifver ali Finance-Lära gemensamt, att någon uppmuntran från Styrelsens sida befordrar den allmänna välmågan. Jag kan likväl icke se detta ämne ensamt från klokhetens synpunct, ehuru den vore tillräcklig. Det gifvas en annan, ädlare, högre måhända betydnings-fullare, fast oåtkomlig för Räknemästaren, jag menar den hyllning hvarje mennisko-culturens ägta vän, alltid gifvit åt dem, hvilka i Vetenskap eller konst, pryda sitt Betänkandetu Fädernesland. Ingen Närings-gren är fritagen från denna högre utveckling, vare sig Åkerbruk, Bergshandtering, Handtverk Slöjd eller Fabrik. Af de Fabriker sorn här äro i fråga j känner jag endast Gripsholms Fabrik.