Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Idun räknar nu minst 35,ooo läsarinnor, spridda öfVer hela landet. B yrå: 8 Sturegatan 8 (idgäng från Humlegårdsg. 19) Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Fredagen den 24 februari 1888. •Tidningen kostar TJtgrifningrstid: Redaktör och utgifvare: hvarje helgfri fredag. I endast 1 krona för qvartaiet. FRITHIOF HELLBERG. Sista numret i hvarje månad I Träffas å byrån kl. 9 — 10 och 4 — 5. innehåller en postarvodet inberäknadt. A l l m. Telef. Ingen lösnummerförsäljning! Som man är klädd, så blir Frihet och tvång. et är en. rätt egendomlig företeelse, att i en tid, då man så oupphörligt ropar på och fordrar frihet inom det andliga området oeh i alla rent menskliga förhållanden, då man yrkar på det materiellas rätt att blifva beaktadt oeh ytterst hänsynsfullt beaktadt, att man då förbiser den stackars kroppens högst berättigade fordran på en viss frihet och på att icke i vissa delar blifva allt för hårdt behandlad! På samma gång, som man fordrar, att hjertat oeh själen skola fritt få » vidga sig », fritt få » andas ut », snör man ihop den stackars kropp, som innesluter just detta hjerta, som skulle » vidgas af lefnadslust ». På samma gång man fordrar att få vandra på hvilken som helst af lifvets beqvämliga banor, klämmer man ihop sina fötter i skodon, såsom tortyrinstrument ganska utmärkta, men i hvarje annat afseende olämpliga, och hvilkas fortsatta bruk helt säkert skall göra foten oduglig att väl och spänstigt vandra på till och med det slätaste kammargolf. På samma gång man vill lossa alla de band, som trycka anden, sammanpressar man den arma kroppen på ett vis, som helt enkelt är omenskligt. Jag vet, att mången är fiendtligt stämd mot den s. k. » frigörelsen » och » likställigheten » för qvinnan, mången gör gäck deraf och hånar den. Men är det att undra pä?
Memorial till Riksens Ständer, angående Stats-Utskottets anmärkning, i afseende pä f. d. Justitie-Kansleren Nerman beviljade undantag frän författningarna om begrafningshjelps aftjenande. Efter inhemtande utur Riksens Ständers år i843 församlade Revisorers berättelse angående Statsverkets tillstånd och förvaltning, jemte Kongl. Stats-Kontorels i anledning deraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtande, hurusom f. d. Justitie-Kansleren, numera Landshöfdingen, Nerman vid tillträdandet af förstnämnde embete blifvit, genom Kongl. Brefvet den i/j September i838, förklarad berättigad att, med befrielse från begrafningshjelps aftjenande> uppbära den för samma embete på stat anslagna lön från och med månaden efter utnämningen, med vilkor, att hans sterbhus icke egde att begrafningshjelp tillgodonjuta, derest han såsom Justilie-Kansler med döden afginge, — äfvensom att, sedan Herr JustitieKansleren, den 28 Mars 1840, blifvit i Nåder utnämnd lill Landshöfding i Calmar Län, Kongl.
Då fråga är om en sockenstämma för flera pastorat, deruti alla röstägande medlemmar ej kunna deltaga, utan der sammanträdet måste ske genom ombud, måste likväl sammankomsten bibehålla sin natur af sockenstämma och en prest följaktligen föra ordet deri. Jag måste ogilla Hr von Roséns förslag, så vidt det åsyftar omförmälandet i denna författning af andra stämmor än sockenstämmor. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. heliade finna, att om icke det sednast upplästa förslaget bhfvc antaget till contra-propos., blefve fråga om ett annat. Frih. Nauckhoff: Jag har ansett mig böra vederlägga Hr von Rosens yttrade förmodan, att ordförande uti sammankomster emellan flera pastorat skulle saknas, om han ej utsåges på sätt talaren föreslog. Uti 8 §:n stadgas nemi. "Ordförande i sockenstämma vare kyrkoherden eller den hans embete förestår, eller, i händelse af laga förfall för honom , den af församlingens prester, som kyrkoherden dertill förordnar, eller i annat fall den som kyrkoherden i embetet närmast är.” Enligt detta stadgande ser jag ej huru ordförande skulle komma att saknas. Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta uppläsa Hr von Hartmansdorffs förslag, deruti frågan om ord för. är utesluten, och endast lalas om skyldighet för Konungens Bef:h:de eller domcapitlet att bestämma stället för sammanträdet. D«n 8 Mar» f. m. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hohenhausens förslag vore i öfverensstämmelse med hvad Gr. Taube i det nfseendet yrkat, att vid slutet af §:n, efter ordet ”socknarne,” skulle tilläggas följande mening: '’pä den tid ”och ort, sorn af Konungens Befthtde eller domcapillet hedsta mines.” Frih. Nauckhoff: Jag anhåller att det nu upplästa redactionsförslaget måtte blifva ena alternativet till contrapropos:n. Hr von Hohenhausen:
Enär för ölrigt det nu i allmänhet gällande beloppet af summa appellabilis är i förhållande till myntoch varu-värdet sa lågt, att icke någon tvist, deruti det omtvistade åtminstone motsvarar den oundvikliga rättegångskostnaden vid de lägre instanserne, afstänges från fullföljd till Öfver-Rätt, tror Utskottet oftanämnde stadganden både lämplige och behöflige; hvarföre Utskottet vördsamligen tillstyrker, det /nätte yrkandet om deras borttagande ej vinna Rikets Ständers bifalL Hvad åter angår Herr Collehs motion; så enär, med afseende å Magistratens och Borgerskapets Äldstes i Staden Fahlun afgifna, här ofvan anmärkta förklarande, antagas måste, alt motionärens framställning öfverensstämmer med samhällets önskan, anser Utskottet något hinder destomindre böra möta för undanrödjande af den afvikelse, som uti ifrågaslällde hänseende för nämnde stad egt rum från Lagens allmänna bud°, som denna afvikelse ej allenast kan medföra olägenheter för innevånarne uti nyssnämnde stad, utan oek för hvar och en annan, som vid stadens Rådstufvu-Rätt kan komma att tvista, samt borttagandet af ett sådant undantagsstadgande dessutom återför den jemlikhet i vilkoren för rättvisans sökande, som i Lagen bör vidmakthållas. Utskottet får således föreslå, att Rikets Ständer för deras besluta utfärdande af en författnings hvarigenom, med upphäfvande af det i Privilegierna för Staden Fahlun af den 3o Oktober iGfi innefattade stadgande, att e/ någon må vädja emot samma stads Rådstufva-Rätts dom, der saken ej stiger till fyrahundra dalers värde, förklaras: att hädanefter, i fråga om vad frän nämnde städs Rådstufva - 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 5 A Rätt, kommer allmänna Lagens stadgande att lända till efterrättelse.
Den Svenska näringsidkaren, till hvilka höra jordoch bergsbrukare, erhölle derigenom hvad han egenteligen behöfver, ökad afsättningsförtjenst och arbelslillgångar och erhölle detta förutan ökad skuldsättning. 12:o Som medelst den här föreslagna åtgärden, en betydande tillgång uppstår för bestridandet af publika arbeten och andra allmänt nyttiga företag, kan Riksg.cont:s nu ägande behållning (5,000,000 r:dr b:co) disponeras till annat föremål, såsom belåning af spanmäl, enligt Hr Biskop Agardhs förslag, belåning af andra exportartiklar, och nedsättning af den allmänna bevillningen, med en million om året till nästa riksdag, hvarigenom en direct och betydande lindring tillgodokommer det för närvar, så betryckta Svenska folket. Häruti instämde H. Ex. Hr Frih. Lagerbjelke, Johan. II. Den 18 December f. m. 481 H. Ex. Hr Gr. o Landtm, hemställde, att då flere af de ledamöter, som anmält sig, ännu icke haft tillfälle att yttra sig, öfverläggningen i detta ämne mät,te få uppskjutas till eftermiddagen ; hvilket bifölls. Lades på bordet ncdannämnde från Ulsk:n inkomne betanien, mern. och utlåt., nemi. från Bevill nings-U t skottet: N:o 12, ang:de lullbevillningen. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten: N:o 4, i anledn. af RiksStms olika beslut, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning oell försäljning af bränvin; N:o 5, i anledn. af Hr Gustafssons, uti väckt motion, bland annat gjorda framställning om sättet och villkoren för controllstämpling af inkommande utländskt guldoch silfverarbete; N:o 6, i anledn. af Pehr Mattssons frän Westernorrlands län motion i afseende å handelsoch sjöfarlslractaten med Ryssland; Banco-Utskottet:
»Mins mamma riktigt pappa,» frågade Lina genast. »Om mina pullor ville vänja sig utaf med att fråga och tala på en och samma gång, sade Mathilda, så skulle ni göra mig en stor glädje, ty det är allt för fult och litet grannlaga. Hvilken skall jag nu svara först?» »Intet mig,» svarade Mina, »ty jag frågade just icke, utan sade blott hvad jag trodde.» »Nå väl!» fortfor Mathilda, »det är då Lina jag är skyldig ett svar, som skall för hela din lefnad inpregla i ditt minne att man aldrig kan glömma hvad man en gång fullt och verkligt älskat, af hela sin själ och hela sitt hjerta. Och sådan var den kärlek jag kände för eder bortgångne fader. Jag kan känna mig lugn och nöjd, ja, till och med glad och lycklig, och lika fullt står bilden af hvad jag förlorat, oupphörligt framför mitt minne, och han har lemnat en tom plats i mitt hjerta, som i denna verlden af ingen kan fyllas; och det är icke nog att mitt hjerta bibehåller honom i evig hugkomst, alla mina yttre sinnen hafva äfven fullkomligt behållit minnet af honom. Jag hör, när jag vill, hans goda, glada, hjertliga röst, jag ser oupphörligt hans ädla drag, der ett rent hjerta och en hög själ inristat sin pregel. Ack jag mins och saknar honom hvar stund, äfven i de, då sorgen viker, och en lugn glädje tyckes hugna mig med sin närvaro. Äfven då framtränger den tankan: hur oändligt mycket lyckligare jag ändå kunnat vara, om äfven han vandrat vid min sida.» Barnen hade så oförmärkt saktat sin gång, och på de små runda, rödblommiga kinderne, tillrade små klara tårar, och löfven hvirflade så Oktober-likt omkring de vandrande, och en höstlukt, på en gång angenäm och mjeltsjuk, doftade emot dem, och det började hvina i tallskogen, hvilken de snart voro helt nära, och kråkorne flögo med sitt ängsliga kraksande öfver deras hufvuden. Mathilda gick tyst och tankfull; äfven barnen tycktes intagna af denna ovillkorliga högtidlighet som hösten ingifver.
(Rgs. AM.) Genom remiss af den 11 sisth Maj, har Iiongh Maj:t, för det afseende, härvid förekomna skäl och omständigheter syntes påkalla, lill Siats-Utskottet i Nåder öfverlemnat en af Kronofogdarne S. Wickbom och O. L Hcegg samt •allidne Kronofogden, Assessoren A. F. Bråkenhjelms inka, äfvensom Häradsskrifvare J. G Ekelund, A. M Fagerberg och F. Fagerberg i underdånighet gjord ansökning att, af gunst och nåd, erhålla befrielse från den sökanderne ådömda ersättning af oberäknad bevillning för arbetsfolk inom Tveta, Wista oell Mo, Nirra och Södra Wedbo samt Westra Häraders Fögderier af Jönköpings Län. Al de, genom högstberörde remiss, Utskottet tillställda handlingar, har Utskottet inliemtat, att, sedan Kongl.
Februarii, da vill gifva väckelse åt ett förhastadt företag; men kunde saken, som jag fullkomligen tror, låta sig göra, utan någons förgång, vore det en härlig och Jjriksgagnelig vinst, att fjettra utsväfningarne af denna sjö, att skänka landtb mannen trygghet för sina 6kördar, och göra odlingsbar en massa af angränsande jord, så stor, att för dess ägande folkslagen, mot hvar-: annan ofta anställt förödande krig. N:0 7. Herr von Vegesack, Ernst: Den motion å hvilken jag nu vill söka fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, synes kanske vara af mindre vigt, än den efter min tanka verkeligen är. Med ganska många skäl torde man billigen kunna föreslå att deposition revisionsskiilingen afskaffas; men för att vara kort vill jag endast anföra några skäl dertill; är det val billigt! och med en naturlig lag öfverensstämmande, att man erlägger eller betalar en viss summa penningar för att få klaga inför Konungen (eller Högsta Domstolen) öfver en kanske ganska ofta orättvis dom: jag säger betalar, emedan med sakens förlust, äfven följer revisionsskillingens, att en förlorande part ytterligare betungas med denna förlust, är efter hvad jag tror högst obilligt; ett ännu kraftigare skäl emot erläggande af revi-. Den 26 Februarii. 82$ sionsskillingen är i min tanka: atti vissa mål, ingen som äger något mer, eller jemt 500 plå^ tårs inkomst, får till Konungen vädja, utan förut nedsatt revisionsskilling. Jag hemställer derföre till Ridderskapet och Adeln, om det ej är oerhördt att någon med denna obetydliga inkomst skall risquera nära hälften deraf för att söka ändring uti en kanske mindre betydlig rättegångsfråga. I alia hänseenden blifver efter min tanke både för den förmögnare och den fattigare, revisionsskillingens erläggande högst orimlig, men i synnerhet för den sistnämnde j och kan jag icke finna någon rigtig grund till, eller nytta af denne deposition; ty såsom surrogat för rättegångskostnaden, är den aldeles icke deponerad, en. dan den icke dertill användas, hälst den förlorande partén’, dessutom måste lösa sin don:.
Ej heller torde, såsom man föreställt sig, någon större skyndsamhet i brottmålsransakningarnes handläggning kunna ernås, om man tager i betraktande alt de sällan kunna afdömas utan målsägandes och vittnens inställelse inför domstolen och att desse, hvilka merendels äro boende i närheten af det ställe der brottet blifvit begånget, sannolikt desto oftare, genom uteblifvande, skola vålla uppskof i ransakningarne ju längre från ransakningsstället deras bostad är belägen. Vid sådant förhållande och då det jemförelsevis är af ringa vigt om sådane ransakningsfångar, hvilka icke blifvit inneslutne i cell, utan alltifrån häktandet i de äldre vanligen med större gemensamma förvaringsrum inredda länsfängelserna varit blottställde för eit förderfligt ungänge med andra fångar, sedermera under transporter komma att fortsätta ett sådant umgänge eller icke, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 22 Sept. 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Sept., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tingspredikas hållande å viss timma. Herr Prosten Arrhenius liar, uti ett hos Högv. Preste-ståndet ingifvet memorial, fästat uppmärksamheten på nödvändigheten alt viss tid varder bestämd för tingspredikans hållande. I 3 § af Rättegångsbalkens 2 Kapitel stadgades visserligen, att Häradshöfding och Nämnd borde (ideliga å tingsstad vara och sist klockan nio om morgonen; men, enligt samma lagrum, kunde likväl Häradshöfdingen ansvarslöst dröja till klockan tolf på dagen. Den prest, som skulle förrätta gudstjensten, vore emellertid skyldig att klockan nio sig inställa, och han blef således icke sällan nödsakad att i flera timmar afvakta domarens ankomst.
50 öre och 4 kr., så kunna dessa fotografier erhållas antingen genom resp. bokhandlare eller på reqvisition pr kontant från Herr N. F. Kjerrström, adr. Stockholm, Tunnelgalan 27. Theodor B l a n c h, Kgl. Ho / konsthandlare. [586] I dessa dagar har utkommit Skriftlig undervisning i stenograf! (Arends ' system) erhålles af skicklig lärarinna mot insändande af 15 kronor jemte noggrann adressuppgift till Ked. af Idun. [5 ~] Fru Sofia Eklund förfärdigar underkläder. 26 Biblioteksgatan 26 reformerade Stockholm. SS / X) Telefon: på Wilhelm Billes CD xa CD några af dess etiska konseqvenser. Trenne föredrag af SEVED RIBBING, " CO C /) so Professor i praktisk medicin vid universitetet i Lund. ' CO si U J&gt; Til verkar f ^ ~ ^ i Etuier gi&gt; för Smycken, S&gt; Bordsilfver, Schatull, Smyckeskrin, j_Vrg &amp; Syskrin, A b l um m. m, Infattar Fotografier. E3 gxgJ^xg^xg^gygxgxgig^E ' § Monterar Tapisseriarbeten. CD och •ä i p Om den sexuela hygienen &gt; o ^Ny * " o ' o förlag: Pris 2 kronor. EM&amp; Portfölj/ ^ Fatarik ^ jiamngatari å&gt; H KS Tandläkare. Vasagatan 10, Stockholm, [572] CfQ CO §J^f^ Då antalet af upplagan är begränsadt, torde reqvisitioner snarligen insändas. Stockholm i december 1888. att artisten på hvarje exemplar p o egenhändigt skrifvit sitt namn. Barnsjuk[297] &lt;§&gt; timmer önskar plats som sällskap, samt biträda i hushållet hos ensamt fruntimmer eller mindre familj; den sö- kande är kunnig i finare handarbeten. Svar torde sändas till » A. K. », Vesterviks-Postens Tryckeri. t?
Banco Specie till Adcliga Jungfru Stifts-Casan; och det pä de grunder alt, dä Adelskap numera enligt Regerings, Formen af dea 6 Junii 1809 icke är ärftcligt för afkomlingar ä Qwinnosidan, Herr löfwcrstcns Dotter derigenom är betagen de förmäncr, som Högloft. Rid, derfkapcls och AdclnS Oötrrar af delta Stift ätnjuta. Wid dfwerwägande häraf, och dä Dongl Maj.tS Nådiga Lungörelfr af den 10 Augusti 1762 anrsäende wadstena Adeliga Jungfru GtiftS förkofran och bestånd, som stadgar om ofwanberörde ifrägawarande afgift, jcmwäl päbjuder en större Summa, nemligen sOO Dal. Snut till samma Stift, för de Ofrälse Personer, som cryölla Kongl. Resolution pä Adeliga Privilegier, utan att förunna eller medgifwa deras Döttrar någon rättighet till deltagande uti de förmäner, som Stifts-Inrättningen innehäller; sä synes denna senare omständighet, emot de af sökanden uppgifne förmente skäl till befrielse/innefatta en tilräck, lig vederläggning.
Beträffande åter den skillnad af 201 R:dr i3 sk. 9 rst., sorni 1843 och 1844 års depositionsräkningars utoch ingående balanser skulle förefinnas och som af Kammar-Rätten skulle vara förbisedd, så upplyses detta förhållande tydligen derigenom, att af de 334R:dr 15 sk. 2 rst., som ända från år 1715 blifvit i deposilions-räkningarne balanserade, 201 R:dr i3 sk. 9 rst. uti i843 års räkning blifvit afförda, härledande sig derifrån, att vid närmare granskning af räkenskaperna befanns, att det fel i räkenskapsföringen vid förstnämnde tid förelupit, att samma personer, som uppfördes vara skyldiga depositionskassan förenämnde belopp, jemväl voro upptagna såsom ägande samma belopp att fordra; hvilken rättelse blifvit i i843 års räkning iakttagen och med verifikationer, som fullständigt utreda förhållandet, bilagd, på hvilken grund någon balans lika litet förefinnes, som någon anmärkning af Kammar-Rätten derutinnan skulle — 424 — skulle kunnat utfärdas. — Och har i öfrigt, på sätt Revisionsberättelsen antyder, någon anmärkning vid denna räkning för år 1844 blifvit Öfver-Ståthållare-Embetet meddelad.
Grefve Spens: Lika med Utskotten anser jag det vara orätt, att Landtmätare icke skall kunna öfverröstas af Gode Männen, Dea 27 Augusti f. m. 147 men tror att Motionairens stal kunna gifva anledning till ett annat corretif, nemligen att, då denna händelse inträffar, frågan bör hänskjutas till ÄgodelningsRätten, och skiftet tills vidare afstanna, så vidt det af denna fråga beror, om ock den för öfrigt är af den natur, att skiftet kunde fortfara. Jag anser det nemligen först för alldeles gifvet, att hvar fråga, der en af åboerna vet sig ha Landtmätaren på sin sida, i allt fall skall bli dragen till Domstol; för det andra att all den kostnad, som användes till ett skiftes fortsättande på grund af ännu ej stadfästade beslut, i hvilka Landtmätaren är öfver röstad, är med få undantag förlorad. Efter min tanka hör det icke gerna kunna hända, att Landtmätaren blir af Gode Männen öfverröstad, om icke antingen han märker väld hos dem, eller de hos honom; kunna de hägge hysa förtroende för hvarannan, inser jag icke möjligheten, att icke deras åsigter af principfrågorna skola låta hopjemka sig utan omröstning. Om nu Landtmätaren finnér Gode Männen ledde af egennytliga afsigter, är han icke då skyldig sitt samvete, att göra allt hvad han kan för att motarbeta de Advokater, som skulle kunna utverka samma besluts godkännande i Rätten; huru lätt kan han icke då förledas, att drifva till carricatur de grunder, som han finnér orimliga, och stö 39 H. 10* i48 Den 27 Augusti f. m. tande för hans rättskänsla. Förtjenar åter Landtmätaren Gode Männens misstankar, är han, i stället för oväldig Skiftesman, den ena partens cacherade Advokat, bör man icke då äfven frukta, alt han vid det detaille-arbete, som grundas på Gode Männens beslut, drifves utaf samma interessen, och hvartill tjenar då allt, hvad som vid skiftet åtgöres, om icke just att förvilla ÄgodelningsRätten.
Hofpredikanten Hasselroth, Herr Prosten Gellerstedt, vice Talman Svartling samt Riksdags-fullmäktige Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, Petter Mårtensson från Jönköpings län, Mauritz Sahlén från Wester-Norrlands län, Hans Persson från Gefleborgs län, Ola Svensson från Malmöhus län och Jöns Andersson från Malmöhus län. af Herr Doktor Thomander: »Höglofl. Banko-Utskottets beslut att på egen hand och utan sammanträde med annat Utskott företaga den väckta frågan om en underdånig hemställan rörande Privat-bankers fortfarande, liar jag icke kunnat biträda, och bör således anföra grunderna för min afvikande mening. När Rikets Ständer 1848 ingingo med en underdånig hemställan att ytterligare oktrojer för Privat-banker icke måtte varda meddelade, var detta ärende förberedt af Lagoch Ekonomi-Utskott i gemensam behandling. Grundlagarna ha sedan den tiden icke undergått någon sådan lörändring hvaraf nu skulle följa, att Banko-Utskottet inträder i Lagoch Ekonomi-Utskottens befattningar. Man har åberopat att frågan omförmäles i Finans-kommiléens betänkande och att denna handling blifvit af Riks-stånden till Banko-Utskottet remitterad. I detta högtvärderade Betänkande förekomma många andra goda saker, hvilka Banko-Utskottet icke på grund af bemälde remiss lär vilja anse sig befogadt att ensamt taga om hand. Siirskildt erinrar man sig härvid kommittéens förslag till Privat-bank-lag, i afseende hvarpå Höglofl. Utskottet vet sig böra med Lagutskottet sammanträda. Det är just i sammanhang med sistnämnde lagförslag som, efter mitt förmenande, frågan om fortfarandet af Privat-banker hade bordt företagas. Först genom en sådan lag, i fall den voteras, blir det bestämdt hvad med Privat-bank egentligen bör förstås; Intill dess vet man icke hvad man tilleller afstyrker när man tilleller afstyrker Prival-bauker. Också har det sin stora svårighet att afgöra, huruvida Höglofl. Utskottet tillstyrkt, eller afstvrkt Privat-banker genom sitt ofvanstående Utlåtande.
Det kunde då väl hända, att straffångarne behöfde någon gång flyttas från ett län till ett annat, men icke att utrymme för sådan flyttning saknades. 72 Jl. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för dr 1848. klasser af brott) eller ock till mindre genomgripande ändringar af denna lag i dess hela omfång. Hvilkendera af dessa methoder nu bör först vidtagas, har jag förmodat lill en del bero af det afseende, som kan göras på det andra föremålet för de två Ståndens önskan, ordnandet af straffsystemet. Ehuru nemligen ett straffsystem kan uppgöras, oberoende af brottmålslagens hela öfriga innehåll och ulan tillämpning på de lagbestämmelser, som karakterisera sjelfva brotten; kan dock ett straffsystem icke annorlunda sättas i verksamhet, än genom dess användande i en gifven brottmålslag, der alla de brott karakteriseras, på hvilka straffsystemets bestämmelser skola lämpas och der straffen för hvarje fall utsättas. I och med detsamma, enligt de två Ståndens önskan, ett straffsystem ordnades, för att komma i verksamhet, skulle derföre också hela brottmålslagen i detta afseende ordnas. Vore åter fråga icke om straffsystemets realiserande i hela brottmålslagen, utan tilläfventyrs meningen inskränkte sig lill dess användning endast på den klass af brott, för hvilken en särskild författnings utarbetande begäres; så skulle deraf följa ej blott i allmänhet missförhållanden imellan straff' för dessa och dem för andra slags brott, utan ock en särskild olägenhet i de fall, då dessa och andra brott, begångna af en och samma person, skulle på en gång bestraffas. Vid sammanläggning af straff, som icke tillhörde ett och samma system, kunde nemligen ovisshet uppslå, hvilketdera straffet som vore att anse för svårast, i händelse de borde förvandlas till det svåraste slaget (såsom regeln för närvarande är). Genom fastställande af en tariff *) öfver förhållandet imellan de särskilda slraffskalorna skulle imedlertid en allmän regel för lagskipningen i detta ämne kunna blifva att följa. I allt fall, och så framt något skulle vara ulrättadt, borde straffsystemet ordnas; och svårigheten har jag ansett vara att veta, i hvilken syftning sådant borde ske, för att kunna hoppas framgång.