Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon tyckte, att h o n måtte d r ö m m a, det var s o m insveptes hela det förut solbelysta rummet i en tjock dimma, o c h h o n såg endast otydligt direktörens röda .ansikte o c h sin lilla flickas förskräck IDUN 88 ta blick. Så reste h o n sig vacklande o c h blek, det var, s o m hade hon åldrats under dessa minuter. Direktören drog en lättnadens suck, försökte änuu säga några tröstande ord och gick skyndsamt ut, förbannande sin godsinthet o c h heligt lofvande sig själf att aldrig mera utföra sådana uppdrag. H o n visste e j, huru länge hon var ensam, tankarne gingo i ett virrvarr för henne. Så k o m han " In, tyst o c h osäkert, han, som brukade k o m - ma så gladt. H a n gick framåt, men stannade på halfva vägen. Så k o m denna tunga, långa vinter. Först konkursen o c h processen. H o n ville ej visa sig ute o c h han ej heller. Det k o m alltsamman, s o m kunde öka smärtan, människornas medlidsamma, ö m - kande nyfikenhet, umgängets kyliga tillbakadragenhet och tjänstfolkets menande blickar och ord. Det var allt tungt att bära, men hårdast var dock, att han blifvit så förändrad, han var så modfälld och ö d m j u k, henne vågade han knappt tala med, knappt närma sig. Han, hennes stolta begåfvade älskling, hade blifvit så ömklig. H u r u sorgligt blef ej deras förhållande. Ej ett förebrående ord, ej en klagan riktade hon till h o - n o m, m e n ej heller ett kärleksfullt eller tröstande ord, det var, s o m hade något hårdnat inom henne. Och dock blödde hennes hjärta att se h o n o m sådan. Mången gång låg ordet på hennes läppar, det ord, s o m skulle rifvit ned skiljemuren mellan d e m, m e n när h o n skulle säga det, var det s o m blefve tungan torr o c h det omöjligt kunde k o m m a fram. — Det var ruskiga höstdagar.
Jag anhåller att få instämma i Friherre Sprengtporten reservation emot Utskottens Betänkande, rörande stadgandet i 2 Cap. 3 §., om rättighet alt från hemman, belägne inom 1 mil från stad eller köping, afsöndra på Den i3 April. 267 viss tid ända till £ Tunland; hvilken rättighet jag, på de af Friherre Sprengtporten anförde skäl, anser böra inskränkas till de Hemman, som äro belägne högst | mil från Stad eller Köping. För öfrigt får jag i allmänhet anmärka, att di man i de sednaste förordningarne rörande jordbruket sökt bringa hela Riket under en gemensam författning, har den olägenhet uppkommit, att de undantag eller jemkningar man gjort med afseende på de Norra Landskapen blifvit i tillämpningen begagnade i de Södra och så tvärtom, hvarigenom skada ömsesidigt förvållats. Hade man skiljt författningarne och rättat hvardera för sig efter de locala förhållanderne inom olika orter; så hade denna olägenhet undvikits. Herr Hjertaj Gustaf: Grunden för den åtgärd, att genom författningar sälta en gräns för Hemmansklyfningar och jordafsöndringar, måste sökas i behofvet att draga försorg, att icke de fattige alltför mycket förökas, och att försäkra Staten mot Skattebrist. Ty annars finnes ingen rättsgrund för inskränkning i den fria disposition, som rätteligen åtföljer äganderätten. Jag tror, att de föreskrifter, som finnas i den nu gällande Lagen i detta afseende, äro väl afpassade efter våra locala förhållanden. Jag kan icke instämma med den siste värde Talaren, rörande de Hemman, sorn äro belägue nära Städerne. Ty ehu - a68 Den i3 April. ru jag anser Friherre Sprengtportens reservation vara grundad på i allmänhet giltiga skäl, tror jag likväl, att han förbisett en omständighet, som är af största vigt; den nemligen: att man gör sig ett ganska oriktigt begrepp om Städernes belägenhet, ifall man ville uppdraga en cirkel för att bestämma den krets, inom hvilken Staden och dess rörelse inverka på lättheten till uppehälle för de kringboende.
Hvad Utskottet i öfrige delar af Utlåtandet, LiLt. D., föreslagit, nemligen: i:sta puncten, angående anslag till Landshöfdinge-Residens i Wexiö; angående hegardt anslag för tillbyggnad af Landshöfdinge-Residenset i Calmar; och om begärd tillökning i hushyres-ersättningen till Landshöfdingen i Wexiö; 2:dra — om åtgärder för beredande af local för Riks-Archivet samt Witterhets-, Historieoch Anliquitets-Acaderaien; 4:de — om anslag för reparation af Iionungagrafvarne i Wreta och Warnhems Klosters kyrkor; 5:te — om anslag till kyrkor, m. ra., i Finnmarkerne i Wermland; samt 6:te — om begärdt anslag till planering af voltige-gården vid Gymnastiska Central-institutet; har dels af samtlige dels af 3:ne Piiks-Stånd blifvit bifallet. Litt. E. 33:o. Utskottets tillstyrkan uti irsta puncten, att till byggnader för Lunds och Upsala Universitet måtte, med der upptagne bestämmelser, anvisas, för det förra Universitetet 25,000 Rrdr och för det senare 20,000 R:dr, har blifvit bifallen af Borgare-Ståndet, men afslagen af Bonde-Ståndet. Ridderskapet och Adeln har beslntat, att till Lunds Universitet anvisas, för uppförande af nödige byggnader, det af Kongl. Majit äskade anslag, Stats-Utshottets Memorial} N:o 490. % 25.000 R:dr samt för Upsala Universitet en lika summa, att användas 1 första rummet till uppförande af en ny Observatorii-byggnad samt i öfrigt till andra nödige ansedde Universitets-byggnader; och har PresteStåndet beviljat de af Kongl. Maj:t, till Universiteten i Upsala och Lund, för uppförandet af sådane ännu saknade byggnader, som funnos mest behödige, äskade anslag af 5o,ooo R:dr, alt emellan båda Universiteten, till hälften hvartdera, fördelas.
Han satte sig på den till hälften nedfallna stammen, och framlockade från instrumentet rika, sköna toner, hvilka upprepades af det aflägsna genljudet. Hilda var alldeles förtjust. En herrligare afton hade hon aldrig upplefvat; en sådan sällhet hade aldrig genomströmmat hennes själ. ”O, så illa, att icke mamma är med!” suckade hon, då Wallinder bortlade flöjten. ”Hon har förlorat en stor glädje; men vi skola snart göra om det.” Solen speglade redan sitt sista gyllne skimmer på den blå, böljande ytan, då vårt unga, lyckliga par åter gungade mot Lindfors-stranden, hvars höga, lummiga träd lutade sig, likt väldiga jätteskepnader, öfver kanten af ån. Sakta sköt båten mot stranden, och lätta och glada vandrade de uppför den lilla allén, och inträdde på gården. Pappa satt åter rökande sin pipa på förstuguqvisten, och mamma ropade emot dem från det öppna fönstret: ”Hvar i Herrans namn har ni varit så länge? Jag började riktigt frukta, min kära Hilda, att trollen tagit dig.” ”Nej, det är allt jag,” ursäktade Wallinder, i det de båda inträdde i salen, och han, flämtande efter rodden, torkade svettdropparne från sin höga panna, ”det är allt jag, min bästa fru Borgensköld, som denna gång bortfört fröken. Vi hafva en liten så oändligt skön och treflig holme derborta i ån. Dit förde jag henne, på det hon skulle riktigt få njuta af de förtjusande utsigter vi hafva att bjuda på.” ”Nå, det var ingenting ondt deri,” sade mamma småleende; ”men nu lär ni väl vara bra hungriga, efter ni försummat thétiden?” ”Man måste vara vid fru Borgenskölds ålder, för att göra en sådan fråga,” hviskade Wallinder hastigt till Hilda, men sade högt, med en förbindlig bugning: ”Ack nej, icke jag åtminstone.” ”Men du är säkert hungrig, Hilda? Det vet jag visst,” återtog mamma. ”Jag vet huru gerna du äter din hafregrynsgröt om aftonen.”
Inom BondeSt. har man afslagit alla extra anslag, med undantag af 2:ne. Detta måste bevisa något. Det är BondeSt. som får betala den drygaste andelen i skatterna, och dess röst betyder något, om icke inom R. o. Ad., åtminstone inför Svenska folket. Jag ber, att uppmärksamheten måtte fästas dervid, att det hvarken är partisinne eller begär att motsäga, som styrer mina åsigter och föranleder mina tankeyttringar, utan behofvet för Regeringen alt Jvssna Den 3 November e. m. till hvad folket vill och de, som representera massan af nationen, tro vara rätt. Jag tror, att R. o. Ad. icke inlägger någon ära att, tvärtemot de öfriga Ståndens och StatsUtskts a:ne gånger yttrade åsigt, blindt bifalla alla anslag. Jag afstyriker bifall till den af Hr Lefren begärda proposln. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: En värd talare har uppgjort en calcul för att bevisa lättheten för Regeringen att bestrida de utgifter, som nu äro i fråga. Han calculerade på ett lån af 8,000,000 r:dr, hvilket kunde amorteras nied 1 proc. om året och således på 3y år skulle vara betalt med de tillgångar, Riksg.cont. äger. Detta låter mycket väl; men jag får blott fästa den värde talarens och Ståndets uppmärksamhet derpå, att åtminstone 7 riksdagar skulle passera, innan lånet vore amorteradt. Framginge man då i samma progression de följande riksdagarna, skulle man hafva att vänta kanhända 6,000,000 r:drs skuld vid hvarje riksdag, och följaktligen 35,000,000 r:drs ny skuld, när de 8,000,0000 r:dr hunnit amorteras; och sedan dörren vore viii öppen för 3:dje hufvudtiteln, följde snart de andra titlarna efter. Samma värde talare har med mycken pathos fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att vara rustad och kunna bjuda sin vän en väpnad hand.
Ständers uppmärksamhet uppå det behof af anslag, som för fortsättningen, enligt stadgad Plan af arbetena vid Hjelmare Canalen, under dea nu ingångne arbets-liden, finnes vara oundvikligt. Då Rikets Ständer, genom de anslag, som vid sista Riksdag till detta Canal-arbete beviljades, kunna anses redan hafva profvat nödvändigheten af detta arbetes fullbordande, och det ostridigt skulle föranleda till både tids utdrägt, och större kostnad på det hela, örn Directionen nu, sedan proviant och materialier m. m. för innevarande års arbeten redan äro anskaffade, skulle, i brist af medel, nödgas låta den dit beordrade Arbets-comendering i början af Julii månad bortgå, och dertill kommer, att hvad af Rankens vinst, för innevarande år, finnes odisponeradt, till denna utgift lemnar öfverflödig tillgång; anse Utskotten sig böra till Rikets Ständer hemställa: att det må blifva Banco-styrelsen uppdraget, alt, såsom bidrag till fullbordande af de till detta 4 Sami. ill. dr 12Öo Stats-Utskottets Betäiikanäen. års arbets-Plan hörande delar af Hjelmare Canal och Slussverks ombyggnad, till Canal Bolagets Direction utbetala en summa af 4o,ooo R:dr B:co; på det sätt Utskotten inliemtat närmast öfverensstämma med behofVen, att en fjerdedel deraf tillhanda hålles Directionen uppå fyra särskilda terminer-, den irsta uti hvarje af nästinstundande Julii, Augusti, September och Oclober månader. Hvilket dock-, tillika med åtskillige Ledamöters särskildt yttrade meningar, Rikets Ständers omprölVande 'vördsammeligen underställas. Stockholm den 17 ■ Junii 1823, Utdrag af Pro to collet, hållet uti Rikets Högloft. Stånders Statsoch Banco-Utskotts Sammanträde den 17 Junii 1823* S. D. D nu å nyo föredrogs den Sammansatta Finance-beredningens, sistlidne gårdag, på hordet laggde förslag täll utlåtande-, i anledning af Kong!.
Nej, han ligger hemma dodfnll~, svarade en a£ flickorna i forargad .ton och s1et.i sin vante. DB, s i g jag for forsta glngen Sofis troga resignation gifva vika - hon sjonlr ned pB, en st01 och brnst i vildsain grit. g:;: * I dag &amp; r det &amp; ter)) storstiidnings. Ute ar det bister vinterkyla, men jag har stlngt in lnig i mitt rum langst in i vAningen,- diir en flalnmande brasa h&amp;ller inig varm. J a g har p&amp; det bestamdaste tillkiinnngifvet, att jag icke sticker nasan ut i de nndra rummen, forriin alla fonster och dorrar stangts och det eldats i alla knkelngnar. J a g har ingen lust att utsatta mig for snufva, for att inte tala oil1 allvarligare. forkylningar. Plijtsligt sjunker boken ner i mitt knii, d&amp; jag ligger makligt tttstrackt pA chaiselon&amp;m. Ifrin salen dilrute h6rs Sofis hosta, s&amp; ih3lande och skr&amp;llande och dessemellan med ett ljud, soin holle hon p i att lrviifvas. Ron har ocksi p$ morgonen sagt, att hon spottar blod och har en stickande sin&amp;ta i ryggen. J a g satter fingrmna i mina oron, jag vill inte hora det, det pinar mig, forargar och angsIn]: mig - men genom dnbbla dorrar och ofverrostaple piskandet af] nobler och skurandet ' af golf triinger det dock in till mig, dar dnbbla fonster, tjocka mattor ocb tunga draperier skydda inig fr&amp;n minsta flakt af drag. Och dar ljuder i mitt inre en rost pB salnma g i n g mildt forebriende och oinutligt fordrande:)) Dzc s k d iilskn din niista son % ' dig sjiilJ ' ~. Litteratur.
Att uti den stadgade mynteller sedelstocken icke borde inbegripas Lån på Exportabla effecter, och att dessa som derutöfver borde få utgå, kunde ökas med alla sådana export-varor, hvilka icke äro underkastade förskämning, och i säkra förvaringsrum äto upplagde eller ock brandförsäkrade. Dessa lån böra så mycket mindre anses tillhöra det stadgade RörelseCapitalet, sorn de utgå på vissa korta tider, aldrig fä omsättas, utan ovilkoriigen skola inbetalas, medföra full säker* hetförBanken, och således alldrig kunna skada crediten för dess sedlar, samt bero af Productionens ökande eller minskande,] och orubbade böra få åtfölja den. 6:0 Då således Bankens vinst icke behofde till silfver-inköp användas, kunde den helt och hållet få begagnas till de allmänna arbeten Ständerna finna böra fullföljas, och de fruktade Statslånen, således umbärliga, kunde besparas, till dess verkligt behof gjorde dem nödiga, då dg icke borde blifva omöjligare att införa, än Riksgälds sedlarne med ränta år 1789- 7:0 Skulle man i hänsigt till framdeles Realisation vilja upphandla silfver, kunde dertill användas hvad som af Statens skuld till Banken mer eller mindre inbetalas. Om Inteckningsoch LagsökmngsLagarne io6* Den 22 Julii f. rrn erhtilio oumbärlig förbättring, och StatslEkonamiska Författningar medgåfvp elen frihet för Handel och Näringar, som bör kunna förenäs med allmän och enskild säkerhet, då torde erfarenheten till en kommande Riksdag visa, att Landets välstånd kan ater erhållas utan konstlade myntbestämningar, och att alla möjliga Realisationer icke bereda detta välstånd, om Handel och Näringar sakna frihet, och dessas idkare samt Åkerbrukaren afstängas från tillgång af de capitaler, sorn ära nödige att åstadkomma Produktion, samt afyttra och sprida hvad som tillverkas och produceras. Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anförande må till Utskotten få åtfölja alla dit återremitterade Betänkanden, sorn angå de nu discuterade Finan^e-frågor.
Att detta förslag icke kunnat alldeles undanrödja den uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse anmälda ojemna fördelningen af provincial-läkaro-distrikterna och att detsamma alltså vid en jemförelse länen emellan, utvisade en betydlig skiljaktighet i antalet Provincial-läkare inom några bland dem, med ungefär lika utsträckning och folkmängd, beror af flera samverkande orsaker, såsom dels länens och deras särskilda delars olikartade beskaffenhet af skogsbygd och slättbygd, med mer eller mindre utvecklad odling och deraf beroende tätare eller glesare befolkning, dels farvägarnes riktning och dels det ganska olika antal öfriga läkare, som i de särskilda länen]' finnas bosatte, till följd hvaraf behofvet af ökadt antal Provincialläkare gjort sig i ganska olika mån gällande i de yttranden, som från de i ämnet hörda menigheterna ingått, och hvilka i de flesta fall legat till grund för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes framställningar om länens behof i detta hänseende. För öfrigt har Kollegium ansett sig böra för hvarje län först i korthet anföra de åtgärder, som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller vederbörande kommuner uppgifvits vara för länet boköfliga till vinnande af en nöjaktigt ordnad läkarevård, och i hvad mån do föreslagna läkaredistrikternas innevånare funnits villige att bereda en blifvande läkare nödig bostad samt derefter framställa det förslag till läkarepersonalens tillökning och aflöning m. m., som, enligt Kollegii tanke, deraf bort blifva en följd. Yid förslagets uppställande har Kollegium följt länens läge, börjande från norr. l:o. Norrbottens län, med en folkmängd af 63,629 personer, deraf 3,461 uti städerna, eger för närvarande fyra ordinarie Provincial-läkare, stationerade i Piteå (för närvarande personelt i Luleå), Neder-Kalix, Haparanda och Råneå, hvilken sistnämnda befattning, i brist på sökande, ännu icke blifvit tillsatt, hvarförutan endast en Regementsläkare vid Kongl. Norrbottens Fältjägare-korps finnes inom länet bosatt.
Utur den skymning, som omgärdar Rikets Ständers ConstitutionsUtskotts förhandlingar, hafva åtskilliga Betänkanden framträdt i dagen, sorn, bärande stämpeln af deras ursprung, lemna i ett fullkomligt mörker de frågor rörande den Minlsteriella ansvarigheten, hvilkas afgörande inom RiksStånden äro, till följd af Grundlagens föreskrift, synbart beroende af de upplysningar, som ConstitutionsUtskottets hörande förutsätter. Djupt kännande värdet och tyngden af sitt kall, säger sig nuvarande ConstitutionsUtskottet hafva fullbordat granskningen af Konungens Rådgifvares och Föredragandes Embetsåtgärder, under en tid från sistlidue till nuvarande Riksdag, och ConstitutionsUtskottet har bemödat sig, att klart uppfatta och efter förmåga motsvara sin bestämmelse. Detta tillkännagifvande, att hafva handlat, enligt sin förmåga, visar huru ConstitutionsUtskottet vida mer känt tyngden än värdet af sitt kall, och män bör således icke särdeles förundra sig Öfver, att ConstitutionsUtskottet sökt göra detsamma så lätt som möjligt varit. 6 Den 17 Julii f. ra. Men om ConstitutionsUtskottet tror 6ig äga rättighet, att, åberopande tyngden af sitt kall, påfordra ett mindre anspråk på Utskottets stränga iakttagande af sin värdighet, så vill jag medgifva Utskottet ett sken af anledning att lämpa pligtöfningen af sitt höga och vigtiga kall efter höjden och vigten af de fordringar, som Utskottet ägt att motsvara.
Denna inkonseqvens har Gr. Posse i sitt förslag sökt undvika, i det han i allmänhet hemställt, huruvida icke någon lindring i ifrågavarande skyldighet för inrikes sjöfarande kunde medgifvas. Jag får dock i detta hänseende nämna, hvad jag nyss af trovärdig person fått höra, nemi. att Borgare-St., hvilket väl i denna fråga bör hafva ett ej ringa vitsord, bifallit Utsk:ts Betänk.; och när nämnda Stånds ledamöter, hvilka närmast representera handelsoch näringsintresset, icke ansett en förändring erforderlig, vill det synas mig, att den åtminstone för närvarande icke är af behofvet påkallad. Beträffande den i slutet af Betänk:t meddelade upplysning, att General-Tullstyrelsen anser ifrågavarande kontroll vara fortfarande behöflig, får jag säga, att jag helst önskat, att den icke i Betänk:t influtit, emedan något officiellt yttrande icke från nämnde Styrelse ingått, och således dess tanke icke bordt åberopas, då Utsk:t ej på formenligt sätt vidtagit åtgärd för dess lagliga inhemtande. Men om jag således af detta formella skäl anser Styrelsens åsigt ej hafva bordt här inryckas, så försvarar uttrycket dock i sjelfva verket sin sanning på följande grund. Först och främst, då Styrelsen, sorn otvifvelaktigt har sitt initiativ oförkränkt, icke aktat nödigt inleda förslag om förändring, kan redan häraf inses, att sådan ej bedömts vara erforderlig eller för närvarande kunna utan olägenhet införas; och för det andra må här nämnas att Chefen för General-Tullstyrelsen, med hvilken den aldelning af Utsk:t, som jag tillhör, har af grannlagenhet satt sig under hand i förbindelse i detta ämne, icke tillkännagifva sig anse i delta mål någon förändring vara önskvärd eller böra f. n. vidtagas; och det är hufvudsakligen på detta meddelande, äfvensom på de upplysningar, en aktad ledamot inom afdelningen enligt uppdrag hemtat från samma källa och oss delgifvit, som Utsk:t grundat sin hemställan.
— Besvaras åter frågan med ja, och svårighetens tillvaro medgifves; så lärer väl ingen vilja förneka, att den bör,’så vidt möjligt är, undanlödjas; och då blir andra frågan:j 2:0 Är det af Utsk. uppgifna sätt att afhjelpa svårigheten det mest ändamålsenliga? Svaras härtill ja, så bör detta sätt naturligtvis följas. Besvaras åter denna fråga med nej, så bör Utsk:s åsigt förkastas, och ett bättre medel att vinna ändamålet i stället föreskri fvas. På detta sätt har jag kommit till en mot Hr von Hartmansdorffs nu yttrade åsigt så alldeles motsatt öfvertygelse, att jag funnit det vara, icke allenast LagUtsk:s rättighet, utan dess ovilkorliga skyldighet, att uti ifrågavar. utlåt, göra en framställning i den syftning, som finnes antydd uti det utlåt, vidfogade tillägg, mot hvilket Hr von Hartmansdorff nu protesterat. Deremot (örenar jag mig uti Hr von Hartmansdorlfs anhållan 0111 återremiss af betänk., men ej på det af honom anförda skäl, utan på den grund, att ifrågavar. tillägg, i den form det nu finnes uppstäldt, skulle kunna anses innefatta en anmärkning mot del sätt, hvarpå erabetet blifvit af Just,- ombudsmannen förvaltadt; men att sådant icke varit Utsk:s afsigt, inhemtas bäst af det fördelaktiga vitsord, som Utsk. redan uti detta afseende meddelat. Frih. Cederström, Jacob: Med Hr Lagergren instämmer jag deruti, att Hr Cederschjöld icke varit befogad alt, mot 37 §:n 2 mom. Riksd.Ordn., inkomma med förslag till ändring af den för Just ombudsmannen utfärdade instructionen. l På grund af Just.ombudsmannens berättelse, kunna Ständerne afgifva motioner till ändringar uti instructionen och remittera dessa motioner till behandling af LagUtsk. ; men LagUtsk. är icke bland de Utsk., som, enligt 37 §:n Riksd.Ordn., äga.att väcka frågor till afgörande i R. St:s plena.
Hvad åter angår Revisorernes gjorda framställning i ändamål att genom åtgärd af Rikets Ständer bereda minskning uti Fondens, efter deras förmenande, alltför dryga förvaltningskostnader, så får Krigs-Collegium, utgående från den åsigt, att hvarje fond bör bekosta de utgifter, som för dess förvaltning och redovisning erfordras, och då de ärenden, sorn tillhöra de flere serskildta från Stats-Verket utgående anslag, it vilka af Underhålls-Afdelningen förvaltas och redovisas, men af hvilka anslag något bidrag hitintills likväl icke lemnats till aflönande af de vid Afdelningen anställde Embetsoch Tjenstemän, väl kunna uppskattas, så i afseende å mängden som beskaffenheten, till lika med de ärenden, som för Nya Passevolance-Inrätlningen handläggas, då fråga om fördelning af förvaltningskostnaderne nu blifvit af Rikets Ständers Revisorer vackt, hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet tillstyrka, att hälften af den årliga aflöning, som enligt Stat tillkommer Underhålls-Afdelningens — 83 — Embelsoch Tjenstemän samt Yaktbetjente, hädanefter må af Statsmedlen utbetalas och i sådant fall tillgång dertill utses.
Län, mätte, utöfver den ringa handels-rällighel, som redan blifvit Trelleborg medgifven, tillerkännas enahanda privilegier, som de, hvilka Lysekihls Köping i Bohus Län erhållit, genom Kongl. Majtts, Nådiga Kungörelse den 20 Februari i836; och är såsom skäl för denna framställning af motionären andraget: att Trelleborg, som i fordna lider innehaft Slads-Privilegier och ännu måste vidkännas serskilda onera gemensamt med Släderne, ulan alt tillgodonjuta deremot svarande fördelar, är belägen i Rikets bördigaste och folkrikaste trakt, på 3 till 4 mils afstånd från närmaste Stapelsläderne Malmö och Ystad; alt hela kringliggande nejdens invånare derstädes skulle finna den tjenligaste afsättningsplats för deras producler, hvaribland spanmål intager första rummet, då de under närvarande förhållande nödgas transportera den flera mil; alt Skytts samtlige Häradsboar i förening med angränsande socknar hos Kongl. Maj:t sökt att för Trelleborg utverka än Köpstads, än Köpings rättigheter, hvarigenom serskilde, mindre betydande friheter, såsom rättighet att handla med Byggnadsvirke samt Påbud om en årlig frimarknad tillkommit; alt stället redan eger både Post-Conloir, BevakningsTullkammare och Apothek samt alt, i anseende till den ständigt tillta - 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o y/). gande rörelsen, jemväl Gästgifveri för a:ne år sedan derstädes blifvit inrättadt; att för närvarande ej mindre än 7 Handlande der äro bosatte och idka en, i förhållande till ställets inskränkta näringsfrihet, icke obetydlig rörelse; att derstädes äfven finnas, utom 3:ne färgerier och 5 garfveriet', Handtverkare snart sagdt af alla slag; och slutligen, alt i senare tider från Trelleborg årligen utförts ända till 29 å 3o,ooo tunnor spanmål och omkring 20,000 kannor Bränvin.