Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om säledes Lagen för Jntckning af Ägtenstaps förord och Coniracter ej fordra, de annan artus, än blotta uppwisandet och t», förandet i Rättens Protokoll, sä borde detta ej tydas till förändring af de formaliteter, som för Jntckning af fordran äro pä annat ställe stadgade. Äktenstaps förordet och Contractet wörö fullbordade handlingar, godkände af bäg. ge Contrahentcrne. Införandet i Rättens Protokoll ffer der blott för att gifwa handlingen publicitet. Lagen talar här ej om att söka in. tekning, den säger blott att de stola inteknas. Dä Borgenär will hafwa intekning för sin fordran, utan att Gäldenär gifwit bifall der. till, är det en begäran utöfwer Contractet: han mäste söka det hos Rätten; och andra Contra, henten, Gäldenären, underrättas derom och fättas i tillfälle att förklara sig. Om äler pä ett ställe i Lagen erhällen Jnteknings-säkerhet uttryckes med de orden: ben som lätit stn fordran inteknas; Och pä ett annat ställe: att Jntckning skett, hwilket sistnämnde talesätt pä tredje stället utmärker intekningar sorn blifwit sökte, bewiljade, Magne eller dödade, sä lära detza uttryck ej böra dragas frän deras rätta sammanhang, hwarest de medföra allt det ljus, der fordras, ty fräga har der ej warit att gifwa en Lag om intekningars erhällande, utan att blott korteligen utmärka en fullbordad intekning , och om sädant stett med de orden lätit intekna: j,»teckning skett, bör det lika li tet anses innefatta ändring eller inskränkning i -— 140 Den 21 April. blc!»'- hwad 7> Cap. i. §.
— I anledning af den i denna motion gjorda framställning, får Stats-Utskottet upplysningsvis erinra, hurusom Rikets Ständer, under de 2:ne sednast förlidna riksdagarne, med afseende å förekomna och i dåvarande Stats-Utskotts derom afgifna utlåtanden (JV2 215 under 1850 och 1851 års samt JU 76 under 1853 och 1854 års riksdag) beviljat särskilda lån åt 2:ne landtförsamlingar för återuppbyggande af deras likaledes genom olyckshändelser förstörda kyrkor; och då den olycka, hvaraf Wallentuna församling kort efter nuvarande riksmötes början hemsökts, jemväl synes påkalla Rikets Ständers deltagande samt medverkan, för att lindra följderna deraf och underlätta församlingens ansträngningar för sin ödelagda kyrkas återuppbyggande, har Utskottet ansett sig böra förorda beviljandet åt meranämnde församling af ett låne-understöd utaf allmänna medel emot samma vilkor, som stadgats för ofvan omförmälda vid likartade fall af Rikets Ständer förut meddelade lån; men något sådant bidrag utan återbetalnings-skyldighet, som motionären äfven begärt, torde lika litet böra beviljas vid detta, som vid föregående tillfällen, då frågor om medels anvisande för återuppförande af nedbrunna kyrkobyggnader hos Rikets Ständer förevarit. Stats-Utskottet får alltså tillstyrka, att ett låneunderstöd af Tjugutusen Riksdaler Riksmynt för ny kyrkas uppbyggande måtte af Rikets Ständer tillerkännas Wal lentuna församling och anvisas till utgående från Riksgäldskontoret emot vilkor, att sedan detta lån under fem års tid fått utan ränta innehafvas, sex procent å detsammas ursprungliga belopp skola, före slutet af hvarje år, til! Riksgälds-kontoret inbetalas, af hvilka 6 procent beräknas 4 procent årlig ränta för det återstående lånekapitalet, hvarefter del öfverskjutande beloppet kommer att såsom kapital-afbetalning å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo godtgjord. Stockholm don 25 Augusti 1857. Ank. till Eip.-Utsk. i. 26 Ang. 1857, kl. 10 f. m.
Bunctcn 5 är afBorgare-8tändet akslagen^ med förklärande "att, vid silkverutvexlingens företagande, silf"ver ma Bos Banken linnas, i förBällande till sedelstocken, såsom 5:8, utan afdrag af alla förskotts Be"lopp;" men sk öfrige trenne Biks-8tand godkänd, till följd Bvaraf densamma kommer att olörändrad gälla såsom B. 8t:rs Beslut i denna del. Bmrcten 6 är af alla kvra 8tunden Bilalien. -k „ » Biurcte/r 7 är ak trenne 8land oförändrad antagen, men ak det fjerde eller V. Borgare - 8tandet Bifallen "med uteslutande af orden: e/ter ärs i "anledning af det vid första puncten fästade förBeBall." Da detta förBeBall är Beroende pä de Beslut II. 8t:r kunna fatta i afseende pä de i första puncten omnämnde olika meningar, Bvilka i den i2:te komma under pröfning, föijer deras: att samma förBeBall förfaller, sä vida Bidd. 0. A.- delns samt Bläste-8tändets Beslut i i2:te puncten Blifva B. 8t:rs gemensamma; B varemot, i Bändelse Borgareeller Bonde-8tändets Beslut 1 i2Ne puncten Blikver antaget, orden; e/ter är.s r/r/nt/ot ej Beller, vid redaetionen sk denna punct, komma att uti B. 8t:rs Beslut BiBeBällas, .. » 294 8tatsoell Laneo-I7 tskvttens vuneken § bar I>Iilvit af frästeoell Lorgare8tänclen gocikäncl, samt af öfrige tvänne 8tän>i antagen, utan annan skiljaktigbet, an ciet tillägg: "att K.
Medan Herodot i 1:sta bokens 203:e kap. säger, att »Kaspiska hafvet är ett vatten för sig sjelf, som icke blandar sig med det andra hafvet», påstår Strabo (2:a bokens 1:a och 4:e kap.), förledd af intyg från befälhafvaren på en grekisk flotta i detta haf, att Kaspiska hafvetVerldskarta, enligt uppgift från tionde seklet, befintlig i ett manuskript från 12:e seklet uti biblioteket i Turin. Ur Santarems Atlas. är en vik af norra oceanen, från hvilken man kan segla till Indien. Plinius d. ä. (Historia naturalis, 6:e bokens 13:e och 17:e kap.) låter Asiens norra del upptagas af vidsträckta, i norr af Skytiska hafvet begränsade ödemarker, hvilka utlöpa i en udde, Promontorium Scythicum, som för snö är Verldskarta utvisande Asien sammanhängande med Afrika. Ur Nicolai Donis uppl. af Ptolemæi Cosmographia. obeboelig. Derpå kommer ett land, bebodt af menniskoätande skyter, derpå ödemarker, så åter skyter, så ödemarker med vilddjur intill en i hafvet stupande bergsrygg, som man kallar Tabin. Det första folk man längre bort känner äro sererna. Ptolemæus och hans efterföljare antogo åter, oaktadt de ej torde varit okunniga om den gamla berättelsen, att Afrika blifvit kringsegladt under Pharao Necho, att Indiska hafvet var ett inhaf, som öfverallt omgafs af land, hvilket sammanband södra Afrika med östra delen af Asien, en uppfattning som först efter Vasco da Gamas kringsegling af Afrika blef fullkomligt öfvergifven af femtonde seklets kartografer. På denna ståndpunkt förblef läran om norra Asiens geografi, ända tills Marco Polo33, i berättelsen om sina märkliga resor bland mellersta Asiens folk, lemnade några upplysningar äfven om denna verldsdels nordligaste länder. De kapitel, som handla härom, bära de betecknande titlarne:
Han tog derföre till orda: »om det är sannt som J sägen, att flickan kan spinna guld utaf ler och långhalm, skall hon icke längre sitta här, utan följa mig till min gård och blifva min drottning.» Gummans dotter fick nu stiga ned ifrån taket, och for med prinsen till kungs-gården. Der sattes hon i jungfru-stugan, och erhöll ett ämbar lera och en kärfve halm, på det man måtte utröna, om hon eljest var så slöjd-snäll, som hennes moder hade berättat. Den stackars flickan blef härvid rätt illa till mods, ty hon visste väl att hon icke kunde spinna lin, ännu mindre spinna guld. Hon satte sig så i jungfru-stugan, stödde hand under kind, och grät bitterligen. Vid hon nu satt som bäst, öppnades dörren, och der kom in en liten, liten man, som var mycket stygg och vanskaplig till utseende. Gubben helsade vänligt, och frågade hvi jungfrun satt så ensam och bedröfvad. »Jo», svarade flickan, »jag må väl vara sorgsen. Konunga-sonen har befallt mig spinna guld af ler och lång-halm, och om jag inte det har gjort innan dager blir ljus, gäller det mitt unga lif.» Då tog den lille mannen till orda: »fagra jungfru! gråt inte, ty jag vill hjelpa dig. Här är ett par handskar, när du tager dem uppå, kan du spinna guld. Men i morgon natt kommer jag tillbaka; om du icke till dess utfunnit mitt namn, skall du följa mig hem och bli min käresta. Såsom nu flickan icke visste sin lefvandes råd, samtyckte hon till gubbens vilkor. Derefter gick dvergen sina färde. Men jungfrun satte sig och spann, och när dager var ljus hade hon spunnit upp all halmen och leran, och den var blifven till det fagraste gull, som någon man ville skåda. Nu blef en stor glädje öfver hela kungs-gården, att konunga-sonen hade fått en brud, som var så snäll och tillika så fager. Men den unga flickan gjorde intet annat än bara grät, och ju längre det led, desto mera grät hon; ty hon tänkte på den fule dvergen, som skulle komma och taga henne.
Det är ett främmande språk, som vid detta tillfälle blifvit begagnadt, ehuru vi här tala Svenska; men då en talare begagnar främmande uttryck, så öfverlemna!- han ut en hvar att tolka dessa uttryck, vare sig i den lindrigare eller strängare bemärkelsen. Detta uttryck per nefas medgifver många särskilda tolkningar. Kär jag derföre vände mig till Frih. Klingspor, trodde jag, att det skulle vara lätt för honom att, utan att på något vis äfventyra sin sjelfständighetskänsla, gifva åt detta uttryck en lindrigare mening eller utbyta det mot ett uttryck, som ej kunde anses sårande. Detta var anledn., hvarföre jag mot Hr Frih. nppträdde med min anraäi-kn. d. 3 Febr., dertill Ilr Frih. förklarade, att han stod qvar vid sitt uttryck, men att han dervid fästade begreppet otillåtliga medel. Denna tolkning syntes mig icke vara tillfredsställande; ty uttrycket otillåtliga medel är ungefär lika förnärmande, synnerligast när man säger, att man står qvar vid sitt uttryck, såsom innefattande den strängare bemärkelsen af ordet nefas. Jag vädjade då till eder, mina Hrr, huruvida man bort föra ett sådant språk. Jag påminde mig den tid, då jag ännu var ung och blodet llöt hastigare i mina ådror, då jag trodde 263 Deli 2j April f. m, CA öiig Vara mera ofelbar, an. jag sedermera, genom nötningen mot andras meningar, funnit mig vara. Sålunda säg jag i mitt minne och hemtade ur mitt hjerta anledn. att hoppas, att denne unge man skulle begagna tillfallet att frigöra sig från utseendet att vara sårande, om han ej varit det i sin mening och sitt hjerta. Jag trodde, att man kunde komma ifrån denna mycket obehagliga sak och att Frih. Klingspor med ett enda penndrag ville göra alla nöjda, sig sjelf, jag var öfvertygad derom, icke undantagen. Jag har icke haft denna tillfredsställelse. Jag har sett, att mot riksdagens slut ett ämne, så obehagligt som detta, skall upptaga R. o. Ad:s tid, att det skall uppväcka passioner, som här blifvit yttrade, då det borde med lugn afgöras. Gr.
Vidare har Allmänna Resvärsoch Ekömi-Utskottet till enskilt handläggning fått emottagä nedan anmärkte Motioner i detta ämne, nemligen : Af Herr F. Montgommery, sorn, undéf anförande af de olägenheter, hvilka med RandtTulls - bevakningen skola vara förenade, hemställt, att denna bevakning och dermed åtföljande visitationer genast mätte försvinna! hälst vid den af Riksens Ständer, vid föregångne Riksdagar, åtagne Revillniugs utgörande under namn af Ländt Tuils-ef sättning, skall varit fogadt det vilkor, att Landt - Tullarne borde indragas. Af Herr Trösten Doctor Stenhammar .■ att, då Verkställighet ännu icke följt å Riksens Ständers redan yttrade underdåniga önskan om nödvändigheten af en förbättrad organisation och förvaltning af Tullverket, förnyad underdånig hemställan derom nu måtte ske. Stais* och Besvärs-TJtslottens Betänkanden, i o 7g1 Af Herr E. G. Holm .• att, till förekommande af tle mänga chicaner och ledsamheter, livai med den trafiquerande Allmänheten besväras genom visirationer efter Lurendrägeri-gods, och genom Landt-Tulls-beVaknihgens fortfaran, de, desse anstalter matte upphöra: att Kust bevakningen i stället mätte utsträckas: samt att Tull-medlen, hvilka, såsom en .Bevillning, tillhöra Riksens Ständers disposition, måtte, i likhet jned Banken, Rikgälds-Contoiret och Assi" sfancen, ställas antingen under Fullmägtiges Styrelse, eller komma under Riksens Sunders Revisorers granskning. Af Herr M, Mitander, 1 hvars tanka de e< mellan Sverige och Norrige varande Tu dar bor. de indragas, såsom medförande betydliga kost* hader, samt i öfrigt föga motsvarande deras ändamål, att hindra inpractiserandet af förbudne varor’, Hvilket förslag
1897 var 5, när hon kom från sin » titt », hos skolkamraten, som nyligen gift om sig med en tysk baron, och Lavinia var i allra bästa lynne samt undrade skrattande öfver, att man kunde bli i misshumör på en så skön plats, samt förebrådde Elvira att hon tillåtit sällskapet vänta i stället för att gå till hotellet. — När middagen var afäten skulle man på allvar se sig om; men då visade det sig, att det gamla slottet låg ett par kilometers väg från X. och att man omöjligen kunde hinna bese det, innan det sista tåget afgick från stationen. Det var Lönnblom, som upptäckte denna omständighet, då hela sällskapet sträfvat fram och stod på slottets borggård, där det blef tillsagdt att vänta en stund, tills kastellanen kom hem från ett ärende, han uträttat uppe i byn. Lönnblom hade nyligen fått kamrerssysslan i en filial af banken i Z. och måste nödvändigt resa tillbaka samma kväll för att kunna vara på sitt kontor i rätt tid följande morgon. Hans fru blef ängslig och ville genast följa med honom, så trött hon än var; men fru Freden förklarade detta vara vanvett. Hon för sin del, sade hon då, hade aldrig ens tänkt på, att sällskapet skulle resa hem samma dag, då färden företogs så sent på förmiddagen, men hon hade ju på morgonen ifrigt tillrådt de öfriga att genast ge sig i väg, så hade denna brådska och otrefnad kunnat undvikas. Spetsiga svar från ett par af fruarna ökade otrefnaden; två af herrarne beslöto sig till att följa med Lönnblom, och i all denna villervalla glömde de att lämna sina hustrur penningar till nattlogi och öfriga omkostnader för det förlängda vistandet i X. Men direktören, hans fru och dotter strålade af glädje; nu skulle man ge sig god tid att bese slottet samt sedan göra sig en glad afton, föreslog fru Lavinia, som hade alla skäl att tro det » unge konsuln » skulle förklara sig för Elvira under loppet af den ljufliga sommaraftonen.
I enlighet härmed hafva Rikets Ständer beslulit, att för de vid Arméen anställde civile ombetsoch tjenstemän, som komma i åtnjutande af definitivt fastställda förhöjda löner, äfvensom för dem af bemälde löntagare, hvilka endast provisorisk löneförhöjning varder beviljad, föreskrifva följande vilkor och bestämmelser, nemligen: l:o. Embetsoch tjensteman, som utöfver två månader njuter tjenstledighet eller af sjukdom eller annan orsak hindras från tjenstens utöfning, skall, derest annan person behöfver i hans ställe förordnas och särskild öfverenskommelse icke träffats, afstå högst fjerdedelen af behållna löneinkomsten, vid sjukdomsförfall för den efter nämnda antal månader följande tiden, men i öfriga fall för hela den tid, hvarunder han sin ordinarie tjenst icke utöfvar, dock utan att semester, då sådan åtnjutes, i beräkningen häraf ingår; kommande för Under-officerare och deras vederlikar dylikt afdrag icke alt. ega rum. 2:o. När vid sjukdomsförfall, som fortfar utöfver två månader, särdeles bevekande omständigheter förekomma, ankomme på vederbörande Chef eller Befälhafvare Expcditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o i46. 485 att pröfva och bestämma, om det stadgade löneafdraget må tili beloppet nedsättas eller belt och hållet eftergifvas. 3:o. Med behållen löneinkomst förstås hvad som efter stat kommer löneinnehafvaren till godo, sedan ackordsränta, afgift till Arméens pensionskassa samt kronooch andra allmänna utskylder afdragna äro. 4:o. Chefen eller Befälhafvare!) för vederbörande regemente eller korps bestämmer på regements-orderna, hvilken skall den frånvarandes tjenst förrätta och som derför är berättigad att uppbära det i första punkten omnämnda afdrag.
När dertill kommer, att välkändt är, det Fastigheter sällan afkasta 6 procent, och att Låntagare, som gifver inteckning, betungas med serskilda kostnader i och för densamma, så torde i dessa förhållanden finnas tilliäcklige och grundade skäl för den Utskottets härmed vördsamt gjorda hemställan, att ränte-afdraget, vid ali ränteliqvid, vare sig å intecknadt eller oiniecknadt Capital, må beräknas till 5 å ioo;de af ränta, som är förskrifven, till mer än 5 procent, samt att ordalydelsen i fö* 28 Bevilln.-Utsk:s Utlåtande, N:o 66. revarande 37 §. må, i enlighet härmed, på det sätt ändras, att andra Momentet erhåller följande lydelse: ”Sorn likväl Låntagaren, endast förskottsvis, erlägger den bevillning, hvilken för utlånte medel belöper, vare det hans ovilkorliga rätt, att detta förskott af Längifvaren återfå, på det sätt, att 5 pr ocent af räntan, för alla uti anta Capital, af dr agas , så framt nemligen räntan till mer än 5 för ioo:de är bestämd. Låntagaren , etc. (Se redactionen i Författnjngsförslaget.
Kammar-kollegii uppgift rörande den under tidens lopp vidtagna förändring, att skolorna skulle aflöna substituter i socknarna, i stället för att dit utskicka serskilde personer af lärarne eller lårjungarne; så bör detta, enligt de upplysningar, Utskottet inhemtat, rätteligen så förstås, att den betydligare andelen af merberörda helgonskyld slutligen användts till bestämd aflöning åt stadsskolornas lärare, och endast en mindre del deraf blifvit anslagen till fasta löner åt klockare, som blifvit inom dessa församlingar i vanlig ordning tillsatte; hvaremot stadsskolornas åliggande att bestrida dylika klockares aflöning eller tjenstgöring alldeles upphört. Beträffande Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag meddeldta och uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition omförmälda beslut rörande anvisandet af årligt statsanslag för Lunds kathedral-skola, hvarigenom för åtskilliga församlingar tillfälle blifvit beredt att till folkundervisningens befrämjande använda der utgående klockarehelgonskyld, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att, enligt hvad Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 1 Juli 1840 upplyser, förenämnda beslut föranledts deraf, att, sedan Kongl. Maj:t under den 9 December 1836 i nåder förordnat, att för inrättande af kathedral-skolan i Lund borde användas den del af klockarnes helgonskylds-säd, hvilken, jemlikt Kongl, brefvet af den 24 Mars 1824, komme att efterhand och i mån af dåvarande innehafvares afgång indragas, men anspråk derefter blifvit af åtskillige innehafvare utaf patronats-rättigheter, äfvensom af serskilda församlingar, framställda rörande helgonskyldens framtida oförminskade bibehållande vid klockare-lägenheterna, Rikets Ständer funnit angeläget, att ifrågavarande nya läroverk blefve satt i verksamhet, utan afseende på utgången af den uppkomna tvisten om dispositions-rätten till den bland skolans inkomster i beräkning tagna spanmålstillgång, och utan behof att afbida de klockares afgång, till hvilkas aflöning helgonskylden dittills varit afsedd.
Det har af någon ledamot blifvit bestridt , att Skånska kustlandet vore latt alt skydda för införsel af förbjudna varor. Nu bar det likväl af en sakkunnig man, och en man, hvars nit för Svenska näringarna försäkrar oss om allvaret af hans framställning, blifvit påstådt, att delta kustland vore bland de lättaste alt skydda, och jag uppmanar honom derföre alt bestämdare framställa, huru detta skydd skall kunna äga rum, på det att verklig garanti må inträffa. Det torde icke heller', om Utsk. lika med mig skulle finna, att största angelägenheten af denna fråga verkligen ligger i verkställigheten af sjelfva den författning, som man går att besluta, anses olämpligt, om jag yrkade, att Utsk. i sitt betänk, fästade närmare uppmärksamhet derpå, att näringar ne, som ligga i sin linda, behöfva nästan en moderlig vård af den som skall skydda dem, och se till att de icke förqväfvas, likasom de näringar behöfva ett manligt stöd, som kämpa med verldsbandehr och dett mera utvecklade industrien i andra länder. Den Gener al-tulldirection, sorn skall skydda dessa näringar, får icke hafva hvarken rast ellerro, utan måste beständigt vaka öfver ett så vidsträckt lands intresse, som i detta hänseende torde framför många andia, äfven genom sina gränser, vara i behof af en lugn, verksam och för näringarna nitisk styrelse, som af själ och hjerta gillar de gr undsatser, hon skall ställa i verket. Or af Harmens, Henr. Otto: I slutet af förevar, betänk, har Utsk. föreslagit, att med undvikande af hvad Tull-comiterade i taxan inryckt, tolagen skall i den nya taxan uppföras såsom hittills. Denna fråga har varit A bane alltsedan 1810 års riksdag. Efter 1823 har den med mera allvar varit behandlad, och, på sätt Utsk:s betänk, innehåller, har den år i835 blifvit så definitivt afgjord af R. St., att de ingått till K.
Vi andra, få ej glömma, att den, som vill uppfostra måste först uppfostra sig själf, hvarför V i hviskade icke varnande till hvarandra, såsom annars ofta sker, när en lä- rarinna kommer: » där är lärarinnan! » Vi IDUN 328 satte oss längtansfullt till rätta, som när man hör sin bästa väns steg: » där är Susette! » och då visste vi, att något gladt och godt skulle börja; H o n trodde alldeles särskildt på glädjens goda inflytande, och därför kastade hon solstrålar öfver allt, hvar det stod i hennes makt. Under historietimmarne läste hon för oss stycken af de bästa författare oeh ville då alltid veta vår mening om saken och få klart för sig vår olika smak och karaktär. Under sångtimmarne fingo vi ofta själfva välja, hvad vi helst ville sjunga. Den enda täflan, som anställdes i skolan, var under välskrifningstimmarne. D å, gick hon rundt i klassen vid slutad lektion och utvalde de tre eller fyra, som skrifvit vackrast, oeh så drogo vi lott om småsaker, som hon hade fört med till oss. H v a r och en drog en liten lapp, och på den, hvarpå vinsten utföll stod; » den lyckliga ». Man måste påminna om, att vi i denna klass endast voro små barn, och ordet » den lyckliga » passade alldeles in på dens känslor, som blef den utvalda. O m julen hade vi alltid julgran i skolan, och jag kan ännu i dag icke säga, hur det var möjligt, att hon med sina inkomster kunde skaffa julgranspresenter till denna mängd barn. N ä r det led mot julen, fingo flickorna i de högre klasserna tillåtelse att under handarbetstimmarne utföra åtskilliga saker till » de små » och till julgranen. Där syddes arbetspå- sar, små förkläden och halsdukar, ja, till och med dockkläder, hvarmed dockor styrdes ut. D e t var några kvällar före den riktiga julaftonen. D å strax därefter jullofvet inträdde och enhvar firade julen i sitt eget hem, ville vår lärarinna, innan vi skilj des, högtidlighålla denna vinterns största fest med sina barn. I den stora skolsalen stodo tre höga granträd med ljus och konfekt.