Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti sistnämnde förordning föreskrifves i 2 §, att Rätten i stad och domaren på landet skall öfver förmynderskap bålla serskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist, äfvensom i 4 § stadgas, att om förmyndare ej fullgör de skyldigheter, som enligt berörde § honom åligger, förclägge honom Rätten vid lämpligt vite att sin skyldighet fullgöra, Dessa åligganden för domaren anser jag, äfven med bästa vilja, ej stå i hans förmåga att uppfylla. Icke kan domaren ega kännedom om alla de myndlingar inom hans domvärjo, som med döden afgått före myndighetsåldern eller dem af qvinnokönet, som genom äktenskap undandragits förmyndarevården. Om domaren eller Rätten vid vite ålägger alla förmyndare, som ej aflemnat det föreslcrifna summariska utdraget, så torde derigenom många förmyndare, hvilkas förvaltning upphört, blifva tvungna att hos Rätten styrka, att deras förvaltning upphört, hvilket ej aflöper utan besvär och kostnad. Jag tror att kontrollen öfver förmyndarevården långt bättre kan utöfvas af gode männen inom hvarje kommun, emedan dessa bättre känna de förändringar, som inträffa hvarje år och gode männen dessutom förpligtas att hålla årliga förteckningar samt afgifva anmärkningar mot de förmyndare, som försummat fullgöra sina åligganden. Genom den af Utskottet i 4 § föreslagna förändring i fråga om räkningarnes aflemnande och meddelandet af recepisse derå, beredes äfven förmyndaren en väsendtlig lättnad och fördel. Utskottets förslag upptager äfven i de öfriga §§ bestämdare föreskrifter än i nu gällande författning, hvadan jag får föreslå: att det af Lag-Utskottet vid sistlidnc riksdag uti dess betänkande N:o 32 afgifna förslag till ny författning, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigas egendom, måtte af Rikets Ständer antagas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 4 November 1865. Pehr Ericsson, från Gefleborgs län. N:o ut.
Bänkens egna utelöpande sedlar; 2:0 den på serskild deposit-räkning i Vexel-Banken insatta fond, motsvarande beloppet af utelöpande Riksgäldssedel-; 3:o depositioner i allmänhet, innefattande allmänna och enskilda Verks och personers för insatta medel på räkning i Vexel-Banken innestående behållningar; 4:o aviserade, men ännu icke i Vexel-Bankdn inlösta assignationer å outtagna behållningar å de cassa-creditiv, som kunna beviljas, dock med afdrag dels af de förskott, hvilka blifvit från Banken utlemnade till invexling af förslitna smärre sedlar i landsorterna, dels af sådana transportsedlar, hvilka såsom otydliga icke kunnat under sina numror afföras, dels ock, så länge de af Riksgälds-Con - Banco-Utskottets Betänkande N:o 98. tbret utgifna, ännu utelöpande kopparskiljemynts-polletterna under Riksgäldssedelstocken inberäknas, af deras balancerade metalliska värde. 4:o Alla hittills i Låne-Banken till Banco-Styrelsens disposition deponerade summor böra öfverflyttas på lämpliga räkningar i Vexel-Banken. 5:o I Vexel-Banken föres serskild räkning öfver de creditiv, som blifvit eller kunna blifva vissa allmänna eller enskilda Veik anvisade, på så sätt, att det beviljade creditivet påföres vederbörande Verk såsom ett saldo vid räkningens öppnande. Dessa räkningar få ingalunda sammanblandas med dem, som föras öfver insatta medel, men bör för hvar och en af de förra till Fullmägtige hvarje vecka aflemnas uppgift, utvisande behållningen. 6:0 Fullmägtige ega att, efter förslag från Commissariatet, fastställa formulaire for vecko-rapporterna.” Hvad af Motionairen sålunda blifvit yttradt och föreslaget har Utskottet noga öfverväga t, med rådfrågande tillika af Rikets Höglofl.
Utom de inkast, som med afseende å ifrågavarande straffarters vanärande karakter, framställas emot dem likasom emot spö- och risstraffen, möta emot deras rättmätighet andra vigliga betänkligheter, hvilka föranledt afskaffandet, af sistnämnde straff, nemligen dels att allt afseende å menniskans förnuftiga natur åsidosattes, dels att dervid uppgifves ett af ändamålen med straff, eller den felandes förbättring, dels ock att det icke låter sig beräkna i hvad mån dylika straff kunna verka menligt på den bestraffades helsa. Dessa omständigheter mäste, efter Utskottets omdöme, gälla mer, än förebärandet, att prygeloch daggstraffen äro för krigstuktens upprätthållande oumbärlige, ett påstående, som i allt fall icke eger något stöd, hvarken i de länders erfarenhet, der dessa straff sedan lång tid tillbaka varit afskaffade, utan att sådant derstädes menligt inverkat på krigslydnaden, icke heller i den erfarenhet från närmare håll, som vunnits genom upphäfvandet af dessa straff hvad angår Gottlands nationalbeväring. Det har blifvit sagdt, att dä prygeloch daggstraffen endast såsom extrajudiciel bestraffning bibehöilos, deras vanärande egenskap derigenom skulle upphöra. Men den allmänna meningen, som ogillar sjelfva bestraffningssättet, skiljer icke mellan de former, under hvilka tillämpningen eger rum, och fattar ej, af hvad skäl det straff, som anses för det grymmaste, bör extrajudicialiter tilldelas för en mindre förseelse, då för större förbrytelser det mildare straffet endast efter ransakning och dom kan ega rum. Då nemligen kroppslig aga för den mognade mannen anses förnedrande, bör denna aga lika litet af förmannen, som af domaren kunna krigaren åläggas.
Friherre A^oII begärde denna hemställan pä Bordet, såsom en ny staga. Herr ldlo räsa stolle, Dä Högst salig Hans Kongl. M.ij:ts Oos^x 1ll:s i Räder gifne Riddarhus Ordning af d n g. Noveinber 1778 blistvik i flera Riksdagar i underdånighet följd och efterlefnad, hade jag skäligen trott, at den wördsamma påminnelse, sonr Grefwe K4örosr r dag före vokSrii.gsn gjorde, om hwad wid vaks, ingar, enligt s. §. i ofwannämnda Riddarhus - Ordning stadgas, skolat wid förevarande votering iakttagas, häldst som Herr Grefwe» och Arndt Mmfkalken, salom Ordförande och den, hwilken Lagars och Först.rmingars oswikeliga efterlefnad iakttaga bör, genast besa-arave detta Herr Grefwe IVlorrrerK anmälande, ar der wore IV2L hmarje Clcitz owilkorliga skyldighet, ar ben nämnda Riddarhus.Ocdmng efterlefva; mea detta o oklod k och fastän jag, söre voiarin-;sn8 början uti andra Clasen, hoS bade Ordförande!! H cr t^1»jc>r 800^ och öfriga Herrar, som Ivid vnkeriiiZs-bordrt fnts, yrkade sömma ordnings iakttagande, som förut är aberopadt, men denna min erinran ej allenast as dem, utan ock af nagra kring bordet stående, hwilka ej härmed lyckas hafwa ak befatta, blef förkastad; ty sär jag Herr Grefwe» och Landt.-Marskalken och Höglosb Ridderfkopst och Adeln wördsammeligen hemställa, om icke nild denna och efterföljande Riksdagar det är högst nödigt ar i alla delar uvfylla hwad ostanämnde § Ut! 1778 ars R-ddarhuS Ordning äifikerzr.
Ginnar denna punkt af betänk., torde jag få hemställa till Utsk., om det icke, långt ifrån att leda till allmänhetens förvillande, skulle vara nyttigt, om Utsk. beha - Dsn a5 November e. m. 313 hagade något redovisa för det sätt, hvarpå Utsk. tillvägagått vid uppfyllandet af sin, i betänk. N:o 44) åtagna förbindelse att åt Carl Gustafs stads gevärsfactori bevara de 12,000 r:dr b.co, sorn ingått i minskningen af anslaget til K. Krigscolle^ii departementer, dei igenom att denna summa skulle öfverflyltas på extra-stat. Hvad angar Carlsborgs fästningsbyggnad, så bardet visserligen blifvit tillstyrkt, att bevilja det af K. M. för denna byggnad äskade anslag. Jag beklagar endast , att någon nedsättning synes hafva kunnat ifrågasättas, der anslaget rölén fästning, hvars läge, äfven efter utländska militärers bedömrnande, gifven åt densamma den största vigt, och hvars väl anlagda plan, samt med omsorg verkställda utförande säkerligen skola göra den jemförlig med hvad andra länder i denna väg hafva förträffligast. Hvad åter Carlstens och Marstrands befästningar angår, så erkänner StatsUtsk. visserligen dessa befästningars nytta och behöflighet, men tror, att arbetet ej oundgängligen beliöfver fortskyndas mera än som erfordras för de å nämnda fästningsorter varande fångars sysselsättning, hvarföre Utsk., som erkänner sig icke vara i tillfälle bestämma huru stor summa på hvarje ställe kan erfordras, likväl nedsätter de för Carlstens, Marstrands och Kungsholms befästningar äskade anslag till en summa, hvars årliga belopp, sammanläknadt för dessa befästningar, endast med 5ooo r:dr öfverskjuter hvad af K. M. blifvit äskadt för hvardera af Carlsten och Kungsholmen särskildt. Det skulle emedlertid vara fägnesamt att förnimma hvilka grunder Utsk. egentligen har lill den tro, att arbetena ej behöfva fortskyndas mera än Utsk. uppgifvit.
Det synes derföre dubbelt obilligt att just derföre att en tjensteman måste vara qvalificerad till en högre befattning, lemna honom i brist på den nödtorftiga bergning, hvilken man ej vill eller kan vägra andra af samma grad, hvilka icke behöfva ega denna qvalifikation. Af den dyra tiden och ökade lefnads-omkostnader — det allmängiltiga skälet till de frikostiga löne-anslag, som vid denna Riksdag blifvit beviljade — får helt visst Ombudsmannen sin känning, så väl som alla öfriga. Ehuru läkare, kan han, af många tjenste-åligganden hindrad, ej sköta någon betydlig privat-praktik. Mig synes det föga konseqvent, att Rikets Ständer, som föröfrigt sörjt för Statens tjenstornäns behof, skulle vägra all löne—förbättring åt denne ende eller, hvilket är nära nog detsamma, låta honom åtnöjas med 15 procent, då hans vederlike Kamerergren erhållit 91 procent förhöjning. Stdlé-Uisköllets Utlåtande 14!!. För min del yrkar jag, att Ombudsmannens lön måtte förhöjas till 0,500 R:dr K:mt eller lika med hvad Sekreteraren och Kamereraren blifvit tillagdt.» Häruti instämde Prostarne Schram och Wåhlander samt Professor Carlson. Vid 41:sta punkten: angående väckt, men af Utskottet underkändt förslag, att 15,000 R:dr skulle ställas till Kongl. Maj:ts disposition för extra provincial-läkares anställande på de ställen, Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, finner sådane tjenstemän behöfiige och distriktets innevånare åtaga sig förse läkaren med tjenlig bostad: af Herr Henschen och David Andersson från Hallands län. angående väckt, af Utskottet underkändt förslag, att extra proviocial-läkare med station i Trelleborg, Nordingrå och Falkenberg skulle antagas och de erforderliga anslagen ställas till Kongl.
Huru många gånger hon under dessa tre sist förflutna månaderna gjort sig denna fråga och tänkt på den där afskedstillställningen för henne, viste hon ej; men hon var medveten om, att hon fått vana att i tankarne leka med döden, när arbetet gjort hennes unga lemmar trötta. Det var för henne som att gå in i en löukammare, dit ingen kunde följa henne, icke den barske morbroderns pröfvande blick, icke kusinernas bullrande lekar eller tjänstfolkets odrägliga frågor och anspråk på hennes tid och omsorger. Hon brukade föreställa sig, hvad den och den af hennes många bekanta skulle säga, om de finge höra, att hon — hela staden, orten, hela landet, ja hela skandinaviska halfön skulle hon kunua tvinga att tala om en ung, bildad flicka, som rest mycket i utlandet med sin far, hade nu plötsligt — Hon tyckte sig höra, hur man undrade öfver orsaken, och stundom satte hon sig ned och skref breffragment, gåtfulla, intressanta, djupsinniga brefbitar, som sågo ut som om de voro till hälften sönderrifna. Här och där antyddes, att lifsledan gripit en ädel, tinsträngad själ. — hvad hon var trött, lifstrött; gripen af lifsledan! Ofvan på det lilla täcket skulle hon bli funnen liggande, ljuft slumrande; den rosen färgade kjolen något utanför bädden, den ena fotspetsen med den lilla sidenskon framskymtande under kjolens fåll. — O, denna lifströtthet! — Tjugusex år: ungdomen förliden, ålderdom, skrynklor, hushållssläp. — Välkommen, o nirvana! Opiumäaskan, » dold likt ormen under rosor » i jardinieren på bordet invid sängen, sattes till läpparne och tömdes. Fyra nya tända stearinljus bestrålade scenen. Nu satt hon vid sitt fönster och stirrade ut i den månklara natten. Det var midt i den brådaste kornhösten, hushållet hade för tillfället blifvit ökadt med tre karlar och två » höstpigor », och dessutom hade häradshöfdingen utkommenderat en af kökspigorna till höstarbetet och sagt, att Laura och hans egna döttrar måste hjälpas åt vid matens tillredning. Var detta att lefva?
320- •— 109 §, angående det från sista Riksdag hvilande förslag till ändring af. I. B. 499. II. A. 685- — 110 §, angående det från sista Riksdag hvilande förslag till ändring af. I. B. 499. Regeringsrätt, Konungens, om förslag till stadga för. II. 693, 695 IV. 83. A. 89. Reglemente, Se Fältförvaltnings-Reglemente; Tjenstgörings-Reglemente; llese-Ri-glemente; Riksgiildskontorets Reglemente. Religionsfrihet, utvidgad, och vissa dermed gemenskap egande ämnen, angående. VI. 370. 401, 420. R. 464. Se vidare LagUtskottets Memorial N:o 46- Religionsvården, om tillsättande af en kommision till utarbetande af ett fullständigt förslag, på vissa grunder, till förändrad organisation af H. 67. 459. R. 462. Religionsoch Sedligbets-vård, om de vid större allmänna arbeten aust tillda personers. III B. 315, 346, 350- A. 369. Religiös tolerans eller intolerans, angående bestämmandet af ett pris af 100 R:dr R:mt för den bästa historiska framställning om det samband som före funnits mellan dessa samt samhällenas politiska och borgerliga utveckling och välbefinnande. XI. 414, 464. Remonterings-förrättningar, om förändrandt stadgande rörande den ålderrustningshäst vid antagandet bör innehafva, samt om föreskrifter angående hästläkares åligganden vid. V. B. 579. A. 616. Represeritations-riitt, hemmans-egares, om förslag till ändring uti 15 § Riksdags-ord ningen, angående. VIII. B. 257, 408. 416. A. 417.
Dito beklädnad och beväring Brefdragares beklädnad Postförings-kostnader inom riket Roterings-ersättningar Gästgifveri-hållningen vid Grisslehamn Sjöpos'fartens omkostnader Utrikes brefvexlingen Understöd för telegraf-inrättningen Ersättningar till utrikes beskickningar och Konsuler för utbetaldt postporto Förlust på paket-posten Understöd för diligens-bolaget N:o 1 Post-ångfartygens underhåll och reparationer Levereringar: Balans till påföljande år: Den till Kongl. Maj:t afgifna, till Revisor erne öfverlemnade, underdåniga berättelse om Postverkets förvaltning och räkenskaper för åren 1854 och 1855 innehåller, bland annat, följande: l:o Genom Kongl. kungörelsen den 9 Mars 1855 har, i anledning af Rikets sednast församlade Ständers beslut angående postbevillningen och ett förändradt porto-system, blifvit i nåder stadgadt, att vid inrikes brefvexligen skulle från och med påföljande Juli månads början införas ett likformigt medel-porto af 4 sk. B:ko, motsvarande 121 öre R:mt, för hvarje enkelt bref under 1| lods vigt, med nådigt medgifvande tillika att till porto-afgifternas erläggande finge begagnas s. k. frimärken. Af denna i så många hänseenden vigtiga och för brefvexlingen underlättande reform hafva résultaterne äfven i ekonomiskt hänseende uti vida högre grad och synnerligast vida hastigare, än man vågat hoppas och beräkna, visat sig fördelaktiga, så att den minskning i post-uppbördcn, som till följd af omförmälde medelportos införande var att emotse, för år 1855 endast utgjort något öfver 26,000 R:dr och att uppbörden redan under påföljande år kunde antagas hafva åter uppgått till samma belopp, sorn tillförene. 2:o
De i haglen inneslutna metallflitrornas svarta färg, deras läge inuti haglen och slutligen deras kobolthalt antyda dock äfven här ett helt annat ursprung. Uti ett stoft (kryokonit), insamladt på Grönlands inlandsis i juli månad 1870, funnos äfvenledes inblandade metalliska jernkorn, innehållande kobolt. Hufvudmassan utgjordes af ett kristalliniskt, dubbelbrytande silikat, genomdränkt af ett illaluktande organiskt ämne. Stoftet förekom i stora massor på bottnen af otaliga små håligheter å ytan af inlandsisen. Af vulkaniskt ursprung kunde det knappast vara, emedan det genom sin kristalliniska struktur helt och hållet skilde sig från det glasstoft, som vanligen utkastas af vulkaner och af vinden ofta föres till långt aflägsna länder, så äfven från det stoft, som den 30 mars 1875 nedföll flerstädes i ej obetydlig mängd öfver mellersta Skandinavien, och som bevisligen blifvit utkastadt af vulkaner på Island. Medan nämligen kryokoniten består af små kantiga dubbelbrytande kristallfragmenter, utan inblandning af glaskorn, består det vulkaniska Haga-stoftet201 af nästan idel små mikroskopiska glasblåsor, som icke inverka på det genomgående ljusets polarisationsplaner. Likartade undersökningar hafva sedermera blifvit gjorda bland andra af herr Tissandier i Paris och under Nares’ engelska polarexpedition. Mången torde tycka, att det är vetenskapen föga värdigt att sysselsätta sig med en så obetydlig sak som nedfallandet af ett ringa stoft. Men detta är ingalunda förhållandet. Jag uppskattar mängden af det stoft, som fans på isen norr om Spetsbergen, till 0,1 à 1 milligram på qvadratmetern, och antagligen är hela stoftnederbörden för året vida betydligare än den sistnämnda siffran. Men en milligram på qvadratmetern af jordens yta utgör för hela jorden omkring fem hundra millioner kilogram! En sådan massa, hopad år för år under geologiska tidsperioders för oss sannolikt ofattliga längd, bildar en allt för vigtig faktor, för att den skulle kunna förbigås, då man uppställer grunddragen af vår planets geologiska historia.
Såväl i Nordamerika som i Frankrike och England, ja, äfven i Norge — till och med i Finland — har man, till allmän båtnad, inrymt åt qvinnan platser i Statens telegrafverk. Går det an i dessa länder, måtte det äfven gå an hos oss. På grund af hvad jag här haft äran framställa, tillåter jag mig att föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta, att till Kongl. Maj:t ingå med underdånig skrifvelse, hvari Kongl. Maj:ts uppmärksamhet fästes på det billiga och önskvärda deri, att qvinnan får inträde i Statens telegrafverk samt i befordringsoch löneväg tillerkännes samma rättigheter och skyldigheter som mannen. Skulle Rikets Ständer anse skäl vara att utsträcka denna underdåniga anmälan ännu längre, så står det i fullkomlig öfverensstämmelse med den tankegång som ledt motionären. Stockholm den 14 November 1865. C. F. Ridderstad. Af Herr Petre, Casimir, att, med upphörande af anslagen till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare samt folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, hela den nuvararande skyddsafgiften måtte, för folkskolelärares aflöning, till kommunerna direkte utdelas, m. m. Vigten af ett väl ordnadt folkskoleväsende har redan vunnit ett allmänt och rättvist erkännande. Det torde derföre böra tillses med hvilka kostnader ernåendet af detta önskvärda mål är förenadt och i hvad mån Staten bör dertill bidraga. Uti Kongl. Maj;ts nådiga Proposition till Rikets Ständer vid sistlidne riksdag 292 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 126. angående folkskolorna, beräknades för en församling af 1,500 personer 150 å 210 barn i skolåldern. Det för dessa barn behöfliga antalet lärare antogs böra utgöra en examinerad och en s. k. underlärare.
Med hufvudsakligt stöd af dessa åsigter anmäler jag reservation mot Utskottets förslag till en Regerings-Rätt, hvars benämning, med afseende å föremålet för dess verksamhet, ej eller torde vara den rätta » Herr Brinck har förklarat sig hufvudsakligen instämma i denna reservation, svnnerligast med afseende derpå, att bestämdt bordt stadgas, det minst två af den föreslagna Regerings-Rättens ledamöter skulle hafva förvaltat domare-embeie, samt att Regerings-Rättens alla ledamöter borde, i likhet med Högsta Domstolens, vara underkastade omröstning af Opinions-Nämnd. 16 Konslilulions-Utskollcls Memorial, JYs 12. JfS 12. Ank. till Ejp.-Utsk. d. 19 Juni 1834, kl. l e. m. Memorial till Rikets Stander, med förslag till ändring i 28 § Reger ings-Formen. Under sistförflutna Riksmöte hade Konstitutions-Utskottet i dess Memorial JVs 9 framställt förslag till sädan ändring i 28 § Regerings-Formen, dels alt utländsk man af utmärkt förtjenst skulle kunna kallas och befordras till lärarebefattningar vid universiteterna, de theologiska läraretjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärareoch andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar; dels ock att det i Grundlagen stadgade vilkoret för infödde Svenske mans befordran till dessa tjenster, de juridiska lärare-beställningarne vid universiteterna dock jemväl undantagne, nemligen att de borde vara af den rena evangeliska läran, skulle upphöra.
Att dels , med anledning af de anmärkningar , som vid TacceringsComitéernes beslut göras, eller Comiteen i öfrigt, efter inhemtad noga kännedom, finnér skäliga, vidtaga alla nödiga rättelser i enskildta hemman, eller Districters fastighetsvärden , dels, sedan alla dessa frågor blifvit af gjorda, höja eller nedsätta det sammanlagda värde, som således har blifvit åsatt alla Den i5 December e. m. 379 hemman i Länets till det beloppsom finnes upptaget i efterföljande Tabell. En sådan höjning eller nedsättning bör dock alltid ske med ett helt antal Riksdaler pä hvart hundrade, och må Tabellbeloppet _, i händelse det ej härigenom jemnt fjlleSj fäj med iakttagande af närmaste möjliga likhet j öfverskridas. Skälen till denna vedaction äro anförda. Det är just härigenom, som ett maximi-belopp blir stadgadt för jordbrukarens bevillning. MinimiTabellen bör här hel och hållen införas i Paragraphen. Jag anhåller nu om Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett förslag af ännu större vigt. Jag ber hvarje Riksdagsman svara sig sjelf, om han tror, att på det sätt som Rikets Ständers Förordningar måste utarbetas, genom först ventilation i Utskott af 48 personer, sedan debatt på fyra ställen, återremiss och nytt betänkande med vederbörlig disputationsact emellan anmärkarne och några stötta ledamöter i Utskottet, derefter delvis olika beslut på de fyra ställena, samt slutligen jemnkningsbetänkanden och nämndvotering, del någonsin skall kunna undvikas, helst der så mångå intressen äro vakna, som vid frågan om ett helt Rikes skattläggning, att icke Förordningen skall bli sämre redigerad, än man hade önskat, sämre än man haft pretention på. 38o Den i5 December e. m. om den utgått från embelsmannamyndighet, och haft en eller några få författare.