Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag påminner mig nu, att Fanny och jag, som barn, aldrig fingo leka der bland stenarna, »för att inte stöta oss», sa' vår fostermor. Ser du! Ser du! Det der låter en liten smula sjukt. Men tyst, det gick någon i trädgårdsgrinden. Titta efter, Herman. Ingen menniska syns. HERMAN (i dörren, ser åt venster). BERTHEL. HERMAN. BERTHEL. HERMAN. 60 BERTHEL (som under tiden omsorgsfullt gömmer skrinet under kudden). HERMAN. Nej, lilla trädgårdsporten åt bakgatan. Ett par fremmande fruntimmer närma sig hitåt. Åh, kors för tusan! Genom bakporten! De gå visst rasande. BERTHEL. FEMTE SCENEN. DE FÖRRA. MAGDALENA. Sedan GREFVINNAN. MAGDALENA (till Herman, som står i dörren). Förlåt mej, min unga herre, bor här någon gammal man med namnet Mathias Berthel? HERMAN. Jo, mitt herrskap, och han står just sjelf derinne. BERTHEL (som varit klädd i en tunn sommarrock; rycker hastigt ned en frack af väggen och träder den i distraktion utanpå). Jag ber om förlåtelse, mina damer. Det här lilla sommarnöjet ä' just inte lämpligt att ta emot främmande uti. 61 GREFVINNAN (ännu beslöjad). Vi behöfva inte många ceremonier med hvarandra. Ett ostördt samtal är allt hvad jag begär. Mitt sällskap ska' lemna mig, får ert sällskap Herman, min gosse, på utkik några minuter. Du vet åt hvad håll. (Herman går ut till venster. Magdalena till höger.) Med hvem har jag den äran att ? Berthel! BERTHEL (med en vink åt Herman). GREFVINNAN (kastar slöjan tillbaka). BERTHEL (i högsta öfverraskning). Herre min Gud, nådig Grefvinnan! (ser sig förvirrad omkring.) Och här ser så ut, och jag ser så ut... Ja, ni ser rätt lustig ut, min gamle Berthel; tag nu af er fracken, det är min första begäran. GREFVINNAN (leende). Som ni befaller, fru grefvinna!
Äfven finnas ortnamn såsom Åker, Åkersnäs, Åkeröarna o. s. v. Leifs trälar vredgades för det de skulle draga plogen. Geirmund och Kjallak tvistade om åkrar. I Öfjärden i Nordlandet låg en ö, som alltid bar säd; der växer än i dag vildt korn. Ja ännu under 1500-talet omtalas åkrar på Island. Dessa synas företrädesvis varit anlagda på ställen, der varma källor eller andra mildrande omständigheter kunde motverka det hårda klimatet. Äfven skogar fans det i den gamla tiden. Are frode (eller vise), hvars Islänningabok är den Isländska litteraturens första alster, säger, att när ön började bebyggas, fans det skog mellan fjäll och fjärd. Många ortnamn, slutande på -skog och -hult, vittna om detsamma. Men äfven om man har skäl för antagandet, att skogen han bestod förnämligast af björk samt i någon mon äfven af vide och rönn derjemte var högväxtare, torde han dock aldrig hafva varit af riktigt stor betydenhet. I allmänhet fick man, för att få starkare och gröfre virke, hemta det från Norge eller ock vänta, tills Golfströmmen förde det från varmare och bördigare länder från andra sidan hafvet i vester. För öfrigt torde de förste invandrarne af oförstånd hafva befordrat de Isländska skogarna till ett snarligt slut; de hade säkerligen icke lärt sig i hemmet att hushålla med dem. Och med skogarnas förstöring försämrades klimatet och sädesodlingen blef till slut omöjlig. En egenskap har naturen gifvit Island, som var af stor vigt för dess invånare. Med undantag af södra och sydöstra kuststräckan är landet inskuret af otaliga fjärdar, större och mindre, som erbjödo krämarskepp och andra fartyg goda hamnplatser. Der landstego nybyggarne, vid dessa vikar och vid de i dem utrinnande floderna satte de sig ned. I dessa vikar landade sedan skeppen, som årligen kommo ut från Norge och ur vikingafärder. Då blef stranden skådeplats för en liflig rörelse. När den förnämste i trakten börjat köpslagandet, fortsattes det tills lasten tog slut och sedan fick enhvar föra det goda, han förvärfvat, hem till sig och de sina.
Tomas tryckte sig vördnadsfullt tätt intill väggen med hatten i hand och steg därefter in i butiken. Butiken stod tom. Det var skumt därinne, och Tomas var bländad af soldagern från gatan. En äldre dam stack fram hufvudet bakom en grön gardin och ropade därefter dämpadt åt ett inre rum: »Ellen! Kommer Ellen?» Den unga flickan kom raskt ut. »Jag skall be om ett par röda handskar, n:o 8.» Hon kände tydligen genast igen honom. Hennes ansikte uttryckte först förvåning; därefter rodnade hon skarpt. Hon var tämligen kraftigt byggd, men hade spensliga armar och smal hals. Håret var tjockt, glänsande, mörkt; de rödbruna ögonen hade en skygg blick. Hon var icke synnerligt väl klädd. På vänstra sidan af halsen hade hon en fin rispa, som om en kattunge nyss hade rifvit henne. En liten ljusröd bloddroppe sipprade långsamt fram. Tomas drack som vanligt kaffe i sitt rum efter middagen. Till kaffet rökte han sin holländska cigarr. Hans rum var tämligen litet och möbleradt med några af de nötta och gammalmodiga möblerna från de första åren af hans föräldrars äktenskap. Fönstret låg mot väster, och solen föll rätt in i rummet; den led mot nedgång och hade redan en kopparsprängd skiftning. På den motsatta väggen rörde sig skuggan af en långsamt svängande skorstensflöjel från taket midt emot. Modern gick omkring och ordnade något ute i matsalen. Ett par minuter blef hon stående i dörren till Tomas’ rum och betraktade honom med sin ljusa blick. »Kommer du hem efter teatern i kväll, Tomas?» »Jag vet inte. Det kan hända att vi går ut och äter något.» Det blef ett ögonblicks skymning i rummet. Ett tjockt rökmoln från en fabriksskorsten drefs af vinden förbi fönstret. »Säg, Tomas – är det riktigt bra att du är så mycket tillsammans med Johannes Hall?» Tomas blåste ut röken från sin cigarr genom näsan. »Kära mamma, jag bör väl vara gammal nog att kunna välja mina vänner själf.» »Ja ja, du bör väl det ...» Hon gick tillbaka ut i salen. Tomas hörde henne ta ett tag med dammhandduken öfver tangenterna på pianot. Tomas tänkte på Märta Brehm.
Icke att de voro ovissa. Hur skulle det väl vara möjligt? Allt sedan den sista höstmånaden, de tillbragt samman på landet, hade de vetat det båda – åh hvilken vidunderlig månad, den der regniga, grådaskiga, kulna September, som alla eljes beklagade sig öfver. Det stormade och det blåste. Bladen föllo gulnade, skrumpna ner i gångstigarnes våta mylla, sletos omildt från träden, som med förtviflans lugn lät de strida höstregnen spola öfver sina stackars aflöfvade, nakna grenar ... Men för de tu var det en knoppningens, en spirandets, en förhoppningarnes tid med den tidiga vårdagens all jäsande safve, och ljufva, aningsfulla oro i blodet. Och med en segerstolt, nästan brutal känsla af sin egen magt sågo de allt multna, vissna, dö, vissa, som de voro, att de sjelfva kunde skapa sig en verld, der solskenet var än mera gult och dofterna än mera välluktsrika än i den omgifvande natur, hvars långsamma griftläggning de utan fruktan åskådade ... Men nu började musiken. Orkestern var ordnad. Anföraren lyfte sin taktpinne. Trumpeterna fördes till munnarne. En sten, infattad i en stråke, som höjdes, gnistrade i gasskenet. Så la’ la la la’ ... de första tonerna af en Haydnsk symfoni. Kurt slöt ögonlocken. Ett vekt löje sväfvade kring hans mun, medan han invärtes gnolade med den hurtiga, lifslustiga melodien. Och det kändes, som han genom ett trollslag plötsligen blifvit ryckt ur sin egen tid, bort från all dess sjudheta äflan, bort från alla dess etsande fejder. Och han i stället stod midt i ett annat sekel. Ja Gud vete, om det existerat ens, det seklet, ty så obekymrad, munter lust brann i alla dessa menniskors ådror, och sjelfva sorgen, när den fäste på en sin mörka blick, förekom som ett barns, icke som en fullvuxens, i jemförelse med nutidsdagens gnagande förtviflan.
Utskottets den 22 sistlidne Julii, under N:o 130 afgifnc, samt den äg i berörde Månad e. m. på bor - 396 Prof, Utdr, d. 15 Deecml, 1323, det Iagde Betänkande, i anledning af väckte Motioner, dels om behörig Domsrol för upptagande af åtal emot Hof-Rätter, Collegier, Nedre Justitia;- Revisionen, Allmänna Ärendernes beredning, Kongl* Maj:ts Befallningshafvande och Allmänna Magazins-Directionen; dels angående Ämbetsoch Tjenstemännens i Nedre Revisionen subordinerande under Konungens Högsta Domstol; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D. f. m. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af Herr Ribbings, Arvid, dervid gjorde anmärkning, Dagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 10 sisth Maj under N:o 61 afgifnc, samt den 30 i berörde månad e, m. på bordet lagde Betänkande, i [anledning af väckte Motioner, om afskaffande af ali slags Exr peditions-lösen, samt om nedsättning dels i alimänhet, dels i serskildte delar af nu gällande TaJ, xa å Expeditions-lösen, S. D. Prof,\ Utdr, d, j$ Dtcemi, isig gy? $. D. Vid fdmyad föredragning af Dag-Ut*kottet*, den 22 sist!. Julii, under 115 130 afgifne samt den 29 i berörde månad e, in, på Bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte Motioner, dels om behörig Domstol för upptagande af åtal emot Hof-Rätten, Collegier, Nedre Justitia Revisionen, Allmänna ärenderne* beredning, Kongl, Majas
I K. M:s Propos. står: »att såväl den till 10 proc. å tullbeloppet för alla inkommande varor bestämda afgift till den s. k. Handelsoch Sjöfartsfonden, som den, under benämning af tolag, efter olika grunder till städerna nu utgående afgift, må såsom särskilda beskattnings-titlar uphöra mot godtgöreise af tullmedel, samt innefattas i den tullsats som för varors ineller utförsel genom Taxan bestämmes.» I dessa få rader äro 4 särskilda frågor sammanblandade. Första frågan är den: huruvida städerna skola fortfarande upbära sin tolag som förut, eller om de dermed skola uphöra mot ersättning af Staten. Denna fråga är, som hvar och en torde inse, af ren ekonomisk natur, och således en fråga i hvilken 3 Stånds beslut äro afgörande. Med afseende på den andra frågan, som handlar om ersättningsbeloppet, hafva 3:ne Stånd fattat samma beslut, och då den onekligen är en statsregleringsfråga, så är den naturligtvis genom 3 Stånds beslut afgjord. Den tredje frågan, som handlar om att tolagen skall försvinna mot godtgöreise af tullmedel, kan ej heller anses vara af bevillnings natur; ty i så fall skulle man anse hvarje statsregleringsfråga vara af samma natur, då ingen utgift, den må vara hur liten som helst, Jan göras utan att sedan fyllas genom bevillning. Den fjerde frågan är den, om denna ersättning skall innefattas i den tullsats som för varors ineller utförsel genom Taxan bestämmes. Detta är afgjordt en fråga af bevillnings natur. Meningen är likväl icke, att denna tolagsersättning skulle beräknas särskildt vid hvarje tullsats; ty såväl K. M. i sin Nåd. Propos. som Utsk. i sitt förslag har tillstyrkt tullfrihet för åtskilliga varor, som f. n. äro belagda med tull, och hvilka till följd deraf borde beläggas med tolags-ersättning, och för hvilka, om tullfrihet medgifves, tolags-ersättningen äfven kommer att försvinna.
Nej, visst inte, visst inte. (Går i fonden). _________ PROFESSORN. Femte scenen. OLOF. HILMA. mig hatten. (Träder ut). Jaså, du Olof! Ja, nu fruktar jag att du blir utan kaffe, min gosse. OLOF. Jag kommer genast, jag ska' bara sätta på HILMA (i dörren till höger 1). inte heller hem till middagen... Jag har litet att ordna före min afresa. Ska' du resa bort? HILMA. OLOF. Tack. Jag har redan druckit och kommer Ja, till Upsala i morgon. olämplig. Det gläder mig, ehuru jag finner tiden litet OLOF. HILMA. För mig är den lämplig. monstration tjena till? Den förändrar ingenting af det som är afgjordt, utan kommer bara att onö- Min kära gosse, hvad ska' en sådan der de HILMA. digtvis inviga en del personer i dina egna förhållanden. OLOF. oaktadt hennes egna ord, anser jag henne ändå som ett offer för ovärdiga beräkningar. HILMA. Jag förmår inte närvara vid offringen, ty förolämpningen af den som inte förstår bättre. Nåväl, res, men tro mig, det kommer inte att Mari förmår mycket, Olof; till och med smälta dröja länge, förr än du med grämelse vill ångra, att du så besinningslöst blottat dina känslor inför andras, inför Björnklos, ögon. OLOF. ningslöst. Fordom kysste barnen den hand, som slog dem; jag skulle kyssa mosters, om jag förmådde. (Det ringer). Jag reser till Upsala i dag tillbaka i morgon i tillräckligt god tid. för att rädda skenet det enda jag har qvar. Moster har rätt! Det vore verkligen besin i stället, ordnar om rum med mera och kommer Sjette scenen. DE FÖRRA. GERTRUD. GERTRUD (från fonden med en bukett! Bara rosor, idel rosor! Och jag som är Mamma, mamma, se en sådan förtjusande stor bukett i handen). så förtjust i rosor! Det är ju en riktig jättebukett. Se bara! Jag kan gömma hela ansigtet. Aj! HILMA. buketten en medaljong med kedja, besatt med juveler).
R:dr till detta ändamål, så kan, med det bidrag Norrige dertill gifver, åstadkommas många saker, både i Cabinettet och Salongerna; och om frågan endast är, att erhålla kännedom om andra länders inrättningar■, och hvad som der passerar, så kan detta utan tvifvel erhållas för mycket bättre köp, än hvad dessa förnäma kunskapare, nu kosta. Man har Velat erindra, att här en Makt skickar en Minister af viss rang, måste man skicka eli af lika rang tillbaka, men jag tror likväl, att just Sverige i detta fall gått längre än etiketten fordrar. Vi äga hemligen en Minister i Wien, under det Österrikiska Hofvet endast har en Chargé d’affaires härstädes; äfvenså finnes i Hamburg en person af högre diplomatisk karakter, än behofvet fordrar. Jag tror, att förbållandet uti Italien och de Förenta Staterna är nära nog detsamma. De makter, hvilka kunna sätta något värde på Sveriges inflytande, tror jag skulle stegra deras aktning för Svenska Kronan i samma mån, sorn vi söka göra oss respecterade genom en klok inre hushållning, och icke ställa oss så, att vi i behofvets stund nödgas tigga oss till Guinéer eller Rublar. Friherre Anckar swärd: För min del tror jag, att StatsUtskottet icke har full 43 H. 3* 36 Den 28 September f. in. ständigt utredt förbållandet med MinisterStaten. Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att vid återremissen begärdes af Utskottet en uppställning å förhållandet med MinisterStaten före 1809 och efter denna tid. Då Utsk-otlet ej uppfyllt denna begäran, såsom enda utvägen för Representanten, att erhålla någon möjlighet att bedöma ämnet; så tror jag den mening icke vara förhastad, att Utskottet kunnat lemna någon större uppmärksamhet åt ämnet, än det gjort. Statsregleringens föremål inom hvarje constitutionelt samhälle innebär en naturlig strid emellan ökade behof af skatter å ena sidan, och fordringar af deras nedsättande å den andra.
Missgernings-balken samt 49 kap. 1 § samma Balk i afseende å stöld och snatteri samt delaktighet i dessa brott, jemte de flera författningar, som antingen ändra ellerförklara samma kapitel eller afse särskilda, i nämnde kapitel lörul ej speciell nämnde arter af tjufnad, såsom bruksoch manufaktur-arbetare tillgrepp m. m., eller innefatta nya stadganden för fall, som under ifrågaslällde ämne äro hänförliga, skulle komma att förfalla. Genom den lagstiftning, Utskottet i förevarande ämne föreslår, kan således den fördel jemväl vinnas, att man icke vidare i en mängd spridda författningar behöfver söka Jagarne örn stöld; — att enhet kommer att råda i denna del af lagstiftningen, som, i följd af de under förra seklet med afseende u särskilda verk, inrättningar och näringar tillkomna speciela stadganden, för närvarande utmärker sig för ojemnhet och oreda; — samt följaktligen att tjufnadsbrott med större säkerhet än hittills kunna bedömas. Bland de tjufnadsbrott, hvilka Utskottet gjort till föremål för nu föreslagna författning, har dock Utskottet ej, på sätt Herr Hasselrot yrkat, upptagit skogs-åverkan. Angående förhöjning af straffet för detta brott har Utskottet emottagit flere motioner, af hvilka en del innefatta enahanda yrkanden, som berörde; men denna fråga har Utskottet företagit till särskild behandling, ty om än Utskottet skulle anse sig böra tillstyrka omförmälda yrkande, synes likväl frågans utgång vara så tvifvelaktig, att dess sammanbindande med lagen om tjufnad i allmänhet lätteligen kunde hafva men gt, inflytande vid pröfningen af förslaget till samma lag. I ordningen följer alltså för Utskottet att redogöra för behandlingen af det andra brottet, sorn är föremål för Utskottets ifrågastälida förslag, eller Rån, hvarom talas i 9 § af 20 kap. Missgernings-balken samt i 24 kap. af Lag-beredningens och 1848 års Lag-Utskotts förslag.
Föredrogs å nyo Högvördige Preste-Ståndets, den 25 sisth Januarii, aflåtha och, den 27 i samma månad e, in., på bordet lagda Protocolls-Utdrag, innehållande, att Preste-Ståndet beslutat anmoda Stats-Utskottet att innan den 3 dennes till Riks-Stånden inkomma med Utlåtande öfver Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af väckt fråga om lättad utväg till Lånbidrag åt Fastighets-egare; uti hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjudne att sig med Preste-Ståndet förena; men som Stats-Utskottets ifrågavarande Utlåtande denna dag till Ridderskapet och Adeln ankommit, ansåg Ridder-! skåpet och Adeln den af Preste-Ståndet framstälda inbjudning nu mera komma att förfalla, samt Preste-Ståndets Protocolls-Utdrag endast böra läggas till handlingarna. S. B.
Man nödgas det oaktadt, i stöd af författnin , gens föreskrift, ålägga försäljaren den bestämda minsta afgiften, 2 r-.dr. Då obilligheten häraf är tydlig, och det af författningens ordställning vill synas, att man vid dess redigerande endast afsett personer som för längre tid få tillstånd att hålla sådan förtäring vid flere auktioner, ett förhållande, hvilket, såsom jag här ofvan nämnt, likväl icke alltid kan iakttagas, vågar jag föreslå, att ett tillägg till ofvannämnde 58 § mätte göras, hvarigenom den brist som, enl. min tanka, i författningen nu finnes, kunde fyllas. Detta tillägg skulle fogas till 3:dje mom. och kunde få följande lydelse: ”Har någon erhållit sådant tillstånd för blott en viss auktion, ”må denna afgift, där sä billigt pröfvas, kunna nedsättas ända till ”24 sk. b:co, men icke derunder.” Om remiss af denna motion till Beviltn:sUtsk. får jag anhålla. Remitterades till Bevilln.Utsk. Frih. Stjernstedt, Au g. Willi., upläste 2:ne motioner af följande innehåll: l:o. På grund af den erfarenhet, att R. H. St. vid åtskilliga tillfällen funnit skäligt bevilja understöd åt förtjente medborgares enkor och barn vågar jag vördsammast föreslå, det R. St. genom en dylik åtgärd måtte upfylla billighetens och erkänslans fordringar i afseende på en genom embetsmanna-skicklighet och medborgerliga förtjensler utmärkt man, Förste Exped.-Sekret, och R. N. 0. Carl Magnus Arrhenius, som d. 28 sisth Januari med döden afgick och ef - Den 28 December, f. m. 193 efterlemnade enka och 4 minderåriga barn i knappa förmögen hets-vilkor. Såsom skäl lill denna min vördsamma framställning anhåller jag få fästa upmärksamheten ä följande deraf förtjente förhållanden. Härvid torde först böra anföras den motgång Exped.-sekret. Arrhenius på tjenstemanna-banan fick vidkännas. Promoverad Phil. Mag.
Den 27 Janunrlk. mz men mäste rätt ofta asstä frän införssrifningen i brist af moyens til! den dryga Tullens contanke cl rcrrnde w:d tillständ akt fä begagna credit pä Tullen till dnfl waran kunde afsätt-S; stu><e genom ticecte insörstnfningar oka den orters rörelse och befordra hwar pä sin ort, en mera allmän wäst mag < s Bewiset pä motlalstn synes t» wärr nu pa wänga ak Rikets Stapel - Skader, där Handel och rörelse fä aft-.git, atc Handlande cj kunnat si urnera Stadens och Örtens inbyggare med deras vrhofmer af utrikes wahror dem dche fäledes frö längre aflägse betydligare Gräber mäste förskaffa sig, hwilket i anseende till drvga transporter och endre omkostnader samt tidsspillan förvrdsakar dom högre utgifter och olägenheter än om de singö köpa dem pä stället och sästdeS simres wara äsrven allmänt skadligt. Ben-äff nde nödwändigheten af en tillökande Tuli-Be je,!!Ng i afseende pä Nederlagen, sä kunde deremot in mandas att pä de fläste ställen är redan mwetfiöd derpä, sä akt tillökningen ej behö-dvlifwa dety lig öfwer der hela, meri aswen der dtt more nödwäodigt öro de Handlande wist lige akt äraga sig en afgift fwarande deremot. Näaot inkast akt wid inrättningen af en allmän Nederla ' , Rikets Sjö- och Stapel - Späder , Lmendräaerier och Tull örsnjllning möjligen sturle befordras, förmoda wi ej till wederläggning behölwa upptaga, wär tanke är atc den fednace eller Tullförsnillning om näqon sädan pä nägoci ort hittills eristcradt snarare stulle alldeles förswinna emedan ingen lärer maga akt pä Nederlagen upplägga undra waror än dem som angiswas ej est
Att detta Verk må, uppå de i Motionen framlagde grunder, och med samma biträde af Allmänna Auctoriteterne, som förra Magazinslnrältningen, öfvertaga administrationen af denna Anstalt. —- 3:o Att såsom fond dertill må användas icke allenast nuvarande MissväxtCreditivet 1 Million, utan äfven ännu 1 Million, hvilka 2 Millioner dock ej svara mot beloppet af hvad Bruksnäringen äger, att såsom biträde af Staten påräkna. I sammanhang härmed framställes vördsamligen 4:o Den önskan, att från nuvarande Diskonter den andel må afskiljas, som redan är lemnad Jordbrukare, samt öfverlåtas till JordbruksContoiret, att genom särskild Diskont hållas Jordbrukare till handa, på 9 månaders beläningstid, samt en åttondels inbetalning vid hvarje omsättning. Mine Herrar! Länge har Svenska Jordbruket varit i behof af ett sådant eget Verk. Den 4 December f. m. Af det Creditiv, som lemnäs detsamma, skall med så bestämda föreskrifter, under så enkla operationer, och med så ansvarsfull redovisning, ingen enda skilling gå förlorad. Jag slutar med en erinran: Vi hafva hört, vid denna Riksdag, Statens behof fordra nya anslag af ett förfärande belopp. Om den grundsats står fast, som jag i inin Motion haft äran upprepa, nemligen: ”att den enda outtömliga skatts är välmågan hos folket, så torde det vara tid, att göra något för delta folk och denna välmåga. Den anstalt jag föreslagit, skulle på en gångbetrygga Nationen för vanvärdets och den dyra tidens omväxlande olyckor, och bereda en välmåga, hvars tillvaro en välkänd och obestridlig Auctor redan på sin tid ansåg högst nödig, då han yttrade: ”Att ”om man mjölka vill sin ko, så hör man ”ge den till att äta”. Dessutom är en sådan inrättning, som jag föreslagit, en bland de äldsta Sociala företag, som man kan erinra sig. Den härleder sitt ursprung från Konung Pharaos tid, hvars exempel gifvit första ideen dertill, och om jag rätt påminner mig den heliga skrift, säger densamma, att folket befunnit sig väl deraf. Friherre CederströmJacob:
Det skulle då se ut som om meningen vöre, att man ville vara belåten med hvilket annat representationssätt som helst för Ståndet, blott man finge en förändring. För min del tror jag icke det vara lämpligt, att R. o. Ad, afsänder till Utsk. en begäran om förslag till förändradt representationssätt, utan all något när tillkännagifva sättet huru Adeln vill vara representerad. Man lian icke få något resultat af diskussionen örn den icke har någon utgångspunkt genom ett framlagdt förslag. Jag har visserligen hört Ilr Brakel upgifva alla de föremål, hvilka skola utgöra R. o. Adis bestämmelse såsom Stånd; men samma föremål har också hvarje medborgare, och isynnerhet hvarje representant, sig ålagda. På grund af hvad jag sagt och hvad Gr. af Ugglas jemväl tillagt, hemställer jag, att R. o. Ad. icke mätte remittera motionen med mindre motionären bestämdt upgifver hvilken förändring lian har åsyftat. Hr Brakelr Jag vill endast begära, att med några ord få besvara Frih. Raabs anmärkmr. Just derföre att Ridd.Utsk. har sig serskildt updraget, att vårda R. o. Adis angelägenheter, just derföre har jag föreslagit alt Utsk. mätte utarbeta ett förslag ronde R. o. Adis vigtigaste angelägenhet, som är dess representationssätt. Jag har ansett mig icke kunna förbigå Ridd.Utsk., eller söka alt få delta updrag gifvet åt någon komité, emedan jag anser Utsk. just vara tillsatt för detta ändamål. Jag har derföre föreslagit, alt motionen skulle remitteras lill Ridd.Utsk., och att Utsk. under riksdagens lopp måtte utarbeta ett sådant förslag. Grunderna har jag nyligen i korthet upgifvit, såsom jag tror att de borde vara. Gillar icke Ridd.Utsk. dem, så kan Utsk. komma in med förslag till andra grunder; men då R. o. Adis representationssätt har erkända brister, så kan det icke vara annat än väl alt Ridd.Utsk. kommer in med förslag tili dessa bristers afhjelpande. Hr Adelborg, Anders