Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr af Wittgard', Orsaken dertill har varit den , att Franska äpplen föras ifrån aflägsnare orter, än andra äpplen, och att transportkostnaden således är dyrare. Uti Skåne och Rikets Södra provincer har man äpplen nog, äfven som här ibland, utan att man behofver förskrifva denna vara från Danmark och Tyskland. Ett annat förhållande är det med den utmärkt goda frukt, som någon Skeppare ibland kan hafva med sig hem från Frankrike , den han bör kunna få förtulla, om den tålt transporten. 99° Den 22 Augusti /, m. Herr Cederschjöld: Har Utskottet ej haFt annat skäl , så kan jag ej antaga det, då det är fråga om att belägga en vara med Tull. Jag tycker mig likväl finna ett skäl, som talar för saken , nemligen att de franska renetterne äro af ädlare beskaffenhet än de tyska äpplen , hvilka pä visst sätt kunna anses tor inhemsk product. Men jag hemställer likväl, om icke man kunde sätta 35 procents tull på båda» Herr af Wingård: Det är utan tvifvel, att Renetterne äro bättre, än lökäpplen och dylik frukt. Dessutom blifva de genom den längre transporten lättare förskämde, Derföre tror jag, att Tullprocenten på dem bör vara mindre. Herr Grejven och Landt Mar/kalken gjorde proposition till bifall af den å Franska Äpplen och Renetter af Utskottet föreglagn# Inkommande Tullprocent, Bifölls» Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln önskade, att Inkommande Tullen å alla andra slags Äpplen borde till 50 procent bestämmas. Ropjdes Ja. Herr Cederschjöld-. SedaD denna Tulltaxa Den 22 Augusti f. m. Bil änteligen är genomgången, anhåller jag att få göra en erindran» Jag har funnit i den förra taxan vissa artiklar, utsatte till frihet för Tolag; detta saknar jag i denna , och anhåller om upplysning , af hvad orsak derom ej är nämndt. Herr af JVingSrA: Tolagen kommer att inflyta uti undervisningarne till taxan , hvilka i samråd med Oeconomie-Utskottet komma att uppgöras.
Lagerbjelke bifall med den förändring, att vid §:s slut tillädes orden: ”eller, såvidt införsel af bränvin från utrikes ort varder tillåten, att densamma blifvit vederbörligen förtullad”, samt hemställde derjemte, enär således meningarne om början af denna § icke varit delade, om R. o. Ad., med sig förbehållen rätt, att sedan pröfva det föreslagna tillägget, bifölle Utsk:s nu afgifna förslag till 49:de §:n. Ropades Ja. Efter sedermera först till bifall och derefter till afslag å det af Gr. Lagerbjelke föreslagna tillägg framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall å sagda tillägg framställd och besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han härvid funnit Ja öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Jag vill icke begära omröstning, ly jag förmodar, att Gr. Lagerbjelke efter vanligheten vinner. Men jag reserverar mig mot beslutet, derföre, att det är oegent - 382 Den li Oktober. ligt. Det katr ju hända, att K. M. tillåter bränvins tullfria införande, och då har denna § ingen tillämpning. 4lista punkten, ang:<le § lil. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Uti sista plenum, då fråga förevar om straffbestämmelserna uti 39:de §:n, tog jag; mig friheten fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på de resultater, till hvilka man skulle komma vid tillämpningen af de förvandlingsgrunder, som här af Utsk. blifvit föreslagne, samt att för andra resan oloflig bränvins-utminutering skulle den sakfällde komma att dömas nära nog till högsta kroppsplikt. Om förbrytelsen inträffade på en söndag, vore han, vid bristande tillgång på böter, ovilkorligen förfallen till högsta kroppsplikt, hvartill ytterligare kommer det tillägg, att man utmäter allt hvad han eger och insätter honom för återstoden.
!:o Allmänna Disconten eller utlåningen nied om sättnings rätt. Skuld. Den 31 December År 1841. Till Banken för begagnadt Creditiv 1,04-1,050 1,196,050 — - „ för utelöpande Assignationer 61,950 3,950 „ Medel innestående å serskild Cassabehållning Discretioner och arfvode» Yed . Fördelning på Districter, Näringar och Yrken af Malmö Låne-Contors, vid slutet af åren 1841 och 1842 utestående Lånefordringar på namnsäkerhet med omsättningsrätt, en ligt gjorde anteckningar. Districter. Antal. Summa. Antal. Summa. Malmö Stad .. 119 109,350 . lil 111,280 Malmöhus Landtmannanäringar 943 517,300 1,142 580,450 < Stadsmannanäringar 199 180,050 185 186,630 Tjenstemän och diverse personer . 224 122,460 215 114,500 1,366 819,810 1- 1- 1,542 881,580 '78 Litt. D. Sammandrag öfver Handelsoch iNärings-Disconternes rörelse, medelst till dem anvisade fonder under åren 1841 och 1842. l:o Stockholms Handelsoch Närings-Discont. Den 31 December Skuld. Af Rikets Ständers Bank för utlåningen upplåtne medel Reservfond med ränta derå 1,750,000 210,000 — - 2,040,000 220,500 Tillgång. Skuld. Den andel af vinsten, som ej blifvit under året lefvererad För utlåning upplåten fond Utelöpande Assignationer på Banken Influten balancerad lagsökningskostnad. Skald. För utlåning upplåten fond 250,000 350,000 Tillgång.
J:o Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Berättelse till Riksdagen år 1850; hvar - 11 Prot.-Utdrag den 7 December 1850. emot den samma Berättelse bifogade, af kommitterade för tryckfrihetens vård afgifna Be rättelse, lades till handlingarne. 2:o Bemälde Justitie-Ombudsmans Embetsberättelser för åren 1848 och 1849; 3:o Motion af Nils Strindlund från Wester-Norrlands län, angående de i öde punkten af Ridderskapet och Adelns privilegier den 16 Oktober L723 samt S:de Kapitlet 2:dra §:ns 8:de och 9:de momenter Rättegångs-Balken omförmälte civila och kriminella måls upptagande och behandling i stad af Rådstufvu-Rätt, samt å landet af Härads-Rält; 4:o Petter Claessons från Elfsborgs län motion, om ändring i straffet för förfalskning och utprångling af falska Privalbankssedlar; samt 5:o Johan Lekbergs från Örebro län motion, rörande upphörande af föreskrifterne om revisionsskillings nedsättande i vissa mål. Den 7 December. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets memorial N:o 2, angående tillökning i Utskotte s tjenstemannapersonal. Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 sistlidne November, i anledning af åtskillige utaf Rikets Ständer vid sistförllutne riksmöte föreslagna lagförändringar. Ståndet beslöt, att denna nådiga skrifvelse skulle till Expeditions-Utskottet öfverlemnas, med anmodan, att om innehållet deraf meddela underrättelse i det Riksdagsbeslut, som kommer att utfärdas. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Utslcotlet Kongl. Maj:ts nedannämnde till Rikets
Hanco-Utskottets af Högvördiga PresteStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, bifallna Memorial, N:o ig', till Rikets Ständer, i anledning af 1827 års RevisionsBerättelse, rörande ändring uti 3 Art. 2 §. iSancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 83. 127 2 Mom. aF det Reglemente För Odlingslån, som, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse, den 20 Januarii 1824, bliFvit till allmän eFterrättelse utfärdadt, och genom hvilket Memorial bliFvit tillstyrkt, att berörde Artikels 2 §. 2 Morn. måtte erhålla Följande lydelse: ”Dessa Löftesmäns vederhäftighet bestyrkes 3F Konungens Befallningshafvande eller Domaren i orten; ”hvarjemte så väl Låntagarens som Löftes”männens egenhändiga underskrifter, så ”Framt de ej tecknas inför Konnngens Befallningshafvande eller Domstolen, böra ”bevittnas af Domaren, Pastor i Församllingen eller närmaste Kronobetjent, jemte ”ett annat på en gång närvarande ojäfvigt ”vittne,” bar, på grund af dervid gjorda anmärkningar, blifvit af Höglofl. Ridderskapet oeh Adeln återremitteradt till BancoUtskottet, äfvensom af Välloflig^ BorgareStåndet, i ändamål derjemte, att det ämne, som deruti omförmäles, måtte behandlas af Bancooch Lag-Utskotten gemensamt. Anmärkningarna innefatta hufvudsakligen: att, som uti Rikets Ständers JustitiasOmbudsmans, från Riks-Stånden till LagUtskottet remitterade allmänna Berättelse, sidorna 5o—5g, förekomma framställnin - 128 Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 83. går i det ämne, sorn Banco-Utskottets Memorial afhandlar, denna fråga borde gemensamt med Lag-Utskottet behandlas; samt att, om
» Hvad beträffar att han yttrat, att detta skett till förmån för några vissa personer, så får jag nämna att ett motsatt förhållande egt rum, itliy att bankofullmägtige städse handlat i öfverensstämmelse med bankens och det allmännas intresse, ej till föripån för några vissa personer. Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla denna punkt af Banko-Utsk:ts förev:de Betänk. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: Jag har begärt ordet, för att tillkännagifva, det jag icke i alla delar instämmer med Frill. Gripenstedt. Jag har icke velat ålägga banken någon ny skyldighet utöfver den att med mynt inlösa sina sedlar; men jag vill visa att banko-fullmägtige, med fördel för banken, kunna utlemna silfverplantsar för bättre pris än mynt, och för bättre pris än det af Hr Lindström föreslagna af 36j rdr för en mark Iiölnisk vigt finsilfver. Den i Mars f. m. 17 En rdr rmt innehåller 1^ ort fint silfver och ^ ort koppar, och en sådan rdr är hvarje sedelinnehafvare berättigad att få för hvarje rdr i sedlar. Nu beräknas likväl myntets värde i förhållande till utländskt mynt endast efter den qvantitet fint silfver, det innehåller, och är likaledes det uppgifna värdet 36§ rdr rmt för en mark Kölnisk vigt fint silfver beräknadt efter ett värde af 1| ort fint silfver för en rdr; derutöfver kostar emellertid banken en silfver-riksdaler ^ ort koppar, i värde, efter ett pris af 67 rdr pr centner, lika med 0,335 öre + fproc. slagskatt eller 0,75 öre Man finner häraf att banken gör en vinst af mera än 1 proc., då den får inlösa sina sedlar med silfver i plantsar, efter ett pris af 36§ rdr för en mark Kölnisk vigt fint silfver, i stället för att inlösa dem med myntadt silfver. Det vore icke obilligt, om banken af denna vinst delade med sig till sedelhafvaren, hvilken i alla fall för plantsarnes transport m. m. får vidkännas en icke obetydlig kostnad.
På återvägen kommo de till Jardin des Plantes, och då det var ett förtjusande vårväder med mild, klar luft och halfutsprungna ljusgröna träd, kommo de öfverens om att lemna sina hästar vid ingången och gå ett slag genom trädgården. Förste Konsuln hade de sista dagarne knapt andats en munfull frisk luft. De tre herrarne spatserade långsamt med sina kappor öfver axlarne genom de breda, vårfriska alléerna. Det hade regnat om natten, och en fuktig, stark doft steg upp ur jorden och bredde sig från den nya grönskan. Så tidigt på morgonen voro här nästan inga promenerande, men plötsligt — vid en vridning af gången — fingo de sigte på ett litet sällskap, en herre och två damer, som roade sig med att mata svanerna i en af de stora dammarne. En af damerna — den äldre — satt på bänken ett stycke derifrån. Den unga flickan stod framme vid dammen och lutade sig djupt ned öfver vattnet — hennes smärta, eleganta figur aftecknade sig käckt och mjukt mot de ljusa träden på stranden. Den unge herrn höll skrattande fast i hennes ena bakåtsträckta hand och försökte draga henne från vattnet. Duroc såg dem först. Han stötte lätt till Förste Konsuln med armbågen. «Der, general — se der — är det icke den lilla Vendéeprinsessan från förleden? — Jo, svarade Bonaparte lakoniskt. Han afbröt tvärt samtalet med Berthier och gick rakt fram till gruppen. De begge andra följde honom långsammare. — Godmorgon, Mademoiselle! Så tidigt ute? Edmée de La Feuillade reste sig spänstigt och vände sig om. Hon hade ögonblickligen känt igen hans röst. — Åh, herr general, i Vendée stodo vi tidigare upp. Hennes röst klang friskare än sjelfva lärkans högt öfver dem. Louis de Châteauneuf hade dragit sig ett par steg tillbaka. Edmée vände sig nu om. — Tillåter ni, general, sade hon ogeneradt, att jag här föreställer er min tant, Madame de Châteauneuf, och min kusin, Monsieur de Châteauneuf. Edmée kunde aldrig vänja sig till att säga «medborgare» och «medborgarinna», hvilket ännu officielt fordrades.
Premier-löjtnanten vid Arméens Flotta Laurentz Lindberg i underdånighet anhållit, att då hans son, Förste Löjtnanten vid Westmanlands regemente Laurentz Georg Nicolas Lindberg, under det han åren 1847 och 1848 såsom frivillig deltog i Danska kriget, till följd af en erhållen kontusion iråkat en sinnesrubbning, som derefter tidtals visat sig, men år 1850 antagit en så våldsam beskaffenhet, att han vid början af år 1851 måst intagas på Central-hospitalet i Wadstena, der han ännu vistades, samt enär, enligt företedt läkarebetyg, ingen förhoppning vore för handen att sonen kunde återvinna sina sinnens bruk, Kongl. Majit täcktes meddela honom Nådigt afsked ur krigstjensten, så framt han. på indragnings-stat finge bibehålla sin nu innehafvande fulla lön; varande denna underdåniga ansökning al vederbörande Militär—befäl till Nådigt bifall förordad. Då genom det, förevarande ansökning bifogade, läkare-betyg styrkt blifvit, att Förste Löjtnanten vid Westmanlands regemente Laurentz Georg Nicolas Lindberg under flera års tid lidit af sinnessjukdom, hvilken, enligt läkarens intygande, efter all sannolikhet är obotlig, har Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers vid 1854 års riksdag uti underdånig skrifvelse den i December samma år, aflåtna svar å Kongl. Majits Nådiga framställning om obotlig ansedd sinnessvag, larn eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i rikets tjenst, velat härigenom före - .30 Kongl. Maj:Is Nåd.
Några ledamöter, som af anförda skäl funnit sig förhindrade i alla delar bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, hafva ansett lämpligast att en viss summa ställdes till Kongl. Maj:ts disposition för att användas till inrättande af ett Landtbruks-institut vid Alnarp eller annorstädes i Skåne; och en ledamot har velat anslå medel, äfven om Kongl. Maj:t skulle finna skäligt att en sådan läro-anstalt anlades i någon annan af de södra provinserna, såsom Småland, Blekinge eller Halland. I afseende å liden för Institutets iordriingbringande samt det ifrågaställda undantaget af mark å kungsgårdens område till landsböfdirigens förfogande, äro samma yttranden afgifna inom delta Stånd, som hos högvördiga Preste-ståndet. Genom den sålunda beslutade återreinissen af förevarande utlåtande, anser Utskottet den åsigt vara af 3:ne Riks-stånd uttalad, alt Alnarps kungsgård bör användas till Landtbruks-institut, och det tillkommer således Utskottet att nu yttra sig om tiden och de vilkor, hvarunder en sådan öfverlåtelse må ega rum. Hvad först angår tiden för egendomens upplåtande lill Institut, så har både af Landlbruks-akademien, vid Landtbruks-rnöten och af flere ledamöter inom Riksstånden erinrats om bristen på nödiga Landtbruks-läroverk, om omöjligheten för de i landel redan befintliga undervisnings-anstaller för jordbruket att emottaga alla sökande, som der önskat inträde, samt om angelägenheten deraf, alt denna brist så skyndsamt sorn möjligt måtte afhjelpas. Alt derföre åtgärder i sådan syftning ofördröjligen vidtagas, anser Utskottet vara af vigt, och fråga kan således nu endast blifva, huruvida det kan vara skäl för Staten alt underkasta sig de uppoffringar, som äro nödvändiga för alt genast erhålla dispositionsrätt öfver den till Landtbruks-institut föreslagna, nu utarrenderade egendomen och om fördelarne 6 Stats-Utskottels Utlåtande M 96. deraf någorlunda motsvara utgifterna.
— Men frågan är om tidpuncten än nr inne, att qväfva denna inhemska National-kraft, derföre att man tror sig kunna få utländska varor för bättre pris ; eller derföre , att man tror consumtionen vara större än lillverkningarne P — Jag tilltror mig icke att besvara denna fråga , och inskränker mitt omdöme blott derhän , att om fri införsel af finare Fabrikater böra ega rum, Tullafgiften bör , såsom redan nämndt icke öfverstiga 25 procent. Detta anser jag mig böra näajna »74 Bevillnings-Utskottets Betänkanden i hänseende till grunderne, och hvad det reglcmentariska angår , så vågar jag dervid ödmjukast anmärka: 1:0 Hvad Transito upplag angar : att den ene medborgaren icke bör kufvas i sine frie medborgerlige rättigheter, derföre att händelsen fört honom till en Stad, der Tullintraderna icke uppstiga till en viss summa, heldst dervid icke kommit i betraktande, hvad dylike Städer , i större Städer låtit införtulla, eller derifrån exportera, och hvilket af Städernes Tull Specialer öfver Sjö och Land-transporter Städer emellan till ert del kan utrönas.
Då ifrågavarande räntor tillkommo och hufvudsakligen bestämdes dels i persedlar, dels i vissa tjenstbarheter, var sådant, enligt hvad redan i det föregående blifvit anmärkt, sannolikt grundadt derpå, att, i anseende till ringa penningetillgång och inskränkt handel, de skattskyldige icke voro i tillfälle att i betydligare mån annorlunda utgöra sina skatter, och, då de hufvudsakligen lämpades efter de för 47 hand varande behofven, hade Staten icke någon olägenhet, utan 1’astméra fordel af deras emottagande in natura. Numera har deremot Staten frånsagt sig rättigheten att uppsäga räntorna och den enda räntepersedel, som, då leverering ilrågakommer, för Statens behof till någon del användes, eller spanmål, kan med vida mindre besvär och kostnad erhållas genom upphandling. I fråga åter om behölligheten för de skattskyldige att utgöra sina räntor in natura, hafva förhållanderne väsendtligen förändrat sig, sedan detta beskattningssätt infördes, enär ökad industri och lifligare rörelse nu göra det ojemförligt lättare för den skattdragande, än fordom, att, genom afsättning af sina produkter, bereda penningetillgång till utskyldernes afbördande. Det har emedlertid ej undfallit Comiterade, att, serdeles i vissa delar af Riket, den farhåga funnits, att, om räntegifvarnes uppsägningsrätt försvunne och således tillfälle att leverera spanmålen, den enda räntepersedel i afseende hvarå berörde rättighet för närvarande egentligen begagnas, komme att upphöra, brist pä afsättning skulle medföra svårighet för skatternes utgörande. Denna farhåga synes dock egentligen hafva sin grund deruti, att, då, under närvarande törhållanden, de indelte löntagarne dels sjelfve, dels, och väsendtligast, genom försäljning till andra personer, disponera icke obetydliga qvantileter af dem anslagne spanmälsräntor, det befarats, att, om äfven dessa skulle lösas med penningar, förlägenhet för deras afyttrande komme att uppstå.
BorgareStåndet blifvit bifallet. De anmärkningar» som hos förstnämnde stånd föranledt återremissen, äro: att, då under tidens lopp egande rätten till städernes jord blifvit öfverflyttad på helt andra personer än borgare och i många städer eges af Enkor efter Adelsmän och Ståndspersoner, hvilka aldrig afvetat, att deras jord varit donerad, eller med hvad villkor det skett, men endast att de betalt denna jord, hvilken de naturligtvis anse för deras välfångna egendom, att använda på dst för dem mest tjenliga sätt, vore det icke nu rätt att deruti göra en rubbning, heldst deraf skulle följa, att stadsjordarnes användande blefve olika i deras ego och olika i borgarens; hvaremot å andra sidan blifvit yikadt, att städerne utan allt undantag måtte åläggas upphöra med allt åkerbruk och all boskapsskötsel, så vida ej fodret köpes af landtmannen, enär städerne antingen böra ensamt sysselsätta sig med handel och handtverk, eller ock blifva i alla afseenden lika med landtbrukare i allmänhet; men i förra fallet borde den städerne tillhöriga jord användas till dess ändamål, utan undantag för några vissa personer; varandes jemn väl conradt, att, om äfven ifrågavarande Betänkande bifalles, uppstår deraf intet resultat, enär Utskottet icke föreslagit någon åtgärd för ändamålets vinnande, eller den do - ii£8 Besv. oth Ekon. (Jtsk. Betdnkanden. »erade jordens plantering med hampa, lm och dylika vexter. — Hos Hederv. Bondeståndet har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att, enär Utskottet utredt, det städerna vore enligt författningarna skyldige att odla tobak på af deras jord, så hade tTtakottet, sedan desina grund vore gifven, ovillhorligen bordt söka realisera densamma genom att tillstyrka Riksens Vällofl. Ständer att hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, det
Att dessa uppköp endast verkställas inom Landet och under ymniga Sädesår, då prisen äro lindrige. Härvid anmärkes, att om någon gång Utländningens Sädestillgång borde, i nödens stund, anlitas, kunde sådant ske genom Regeringens directa uppdrag till Stapelstädernes Handlande. 2 Sami. 2 B. Att dessa uppköpen, sfi mycket möjligt vore, verkstäldes genom allmänna pålysningar, lieldst i sädesrika Provinser, hvarvid prisen och qvantiteten horde bestämmas. Sädes-upphandling genom Entrepreneurer och Commissionairer är sällan riktande för någon annan än dem, men ofta skadelig för Spannmåls - Inrättningen och den inhemske Spannmåls-producenten. För att åstadkomma allmän nytta genom dessa upphandlingar, höra de således sträckas directe till hvarje Landtman, och tillfälle lemnäs alla Jordbrukare, de förmögnare som de fattigare, att med förmån och beqvämlighet få afyttra sitt Sädes-öfverskott. /po Att Sädesbiträden utdeltes åt Tindsättnings-tagare mot de lindrigare inköpsprisen, utan annan förhöjning, än räntans tilläggande på det till Sädes-lagrets upphandling använde capital. Denna ränta bör beräknas lika med den Inrättningen afgifver till Banken. 5:o Att Sädes-torkinrättningar anlades, på det de stora Sädes-lagrens förvarande mot all förskämning kan blifva möjlig, och att medel dertill anslogos. Denna åtgärd synes så nödvändig och magtpåliggande, att skyndsamt utrönande borde företagas, huruvida sådane Inrättningar med minsta kostnad och på det ändamålsenligaste sätt kunde på åtskilige ställen i Riket anläggas. 6:0 Att Sädes-lagren på det sättet omsättas, alt försäljning deraf äfven skedde till Revisorers Berättelse. 881 andre än Undsättnings-tagare , likväl till högre priser , än som för deése i /pde puncten bestämde äro. Skiljnaden emellan desse priser och de förstnämnde, utgjorde då en vinst, som till Styrelsens aflöning kunde användas. 7:0
Ärfda-balken, i den syftning, att förmyndare må berättigas att för förvaltningen af omyndigs medel räkna sig till godo sjettedelen af den sednares årliga inkomst. Lag-Utsk. Betänk. N:o 32 och Utlåt. N:o 86. Motion N:o 372, om ändring af 58 § i Kongl, förordningen om kom munalstyrelse på landet, i fråga om grunden för fyrkberäkningen. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 116, Utlåt. N:o 122 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 122. 3 18 D. Dahlgren, Carl, frän Elfsborgs län, Motion N;o 113, om upphörande af föreskrifterna rörande handlingars beläggande med stämpladt papper. Bevilln.- Utsk. Betänk. N:o 7, Utlåt. N:o 11 samt Mern. N:is 15 och 20. R. St. underdån. Skrifv. N:o 135. Motion N:o 171, angående hemställan till Kongl. Maj:t om nådig för klaring öfver Kongl, förordningen rörande en allmän hypoteksbank för riket af den 26 April 1861, i fråga om vilkoren för hypothekslåns erhållande. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 42. Motion N:o 172, om borttagande af den utaf sterbhus utgående s. k. fattigprocenten. Lag-Utsk. Betänk. N:o 16. R. St. underdån. Skrifv. N:o 23. Motion N:o 513, om förklaring af 12 § och ändring i 14 § af gällande stängselförordning. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Dahlgren, Johan Gustaf, från Kalmar län, Motion N:o 84, om ändring å tiden för tjenstehjonsflyttningen. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk.