Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Ilögloflige Ridderskapet och Adelns |dufalitet bifallit förenade Lagsamt Ali - Den 22 J a n u a r i i f. m. 59 manna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 'j i i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 54 rörande ändringar och rättelser eller tillägg, så väl uti Kongl. Maj:ts Nådiga LegoStudga för Husbönder och Tjenstehjon, d. i5 Maj 18o5, söör uti Kongl. Maj:ts Nådiga ga Kungörelse, angående flyltningstideu för Tjenstehjon den 22 April 1819, anser jag för en helig pligt, att begära få i Protocollet antecknad min allvarliga reservation emot samma beslut, emedan jag finner omförmälde Stadga, dels innebära sådane Lagbestämmelser, att en del medborgare, utan att vara skyldige till det ringaste brott eller minsta förseelse, sättas utom Lagen, dels innefatta stadganden, sorn föranleda mera till qväfvande, än uppmuntrande äfen billig ambition hos den stora mängd af Svenska Folket, som till Borgare-classen måste hänföras. Det som i synnerhet förvånat mig är, att efterföljande 2:ne punkter blifvit ge-? nom votering bifallne: 1:0 Att alla de personer, hvilka, enligt 1 Artikeln, 1 §. i i8o5 års LegoStadga, jemförd med 2 §. i Kongl. Förordningen den 3i Augusti 1819, äro såsom lösdrifvare att anse, måga, derest de i öfrigt äga god och klanderfri frejd, samt till krigstjenst finnas duglige, dertill förfallne anses och (invändas, men att de, hvilka icke äga er\ sudan frejd, eller eljest linnas till krigs? 6o Den 22
Till växten var hon längre och magrare än andra kvinnor, och alla hatade och baktalade henne för hennes girighet och elakhet. Redan i de goda tiderna hade aldrig ett talgljus tändts i prästgården. Tjänarna dref hon ur sängen klockan tre om vinternätterna, fast de icke sågo vid det knappa skenet från fyrstickan eller spisen utan satte sig att gäspa och prata på loftet. Midt i gatan mellan ladugården och stallet kunde hon säga åt drängen, att han skulle hänga träskorna på ryggen och spara dem till sabbaten, och dömdes någon till kyrkoplikt, alltid hölls hon för den lönliga angifverskan. Det skymde redan, och hon stirrade oafvändt genom de halft igensnöade rutorna mot den spånklädda träkyrkan och klockstapeln. Bredvid henne stod en man med yfvig lockperuk och ett rödsprängdt, men ständigt småleende ansikte. Det var förvaltare Trulsson nere från bruken. – Tror I att han kommer? – frågade hon ångestfullt. – Han var min enda dräng och sedan han gick in till staden, har han blifvit borta. Det är nu tre dagar sedan. Agas skulle han! Säkert blef han om måndagen funnen på krogen och därför enligt det nya plakatet tagen till knekt. – Jag fruktade, att det stod illa till här i sorgehuset – svarade Trulsson vänligt. – Därför red jag hit upp. Klaga inte, mor Ingebritt, ty i grunden är det inte så stor skillnad mellan lyckan och olyckan som vi tänka. Bådadera bli det, som vi göra dem till. I skulle blott se den vackre gamle Soopen, min nådige herre, när han rak och utan ett ord står vid matbordet i salen och räknar hop de stora högarna af mynt till sin årsskatt. Sex hundra daler silfvermynt i öfverflödsafgift för fruntimrets utländska sidentyg, sextio daler för spetsarna, fyrtio för sobelpälsen, tjugu för finare hattar och kläden, fyra för te och kaffe, fyrtio för de gyllene beslagen på karossen, fyrtio för all tobaksrökningen och så sjettepenningsafgift, durchtågsgärd och kontributionsgärd för gods och underlydande.
Ingen kunde höra, hvad hon ropade till Steinerz, som med vredgad hållning stod några steg bakom henne; men de tre, som uppe från randen af det branta stupet sågo ned på paret, förstodo, att hon blott sökte visa sig ungdomligt käck, och att han var led och förbittrad öfver hennes osmakliga spel, så ömkligt futtigt midt i det storartade natursceneriet. » Hemta upp henne, Halverson! » bad Anna, men blicken hängde vid Steinerz. » Ogräs förgås aldrig, som de säga i Tyskland, » svarade fiskaren. » Skulle jag hämta upp någon, blefve det honom. » » Att fröken Anna kan vara kontant vän med en sådan fru! » utbrast nu fiskarens hustru, pekande på den grönskimrande gestalten, som klängde sig fast vid klippväggen, skrattande så de hvita tänderna lyste, medan stormen tjöt och hafvet med vildt raseri vältrade sig fram allt mer och mer hotande. » Jag är inte hennes vän! » — orden ljödo som ett gällt skri, och flickan tryckte sig ned mot marken med händerna för ansigtet. De två qvinnorna hade sökt lä bakom ett klipputsprång der uppe, men Hal versen gjorde sig färdig att gå ned och tala förnuft med Steinerz. D å såg han, hur Klara med otrolig vighet klängde öfver klippblocken, tog en liten sväng, som om hon från ena sidan ville bana sig väg till grottorna, men hastigt vände och var med några raska språng bredvid Steinerz uppe på rullstensbältets öfre kant, följd i hälarne af ett fräsande vågskum. Han grep hennes arm och förde henne upp på trappvägen. Hennes gröna drägt var fuktig, skumperlor blänkte i det rödbruna håret, och hon hängde flämtande, tungt på hans arm. Men ögonen lyste med underlig glans, läpparne kröktes som till löje; der var något af en förtviflad bankruttör i hela företeelsen. Hon hade fått visshet, på hvad hon länge anat, att Steinerz vaknat upp ur ruset och nu i henne ej såg annat än en hustru, en qvinna, äldre än han, som medlidandet bjöd honom att ej öfvergifva.
Ytterligare Utlåtande, VIII s j3g '—< 745, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s386, af BondeStåndet, IX s 3p5, bif. af Adeln, IX s 397, förkast, af BorgareStåndet, IX s 412- 101 Memorial om jemnkniflg af RiksStåndens olika beslut, YIII s i463, i464> bil’, af PresteStåndet, IX. 3. s 80, af BondeStåndet, IX 3. s 91, lagdt till Ilandlingarne af BorgareStåndct, IX 3. s io4» af Adeln, IX 3. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 44- Frälsebondes befrielse, om, från skyldigheten att tourvis bestrida Fjerdingsmansbefattningen. Ekon. Utskottets Betänkande, YIII s 19—>21, bif. af PresleStåndet, IX s 102, återrem. af BorgareStåndet, IX s xo5, bif. af Adeln, IX s 115. Ytterligare Utlåtande, VIII s 771 — 773, förkast, under vidtagande af särsk, beslut, afBondeStåndet, IX s 43i, likaledes af BorgareStåndet, IX s 4^7. — Hemman, om åliggande för, att i Krono-, Hålloch ReserveSkjuts deltaga; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1209. Utskottets Utlåtande, VIII s 62 — 64, bif. af Adeln, IX s 137, af PresteStåndet, IX s 148, af BondeStåndet, IX s i54, af BorgareStåndet, IX s 172. Fullmagt, contrasignerad, å lön för Personer, utan behörigt anspråk dertill; anmärkt mot Konungens Föredragande. Constit. Utskottets Utlåtande deröfver, III s 120—122.
R:dr, men sedermera tillstyrkte . .10,700: har likväl Utskottet vid det förhållande, att uti de förenade Utskottens sedermera afgifne till en del redan afgjordeoch bifallne förnyade Betänkanden i dessa ämnen, blifvit föreslaget, att utgifterne borde å Riksgälds-Contoiret anvisas, icke ansett sig böra dem å Hufvud-tillarne upptaga. Äfvenså torde å Riksgälds-Contoiret böra utgå det, enligt ofvannärande Utskotts Utlåtande, JNT:o 12, tillstyrkte årliga anslag för ullsorteringsanstalter af .. 2,000: 34,866: 3a. — Härförutan har Utskottet ansett sig vid detta tillfälle böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att då, vid uppgörandet af förslaget öfver tillgångarne för Extra Stats-regleringen, öfverskotten af 1840 och 1841 årens Bevillning, efter afdrag af hvad för Riksgälds-Contoirets utgifter åren 184* och 1842 deraf bordt användas, skolat tagas i beräkning, och ibland dessa utgifter äfven förekom den så kallade slatsbrist-summan för nämnde år, hvilken likväl, i saknad af Rikets Ständers beslut i flere frågor, som derpå egde väsendtligt inflytande, då ännu icke kunde bestämmas, hvadan Utskottet, enligt hvad anmäldt blifvit, ansett sig böra calculationsvis upptaga den statsbrist-summa af 1,145,190 R:dr, hvilken finnes uppförd uti nu gällande Riks-Stat, och öfversteg det uti Utskottets senaste sammandrag öfver Stats-reglerings-förslagen beräknade belopp, visar det sig nu, på sätt förr nämndt är, att, med beräkning af åtskillige nyligen 4 Stats-Utshottets Memorial, JS:o 465. tillstyrkte stämde till anslag hvad och om förslagsvis gor
Med åberopande af de mera fullständigt utvecklade motiver, som blifvit anförda uti den serskildt afgifna underdåniga framställningen om ordnandet af rikets sjöförsvar, samt i öfverensstämmelse med de uti 2:dra punkten af detta protokoll föreslagna grunder för utförandet, lar jag nu i underdånighet anmäla de i och för detta ändamål erforderliga kostnader, hvartill anslag torde af Rikets Ständer höra äskas. Personalen. aj Den hufvudsakligaste och ett skyndsamt aflijelpande mest påkallande bristen inom flottans personal, är båtsmanshållets försummade militär-organisation samt dess disciplinering och öfning. Att lemna denna stamtrupp, utgörande nära 6,000 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. man och kostande staten en icke obetydlig summa uti det af brist på organisation otjenstbara skick, Iivari den sig nu befinner, kan icke stå tillsammans med ett rätt användande af rikets försvarskrafter. Till afhjelpande af denna brist erfordras, för att erhålla tillräckligt befäl att på truppen fördelas, den ökning i flottans officerspersonal, som jag här får angifva: 4 Kommendörer, lön å 11: dr 2,680: 10,720: 1 Kapten d:o — 1,250: 12 Kapten-löjtnanter d:o å 840: 10,080: 5 Premier-löjtnanter d:o å 430: 2,150: 25 Sekund-löjtnanter d:o å 250: 6,250: b)
Om bergsskolan flyttas till Stockholm, Den 18 April f. m. 259 mäste naturligtvis dess elever för erhållande af praktiska insigter i de till bergshandteringen hörande ämnen under flera veckor uppehålla sig vid bruk och grufvor, men för vinnande af öfning i den vigtigaste delen af den svenska bergshandteringen eller jernförädlingen, måste de ju äfven göra det för det närvarande, fastän skolan är belägen i en bergslagsort och förhållandet är således i detta fall hufvudsakligen detsamma. De fördelar, som för öfrigt erbjudas derigenom, att bergsskolan är belägen i Fahlun, öfvervägas ofelbart af dess sammanband med Teknologiska Institutet, hvarest den förberedande och i allmänhet den theoretiska undervisningen på ett vida ändamålsenligare sätt^kan ordnas. Bergshandteringen har, ehuru vigtig den är, blifvit vanlottad på anslag lör dess befrämjande och utbildning, och jag måste derföre på det högsta förorda bifall till K. M:ts Propos. i denna fråga. Hr Olivecrona, Knut: Jag har sökt att genom en sam vetsgrann pröfning af handlingarne i nu förevarande fråga bilda mig en säker öfvertygelse, och resultatet af denna pröfning har blifvit, att jag kommit till samma slut som det, hvari Utsk:t i denna fråga stannat. Det torde vara allmänt erkändt, att Fahlu bergsskola icke uppfyller sitt ändamål, att den behöfver reor ganiseras, men huru denna reorganisation skall ske, är deremot ej lika klart, och män af facket hysa derom, såsom handlingarne utvisa, skiljaktiga åsigter. Man har trott, att den skulle kunna verkställas genom en blott och bar flyttning af bergsskolan till hufvudstaden. Jag kan dock ej tro, att detta en samt för sig skulle medföra det önskade resultatet, ty jag anser att i första rummet bör en reorganisation af sjelfva undervisningen vidtagas. Ej heller kan jag finna det lämpligt, att en tillämpningsskola förläggas på ett ställe, der eleverna icke kunna dagligen hafva för ögonen just de föremål, med hvilka de hufvudsakligen böra sysselsätta sig. Häraf följer dock ej, att
St. afsedda ändamål, nemi. sådana utgifter, som vid statsregleringen icke kunnat förutses och till beloppet bestämmas, hvarföre ock, under en längre tidsföljd, en summa af omkring 5o,ooo r:dr b:co årligen blifvit från extra utgiftsfonden disponerad dels till Ministerstaten, för hvars af R. St. pröfvade behof särskildt anslag är i riksstaten uppfördt, dels lill den monopoliserade K. theatern, för hvars underhåll R. St. vid flera tillfällen nekat anslag; så tyckes R. St. hafva allt fog att åtminstone med ett ofvannämnda dispositioner motsvar. belopp minska ifrågavar, utgifts-titel; och föreslår jag fördenskull, att det å åttonde hufvudtiteln uppförda och till K. M:s disposition ställda anslag till extra utgifter må fastställas endast till 5o,ooo r:dr b:co årligen. 3. Militärluxen är dyr och onödig. Den tillhör en lie! ati^ nan tid och helt andra samhällsbegrepp. Man imponerar numera icke med lysande rustningar och präktiga uniformer. I samma mån landets försvar blifvit anförtrodt åt folken i stället för åt Regenterna, åt den frivilliga beväringen i stället Den 7 Mars c. tö. för åt den legda krigarhopen; bör ock skilnaden emellan medborgaren såsom frivillig soldat och soldat genom beting* så vidt möjligt ar, försvinna. Detta ändamål vinnes tili stor del genom inskränkning och afskalfande af all s. k. mili tärlux, vare sig i parad-regtten eller beklädnad, beväpning eller dylikt. Uti förstnämnda hänseende hafva motioner inom andra .Stånd blifvit väckta, hvilket gör det öfverflödigt att äfven här framkomma med likartade förslag, såsom angtde indragning af halfva hästgardet och en förändrad organisation af fotgardena. Mycket är visserligen i denna väg att reformera, hvilket ligger utom kretsen af min erfarenhet och insigt att bedomina; men hvad som ligger för en hvar öppet att se, är den onödiga luxen i uniformer, som inom vissa corpser äger rum, till högst betydlig kostnad för Staten och rusthållaren.
Hon gnuggade sig yrvaket i ögonen, mindes till en början alls intet af den stora sorgen från i går; men så gick med ens hågkomsten upp för henne, det var som om den halfljusa kammaren plötsligt hade mörknat till natt, och hon lutade sorgset öfvergifvet ett tungt litet hufvud mellan sina knät », der hon satt i sängen. Dock, inom några sekunder spratt hon upp: en tanke flammade likt eu låga upp inom henne och arbetade sig fram ur den slöa missmodigheten till en drifvande kraft. I en hast fick hon sina kläder på, tyst, ljudlöst smög hon omkring i den röda strumplästen och litet emellan lyssnade hon vid pappa Rebolledos dörr — » stackars öfvergifna pappa Rebolledo, nu hade han endast henne, och tänk, om han vaknade och saknade sitt morgonkaffe! » Men nej, hon hörde hans andedrag derinneifrån, förundransvärdt jemna och lugna: han sof som ett godt barn. Med en rysning steg hon ut i den lilla butiken, som låg sänkt i mörker. Luckorna voro förskrufvade och ytterdörren stängd. En strimma ljus föll in från kammaren, bakom disken stod den dödas säng, som man flyttat dit ut. Ruth förvånades sjelf öfver sitt mod, när hon gick fram, lyfte duken, som låg bredd öfver moderns ansigte, åt sidan och kysste den bleka pannan. Hu, den var kall som is! Förunderligt: hon kunde ej längre gråta öfver den döda; förunderligt: hon kom blott åter att tänka på den lefvande, och hon sade halfhögt i en qväfd snyftning: • » Älskade, stackars pappa Rebolledo! » När pappa Rebolledo slog upp ögonen, \ stod kaffet rykande vid hans säng och Ruth der invid; den gamle koristen stirrade i slö förvå- ning upp i hennes allvarliga ansigte, sä började det rycka nervöst kring hans mun och ögon och han drog Ruth ned på sängkanten bredvid sig och kysste henne gång på gäng, häftigt. Hans känslor afleddes dock hastigt nog; han tycktes med god aptit egna sig åt » doppningenc&lt; samt började strax derefter tala om begrafningen.
Man har der någon gång sett, hur en kraftfull man kämpat för att tum för tum eröfra herraväldet öfver sig sjelf och mig syntes som liknade detta skådespel mera »ekens strid mot stormen» än mossans lugna lif. Der nere har jag sett, hur en kosmopolit, en »atheist» en »farlig person» allt detta oaktadt orubbligt trodde på renheten i ett qvinnohjerta, och hur detta qvinnohjerta blef mera förädladt genom fritänkarens tillit än af alla moralpredikanters vältalighet. Jag glades öfver att se, hur minnets hvita liljor stå i sin blyga skönhet vid sidan om försakelsens törnbeströdda stig. Har ni, som jag, en gång förlorat tron på allt, har ni känt afsmak för lifvet, bitterhet mot menniskorna och förakt för er sjelf, samt plötsligt som genom ett trollslag återvunnit tron på det goda? Då vet ni att det är skönt att lefva. Med hvarje andetag tycks man insupa ungdom på nytt och nog kan den bo i hjertat om än kinden blifvit brun och pannan lagd i veck. Och dock – dock afundas jag er. Ni får njuta af alla konstens skatter, ni eger allt hvad jag så bittert saknar, så lifligt åtrår; ni har ej fått famla omkring utan ledning och ni slipper att löpa i ett ständigt kretslopp inom småsinthetens trånga skrankor. Ni ville gifva 10,000 kr. om året för att blifva fri från er öfvermättnad; jag är fattig och eger inga 10,000 kronor att ge bort, men jag skulle vilja gifva hälften af mitt återstående lif för att få stilla den »konsthunger» som förtär mig dernere i Skåne; ni är den rike mannen och jag Lazarus, misstyck ej liknelsen och fortsatt den ej för långt. Och nu har jag på äkta fruntimmersmanér satt bisakerna i främsta rummet och hufvudsaken i andra: jag skulle bedja er att ni innan jag reste ville vara af den godheten att låta mig få tillbaka det der skräpet »Akrobaten» m. m. samt det der brefvet, ni vet?
— Dessutom kunna, såsom hittills, Embetsrum anvisas för R. St:rs Justitieombudsman samt de personer, hvilka skola hafva inseendet Öfver, och vården om Huset. Men hvad angår RiksStåndens Klubbar, så finnes uti RtgtsCantoirets nuvarande Byggnader för dem intet utrymme; utan lärer R. St:rs, i anledning af Utsk, Bet. N:o 40, redan fattade Beslut uti detta afseende böra gå uti oförändrad verkställighet. Sådan har Utskottet funnit beskaffenheten af R:g;sContoirets Hus; och, för att vinna närmare upplys - 26» Stats-U tskottets ning, huruvida, i händelse R:g:sContoirets förflyttning till annat ställe skulle komma i fråga, de på GeneralAssistanceContoirets local varande Byggnader kunde till R:g:sContoirets inrymmande begagnas, samt ungefärliga kostnaden för Byggnadernes inredning till ett sådant ändamål, har Utskottet öfver dessa 2:ne omständigheter infordrat utlåtande af förrbemälde Commissarie Ek, sora, i följd häraf, uti afgifvit Memorial» ej allenast fullständigt utredt, att uti GeneralAssistanceConloirets Hus kan finnas tillräcklig tillgång på alla de rum och lägenheter, som R:g:sContoiret, i och för de befattningar, hvilka nu äro åt detsamma uppdragne, möjligen kan komma att behöfva, utan ock bifogat ett af honom upprättadt förslag öfver ungefärliga kostnaden till inredningen af AssistanceContoirets Hus för begagnande af R:g:sContoiret, och hvilken kostnad är uti förslaget upptagen till 3970 R:dr 20 sk. B:co. Vid dessa sålunda utredda förhållanden, och då, enligt R. II. Sttrs vid innevarande Riksdag fattade beslut, GeneralAssistanceContoiret skall i början af år i833 aldeles upphöra, har Utskottet icke tvekat tillstyrka R.
– Nej, gudnås, utrymmet vid bordet är så inskränkt, att sedan de 90 nya magistrarne med hvar sin gäst, således tillsammans 180, akademistaten och honoratiores erhållit platser, finnes ej en enda stol till öfverlopps. – Men min Gud, hvar skall jag då få en biljett? – Jag inser verkligen ej någon annan råd än att ni i ordning frågar hvar och en af de 90 unga magistrarne, derpå deras 90 gäster och slutligen alla de andra, som äro utrustade med biljetter, huruvida ingen af dem vill afstå sin. Ibland så många finnes väl någon, som låter förmå sig dertill, särdeles om ni bjuder någon vacker summa. Emellertid för att spara er en del af ert besvär, förklarar jag på förhand att intet i verlden skulle kunna förmå mig att afstå min plats, äfven om jag såsom marskalk vore i tillfälle att göra det. – Jag tackar er, min herre, sade brukspatronen och gick uppåt salen. Nu började han mönstra alla der befintliga personer, för att upptäcka någon hvars utseende kunde lofva ett godt resultat. Han fästade sin uppmärksamhet vid en ung man, hvars luggslitna svarta drägt och bleka, magra ansigte tycktes gifva tillkänna det han med armod och brist kämpat för den lagerkrans, som han nu bar på bröstet. Brukspatronen lade sin hand på hans axel. – Hör på, min unge vän, sade han med en ton af vänlig nedlåtenhet, ni är ju en af de blifvande magistrarne? – Ja, svarade den unge mannen, något förvånad. – Ni har således naturligtvis tvänne middagsbiljetter att disponera öfver. – Visserligen. – Skulle ni vilja sälja en af dem åt mig. – Nej, sade kandidaten leende, jag har redan gifvit den ena åt min far, och den andra skall jag väl sjelf behålla. – Ni vill då ej sälja er egen? – Visst icke. – Men tror ni ej att er far vill sälja sin? – Det tror jag verkligen icke, svarade den andre och hade all möda att återhålla sin harm. – Men ni förstår väl att jag skulle betala bra. – Åh, verkligen. – Jag ser ej på styfvern. – Det är onekligen ganska vackert bjudet. – Men hvad svarar ni derpå?
Jag kan icke föreställa mig att man i' dessa länder hvars rörelse-kapital egentligen består i silfver och hvarest i den allmänna rörelsen måhända begagnas lika många milhr silfvermynt, som här 1000-tal, skulle vara sä opraktisk, att man underkastade sig den stora förlust, som är en följd af myntets hastiga förnötning, nian är jag fastmer öfverlygad derom, att man i dessa länder funnit silfvermyntet, oaktadt dess stora lödighet, tillräckligt hardt att motstå nötning. Jag har uti ifrågavar:de hänseende meddelat nödiga uplysningar i min reservation och vili 240 Den 22 Februari e. ra - nu endast tillägga, att i Ryssland har allt silfvermyntet ända ifrån Peter den Stores tid varit 14-lödigt, intilldess i slutet af förra seklet det blef anbefalldt, att det skulle nedsättas till samina halt som i Sverige eller göras 12-lödigt. Man kom likväl snart underfund med misstaget, ty på 1820-talet förordnade Kejsar Alexander, att myntet skulle slås efter den gamla utmyntningsgrunden och således åter blifva 14-lödigt. I Holland, der myntet slagits så fint, att det innehållit 8!) proc. silfver och endast 11 proc. koppar, tiar man under det sistförfiutne året vidtagit den förändring, att myntet hädanefter skulle innehålla 94£ proc. silfver och blott proc. koppar. Våra gamla Specie Riksdalrar voro slagna af 14-lödigt silfver och de emotstode ändock ganska väl förslitning, hvarom jag i dessa dagar öfvertygat mig enär jag öfverkommit flera sådana mynt från 1500-talet, hvilka hafva bibehållit sin prägel och äro till ulspendet ganska vackra. Jag tror således att vi icke behöfva befara myntets hastigare förslitning, i fall det göres mindre koppai haltigl. Vidare yttrar Utsk. följande: ”Utsk. saknar anledning att biträda ett förslag, hvilket skulle förorsaka rubbning i det enkla och lätt uttryckta förhållande, hvaruti den föreslagna myntoch räkneenheten nu står till mynt-silfvermarken.” Detta skäl kan jag icke rätt fatta.
Resultatet af den vigtiga fråga, som nu är föremål för Ståndets behandling, är ett nytt bevis på olämpligheten af våra riksdagsformer och ett prof på den slapphet, sorn i Utsktns arbeten blir en följd af långvariga riksdagar. Jag har uppstigit för alt förklara, att detta memor. är en följd hufvudsakligen af en besynnerlig princip, som i sednare tider gjort sig gällande inom den sammansatta Ulsk:s-afdelning, hvaraf äfven jag är ledamot. Man har nemi. antagit såsom princip, att, oro arne Stånd varit al samma tanka och de öfriga 2:11c varit från dessa g? De» 5 Mari e, m. och äfven sins emellan skiljaktiga, det är Utsk:s skyldighet att företrädesvis göra afseende å de 2:ne sammanstämmande Ståndens åsigt, äfven om den strider mot Utsktns egen öfvertyg geise. Emedlertid och då saken en gång kommit på den punkt, att troligen ingenting kan blifva vidgjordt vid denna riksdag, inskränker jag mig till att instämma med Hr Stuart, men beklagar blott, att en så vigtig fråga som denna, hvilken vid flera riksdagar varit föremål för Representationens öfverläggningar och allmänhetens uppmärksamhet, icke komrnit alt stadna på samma punkt, der den befann sig redan för |2 år tillbaka. Gr, von Fersen, Hans: Uti denna fråga finnér jag, att Presteoch BondeStm bifallit Utsk :ns förra betänk, och att IJorgareSt. afslagit detsamma. Jag begärde ordet, när jag höide en person, som vid återremissen yttrade nära likartade tänkesätt, eller åtminstone i samma syftning som jag, nemi. i en liberalare anda, vara likgiltig i afseende på det beslut, R. o. Ad. fattade.