Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle, att LagUtsk:s mern. N:o 68 må uppföras främst å föredragningslistan för nästa Onsdag och att Exp.- Utsk:s ifrågavar. skrifvelseförslag derå upplages näst efter berörde mern. Ropades ja. Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 87 afgifna förslag till R. Sl:s und. skrifvelse till K. M. ang. regleringen af utgifterne under riksstatens 7:de lnifvudtitel. Till justering upplästes vidare Exp.Ulsk:s under N:0 88 afgifna förslag lill R. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 8:de hufvudtitel. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: R. St. hafva tillförene beslutit, alt ersättning af 160 r:dr skulle tillkomma rector och collega schola1 i Westervik för mistad socknegångsspanmål från åtskilliga församlingar. Genom uraktlåtenhet i StatsUtsk. bar emedlertid vid slutliga regleringen af 8:de hufvudtiteln detta icke blifvit intaget. Då nu den und. skrifvelsen angde regleringen af denna titel af R. o. Ad. skall justeras, torde det vara skäl att fästa uppmärksamheten på detta förhållande, hvilket ganska lätt kan rättas, om R. o. Ad. skulle vilja bifalla införandet af följande ord: ”Jemlikt R. Sl:s und. skrifvelse af d. 26 sisth Oct. Den 1 Februari f. ra. hafva R. St. uppfört den ersättning, som med 25 t:r 17 k:pr råg årligen tillkomnier rector och collega scholae i Westervik för mi stade socknegångsspanmålen från Lofta, Gamleby och Törnesfalla församlingar, och hvilken spanmål förslagsvis beräknats till en jemnad summa af 160 r:dr.”
I öfrigt och för att visa, det icke någon obehörig egennytta förledt häradshöfdingen vid beräkning af lösen för sistnämnda begge fastebref, ville lian åberopa, dels att han, enligt ofvannämnde af honom uppgjorde uträkning, tagit mindre lösen för det ena, än hvartill han ägt rättighet, dels ock att han icke ens tagit någon betalning för den vanliga undersökningen, om de uppbudna hemmanen voro intecknade för skuld till sådana allmänna kassor, 84 alt tredje uppbuden icke fått beviljas förr än fordringsägaren dertill samtyckt, för hvilken undersökning, oförtydt detsamma som gravationsbevis, hvarför 1812 års taxa bestämde lösen till 1 R:dr 32 sk., särskildt beräknad lösen icke varit förr än genom 1821 års taxa förbjuden. Yid öfvervägande af detta mål och då häradshöfdingen Montelii erinran j afseende å kommissionslandtmätaren Burmans behörighet att föra talan i målet, utom hvad detsamma rörde det honom enskildt tillhöriga fastebrefvet, icke kunde inverka på allmänna åklagaremaktens rättighet och pligt att granska de på ofvanberörde sätt till dess kännedom komna offentliga handlingar samt tillse, om och i hvad mån domarens förfarande vid beräkning af lösen för samma handlingar kunde till anmärkning och åtal föranleda; borde jag ej heller underlåta den i sådant hänseende nödiga pröfning af detta angifna förhållande, jemte de af häradshöfdingen till stöd derför åberopade grunder; hvarvid, efter tidens ordning, först förekom frågan om de tvenne äldsta fastebrefven af åren 1813 och 1818, för hvilka, enligt häradshöfdingens eget medgifvande, den å hvartdera i en summa tecknade lösen med karta sigillata öfversteg det belopp, dessa begge afgifter, enligt då gällande Expeditionstaxa och karte sigillate Förordning, rätteligen utgjort; ett förhållande, som häradshöfdingen sökt förklara sålunda, alt, af uppgifna orsaker, antingen hela eller en del af öfriga lagfartskostnaden för kartor och lösen torde hafva blifvit sammanräknad med lösen för fastebrefvet och derå tecknad.
20,087 » » » 60,262 » 1851. 21,094 » » » 63,283 » 1852. 28,667 » » » 86,002 1853. 43,105 » » » 129,315 » 1854. 38,264 » » » 114,792 » 1855. 33,518 » » » 100,555 » 1856. 39,823 » » 119,470 » 1857. 30,280 » » 90,841 » 1858. 28,079 » Häraf visar sig, att under det tillverkningen af kardustobak är 1838 understeg 1849 års tillverkning, har deremot tillverkningen af cigarrer under denna tidrymd betydligt tilltagit, ja, året 1837, uppgått till inemot fyra gfinger det belopp, hvartill samma tillverkning år 1849 uppgick. Likaledes har under de flesta åren efter 1835 importen af cigarrer med mera än dubbla beloppet öfvcrstigit 1849 års import af nämnda vara. Exporten af cigarrer har varit så obetydlig, att den knappast förtjenar nämnas. Under sådana förhållanden, har Utskottet, lika med motionär Sammansatta Bevilln.s-, Lagsamt Allm. Ilesv.- o. hkon.-Utsk:s Betänkande N:o 15. 5 rerne, ansett tiden vara inne att i någon mån söka hämma det bland alla samhällsklasser allt mer och mer tilltagande bruket af en vara, hvars njutande icke är grundadt i något egentligt behof, men deremot, efter erfarna läkares omdöme, åtminstone för yngre och svagare personer, är bestämdt skadlig. Utskottet har trott, att detta ändamål lämpligast skulle kunna vinnas på samma väg, som man vid den sednare tidens bränvinslagstiftning beträdt, nemligen att genom förhöjd beskattning söka fördyra varan och såmedelst minska den öfverdrifna förbrukningen.
Någon anledning till afvikande från denna mening kan. enligt Utskottets tanke, ej hemtas af förevarande motion, i afseende å hvilken, så vidt den afser beslutandet af kronofogdetjensternas indragning, Utskottet, med åberopande i öfrigt dels af hvad i förenämnda Betänkande är derom anfördt, dels af Ekonomi-Utskottets vid 1856 —1858 årens riksdag afgifna Betänkande N:o 31, endast vill tillägga, att den besparing åt Statsverket, som motionären förespeglar, otvifvelaktig! icke kan vinnas på det af honom föreslagna sätt, alldenstund det icke lärer vara möjligt att, såsom motionären föreslår, emot en så obetydlig löneförhöjning som 200 R:dr, på Häradsskrifvarne öfverflytta en så stor del af de till uppbördsväsendet å landet hörande, af Kronofogdarne nu bestridda göromål, som af motionärens förslag blefve en nödvändig följd, ej heller att emot den af motionären föreslagna ringa löneförhöjning ålägga Länsmännen det ansvar och de göromål, som i öfrigt tillkomma Kronofogdarne, och hvilkas mångfaldiga vigt och beskaffenhet inhemtas af den för de sednare gällande instruktion — att icke till vidare granskning upptaga den motionärens beräkning, som grundar sig på det origtiga antagandet, att alla Kronofogdar skulle vara försedda med boställen, hvilket endast med en del af deni är förhållandet. Hvad åter angår motionärens alternativt gjorda hemställan om nedsättande af en kommitté för afgifvande af förslag till ett ändamålsenligare redovisningssätt beträffande fögderiuppbörden, har motionären icke ens uppgifvit, i hvad mån sjelfva redovisningssättet är förenadt med olägenheter eller bör förändras. Efter
Det är visserligen sannt att uppmärksamheten blef väckt genom en motion vid sistlidne riksdag, hvilken föranledde Sjöförsvars-komiténs nedsättande; men hvar och en, som vill taga kännedom om frågan rörande flottans tillstånd vid olika tider efter 1848, behöfver allenast gå till de uppgifter och förslag, som sedan nämnde år blifvit till och af Styrelsen lemnade. Att således uppmärksamheten på flottans angelägenheter först vid den af motionären åsyftade tidpunkt blifvit väckt, kan åtminstone icke läggas de uppgifter till last, som af Styrelsen afgifvits. 1 afseende på den största af komitén föreslagna certen af krigsfartyg yttrar motionären: »Men att de sex egentliga stridsskeppen, pansarfregatterna, endast skola göra en fart af 10 till 11 knop och endast skola ega besättningar af 289 man, tror jag vara ett misstag af farligaste beskaffenhet». Härvid ber jag att få erinra, att, beträffande krigs-ångfartygen, särdeles de, som byggts i sednare tider, det hufvudsakligen är två omständigheter, hvilka i väsendtlig mån bero af hvarandra, som inom de stora utländska marinerna löranledt ganska betydligt skiljaktiga åsigter, nemligen machin-kraften och artilleri-styrkan. Stark machinkraft och kraftig bestyckning fordra båda stort utrymme och stor tyngd, och för att de i önskvärd grad skola kunna förefinnas på samma fartyg, måste detta ega dimensioner, hvilka icke torde vara lämpliga för våra farvatten. Då nu härtill kommer pansarbeklädnaden, som ytterligare förökar tyngden, så uppstår frågan, i hvilken af dessa tre, machinkraft, bestyckning och pansarklädnad, som minskning lämpligast bör ske. Pansarfartygen äro uteslutande afsedda för strid och deras egenskaper böra derefter rättas. De måste nemligen ega kraftigt artilleri, vara osårbara, snabbgående och med lätthet kunna manövrera, men den stora hastigheten är för dem icke af den Öfvervägande vigt, som för sårbara fartyg. Dertill kommer, att hvarje fartyg, som skulle hafva stor hastighet, måste ega stor längd i förhållande till sin bredd.
Då votering är begärd och kommer att ega rum, sä får jag anhålla, att voter:s-propos:n mätte erhålla sådan lydelse, alt den, som bifaller Utsk:s hemställan, röstar ja och den, som ogillar densamma, röstar Nej samt att, i fall nej vinner, R. o. Ad. har beslutat, att en gåfva, till ett värde af minst 1,000 R:dr rgds, skall Frih. Rennet föräras. Hr von Hartmansdoff: Jag afstår från min anhållan om återremiss och förenar mig med Hr Adelborg. Frih. Palmstjerna, Carl Ollo: Det förslag, Hr Adelborg nu afgifvit, har icke, så vidt jag rätt upfattat discussionen, blifvit framstäldt under ofverläggningen utan först sedan densamma, uppå Hr Gr. o. Landtrms propos., förklarats vara fulländad. I sitt första yttrande och äfven i det andra, ehuru deri omnämndes en bestämd summa, begärde Hr Adelborg återremiss af punkten. Först sedermera framkom Hr Adelborg med förslaget, att R. o. Ad, genast skulle bestämma det belopp, hvartill den ifrågasatta äreskänken skulle upgå. Hade förslaget blifvit framstäldt under discussionen, skulle jag hafva funnit mig föranlåten att det - Den 4 Mars. 97 detsamma bestrida, men då det endast var fråga om återremiss, ansåg jag Riddarh.Utsk. vara den rätta auctoriteten att bedöma det arbete, som blifvit af Frih. Bennet verkstäldt, samt att föreslå det vedermäle af R. o. Ad:s erkänsla, som derför borde honom tilldelas. Jag bestrider således den propos., som nu sednast blifvit begärd. Hr Adelborg: Jag hade kanhända gjort rättast i fall jag afbidat Hr Gr. o. Landtrms framställning huru han upfattat de yrkanden, som under discussionen blifvit gjorda, men hvad jag med säkerhet tror mig kunna påstå är, att jag under öfverläggningens gång yttrade, att R. o. Ad. borde besluta att förära Frih.
Stockholm den 20 Januari 1848. Reservation af Herr Biskop Hedrén. ”Då Utskottet, i sitt nu gifua afslag på den framställda motionen, allvist på utfordrandet af det ifrågasatta statsanslaget i behörig laga ordning, så mäste någon annan väg afses, än den redan utan framgång försökta. Det återstår endast rältsvägen. Af det nu meddeldla utlåtandet vill det ock synas som Utskottet ansett denna kunna möjligen med framgång beträdas. Jag delar äfven denna mening. Ty ett bestämdt anslag, gifvet till en kyrkans tjenst, icke tills ‘vidare eller för en viss tid, utan försäkradt för alltid, kan icke utan orättvisa återtagas: och om sådant skulle någon gång, af missförstånd, nyck eller egenmäktighet ske, måste samhället erkänna sig, af sina löftens helgd, förbundet att återställa den rubbade rättsordningen. De 36 tunnor spanmål, som staten redan för 300 år sedan för beständigt anslagit såsom lön åt kyrkoherden i Södertelje och dem denne tjensteman nära tvåhundrade år oabrulet åtnjutit, hafva sålunda, efter våra gällande kyrkolagar, orättvisligen blifvit honora fiåntagna; och jag anser icke allenast möjligt, utan äfven sannolikt, att de i rättsvägskola återgå lill deras primitiva bestämmelse. Men just för alt undvika en rättegång, som säkerligen skall blifva mera obehaglig för det allmänna, än för den enskilde, Stats-Utsliottets Utlåtande, N:o 26. 3 hade jag för min del önskat att detta anslag, hvartill erforderlig tillgång i odisponerad krono-tionde finnes, malte omedelbart af staten återställas, helst denna ringa tillökning i allmänna statsmedel icke kan vara en vinst, motsvarande kränkta löften.” M 26 Ank. till. Exp Utsk. den 21 Jan., kl. 6 e. m. Utlåtande, angående anskaffandet af det för tryckningen af Ridder skåpet och Adelns, protokoller erforderliga papper. (Rgs Afd.)
Sedermera och efter lillkännagifvande, att alla öfrige ledamöter, som yttrat sig, yrkat bifall till Utsk:s förslag, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att det, för alt i vanlig ordning förekomma, att icke någon mening blefve undertryckt, skulle blifva nödvändigt all dela 2:dra mom. i ett stort antal afdelningar, men att då åtskilliga af de ändringar, som här blifvit ifrågastälde, kunde lämpa sig till så väl Ulsk:s förslag, som till Hr von Hartmansdorffs af Hr Ribbing och Frih. Raabs af Gr. Mörner uptagna reservation, det torde vara lämpligt om R. o. Ad. först beslutade hvilkendera af dem skulle ligga till grund för redaclionen och sedermera serskildt fattade beslut om de öfrige förslagen lill ändring, och att således, då nu propos. framsläldes på Utsk:s förslag eller de nämnde reservationerne, det skedde med förbehåll att deri kunna göra de mindre ändringar, som blifvit af serskilde talare yrkade. Ropades Ja. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad., roed förbehåll att sedermera kunna besluta om de förändringar som nu af en eller annan talare blifvit föreslagna, behagade bifalla Utsk:s förslag till 2:dra morn., ropades starka Ja blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Efter sedermera först till bifall och sedaD till afslag å den föreslagna förändringen att de eber ordet domare införde orden på landet skulle utgå framstälde propos:r, hvarvid svaren utföllo med blandade Ja och Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg den sednast till afslag å förändringen framstälda propos:n hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja. Vidare framsläldes propos. till bifall å förslaget, alt framförordet domare skulle tilläggas ordet ordinarie, och ropades härvid starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit Den 27 April e. m.
Det är det som man kallar accis; en consumtionsaf gift, sorn gör alt i Europas flesta länder nödvändighetsvaran salt t. ex. står femdubbelt dyrare än här, att bröd kolar munga gånger mera, m. m. Dessa afgifter i deras egentliga bemärkelse hafva vi icke. Men orsaken, hvnrföie jag tillstyrker denna nedsättning, är den, att den dass, sorn Siden enda inom samhället, hvilken kan klaga öfver verkliga och lättvisa bekymmer för sin bergning, är den classen , som icke sjelf äger någon fastighet eller någon oberoende näring. Den äger således i första rummet anspråk på den lindring, som kan lemnäs. I 2 §:n har Utsk , förmodligen af brist på uppmärksamhet, gifvit en ökad beskattning åt den delen af medborgare, som lättast träffas af skatten, emedan beräkningsgrunden lättast på den tillämpas , nemi. embetsman.
S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Stats-Utskottets den 1 och 4 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 50, i anledning af väckt motion, om förbättring af soldaternes vid Södermanlands-regemente löneförmoner. Från Högv. Preste-Ståndet. S. P. Föredrogs ånyo Konstitutions-Ulskottets Memorial, N:o 4 med uppgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne, hvarvid förekommo:f 1. Förslag till ändring i 28 § Regerings-formen angående rättighet för konungen att till vissa embeten och tjenster kalla och nämna äfven utländske män, som den Evangeliskt lutherska läran bekänna; antogs. 2. Förslag till tillägg vid 28 § Regerings-formen, angående naturalisation af utländske män; förkastades. 3. Förslag till ändring i 5 och 6 88 Regerings-formen och 49 § Riksdags-ordningen angående remiss af motioner; förkastades. 4. Förslag till tillägg i 59 § Regerings-formen och 27 § 1 mom. Riksdags-ordningen angående propositionen om Statsverkets tillstånd och behof; förkastades. Förslag till ändring i 69 § Regerings-formen, angående behandlingen af Stats Utskottets Betänkanden uti de i nämnde § omförmälda frågor; antogs. 6. Förslag till ändring i 53 och 70 88 Regerings-formen samt 31 § Riksdagsordningen, angående åtskilige Bevillnings-Utskottels åligganden; antogs. 7. Förslag till ändring i 71 § Regerings-formen, angående åtskillige till förstärkt Stats-Utskott hänvisade frågor; antogs. 8. Förslag till ändring i 68 § Riksdags-ordningen, angående tiden för revisio nerne af Stats-verkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning; fö rkastades. 9. Förslag till ändring i 14 § Riksdags-ordningen, angående representations-rät tigheten för Stockholm; antogs. 10. Förslag till ändring i 14 § 3 mom. Riksdags-ordningen, angående grunderne för röstberäkningen vid riksdagsmannaval i städerne; antogs. 11.
Dertill har Utskottet, i anseende till RiddarbusCassans ringa tillgångar, ej funnit annan utväg, än indragning inom deli öfriga tjenstemannapersonalen; i annat fall skulle visserligen icke jag rösta för indragning af Fiscalstjenslen, hvilket jag nu anser vara min pligt. — Herr Crusenstolpe har trott den nya RiddarhusOrdningen vara ett hinder för denna indragning. I anledning deraf får jag upplysa, att RiddarhusFiscalen ej finnes der på något ställe omnämnd. — Herr Tham Den 24 Februarii e. m. i43 liar yttrat elen förmodan, att RiddarhusSecreteraren förklarat sig ej kunna medhinna Fiscalsgöromålen i afseende på Cassornes angelägenheter. Detta är ett misstag. Tvertom vill RiddarhusSecreteraren åtaga sig alla de göromål, som nu af Fiscalen besörjas, med undantag af dem i Ståndets Plena ; och desse kunna af en Canzlist under Riksdagarne bestridas. Såsom ett nytt skäl för Fiscalens bibehållande har Herr Cederschjöld anfört, att, enligt instruetionen, honom åligger tillse, att icke olagligheter föröfvas af Riddarhusets Tjenstemän. Jag får i anledning deraf bedja Herr Cederschjöld genomläsa Instruetionen. Der står rörande RiddarhusSecreteraren: ”Under Directionens inseende är han hufvudman för arbetet in”0111 Cancelliet, ansvarar för göromålens behöriga gång, tillser i följd deraf, att Riddarhusets Cancelliebeljening förrättar sina ”åligganden med ordning och skicklighet, ”samt anmäler inför Directionen, om någon ”icke fullgör sin skyldighet.” Således, örn det på ett ställe är föreskrifvet, att RiddarhusFiscalen skall anmärka, i fall några olagligheter af Riddarhusets Embetsoch Tjenstemän föröfvas, är det på ett annat stadgadt, att RiddarhusSecreteraren skall gifva akt på, om de ej uppfylla sina skyldigheter. Den åsyftade controllen är derföre i alla fall bibehållen, fastän RiddarhusFiscalstjensten indrages.
Maj-t behagade i näder föreställa Herrar Fullmägtige, hurusom de till spannemäls-uphandlingen egenteligen anflagne medel, hwilka under de redan framflutne misiwäxt-ären till största delen stadnat i Landet för dä meddelde undsättningar, samt uti närwarande ställning icke kunna med Läntagarenas bestånd återfordras; och dä StatsWerkets tillgängar icke medgäfwo, att försträcka penningar till en möjelig och nödwändig, af Kongl. Maj:t beflttten uphandling af säd, till afwärjande af den brist, hwarmed förra ärets mistwäxt hotade ätskillige Provinser i Riket, Kongl. Maj:t fann sig föranläten, att, till denne uphandling, af Herrar Fullmägtige begära ett penninge-bikräde af 500,000 Nd. i Creditsedlar, samt att i brist af annan utwäg dertill, erhälla denna summa igenom DiscontWerket, emot säkerhet och ränta, ehuru denna senare ansenligen skulle fördyra sädén för den nödstälde. — Till säkerhet för detta Län skulle aflämnas, jemte Kongs. StatsContoirets Obligation, Allmänna MagazinsDirectionens förbindelse, art den äskade summan inom ett halft ärs förlopp med sex procents ränta betala, uti hwilken förbindelse, till yttermera säker - 896 Den 18 November. Ket, äfwen komme att paNtftrifwas, hela Magazinss fonden bestående af 733,202 Rd. i fordringar och sikre tillgångar, samt nägot mer än hälften sä stor summa i Brännerier med deras Effecter och Inven» laner.
Båda slagen hafva stor inbillning om egen fullkomlighet, om egna kunskaper, och hysa stor missaktning emot de s. k. lärde, kroppens och själens lä - 374 Den 21 Juni e m. kare. De utfara mot dem i hvarjehanda förebråelser och anse dem ingalunda fullgöra sitt kall samvelsgrannt eller såsom rätlskaffens män. Jag vill icke upräkna dessa beskyllningar, under förmodan, att R. o. Ad. ej å dem fäster mera afseende än vederbör. Men jag har likväl icke kunnat stillatigande gå dem förbi, emedan de alltjemt förnyas. Man säger, Konventikel-plakatet kan icke bibehållas, det måste icke blott förändras utan helt ecb hållet uphäfvas, ty den rörelse, som fattat sinnena, är för djup och betydelsefull för att kunna hejdas. Jag tror, att hvarje rörelse, som har sanning till grund, kommer att bestå, och att hvarje öfverdrift kommer att falla. Sä hafva vi nyligen sett förhållandet vara med predikosjukan. Så hafva vi sett representations-febern och andra politiska sjukdomar gä öfver. Så skall det äfven gå med den öfverdrift, som nu är å färde. Jag påminner mig vid detta tillfälle en Italiensk skalds ord : ”quanto si völva il mar vi torna in calma” eller pä Svenska: ”huru högt än hafvet svallar, faller det dock åter till lugn.” Det är, Mine Hrr! icke blott för stormiga tider, utan äfven för de lugna, vi måste lagstifta. Vi skola icke låta hänföra oss hvarken åt den ena eller andra sidan, utan saktmodigt men stadigt gä vår bana framåt. Rörelsen, inom vår kyrka gläder mig på sitt sätt, ty genom den har lif inom henne uppenbarat sig. Men jag önskar, att detta lif, denna verksamhet mätte blifva förnuftig och lugo. Derföre har jag föreslagit, alt kyrkomöten mätte införas, hvarigenom tillfälle beredes lekmän och prester, att ömsesidigt yttra sina bekymmer och framlägga förslag till rättelser, samt sakkunnige män undervisa de vilse farande.
Då det erinras, att efter nuvarande grundlags mening besutenhet är ett vilkor för rättigheten att rösta för fastighet å landet samt att, enligt Rikets Ständers, af Eder Kongl. Majit dock ändrade förslag, fastighet i stad, som i värde understeg 2,000 R:dr, ej skulle gifva egaren rösträtt i kommunens angelägenheter, torde förslagets begränsning icke vara för högt satt, ehuru något i penningar bestämdt minimum af fastighets värde hittills icke erfordrats för fastighetsegares rätt att deltaga i Riksdagsmannaval. Bestämmelsen, att andra än fastighetsegare icke tillerkännes valrätt med mindre de ega en årlig inkomst af 800 R:dr, kan måhända synas strängare. Den är likväl jemförlig med hvad som nu eger rum. Många s. k. sjelfförsörjare, vaktmästare och enskilde tjenare, som hittills varit från valrätt uteslutne, ega denna inkomst; och ända tilldess genom sednaste Bevillnings-förordning bestämmelsen om minimi-afgift för borgare i städerna borttogs, skulle handtverkare och öfrige borgare, som ej ansågos ega högre inkomster, i lägsta klassens städer erlägge i bevillning minst 6 R:dr; då deremot bevillningen för 800 R:drs inkomst, enligt nu gällande Bevillniugs-förordniug, utgör endast 5 R:dr. Af de nu valberättigade torde ingen, om hans verkliga inkomst uppskattas, blifva genom denna bestämmelse utesluten; och något behof att inom redan berättigade kategorier längre utsträcka valrätten har ännu icke gifvit sig tillkänna. En sådan utsträckning skulle dessutom blifva af en vida större betydelse vid val, der alla väljandes röster beräknas lika, än vid omröstningar med den hittills bimkliga beräkningen efter en graderad skala. 8om efter gällande Bevillnings-stadga arrendatorer af jordbruksfastighet i allmänhet icke erlägga bevillning för inkomst, huru stor den än må vara, har, på det ej större delen af denna klass af medborgare skulle från valrätt uteslutas, genom en särskild bestämmelse dem tillagts valrätt, derest den arrenderade egendomen uppgår till sex gånger det värde, som minst erfordras för fastighetsegares rösträtt.