Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om man tror sig finna, att Utsk. i några mer eller mindre vigtiga frågor utgått från en oriktig synpunkt; om man skulle anse, att nyckeln till den betänkliga ställning, hvaruti financerna för närvar, sig befinna, och som, jag anser mig böra tillägga det såsom min enskilda tanka, farhågan ändock gör betänkligare än den i sjelfva verket är, hvad Banken beträffar; om, säger jag, man skulle tro, att nyckeln till denna ställning lill någon del ligger, icke blott i en föregående lagstiftning, utan äfven i någon del af Bancostyrelsens förvaltning af lånerörelsen; om man derjemte hyser den öfvertygelsen, att en bankstyrelse bör hafva vid förvaltningen så fria händer som möjligt, och att denna förvaltnings gagn för det allmänna derföre i samma mån mäste bero mera derpå, att sjelfva de grunder, efter hvilka denna förvaltning sker, äro klara, bestämda och öfverensstämmande med enkla och sanna begrepp: så ligger tvifvelsutan häruti för hvar och en en ursäkt alt, i ett ämne af så mycken vigt för fäderneslandet, uttala och söka motivera sina åsigter; och det är af sådan anledn. som jag tager mig friheten deltaga i denna debatt. En värd ledamot, den som yttrat sig näst före mig, har nyss uttalat en stor och vigtig sanning, och jag vill derföre börja med att taga densamma till utgångspunkt, — äfven särskildt derföre, att denne talare är ledamot af Bancostyrelsen, — för att sedermera undersöka huruvida dels BancoUlsk:s förslag, dels den tillämpning, som den värde talaren sjelf gjort på det praktiska, stå i öfverensstämmelse med denna sanning. Den värde talaren yttrade nemi. — och jag instämmer till alla delar i detta yttrande, — att man, hvad financerna beträffar, icke af kärlek till nya ide'er bör alltför hastigt uppoffra det bestående.
Att den år 1850 vidtagna förändring af läroverket på Carlberg, hvilken sannolikt haft för ändamål att afhjelpa de här ofvan uppgifna olägenheterna, icke blifvit vidare utsträckt, än som då skett, så att jemväl de två nuvarande lägsta klasserna borttagits, lärer hafva varit föranledt deraf att undervisningen inom elementar-iäroverken uti vissa ämnen ej ansetts vara så ordnad, alt derstädes kunnat bibringas eleverne det för upplagande i nuvarande tredje klassen å Carlberg nödiga kunskapsmått; men efter de regleringar af elementar-läroverken, som dels år 1849 och dels näsllidne år egt rum, bar förhållandet utan tvifvel blifvit så förändrad!, att nämnde hinder för den ifrågavarande indragningen icke vidare förefinnes. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då Utskottet anser det vara nödigt att eleverne vid Krigs-akademien fortfarande, på sätt hittills egt rum, fortsätta de humanistiska studierna jemte de militära, hvadan Utskottet ej kan biträda den del af Herr Montgomerys förslag, som alser ett fullkomligt uteslutande från läroverket af de studii-ämnen, hvilka ej speciell tillhöra militärfacket, får Utskottet härigenom vördsamligen tillstyrka Rikets Ständer Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o Hl. 5 alt uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj-.t behagade taga i Nådigt öfvervägande, huruvida icke de två lägsta klasserna vid Krigs-akademien på Carlberg må kunna indragas, eller om icke åtminstone djlik åtgärd må kunna ega rum med nuvarande första klassen vid nämnde Akademi. Herr Montgomery har uti sin motion jemväl ifrågaställt alt det nu å Marieberg befintliga högre Artilleri-läroverket skulle till Carlberg förflyttas, men då sådant icke kan ske utan stora byggnadskostnader, hvilka svårligen torde motsvaras af förde larne utaf en dylik förändring, finner Utskottet sig böra afstyrka ifrågavarande förslag. Stockholm den 4 September 1857. Reservationer aj Herr lVeidenhielm, E. 0., hvilken anförde:
Motionären föreslog således: i.‘o^) alt, med bibehållandet endast af de nu varande olika vigt-systemen för medicinalier samt ädla metaller, alla öfriga varor må vägas efter den allmänt kända victualie-viglen; och 2:0} alt, med bibehållande af det för strömming, sill och andra sallvaror brukliga målet af 2\ kappar på tunnan, all mätning af torra varor må hädanefter beräknas till 32 kappar på tunnan och det rågade målet, såsom ledande lill osäkerhet, godtycklighet och tvister, försvinna. — Oin della af Rikets Ständer bifölles, ansåg motionären året 1842 vara den lämpligaste liden, ifrån hvilken dess bruk kunde laga sin början. Häremot har Herr Lif ren, Johan Pehr, som uti afgifvel anförande ansett förrberörde motion hafva den bestämdaste syftning alt lägga hinder i vägen för de kloka åtgärder i denna vigtiga national-angelägenhet, som genom Regerings och Ständers samverkan under 1823 och 1828 årens SO Lagsamt Allm. Best'.- och Ehon-Utskottens Betänkande, K: o 58.
Den vill bli det äfven i den mening, att den håller sina spalter öppna för oss och rent af väntar på vår personliga uppmuntran. Vi få der meddela våra erfarenheter, gifva och begära råd, påpeka brister, som vi funnit i samhällsoch sällskapslif, och möjliga förslag till dylika bristers afhjelpande. Kort sagdt, Idun vill främja våra — och med våra äfven medelbart hemmens intressen. Ty » qvinnan och hemmet » är ju ändå en koordination, som ej lätt kan brytas. m Luther om qvinnorna. I dag hade vi åter träffats. Samtalet hade under en stund förts om hvarjehanda bagateller, tills ändtligen det mest affruar, som må hända aldrig känt lyckan handlade, men också det för oss båda mest att få smeka ett älskadt barn, eller som kära ämnet, barnen, åter blef föremål för vårt redan i deras lifs första dagar beröfvats räsonnemang. » Jag är öfvertygad, » sade fru Caroline, » att edra barn, I förekommen eder nog mången gäng med eder myckna lediga tid öfverflödiga mina barn alltid skola hålla mig räkning för här i verlden. Om ock många sorger varda alla mina uppoffringar, all min kärlek; ty jag eder besparade, så går ock en qvinnas högsta eger hela deras förtroende och är för dem som glädje förlorad för eder, den glädje nämligen, en kär syster, en väninna i detta ords bästa Och bli de en gång gifta, skall som består i att med uppmärksamhet följa bemärkelse. de små älsklingarnes tillväxt och förkofran jag dock alltid qvarstå som deras första kärD e t samband, som allt sedan deras barnasamt i medvetandet att för dem vara oersättlig. lek. år förenar våra själar, kan icke upphöra förr Och dock — huru många barn finnas ej, hvilka hvarken hafva far eller mor, och än med döden. » Den yngste sonen hade just fått en präktig som skulle ömkligt omkomma, om ej den offentliga välgörenheten förbarmade sig öfver dem! anställning vid statens jernvägstrafik, hvarför jag Barnhusen och uppfostringsanstalterna äro vanaf upprigtigaste hjerta deltog i moderns glädje ligtvis öfverfylda. Betänken blott en gång, öfver att äfven denne nu var en rangerad karl.
Beträffande den Forssemansha donationen vid Söderköpings lägre elementarläroverk inhemtas af läroverks-kollegii utlåtande, att den till sagde donation hörande frälseqvarnen Byqvarn blifvit genom af Domkapitlet i Linköping faststäldt kontrakt utarrenderad för en tid af 30 år, räknade från den 14 Mars 1860, mot en afgift af 20 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, att vid hvarje arrendeårs slut lösas med penningar efter länets markegångspris, med tillökning af 50 öre forsellön för tunnan; att vidare, enligt berörde kontrakt, arrendatorn är pligtig att den 14 Mars 1866 och sedermera hvarje år vid samma tid erlägga jemväl en annan mindre afgift, 1 tunna 8 kappar råg, hvilken spanmål äfvenledes skall lösas med penningar, men utan tillagd forsellön; utgörande denna afgift ett slags arrende för den läroverket tillhöriga s. k. qvarntäppan, för hvilken en årlig afgäld förut under längre tid blifvit erlagd till den, som arrenderat den till samma donation hörande frälse-utjorden Thyketorp; samt slutligen att i följd af nyssnämnda bestämmelse i arrendekontraktet alkomsten af denna utjord, hvilken enligt nu gällande kontrakt, som löper till ända den 14 Mars 1865, utgör 18 tunnor spanmål och med 226 R:dr 80 öre är inberäknad i en af kollegernas löner vid ifrågavarande läroverk, från sagde tid anses komma att under - Bil. M 7 d) lill Kongl. Majus Nåd. Prop. JV? 1, om Statsverket 1862. 41 derstiga detta belopp.
Den österrikiska regeringen koncentrerade sig den tiden i furst Met-ternichs person och han önskade endast på ett visst sätt erhålla kunskap 0111 vissa saker; mai \ påstod en kort tid, för att sprida den tron, att österrikiska regeringen vore frisinnad, att redaktionen af den nya tidskriften skulle anförtros åt den berömde skalden och författaren Ugo Foscolo, känd för sina frisinnade tänkesätt. Men detta var endast bedrägliga förespegljngar. I verkligheten nödgades man sedan i Milano börja utgifvandet af en ny, regeringen mycket underdånig tidskrift med titeln Biblioteca Italiana, som dock mellan 1815 och 1830 spelade en viss roll, emedan många tortjenstfulla författare skrefvo deri. Då inga politiska argument inblandade sig deri, kunde den sägas röra sig temligen fritt, om också tidskriftens tendens tydligen framträdde under Montis och Giordanis auspicier, nämligen att bilda en motvigt med. de ultraromantiska tendenserna hos de liberale af Manzonis skola. Dessa tendenser hade på det tydligaste framträdt i en ryktbar tidning, som började utgifvas 1818, men egde bestånd föga mer än ett år. Dess titel var Conciliatore och den undertrycktes af Österrike, som ansåg, att den gaf upphof åt revolutionära idéer. Romantiken ledde som bekant sitt ursprung från detföregående seklet. Rousseau och Diderot i Frankrike, Les-sing, Goethe, Biirger och Schiller i Tyskland hade befrämjat den. Studiet af Shakespeare hade i början inspirerat den romantiska skolan i Tyskland; romantikens framträdande ånyo i Ossians sånger, Walter Scotts romaner och Byrons poemer samt den uppmärksamhet, man vid den liden började egna folkets sånger, ballader och legender hade upplifvat ej blott folkets fantasi utan äfven skriftstäl-larnes kallare inbillningskraft. I Italien började romantiken slå larm förr än i Frankrike; Alessandro Manzoni och hans vänner, markis Ermes Visconti, Guglielmo Berchet, Silvio Pellico och Piero Maroncelli inledde kriget mot reglerna, retoriken, pedanteriet, den klassiska stelheten.
Jag underställer hvarje sakkunnig man om jordägaren ej bättre känner, eller kan känna sin ovanskliga ränta, än denna bevillning, hvars fördelning och täta omfördelning mellan stad och land, mellan län, härader och socknar, han troligen aldrig får öfvervara och till hvars conlrollerande han icke äger någon möjlighet, i fall skickligheten än funnes: om det är svårare att debitera persedlar, å hvilka beloppet alltid, och priset ofta är det samma, än alt, sedan bevillningssumman för ett visst district blifvit funnen, dividera den pä alla dessa ärligen vexlande skillingeoch runslycksvärden, som vid jordens klyfning i små lotter uppkomma. Också är det icke genom ränteuträkningen, detta gamla och välbekanta arbete, väre häradsskrifvares lid blifver otillräcklig; det är fastmer genom samtidens hunger efter osanningar i form af siffer-tabeller, dem man benämner statistik. Det är tid, säger motionären, att Statens embetsman upphör att med ett slags husbondrält sjelf af skattdraganden utlaga sin aflöning. Ja! dessa för hatade husbondrätler, dem man nedifrån med stigande tilltagsenhet påtränger, dem man ofvanifrån, genom en irrlärig philantropi, ständigt inskränker, det äro likväl de, som, i sina stora eller små former, utgöra obemärkta men kraftiga murar mot allt våld och förtryck, från hvilken sida det än ina komma; de äro ordningens sanna värn, de äro den störste husbondens säkraste stöd, emedan de äga sitt i honom; de äro ock allmänhetens, emedan de pä henne sig fota. Bortrifvom dem, såsom, Gud bättre, alltförmycket börjadt är; och på detta tillplattade samhälle, der allt blifver en kal och ohägnad slätt, skola snart hvirfvelvindarne, uti det stoft de uppröra, inrycka spillrorna af den thron, man stält ensam, skyddad blott af ett pappersblad.
Befrielse, för framlidne Presidenten J. P. af Billberghs efterlemnade Euka och barn, från den honom i lifstiden ådömda ersättningsskyldighet för den efter Upbörds-Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. II. R. 216. E. 77. — för Kronoraagazins-Förvaltaren i Warberg, Anders Ohrvall från honom ådömd ersättningsskyldighet till Stats-verket. IX. U. 210. A. 247. E. 291. — för Rusthåll inom Kungsörs Fögderi från dagsverkslösen. Se vidare Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4. — för Statens embelsoch tjenstemän från utgörande af bevillning å löner och pensioner. Se vidare Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4. Begrafningshjelp, angående uphörande af skyldigheten att aftjena densamma ni. m. I. R. 24. Bennich, Major G., angående af honom sökt ersättning för innehafda häst-hemmans-ränlor vid f. d. Westgötha-Kavalleri-Re ~ gemente. II. R. 216. Berga boställe, angående eftergift af arrendeskilloadsersättning för. Se Stals-Utskottels Betänkande N:o 100. Bergelin, M. J., f. d. Handlande, angående afskrifning af dess Sterbhusdelägares skuld till Banko-Diskont-verket. Se Afskrifning. Bergenstråhle, Majoren F., angående dess ansökning om eftergift af skuld till Banko-Diskont-verket. Se Eftergift. Bergs-Collegium, angående vackt motion om reorganisation deraf, samt om Ordförandebefatlningens bestridande under tiden tills denna reorganisation kan blifva verkställd. VI, 86, 226. VIII. B. 359. A. 378. Beräkning af Tull medlen, Salu-Accisen, Postmedlen, KarlaSigillata-Afgiflen och llusbehofsbränneri-medlen. Se Sjötullsmedlen.
St:rs beslut i afseende på tullen å tackjernsexporten och, såsom jag nämnt, bifaller K. M:s Propos. rör:de hammarskatten, tror jag, att raan gjort allt, hvad som kan begäras i och för lättnad i bergshandtering. Frih. von Schulzenheim, David Theodor: Ett ämne af den vigt som det ifrågavande fordrar att under discussionen motiver en eller flere gånger åberopas, hvilket annars är öfverflödigt. Jag anhåller derföre om ursägt, om jag således kommer att upgifva skäl som förut blifvit iinförda. Den K. Propos: n innehåller ett förslag att från skatt frikalla de jern fabrikanter, som ligga utom bergslag men vidrör icke dem, som ligga inom bergslag. Redan detta är en vigtig hufvudpunkt. Jag begagnar uttrycket fabrikant emedan jäg anser denna näringsgren icke såsom en handtering utan ställer den i parité med hvarje annan fabrikation, och man måste väl erkänna att svårligen gifves någon ringare fabrikation, då fabrikanter köper kol och tackjern för att deraf producera stångjern. TJtsk. har afstyrkt K. M:s Propos., men jag vill nu framlägga de skäl, hvarpå jag anhåller om bifall till denna Propos. Utio motiveringen förekommer ett ämne, som redan är vidrördt af Hr Akerman nemi. att bergsegendomarne stigit i pris. Detta har samma talare redan vederlagt. Utsk. säger, att det anser billigt, att någon jemkning åstadkommes. Jag tror, att det är en oriktig grund att så se saken. Bruksegarne önska icke någon nådegåfva utan endast rättvisa. De som ligga utom bergslag, önska att blifva befriade från dem ålagda rotering och sättas i parité med alla andra näringar. Hr Bildt har ansett tackjernstillverkningen hafva gått framåt, hvilket åter icke skulle vara händelsen med stångjernsfabrikationen I anledn. häraf får jag erinra, att ju mera en handtering på vetenskaplig grund går framåt, destomindre vinst kan man påräkna, och då skatten utgår in natura, blir densamma så mycket tyngre. Ingen fabrikation i Sverige är med den noggranhet taxerad till bevilln. som jernfabrikationen.
I fråga om Usta punktens Usta och 2:dra moment, angående aflöningen för Ilepartements-chefen i Civil-departementet och de tre Stats-råden utan departement, beslöts, alt, med ogillande af Utskottets förslag, bestämma aflöningen för den förstnämnde till 13,500 R:dr och för de sednare till 10,500 R:dr, allt Riksmynt. Vidare nedsattes hvad af Utskottet föreslaget blifvit i lön för Departementets Expeditions-ehef till 5,000 R:dr; för hvardera af Expedilions-sekreterarne lill 3,500 R:dr samt för hvardera af Protokolls-sekreterarne och llegistratorn till 3,000 R:dr Riksmynt; för Presidenten i Kommerse-kollegium lönen till 6,000 R:dr eller inberäknadt det arfvode, han åtnjuter från Manufaktur-diskont-fonden, nemligen 1,500 R:dr, till 7,500 R:dr; för 5:ne Kommerse-råd med 500 R:dr för hvardera; samt för 2 Sekreterare i Kollegium lill 3,000 Il:dr för hvardera; för Öfver-direktören vid Landtmäteriet tdl 5,500 R:dr; lör Konungens fogat till 3,000 R:dr; för Sekreteraren i Öfver-ståthållare-embetet lill 2,000 R:dr samt för Polisens vidmagthållande i hufvudstaden till 22,820 R:dr eller det belopp, som dertill för närvarande utgår; äfvensom för Ofver-direktören vid Allmänna Vägoch Vattenbyggnader till 5,500 R:dr, allt Riksmynt.
Uranias roliga verser samt den glänsande sluttablån, där alla de nio muserna visade sig i en vackert anordnad grupp, och där Melpomene i svart med lagerkransen om pannan, en hög för att icke säga högtidlig geEtt kvinnligt rösträttsmöte hölls härstä- stalt, tog sig präktigt ut mot de öfriga i ljusa des i tisdags afton uti Arbetareföreningens stora färger och graciösa ställningar framträdande sal, hvilken var alldeles fullsatt, så godt som uteslutande af kvinnor utaf olika samhällsklasser. muserna, afslutade på ett lyckadt sätt den På uppdrag af Stockholms allmänna kvinnoföredramatiska afdelningen. Belåtenheten var allning, hvilken anordnat mötet, höll fru Buggemän både hos de åskådande och de uppträ- Wicksell inledningsföredraget. Huru skulle kvinnorna bäst bära sig åt för att få del af rösträttsdande. arbetet? Jo, de skulle göra som männen: gå in i Men så var det också en tacksam publik rösträttsorganisationen. De kvinnor, som ej hade att uppträda ror. Det var en växelverkan tid att deltaga i själfva agitationen, kunde bidraga med anskaffande af agitationsmaterial. De kunde, mellan gifvare och emottagare, som var högst om ej annat, skicka sina hushållsräkningar. Kvinlifvande. Hvarje kvickhet senterades hörbart, norna måste göra något själfva, taga del i röstoch det endast förhöjde stämningen, om någon rättsdiskussionen och därvid häfda sin egen sak, af de gudaborna själfva ej kunde återhålla ty det var alldeles gifvet, att den allmänna rösträtten borde omfatta äfven kvinnan. ett leende. Applåder för öppen ridå föreVid den därpå följande diskussionen hade den komrno i mängd. allmänna rösträttens anhängare sin hufvudtalaEfter den animerade supén började talen, rinna uti fru Kata Dalström. Hennes mening blef omväxlande med vackra sångnummer af en den segrande, enär mötet slutade med att uttala mångtalig fruntimmerskör. Telegram från sig för, att kvinnorna borde arbeta för den allmänna rösträtten. Vidare beslöts att ingå till röstfjärran och när upplästes.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall lill och dels återremiss af ifrågavtde Betänk., framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till detsamma och. då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förkläde sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogos ånyo och biföllos Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 7:de och litte dennes bordlagde Utlåtrn: Nto 5, i fråga om anläggande af en undervattens-telegrafledning mellan Skåne och Preussiska kusten; samt Nto 6, i ani. af väckt motion, om särskild ersättning åt postbonde, då han nödgas på sin skjuts-station afbida postens expedierande. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 7:de och litte dennes på bordet lagde Betänk. Nto 20, i ani. af väckt motion om ett tillägg, rörande inbördes testamente, till 16:de kap. 3:dje §:n Arfda-Balken. 382 Den 14 Februari f. m. Sedan, uppå begäran af Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, den vid Betänk:t fogade, af Hr Carlén afgifne reservation, blifvit uppläst; yttrade Hr Dalman: På grund af hvad denna reservation innehåller, yrkar äfven jag alslag å Betänk:t. Mig synes det föreslagna tillägget till 16 kap. 3 § Ärfda-Balken, långt ifrån att göra lagen tydligare, åstadkomma motsatsen, och, i stället att vägleda domaren, tvertom missleda honom. Jag anser äfven i allmänhet ganska betänkligt, att, när man i öfrigt bibehåller grundsatserna i 1734 års lag, försöka sig med att mästra eller göra tillägg i redaktionen, emedan äfven i detta hänseende nämnde lag säkerligen är ett erkändt mästerstycke. Hr Olivecrona, Knut:
Propos. N:o 43. §• 2- Nu kan så hända, att fartyg, hvaruti Negrer eller andra personer blifvit intagna lör att bringas i slafveri, varder anhållet, innan det från hamnen utgått eller efteråt under resan, eller inträffar annan händelse, hvarigenom de till slafveri å annan ort ämnade försättas i frihet innan de kommit att såsom slafvar på sådan ort användas, föryttras eller annorledes till annan öfverlemnas, då skall den, sora sjelf eller genom andra, inköpt eller på annat sätt bemäktigat sig desse i fartyget intagne personer, så oek Skepparen eller Befälhafvaren å det samma, straffas med fästningsarbete ifrån fem till tjugu år. Och varder all misshandling, som å sådane till slafveri ämnade personer om bord å Svenskt skepp föröfvas, efter Svensk Lag ansedd och straffad. §. 3. Hvar som utrustar, befraktar eller låter befrakta fartyg, att lill slafvars förande användas, eller, med kännedom af sådant ändamål , förskjuter eller anskaffar medel till utrustningen eller befraktningen , ingår försäkring, biträder med slafvars inköp eller försa Ijning eller på annat sätt bjuder, leger, hjelper eller råder annan lill handel med slafvar, Bil. till K. M. Md. Propos. N:o 41. 13 eller deras hort föran de, så alt gerningen derigenom sker, straffas lika med den, som gerningen gjorde, efter thy som 1 och 3 §§. stadga. All mindre delaktighet i brottet anses, efter de i 61 Gap. 2 och 3 §§. MissgerningsBalken stagade grunder, med penninge-böler eller fästning med eller ulan arbete, efter omständigheterna. Sådana böter skola fördelas, på sätt om förverkade skepp eller gods uti 8. §. sägs. §• 4.
Angående förestående ämnen, hafva till Utskottet blifvit remitterade följande motioner, »emligen: l:o af Riksdagsmannen utaf Hedervärda Bondeståndet Josef Holm från Stockholms län. i ändamål att tillvägabringa ett enklare, samt både för Presterskapet och församlin - Allm. flesv.- ock Ekon.-Utsk Utlåtande No 44. 7 garne ändamålsenligare sätt för det förras aflöning, än som skulle vinnas medelst nådigt bifall till Rikets sednast församlade Ständers hos Kongl. Majit i underdånighet framställda, och på Dess höga pröfning beroende, anhållan om allmänt införande af så kallade Pasloralie-konventioner, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer nu måtte, uli underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes vid frågans afgörande i nåder fästa afseende på följande hufvudsakliga omständigheter, nemligen: att i mån af inträffande ledigheter af Kyrkoherdeoch Kapellans-beställningar, Prest-tionden indrages och i likhet med Kronobonden till Statsverket inbetalas, med rättighet dock för tiondegifvarne att densamma lösa efter markegångspris; att så väl Kyrkoherdarnes som Komministrarnes boställen lörsäljas till skattehemman, i den ordning Förfaltningarne stadga, men med vilkor att nödiga husrum vid hemmanen för Prest och dess familj jemte foder och bete för ett visst, efter Pastoratets klass lämpadt antal kreatur, tillika med vissa tunneland jord, undantagas, under förpligtande för hemmansegarne alt de undantagne bostadshusen framgent bygga och underhålla; alt Presterskapet af Staten förses med kontant penningelön, antingen lämpad efter hvarje församlings folkrikhet och vidd samt följaktligen afpassad efter den större eller mindre möda, dess vård förarsakar, eller ock bestämd sålunda, att sammanräknade summan af de till en och samma klass hörande boställens taxeringsvärden fördelas lika på antalet af pastorater eller komministraturer inom klassen, och det sålunda uppkommande beloppet utgör lön åt innehafvare af pastorat eller komministrafur, som tillhör berörde klass; alt den mindre tionden alldeles upphör, likasom afgifterna för de så kallade minisleriella förrältningarne, eller lysning, vigsel, barndop, begrafning m. m., eller ock, derest dessa afgifter finnas böra utgå, att bestämd taxa deröfver utfärdas. 2:o af Ledamoten utaf Vällofliga Borgareståndet Herr Fr.