Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då han på den ena sidan vill skydda producenten, så belägger han öfverträdelsen af detta skydd med ett straff, lika väl som criminallagstiftaren utsätter straff för att stjäla; och då lagstiftaren väntar sig att det straff han stadgadt för stöld skall afskräcka ifrån en sådan förbrytelse, så väntar han sig äfven att det straff han stadgat för tullförsnillning skall afskräcka från sådane företag. Jag tillstyrker för min del den tull, som af PresteSt. blifvit antagen och om äfven Frih. Hamilton förklarat sig nöjd med den tull, som blifvit föreslagen, så följer icke deraf, att det långt talrikare antal producenter som finnas å landsorterna och hvilkas vara fördyras genom en mycket längre transport, skulle vara nöjde med denna nedsättning i tullbestämmelsen. Vi känna något livar, att just det höga priset på smör, har föranledt en mängd landtbrukare i södra, vestra och medlersta delarne af riket att öka sina ladugårdar, och att de hufvudsakligen lagt sig på smöroch ostproduktion. Då den höga tullen frarnbragt ett sådant för landel nyttigt och önskvärdt resultat, så hemställer jag huruvida det icke vore nyttigt och nödigt alt fortgå på samma bana och alt icke genom en allt för hastig förändring i tullbestämmelsen alldeles förstöra de förhoppningar, som dessa landtbrukare hafva gjort sig, att genom utvidgning af sina ladugårdar kunna af dem draga en vinst som de ostridigt förtjena. Den 5 Juni f. m. 397 Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Hr von Hartmansdorff har gjort den anhållan, att tull på Smör måtte bestämmas till 2 r:dr. Om Kronans inkomst af tullen skall bibehållas oaktadt nedsättning i tulltaxan, så måste det ske genom en ökad införsel. Denna ökade införsel skulle naturligtvis vara en vinst för det land, som afsänder varan och en förlust för det andra dit varan inkommer.
Grefve von Sch werin har ganska rigtigt utvecklat, huru den begagnats. Jag föranar mig i öfrigt med dem, soni begärt återremiss af Betänkandet, Herr von Hauswolff, Carl Gnjlaf Reinhold: Jemte det jag får tillkännagifva, att jag endast lill någon del biträdt vid sammanfattandet af det nu uppläste Betänkandet, sedan jag af Hög-: lofligé Ridderskspets och Adelns förtroende kallades till Ledamot i Lagutskottet, bör jag tillika hafva äran nämna, att mitt inträde i Utskottet skett så sent, att jag icke varit närvarande vid alla öfverläggningar i ämnet, hvaröfver Utskottets utlåtande blifvit äffordradt. Jag har dock varit tillstädes Vid den sista. Lika med arne varde. Ledamöter, sorti nyligen yttrat sig, nemligen Hetr von Hartmansdorff och Grefve Löwenhjelm, har jag insett vådligheten af en fri assignationsrätt, och den skada allmänheten derigenom kunde tillfogas, så vida nödige försigtighetsmått icke vidtogos? och jäg haf Varit i öfverläggning och strid med mig sjelf om nödvändigheten eller menligheten af é'a så* äaö rättighet j dock på de skäl Grefve voti Den * Ait%uslii f. m» 53 Schwerin anfort, funDit nyttan vara öfvervägande, men också en viss gräns böra af Lagstiftaren sättas emot möjliga missbruk, der:-.• Såsom sådan gräns bar jag ansett o.undvikelig«a nödigt, att hvarje assignation ordenteligt andosseras af hvar och ena sorn den innehafver och til! annor man öfverlemnar, under förbindelse, att ansvara emottagaren för inlösen deraf, om den ne heldre vill lordra sin kände fångesman, än den till äfverstyrs för honom aldeles okände förste utgifvaren. Såmedelst har jag trott ändamålet kunna vinnas och circulationen ibland allmänheten befordras. Ty hvad skulle annais följden blifva, om blott utgifvaren ansvarade?
Pr. i Band. 32 Den 21 Felrunrii, bifallits om ett särkildt Utskotts organiserande till dessa vigtiga ämnens förberedande behandling, får jag, i förra afsesndet, förklara, att jag anser mångfaldigheten af åsigter bidraga till ämnets fullständiga utveckling och deraf finnér mig uppmanad, att, likväl utan anspråk, yttra mina tankar, och i senare hänseendet anmärka, att det icke är säkert och, i anseende till bristen på erforderliga materialier, knappt troligt, att ett särskildt Utskott nu kan uppfylla hvad man af detsamma torde Vänta; äfvensom att, om dess handläggning skall, som jag förmodar, åsyfta utarbetandet af ett system, som varagtigt befordrar nationens välstånd och förekommer de olägenheter, sorn nu föranledt dess organiserande, måste det mindre afse den närvarande, än den tillkommande tiden, kanske till och med i något fall uppoffra den förra för den senare. Men äfven vi, som nu lefva, äga anspråk på lindring i vårt betryck, och den torde också kunna vinnas blott man bemödar sig att vid Val af medlen undvika dem, som kunna mot, verka en allmännare reform för framtiden. Om förlägenhet och nöd ar förhanden, är den första frågan.
S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda Utlåtanden och Memorial: N:o 319, i anledning af räckt mition, rörande sättet för komplettering af vakaite nummer vid Hästjägare-korpsen och Fältjägare-regementet i Jemtland; N:o 320, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 194, angående ytterligare understöd för Enkeoch Pupill-kassan vid ltiksgälds-kontorel; samt N:o 321, angående föreslagen lindring i betalningsrilkoren för det till uppbyggande af stiftskyrkan i Hernösand beviljade lån. Prot.-Utdrag den 16 Augusti 1861. 499 S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Statsoch Banko-Utskottens i gårdagens plenum på bordet lagde Memorial N:o 50, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet, N:o 20; och N:o 51, angående Riksståndens beslut i anledning af Betänkandet N:o 35. S. D. Föredrogs och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens i gårdagens plenum på bordet lagda Utlåtande N:o 52, i anledning af väckte frågor om indragning af Biskops-embetena, reglering af Biskoparnes löner samt de af dem innehafvande preebendepastorats förseende med egna Kyrkoherdar m. m. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda Betänkanden: N:o 46, i anledning af väckt motion att i § af 9 kap.
Det finnes mindre Städer, der oseparerad Handel drifves, och der hittills åtminstone intet hinder mött att kunna få den separerad, om man det begärt; och hvarest en Handlande, om han äfven ock år så af sig kommen, att han ingen rörelse kan drifva, utan blott bibehåller namnet för att icke blifva utstruken, likväl betalar 15 R;dr i Bevillning, allenast efter den Artikeln sorn angår handtering och rörel; xxii» LngUtskottets Betänkandeu. ge; samt de åter som drifva rörelse, skatta från 15 R:dr till och med 150 R:dr, endast efternamn, de Artikel, utom Bevillning för Egendom och de personela afgifterne, som i proportion derefter betalas till Staden och de fattige. För sådane Städer åtminstone, kan den förstärkning, sorn skulle fås i Handelsrörelsen igenom ofvannämnde personer, icke vara interessant; och lika litet gagnande för Kronan, som för säkerhet och ordning i Handel, emedan Handeln ganska säkert skulle derigenom blifva förvandlad till mångleri. Ett vida större antal anmärkningar, än dem jag na sökt efter min inskränkta förmåga framställa, kunde visst göras och erfordras, men frngtan att trötta Vällofl. Utskottets tålamod, befaller mig att hår satta en gräns för min välmening, jag slutar således med återupprepandet af mitt fullkomliga ogillande af sammansatta Beredningens utlåtande, samt med yrkande att oftanämnde Författningar för Handtverkerierne och Handeln i Ri. ket måtte till sina grundprinciper blifva bibebållne , samt endast i anseende till vissa särskilda stad» ganden undergå de förändringar och rättelser, sona kunna pröfvas högst angelägne. Herr Hiessleiter: Det Betänkande, hvarutinnan Högloö. Lag-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi'Uskottens sammansatta Beredning, uppgifvit de grunder densamma ämnar följa vid definitiva pröfningen af Näringsfrihets-frågan j är val i det bela så litet Lagutskottets Betänkandeti.
Då vid jemförelse deraf med låneakterne det befunnits, att antingen en eller annan af de å ett lånedokument tecknade gäldenärer i fattigdom aflidit och de öfrige gjort konkurs, eller samlige gäldenärerne afträdt sin egendom till borgenärers förnöjande, samt det visat sig, alt föga eller intet varit att såsom utdelning utur massorna påräkna, eller ock vid anställde utmätningar blifvit utrönt, att samtlige gäldenärerne sakna tillgång, hafva så beskaffade lån vid revisionerne vanligen blifvit, uppå Direktionens derom gjorda framställning och med stöd af gällande föreskrifter, från kapitalräkningen afförde och i balans-extraktet för inom linien förda lån upptagne. Och enär lånen således från kapitalräkningen afforas fdrst efter det föga utsigt förefinnes, att något vidare skall å dem inflyta, hade äfven deraf följt, alt å sådana lån sedermera icke kunna förväntas annat än smärre afhetalningar, hvilka endast i ganska ringa mån föranleda summans minskning på det hela. Då härtill komme, att Banko-Utskottet i allmänhet följt den grundsats, att icke hos Rikets Ständer tillstyrka ett låns afskrifning förr, än alla derför ansvarige personer aflidit samt deras efterlemnade anhörige undfått urarfvaförmån j så hade summan af inom linien förde lån sällan minskats, men deremot årligen af ofvanberörde orsak vunnit en tillökning} hvarförutan Fullmäktige, beträffande Bankodiskontverket tillhöriga, inom linien förda, lån, hvaraf åtskilliga förskrifva sig från första åren efter Banko-diskontens stiftelse, upplyst, alt anledningen till summans storlek återfinnes deruti, att, intilldess lånekontoren år 1823 inrättades, Banko-diskontens lånerörelse omfattade hela riket, hvarvid, med afseende å vidsträektheten af det område, hvarpå de låneherättigade funnos spridde, pröfningen af låneansökningar sannolikt icke kunde verkställas med den noggranhet, som sedermera varit händelsen. Beträffande nu först
MATS (bredvid kökshyllan, slöjdande på skaftet till en stridsyxa, hvarmed han ibland sticker Karin i nacken). 45 MATS (under det han slöjdar, sjunger antingen 2:dra kupletten af sin visa uti 1:sta akten eller någon känd Dalvisa, utan ackompangemang). ULF (efter visans slut framstickande hufvudet utom sängställningen). God morgon, barn! (klättrar ner från sängställningen.) ALLA. God morgon, gammelfar! SVEN (till Ulf). Hvarför ligger du inte, far? ULF (stödjande sig på en käpp går till skåpet). En ska fäla stå upp nå'n gång, må du vetta! SVEN. Hör du Mats du, har du yxskaftet färdigt än? MATS (springer med skaftet till Sven). Ja, har jag så, far (räcker Sven skaftet.) Här ä' det. SVEN (tager skaftet och betraktar det noga). Tycker du d'ä' färdigt nu! (ger Mats ett rapp med skaftet). Koxa lagom på Karin i Väfstoln, så vet du hvad du har för dej! MATS. Ä' hon som koxar på mej, far. KARIN (upphör att väfva). Hå kors, Mats, jag har fäla inte ögon i nacken heller. SVEN (till Karin). När en ä' kär, du Karin, så har en öga i hvart hårstrå; ser du. ULF (trefvande i skåpet). Hocken en har varit åt klocka min? SVEN. Jag, far, jag skulle ha rätt på några spikar, ser du. ULF (hotar Sven med käppen). Pojke! det säger jag dej, att om du rör vid klocka min, så SVEN. Se så, far, bli inte vred för det inte! jag ä' lika rädd om klocka jag som du ä' den första som blifvit gjord här i Dalom och Drottningen 46 ska ha den, för hon hjelpte oss ur varggropen det gjorde hon som en karl det. ULF (tar brummande ett väggur ur skåpet, sätter sig vid bordet och sysslar dermed).
Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 32, i anleda, af väckte frågor, dels om bestämmande af hvad med ”matlag” bör förstås, dels ock om ändring uti K. kammar-collegii kungörelse d. 20 Juli 1830, om sammanläggande af hemmansdelar under olika nummer i samma skifleslag. Hr von Hartmansdorff, Aug.; Under den tid, då liemmansklyfningen var mindre långt utsträckt än nu, kunde skatters utgörande efter matlag möjligen vara användbart. Men för närvaride medför detta beskallningssätt stora svårigheter vid tillämpningen. Också hafva vissa utskylder, som förut erlagts efter matlag eller rök, numera blifvit afskaffade. Men ännu återstår en mängd afgifter och bidrag, särdeles i komraunalväg och till ecclesiastika tjenstemäns aflöning, hvilka, äfvensom i stadgan om fattigvården, fordra att begreppet af matlag eller rök närmare bestämmas. Utsk:n hafva i dessa afseenden väl gjort ett förslag; men såsom Ståndets ledamöter vid betänkts uppläsning tor - 182 l)en 10 Augusti. de hafva funnit, är fördelningen alltför inskränkt. Skall raan i det afseendet begära en rättelse i nu gällande stadganden — hvilken efter min tanka är nödig — så bör raan söka få förklaringen eller förändringen så fullständig sorn möjligt och icke blott lappa på hvad som redan förut är brokigt nog. Utskylder efter matlag röra icke blott presträttigheter och fattigvård, utan äfven sådana bidrag af myndigheter, hvilka utgöras efter allmän lag. 26 cap. 1 § Byggn.B:n säger, i fråga om kyrkobyggnad: ”Byggningsvirke, körslor och annor kostnad, utgöres härtill efter hemmantalet, och dagsverken efter matlagen.” Jag vet exempel på en församling i Östergöthland, der matlagen voro 60, toen der vid fråga om kyrkobyggnad, 32 befunnos utgöra blott 8 matlag.
Sedan hos Constitutions-Utskottet blifvit föredragne de från samteliga Riks-Stånden inkomne remisser i anledning af den anmärkning i afseende på de föreskrifter i 42 och 94 §§ Regerings-Formen, som nu befinnas -vara stridiga, hvilka af Hans Kongl. Maj:t den 14 sisth Julii å Rikssalen, jemte dess Nådiga sanction till de af Riksens Ständer beslutna Grundlagsförändringar, blifvit Riksens Ständer meddelade, får Utskottet härmed om detta förhållande afgifva sitt yttrande. Constitutions-Utskottet har funnit denna stridighet vara uppkommen derigenom, att, sedan genom Riksens Ständers nu fattade och af Kongl. Majit i Nåder sanctionerade beslut i 42 § blifvit tillagda orden: ett nytt Konungahus utköras, och den valde Konungen Regeringen tillträdt, detta stadgande ej står att förena med föreskriften i 94 § Regerings-Formen: att Riksens Ständer skola Memorial N:o 34. 1003 förordna, huru Styrelsen föras må, intill dess den valde Konungen kan densamma emottaga. Utskottet får härvid erinra, att, då Riksens Ständer enhälligt beslutat, att de §§, som vid undersökning skulle befinnas stå i någon stridighet mot de beslut, Riksens Ständer nu till förändringar i Grundlagarne fattat, skulle derefter rättas, har det endast varit en uraktlåtenhet, att 94 § Regerings-Formen vid den nya redactionens författande ej blifvit anmärkt, såsom af egenskap att efter förändringen af den 42 §:n böra lämpas. Då Riksens Ständer således i förhand beslutat den nödiga förändringen, anser Utskottet sig endast böra till Riksens Ständer till justering anmäla förslag till en sådan rättelse, och ehuru Kongl.
På sätt detta nu meddelade sammandrag innehåller hafva Gefleborgs, Elfsborgs, Götheborgs och Bohus, Norrbottens, Ölands, Wester-Norrlands, Stockholms, Upsala, Nyköpings, Skaraborgs, Kalmar, Hallands, Jemtlands, Christianstads, Westmanlands, Westerbottens, Östergöthlands, Kronobergs, Örebro och Malmöhus läns Landshöfdingar och fleste invånare således sammanstämt uti den önskan och tillstyrkan, dels att de då gällande författningar för hemmansklyfning mätte äfven för framliden till behörig efterrättelse varda bibehållne, dels ock, att, med dessa författningars bestånd, närmare måtte blifva bestämdt hvad belopp af jord-område och lägenheter till åker och kreaturs födsel samt på vissa ställen det minsta hemmantalet, som borde fordras och finnas, för alt en åbo skulle, i anseende till dess och sitt hushålls nödiga underhåll, samt alla af hemmansdelen utgående utskylders och oneras behöriga utgörande, anses fullkomligen besuten, och detta allt genom anställande af undersökningar och pröfning af vederbörande domare och embetsman, dels i den ordning förfaltningarne redan utstakade, dels ock på ett för vissa orter föreslaget särskildt sätt, efter olika belopp af lillhörigheler och afkastning; varande detta allt grundadt på den förklarade ölvertygelsen, att då förra författningar icke nog bestämdt utsatte hvad till besutenhet rätteligen borde fordras, utan sådant ankommit på undersöknings-männens samt domarens eller embetsmannens olika åsigter och pröfning, hemmansklyfningen i följd deraf ock blifvit för långt utsträckt, hvaraf flere olägenheter, såsom brist på nödig utkomst, saknad förmåga till allmänna utskylders och prestationers ordentliga utgörande samt i synnerhet skogarnes öfverdrifna medtagande till särskilda byggnader, stängsel och vedbrand hade förorsakats. Uti ett lika beskaffadt yttrande instämde Gottlands läns innevånare och Landshöfdingen i Jönköpings län; hvaremot Blekinge och Carlstads läns både Landshöfdingar och innevånare samt Landshöfdingen på Gottland och Jönköpings läns innevånare föreslagit rättighet till en oinskränkt och obegränsad hemmansklyfning.
Varningen till mödrar att icke lita skiljsmessa i trossaker verk? skiljsmessa i kärlek hör äfven till bokens thkvärdr sidor. Alen 3. andra sidan frkar sig läsaren: hmri har Erik Granes troskamp bestitt och på h %,ad sätt ' isar han sig # st9 inne för sin nya lifs %k9dning med sin karakttir *? 1.äsaren far se mycket litet af den förra och nästan ingenting alls af den senare. Hans förhallande till studentlifvet kunna vi här ej föija; vi p9- peka blott s9soiii oädelt f ö r i m sätt att i berättelsen införa verkliga nu lefvande personer under vanställanrle förklädnad, samt erinra om huru hans fullkomliga fr9nvnro af tolerans gent emot andras 9sigter gifver mycket litet hopp om att tonen och andan i studentlifvet skulle \ h a &amp; got 113, om det s. k. frisinnade partiet en gHng komme till makten. För öfrigt är det oförnekligt, att förfin, omedvetet s9 väl som nierlvetet, $vit ett ytterst sorgligt begrepp om studentlifvet. Läser nian hans bok i bredd med en äldre skildring af Upsalalifvet: * En man a h e r bord *, och Isgger man härtill vissa bedröfliga händelser för dagen, s9 gripes man af higest, och kan ej värja sig för den påtrtingande öfvertygelsen, att ~tliere is something rotten !. Men 9 andra sidan veta vi lyckligtvis, att ej M a det samfund, som fordom hedrats med namnet d e n eviga ungdomens, anstuckits af branden, att vid sidan af de iirartade och förskiimda elementen g3.r en djiip, maktig ström af allvarligt arbete, ädel sträfvan och ung~lomsfrisk hänförelse för lifvets högre mal. Vi veta ock, att bakom ile fega halfidioter, som Erik Grane ställer som representanter för den kristliga studenten, st81 m9ngen ädel yngling nicd brinnande gudsfmktan och sjelfstäniiigt Ssk %clniiigssiitt.
Reglementet mebbebat be naiv mare förcfbrifter härutinnan/ (em för tverbfbållighcten anfettd erforbcrlige. §. 43- ©eban 48i funnit/ att någon förbättring i 33ancofbafend otiflråcflige lönetvilbcr more båbe i od) för fig fjelf billig och af ett tverbligt behof påbal# lab, h^f^e 48i, imber roiifor, förbehåll och tilläggA fem innefattad uti be, genom SXBårt Q3anco#lItfFott, tili tveberbörligt iobttaganbe ferfPilbt mebbelabe förejTrifter i betta amne/ be|Tutat en proviftcnel (idlofning eif 20 procent i ett för allt, från och meb inneivaranbe år 1830/ å alta få mål orbinarie forn eptra löne*an|Tag inom 33anben (enligt ben tvib 1823 ård Q3anco#Regfemente bifogabe tabelQ; od)haftva åftven/ t fatnmanhang hånneb, be gnmber Ijtvilba, för anorbning af l/udpennmgar tvib Q3anben, 35anco*£)ifconb od) £åne#£on# toiren, bomma att föl/ad, blifivit utf/ababe och befbåmbe* 0- 49.
Då jag varit Kamererare vid Riddarhuset, anser jag 63 H, 10* i48 Den 24 Februarii e. ra. mig tora yttra den erfarenhet, jag under tiden vunnit rörande ifrågavarande ämne. Jag har tyckt mig finna RiddarhusFiscalens göromål vara så obetydliga, att de ganska väl kunde uppdragas någon person utom Verket; och en pålitlig man skulle härtill lätteligen kunna erhållas för vida mindre arfvode, än Fiscalen nu åtnjuter såsom lön. Det är endast till några bevakningar af fordringar, och till yttrande öfver löneansökningar, som lagkunskap hos Fiscalen erfordras. Men då ändamålet med Fiscalstjenstens indragning endast skulle vara, att bereda utväg till Secreterare-lönens förökande, tyckes mig beslutet i denna fråga med skäl böra uppskjutas tilldess en ny Secreterare tillsättes och det visat sig, örn denne ar en lagfaren person, eller ej. Emedlertid torde, af det här anförda, vara klart, att, om RiddarhusFiscal-tjensten blifver ledig innan nästa Riksdag, den bör förblifva obesatt intilldess Ridderskapet och Adeln sammankommit och afgjort den nu väckte frågan. Friherre Boye: Herr von Hartmansdorff har yttrat, att RiddarhusSecreteraren borde hafva minst 2,000 R:dr i lön, och att han nu ej har mera än i,5oo R:dr B:co. Men om man härtill beräknar, att han kostnadsfritt har husrum, ved, och mera dylikt, så torde inkomsterne nu kunna anses utgöra 2,000 R:dr. Derjemte har Herr von Hart - Den a4 Febfuarii e. m. i4g mansdorff sagt, att erfarenheten ej visat, att säkerhet i bevakningarne vunnits genom RiddarhusFiscalen. Den händelse Herr von Hartmansdorff åsyftat bevisar ej något uti denna fråga, utan ådagalägger blott, att den Fiscalen var försumlig eller icke jurist, och att det är nödvändigt att hafva jurister till denna befattning. Jag hoppas, att Utskottets förslag blifver ogilladt.
759 samt ansågs i följd deraf voterings-propositionen, N;o 37, förfalla, men godkändes voterings-propositionen, N:o 38; 25;o vidblef Ridderskapet och Adeln sina förut fattade beslut, rörande förtullningen af Arliklarne: Garn, Bomulls-, Kardulls-, Linne-, samt Ull-, okammad eller kammad, grof, Jutsk eller Isländsk ali annan, äfvensom af den, under Artikeln Glas förekommande rubriken: Buteljer, Burkar och Flaskor (Karafiner och slipade flaskor härunder ej inbegripne), samt godkändes voterings-propositionerne, N:ris 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 40, 47, 48, 49, 50 och 51; 26:o, godkändes voterings-propositionerna, Nn-is 52, 53, 54 och 55, angående förtullningen af Fönsterglas, grönt, hritt samt g las andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade; 27:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående införselstullen å Handskar af alla slag, samt godkändes voterings propositionen, N:o 56; 28:0, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut om förtullningen af Artikeln: Horn, oarbetadt, platter-, lill följd hvaraf voterings-propositionerne, ]Nr:ris 57 och 58, ansågos förfalla; 29:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, rö rande den vid Artikeln: Hudar och Skinn, som ej inbegripas under pelsverk, förekommande rubriken:
Första punkten af 14 § är nemligen af följande lydelse: »Faller någon af från den rena evangeliska läran och låter ej af sine själasörjares undervisning och förmaning sig rätta; varde han inför Dom-kapitlet varnad;» men med afseende å de svårigheter, som kunde uppstå, derest vid början af författningens tillämpning, ett större antal personer, som ville bilda en ny församling, nödgades inställa sig i Stifts-staden inför Dom-kapitlet, hemställer jag, att de sist anförda orden måtte förändras till: »Varde han af Dom-kapitlet eller dess lörordnade Ombud varnad», samt att, i följd af denna ändring, de längre ned i samma § förekommande orden: »inför Dom-kapitlet», utbytas mot orden »af Dom-kapitlet eller dess Ombud». Med denna jemkning vågar jag i underdånighet tillstyrka nådigt bifall till förenämnde två lag-lörslag, under hemställan att Eders Kongl. Majit täcktes låta nådig proposition i ämnet enligt dertill af mig uppsatt förslag, till Rikets Ständer afgå.» På Stats-Rådets öfrige Ledamöters tillstyrkande täcktes Kongl. Maj:t gilla de af Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern nit framställda förslag, samt bifalla, att proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex Protocollo Oscar David Egge. Stockholm, tryckt hos Sam. Kongl. Maj;ls Nåd. Proposition M 39. I M 39. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Nov. 18S9, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stander om antagande af en författning angående mord, dråp och annan misshandel; Gifven Stockholms Slolt den 27 Oktober 1859. Genomgripande ändringar inom vissa delar al' brottmåls—lagstiftningens område hufva redan till en del banat vägen för en förbättrad strafflag.