Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröken Amalia Lundberg, innehafvarinnan af den välkända tapisseriaffären i Drottninggatan n:r 50, afled den 15 dennes i en ålder af nära 63 år, till följd af en hastigt inträffad lunginflammation. Fröken Lundberg var förut under många år anställd s o m första biträde i Jacobsons bekanta affär i samma genre, innan hon för egen räkning etablerade sin o m n ä m n d a handel för garner o c h finare tapisseriarbeten, hvilken affär hon g e n o m en allmänt erkänd redbarhet, plikttrohet o c h en aldrig svikande punktlighet lyckades uppdrifva till en af de förnämsta i dess bransch i n o m landet o c h känd af hela hufvudstadens tongifvande damvärld. Kvinnan i posten. Förlidet år begärde tyska rikspoststyrelsens chef upplysning af svenska generalpoststyrelsen, i hvilken omfattning o c h med hvad resultat kvinnor anställts i svensk posttjänst. Generalpoststyrelsen har nu afgifvit ett uttömmande svar å denna förfrågan. De svenska postanstalterna sysselsätta för närvarande omkring 400 kvinnor, af hvilka de flesta, 235, äro föreståndare för poststationer. De ha en årlig godtgörelse m e d högst 600 kr., hvavtill k o m m a vissa extra inkomster. De öfriga i svenska postverkets tjänst anställda kvinnorna ha sin tjänstgöring vid de fullständiga postanstalterna eller postkontoren, nämligen 2 såsom postmästare, 20 såsom postexpeditörer o c h 144 såsom extra biträden. D e två kvinnliga postmästarne förestå postkontor af en lägre klass o c h åtnjuta i aflöning 1,800 kr. för år jämte två ålderstilläg å 400 kr. hvartdera efter resp. 5 o c h 10 års väl vitsordad tjänstgöring. Därjämte ha de omkring 700 kr. för år i extra inkomster. De kvinnliga postexpeditörerna ha en fast årslön af 1,600 kr., hvartill k o m m a två ålderstillägg efter samma grunder, som nyss nämnts, o c h de kunna påräkna omkring £00 kr. årligen i extra inkomster. De kvinnliga extra biträdena åtnjuta omkring 750 kr.
Men ändock är det öfver Bellmans njutningslycka en ton, som klingar samman med din njutningssorg, och de landskap, ni båda älska, speglande vatten, blott befarna af båtar, i hvilka Tirsis och Amaryllis glömma årorna i hvarandras famn, parknatur med mjuka gräsmattor att hvila på i drömfylld skugga, dessa landskap, dit ni båda lagt sommarlyckans paradis, hafva i susandet af våg och blad något af samma obeskrifliga musik. Sådan är Bellmans ställning till den litteratur och konst, af hvilka han utan fråga rönt mest inverkan. Men har den vittra epikureismen i något annat land berört honom? Man kan därpå med tämligen stor säkerhet gifva ett nekande svar. Den litteratur, som man eljes närmast kunde tänka på, den tyska anakreontiken, sådan den just under Bellmans barndom och uppväxt florerade i de tyska staterna, var ett rent litterärt mod, »att dikta efter Anakreon, utan rim, skämtsamt och förälskadt». Aldrig har Heines kvicka ord om dem, som offentligen predika vin men i hemlighet dricka vatten, passat bättre på någon diktarskola än på denna krets af nyktra och hedervärda tyska skoloch ämbetsmän, som bekransade sig med rosor och vinlöf. Ibland kryper också det borgerliga filisterdraget fram i deras egna dikter. Uz, en af riktningens banérförare, erkänner så: Karin ich mit Klugen mich erfreuen, So schmeckt auch Wasser ungemein. Af dylika beskedliga anakreontici har den, som blifver sjuk af svagdricka, ingenting lärt. Inom den italienska litteraturen finnes däremot ett enstaka beryktadt poem, på hvars likhet i stämning och form med Bellmans diktning en vän fäst min uppmärksamhet. Det är en stor dityramb Bacchus i Toscana af den på 1600-talet lefvande poeten och naturvetenskapsmannen Francesco Redi. Med en dityramb-ton ej sällan erinrande om Fredmans i sin yrande, vilda lustighet, skildrar han, hur Bacchus, åtföljd af sin älskade Ariadne, tågar genom Toscana och pröfvar dess vinsorter.
Hurmviva denna försäljning bör werksiallas pL iÄt - r4zo Den 27 Zebruarii. fatt en wärd Ledamot Herr Archiater» 8cku!t2cn!re'm nyligen föreslagit, nemligen emot wist ärlig Spannemäls-ränta, som stall bestämma Skatte ösestillingcn eller annorledes, lärer wara en sräga som icke kommer under öfwerläggning, förr än urredr blifwik det Kongsgärdar och Kronans jordar stola till wista Hemman styckas och till salu a Auction utropas; men wid förbigående sär jag dock nämna, alt om försäljning stall ste, lämpeligast wsre, akt Hemmanen uplätas efter högsta anbuden pä manligt sätt i ekt för allt med förbindelse derjemte, att Köparne ärligen vidkännas de statler och onera, som Hemman as dylik natur päföras emedan dels en större sammanräknad summa för Staren derigenom erhälles till afbetalning pä Riksstulden, hwilkec är hufwudändamälek med detta project; dels ock att i annat fall flere Specu. lanter torde blifwa afsträmde genom sarhaga att ehuru nu stadgas en wist Spannemals-ränta emot frihet frän andra Utstylder för deste Hemman, likwäl i en framtid fräga kan upstä om veste Hemmans deltagande uli hwarjehanda Bewillning m. m. pä enahanda grund som i sednare tider Säteriernes befästade och uräldriga privilegier blifmit i wista afseende» redan rubbade och i hwad som än ärerstär blottstälde för totalt uphäfwande; sä att Riksens Sränder swärligen kunra garantera med wisthet för ewerldeligt bestånd af det löfte, som ät Köparne om ärliga Räntan decrekeras. Herr Lock. Wid hwad den warde Ledamoten behagar anföra att Skattestillingen för de Kongsgärdar som fbrylkras, skulle wara tjenliga till afbetalning, sär jag allenast anmärka, art det ar rätt bekk ag.
&gt;Ion m o s k h ltan iindii nldrig mcra Llif \ x, hvad deu en g i n g rnr, pi den tid, d i den ul~plgstes nf ijfrer 10,000, med pnrfymerad olja fylda lampor, CIA ilyrbarn mattor ttickte dess golf, och innsellniin i rilsa Lroderatle driikter diir fiirriittade sin audakt. Det var fijrgrifves Carl 1- dngrade sig, dB ha11 kom och fick se, hvnd priisterskapet med hans till8tdse gjort - ocll dettu var I h g t ifriin det endn stora missgrepp af denne monurk, som l l t tsig inera ledas af sin hogmodiga onskan att se sitt nalnn fiireuudt ined allzr storre monument i Myanien, iin af klnsls fiir skijnhet och historisks minnen. Oforgiitlign dngar tillbringark jag hiirinne ined till stiirsta dele11 fruktlosn forsols att pc7 papperet fiivta nligot af det ~uystiska f a g - och forinspelet. Det VIZT iblmd s&amp; @ st, SB fritk fr8n bade Icyrkobesijkande och twister, att jag niistan vilntade att f A se nigra gengangare frAn Abd-er-Rhamans dagar med ijrjterlandsk vardighet sksida 0
Förvaltaren af Wäderbrunn, Hr Georgii, jemväl tillgifven homöopathien, lät pålysa i angränsande socknars kyrkor, det han erbjöde sig att kostnads - Den 30 November e. m. flitt sköta alla de svin, som till lians vård anförtroddes; oell nf ö(? kreatur, sorn på sådant sätt komino under lians behandling, dog blott ett enda, och detta i följd af afvikelse från de af honom gifna föreskrifter. Under delina epidemi förlorade en af provinsens landtbrukare ej mindre äu ejutio svin, som, enligt haus upgifter, hade ett värde af flera tusen rdr. Genom hvad jag här anfört, rättfärdigas, såsom jag föreställer mig, vigten äfven för Statsmannen af homöopathiens främjande, och jag tror mig icke behöfva tillägga något vidare till motiverande af ett förnyande, tredje, gången, af min hemställan, det R. St. malte anslå erforderliga medel för en ändamålsenlig sjukvårdsanstalt i huivudstaden under homöopathiska läkares ledning och vård, I af's:de på vidden oell beskaffenheten af en sådan anstalt åberopar jag min vid sednaste Riksdag afgifna motion i detta ämne och får vördsamt föreslå: att, i händelse R. St. skulle finna sig benägna för inrättande af ett fullständigt homöopathiskt sjukhus här i hu/vudstaden, dertill måtte beviljas ett anslag af tretiotusen (30,000) Riksdaler Riksmynt årligen; men om Ständerna vilja till en början inskränka sig till en s. k. (Poly k lin i k, eller en anstalt, der af på stället alltid tillgängliga läkare föreskrift och läkemedel åt sjuka utom inrättningen meddelades, hemställes, att dertill måtte beviljas ett årligt anslag af Tiotusen (10,000) Riksdaler Riksmynt. Om remiss till StatsUtslct af denna min motion, auhålles i ödmjukhet. Denna motion begärdes på bordet. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, upläste följande motioner: 1:0. Då jag anser det vara af högsta vigt för den allmänna krediten, att R.
Samma tanke, som ligger till grund för föreskriften i 78:de §, återfinner man således i 5:te § Ansvarighetslagen, dock att, såsom tillbörligt är, Reglementet innehåller, hvad Fullmäglige hafva att göra om Direktör felat, men Ansvarighetslagen, hvad denne har att rätta sig efter, intill dess dom fallit; och innehållet af denna dom lärer bero af frågan, huruvida den angifne afvikit ifrån föreskriften i Reglementet, i hvilket fall han måste från befattningen skiljas. Häraf är uppenbart, att åtal för hvarje öfverträdelse af Reglementet måste ske, då anmälan om öfverträdelsen göres. Förkastlig samt stridande mot lag och rätt i allmänhet vore den föreställning att Direktör, som ansåges hafva afvikit från Reglementet, skulle pligtskyldigast lala sig nöja dermed, att en annan i hans ställe förordnades, utan att åtal eller undersökning följde, och honom lemnades tillfälle att sig förklara, eller med andra ord, att han skulle för obestämd tid — rättare för all tid — suspenderas från en offentlig befattning, utan ransakning och dom, och utan rätt att någonstädes klaga öfver måhända olaglig och godtycklig behandling. Att åter Fullmägtige, enligt sista momentet i 78:de §, under den tid åtalet fortgår, icke skiljas från utöfningen af det dem lemnade uppdrag, härleder sig tydligen R. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1859 års Riksdag. 9 06 derifrån, att imellan dem och Rikets Ständer icke finnes någon myndighet, som kan tillmätas magt att annan i den felandes ställe förordna. Utaf allt hvad nu blifvit erinradt och ådagalagdt kan åtminstone jag icke leda annan slutföljd än den enkla och klara, att Ola Månsson uppenbarligen öfverskridit och afvikit ifrån 78:de § i förut åberopade Reglemente, och att han derigenom gjort sig skyldig till det ansvar Usta § Ansvarighetslagen i så beskafFadt fall bestämmer.
Egenskapen af denna Vara är att hastigt förändra värde, emedan de behof, hvartill Kopparen nyttjas, till en del icke äro stadigvarande. När en ökad efterfrågan inträffar, stiga Prisen, emedan tillgångarne äro inskränkta; men när denna efterfrågan upphört, falla de åter ungefär lika, emedan ett jemt behof af denna Vara icke till betydlig del är för handen. Dessutom hero också Prisen af Coursförhållandet, och om Myntet förbättras, skola säkerligen de inhemska Priserne minskas i räknevärde. Slutligen ar också att påminna, att Statsverket lemnar större delen af sin Koppar till utmyntning åt Banquen, och att således alldeles intet öfverskott är att påräkna utöfver det af Banquen fastställda pris. Hvad som handt med Kronans inkomst af Tiondeoch HammarskattsJernet_, vittnar ytterligare, att höga beräknings-grunder ingen ting hjelpa i sjelfva saken. Det upptogs uti i8i5 års Förslag till 4ooo Skeppund, efter det medium, hvartill 4 föregående år gåfvo anledning. Men efter ett medium utaf senare 4 år, befinnes det verkeligen icke hafva uppgått högre, än till 3,976 Skeppund, således 24 Skeppund mindre, än hvartill det i RiksStaten för 1816 är uppfördt. Att det nu likväl är bibehållit vid samma Förslags beräkning, hvartill det i3i5 upphöjdes, vittnar om en förhoppning i afseende på vår Jern-tillverk - Den 2 Martil. 51 nings till växt, sorn jag önskar målte inträffa, men hvartill närvarande höga Sädespriser och den stagnation, som Peuninge-bristen på flera orter vållat, icke för det närvarande synes gifva någon anledning. Samma bera klling, som vid det föregående, gäller äfven i afseende på Tionde-TackJernet. Det erkändes vid 1815 års Riksdag, att medium af denna inkomst för 4 år, icke var högre än i3,r)3o Skeppund; men likväl fanns för godt, att i Förslags-beräkningen antaga den till i5ooo Skeppund.
Denna min åsigt stödjer sig på ett dokument, som jag äfven bär har äran framlägga. Det är ett yttrande af en af Europas största statistici, von Reden, som i ett utlåt, förklarar, att Europas Nordiska nationer bygga fartyg till billigare pris än alla andra navigerande nationer. Del är också notoriskt att, genast efter den Engelska navigationsaktens uphäfvande, hvarigenom utländska fartyg kunde inköpas af Engelska redare och få naturalisation i England, så stora beställningar för Engelsk räkning gjordes på Svenska varf, alt icke alla kunde emoltagas. Hvad, är då orsaken, säger man, att den Svenska handelsflottan icke tillvext, som t. ex. den Norska? Ett af skälen äro våra band på landtmannaseglalionen, som icke kan upkomma bredvid den Norska, som eger full frihet i sin rörelse, och ej heller täfla med den Finska, sedan detta vårt fordna brödraland slets från Sverige och kom under Czarens spira. Och eli af de största hindren ligger äfven i de närvarande s. k. tull-lindringarne, som försvåra returlasterna för denna seglation. Det är likväl denna delen af seglationen, som hos vår skärgårds fattiga, men härdade befolkning borde blifvit utbildad till en folknäring; och det är med den alldeles samma förhållande som med husslöjderna, — de upskattas icke i allmänhet till deras fulla värde, ulan anses endast som af underordnad vigt i statshushållningen, ehuruväl all hemslöjd, i liten skala på hvarje ställe, likväl summariskt framställer massor af värden, omätligt öfvervägande de produktioner, hvilka, skrytsamt framhållna på några få punkter, lysa med en och annan stor summa. Men landtmannaseglationen, kraftigt utvecklad under full frihet, skulle säkerligen blifva en af de hufvudsakligaste källorna för Svenska folkets välstånd, och om densamma icke ännu ådrager sig statistikens upmärksamhet, så borde den kunna både fylla de dagliga behofven och sprida belåtenhet ja t. o. m. välmåga, i den nu allt för torftiga skärgårdsstugan, och med sina mångfaldigt återkommande små-vinster icke obetydligt bidraga till nationalrikedomens tillvext.
Han hade en dugtig och energisk hustru, som väl förstod den konsten, och tvenne döttrar, två långa, blonda och platta flickor, af hvilka den ena var vitter och läste Darwin och den andra ytterst svärmisk, i synnerhet tillsammans med ett litet postbiträde, som räckte henne till axeln och smäktade med ögonen, då han tittade upp på henne. Så var det doktorns, ett distingeradt par, som gaf middagar i stället för supéer, och slutligen en gammal pensionerad hofrättsnotarie med titel af häradshöfding, ett original, som grälade på hela verlden och dessemellan vårdade sin helsa. Han låg i synnerhet i delo med alla doktorer, derför att ingen någonsin velat erkänna, att han var sjuk. Numera skötte han sig också sjelf, tog hvarje morgon in några mystiska piller, promenerade derefter ett par timmar, klädde så af sig och lade sig till sängs till middagen, åt derefter, promenerade, läste tidningar, åt och gick till hvila, och så dag ifrån dag. Majoren trifdes emellertid ganska bra med detta umgänge. Han spelade seigneur i den lilla staden, gick om förmiddagarne omkring med sin vän öfversten och snusade och pöste, då han mötte någon af stadsborna. Eftermiddagarne tillbragte han på stadshotellet, der han satt och rökte och smuttade på sitt konjaksglas och skämtade med värdshuspigorna, och om aftnarne samlade man sig hos honom eller någon af de andra vännerna för att spela kort och prata. På så sätt förflöto åren utan några omstörtningar i de utstakade vanorna. Medan majoren promenerade, satt hans dotter och sydde, eller gick på besök till någon af sina vänner, och der pratade och sqvallrade man omåttligt. Fruarna berättade om slarfviga och näsvisa pigor, som haft kärleksaffärer i smyg, eller om barnsjukdomar och oförskämda torgpriser; hos öfverstens diskuterade man alltid menniskans härkomst från aporna eller talade om postbiträden och kärlek, och hos borgmästarinnan och doktorinnan och den lilla vackra löjtnantsfrun, som bodde i samma hus, såg man på modejournaler och talade om kläder. Ibland cirkulerade någon skandalhistoria i staden, och då rådde en särdeles liflig och upprymd sinnesstämning inom familjerna.
Sade de till honom: De onda skall han illa förgöra, och leja sin vingård androm vingårdsmännom, de som gifva honom fruktena i rättom tid. Då sade Jesus till dem: Hafven I aldrig läsit i Skriftene? Den stenen, som byggningsmännerna bortkastade, han är blifven en hörnsten; af Herranom är detta skedt, och är underligit för vår ögon. Derföre säger jag eder, att Guds rike skall tagas från eder, och varda gifvet Hedningomen, som göra dess frukt. Och hvilken som faller på denna stenen, han varder krossad; men uppå hvilken han faller, den slår han sönder i stycker. Och när de öfverste Presterna och Phariseerna hörde hans liknelser, förnummo de, att han talade om dem. Och de ville hafva tagit fatt på honom; men de räddes för folket, ty de höllo honom för en Prophet. Och svarade Jesus, och talade dem åter till genom liknelser, sägandes: Himmelriket är likt enom Konung, som gjorde bröllop åt sin son; Och sände ut sina tjenare, att de skulle kalla dem, som budne voro till bröllopet; och de ville icke komma. Åter sände han ut andra tjenare, sägandes: Säger dem som budne äro: Si, jag hafver tillredt min måltid; mine oxar och min gödeboskap äro slagtad, och all ting äro redo; kommer till bröllop. Men de försummade det; och gingo bort, den ene till sin afvelsgård, den andre till sin köpenskap. Och somlige togo fatt på hans tjenare, hädde och dråpo dem. När Konungen det hörde, vardt han vred, och sände ut sina härar, och förgjorde de dråpare, och brände upp deras stad. Då sade han till sina tjenare: Bröllopet är tillredt; men de, som voro budne, voro icke värdige. Derföre går ut på vägarna, och alle de I finnen, kaller till bröllopet. Och tjenarena gingo ut på vägarna, och församlade alla, så många de funno, både onda och goda; och borden vordo all fullsatt.
Så vida icke handlande, handtverkare eller annan närings-idkare före den 1 Maj det år, taxeringen förrättas, upphört med sitt förut idkade yrke och sådant vederbörligen anmält, bör inkomst-bevillning för detsamma efter stadgad beräkningsgrund honom påföras. § 17- Här i riket skattskrifven konst-idkare eller annan person, som genom utöfning af konst eller försörjnings-medel beredt sig inkomst äfven på annat ställe än mautalsskrifnings-orteu, pålöres dock endast der inkomst-bevillning ; men vid bestämmandet af dess belopp bör jemväl tagas i beräkning den inkomst, han annorstädes förvärfvat. Uppskattning af de i allmän eller enskild tjenst anställde personers inkomster. § 18- I allmänhet bör vid bevillnings-afgiftens bestämmande hvarje löntagares in - Förslag till Instruktion för Taxering s-förrättningarna. 7 komst, så vidt den utgöres al bestämd lön eller visst, antingen i penningar eller spanmål och andra natura-persedlar utsatt belopp, upptagas pä grund af derå erhållen oflieiel eller behörigen styrkt uppgift, hvarvid spanmåls jemte andra in natura utgående varors och persedlars värde beräknas efter ortens sednast fastställda markegångspris, och sådana persedlar, som icke finnas i markegångs-taxan uppförda, åsättes det värde, som de inom orten anses ega. Den med allmän eller enskild tjenstebefattning förenade förmånen af fri bostad beräknas till det belopp, som i årlig hyra inom samma ort vanligen erlägges lör en bostad af enahanda antal lika beskaffade rum och lägenheter. Der tillfälle till sådan jemförelse saknas eller särskilda förhållanden förekomma, bestämmes nyssnämnda förmåns värde efter annan, enligt taxeringsmännens åsigt tillämplig beräkningsgrund. — Då embelsoch tjensteman, såsom boställshavare, bör erlägga den för bostället belöpande bovillnings-afgift, är han icke skyldig dessutom utgöra be villning för sin förmån af fri bostad på samma ställe. § 19.
Stats-Rådet instämde i underdånighet uti hvad Stats-Secreteraren underdånigst anfört, föreslagit och hemställt, rörande frågan om markegångssättningen, förenkling af räntepersecllarne och dispositionen af Kronans kappmålj tillstyrkande Stats-Rådet i underdånighet att Nådig Proposition derom må i öfverensstämmelse med Stats-Secreterarens yttrande till Rikets Ständer afgå. Hvad åter angick frågan om indragning till Kronan af de till Militaireoch Civil-Staterne jemte Schole-Staten och andra allmänna ändamål indelte räntor och Kronotionde-anslag, emot anvisning af motsvarande summor på Stal; så fann väl Stats-Rådet, alt Kongl. Majit vid sista Riksdag framställt denna förändring såsom varande för landet och jordbruket af serdeles nytta; att 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 56.
Men när hon hört på en lång stund, antingen hon nu behöfde höja sig eller verkligen fruktade verldens visdom, drog hon fram med den enda kunskapen, som kunde göra menskan lycklig. Hon talade om Kristus; Johan kände väl igen det der talet, men modern förstod att rigta det till honom personligen. Han skulle akta sig för andligt högmod och alltid förblifva enfaldig. Gossen förstod icke ordet enfaldig, och talet om Jesus liknade icke bibelns. Det var något osundt i hennes åskådning, och han tyckte sig märka den obildades motvilja mot bildning. Hvarför denna långa skolkurs, frågade han sig, när den ändock ansågs vara intet i jemförelse med dessa dunkla läror utan sammanhang om Jesu dyra blod? Han visste också att modern hemtade detta språk ur samtal med ammor, syjungfrur och gamla madamer, som gingo i sirapskyrkan. Underligt, tyckte han, att dessa just skulle ha hand om den allra högsta visheten, som hvarken presten i kyrkan eller läraren i skolan hade aning om. Han började finna att dessa ödmjuka voro bra nog andligen högfärdiga och att vägen till visdom genom Jesus var en påhittad ginväg. Kom dertill att han bland skolkamrater numera hade grefvar och baroner, och när namn på -hjelm eller -svärd började höras i hans skolhistorier, fick han varningar för högfärd. Var han högfärdig? Troligen! I skolan sökte han aldrig de förnäma. Han såg på dem hellre än på de borgerliga, ty de tilltalade hans skönhetssinne genom sina vackra kläder, fina ansigten, lysande briljantnålar. Han kände att de voro annan ras, egde en ställning, dit han aldrig kunde komma, dit han ej sträfvade, ty han vågade icke fordra af lifvet. Men när en dag en baron anmodade honom om hjelp i en lexa, kände han sig åtminstone vara lika god som denne eller öfver honom i ett fall. Han hade dermed upptäckt att det fans något som kunde sätta honom i jembredd med de högsta i samhället, och hvilket han kunde förskaffa sig: det var kunskaper. Det rådde vid detta läroverk just genom dess liberala anda en demokrati, som han icke märkt i Klara; grefvar och baroner, de flesta lata, hade icke något försteg för de andra.