Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5lf ©apertttgöfom* mittéenö beflut föranlebba antedningar i taperingölångbcn merfftållaö på lanbet af .jpåraböffrtfmamt od? i ftab antingen af ben perfon, ?01agiftraten förorbnat att i fåbant affeenbe mib 33emiilningötaperingen bitråba, elter af ben tjenftcman, pmarö åligganbe befja antedningarö mcrfftållanbe tillgör; od? åro famtlige befje tjcnftcmån pligtige att ©aperingöfommittéen meb upplpöntngar ttllpanbagå. ©fulle jvrono Spit! anmärkning, äftoenfom ÄontmittéenS t attlebning bcraf mebbetabe pttranbe, [Ma i protofollct intagas. § 50. fjär .ftronofogbe, fjärabSffrifmare eller annan perfcit, jent bet åligger att, enligt uäfiofmanftåenbe §, mara tillftäbes od) tjenftgöra toib SajceriugSfommitéS fant* ntaufcmft, berifrån, utan taga förfall, uteBlifmit efter ben för dtommittéenö fant* manträbe utfatta tib, eller pär pans befiförinnan inträffabc förfall tefe Blifmit loeber* Börligcn anntälbt, Bete pan &retio Sltföbalet. Jfan, till följb af fåbait perjons ute* Blifwanbc, tareringöförrättmngen tele företagas eller fortgå, Bör anmälan beröm af StaperingSfommittéeu göras pös konungens 23efatlningöpafroanbe, font bå mibtager ben åtgärb, förpållanbet finnes fåfalla, § Bl.
Att påstå, det dessa begge beslut i httfvudsaken öfverensstämma med hvarandra, anser jag vara fullkomligt orätt, och jag har derföre trott mig böra nedlägga min protest emot en sådan upgift. Frill, haab, Adam Christian: Jag skulle visserligen icke hafva uplagit Gr. Lagerbjelkes anmärkning till besvarande, då han ej yrkat någon ändring i Utsk:s förslag, så vida lian icke i sitt yttrande lågt Utsk. till last, att hafva lemnat en emot verkliga förhållandet stridig upgift. Skillnaden mellan det beslut, R. o. Ad. fattat, och del Utsk. föreslagit, ligger deruti, att då både R. o. Ad. samt Utsk. i sina föregående beslut tillstyrkt, alt utskänkning i allmänhet icke skulle fä ega rum om Söndagarne, så bade R. o. Ad. beslutat en mellanmening, deruti undanlag i så målto medgafs, alt K. Mits Beflnde skulle ega meddela tillåtelse till sådan utskänkning. Nu bar Utsk. ansett detta undantag icke vara hufvudsak, utan hufvndsaken vara, alt R. o. Ad. i öfrigt instämt i det förslag, Utsk. framställt, eller att såsom regel skulle gälla, att utskänkning icke får ske å Söndagarne annat än på gästgifvaregårdarne. Gr. Lagerbjelke, sorn väckt förslaget till undanlaget, anser detta vara hufvudsak, hvaremot jag tror, att hvarken R. o. Ad. eller något annat Stånd kan anse ett undanlag från en allmän regel såsom hufvudsak, utan regeln torde alltid här, som på andra ställen, vara och förblifva hufvndsaken. Det är ur denna synpunkt, som Utsk. trott sig kunna säga, att det är i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut, som Utsk. tillstyrker dess antagande, dock med uteslutande af det ifrågavande undantaget. Gr. Lagerbjelke: Jemväl enligt den siste värde talarens upfattning, blir resultatet af Utslcs förslag, att utskänkning å landet af spirituösa drycker under helgdagarne är absolut förbjuden, d. v. s. med undantag för gästgifvaregårdarne.
I början af 1860-talet — således för omkring trettio år sedan — var detta ett ganska djärft steg, som just ej häller åsågs af de mera konservativt sinnade med de blidaste ögon, hvaråt också en och annan rynka slog sig på mången fin näsa. Ty arbetet hade då ännu ej här i Sverige lyckats tillkämpa sig sin ära och vunnit det erkännande, som med rätta tillkommer det, utan det betraktades som något mycket simpelt att befatta sig därmed — utglfvare: HELLBERG. Iduns Tryckeri Aktiebolag 6:te årg. hvarje helgfri fredag. 70 öre p r u o n p. - r a d. TJtglfningstid: Hård. isynnerhet för den aristokratiska damen, för hvilken nästan blott det husmoderliga kallet ansågs vara det passande verksamhetsområdet; ett kall, hvilket ju ock, dess bättre, har sina höga och ädla anor från urminnestider i vårt kära fädernesland. Det vittnar därför om ett fördomsfritt sinne, en själfständig karaktär med en fast och bestämd vilja att, under en tid då så små vyer och trånga å- sikter voro de bestämmande för den stora mängden, stiga af från den väl tilltrampade och bekväma allmänna vä- gen för att inträda på den obanade, skuggrika stigen och söka uppnå de nya och vidsträckta arbetsfält, som syntes framskymta i fjärran. Detta steg tvekade ej Peggy Hård att taga, då ett nytt fält för hennes verksamhet öppnade sig för henne och hon blef erbjuden kassörstjänst uti Stockholms läns sparbank. Dock ville hon ej — med det nobla sinnelag, som alltid utmärkt hennes handlingssätt — strax taga kassörsbefattningen om hand, emedan hon fann det motbjudande att i tjän 06 1893 IDUN För att ernå fullkomning är det icke nödvändigt att göra ovanliga saker, men att göra vanliga saker ovanligt väl. J^RÄNCIS D E j S A L. E S. sten ställas framom den äldre kvinnliga kamrat, som hon strax fick. Hon åtnöjde sig därför först med en bokhållarsyssla, till dess kassörstjänsten om ett par år blef ledig.
Likaså i Borås 1877 och i Jönköping 1878. Vid allmänna hemslöjdutställningen i Stockholm 1880 och samma år i Borås erhöll hon första priset, stora silfvermedaljen, jämte penningepris och hedersdiplom. Detsamma i Göteborg 1891. År 1889 flyttade fröken Brunsson, efter det hon under en kortare tid haft väfskola äfven i Upsala, till Stockholm oeh etablerade där sin bekanta praktiska väfskola vid Birger Jarlsgatan 27, där den fortfarande har sin lokal. Här tillverkas nu väfnader af olika slag, från enklaste huslärft och damhanddukar, till de finaste duktyger, gardiner, draperier, klädningstyger och mjuka, ullrika flossamattor i de mest smältande färgsammansättningar. Det utmärkande för dessa mångartade konstväfnader är ock att fröken Brunsson med säker blick, i hvilken smak och färgsinne fint harmoniera, själf sammansätter de olika mönstren. Elevernas antal har årligen uppgått till femtio k sextio, och dessa icke blott från alla trakter af Sverige, utau från Norge, Danmark, Finland, Byssland, Polen och Tyskland, och hafva varit dels betalande, dels frielever. Elever, som hafva sina hem i Stockholm, gå naturligtvis ut och in, men komma fattiga flickor från landet, upptagas de i allmänhet i fröken Brunssons eget hem, där hon för att skydda dem för storstadens faror ägnar dem moderlig tillsyn och omvårdnad. Hennes hushåll utgöres således af omkring 30 personer dagligen. Barnets dröm har blifvit en skön verklighet. Men att detta icke kunnat ske utan stor personlig uppoffring och många bekymmer, är lätt att inse. Allt sker dock med glädje och hurtigt mod. Själf är den nu femtioåriga kvinnan från tidig morgon till sena kvällen i ständig verksamhet, tänkande på allt och alla och ledande det hela med en aldrig slappad verksamhet oeh med en flärdlöshet, som gör hennes egna behof jämförelsevis små. Sedan flere år har hon såsom biträde vid sin sida en ung systerdotter, fröken Alma Jakobson, som under denna ledning, så att säga, vuxit in i arbetet. Tvänne gånger har fröken Brunsson hugnats med statsbidrag till sin skola och äfven innevarande år erhållit sådant.
M:ts och Kronans behof vara umbärlig, har ÖfverStålhållareEmbetet i underdånighet hemställt, att samma Tomtandel måtte till Torgets utvidgande åt Staden afträdas och upplåtas, samt de derå befintlige byggnader få, jemte östra och vestra sidomurarne nedrifvas och borrttagas , samt Vagnshuset förflyttas, intill den utstakade gränslinie!), och där till lika höjd och beskaffenhenhet som förut uppföras, för verkställigheten af hvilka förändringar ÖfverStåthållare-Embetet förmodat Stadens DrätselCornmision vara hugad bestrida kostnaden; och skulle, i händelse af Nådigt bifall till detta förslag, Torget, som nu är endast 135 alnar långt i sträckningen från Norr till Söder, erhålla en längd af omkring 210 alnar. Lika med hvad ÖfverStåthållare-Embetet sålunda i underdånighet yttrat, har K. M:t funnit de uppgifne olägenheterne af Hötorgets otillräckliga vidd till flet behof, såsom försäljningsplats för Landtmannavaror å Norrmalm, hvartill det är anvisadt, vara grundade, och till både Säljares och Köpares nytta och beqvämlighet påkalla ett ökadt utrymme derstädes, hvilket också lämpligen och utan egentlig afsaknad för K. M:t och Kronan kan beredas derigenom, att, på sätt föreslaget blifvit, Torget med en del af K. M:ts och Kronans derintill belägne Tomt, Beridarebanan kallad, utvidgas; men då K. M:t ansett verkställigheten af detta Förslag, enligt 77 §• i Regeringsformen, 6 StatsTT tskottets fordra Rikets Ständers bifall; så vill K. M:t härmed hafva till R. St.Ts Stats-Utskott öfverlemnat att hos R. St:r föreslå, det Norra delen af berörde Tomt till hela Tomtens bredd och till en längd af omkring Åttatio alnar må, för att dermed utvidga Hötorget, till Stockholms Stad öfverlåtas, under vilkor, att det å samma Tomteandel utmed Torget belägna Vagnshus, hvilket för K.
Statsanslag tillhandahållas den person, som dertill vore berättigad, men ingalunda kunde en sådan tagas af förslagsanslaget, som lemnades till indelningshafvarnes godtgörande. Jag tror således att Ulsk:s resonnemang är felaktigt och då R. o. Ad. beslutat att afstå den sednare delen af första Betänk., nemi. förbehållet om de indelda lönernas indragning, så ser jag aldeles icke hvarföre Ståndet skulle behöfva yttra sig öfver en så felaktig förmodan, som Utsk. här framställt. Jag tror således äfven att denna punkt bör förfalla och läggas till handlingarne. Hr von Hartmansdorff: Hr von Troil har nu visat att, i händelse Utsk:s första förslag af detta Stånd antagits, så vore likväl den ifrågavande punkten oriktig. Nu kan ju hända att det första förslaget, hvilket, om jag rätt minnes, redan blifvit af två Stånd bifallet, vinner i Förstärkt StatsUtsk. Bör då R. o. Ad. hafva ökat ett sådant besluts oriktighet genom elt påföljande äfvenledes oriktigt besluts fattande? Jag tror mig redan hafva visat huru felaktigt det vore att bifalla den sednare punkten, hvarföre jag yrkar att R. o. Ad. blott ville lägga honom till handlingarne. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Uti sitt första Betänk, hade StatsUtsk. föreslagit, att det skulle anvisas ett anslag af 1,000 R:dr b:ko till ersättning för forsellön. Detta StatsUtsk:s förslag blef af två Stånd bifallet, men af de öfriga tvenne Stånden återremilteradt. Uti sitt sednare, nu under föredragning varande Betänk, har StatsUtsk. hemstäldt att detta dess förslag icke måtte vinna R. Sf:rs bifall. Denna Utsk:s hemställan måtte väl vara 422 Den 26 J uli. ställd till de 2:ne Stånd, sorn bifallit Utsk:s förslag.
Tvenne vigtiga förändringar åsyftas visserligen med den nya redactionen af 72 §. Reg.F.: 1:0 upphäfves R. St:s envåldsmagt i lagstiftning med afseende å Banken, och 2:0 kunna Bankens årligen behållna vinstmedel ej annorlunda användas, än till bibehållandet eller förstärkandet af Bankens grundfond, såvida Konungen pröfvar dem dertill erforderliga. Ett af constitutionella formers ändamål är obestridligen afskaffandet af envälde; och emellan farhågor, som hysas af de emot alla förändrade förhållanden fiendtligt sinnade, och det för långt drifna innovationsbegäret bör medlaren i institutionerna förefinnas. Jag tror således, att de föreskrifter äro de bästa, som försätta de styrande och de styrda i det ömsesidiga beroende, att hvarken de förra eller de sednare egenmägtigt, utan endast båda i förening, kunna om samhällets alla vigtigare angelägenheter afgöra. Vårt statsskick innebär beklagligen ännu i detta afseende alltför mången ouppfylld, äfven min hjertliga önskan; men något fullgiltigt skäl inser jag dock ej, hvarföre man skulle förkasta de förbättringar, sorn kunna åstadkommas, just derföre, att alla ej på en gång kunna vinnas. Betraktar man hvad som liändt, förefaller det temligen troligt, att 1809 års lagstiftare ansågo 72 §. för mvcket beslägtad med den af vår Reg.F., för att då annorlunda, än som skedde, kunna uppställas; eljest hade väl om bancolagstiftning aldrig annorlunda än om civil lagstiftning stadgadt blifvit. Har man nu erhållit tillräcklig erfarenhet, att bancosedlars försämrande eller förbättring ej bör utgöra en integrerande del af folkrepresentationens beskattningsrätt, så är ock tiden inne till förändring af stadganden, som kunna innebära och inneburit så menliga följder, och som endast från ett förvilladt begrepp led t sitt ursprung. Må man äfven besinna, att Bankens vinstmedel förblifva hvad de hittills varit och framdeles, utan all inblandning af främmande medinteressenter, höra blifva, en det allmännas tillhörighet.
Konungen i sitt nådiga förslag äfvenväl velat förekomma genom införandet i 19 §. af de samma orden: civil-, criminaloch kyrkolag, som förut finnas i 88 §., i stället för den nu befintliga perioden: i sådana fall, sorn till domares åtgärd höra. Hvad åter den andra i 19 §. föreslagna redactionsförändringen beträffar, så hafva väl flera ledamöter ansett oriktigt, att Högsta Domstolen, utan föregående förfrågningar, skulle äga att gifva lagförklaringar och underställa dem K. Mts sanction. Jag skulle likväl tro, att Högsta Domstolen, som befinner sig på en upphöjd centralpunkt i lagstiftningen, lättast är i tillfälle att bedöma, om någon mo'säge!se och olikhet i lagens tillämpning vid domstolarna äger rum, samt huruvida, til! förekommande deraf, ett förtydligande af sjelfva lagen erfordras; och detta har varit orsaken, hvarföre Konungen icke ansett Högsta Domstolen i sådana fall nödvändigt böra afvakta inkommande förfrågningar. Gr. Horn har äfven anmärkt, att krigslagarna skulle i Den io Matt. förslaget blifvit uteglömda biand dem, hvaröfver Högsta Domstolen skulle äga att afgifva förklaring. Jag får i anledning deraf hänvisa till sista mom. af 33 §. Riksd.Ordn., som uttryckligen bestämmer, att under civiloch crimiuallag älven förstås de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som äga tillämpning till medborgare utom krigsstaten; och om krigsartiklarna, i hvad de angå sjelfva krigsmagten, lärer här icke vara fråga, då deras förklaring måste tillhöra samma Statsrnagt, som dem stiftat. Jag kan således icke medgifva, att någon uraktlåtenhet i berörde hänseende ägt rum. Slutligen och då inga anmärkningar emot de öfriga delarna af Konungens ifrågavar. nåd. förslag här blifvit gjorda, än de, jag nu i korthet genomgått och, så vidt jag förmått, sökt att besvara, inskränker jag mig till att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. till bilall å de föreslagna redactionsförändringarna. Frih. Ehrenborgh:
Kurck var snarare kort än högvuxen, en herre med fina, intelligenta drag och så förnäm, att när han sedan som ståthållare uppvaktades i Åbo slott, kallades detta att »gå till hofvet». Hans långa hår var omsorgsfullt benadt; hans lifrock af sämsk sågs vintertid fodrad med hermeliner och sammanhölls med knäppen af guld; i hans bälte glänste en venetiansk dolk med en stor safir i knoppen af fästet. Tott var nästan ett hufvud högre, kraftigt byggd, med ovanligt långa armar och ben, så enkom skapad för hästryggen, att han stående uppbar illa sin längd och syntes sjunka ihop. Han bar för tillfället kortklippt hår, som var bekvämare för en stålhufva, men finnes senare afbildad med en lång, brun, vårdslöst hängande lugg. På resor och i fält hade han lika litet vårdat sina långa mustascher och sitt raggiga pipskägg som sina fläckade stöflar och dito handskar. Den höga pannan och ansiktets regelbundna oval, hvilken hans moder ärft af sina vackra föräldrar, hade hos sonen antagit någonting kantigt bistert, som ökades af den smala hakan, de hopknipna läpparna, magerheten och vanan att göra grimaser i både skämt och vrede. Han var så litet kammarherre, hvilket en tid varit hans syssla, och så alltigenom en af desse barske finske ryttare, hvilka först konungen, sedan tyskarne kallade »hackapeliter», att själfva hans bredbenta gång förrådde mera bekantskap med sadeln än med hofvens gemak. Herr Åke stöflade i sin otålighet in före ståthållaren, utan afseende på dennes högre rang, hvilken missaktning under andra förhållanden kunnat föranleda ett fredsbrott mellan två stormakter. Han sparkade undan Tommu, som trillat i vägen, och lät oförtydbart förstå, att han hade brådt; prästen kunde läsa sitt fadervår öfver bytingarna och därmed punctum. När den högvördige mäster Sigfrid visat oss den hedern att inbjuda oss, vilja vi höra formuläret till slut, i hopp att han har undseende med vår brådska, tillfogade ståthållaren höfligt.
Tjensteman, som af Kontorets medel åtnjutit ett årligt anslag af 200 R:dr banko, vederbörligen besörja de densamma åliggande göromål, äfven sedan kredilivrörelsen vid Låne-Kontoret infördes, hvilken rörelse dock betydligen ökat Kamererare!)» göromål, serdeles i bans egenskap af Kassör, och Bokhållarens genom åliggandet att föra kassa-krediliv-boken; hvadan och för den händelse att fonderna för Handelsoch Närings-Diskontsaint kassa-krediliv-rörelserna komma att förhöjas, samt beslut derjemte fattas angående förstnämnde rörelses bedrifvande på mera ändamålsenligt sätt, än hittills, del syntes blifva alldeles nödvändigt ali vid Låne-Kontoret tillsattes ytterligare en Bokhållare, som finge öfvertaga en del af Kamererarens göromål, hvarigenom denne sednare blefve i tillfälle alt lora Saldo-kontrollbok mot Kassakreditiv-boken samt befriades från granskning af ränle-ulräkningar, m. m. Under åberopande deraf att Rikets Ständers beslut angående förändrad reglering af tjenstemanna-personalen och dess lönevilkor vid Låne-Kontoret i Malmö innehåller, att nuvarande aflöningsoch arfvodes-stal icke må, så viel,t sig göra lalér, öfverskridas, hvaraf kunde slutas, att Ilikets Ständer sjelfve insett ali den anbefallda regleringen svårligen skulle kunna inom varande tillgångar verkställas, har, vid förslagets uppgörande, slaten destoheldre ansetts kunna öfverskridas. som, i motsatt läll, personalen vid Låne-Kontoret i Malmö, i afseende på lönexilkoren, fortfarande skulle komma att stå i eli sämre förhållande, än det, hvaruti tjenstemännen vid Låne-Kontoret i Götheborg redan i flera år sig befunnit. Del framlagda Förslaget lill ordnande af personalen och dess lönevilkor vid Lönekontoret i Malmö lyder som följer: Banko-Ombudet: Lön 2,000: Kamererare!): Lön Arfvode Missräknings-penningar 1,000: 200: 200: 1,400: I :ste Bokhållaren : Lön .
Tellbom, Philosophie Lector i Westerås, Prost och Kyrkoherde i Badelunda af Westerås Stift. L. S. E. M. Tegnér, Kyrkoherde i Fellingsbro af Westerås Stift, Contr.-Prost, Kongl. Ordin. Hofpred., L. N. O. L. S. Axel Euren, Kyrkoherde i Folkerna af Westerås Stift, Kongl. Ord. Hofprcd., Prost. L. S. Johan Magnus Almqvist, Kongl. Hofpred., Contr.-Prost, Kyrkoherde i Skärstad af af Wexiö Stift L. S. Joli. Henr. Thomander, Domprost i Götheborg. L. S. Anders Sandberg, Kyrkoherde i Madesjö af Calmar Stift. L. S. Adolf Fr. Altahr, Prost i Fryksdals Contract och Kyrkoherde i Nyeds Pastorat af Carlstads Stift. L. S. N. Nordlander, Th. Dr., Kongl. Hofpred., Contr.- Prost öfver Westerbottens 2:dra Contract, Kyrkoherde i Skellefteå af Hernösands Stift, L. N. O. L. S. 9T {f S b a 3 § A. Melander, L. L. Gr. & Hebr. Lector, v. Contr.- Prost, Kyrkoherde i Öjaby och Härlöf af Wexiö Stift, L. N. O. L. S. C. G. Berlin, Prost och Kyrkoherde i Balkåkra, Snårestads och Skårby Församlingars pastorat af Lunds Stift. L. S. L. P. Holmberg, | Contr.-Prost och Kyrkoherde i Gerdslöfs och Önnarps Församlingar i Lunds Stift. L. S. Er. Lindberg, Prost i Abilds Pastorat af Götheborgs Stift. L. S. J. A. Säve, Th. Dr.. Prost och Kyrkoherde i Tuna, Attmar och Stöde Församlingar af Hernösands Stift, L. N. O. L. S. Daniel Söderberg, Gr. L. & Hist.
Departements-chef, bland annat, yttrat, hurusom för en oafbruten vexelverkan emellan Regering och Folk det vore ett oeftergifligt vilkor, att icke blott folket egde tillfälle att taga kännedom af de redogörelser för allmänna ärenden, som borde intagas i en officiel tidning eller åtfölja densamma såsom bilagor, utan ock Regeringen egde en organ, hvarigenom den kunde för den stora allmänheten och icke blott för ett fåtal prenumeranter å en tidning meddela de upplysningar, som ansåges behöfliga för att förklara Regeringens åtgärder och utveckla grunderna för dess beslut. Den officiela tidningens spridande till alla delar af landet och tillgänglighet för alla biefve derföre af allt större vigt i samma mån, som, till följd af en stigande bildning eller ock förändrad lagstiitning, allt tlere medborgare funne sig manade att med uppmärksamhet följa de allmänna ärendena. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 101. I betraktande af hvad sålunda förekommit och då det synes Utskottet skäligen icke böra förvägras Regeringen att få sig beredt ett sjelfständigt tillfälle till meddelande åt allmänheten af de upplysningar, som i särskilda fall kunna finnas nödiga, samt det obestridligen vore särdeles önskvärdt, att de förhoppningar, som i sådant hänseende fästats vid det nådiga förslaget, kunde af erfarenheten bekräftas, har Utskottet icke tvekat att tillstyrka Rikets Ständer anvisande af nödiga medel för att sätta Kongl. Maj:t i tillfälle att tillsvidare på försök anordna utgifvandet af den officiela tidningen i enlighet med det nu framlagda förslaget. I afseende på omfattningen af de berörda tidnings utgifvare åliggande skyldigheter, har dock Utskottet ansett någon yitsträckning böra ifrågasättas. Lika vigtigt som det för Regeringen må vara att ega en egen organ inom tidningspressen, lika vigtigt synes det Utskottet, att Representationens förhandlingar blifva inom landet kända genom fullt tillförlitliga, om än kortfattade redogörelser; och Utskottet har derföre funnit sig böra hemställa, att utgifvaren af Postoch Inrikes Tidningar måtte erhålla förpligtande att i sådant hänseende den blifvande Riksdagen tillhandagå. Vidkommande slutligen den föreslagna slämpelfriheten har det förefallit
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och får, på de skäl den Nådiga propositionen innehåller, tillstyrka, att Länsmännen må berättigas att, under iakttagande af de för pensionsrätt å Indragnings-Staten i allmänhet stadgade vilkor, vid afskedstagande! erhålla årlig pension till det af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna belopp af 200 R:dr. Och anser Utskottet sig härmed jemväl hafva besvarat en af Kontraktsprosten Forssell hos Preste-Ståndet väckt motion, om förhöjning af Länsmännens pensioner å Allmänna Indragnings-Staten till 266 R:dr 32 sk. årligen. Stockholm den 29 Maj 1854. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1854, kl. 1' e. m. Utlåtande i anledning af Kongl.
Delta vägar jag likväl hell och hållet bestrida, ty i min tanka kan den icke i detta hänseende vara för Sverige af någon nytta, enär den icke mottager någre af våra prodncter, icke eller har några egne att till Sverige afsålla, eller utgör någon handelsplats, som Svenska handelsfartyg behöfva anlöpa i och för vår handel på America. Det är visserligen sant, att denna handel under de sednare åren har ökat sig, men den går dock icke på Westindien, utan antingen directe på Norra America eller ock på norra kusten af Södra America; hvaraf följer, att colonien St. Barthelemy icke kan för vår handel i desse farvatten vara af någon särdeles vigt. On kan visserligen under krigstider mellan de stora sjömakterne inbringa någon inkomst, men ön kan derföre icke sägas vara af någon commerciel vigt för Riket, utan är detta en helt och hållet tillfällig inkomst, som snart under de fredliga åren är förtärd. Alt afhända sig denna ö kan icke eller, såsom en värd talare ansett, sägas vara att försvaga Sverige; tvertom anser jag åtminstone, att Riket är svagare genom besittningen af densamma, enär Rikets heder på denna punkt med lätthet kan såras, utan att sådant kau förekommas. Således är del äfven ur denna synpunkt laget opolitiskt att vilja bibehålla colonien. Det har redan blifvit nämndt, alt R. St. år 1818 beslöto, alt lill K. M. öfverlemna att, då tillfälle dertill yppades, afhända ön, till följd hvaraf man äfven inom StatsUtsk. ansåg, att ett bifall till K. M. nåd. propos. i ämnet nu till och med kunde vara obehöfligt, enär nämnde beslut ännu ägde full kraft och verkan; dock var pluralitelen inom Disk. af den mening, alt då K. M. i sin nåd. propos. äfven vidrört denna omständighet, R. St. då äfven borde derpå gifva ett bestämdt cathegoriskt svar. Jag fortfar alt yrka bifall å Utsk:s utlåt. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: