Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det undantag torde, oaktadt de talande stal jag hast äran anföra emot V stationer eller Lurendrägeri-gods inom hus och ä wägar, likwäl någon finna billigt, att sädane V:sit-ttionrr boche wara tillärne un Magaztner och öppna Handelsboden, emedan del fyres armars lvm de Handlande gynnades UN deras dj rihet, alt lili rrv ts emvl Författningar och päbud angäende till intörsel sörbudlt gods, hälla det ät Allmänheten till sUu. Men, ulvm det min tanke är den, ett alltina borde wara nll införsel i Rrket tkkätit, dcck mor en län petigt dryg Tull 3 waror, hwilka kunna antingen anses rör öswerflöd, eller ock os wära Fabn'örer tillwerkas ätminstone lika försvarliga som Urla dnrngens, Loefwv om någon inssränkning uti förbud emot Husvisltalioner gjordes, mitzdruk af Bestagare likwäl nästan omöjliga an förekomma, och dest utom en gifwen följd, dels otk obehagliga Rättegäng-r städse skulle uppstä, emellan Bestaaarne och Godsägarne om hwad som borde anses för HandelrMagazin och Solubod, de^s ock att ben som idkade handel med lurendräga-? eller till inför el förbudit gods, dä fäsom klok och försigtig Man, nyttjade dertill nägvt annat Förwartnasikälle, sä att hans afsigt kunde med säkerhet lyckas och försäljningens ändamäl ändock förfela. Dest anförde allo stal till befästande af den allmänna och enssildta skid och säkerhet, som siifwit kraftigt tilloswad ej mindre uti wär gällande Lagbok, än ock utt tvär nya NegeringsFörm, äro jemwäl högt talande för alff staude of den hittills tillätne sä kallade Jagning efter Fustare uti hwarjehanda handtwerk, eller undersökning hwarest fada. lie finnas.
Jag får reservera mig emot Utskottets Betänkande, isynnerhet i afseende på de grunder, som det föreslagit för Bevillningen. Tredje Hufvud-Afdelningen: Innefattande Utskottets svar å anföran* den till vederläggning af Utskottets före^kgne serskilda grunder för Bevillningen o'ch värdering af fastigheter. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att, då Be» villningsUtskottets förslag vore deladt uti 17 serskilda så kallade BevillningsGrunder, Den j6 Jun i i f. ra. hvarje Grund måtte serskildt för sig till pröfning företagas. Bifölls. usta Grunden: Personlig Skydds-afgift bör erläggas af hvarje i Mantals-längd skattskrifven person, utan afseende på Stånd, inkomst eller förmögenhet, olika för mansoch olika för qvinnspersoner, men lika för personer af samma kön. Denna afgift utgår årligen från och med fyllda 17 år till och med fyllda 60 år, , då densamma upphör för alia dem, sorn icke af egendom, tjenst eller rörelse ega en inkomst af 100 R:dr, eller som icke utgöra bevillning af lön, egendom, rörelse eller förtjenst. Herr von Hartmansdorff, August: Jag hemställer, om icke frågan angående Skyddsafgiftens belopp må företagas serskildt ifrån den, som rörer frågan om Bevillnings utgörande vid en viss ålder och inkomst. Herr Tham, Wolrath: I frågan, hu ruvida Skyddsafgiften bör bibehållas cl lejk icke, har jag ingenting att tillägga lill hvad Utskottet sagt. Det är allenast vid frågan om förändringen i det belopp, för hvilket Bevillning bör utgöras, från 5b till 100 Ridr, som jag fäster mig. I det förra Betänkandet liar Utskottet föreslagit, alt Skyddsafgiften skall utgå från 17 till 60 års ålder, Den i6 3 u n i i f. m. 2t då dea upphör för alla dera, sora ieke ega en inkomst af 5o R:dr ra. ra.
Ag^:t i bläcler tticlites, för gtt omsi6er öppng en utvZA för g!b^e1pgn6et, i möjli»sste mätto, gf 6e mot ilräggvgrgnäe rotering sä oftg upprepgcle lilg^owgl, ^enom veclei böigncle De88 Lefg1lninA8bgfvgn<le läts, pg 8gmmg ctäA oeb timmg, g I^gnÖ8-6gnrlien i Nglmö oeb Lbri8tign8tgrl, minst tre mäugäer efter elen ägZ KunAö - /v»»»"/. ^Vac/r^cr ^.'0 86. reisen clerom lolikvit i länens R^rkor iörsto gängen uso^Iöst, srimmonlcollo sonotiige Roteloälloi ne viii 8ööro oeio ^orr:> 8käi>8lco Inläuteri-Regemeiiteno, somt till cieros loesvorrinlie fromstoiio loirn,lie tvönue ol terno ti V : a) louruvicio vili lien reöon ske-iör, rote,ingen loorcle sorloiisvo, slott meö clen läroncl, ing, ott ,ie nu voroncie ösveriosijos-rolo, ne, sion neli me6 <iet är, som »rist siäsöijer clet, clä ioesiutet loörom os iioleloä ii:>ri,e vorcier sottoclt, ouslogos till uncierstö^ söv cle Roteloäliore inom 8ogge Rönen , loviiico, vid skeenöe nnclersöicniiig, loekunnos voro i mesto loeiook ris lindring i oiogli roterings-skvlciigloet; eller ö) om Rotelooilorne I,ollive oscunlloiie, ott en ollmön jemkning i loevövlie rotering onstriilcies, cio, i säclont soli, visso, i sommonlioiig meci cietto senoim rille,motiv, ok Rikets 8tön<ler, lor cieros clel, lo68trin,ciri gruncler oelo vilkor, skulle ris Roteloällorne, utön ringoste mocliliootioner oelo sorönciiingor i oröol^lielsen, ontogos; oelo onliällo Rikets 8tr>NlIer slutligen i unciercloniglret, std <iet loörekter ujojogöroncie korslog till rotejemkning motte, seclon veile, lcäroncle emkietsmvncliglieler Rlikvit deröfver ioövcls, viii i>Iisvoncie Riksliog, Rikets 8töncier korelöggos, till öen otgörcl, 8o RegeringsRormen koronlecler. 8e<Ir»n Liviusool, Kommor-Llollegierne, i onleclning ofclenns Riket88tönclei'8 8krisvel8e, meci unlieröonigt Iltlätonlie till Kongl. I>ioj:t inicommit, lior Kongl. Noj:t, uncler lien o ^uni 183^ , cietto övencle tili lVäöig jorökning lörelcokt oell, meci lois,Ii tili nägro ros Lollegierne, joä onkorclo sköl, i uncieröänigliet loreslogno minni e lcusvlrcisokligo recloetion8-soromi> ingor, i lie uniieronclro olternotivet innekottocie vilkor oell sörkeliäll, somt meci förkloroncie derjemte, ritt, eliuru Rikets 8tönöer, ^io grunci r»s cist genom KonglLrekvet clen 21 Oetoioev > 81 ^ soststoliclo roteringsverk, oeio ciet i sommo lVociigo Lrek iogttogno Rerökningssött, onslogit äsverlnsosis-rotornes ontol till 86, 6etto ontol, secion genom elen är 1826 verkstöilclo,
KammarCollegium d. i October 1823, är arrendet af Carl Gustafs Stads Tullqvarn i Forss Socken, VesterRekarne Härad, med 3 par stenar oell fullt gångande veik, på 10 års tid, räknade fran förstnämnde dag, upplåten till Mjölnaren Eric Wassell, att sig till gagn och nytta disponera, medelst dittills vanlig Tullmalningsrätt, emot vilkor, bland annat, uti Contractets i:sta punct, att icke Arrendatorn utan FactorieFöreständaren skulle äga disponera vattenlwjden i Bruksdammen, och uti 3:dje puncten, att Arrendatorn för berörde qvarnlägenhet, med åtföljande förmåner, skulle årligen utgöra 100 T.r spannmål, hälften Råg och hälften Korn, samt uti penningar 462 R:dr B:co. Då sedermera, i October månad år 1826, vattenhöjden uti nämnde Bruksdam, från hvilken Qvarnen undfår drifvatten , betydeligen förminskats, i anseende till inträffad svår och långvarig torka, blef Wassell af GevärsFactoriets Styresman, Öfverste Bökman tillsagd, att, tills vidare, icke allenast hafva hela Qvarnverket tillslutet från kl. 8 om aftnarne till 5 f. m., utan ock, under öfriga delen af dygnet endast begagna a;ne par stenar, hvilken inställelse, enligt af Kro - Betänkande n. 8? noBetjeningen i orten meddelad upplysning skall Fortfarit i fulla 6 månader. Vid sådant föaliåltande har Wassell är 1827 till K.
Undantagandes allmogen, som endast skulle erlägga $ sk., borde husegare på landet betala 1$ sk. för hvarje fönster i 36 sätesbyggningen, eller det hus egaren sjelf bebodde, men för fönsterlufter i de öfriga boningshusen skulle blott erläggas £ sk. 4:de artikeln, motsvarande dittills gällande bevillningsförordnings 3:dje artikel, bestämmer de afgifter, hvilka borde erläggas för bruket af vissa öfverflödsvaror, och innehåller till stor del enahanda stadganden, som 1770 års förordning, dock med högst betydlig skillnad i afgiftsbeloppen. Dessa, likaledes efter rangordningen och städernas klassifikation utgående, så kallade öfverflödsafgifter skulle betalas dels för rättigheten att nyttja vin, kaflfe, té, chokolad, socker och puder (högsta afgiften var 6f och den lägsta för handtverkare i samt för hemmavarande söner i rdr; döttrar skulle blott betala hälften) och dels för equipager samt öfverflödig betjening. Equipage-afgiften skulle beräknas och utgå för hvarje vagns-, chäs eller ridhäst samt erläggas i Stockholm och Göteborg ined 5 och i öfriga städer samt på landet med 2irdr. Särskildafgiftskulle erläggas för kammartjenare, lakejer jemte andre betjenter, dock finge högre embetsman utan afgift hafva visst, efter vederbörandes rang bestämdt antal dylik betjening. För husprest skulle betalas 12 och för kock 10 rdr. För hvarje tillverkad kortlek borde, utom den vanliga hallstämpelafgiften, betalas 4 sk., för hvarje biljard 33J rdr samt för »spelet la belle» 600 rdr årligen. För hvarje rum med sidentygstapeter borde betalas 4 rdr, och för äkta förgyllning på stolar, kanapéer och sängar likaledes 1 rdr rummet. För rättigheten att bära sidentyg samt nyttja rökoch snustobak skulle erläggas särkilda, efter hvar och ens vilkor eller förmögenhet bestämda afgifter från i till | rdr, dock mindre för tjenstfolk. Allmogen borde erlägga tobaksafgiften med 4 sk.
»I eftermiddags, när jag slutat lektionerne, och ämnade mig hem, möter jag en karl, eller rättare sagdt en gammal gubbe, i hvilken jag tyckte mig igenkänna en trädgårdsmästare från någon af de närliggande egendomarne, som bruka sända in bär och frukt till staden, samt hålla på torget. Han kom alldeles emot mig, och när jag gick undan för att låta honom passera, helsade han på mig, och frågade mig med en besynnerlig uppsyn om jag ej vore herr Adrian Waller, och när jag jakat dertill, bad han mig vara så allt för god och följa honom bort till stora värdshuset, emedan der var en resande som önskade tala med mig. Både förundrad och nyfiken följde jag min ledsagare, hvilken just besvärade mig med sina skarpa, oafvändt på mig häftade blickar. Jag frågade honom under vägen hvem den resande kunde vara, säker att han skulle nämna någon af mina bekanta som redan lemnat skolan, men som nu af en händelse passerade staden; men jag kan ej neka att min nyfikenhet högt stegrades, när min ledsagare ej ville säga mig namnet på den som önskade tala med mig, utan blott svarade med en besynnerlig, menande och skelande, slugt leende blick: »Åh, min unga herre får nog se sjelf.» Ankomna till värdshuset såg jag med likgiltighet en stor, prydlig resvagn som stod på gården, och bredvid hvilken ett par rikt klädda livrébetjenter svängde sig i stora sysslolösa cirklar. »Med det der har jag intet att göra, tänkte jag, och väntade att min ledare skulle föra mig upp i tredje våningens gästkamrar, der jag förmodade finna den hemlighetsfulle resande. Men stor blef min förvåning, då den gamla trädgårdsmästaren öppnade dörren till källarmästarens paradrum, som blott lemnas åt de allra förnämsta resande, och dit införde mig. Jag gick först genom stora danssalen, derefter genom ett förmak och slutligen inkom jag i det innersta rummet, nästan förmodande något upptåg af någon af mina kamrater.
Prot. 1S44, 4 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 3 iB Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 66. så väl å Stats-Contorets embetsman, som å Riksgälds-Contorets fullmägtige; men den juridiska kan synas mindre hös de sistnämnde, enär dels tre fjerdedelar af denna Corporation kunna vara enskilde personer, hvilkas borgerliga tillvaro icke behölver hero af innehafvandet af detta fullmäktigskap, dels ock det ansvar, som lagstiftande församlingar ålägga sina delegerade, i alla andra, än de bistraste partitider gemenligen med mycken mildhet utkräfves, utom det att ansvarsskyldigheten måste betydligen förringas genom den omständigheten, att de ansvarige här sakna all makt att sjelfve verkställa eller till verkställighet befodra ett enda af de beslut, som äro för deras förvaltnings-åtgärder de hufvudsakligaste. Skulle den åsyftade enheten och ordningen på denna väg vinnas, så kunde det endast åstadkommas genom att gå så långt, som vägen räcker, det vill säga till bifall åt Riksdagsman von Zweigbergks motion om båda ordinarie och extra ordinarie inkomsternas ingående till Riksgälds-Contoret. De underlydande embetsoch tjenstemännen i städer och landsorter finge derigenom vänja sig att i Rikets Ständers Fullmäktige se sina rätte Herrar. Besörjde Contoret tillika alla aflöningar, så vore faran mindre att det skulle möta olydnad eller ovilja eller förlora vid collisonsfall emot landets styrelse. Svårigheten att bestyra allt detta kan icke tänkas väsentligen större för Riksgälds-Contoret, än den nu är för Stats-Contoret, och skälet att afslå v. Zweigbergks förslag hade, efter mitt förmenande, således mindre bordt sökas i denna omständighet än i osannolikheten att Regeringen skulle önska få lemna ifrån sig hela sin penningsförvaltnipg. Man kan dock med extra-ordinarie Stats-inkomsternas öfverflyttande till Riksgälds-Contoret tänka sig något annat ändamål, än det af motionären uppgifna. Detta ändamål kunde till exempel vara ett politiskt: man kunde med allt skyldigt förtroende till den närvarande Styrelsen vilja förebygga en framtida Regerings möjliga frestelse till missbruk af sin makt.
ens en timme sett sig strandsatt med afseende på möjligheten att — upprätthålla o m o c k bristfälligt expeditionen .med den — stamtrupp af ickestrejkande telefonister, s o m tillökts med elever och nyantagna. Och för hvarje dag, som går, vinner naturligtvis denna från början otillräckliga och ovana personal i säkerhet o c h de utestängdas utsikter mörkna. Ä n n u hålla dock » d e strejkande » modet uppe och synas hoppas, att genom sin sammanhållning o c h den allmänna opinionens mellankomst kunna vinna något resultat. Med deras niomannaråd vägrar bolagsstyrelsen att underhandla, men på besökt ett i måndags afton möte af afhållet, telefonabonnenter, talrikt där varma sympatier för de unga telefonistkvinnornas sak lades i dagen och en resolution m e d af deras » anspråkslösa fordringar » gillande antogs, valdes en ny komité, som fick i uppdrag att söka Efter att hafva läst » E n ohjälplig gourmands » uppsats » Soppa på en korfsticka » uti Iduns n:r 9, finner jag mig föranlåten att svara därpå. Ni säger, att ni ej försökt fru W. E:s råd att koka soppa på ben, men ändock tror ni eder vara kompetent att d ö m a därom. Jag vill nu blott bevisa, att fru W. E. har fullkomligt rätt uti sitt utlåtande o m soppor, o c h är jag henne särskildt tacksam för de råd hon gifvit. Sedan jag läst hennes uppsats uti Idun, fann jag mig rond af att genast försöka. Jag köpte för blott 40 öre b e n, däribland en bit lägg, något kött var d e t - äfven på benen, vidare för 20 öre grönsaker, så- som morötter, palsternackor, ärtskockor, litet selleri o c h purjolök. Detta lät jag koka uti 6 timmar en dag, då jag på samma gång bakade (veden kan alltså ej räknas extra). När det så kokat uti sex timmar, silade jag u p p det o c h fick ett stort fat utmärkt buljong. Därefter kokades efterbuljongen ett par t i m m a r; äfven den blef s o m gelé, då den kallnat.
Samspråk mellan general Mansbach och öfverste Tranefeldt. – General Hjerta. – Affären vid Qvistrum (den 29 september). Hvad som tilldrog sig mellan öfversten och den unge löjtnanten efter afresan från Bråland är obekant. Men då den förre ridit öfver bron, träffade han general Mansbach, hvars båda bataljoner ännu icke slutat det besvärliga uppstigandet, hvarom i föregående kapitlet är nämdt. ”Hvart ärnar ni er, min general?” frågade öfversten. ”Åh, jag ärnar göra en liten rekognoskering deruppe – men hvart ärnar ni er?” ”Hvart jag ärnar mig?” ”Om jag vore i ert ställe, öfverste, så visste jag hvad jag gjorde!” återtog generalen med en anstrykning af förtrolighet i tonen. ”Det är möjligt. Men kanhända behagar ni meddela mig er åsigt!” ”Hvarför icke ... Om jag vore i ert ställe, så retirerade jag.” ”Nej”, återtog Tranefeldt, ”jag skall behålla min post såsom skyldigheten befaller.” General Mansbach kunde nu, i anseende till förhållandet med den obevakade bron, hafva svarat något, som djupt sårat den svenska krigaräran, men han hade den utsökta artigheten att i stället yttra: ”Om ni vore sjelfva Turenne, kunde ni med godt samvete retirera vid detta tillfälle, min öfverste!” Här slutade samtalet Omkring en half timma senare, just då prinsen af Hessen skulle uppbryta, ankom till Bråland i fullt sporrsträck löjtnant Hjerta, som icke förr stigit af hästen än han direkte hastade in i rummet, der generalbefälhafvaren befann sig jemte sin höge volontär. Löjtnanten anhöll på det enträgnaste att han måtte få tala några ord enskilt med prinsen af Hessen. Denne lät emellertid löjtnanten förstå att han dertill haft tillräcklig tid förra gången. Men den unge mannen var så upprörd att han, glömmande all ceremoni, drog prinsen afsides och yttrade att hans far, general Hjerta, just nu på ögonblicket kommit för att komplimentera hans kongl. höghet kronprinsen å hans svenska maj:ts vägnar.
Domaren att, efter lo Lag-ZJiskottits Betänkande Nto 99. profning af omständigheterna, ansvaret utsätta, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att en sådan pröfningsrätt måtte äfven i förevarande fall åt Domaren uppdragas, samt, i öfverenstämmelse dermed, Utskottets förslag ändras till denna lydelse: Uppgifver häcklad person, som för brun under tilltal star, eller fånge., som till fästningsstraff eller allmänt arbete, på längre eller körnare tid, dömd blifvit, att han Jöröfvat missgerning. för hvilken han ej redan är tilltalad eller dömd, och förekomma dervid sådane omständigheter, som gifva skälig anledning att sätta uppgiftens sannfärdighet i tvifvel; då skall han först varnas för den påföljd falsk bekännelse medförer. Fortsätter han ändock sin uppgift, och befinnes den sedan vara falsk; plikte med fängelse vid valten och bröd efter omständigheterna. Stockholm den 9 September 18‘ag, Lflg* Utskottets Utlåtande N'o 100, li N:o 100. Ankom till Exped.-Utsk, den 23 September 182g. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 62, om ändringar i Concurslagen den 13 Julii 1818 och Kongl. Förordningen den 22 October samma år9 om edsformulair i Concursmål. Höglofl. Ridderskapet och 'Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt Vällofl. Borgare-Ståndet hafva till Lag-Utskottet återremitterat Utskottets ofvanberörde, af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallne Betänkande, i anledning af åtskillige, inom förstnämnde Irenne Riks-Stånd deremot gjorda anmärkningar, hvilka här nedan upptagas och besvaras i den ordning Betänkandet föranleder. Concurslagen. i Cap. 9 §.
Eders Kongl. Maj.ts och Rikets Statskontor, som, genom remiss, erhållit nådig befallning att inkomma med utlåtande öfver de delar af Rikets Ständers nästlidet år församlade Revisorers berättelse, hvilka tillhöra Justitie-departementets underdåniga föredragning, får, till åtlydnad häraf, i underdånighet andraga följande: 31. — 242 — Med anledning af den utaf Revisorerne yttrade åsigt, att en inom Justitie-statsexpeditionen varande byråohefslön, hvilken icke utgått för tjenstens förvaltande, bordt statsveiket besparas, och icke, såsom skett, till arfvoden åt extra ordinarie tjenstemän användas, får Statskontoret, med åberopande af Kongl, brefvet den 22 Juni 1847, underdånigst yttra, att då göromälen vid tjernsten varit uppdragna åt och utan särskild ersättning bestridde af Expeditionschefen vid Deparrtement.ets Expedition, som jemväl förrättat denna sistnämnde tjenst tillhörande åligganden, synes ifrågavarande disposition icke hafva bordt till någon erinran från Revisorernes sida föranleda, dä ökade utgifter för tjensternas upprätthållande dertill icke gifvit anledning. I hvad Revisorerne anfört, rörande de 3 Rtdr 24 sk., som, ej mindre under revisionsåren, än äfven för de följande åren, utgått till fyllnad i aflöningen åt Väbeln vid Krigsbofrätten C. E. Fröléen, får Statskontoret instämma.
Wid det andra momentet föreslog Grefwe körner, at til undwikande asparia vota hos den committé, som deri omtalas, wid omröstningen en person mätte utlottas. Grefwe De la 6ar6ie önskade haldre al en sedel uttoges och förseglades. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde propo8ition pä detta Herr Grefwe De Ir 0-n-äie8 förstag, hwilken bifölls.. Friherre .8tsel N8teclt, Larl 6u8tak, anmärkte, det han ej säge något stal hwarföre en särskild Lag skulle stadgas för de af Ridderstapet och Adeln, som pä något wis under öfwerläggningarne kunde förgå sig. Riksdags-Ordningen wore ester hans tanka tilräcklig. Herr Grefwen och Landtmarskalken erinrade, at Riksdags-Ordningen tilläte och åberopade särstilte kolice-författningar för hwart Stand. Friherre 8tjern8te6t och Herr Lock. trodde at allmänna Lagen wore bäst, at wid sadane tilfällen följa Herr 224 Den 6 Mars. Herr kotkliek inwande, at L sädane fall, den allmänna Lagen kunve anwandas, ingen Ständs-Orbning'behöfdes. Friherre Stjernsteclt och Herr Lock önskade weta hwad Riksdags-Ordningen stadgade, vm en Medlems uteslutande ifrån Ståndet. Herr kotkliek uplyste, ar sädant endast kunde ske, efter en votering, genom plmslite af 4:delar, i hwilket fall han ansage gansta billigt, at en Ledamot som emot sig fatt sä manga röster, borde ifrån Sander afhälla sig. Herr Lock gjorde det inkast, at da et sädant mitzöde kunde träffa en Ledamot för obetydliga fel, blef han härdare straffad än han förtjent. Friherre Legerström, ^acod. 78- §. Riksdags-Ordningen stadgar, at genom Adelar xlurslitet, en Stånds - Ledamot kan inmanas i häckte.
Förordningen den 19 December 1827 stadgas om jord-afsöndring, ”att en sådan lägenhet skall till sina gränser noga bestämmas i en enda formlig, till afhägnad beqväm samt från hemmanets egen åbyggnad afskiljd lott; och må odal-åker och äng icke dertill användas.” Häremot har Erik Ersson erinrat: att detta stadgande, om ock för någon eller några orter i riket tillämpligt, befunnes för de flesta vara af ganska menligt inflytande i thy, att det förhindrade så väl jordegaren, som funne med sin fördel enligt att upplåta, som arbetaren, hvilken för sin framtida utkomst ansåge såsom sitt enda hopp, att erhålla en, om ock mindre, jordlägenhet. Det vore icke tänkbart, och torde svårligen af någon, som kände landets olika lokala förhållanden, kunna påstås, att jord numera allestädes funnes för afsöndring tillgänglig, af den vidd och beskaffenhet ofvannämnda stadgande föreskrifver; synnerligen som odal-åker eller äng deri ej finge ingå. Följden deraf vore: att en mängd mindre odlings-lägenheter lågo obegagnade och obrukade; att hemmansklyfningen tvingades att fortgå, för att derigenom bereda utrymme till bosättning åt en förökad befolkning; eller ock att, der någon antingen af okunnighet om författningarnes föreskrifter eller af nödtvång, för att åt sig och familj förskaffa en boningsplats, den han på annat sätt icke kunnat erhålla, emottagit och odlat en eller flera sådana mindre jordlotter, det sedan berodde af lyckans slump, om en sådan odlare ostörd under sin lifstid finge bruka och bebo hvad han sålunda med stor möda och arbete åt sig och de sina beredt, eller af lagens hårda bud befaliles att lemna det, och med detsamma sin timliga framtids hopp, för att sedermera falla i liknöjdhetens och slutligen fattigvårdens armar. Enahanda skäl hafva af Pehr Östman uppgifvits till stöd för hans ofvan anmärkta yrkande om förändring i stadgandena om jord-afsöndring.