Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den siste talaren vädjat till de 2:ne föregåendes känslor i afseende på deras egna barn, för att få desse talare på sin sida, kan iag sannerligen icke tveka längre, att ännu en gång yttra några ord, ehuru jag vet, att jag derigenom alltför mycket tager R. och Ad:s tid i anspråk. Jag har sjelf, som jag förut nämndt, varit Kadett för 27 år sedan. En lång tid har sedermera förflutit. De åsigter jag som yngling hade rörande Carlberg, voro inte af mycket värde, men under årens lopp har erfarenheten lärt mig annat, och jag betraktar nu denna inrättning ur en helt annan synpunkt än förr, då jag icke hade någon insigt em fordringarna på en dylik anstalt, och jag har med hvarje år, jag beder Hr Rråkenhjelm om ursäkt för det jag repeterar detta ord, alltmera funnit ofullkomligheten i denna läroanstalt. Här har vädjats till fäders och målsmäns omdöme. Jag har, efter min utgång från Carlberg, varit målsman för 7 å 8 Kadetter. och jag måste bekänna, att min under denna tid samlade erfarenhet i detta afseende icke varit tillfredsställande, ty på samma gång man ställt kunskapers inhämtande vid KrigsAkademien enl. lancaster-methoden såsom beroende nära nog endast af ynglingens eget fria bemödande, så har en sjelfviskhet utbildats deraf som föranledt att äfven mycket annat vid KrigsAkademien inhämtats, som hotat att gifva ynglingen en missriktning för framtiden, och sorn alltför ofta för målsmän eller fäder medfört ej obetydliga bekymmer. Jag skulle icke hafva yttrat detta, om KrigsAkademien vore en anstalt af föga betydenhet för landet; men det är icke så. Dessa ynglingar utgå från Carlberg på Arméen, visserligen med ganska god militärisk underbyggnad, men också med öfverdrifna begrepp om sig sjelfva och med begär efter ett lefnadssätt af den beskaffenhet, att det icke kan vara oss likgiltigt, om dylikt smittar ifrån sig och inför ibland Arméens befäl en anda, som icke bör finnas inom densamma.
Det svenska silfvermyntets låga halt medför äfven en osäkerhet i vigten, som icke, eller åtminstone i ojemförligt mindre grad, skulle ega rum, om halten vore såsom nu i de flesta andra länder brukas. Den föreslagna minskningen af remedium i vigt för fyra-, två- och enriksdalersstyckena till endast från respektive 3, 4 och 7 tusendelar kan således icke verkställas utan betydligt ökad kostnad för utmyntningen af 2- och 1-riksdalersstyckena och i synnerhet af de sistnämnda; hvarföre och som myntskatten och det årliga statsanslaget till myntverkets dritt och underhåll icke med nuvarande remedium betäcker myntningskostnaderna för något annat myntslag af silfver, än 4-riksdalersstyckena, samt lör dessa icke heller utan under förut sättning att icke mera under året utmyntas, än att statsanslaget räcker till att bekosta lojeringskopparen, myntverket icke skulle kunna ega bestånd, utan att de ökade myntningskostnaderna blifva ersatta genom något annat statsanslag. Af en i förevarande yttrande intagen redogörelse för silfvermyntsremedierna i andra länder nar Utskottet jemväl inhemtat, att öfverallt, der remedium blifvit särskildt bestämdt, är det i vigt högre för de mindre, än för de större myntslagen, och för intet myntslag mindre än så i vigt som finhet, och det äfven för myntstycken af större värde per stycke och med högre halt, än våra 4-riksdalers stycken hafva. Vidare har blifvit anmärkt, att ett och samma remedium har så mycket större inflytande på myntets värde ju högre halten är, så att nominela remedium xAv för våra 4-riksdalerssstycken motsvarar endast £ af vigtremediuin i alla de länder, som hafva silfvermynt af ^vdelars finhet. Hvad härefter angår remedium i finhet, derom Kongl. Förordningen af den 3 Februari 1855 i § 6, likasom Kongl. Förordningen den 9
Dessutom torde hvar och en erinra sig, att vid meddelandet af undsättning efter sistlidne årens missväxter, gick man tillväga på det sättet, att de för hvarje län beviljade undsättningsmedlen öfverlemnades åt den inom länet bildade undsättningskomitéen och att, så vidt jag känner, dessa uudsättningskomitéer, sedermera gingo i författning om anskaffande af spanmäl, äfvensom att de sedermera, efter som sådan befanns fördelaktigast, utlemnade undsättningsmedlen till de serskilta socknarne, dels in natura och dels i penningar. För min del skulle jag tro bäst vara, att åt dylika komitéer öfverlemna bestämmandet af huru mycket som bör utgå i spanmäl och huru mycket i penningar. Det är klart att endast sådana lokala myndigheter kunna intränga i för hållanderna och bestämma hvilket som är ändamålsenligast. Då det ifrågavande morn., såsom det nu är uppstäldt, lemnar en tillräcklig latitud i detta afseende och då det icke vore nyttigt att deri intaga några ytterligare detaljbestämmelser, tillstyrker jag att mom. må fä förblifva sådant som det nu blifvit föreslagit af StalsUtsk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Hr von Hohenhausen tyckes anse, att mom. b) af den nu föredragna punkten skulle kunna lägga hinder i vägen för undsättnings-komitéers bildande inom länen i och för förvaltningen af de åt hvarje län anslagne undsättningsmedel. Det motsvarande stadgande som vid förra riksdagen beslutades, hindrade dock icke, att under loppet af de föreg:de åren, Den 8 Juli.. 567 dä missväxt inträffade, i flere län, dylika komitéer bildades, hvilka dels uppköpte och till menigheterna utdelade spanmål och dels lemnade dem understöd i kontant efter behofvet. För min del är jag öfvertygad att undsättningsverket icke under någon föreg:de tid blifvit skött med den omtanka, som just under de sednare missväxtåren. Man har sett att uti de af missväxten mest hemsökta provinserna hafva så vidt tillgängarne sådant medgifvit, åtminstone de mest trängande behofven blifvit afhulpne.
— d:o rörande ordnandet af militår-undervisniugen i Riket: II. 43. 210, R229; B. VI. 281, 431; VH. 127, A. 128, 132; E. IX. lil; U X. 219, 247, A. 247. — d:o att Ridderskapet och Adelil behagade lemna Friherre Bennet, Carl Steffan, något vedermäle af Ridderskapets och Adelns tillfredsställelse och erkänsla för det sätt, hvarpå Friherre Bennet ombesörjt och öfvervakat de inom Riddarhuset verkställda reparations-arbeten och inredningar: lil. 594, R. 637; B. IV. 175, 308, A. 310- — Hr Montgomery, R. N. G., om priigling af en skådepenning till åminnelse af Deras Majestuters Konungens och Drottningens kröning: VI. 149, R. 150; B. VII. 199, 225, A. 225. — Gr. Mörner, C. G, D., angående den agrikultur-kemiska försöks anstalten vid Landtbruks-Akademiens experimental-fält: I. 578, R. 577. (se Stats-Utskottets Utlåtande N:u lee — M — 93, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel). Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Gr.
Det var som om jag icke funnits till, så upptagen var han af hvad han förehade. Han återtog sin börda och började långsamt gå framåt afsatsen, långsamt och med högt uppburet hufvud, ty den döda kroppen hindrade hans gång. Då han kom till planket, försökte han hoppa öfver det, men misslyckades och föll tillbaka. Sjelf fick han fotfäste på afsatsen, men tappade i fallet sin börda, som med ett plumsande försvann i djupet. Endast några ringar syntes på vattnet, långsamt vidgande sig. Newfoundländaren såg ned, som om han ingenting förstått. Först småningom tycktes han fatta hela sanningen. Och hans förtviflan blef gränslös. Sökande sprang han omkring bland de sparsamma vasstråna, doppade ned hufvudet för att känna, drog upp det igen och nosade kring kanten. Jag kunde höra hans ursinniga fnysande. Han rusade upp och ned, vädrande åt alla sidor. Med ens greps han af hela tröstlösheten i sin belägenhet. Han stod alldeles stilla, höjde nosen, och ett klagande tjut ljöd långdraget ut öfver nejden. Det fins ingenting ödsligare än ett sådant tjut. Folktron påstår att det bådar olycka. Jag ryste till dervid. Det fans något i denna vilda, ensamma sorg, som var smittosamt. Det var lifvets stora tragik, satt inom den trängsta ram. Öfver hvitnande rågfält stod luften och dallrade, solen sken på flacka betesmarker, men öfver vattnet inne vid stranden föll slagskugga. Icke en våg ringlade sig, icke ett ljud störde tystnaden. Den gamla pilen speglade sina hängande grenar i den blanka ytan, färgad mörk af det tjocka vattnet från stadens fabriker. För hunden, som sörjde der nere, var mitt deltagande intet. Han såg icke åt mig ens. Men ännu en gång höjde han hufvudet och tjöt, — långdraget, entonigt — liksom i anklagande förtviflan. Och hän drog tjutet öfver den vida, soliga slätten, hän öfver gröna grafvar i almarnes skugga. Jag hörde en skarp, drillande hvissling långt borta. Hunden lyfte sitt hufvud och lyssnade. — Lifvet behåller sina kraf midt i den tyngsta sorg. Med ett språng satte han öfver planket och försvann.
Januarii 1770 och den 27 November 1776, angående Rikets förseende med. speciemynt m, m., icke blifvit genom Myntbestämnings-Lagen af den 1 Mars j83o upphäfde, utan ännu äro till deras kraft och verkan gällande, samt vid sådant förhållande, och då en hvar redan känner, att 1 R:dr Silfver-specie, efter 1664 års myntfot, motsvarar, enligt Myntbestämningsgrunden, R:dr B:co, en Kungörelse, af den beskaffenhet, Motionairen föreslagit, måste anses i allo öfverflödig, finnér Utskottet sig ej kunna tillstyrka bifall till Herr Halling ifrågavarande motion. Någre Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 19 Dec. 1804. Reservation af Herr Rubin: ”Emot Höglofl. Utskottets, i strid med Afdelningen» tillstyrkan fattade beslut får jag mig reservera, och derjemte förklara, att, ehuru jag i allmänhet icke ifrar för tillökning i den mängd Förordningar, de der upplifva redan gällande stadganden, kan jag likväl icke annat än till alla delar gilla Motionairens åsigt, att en Kongl. Förordning till Allmänhetens underrättelse i omförmälde ämne både är af behofvet påkallad, och svårligen kan anses höra till dem, hvilka öfverflödigt belasta våra Författningssamlingar. Då Rikets Ständer ännu icke fått emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, som bestämmer myntenheten, hade jag trott, att i 8 Banco-Vtslcottets Memorial JV:o ja. händelse Motionairens välmenande förslag vunnit bifall, den underdåniga skrifvelsen kunnat så tidigt uLfärdas, att Kongl. Maj:t, i sammanhang med myntenhetens bestämmande, varit i tillfälle äfven yttra Sig om det gamla silfvermjmtet och dess användbarhet i allmänna rörelsen. Med Herr Rubin förenade sig Riksdagsfullmägtige Peter Andersson> Peter Persson, And. Brisman, Er. Svanberg och And. J\örmark. Ankom till Exp.-Utsk. den 22 Dce.
Prästerskapets personelle afgifter utgä efter samma grund, sv!y andra Tjenstcmäns, men som deras Löner äro sä mpcket olika, torde en Classification i afseende pä större och mindre Pastoraker hädanefter'! likhet med förra Bewillnings-Förordn-ngcn behöfwas. De som äga fastighet erlägga derföre serskildt personel Bewillning. Skälen härtill igenfinnas i Pastoraternes 0, likhet och de för 4:be Z anförde bewis. 7:0 Magistrats-pcrsoner och Borgare i Städerne betala personel afgift efter samma grunder. 1:0 För sina Embeten 2:0 för sin Näring eller handtering och gro för synbar fast förmögenhet. Sälcdcs om en Magistrats-pcrson endast har sin tjenst, betalar han endast den dermed ätföljande Bewillning. Är han derjemte Handlande eller Handtwerkare, betalar han dessutom den personelle Bewillning samma rörelse i män af dess widd 926 Den 2g September. widd tillkommer. — Har han widare synbar fast E-> gendom antingen pä Landet eller hus i Staden, betalar han widare den Personelle Bewillning samma förmögenhet älföljer, Dewiscn härföre äro redan anförde. Dä hus i Städerne ej sällan är en bety: elig fast Egendom, förcfläs af hwarje sädant en witz personel afgift i män af dest storlek och wärde. 8:0 Bonde - Ständet betalar Personel Bewill»- ning efter samma grund, dock sä, att alla som äga eller bruka mindre Hemmansdelar än ^:dcls Hemman, betala lika Personel afgift. Likheten i afgift för Erkels och ^:dels Hem. mansägare rätkwisas deraf, att består afgift efter 2 Artikeln blifwcr sä mpckct vbetydcljg. y:o För Drängar erlägges lika afgift böhmen: de tjena, sä snart de äro 18 är gamle. De yngre betala mindre. För Pigor betalas hälften mot en Dräng.
Protocoll likaledes årligen intagen; hvarjemte underdånig anmälan till Kongl. Majit skedt, vid hvarje tillfälle räntan lemnat tillgång till något understöd; hvadan alltså denna fond ingalunda varit undandold för Revisorers eller Ständers uppmärksamhet, ehuru den först af 1822 års Revision blifvit såsom fynd betraktad, för att utan vidare undersökning, till Staten kimna ingå. Kongl. Majus bref 18 ti innehåller likväl, att desse medel icke äro att såsom Statsverkets omedelbara tillgång anse. Likasom Tolag, Vågpenningar, Beursoch Brobyggnadsmedel, med flere anslag för Städer, eller särskilte inrättningar, sorn utgå å varor, blifva uppburne af Tullverket, utan att derföre vara Bevillningseller Statsmedel; så är ock förhållandet med de ifrågava» rande. För att befordra Åbo Academie Byggnad, ålades en afgift på 12 år af en skilling för hvarje tolft Bräder och lika mycket för hvarje famn Ved, som från Finland utfördes, enligt Kongl. Förordnandet af den 2 Junii 1801. Hvad härigenom inkom; aflefverarades för andamålet, utan att nånsin tillhöra S a'sver. ket, eller i dess räkenskaper ingå. DåFinlaöii 54 Den 4 April J, m. gick förloradt, fanns den nu ifrågavarande til 1- gången behållen. Naturligtvis ankommer det på ömsesidigt liqvidationsgrunder de begge Staterne emellao, hvem dessa medel skola tillhöra. Erhåller Svenska Staten sina fordringar i Finland, så bör ock en reciprocitet äga rum. Jag vet så mycket heldre att detta var anledningen till Kongl. Maj:fs beslut år 181 r som jag, i egenskap af tjenstförrättande StatsSecreterare för Handelsoch Financeärenderne det tillstyrkte, orh contrasignerade, utan att då anse mig handla emot de af Kongl. Maj:t Och Rikets Ständer vid 1809 1810 årens Riksdag för Statsförvaltningen lagde grunder} och utan att deröfver sedeimera hafva emottagit någon erinran af ConstitutionsUtskottet.
Cotta gers. blef således nästan på en gång utdrifven, och lagd på fattigförsörjningen. Den 3:dje och sista stora afdelningen af fattigväsendet kan anses hafva tagit sin begynnelse samtidigt med den gigantiska tillvexten i Englands manufakturer, hvilken åter egentligast kan räknas från freden i Paris 1763. Machinernas allmännare införande i stor skala, som härmed ägde det närmaste sammanhang, gjorde nu åter en mängd menniskor arbetslösa, och bidrog således på samma gång att ofantligt öka både rikedom och fattigdom. Sådant, mine Hrr lär i korthet förhållandet, och så fortgick det intill år 1795, då man, vid ett tillfälle af stor nöd och särdeles tryckande omständigheter, fann sig föranlåten att göra ett tillägg till den varande fattiglagen i det s. k. Allowance System, bestående deruti, att hvad en person icke ansågs kunna förtjena till nödtorftigt uppehälle, det skulle af fattigmedlen tillskjutas. Märken nu väl, mine Hrr! huru fullkomligt detta liknar Hr Cederschjölds förslag, och märken ytterligare hvad som hände. Jo, det hände, att denna åtgärd, den förderfligäste af alla, vidtagen såsom nödhjelp vid ett tillfälle af utomordentligt betryck, sedan icke kunde återtagas. I 40 år fortgick den oförändrad till landets plåga och förskräckelse, och hvad slutligen deraf följde, det har jag redan i mitt förra yttrande sagt; och att de uppgifna siffrorna äro riktiga, derför borgar Geijers namn, ur hvars arbeten 32 Den 4 Januari. jag hemtat dem, och som sjelf såsom sina källor citerat de Reports, som afgåfvos före den nya fattiglagens antagande. Det är sannt att genom denna nya fattiglag, införd 1834, har man försökt att rätta de största missbruken; det s. k. out doors relief indrogs, och flera modificationer gjordes, hvilka det vore för vidlyftigt att här anföra.
Men äfven om någon ofullständighet skulle förekomma, eller möjligen lydelsen af någon i nyssberörde hänseende meddelad föreskrift kunna gifva anledn. till missförstånd, då den ensamt för sig betraktas, förmodar Utsk. att tvekan om dess rätta tillämpning ändock, med ledning af de speciela föreskrifterna, icke kommer att upstå, samt att, om någon sådan skulle sig yppa, K. M. icke lärer underlåta att meddela den förklaring eller rättelse, som deraf kan påkallas. Någon skälig anledning synes således icke förekomma, att, mera i anledning af nu sednast omförmälde anmärkmr, än de uti det föreg:de behandlade, begära uphäfvande af den nu ifrågav:de instruktm, i afseende å hvilken, såsom nyligen utfärdad, någon erfarenhet, på grund af dess tillämpning, ännr föga kunnat vinnas.» V. II. 11 162 I) en 4 April e. m. Jag frågar nu, om någon kan häraf fatta hvari dossa anmärkn:r bestå, som af motionärerna blifvit gjorda mot en stor mängd §§. Jag, för min del, kan icke inse det, och som jag icke känner motionerna, så är jag i fullkomlig okunnighet om hvad de kunna innehålla. Jag fortsätter derföre mitt yrkande om återremiss. Hr von Ehrenheim: I anledning af Hr Palmcrantz’s ytt rande anhåller jag blott att få nämna, att Landshms rätt att förelägga domare vitén icke är ny, utan sednast reglerades, på samma sätt som nu skett, genom ett K. Bref af 1815. Ropen på propos. förnyades. Hr Ribbing, Arvid: Jag skulle vilja föreslå fortsättande af denna discussion en annan dag. Då klockan emedlertid redan slagit tolf, och vi nu inträdt på en ny dag, skulle jag åtminstone begagna andra ordalag. Frågan har blifvit mångsidigt behandlad, men det vigtigaste återstår. Det är för sent eller för bittida på dagen att börja striden på nytt, och får jag derföre hemställa, om vi icke kunde få fortsätta i nästa plenum. Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat något till svar härpå, ber jag att åter få ordet.
Under festen eller förevisningarna höll en statsfru vakt i toiletten, hvarefter kammarfrun, i närvaro af öfverhofmästarinnan, enligt en skrifven förteckning, räknade och nedlade smyckena i ett schatull, till hvilket nyckeln öfverlemnades åt drottningen. Toiletten, som låg näst innanför hennes sängkammare, hade blott en dörr, och den ledde dit. På sängkammaren åter voro tvänne andra: den stora ingången till de öfriga rummen och en hemlig, dold bakom ett af den stora paulunens rika sidenförhängen. Konungen sjelf förvarade nyckeln till denna lönndörr. Vid en hoffest hade Gustaf händelsevis tagit sin gemåls guldtoilett i ögonsigte och underrättat sig, hvar dyrbarheterna eljest förvarades. Hans håg lekte från den stunden ditåt, vakande och drömmande, tills omsider schatullet fick en likartad ryktbarhet i Holstein-Gottorpiska husets annaler, som halsbandet i Bourbonernes, och det till och med nästan samtidigt. Men en offentlig undersökning rentvättade Marie Antoinettes rykte: Gustaf föredrog glömskans slöja och verktygets aflägsnande. Också gällde det i Frankrike ingenting mindre än stöld; i Sverge åter endast bodrägt. NITTONDE KAPITLET. Smekmånaden hade längesedan upphört för morianen och Olivia. Det vore till och med kanske vådligt att besvärja hans äkta trohet; men Badins anspråk på hennes förblefvo icke desto mindre lika starka, och yttrade sig snart i anfall af svartsjuka, hvilken ej sällan är en väckelse för den misstänkta att förtjena den. Olivia hade haft täta mellan-fyraögon med baron Munck, då han var sysselsatt att underhandla mellan konungaparet; och Badin anade, att den kungliga sängkammarens höga smekningar kunde med ömma känslor smitta de begge uppvaktande, som väntade i yttre rummet, och ägga dem att angenämt fördrifva tiden och sysslolösheten.
St. vördsamt föreslå en tillökning uti Kronofogdarnes löner af 3oo R:dr för dem hvardera och af 200 R:dr för hvardera af de båda Häradsskrifvarne, att fortfara tills vidare och intilldess en allmän lönereglering för Länsstaterna kommer att äga rum och dessa tjenstemän dervid blifva satte i parite' med sina vederlikar, helst de för närvarande äro ojemnförligt sämre lottade; hvilket vållar stor olägenhet på Gottland i många afseenden. Det torde ännu lefva i friskt minne, huruledes de i sednare tider inträffade tillgrepp och balancer hos Kronans uppbördsmän föranledt skrifvelser och böneskrifter, med hvilka R. St, blifvit besvärade för efterskänkande af Kronans rätt och fordringar. Summa. Oindelt lön 5o 5o 5o 5o 5o i5o 5o — Oindelta Resepenningar i3 i3 i3 i3 i3 65 i3 — ^tdels M:tal Bohemman, i värde * uppskattadt till 75o R:dr, hvaraf beräknas 4 procent 3o — —■ 3o 3o 3o 3o i5o 3o Extra ordinarie inkomster Enligt specificerad uppgift till skrifvarebiträde och resor i tjensten 4°5: 4°- — Behållning 71: 34- 4- S:a 47 7: 4- (Hörer till H. 0. Ad. Prof. för år i834, 1 Häftet pag. 108.) Kronofogdens i norra Fogde riet löneinkomster. Summa. Oindelt lön 5o 5o — 5o _ — 5o 5o 25o 5o — Oindelta Resepenningar i3 i3 i3 i3 i3 65 — i3 Extra ordinarie inkomster Enligt specificerad uppgift till skrifvare-biträde och resor i tjensten Behållning, utom Fogdetjenare-lönen 4*8: 34. — 35: 25. 1. Summa.
Nu kommer käranden till första Ting, eller i staden å föresatt dag till den Rätt dit saken instämd är, men svaranden ej, och låter ej laga förfall framte: visar käranden, att svaranden stämning i laga tid fått; då ege käranden saken utföra, och döme Rätten i saken efter ty, som sanning deri utletas kan. Är käranden ej beredd att saken genast till slut föra, varde den uppskjuten; och svaranden stånde fritt att å den tid, hvartill saken då uppskjuten blifvit, sig inställa och svaromål afgifva; dock vare ej käranden skyldig att uppskofvet honom kungöra eller annorledes honom kalla. Har kärande sin talan utfört, men äskar, att svarande, som uteblifvit, höras skall, innan dom i saken gifves, och pröfvar Rätten med anledning deraf eller eljest hans hörande nödigt; varde saken uppskjuten, och åligge det kärande att af det beslut gifva svarande del. 4 §• Har man dom vunnit, utan att vederparten tillstädes varit; gånge domen ändå till utmätning: och den som vunnit håfve våld lyfta det, som utmätt är, om han lull borgen derför ställer. Vädjar vederparten ej, håfve han dock i detta fall rätt till åter - Lag-Utskottets Memorial N:o 49. 3 vinning, och åligge det derföre den, som sålunda dom vunnit, att kungöra den, sedan tid till vad förbi är, sin vederpart eller söka utmätning derå så tidigt, att vederparten kan låta saken instämma till nästa Ting å landet, och i stad inom en månad, att återvinning söka, hvarom underrättelse skall i domen införas. Gör han det ej, som vunnit; njute den, som tappat, samma tid, sedan han tillsagd varder. Pröfvas det, att han för fattigdom ej orkar fullgöra domen, inom den tid, som sagd är; håfve ändå magt att söka återvinning. Ar det, som dömdt är, sådant, att återvinning varder onyttig, der domen fullgöras skulle; då gånge den ej till fullbordan. Försummar den, som tappat, den tid nu föresatt är; håfve sedan ingen talan till återvinning.
Vid förnyad föredragning lades til! handlingarna BaneoUtskrs den 27 sisth Januari på bordet lagda utlåt, och mern.: N:o 141, öfver väckt motion ang:de utredning af de hinder, som från bancoförvaltningens sida mött aetiengare i Götha ca na I bolag, att för deras i Bancodiseonten belånade adier erhålla sådana bevis, som, enligt bolagsreglemente, erfordras för att för desamma föra talan vid bolagets sammankomster ; N:o I42) tdl svar å Vällofl. BorgareS l:s återremiss af Utsk:s under N:o 120 afgifna betänkande. Deu G Februari f. m. 101 Då nu ånyo föredrogs Bancooell LagUtskrns den 27 sisiI. Januari på bordet lagda utlåt. N:o 5, i anleda, af gjorda anmärkn:r vid Utsk:ris betänk. JV:o i , med förslag till lag föi1 enskilda banker, blef samma utlåt, ånyo begärdt på bordet af Hr Råfelt, Anton, oell Frill. Cederström, Jacob. Till afgörande föredrogs LagUlsk:s den 27 sistl. Januari på bordet lagda utlåt. N:o 1 75, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utskrs betänk. N:o 1^2, öfver dels väckta frågor oin antagande af förslagen till allmän civiloell criminal-lag , eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap ägande, af K. M. till R. St., ang:de nämnda förslag, den 24 Mars 1840 aflåtna nåd. skrifvelse, föranledda motioner. Ilr Palmcrantz, Joh. Mauritz, anböll att få vela luiru detta mål blifvit af de öfriga RiksSttn afgjordt. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt ingen underrättelse rörtde detta måls afgörande ännu ankommit från något af de öfriga RiksStcn. LagUtsk:s utlåt. N:o 175 blef derefter af R. o. Ad. bifallet.