Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som vill tillverka bränvin, utan att genom jords innehafvande vara dertill behörig, gore derom ansökning, om han å landet bor, hos Konungens Befallningshafvande i länet, och, om han i stad är boende, hos Magistraten. Vid ansökningen foges bevis, som hans behörighet styrker. Derest sökanden finnes vara till handteringens utöfning behörig, varde tillståndsbref för honom utfärdade Besvär öfver Magistrats eller Konungens Befallningshafvandes beslut i sådan fråga anföras på sätt i 45 § af Fabriksoch Handtverks-Ordningen föreskrifves. § 11 (13). Bränvinstillverkning i större bränneri skall, minst 6 veckor innan den får företagas, hos Konungens Befallningshafvande skriftligen anmälas, hvarvid uppgifves tid och ställe för tillverkningen, jemte beloppet deraf. Vid anmälningsskriften foges antingen tillståndsbref, som i 10 § omförmäles, eller ock bevis, att tillverkaren äger eller innehar särskildt skattlagd jord. Finner Konungens Befallningshafvande hinder för handteringens utöfning icke möta; utförde derom för tillverkaren bevis, innefattande tillika Landskontorets uträkning å den afgift, som för den ifrågavarande tillverkningen utgå bör. § 12_ (14). Vill den, som till bränvins tillverkning i Större bränneri för endast den första af de 2 tillåtna månaderna sig angifvit, sedermera tillverkningen under den 4 andra månaden fortsätta, eller vill någon, efter att hafva för tillverkning af ett visst belopp sig angifvit, densamma under endera eller begge månaderna utvidga; gore derom, minst 14 dagar före den tid fortsättningen eller utvidgningen afser, skriftlig anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som öfver sådan anmälan utfärde bevis, innefattande tillika Landskontorets uträkning å den fyllnad i tillverkningsafgift, som erläggas bör.
Af dessa skäl och då den omständigheten, att de fleste af de under de senare åren inrättade Banker grunda sig på delegarnes solidariska ansvarighet, synes undanrödja all betänklighet derutinnan, att en ovillkorlig föreskrift i denna del skulle motverka enskilde Bankers uppkomst; hafva Utskotten ansett^ att Actie-Banker, med sedel-utgifningsrätt, icke skulle få hädanefter bildas och, på sådan grund, upptagit endast Banker med solidariskt ansvarige Bolagsmän, uti följande fich. till R. St. Förslag till Lagfor enskilde Banker §. Bank-rörelse, med rättighet att utfärda tryckta eller graverade credit-sedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till Bolag, bedrifvas, efter dertill af Kongl. Majit meddeladt tillstånd, vid ansökning hvarom böra lill granskning och stadfästelse bifogas, ej mindre de för Bankbolaget uppgjorda gmnd-reglor och ullånings-reglemente, än äfven profblanketter lill credit-sedlar; och ankomme på Kongl. Maj:t, att, efter pröfning, huruvida Bank-inrättningen kan vara för landet fördelaglig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja, på högst Tio år, eller ock förvägra. Vid sådan tids utgång och såvida ansökning derom blifvit af Bolaget gjord 18 månader dessförinnan, kan tillståndet förnyas till Bank-rörelsens fortsättande, dock aldrig utöfver Tio år för hvarje gång. 2 §. Till Bank-bolags stiftande erfordras minst femtio namngifne delegare, under solidarisk ansvarighet, med en tecknings-summa af minst 2 millioner Riksdaler curant, motsvarande 5oo,ooo R:dr Silfver Specie. Vid pröfning af Bolags-reglorne, bestämmer Kongl. Majit det högsta belopp, hvarutöfver tecknings-summan ej får gå. 3 §. Sådant Bark-bolag kan med sig förena serskilde, eller så kallade Comnaandit-delegare, hvilka insätta hela det capital, hvarföre de teckna sig, emot actie-href, som ställas till innehafvaren, njuta öfverenskommen andel af vinsten, och äro endast med det insatta capilalet ansvarige. 4 §• Enskild
Lill. U. 122. LXI. A. 68. — med föreslående af ett tillägg i 5 Mom. i4 § Riksdagsordningen, rörande Borgares valbarhet. XXVII. B. 217. XXXII. LXVI. B. 3oi. A. 315. — rörande StatsUtskottets anmärknings-anledning i fråga om behandlingen af an - t 44 mälda anledningar till åtal mot f. d. MagasinsDirectionen. XXVII. B. 217. XXXIII. A. 204. ConstitutionsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af återremiss å Utskottets förslag till ändrad redaetion af sednare punkten i i5 § Riksdagsordningen. XXVIII. B. 426. XXX. A. 58. — med uppgift på de af samtlige RiksStånden godkände GrundlagsändringsFörslag. XXVIII. B. 427. XXX. A. 59. XXXII. E. i5. XXXVII. A. 25o. — med föreslående af ett tillägg vid i5 § Riksdagsordningen, rörande Riksdagsmannavalen för BondeStåndet. XXVIII. B. 427. XXX, A. 58. — i följd af StatsRådsProtocollens fullbordade granskning. XXX. B. 220. XXXII. 215. XXXIII. A. 296. XXXIV. 4. A. 55. A. 115, i3o. A. 134- A. 169. XXXVII. U. 157. A. 158. XXXIX. A. 97. — rörande Casper Wijkmans anmärkningsanledning, i afseende på InkomstÖfverskottens disposition. XXXII. B. 2o3. XXXIII. A. 205. — i anledning af BorgareStåndets återremiss å Memorialet N:o 3i rörande ett tillägg i 5 Mom. i4 § Riksdagsordningen. XXXII. B. 3oo. XXXIX. A. 278. XLI. B. 338. XLII!.
Skulle detta försök till jemkning fruktlöst ailöpa, utvälje R.St. i sina särskilda plena, genom allmän omröstning, till en Nämnd, att förstärka det Utsk., till hvars handläggning målet hört, så att Ledamöterna blifva tretio af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 § föreskrifver, öfver den tvistiga frågan, och äge att densamma med R.St:s rätt afgöra”. Sedan uti 75 § blifvit omförmäldt hvad som erfordras för tillvägabringande af giltiga beslut i åtskilliga ärenden, säges vidare: ”Skulle två Ständ stanna mot Iva, förfalle frågan och förblifvc vid det, som tillförene stadgadt varit”. Innehållet af 36 §:s 3:dje moni. är följande: ”Skulle R.St. linna flera Utsk. vara af nöden, må de af Ständerna obehindradt tillsättas. Sådana Utsk. må dock ej befatta sig med andra ärendei), än dem, hvilka, eid. R.F. på R.St:s åtgärd ankomma. I frågSl om deras tillsättande galle tre Stånds pluralitet; men stadna två Stånd mot två, öfverlemne R.St. härutinnan sin afgörande rätt till Const:sUtsk.”. Om nu denna fråga skulle afgöras först efter att hafva blifvit till något Utsk. remitterad, så måste, enl. 73 och 75 §§:ne, för den händelse att 2 Stånd stanna mot 2, det afgörande beslutet uti frågan, hvilken ej får förfalla, fattas af det Utsk., som förut handlagt målet, förstärkt till ett antal af 30 ledamöter från hvarje Stånd; men nu hafva vi af det sist uplästa lagrummet inhämtat, att dylika frågor, som den nu förevande skola, derest 2 Stånd stanna mot 2, afgöras af Const.-Utsk.
Men genom folkskolans ställande pa statslot liar man uppdragit åt staten, öfver hvad mera är, än landets skogar, öfver alla allmogens barn, ett förmynderskap, visserligen för mycket i det enskilda familjelifvet ingripande, att ej vida öfverstiga all den blott yttre statsmaktens både befogenhet och förmåga, och dermed har man visst också för mycket både förbisett och åsidosatt, om ej äfven redan nog mycket skadat den barnavård, sorn ej från statens yttre, men endast från dess inre kyrkliga sida kan med framgång utöfvas, i det det den nemligen ombesörjes och handhäfves såsom en rent både kristlig och kyrklig religions-angelägenhet. Det må medgifvas, att äfven inom Sveriges landamären finnas på åtskilliga ställen en mängd fattigare familjer, som icke förmå sjelfva ombesörja sina barns nödiga uppfostan, och att på sådana ställen särskilda folkskolor på lankasterfot nödfallsvis kunnat beliöfvas. Men sådant är dock icke ännu på långt när förhållandet allestädes, ehuru visserligen folkskolan sjelf, såsom en allmänneligen tillbjuden statshjelp åt hemskolan, just verkar att göra sig alltmera behöflig..
Anckarsvärd, som understödde den förre, torde finna förtjent af eftersinnande, vederlägga Hr Ribbings förslag, och lyckas jag deri, så har jag med detsamma tillintetgjort Gr. Frölichs. Må det då tillåtas mig erinra, att det gifves en omvårdnad om landets väl, som till sin verkställighet icke kan begränsas af någon lag, utan måste vara anförtrodd åt någon makt och således måste vara anförtrodd den makt, som existerar när R. St. icke existera, nemi. emellan riksdagarna. Enhvar finner huru angeläget det är, att en gräns finnes för sedlars utgifvande; ty jag kan icke förutsätta en så krass okunnighet hos någon, att han icke vet att allt sedelmynt faller eller stiger i förhållande till dess mängd. Nå väl! I följd af denna naturliga orsak har Regei :n, vid beviljandet af hvarje octroj, varit angelägen att bestämma det maximum i sedelrörelsen, som borde vara banken tillåten. Denna vårdnad afser det allmännas vigtigaste angelägenhet; det afser äganderättens helgd. Nå väl! Nu frågar jag: åt hvilken annan makt, än konungamakten, skall man anförtro att bedomina nyssnämnda förhållande; eller huru är det rimligt att i privatbanklagen utsätta eller bestämma gränsen för hvad Sveriges rörelse fordrar? När nu alla hittills meddelta octrojer haft sitt maximum fastsläldt, naturligtvis i ändamål att icke missbruk med sedlars utgifvande måtte undergräfva industrien, hvarföre skall då icke äfven hädanefter ett så väsendtligt och nödigt correctiv få äga rum?
Dock som nyssbemälde Ständer, i afseende på 2:ne redan 1804 förekommande och hos deni anmälde dylika lottsedlar, medgifvit, att sedan dessa sedlars innehafvare, genom en al Fullmäktige minst 6 gånger i Sveriges officiella tidning införd kungörelse, fått sig förelagdt, att inom ett år, räknadt från den dag kungörelsen första gången var i tidningen införd, desamma, för utbekommande af det förfallna intresset, uti Riksgälds-kontoret förete, vid äfventyr att de i annat fall icke voro vidare gällande, skulle Fullmäklige ega att låta förnya den eller de lottsedlar, som före preskriptionstidens slut icke blifvit företedde, samt emedlertid, på förut iakttaget sätt, mot godkänd borgen, låta utbetala den derå upplupna räntan, så hafva nuvarande Fullmäktige, under anmälan, att Fullmäktige, i öfverensstämmelse med detta, medgifvit, att, emot ställd säkerhet, den å förstnämnde 3:ne lottsedlar i Riksgäldskontoret innestående och sedermera ytterligare upplöpande ränta finge utbetalas, hemställt, att Utskottet mätte bereda Rikets Ständers tillåtelse för Fullmäktige, att, efter iakttagande af hvad som i enahanda afseende Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 105. ( stadgades vid 1828—1830 års riksdag, jemväl få meddela den sökta förnyelsen af nu ifrågavarande lottsedlar. Utskottet, som ansett sig böra för Rikets Ständer anmäla den af Fullmäktige sålunda gjorda hemställan, får derjemte upplysa, att meranämnde förbindelser innehålla, att insättaren, af den förskrifna summan, eller hans länsinnehafvare, skulle derför under de 3 första åren, räknade från den 1 Mars 1750, njuta 6 procent årligt intresse och sedan deri 1 Mars 1753, i 100 år, 12 procent årligen, utan skyldighet att låta sig utlösas från denna eller de flera förmåner och rättigheter, som i Kongl. Kungörelsen den 25 Oktober 1749 finnas omförmälda.
Deremot; var det visserligen omöjligt för Regerin - 22 Den 4 April f. m. gen att, då beslutet fattades, med säkerhet förutse, att något lägligare tillfälle icke sedermera före riksdagens början skulle inträffa. Jag har emedlertid icke hört uppgifvas, att man ef teråt funnit så hafva varit fallet. Reservanten, Hr Trolle, synes antaga att R. St:r skulle uttryckt en önskan,' att K. M. skulle å deras förslag vägra sanktion, om icke »tillvaron al verksamma låneinrättningar för jordbrukets behof i någon väsentlig mån varit förhanden» vid den tid, då K. M:s beslut skulle fattas. Så kan jag lör min del icke tolka R. St:rs skrifvelse. Deruti säges nemligen bland annat, såsom reservanten sjelf citerar, att »då bankväsendet äfvensom andra kredit-anstalter, afsedda för särskilda slags behof, såsom sparbanker och hypotheks-föreningar, här i landet redan hunnit den utveckling, att, örn desamma fortfarande få ega bestånd och än vidare fortgå, något förtryck af långifvare mot de lånebehöfvande icke behöfver fruktas, synes icke heller någon betänklighet härutinnan mera böra hindra tillämpningen af en i sig sjelf riktig grundsats.» Häraf framgår, att R. Skr funno i penningeanstalterna intet hinder för lagens genomförande, och att de just önskade flera enskilda bankers oktrojerande, såsom ytterligare underlättande ändamålet, i stället för att reservanten deruti sett en ökad olägenhet. Det är visserligen sannt, att hypoteksbanken, vid den tid, då räntan frigafs, redan hade upphört att kunna för jordbrukets behof anskaffa lån emot 5 proc., men icke kan detta sägas hafva härrört från något långifvarnes förtryck emot de lånebehöfvande; utan detta kom sig af den höga räntan utom landet. Dessutom synes mig just den omständigheten, att hypoteksbanken redan före författningens tillkomst icke längre kunde tillhandahålla penningar, utgöra ett bevis, att jordbruket icke led någon skada af den nya författningen. Hade förhållandet varit tvertom, så att jordbruket förut genom hypoteksbanken hade fått penningar, men förlorat denna fördel samtidigt med den nya lagen, då hade tidpunkten för dess trädande i verket med skäl kunnat kallas ogvnsam för jordbruket.
Efter min uppfattning af grundlagarnes anda och mening, hade Utskottets behandling af förevarande mål bort för närvarande inskränka sig till att uppsätta och till Rikets Ständers vidare åtgärd öfverlemna en sammanfattning af hvad de särskilda Riksstånden dervid tiilgjort, utan bifogande af någon Utskottets mening eller betänkande i sjelfva saken.» lith. l/ill Ii. Sl.. Ural. Memorial lill Rikets Stander, i anledning af återremiss å Skrifvclsc-forslaget N:o 98. Expeditions-Utskottets Förslag, N:o 98. till Rikets Ständers nnderdåniga skrifvelse, angående fiskets vid Trysunda hamn, med dertill hörande lägenheter, försäljning till skatte, har af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet blifvit godkändt, men af Vallofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet återremitteradt, till följd af gjorda anmärkningar, enligt hvad Utskottet tillhandakommet Utdrag af Borgare-Ståndets Protokollför den 19 sistlidne Augusti upplyser, att de i Stats-Utskottets sednare Utlåtande, N:o 195, i det ämne, hvarom Skrifvelse-förslagert handlar, förekommande uttryck: c.att hinder icke borde möta för fiskets försäljning efter enahanda grunder, sorn vid tillförene skedd försäljning af kronofisken blifvit tillämpade», ej varit i Skrifvelse-förslaget införde: och ehuru Utskottet ansett Rikets Ständers i det återremitterade Förslaget uttryckta medgifvande, att ifrågavarande fiske må till skatte försäljas, vara tillräckligt utan någon antydning om sättet, hvarpå skatteförsäljningen borde ske, hvilket måste på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning bero, har Utskottet likväl, då tvänne Riks-Stånd funnit det vara af vigt, att omförmalde uttryck i den underdåniga skrifvelsen inflyta, trott sig böra uppsätta det nya Skrifvelse-förslag i ämnet, som nu vördsamt öfverlemnas under N:o 120.
Schreiberska kuren; Prot.-utdrag den 3 Maj -1848. 335 N:o 139, i anledning af vackt fråga om förändring i afseende å sättet för uttagande från Kongl, ränte-kammaren af de till vissa verk anvisade stats-anslag; N:o 140, i anledning af väckt motion, angående försäljning till skatte af en del kronan tillhöriga och till stats-verket indragna hemman och lägenheter; N:o 142, i anledning af väckt motion, angående upplåtande af krono-parken Furubacken åt Marums, Vinköls och Härlunda socknar; N:o 143, i anledning af väckt motion, angående tilldelning åt Björsätters sockens hemmansegare af skog från krono-parken Vestra Kin neskogen; N:o 144, i anledning af väckt motion, att å kronans egendomar bosatte husmän och torpare må nyttja mera tryggad besittningsrätt till sine toip och jorden; N:o 145, i anledning af väckt motion, att för domaren i Östra härad af Jönköpings län måtte anvisas annat boställshemman; och N:o 146, i anledning af väckt motion om befrielse för städerna i riket från från utgifter för krono-uppbörden, byggnad och underhåll af tullhus samt fångvården, och dessa utgifters uppförande på Rikets stal; blefvo samtlige dessa utlåtanden af Ståndet bifallna. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets menai N'.o 71, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande N:o 31; Dito N:o 72, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 49; samt Dito N:o 73j i anledning af återremiss af Utskottets betänkande N:o 50; och blefvo berörde memorial, såsom icke tarfvande någon åtgärd, lagda till hand lingar ne. S. D. Remitterades till Stats-utskottet ett af Ingemund Odin från Gottlands län till Ståndet ingifvet skriftligt anförande, i anledning af Banko-utskottets af Ståndet återremitterade utlåtande i 52 punkten at Utskottets betänkande N:o 42, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse. 336 Prot.-utdrag den 6
Den heter helt anspråkslöst »Jönköping«, af den lilla bäcken June, som straxt invid stadens vestra tullport, nästan obemärkt smyger sig från en däld ut i Vetterns vidöppna famn. Fastän ingen punkt här kan uppletas, som ej erbjuder en både ypperlig och omvexlande tafla, är det dock ej i samma höjd – rättare ej i samma djup – med staden, man bör välja sin ståndpunkt, för att riktigt njuta en bland naturens skönaste svärmerier. Det är på den sakta sluttningen, kallad »jordbron«, på södra sidan, der landsvägen löper från Skåne, eller bättre: från de herrliga höjderna i öster och norr, der Stockholmsvägen delar sig åt Eksjö och Grenna, eller bäst: Vestgöthavägens halsbrytande backar i vester, dessa »Dunkehallar«, som fått sitt namn af danske generalen Dunke, hvilken, i fordna tider, då Jönköping var befästadt, blef, under ett ströftåg för att bemäktiga sig staden, skjuten tvertaf der han satt till häst på det ofvanför belägna berget, hvarefter hans folk gaf eröfringsplanen på båten och drog sig tillbaka, när af den på utkik stadde befälhafvaren endast den vid sadeln qvarhängande undra delen återkom på den flyende, af blod öfverhöljda fålens rygg. På landsvägen, som slingrar sig mellan dessa klippors branter, vid sidan af buskbeväxta afgrunder, må läsaren någon lugn sommardag, då solen från sidan skiftar ljus och skuggor, i sakta mak, för att kunna iakttaga allt och länge njuta af hvad han ser – tilläggom: för att akta hals och ben – begifva sig ned till stapelstaden, hvilken egentligen borde heta »sjö- eller vattenstaden«, emedan den tyckes simma eller flyta på det våta elementet, hvilket hotar att uppsluka den, ungefär som Vesuvens lava slukat Herculanum och Pompeji. Från spetsen af Dunkehallar har färden ett ganska vådligt utseende.
Midt bland sina fäder, män o c h brö- der befinna sig de boerska kvinnorna, sysselsatta m e d att fylla de patronbälten, i hvilka de transvaalske krigarne förvara sin ammunition. GENERAL J O U B E R T. K OKTOBERVISA. T OG Ä R H Ö S T E N fasligt grå o c h kulen, J det kan ingen männ ' ska neka till, och att lätt man blir till lynnet mulen, så man knappast ejälf vet h v a d man vill. — Men trots detta säger jag ä n d å: hösten har sin trefnad, den också! ^ Hvarför lyssna till, hur regnet trummar mot ditt hus som förr m o t Noachs ark, hvarför lyssna till, hur stormen brummar, när den sliter löfven från din park? Fäll gardinen, lås för dörren slå och se till, h v a d h e m m e t bjuder på! Se, hur fint o c h putsadt nu härinne: höstrengöring nyss af stapeln gått! Uti byken ligger allt ditt linne, golfven sina nya mattor fått, och från kakelugnen flammar re ' n första brasan m e d sitt muntra sken. Vinden utanför hörs träden skaka. — Bry dig icke o m att titta dit — mor i köket håller på att baka, bättre då beundra hennes flit. Nyss hon inlagt gurkor, syltat lök — tacka henne vänligt för allt stökl Allt är klart att m ö t a kulna gästen: innanfönster klistrats in af mor, dubbelt foder bak du fått i västen, småttingarne profvat vinterskor, m a m m a går i nygjord paletå, • — din har skräddarn endast vändt uppå. Hvarför på den mulna rymden kika och din hjärna bry m e d regn o c h slask? Låt du hösten dystert få predika — blott » h u m ö r » du har, är kry o c h rask, och att solen finns i hemmet kvar, fast hon utanför visst strejkat har. Har du flyttningen så stökat öfver, bonat o m dig uti hemmets vrå, fått för resten allt, hvad du behöfver, hvårföre på hösten knota d å?
— Det visade sig således, att Carl Johans kyrka skulle kunna lemna utrymme för omkring 350 personer af garnisonen att bivista gudstjensten, men att, i sådant fall, den nu fria cirkelgången måste upptagas af bänkar i flera rader, hvilket otvifvelaktigt skulle föranleda ett för församlingen särdeles besvärande intrång, utan att ändå garnisonens behof blefve lillfredsstäldt. Att åter begagna denna kyrka till särskild gudstjenst på helgedagseftermiddagar, uteslutande för garnisonen, syntes komitéen af flera anförda skäl mindre lämpligt. Då komitéens efterforskningar således ådagalagt, att garnisonsförsamlingarnes behof i kyrkligt hänseende icke kunde tillfredsställas genom begagnande af redan befintliga lokaler, syntes komitéen följaktligen icke finnas annan utväg för vinnande af det med Rikets Ständers underdåniga framställning åsyftade ändamål, ån att genom nybyggnad bereda ett för garnisonens gemensamma gudstjenst lämpligt samlingsrum af erforderlig storlek. Beträffande dernäst frågan om gemensam undervisning för garnisonsregementenas skolungdom, hade komitéen vunnit upplysning, att af flerahanda skäl icke någon af de inom Ladugårdslands församling befintliga skolor kunde för ändamålet få begagnas. För dessa lärjungar, uppgående till ett antal af minst 80, Bi/i. lill H. St. Skrifvelse, JS:o 67. måste följaktligen inrättas en egen skola; men passande lägenhet härtill funnes ej inom Kronans hus; och hade i följd häraf komitéen för sin del föreslagit, att för garnisonsförsamlingarnes gemensamma behof måtte uppföras en i tvänne afdelningar anordnad byggnad innefattande kyrka och skola, för hvilken byggnad ganska lämplig plats funnes att tillgå å en Kronan tillhörig, vid hörnet af Storgatan och Styrmansgatan belägen tomt, hvilken för närvarande vore till Lifgardet till häst upplåten.
Orsaken, hvarföre en sådan mening vann pluralitet i Utskottet, bör ieke i ringa mån lillskrifvas den utsigt, som då förefanns, att genom en ändamålsenlig reservstat få ett, till antalet ökadt och mera tjenstbart, befäl i det hela, . hvaraf reserv-statens personal skulle vara pligtig att ”vid större rustningar i fredstid och alltid vid krig”, inträda i tjenstgöring. Jemte ärliga anslaget 16,666j R:dr hade afdelningen dervid fästat följande vilkor: ”Hvarjemte Utskottet får till förekommande deraf, att irriga föreställningar om ock ogrundade anspråk på rättigheten att å ifrågavarande stat öfverflyttas må gifva anledning till densammas missbrukande, hemställa, det Rikets Ständer ville till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med begäran, att Kongl. Majit täcktes, innan reservstaten träder i verkställighet, utfärda nådigt reglemente, angående sättet och vilkoren för officerares öfvergång å merberörde stat”. Men som de vilkor, hvilka Stats-utskottet nu föreslagit för inträde uti ifrågavarande reserv-stat, om de af Rikets Ständer godkännas, i sjelfva verket icke innefatta annat än aLt förvandla densamma till pensions-stat, hvarest inträde vinnes, nästan på samma grunder som i den nu befintliga, så anser jag hufvudändamålet med den begärda reserv-staten vara alldeles förfeladt, och vågar derföre vördsamt föreslå Rikets Ständer alt bifalla hvad afdelningen här ofvan framställt, såsom varande fullkomligt betryggande för enskild rätt och derjemte mera öfverensstämmande med statens fördel och billiga anspråk på någon tjenstbarhet hos reserv-statens personal”. Häruti instämde Herr Norin. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 86. 21 Af Herrar Werrn, Grape, Lindström, Fahlhem och Wedberg, som ansågo, ”det vilkor, Utskottet för öfverflyttning till reservstaten föreslagit, eller att dervid samma föreskrifter rörande ålder och tjenstetid skulle tjena till rättesnöre, som för närvarande för rätt till pension äro gällande, skola i väsendtlig mån tillintetgöra det ändamål, som med den föreslagna reserv-staten afses.”