Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
10:0 10:0 Allt i den mon Sedlarne färdige ingå i Sedel-Contorets eget magasin, förordnar Chefen för Sedel-Contoret, förordnar den Commissarie, som inom utan uppskof, om deras aflemnande Sedel-Contoret innehafver Chefska till Bankens allmänna Sedeltnagasiner, pet, utan uppskof, om deras aflemnan dervid trefallt reversal åtföljer, de till Bankens allmänna Sedelma gasiner, dervid trefallt af honora jemte en af Contorets öfrige Commissarie!’ underskrifvet reversal åtföljer, hvaraf det ena exemplaret verificerar allmänna Gassa-Boken, det andra nyc - s8 Banco-Utskottels Utlåtande N;o 38. kel vårda rnes In ventarii-Bok och det 3:dje, med dessas qvitto försedt, blifver verification för Sedel-Contorets bokföring. 11 :o ii :o Chefen för Sedel-Contoret, eller Cornmissarierne i Sedel-Contoret den han i sitt ställe dertill skriftligen emottaga förordnar, emottager från Cassa-Afdelningen, jemte reversal in duplo, de dit ingångne Transport-Sedlar med åtföljande notor, äfvensom de derstädes inlöste och suddade förslitne Sedlar af alla slag, efter sina fördelningar ordnade, och inlägger desamma uti magasinet för förslitne sedlar. De valeurer, som komma att redovisas summariskt och sedermera undergå förstöring, skola vid emottagandet (åtminstone till bundtantal och slag) jemföras med reversalet, å hvars ena exemplar då tecknas qvitto ad interim, med blott contrasignation af en Sedel-Contorets Tjensteman; hvaremot samma qvitlence completleras genom påteckning af en Commissaries namn, så snart uppräkning af stycketalet blifvit i Sedel-Contoret verkställd.
Utskotten anse sig derföre hvarken kunna tillstyrka dessa besigtningars upphörande, eller fortfarandet af den derom nu gällande obestämda författning, utan alla förklaringar och tillägg, då densamma utan dessa icke allestädes uppfyller det med Besigtningarna afsedda ändamål. Frågan huruvida Kongl. Förordningen af den 17 Mars 1824 är tillkommen fullkomligt i öfverensstämmelse med Rikets Höglofl. Lagsamt Allm. Desv. o. Oec. Utsk. Bet. N. o 36. 49 Högloft. Ständers underdåniga skrifvelse vid sistlidne Riksdag, anse Utskotten icke höra till sin befattning; men då det tillika är anmärkt, att tillsynen öfver Ecclesiastika Lägenheter, genom denna Förordning, blifvit öfverflyttad från Presterskapet till Kronobetjeningen, kunna Utskotten icke medgifva en sådan anmärknings läglighet, enär Förordningen icke innehåller, att Prosten eller Consistorium skulle befrias från sin i detta afseende ålagda skyldighet, utan endast stadgat, hvad som ock torde vara lämpligast, att Kronobetjenten skall i närvaro af Prosten, eller den han, i sitt ställe, förordnar, förrätta besigtningen, det vill säga upprätta och utgifva besigtnings-instrumentet, hvilken åtgärd är den enda, sorn härvid tillhör Kronobetjenten, och icke på minsta vis synes ingripa i presterskapets vårdande rätt och målsmanskap i afseende på Ecclesiastika Boställen. Aotnärkningen, alt, genom ifrågavarande Kongl. Förordning, åtgärder, som tillhöra Domare-magten, äro öfverflyttade till den administrativa magten på sätt, att frågor, hvilka laga Hus vid ett Boställe böra finnas, kunde genom Besigtnings-förrättningen blifva afgjordc, och sådant ligga i Bih. t. R. St. Besv*o.
N:o 1. 75 Återhållsamhet att förändra deni; och att Fäderneslandet da först as Medborgaren rätt älskas, närhan med sanning kan säga: min röst sär oupphörligen höjas, den blir hörd, jag understöder den Lag, som hägnar allas rättigheter; jag bidrager att förbättra den, som stör dem. Det är fran dessa principer jag utgår, da jag ännu en gang förklarar, att jag anser ingen wada, utan en wäl uträknad nytta, ligga i antagandet af en Corps, som med sin samlade upplysning finge yttra sig öfwer delämnen en Swensk bör äga kärast, sina Lagar, och grunderna hwarpa de stä; och att, utan denna Corps' antagande, tror jag den Constitution, wär wälmening nu gär att för Nationen framlägga, i en högst märklig nion skall sakna det främsta stöd för alla Constitutioner i werldcn, och alldeles nödwändigt för den, som hasten inom twä weckor alstrat, den mggtiga opinionens. För öfrigt får jag tillägga, att en wisserligen wigtig nytta wid hwarje inträffande Riksmöte Lör härflyta deraf, att denna Corps' genom tryck allmängjorda Protocoller redan för be red t bade saker och sinnen. Wi hafwe nogsamt erfarit wid denna Riksdag, och kanske förnämligast i det ämne, som utgjort detta Utskotts sysselsättning, hwad det will säga att likasom kastas upp uti en mängd af angelägenheter, och angelägenheter som fordra mångfaldig dctail, utan att någonting förut legat beredt till wart besinnande; ty twä eller tre Constitutioner, framställda till wär jemförelse, kunna ej kallas ett beredt arbete: de arv ej annat än förslag: hade wi derwid hast bifogade ett wisst antal kloke mäns anmärkningar och saminanhällning af det hela, utan all twifwcl hade hwar och en af oss mycket mindre ofta behöft twcka och famla, för att finna hwad wär gemensamma wilja äsyftat.
Skrifvelse, N:o 175. 47 righet lorde mola för aktieteckningens uppbringande tili något betydligare belopp utöfver det redan tecknade, hafva dock Rikets Ständer ansett att, då den förväntade trafiken antagits blifva så betydlig, att den borde icke blott blifva fullt tillräcklig att förränta och amortera hela lånesumman, utan ock att gifva aktie-egarne vinst på deras tillskjutna kapital, Staten borde kunna såsom vilkor för statsbidragets beviljande fordra, alt aktieteckningen skall uppgå till omkring del af bela den beräknade kostnaden, samt all hvad som deraf icke erfordrades för arbetets utförande, sedan bela statsbidraget blifvit användt, borde utgöra säkerhet för lånesummans återbetalning; dock så, att aktie-egarne, endast i det fäll alt kanal-inkomsterna icke blefve tillräckliga att bestrida den årliga utgiften till ränta och länets amortering, skulle hafva skyldighet alt, i mån af behof, tillskjuta den del af det tecknade akliebeloppel, som icke åtgått till arbetets utförande. Rikets Ständer hafva väl icke förbisett, alt bolagets styrelse icke utan svårighet torde kunna erhålla nödig säkerhet för den del af aktieteckningen, som icke bebölver kontant inbetalas; men tro det dock icke vara omöjligt att i delta hänseende på ett lulli tillfredsställande sätt ordna bolagsmännens förbindelser. Rikets Ständer hafva dessutom ansett böra föreskrifvas, alt Riksgälds-kontorets Fullmägtige må ega ali utse en revisor att deltaga i granskningen af bolagets styrelse och förvaltning, äfvensom att lör bolaget bör stadgas skyldighet att för all framtid underhålla båtoch kanalleden.
Beslöts att af fattig-cassan skulle tilldelas förjande belopp, nemligen Till Brita Pärsd:r i Storgård 2 r.d:r Hans Snygg och dess hustru i Österåsen 1 16 Maria Mattsd:r i d:o 1 16 Maria Ersd:r i d:o 1 16 Svedins enka i d:o 1 Erik Olofssons enka i d:o 1 16 Brita Jons:r i Kougsta 1 16 Maria Andersd:r i Häggesta 1 32 Brita Nathanaëlsd:r i Kyrkbyn 1 16 Kerstin Larsd:r i Kougsta 1 16 Anna Larsd:r i Österåsen 1 16 Alexander Krus i Huse 2 Märet Pärsd:r i Storgård 1 16 Olof Jönsson i Halasjön 1 16 f.d. kyrkvakt Jonas Olsson 1 16 § 3. Som bonden Nathanael Ersson i Stafsgård begärt afsked från sockenskrifvare befattningen, hvilken han uti 9 års tid bestridit, voro församlingens ledamöter inlyste att välja någon annan, men efter något samtal derom åtog sig Nathanael Ersson, att ännu någon tid och tills vidare vara sockenskrifvare härstädes, med villkor, att hvarje hemmansegare, vid pålysning, aflämnade sina liqvidations böcker och mera ordentligt erlade sockenjämnads medlen och scholæ-bidraget, än som hittills skett. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken den 8:de december 1844. § 1. S.D. Efter wederbörligen skedd pålysning voro socknemännen kallade och nu församlade för att \ i samråd med herr leutnanten Stridsberg nu närvarande/ afgöra och besluta 110 rörande snöplogningen inom socknen, hvarvid efter någon öfverläggning församlingen stadnade i följande beslut: 1.
Summa. Boskapso ocl1 Åkerskatt. Krono tionde Mantalspenningar. Tionde och Räntor af Bruk, Verk och Inrättningar. Summa. jrers. Komministrars. Kyrkobetjenings. Summa. 2:dra Artikeln. Borgerlig näring. 33-36 §§. Personer, ej hörande till viss näring. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. 1*. R:dr S. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:r s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:r s. r. R:dr S. r. MA J.T i ir »i f/1‘ r il a ii i ff h f t n l'tf i fat «■ K MBETS-BER S>. A, NORSTEDT & SÖNÉB, Kongl. Boktryckare. 1 i Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Gefleborgs län för åren 1848. 1849 och 1850. § 1 Länets allmänna beskaffenhet. Uti förut afgifne berättelse finnes Länets allmänna beskaffenhet uppgifven. Någon förändring deruti har icke inträffat annorlunda än genom den alltjemt fortgående odlingen, hvarigenom så väl sädesproduktionen som folkmängden i Länet kunnat ökas. Under den tid, sorn denna berättelse omfattar, har dock icke någon större odling blifvit företagen, men deremot desto flere mindre sådane, synnerligast inom de socknar och byar, der laga skiften blifvit verkställde.
Frågan angick endast ytterligare utsträckning af en gifven lag (Kongl, Förordningen den 10 April 1810) till händelser, som i afseende på lagstiftningsgrund eller mildrande straffskäl äro af alldeles enahanda art och natur med dem, för hvilka den mildrande straffbestämmelsen redan är gifven. Det straffmedel, jag vågade till användande föreslå, är af lagstiftande Statsmakterna samfäldt anlaget genom bi fallet vid sisla riksdag till det af Kongl. Maj: t proponerade straffsystem, så att jag äfven derföre trott mig med trygghet kunna tillstyrka den i fråga varande lagförklaringen, såsom gällande tilldess ämnet kunde komma under samfäld behandling af begge de lagstiftande Statsmakterna. Dessa af mig i underdånighet framlagda betraktelser, påkallade af öfvertygelsen om min pligt att bringa ämnet å bane, hafva för närvarande icke II. St. Just. Ombudsm. Emi.-Berättelse för år 1848. 59 vunnit nådigt bifall. Kongl. Maj:t har genom nådig Skrifvelse den 6 sisth Februari läckts gifva mig det svar, ali som det af mig föreslagna stadgande innefattade ändring och icke förklaring af nu gällande lag, Kongl. Maj:t funnit samma stadgande ej kunna såsom lagförklaring meddelas. Härigenom är den närmaste afsigten med min underdåniga hemställan förfelad. Men om jag icke misstagit mig på förhållandet, eller att bristerne i de lagsladganden, jag granskat, äro af den beskaffenhet, alt deras efterlefnad i vissa, ej sällan inträffande fall måste blifva ömsom högst olämplig och ömsom omöjlig; så kan behofvet af rättelse, änskönt icke ankommande på Kongl. Maj:t att i förklaringsväg afhjelpa, dock säkerligen icke undgå att i lagstiftningsväg behjerlas.
Det hade i alla fall skett, din bön förutan, så snart jag fått reda på dina slägtförhållanden. Der har du imedlertid min hand på den saken. Är du nu lugnad? Konungen sträckte sin hand åt Beylon, som kysste den med djup rörelse. Då han var i begrepp att utbreda sig i tacksägelser, afbröts han af konungen: – «Se så, ej ett ord mera om det lapprit! Slå nu dödsbetraktelserna ur hågen och låtom oss tala om något annat. Har du nyligen varit på Svartsjö? Vill enkedrottningen, min fru moder, ännu icke gifva med sig?» Med den varsamhet, finhet och ödmjukhet, som läsaren af gammalt känner i alla Beylons framställningar till sina höga beskyddare, vidrörde han nu den ofvan antydda ställningen inom konungahuset: tillstyrkte en snar och fullständig försoning mellan Gustaf och hans mor: varnade för hertig Carl, som hemligen underblåste osämjan; hvars ordenssammankomster dolde politiska syften; som vore redebogen till hvilket förtvifladt steg som helst, för att läska sin äregirighet och reda sig ur sitt svåra penningebetryck. Det vore endast medelst detta, han kunde hållas i tygeln, om konungen tid efter annan gjorde honom och hans frillor föräringar, infriade de skuldebref, som mest besvärade honom, o. s. v. Framförallt fästade Schweitzaren monarkens uppmärksamhet på vigten af, att noga bevaka hertigens ordensförehafvanden; ty Beylon hade, af ett åsyna vittne, sig bekant de i förra kapitlet beskrifna tilldragelserna vid riddarnes af Försoningskorset sednaste sammanträde. – «Allt det der är godt och väl,» – föll konungen härvid i talet – «men att finna någon ordensvurm, som går in på att bespeja sin mästare, eller att lurendreja någon klok menniska och vältänkande in bland ordensvurmar och illasinnade: det är lättare sagdt, än gjordt.»
Hvad PresteStrs privilegier beträffar, så, och om de vid förra riksdagen förbisågos, är det nu så mycket angelägnare att ihågkomma dem. Gr. Gyldenstolpe: Jag skulle tro, att StatsUtsk:s betänk, vid sista riksdagen under N:o 128 afgafs år i83o, ty det första betänk, i ämnet, som innefattas under Nmgo, blef återremitteradt; men vid intetdera har jag funnit någon reservation af Hr v. Hartmansdorff, oaktadt han säkerligen före i83o års början inträdt i StatsUtsk. Jag vill vid detta tillfälle äfven erinra, att BondeSt. då ingalunda bestridde erläggandet af forsellön, oaktadt samma Stånds ledamöter nu mangrannt protesterat emot en sådan afgift. Hr Gunther, Carl Gust.: Jag förenar mig med den, Den 3o Octo ber f. ni. 387 som yrkat återremiss, ehuru ej på samma skäl, utan under åberopande af Prosten Stenhammars och Hr CommerceRådet Santessons reservationer; och skall jag ofördröjligen framdeles skriftligen utveckla de anmärkn:r, jag emot betänk, har att göra. Hr Hjärne: Om jag icke misshörde mig, instämdeden siste talaren med Hr v. Hartmansdorffs och mitt yrkande och begärde återremiss, men åberopade dervid Prosten Stenhammars reservation. Jag får dervid upplysa den värde talaren, att denna reservation innehåller just motsatsen af livad vi yrkat. Då nu denna reservation blifvit nämnd, kan jag icke undgå att yttra min förundran öfver den ifver, hvarmed reservanten yttrar sig örn PresteSlrs privilegier, och hvilken förefaller så mycket mera oväntad för den, som, i öfrigt följt hans yttrade åsigter såsom representant. Han har nu i sitt yrkande på privilegiers helgd gått ända derhän, att han anser räntetagarens hittills hafda rättighet att uppsäga sina räntepersedel1 till leverans in natura vara, hvad Presterskapet angår, af privilegiinatur, och anropar en ”nådig och vis Konungs beskydd” emot alla ingrepp i detta afseende.
I beslutet åter synes ej vara fråga olli annat än den ersättning, de skulle komma i åtnjutande af, öfver hvilkas egor jernvägen komme att. gå fram, samt de bidrag, desamma genom deraf möjligen upkommande fördelar skulle i anläggnings-omkostnader tillskjuta. Då sålunda Utsk:t i motiveringen talar om alla de närmast kringboende orterna, så liar jag med förundran erfarit att det ej finnes i beslutet ett enda ord, som kan hafva häntydning på desamma, utan der talas endast om de orter, öfver hvilka jeruvägslinierna komma att dragas. Jag för min del skulle således anse det vara önskvärd!, att kunna utfinna något rättvist medel, för att alla de kringboende skulle i ein mån bidraga till kostnaderna för jernvägsanläggningarnes bestridande, men af de många förslag, som här blifvit framstälda, har jag icke kunnat finna något, som, i min tanke, med fördel kan tillämpas. Hvad Utsk;ts förslag i öfrigt angår, vill jag ej underlåta, att till Utsk:t hembära min tacksamhet, för det Utsk:t gjort Ständerna upmärksamma på de missbruk, sorn vid expropriations-lagens tillämpning utöfvas. Jag har nemi. sjelf varit i tillfälle att granska dessa förhållanden och vet huru egendomsinnehafvare, då fråga är att uplåta jord till allmänt behof, alltid söka rikta sig på Statens bekostnad. Fastän jag således i alla afseetiden förordar och inser behofvet af vissa förändringar i denna lagförfattning, tror jag dock det vore oriktigt af Ständerna, att hos K. M:t begära utarbetande af ett lagförslag i den riktning, Utsk:t åsyftat. Jag fruktar nemi. att det vore omöjligt, att i en allmän författning utstaka gränserna för de fördelar, hvar och en särskild jordegare kan få af jernvägsanläggningar öfver sina egor, och de bidrag, som hart, till följe deraf, skulle blifva ålagd att utbetala. Hvad åter ersättning till jordegare vidkommer, tror jag det enklaste vöre att sänka den stora 5 Oprocents-för höj ningen, så vida man ej helt och hållet ville borttaga den.
Jag tror derföre, att så snart det blifvit bestämdt afgjordt hvad BancoTJtsk. anser kunna af banebvitfsteri öfvérlålas till statsverket, så böra, utan uppehåll eller afvaktande af Ständernes beslut i denna del, de sammansatta Statsoch BancoUlskm företaga det arbete, som dem åligger. Flr Bråkenhjelm: Jag inser i följd af denna remiss icke något hinder för det ändamål, den siste värde talaren anser så vigtig!. BäncoUtsk. kan nemi. på samma gång genom ett betänk, till Ständerna och genom ett prot.utdr. till de sammansatta Utsk:n lemna underrättelse örn sitt beslut. Ilr Lagerhjelm, Pehr: Om jag icke orätt fattat motionens innehåll, så innebär den en önskan, att BäncoUtsk. ville tillkännagifva för Ständerna huru stort belopp bankens behållning utgör, och hvad deraf kan användas till Sländernes disposition. Ifall så är, måste jag säga, att det vore af stort intresse för mig och såsom jag förmodar för något livar af Representationen, att känna detta belopp, och jag önskar derföre, att motionen måtte blifva remitterad till RaneoUtsk. Jag känner inga afsigter med densamma i öfrigt. Remitterades till BancoUtskotlet. Då nu ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 18 dennes på bordet lagda utlåt. N:o ao/j, i anlédn. af väckta motioner ang:de inventering i K. Räntekammaren och de betydligaste af de förvaltande verkens cassör, blef detta utlåt, ånyo hegardt på bordet af Hrr Löwenström, Jo b. Jac, samt Gyllensvan, Henr. Adolph. Föredrogs ånyo StatsUtskis den 18 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 2to5, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 28, ang:de vackt fråga om indragning af K. Num1 o II. 3o a3i Den a5 Juli f. ni. mer-lotteriet samt rör:de åtskilliga dermed gemenskap ägande ämnen.
Jag tillstår, att det är med högsta förundran jag finnér, att en lag, som varit så länge beståndande som vår Reg.form, och hvars 79 § t. o. m. under denna riksdag ej blifvit satt i fråga såsom otydlig, det förundrar mig, säger jag, att denna lags 795 nu skulle blifva, likasom med många andra §§ förut inträffat, af somliga ansedd tydlig emot dess påtagliga mening och af andra återigen mindre tydlig och således behöfva förklaring. Ma man ihågkomma den allmänna sats, som ligger till grund för all lagstiftning, att Jagstiftniugen har sin upprinnelse i folkets historia. Denna historia visat, att tillfällen funnits, då Regenten velat förändra Rikets mynt till skrot och korn, som är detsamma som vigt oell finhet. Samma historia visar också, att Ständerna någon gång varit så mägtiga, att de kunnat sätta en sudan torania H. 3a Den 21 Augusti. dring i verkställighet, utan Konungens samtycke. För 2!ne sådana ytterligheter har denna § blifvit nedskrifven. Den lyder så: Ingen förändring i Rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag, må äga rum utan R. St:s bifall.” Det måtte vilja säga, att Konungen ej skall kunna hädanefter egenmägtigt förändra myntet utan R. St:s bifall. Jag medger, att detta är ett olika sätt ätt uttrycka sig emot det, lagstiftaren vanligen i andra sådana frågor begagnat, dervid han sagt, att dylika saker tillböra Konung och Ständer gemensamt att afgöra; men detta är endast ett annat sätt att uttrycka sig och måste betyda detsamma, och derom, att skrot och korn betyder detsamma som vigt och finhet, lärer ej vidare kunna tvistas. Frågan är blott den: äger Konungen rätt att utan R. St:s bifall förändra myntets vigt och finhet? Man svarar, att skulle Konungen, som i slutet af samma § fått rätt att. slå mynt, icke derigenom hafva fått annan rätt än den att vara Rikets myntmästare, hvad rätt hade han väl då fått?
Barnmorskan finnes grundad i soekenstämmobeslutet af den 19 April 1812, hvilket vi underdåuigst bifoga. Angående Räkenskaperna för Löfvestads Kyrka. Sorn svar på Rikets Ständers Revisorers anmärkningar öfver Kyrjkor-äkenskaperna i Skåne m. m., få vi undertecknade, hvad angår Löfvestads Kyrka, underdånigst anföra ; a) Om innehållna, ofcirräntade större summor, utan angifven orsak. Vid genomseende af föregående årens Räkenskaper för Löfvestads Kyrka, finnas visserligen större behållningar i kassan upptagna, men torde dessa, till största delen, vara öfverskott på räkenskaps-årets inkomster, hvilka icke gerna, före räkningens uppgörande eller årets slut, kunnat utlånas. Räkenskapen anmärker ock vid nämde behållningar, så väl att de komma alt tili låns utbjudas, sorn ock för något år att de verkligen blifvit i Lunds Veckoblad till låns kungjorda; hafvande dessutom detsamma skett ifrån predikstolen. Kyrkans ständigt tillväxande kapitaler och ränteinkomst intyga bäst Kuratorernes omvårdnad om Kyrkans rätt. Svårigheten att med tillbörlig säkerhet få penningarna 1 orten utlånta, äfven till 5 procent, så väl som det i flera hänseenden för Kuratorerne betänkliga att utlåna till främmande orter , der svårare är att få reda på en låntagares vexlande förmögenhets-om ständigheter, hvarom just nu Kuratorerne hafva en icke angenäm erfarenhet, torde, med afseende derjemte på deras ansvar, få anmärkas till ursäkt för dem, om behållningarne icke genast kunna placeras» b) Om saknad af elier brist uti Inventarieförteckning. Denna anmärkning har, oss veterligen, icke någon tillämpning yid Löfvestads Kyrka. e>) Om löner och verificerad rättighet att dem utbetala. Utsockne: Kongl. Akademien i Lund uppbär af kyrkofonden från Löfvestads Kyrka 5 T:r 6 k:pr råg samt 7 T:r korn, enligt för Kuratorerne okänd, — 421 utsänd, men förmodligen af Höga Öfverheten gjord anordning.
Om sedan efter exsecutions-auctiOnerna capitalerne presenterades till invexling i Banken, i hvad skick blefve då den? Om de i Finland befintliga 4,000,000 R:dr bancosedlar företeddes till inlösen, och om af Sveriges 3,000,000 menniskor åtminstone 2.000.000 önskade äga en silfverpenning, på hvad fot blefve vål Banken? Eller tror man väl, att dess Fond räckte till för alla dessa behof? Jag tror mig hafva rätt att af BancoUtsk. begära svar å dessa frågor och frångår icke min öfvertygelse, att Banken ännu icke är i den ställning, att utvexlingen utan fara kan beslutas. Hr Silfverberg, Magn. Di dr., anförde skriftligen: Vid Hr Nordenanckar på bordet hvilande anförande i realisationsfrågan anhåller jag att få göra några anmärkningar. Hr Nordenanckar har från riktiga premisser banat sig väg till ett emot ali rättsgrund stridande resultat. Han har nemligen af såväl den omständigheten, att den stadgade proportionen af 5 till 8 emellan silfver och utelöpande sedelstocken ej ännu befanns i Bankens hvalf, som ock att Banken ej d. 3i Dec. i83i var färdig till utvexling, dragit den besynnerliga slutsats, alt R. St. voro af förra Riksdagens beslut oförhindrade att vid denna bestämma realisationen efter riya förändrade grunder. Men, mina Herrar! det är just detta förhållande, härledande sig från en mindre gynnande bandelsconjimctur, som föranledt detta Urtima Riksmöte, hvars ändamål K. M. förklarat vara, att öfverlägga om sättet att bringa den af R. St. uppgjorda och af Konungen sanctionerade myntbestämningslagen till verkställighet. I motsatt fall synes det intet tvifvel underkastadt, att, med Styrelsens nu uttalade åsigter, silfverutvéxlingen för sig gått, utan Ständernas sammankallande. Förenämnde lag innehåller den högtidliga, bestämda försäkran, att Svenska Folket hädanefter skall äga ett mynt, samt bestämmer utvexlingsgrunden till 128 sk.