Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1870 af förvaltaren å Ribbingebäck i Tibble och Östersunda socknar, att Sparre m. fl., ehuru ej såsom egare skrifne, i bolag innehaft sistnämda gods, samt det andra från dom-hafvanden, att Sparre m. fl. såsom kärande i en rättegång inlemnat en afhandling af 1866, hvarigenom en enkegref-vinna Oxehufvud, f. Sparre, såsom påstådd ensam egare af sitt och sin mans bo, öfverlemnat under full egandeoch dispositionsrätt hela detta bo, bestående bland annat af Ribbingebäck, till dessa käranden. Sedan Sparre upplästdetta, förklarade han sig icke vidare komma att inlåta sig i polemik med personer, som attackerade honom på sådant satt och med sådana medel. Motståndaren var istadig och kunde icke finna sig ha talat osanning, då han förnekade den ädle grefvens eganderätt till någon egendom i yär låsa) Ribbingebäck, hvaraf Sparre nu senast sökt bevisa sig vara delegare, låg i Tibble. För öfrigt uppläste han ett intyg af den 5 febr. 1870 af B. Oxehufvud, » egare till Ribbingebäck », att Sparre numera ej vore egare i detta gods. Man måste verkligen hålla med grefve Erik Sparre, att sådana jernvägsstrider har man i sanning skäl att anse för-därfliga. 1857 hade Sparre uppträdt med sin kända energi mot södra mälarbanan och han kunde aldrig lära sig fatta annat än att det var en kolossal dumhet att icke draga banan i stället norr om mälaren. Sparres » juridiska härfvor » voro många och ha ju t. o. m. spökat efter hans död, enligt hvad det för ett par veckor sedan visade sig af en tidningsnotis om en genom högsta domstolens (örsorg afgjord tegelaffar, förmodligen en bagatell. Den olyckliga utgången af hans rättegång mot Sohlman är redan omtalad. Men med Brogårdsgodsets stolta historia, är förbundet minnet af tvänne uppseendeväckande rättegångar, hvarur Sparre gick, om ock icke i somliga personers ögon med bibehållet anseende, dock med såverad börs.
Efter det är Herrarna likgiltigt, om de erhålla lånet mot 4 pi'oc:s ränta och 12 procts rabatt å capitalet, eller emot 5 procts ränta och 100 mot 100, så anhåller jag, att förra alternativet ma bestämmas såsom grund för låueoperationen oss emellan, och det af följande skäl. Jag säljer nemi. obligationerna i sådana länder, der allm. räntan är 4 proc., hvarest jag således erhåller, om icke 100, åtminstone 98 eller 96 för hundradet, och således vinner 8 å 10 proc. Delta är orsaken, hvarföre capitalister hellre utlåna mot låg ränta och rabatt å capitalet, än mot högre ränta utan sådan rabatt. Nu återstår att tillse, om Riksgtsccnt. kan hafva gagn af att få upptaga lån mot lag ränta och afdrag på capitalet. När Riksgtscontts obligationer, som stå Cont. till högre än 88 proc., börja säljas på börsen, kan Cont. gerna inköpa dem för 98, 99 eller t. o. m. 100 för 100, emedan de äro i calculen upptagna att inlösas med 100; och när således ingen annan betalar mer än 91 a 92 för 100, kan, som sagdt är, Riksgtscont. sjelf träda emellan och inlösa dem och betala ända till 100 för 100, då den å obligationerna upplupna räntan betäcker den vid deras utställande medgifna capitalrabatten och lemnar i samma man större vinst derutöfver, som dels det upplupna räntebeloppet Sr större och dels priset å obligationerna är lågt. Om deremot obligationerna utställas mot 5 proc. och omkring 100 mot 100, t. ex. 97 eller 98 mot 100, så har Riksgtscont. icke mer än 2 a 3 proc. att draga på vid uppköpet af obligationerna, hvaremot Cont. i förra händelsen, eller om obligationerna utställas mot 4 proc. och 88 mot 100, med icke mindre än 12 proc. ligger öfver alla andra, med hvilka Cont. vid uppköpandet af obligationerna kan concurrera.
KL b 3 ^ ^.^SWLZ ^''r. r-L^ ?« ! I <O , I vO O »v I > ov >-> vi I I oo ovo »ooo O >-, -oj>-4 >-> «0>- vi ov vi vi ' Q >L> »>— <2) 8 « ^ rr <2 r: s . L ^ 8 ^ c L - 2» ^ Ä»4 L « Z L 2 d-z » « r<k) ^ r - * H» ^ 425? cr> o> >-« >-, 'F, 0 01 O O O o» o> vj> O oo» c> vi L o v> >-> O - » >, » » M <K « » » » » » » » 4» «-> vi ov 4^- »>- O O O O O vo oo oo oo oo »-« >-i »-»»-, >-< »c» VI » « >-» Dm 16 Gctobee. 4233 7^ «s "<M L2 ^ <ss ZZ-^Z ,-2-kL^r s r^ ^r. <D . >^-2 ^ I — . Ä 8 ^ dZ S«^ dir-? r-4 — L i ö S§LL-L KZ'2§ c 5, » <O >-, or i 50 or or o> o> ^ or c> r O 00 >-^ 20 O c>r 50 ^ V7> 'or 0 >-< OI or 50 50 O l^ tO o> 00 00 r2 O 01 "-f<7> 02 OI l^. 20 or ojO O r O 00 c» 50 O O or o> 50 -Q I , <O° ! O or > 20 00° 50 50 O >-< 02 O 'E or 20 O >-l or r-.
I anledning af detta senare Utlåtande, N:o 65, som, likmätigt Utskottet tillhandakomne Protocolls-utdrag, är vordet, den 5 dennes, af Ridderskapet och Adeln bifallet, och af Bonde-Ståndet, den 2 i samma månad, lagdt till handlingarne; har Preste-Ståndet, den 5 innevarande September, Bih. till R. St. Prof. 1840. 6 Sami. 1 Aftl. 2Q\de. Haft. 1. 2- Banco-Utskoltets Memorial, N:o too, med ogillande af livad; Utskottet å nyo hemställt, rörande Bankens sedlar å 14 oell io skillingar kopparmynt, beslutil, att det i Banken varande förrådet af sådane sedlar, må ulgifvas fortfarande-, utan någon derföre bestämd praeSGiiptionstld, hvarjemte Borgare-Ståndet samma dag förklarat, att det i Banken, nu varande förråd af färdiga sedlar å 14; och 10 skillingar kopparmynt må under tiden, till nästa Riksdag, i allmänna rörelsen ullemnas. Då likväl, efter, hvad ofvan är nämndt, såväl Preste-som Bonde-Ståndet bifallit Utskottets Utlåtande N:o 21, och följagtligen redan, för deras del, bi slutit, alt Bankens sedlar å 14 och 10 skillingar kopparmynt, må ulgifvas endast till och med år 1841, samt Ridderskapet och Adeln likaledes, , genom bifall till; Utskottets förnyade hemställan uti Utlåtandet N:o 65,. Siannat i enahanda beslut, sorn Presteoch Bonde-Ståndet; har Utskottet, på grund af 7S §.
Maj:ts nådiga beslut, angående tiden för verkställighet af Kongl. Maj:ts och Rikets Stan - 8 BanJio-Vlskottels U:låtande, AVo /3. ders förordnande om en ny räkue-euhet för svenska myntet m. m., ansett det <hestomindre vara angeläget att vidtaga några omedelbara åtgärder till förändringar i sedelsystemet, sorn eftertänkligare efterapningsförsök af bankens nu brukliga pappersmynt icke ifrågakomma, samt anledning vore till den förmodan, att, före beli ofve t af någon förändring i berörde system, uppfinningar kunna göras, ledande till större fullkomlighet vid nyå sedlars förfärdigande; och Banko-fullmäktige hafva, under åberopande häraf, hos Utskottet tillkännagifvit sig skola, efter det vederbörande hörde blifvit, taga i behörigt öfvervägande de serskilda förslag till nytt sedelmynt, som, tid efter annan, till Fullmäktige inlemnats, på det att banken må vara beredd att, då det af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagna förändrade myntsystem bringas till verkställighet, kunna till allmänheten utgifva sedlar, hvilka anses mera betryggande mot efterapning, än de nuvarande. I betraktande häraf, och då, efter hvad Utskottet inhemtat, Banko-fullmäktige, på grund af den i banko-reglementets 131 § dem lemnade rättighet, redan vidtagit åtgärder för tillvägabringande af en ändamålsenlig förändring i bankens nuvarande sedelmynt, samt den, för vinnande af omförmälda ändamål, utaf motionären föreslagna kostsammare utväg, vid sådant förhållande, icke torde få anses vara af behof påkallad; anser Utskottet sig icke kunna föreslå Rikets Ständer att, i anledning af berörde motion, hvad Rikets Ständers Banks sedelmynt angår, vidtaga någon åtgärd; tillkommande det ej Utskottet att afgifva yttrande öfver den del af ifrågavarande motion, som afser införskaffande af prof på Chartai-Sigillatseoch Tullstämpel-sedlar. Stockholm den 28 Februari 1851.
Flere stäk äro ock där äberopade, men de hufwudsakeligaste ärv: 1:0. min farhäga för tjenstchjons afflyttning sommartiden kil städernc, dcrifrän til skeppsfarter, hwarifrän i anseende ti! nu kngande utländska magtcrs stora behof af Sjöfolk, fa til fäderneslandets tjenst torde äterkvmma, 2:0 at flere tzrandorier denna ärstidcn eller nägot sednare utsända stt fylk pä Askcrrcr, de ber oftast ej hemkomma förr ärt mot hösten-. Jämte hwilka huswudskäl, mig ock torde tillätas anföra et i, mia Lfwerlygclse wigtigt biskäl, ncmnli-, gen det, at om MknirrgstidcN utsattes i jsunii nianad, sä bliswer den blott til Skätznncs. och de, förmögnares för-, mon, tp detza. med coutume penningar til deras elimon. lion, ssola betala en öfwrrdrif.wen bagsrdn under sommaren ät arbetande hopen, för ak öfriga delen af äret ej belastas med detta dem dä umbärliga tjenstefolk, och deras winst derwid ändock blifwa betydlig, hwarrmot den ej med contantor bemedlade största Llaslen medborgare icke förmå, ja icke ens kunna begagna denna förmän, och har jag pä detza och flere skäl ej kunnat bifalla ofwannämnde flyttningstid; med klconomie-Utskottets pluralitet hafwa de ock blifwit antagne, beslutade samt tilstyrktc. Hwad äter fiyttningstidcn om hösten angär, sä anser jag den 29 Leptember, 12 Ockober, 1 dlovemirer r flere orter tämmeligen likgiltiga, ja til och med om tMstekolkS ombytet utsattes wintcrtidcrne.
Mig förekommer det som man icke kunde nu afgöra frågan om ÖfverKommendantens aflöning utan att sedan komma i kollision med principen för dessa aflöningar i allmänhet. Det skulle visserligen kunna gå för sig, såsom Hr af Klint föreslagit, och jag ansluter mig gerna till denna åsigt, att för Kommendanten i hufvudstaden bestämma traktamente i st. f. arfvode, men jag ser icke hvad som hindrar att till en början taga hela denna princip i öfvervägande, och jag tror äfven att Hr Gr. o. Landtm, redan medgifvit, att man må som premiss till sin slutsats orda om Utsk:s förslag i denna del. Jag är då af den tanka, att det hos oss, som icke egentligen hafva några fästningar och der kommendants bestyret inskränker sig till gränsposteringar, är mera rationelt och enligt med det rätta, att K. M. eger till sådana platser kommendera de personer han behagar. Jag kan icke förstå den logik i Utsk-.s Betänk., att det skulle vara maktpåliggande ■ att Kommendanten, särdeles på sådana platser der fångar äro förvarade, aflönas med arfvoden; eller hvarför de måste hafva en så långvarig bekantskap med dessa olyckliga. K. M:s Propos. synes mig då hafva företräde framför Utsk:s förslag. Men härvid upstår äfven den frågan, huruvida och för hvad ändamål ÖfverKommendantsbefattningen i Stockholm är behöflig. Jag vet ganska väl, att sedan 60 år tillbaka en dylik befattning funnits, som då innehades af GeneralAdjutanten, men hvartill den tjenar, vet jag sannerligen icke. — I likhet med Hr af Klint anhåller jag om återremiss af hela punkten. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då frågan rörde föredragningssättet, trodde sig böra fästa upmärksamheten derpå, att 6:te punkten innehöll, utom sådane anslag, hvarpå den af Hr af Klint framstälda princip hade afseende, äfven andra anslag, som icke der - Den 4 Juli e. m. 51 med hade gemenskap.
Således lefde våra vänner på Knapergården i den största okunnighet, både om dessa partier och det ännu långt beqvämare sättet, att komma fram i löfklädda hökärror. Men äfven om denna vigtiga uppfinning redan varit gjord, hade säkerligen starka tvifvel uppstått, huruvida man på detta sätt kunnat företaga en resa till ett bröllop, emedan det var allmänt bekant, att prosten S–dins hus hörde till den gamla goda skolan, der allt nyhetskrämeri hatades. Med ett ord, under muntra badnöjen kunna många snillrika upptåg ega rum, hvilka för den öfriga verlden blott synas såsom en lysande meteor, hvilken endast fägnar vara ögon och försvinner. I följd häraf, och då tvåsittsiga åkdon icke kunde anskaffas till ett tillräckligt antal, blef herr Brink af Julie anmodad att låta framdraga och iståndsätta den gamla, stora familjvagnen. Efter frukosten begaf sällskapet sig ned till ån, för att meta kräftor. Baronen, som i dag var i hög grad upprymd, skämtade med Julie öfver grannmamsellernas morgontoilett, och sedan detta ämne befanns uttömdt, och alla voro ifrigt upptagna med att nedsänka sina håfvar, vågade han hviska en begäran till Julie, om en tur med honom nedåt den herrliga strandtrakten. Hon stod redan i begrepp att uppfylla hans önskan, då Brink hastigt kom ned och hviskade några ord till Julie. Dödens och lifvets färgspel vexlade i snabbt lopp på hennes kinder. Efter ett ögonblick vände hon sig med ett tvunget leende till ryttmästaren, och sade: ”Vi hafva fått fremmande! Ursäkta; men jag måste uppfylla en värdinnas skyldigheter.” Baronen syntes ganska missnöjd. – ”Skulle icke mamsell Klein kunna göra les honneurs, tilldess ni återkommer med det öfriga sällskapet?” frågade han, i en ton hvilken mer än ord talade för hans önskan. ”Det går ej an,” svarade Julie och svepte shawlen omkring sig. Men då hon såg, att ryttmästaren ernade följa henne, gjorde hon en hastig och bestämd afvärjande rörelse med handen, fattade Brinks arm, och innan baronen hann göra någon fråga, var hon redan försvunnen med sin följeslagare.
Som det understundom inträffat, ali, då assignalioner å 20 R:drs inlösen af valören presenterats till inlösen vid luckan i Bankens Deposilions-Afner ä 20 30 R:drs vadelning, presentanten erhållit anvisning alt vända sig till vederbörande loren. Räkningshafvares härvarande ombud, som genast hesörjt den äskade inlösen, har, sedan anmälan om della lörfaiande hos Fullmäktige egt runi, vederbörande tjenstemän i Depositions-Afdelningen erhållit försländigaude ali icke åt någon, eho det vara må, meddela undenältelse om assignalioners inlösande j)å annat ställe, än i Banken, och alt, då någon vid luckan i Depositions-Afdelningen begär för'vexling af assignaliouer emot kontant, alltid tillsäga presentanten att författa behörig insättnings-nota och afvakta tiden för Kassa-invisnings expedierande i föreskrifven ordning, hvarigenom det anmärkla missbruket synes vara för framtiden förebygdt. §. 39. Folii-a/gift Folii-afgif ten för enskildes Assignerings-iäkningar har uppgått: för enskildes för år 1849 till R:dr 3,924: Assigne. , orr» t\ r rings-råkoell » ar 18o0 » » 2,01-0: fj deraf influtit 5,09(5 R:dr, allt Banko; varande återstoden på konkursutredning beroende. §• 40. Afgift för Uti afgifter för Depositions-h valfvets begagnande har Banken, uuder liden från och med den 1 Juli 1849 lill samma dag 1851, er bcgagnandc. hållit tillsammans 1,238 R:dr 34 sk. Banko. §■ 41. Afbetalning j afbetalning å Riksgälds-Konlorets Obligationer till Banken har a Riksgälds n ... 8 0 8 Kontorets Ulllulll: skuld lill Kapital.
S. D. Sedan Allmänna Befwärs» och Oeconomie» Utffottet, till fölse af Riksens Högloft. Ständers remiss, till pröfning företagit det hos Högloft. Nidderssapet och Adeln af Herr Nector .Silverstolpe ingifne Memorial om Allmänna Upfostringen i Riket, och Utffottet nu med utlätande inkommit, har Preste-Ständet, sä wäll i anledning häraf, som af flere sig företeende omständigheter i detta ämne, hwilket altid är ett ibland de wigtigaste sörcmäl för Stäns dets upmärksamhet, omtanka och bemödande, tagit detta mäl i noga kfwerwagande. Med tidens högre uplysning och stigande odling i assa wettcnffaper mäste förenas en widsträckt ochgrundelig omsorg till beredande af sädane anstalter, bäde för den allmänna och enffildta upfostran, som swarar emot tidens bebof och högtidligen päkallas af hwarje om Samhällets mål öm och nitist Medborgare. Men sä store och wigtige detze ämkien äro, sä litet tyckas de till alla sine färstildte för Rikets sleve Lärowerk olika omständigheter kunna utredas sch stadgas wid detta Riksmöte. Preste 676 Den 17 April. Prestc-Ständet, som lifligt önskar all den ätgärd häruti widtagen, som kan befordra dct ratta och wisa uti de författningar, som ett sä Niks-wärdande ärende fordrar, de« lar med Mstottet liks tänkesätt, »'att dä Swensta folket »'öfwcrlemnat ät den wcrkställande Magtcn odeladt, denina wärd, äger det öfwerden mäst grundade förhoppning ''till en ivis och wsidad Ko ung, att Hans Kongl. Majst »'ät denna Styr-lftgrrn lcmnar all de» uplvsta sch lands» "foderliga omsorg som skall undcrkälla närwarante och "tillkommande stagters förständs och kunstaps odling, pa» »'triotismr och sedlighet.
StatsUtsk. häri dennapunkt föreslagit några jemkningar i det förslag som K. M. afgifvit; och då jag anser att desamma måhända kunna lemna någon ännu större garanti, för en rättvis prisbestämmelse, som är af så stor vigt både för räntegifvare och räntetagare, så hyser jag för min del ingen betänklighet vid att tillstyrka bifall lill Ulsk:s förslag i denna del. Hr Printzensköld: Ehuru, efter min tanke, och enl. den erfarenhet jag eger, alla de omvägar, som blifvit föreslagna för priskuranters uprättande icke leda till något säkrare resultat än det som 332 Den 5 Juli f. m. f. n. eger rum, da vederbörande embetsoch tjenstemän, som äro inför sina förmän och domare ansvarige för sina handlingar uprätta sådane handlingar, vill jag likväl icke emot förslaget i denna del göra några anmärkn.-r, helst utgången nog skall visa, i hvad mån man kommer att upnå det mål som eftersträfvas; men hvad fäster min upmärksamhet är det, alt man till grund för priskuranternes uprättande icke vill laga någon annan lid än de 3:ne sista månaderne af det förflutna och de 3:ne första af det derpå följda året. Sker då ingen handel under de öfriga 6 månaderne af året? vore det icke med rättvisa mera öfverensstämmande att jemväl uprätta priskuranter för de 6 månader, som förflyta från April intill Oktober, hvarigenom roan kunde erhålla ett medelpris på räntepersedlar, sådant det under hela årets lopp varit gällande. För min del skulle jag tro att sådant vore desto mera rättvist, som räntepersedlarne hufvudsakligen bestå af matvaror och förnödenhets-artiklar och dessa äro lika behöflige under vår-och sommarmånaderne, som under den öfriga delen af året. Visserligen kan häremot invändas, att handeln med ifrågavar. artiklar är lifligast under de 6 månader, som nu äro föreslagne; men att all handel med varu persedlar skulle vara inskränkt till dessa 6 månader, det är hvad jag vågar bestrida.
Maj 1827 föreskrifver, för sammanlagda bötessumman, 13 R:dr 16 sk. eller 40 daler silfvermynt, åläggas den deremot, enligt 5 Kap. 4 § Straffbalken, svarande kroppsplikt af tolf dagars fängelse vid vatten och bröd: att PiådstufvuRätten således, då den, medelst beslutet af den 24 Oktober, ådömde den sakfällcle det högre bötesansvar, som för itererad förseelse är stadgadt, dervid förfarit emot lagens nyss anförda, - u bestämda föreskrift: att, om än detta sednare beslut varit med lag enligt samt den sakfällde förfallen till ett sammanräknad! bötesbelopp af 20 R:dr eller 60 daler silfvermynt, detta belopp kunnat försonas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; och att följaktligen RådstufvuRätten, som i saköreslängden utsatt bestraffningen till tjugo dagars dylikt fängelse, derigenom gjort sig skyldig till en ytterligare, lika uppenbar lagöfverträdelse, som ökat den sakfälldes ändock obehöriga lidande; med framställning af hvilket allt jag, i skrifvelse den 10 September 1838, anmodade AdvokatFiskalsEmbetet i Kond. Svea HofRätt att, för omförmälda lagstridiga åtgärder, O ' O O O 7 emot RådstufvuRättens ordförande och ledamöter, hvilka deri deltagit, utföra Iaea ansvarsoch ersättningstalan.
Maj:ts Svärds-orden Johan Henrik Ennes afgifven, af prestbetyg och tjensleförleckning åtföljd underdånig ansökning att vid afskedstagande från nämnda bataljonschefs-beställning, efter fyllda 65 ur, komma i åtnjutande af pension på indragnings-staten i likhet med hvad sökandens företrädare i samma befattning, numera aflidne Öfverstelöjlnanten m. m. J. C. Schander varit beviljadt, i underdånighet upplyst, alt Majoren Ennes, som vore född den 2 Juni 1800 och år 1816 inlrädt i Statens tjenst, blifvit år 1844 anställd såsom Kompani-chef vid Kronoarbels-korpsen och i sådan egenskap tjenstgjort till Januari månad 1850; alt lian derefter tjenstgjorl såsom Dalaijonschef vid Kronoarbets-kompanierua på Rindön lill början af år 1858, då iian, i följd af ena kompaniets indragning, återgått lill kompaniehefs-befattning, i hvilken egenskap han dock varit Befälhafvare vid stationen, samt slutligen att Majoren Ennes den 17 September 1860 blifvit anställd såsom Chef för Kronoarbets-bataljonen på Carlsborg, hvilken befattning lian fortfarande ulöfvade; hvarjemte och då, jemlikt Kongl. Brefvet den 24 Maj 1841, föreslåndarne vid straffoch arbels-fängelserna i Slockholm samt i Malmö, Norrköping och Göteborg lått sig tillagd rätt till pension att tillträdas efter fyllda 65 år och 10 års tjenst vid fångvården samt de befattningar, sökanden sedan år 1844 vid Kronoarbets-korpsen ulöfval, kunde anses vara af likartad beskaffenhet med förenämnda fängelseföreslåndare-tjenster, Styrelsen, med vitsordande att sökanden med nit, ordning och skicklighet ifrågavarande fångvårdsbefattningar bestridt i underdånighet hemställt alt i likhet med hvad enligt Kongl. Majlis nådiga Beslut den 14 November 1854 blifvit dåvarande Bataljons-chefen å Carlsborg, Öfverste-löjtnanten m. m.
Det är sällan fråga om allvarligare förolämpningar eller en med hämndkänsla i hjertat förd strid, utan man slås för att hafva något att göra, hvarvid man kan njuta af sin kraft och känna sig fri, i ordets bokstafliga mening lemnad på egen hand. Vanligen tagas alla möjliga försigtighetsmått, för att göra leken så litet farlig som möjligt. Men sådana leksaker kunna ej utan all fara handteras, och det vankas derföre stundom svåra blessyrer, ehuru af sabeln sällan dödliga. De vanligaste dueller tillställas i landsmanskapen mellan kämpar, som ofta pröfvat hvarandra, och äro derföre mindre vådliga än de, som förefalla mellan andra studenter. I Würtemberg t. ex. straffas duellanter och sekundanter med fyra månaders fästning, i andra stater olika; men öfverallt undgår den tillstädesvarande fältskären, någon medicine studerande, allt ansvar. Dueller förefalla likväl vid hvarje universitet snart sagdt dagligen, och man synes blunda för dem, om ej tillfälligtvis den allmänna uppmärksamheten väckes af några svårare följder. I sjelfva Berlin slås man inne i staden, dock med vidtagande af de omsorgsfullaste försigtighetsmått mot polisens fina väderkorn. Det var komikt nog att höra beskrifvas, med hvilket omak man köper sig det dyrbara nöjet. Landsmanskapen eller, som de vanligare kallas, «die Verbindungen», äro öfverallt förbjudna, utom i Bayern, men existera ännu öfverallt. Dock tillhör vanligen blott en ringa del af studenterna sådana förbindelser. I Tübingen sades af 700 studenter blott 150 samt i Bonn ett lika antal vara deltagare i sådana, och det ser således ut, som om de småningom skulle upphöra. På dessa ställen hafva de sina bestämda, allmänt kända «Kneipen», der de hvarje afton samlas, men visligen ignoreras detta af stadens och universitetets styrelse, tills ovädret af en eller annan anledning bryter löst, och man frikostigt utdelar förvisning, carcer o. s. v. I det eljest icke liberala München väcker det förvåning att se studenterna tåga ikring med band och mössor, som bära landsmanskapens färger.