Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Finland ar det ej i främsta rummet en eller annan inera frainstående persoii, som börjat ifra för folkhögskoletanken; det ar det Jinska folket i dess helhet, soni reser sig för densainma. Liksom den i Danniark först fick kraftig fart efter det nationalkänslan vac-] &lt;ande olyckliga kriget 1864, så ock nu i Finland, då landets sjalfständighet och fria litveckling synas hotade. * Folkets upplysning till hjärta och först&amp;nd ar dess sjalfständigliet och frihets, så lydde den l~iilsning, den finsk-svenska skalden E. v. &amp; vanten genom mig sände sina landsmän vid 1890 års nordiska folkhögskoleinöte å Hvilan i Skåne. Striden mellan svecomaner och fennonianer a r p&amp; ungdomsskolans orilråde om ej nedlagd, så dock undanskj uten. Gemensamt arbeta kimniga och andevakna inan och ' kvinnor af bida partierna för ett geinensamt inål: Finlands framtid, finska folkets utveckling. Och ehnrii folkliögskolorna äro dels finska, där undervisningen sker på finskt sprlk, dels svenska, dar svenska inålet ljuder och älskas, äro dock BBdcc genomströmmade af en anda, en äkta folkliögskoleanda, sann, lefvnnde, varm och fraintidsfull. I Finland har universitetet kraftigt ingripit i folkliögskolearbetet; de flesta skolorna äro upprättade genoin de inedel, tusentals inark, ' som studenter anskaffat ocli sainlat; medel Iiafva afven Iiopskjutits - för att åstaiikomina resestipendier %t vid universitetet studerande man ocli kvinnor, hvilka i Sverige ocli Danmark skiille lära känna saken för. att sedan i Finland agna sig däråt. En liflig ~folkliögskolerö- relsew genomgår f. n. den finska studentkåren, och en finsk tidning, Vasa tidning för den 1 nov. 1891, yttrade Iiaroin, att wde studenter, som verka för denna sak, igenkännas därpå, att de blifvit ifrigare i sitt eget - arbete, att de inera beflita sig om goda seder och äro gladare än förr.
På Borgareståndets ledamöters vägnar, J. P. Oran. På Bondeståndets ledamöters vägnar. JV. Strindlund. På Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vägnar: På Ridderskapets och Adelns ledamöters vägnar, G. F. Ciljencrants. På Presteståndets ledamöters vägnar, Christ. F. Fahlerants. På Borgareståndets ledamöters vägnar, A. »V. Cundh. På Bondeståndets ledamöters vägnar, Fphraim Carsson. V. A. Beckman. Bilt. till B. St. Besvärsoch Ekon.-l'tsk. Betänkande, N:o 2. Ank. til! Exp.-Utsk. d. 15 Maj 1851, kl. 12 niidB. Betänkande, i anledning af väckt fråga örn Rotehällarnes pä Gott lund befriande från skyldigheten att anlägga Båts manstorp. Uti en till Hedervärda Bondeståndet ingifven motion, sorn blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad, har .Riksdagsfullmäktige!) Jacob Lindby från Gottlands län, med hvilken Riksdagsfullmäktige!) från samma län Ingemund Odin sig förenat, yttrat: att båtsmännen på Gottland från begynnelsen af deras till)aro i sjömansyrket blifvit frikostigt underhållna af deras rotehållare och i hemorten funnit sig belåtne med det underhåll, som rote-kontraktet innehölle; men att ett förhållande, som han ville benämna villervalla, uppstått derigenom, att, för ungefärligen 25 år sedan, Gottlands rotehållare blifvit af Kongl.' Maj:ts Jtefallningshafvande ålagdt, att åt sina båtsmän anskaffa torplägenheter i stället för aflöningen i varupersedlar, med hvilkas utgörande såväl rotehållarne, som båtsmännen varit ganska väl belåtna.
Bctänkanden. låtit sig företes afskrift af en så kallad budkafle, daterad Härad den 13 Juli 1814 undertecknad af J. E. Söderlund, i hvilken budkafle Rotehållarne vid Öfverste Lieutenantens compagnie under Södermanlands regemente, enligt ankomne ordres, och i grund af Kongl. Brefvet den 23 Mars 1786, anbefallas, att å uppgifna tider och ställen inställa visst antal hästar, för att från mönstringsplatsen Malmköping skjutsa compagmets fordon och trosspersedlar; men utom det, att detta document linnes vara alldeles obestyrkt, skulle, i händelse ett sådant verkligen blifvit utfärdadt, detsamma icke föranleda Utskottet till någon annan mening» än den Utlåtandet innehåller, att nämligen sådant är att tillskrifva missbruk och en felaktig tillämpning af forfattningarne, hvilket icke kan upptagas af Riksens Högloft. Ständer. Lika säkert som Utskottet känner, att Rotehållarne varit ålaggde en sådan skyldighet, enligt äldre stadganden, hvaribland äfven hörer det åberopade Kongl. Brefvet den 25 Mars 1786, lika gifvet synes det i Utskottets tanka böra följa, att denna skyldighet upphört, sedan Kongl. Maj:t i Nåder antagit Riksens Högloft. Ständers vid 1812 års Riksdag gjorde underd. anbud, att erlägga passevolanceafgift emot befrielse ifrån skjuts och underhåll till soldaten, både vid möten och commenderingar. Åtminstone har Kongl. Maj:t uti en likartad fia - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden.
Ständer då beslutade öfverdvttning af den indelda spanmålen från anslagen för Militiaeboställs-kassan m. 11. förvaltande verk, ökats med 1,200 tunnor, anser Utskottet, i likhet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, den Kronan behållna tiondespanmålen, på samma grund som vid förra riksdagen, äfven nu kunna beräknas till 18,200 tunnor, utgörande efter det af Utskottet föreslagna pris af 6 R:dr 32 sk. för tunnan 121,333: 16. 4:o. Tiondespanmälslösen efter b est amda priser beräknades vid sista Statsregleringen till 4,400 R:dr och har utgjort: År 1847 . R:dr 4,226: „ 1848 „ 4,137: ,1849 „ 4,137: ,1850 „ 4,450: ,1851 „ 4,605: eller i medeltal , ,4,311: ; och torde denna inkomst höra, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, fortfarande utföras med 4,400: Transport R:dr 3,480,733:16. — Stats-Utskotlels Utlåtande, N:o 6 i. 5 Transport R:dr 3,480,733: 16. — 5:o. Arrendemedel af Kungsgårdar och andra lägenheter. Af denna inkomst, som vid sednasle Statsreglering beräknades till 128,000 R:dr, har till Stats-verket influtit i penningar Emellertid torde denna inkomst, i likhet med hvad Kongl.
Det Kongl, förslaget har från antalet af de rofdjur, hvilka uppräknas i nuvarande Jagt-stadga, uteslutit bäfver, om hvilket djurslägte är upplyst, att" det icke egentligen tillhör rofdjurens klass, alt dess kött ätes, samt att dess skinn, äfvensom den s. k. bäfvergällen har högt värde, samt uggla, i anseende till dess ofvan anmärkta gagn för jordbruket, äfvensom alla arter af ufslägtet med undantag af berguf, hvilken äfven hufvudsakligen lärer afsetts i 1808 års Stadga. Deremot har det Kongl, förslaget bland rofdjuren upptagit fiskljusen. Utskottet har ansett, att ifrån den i 10 § af det Kongl, förslaget innefattade proscriptionslista böra uteslutas slägtena: hiller, lekatt, glada och fiskljuse. Dessa djurarter förekomma till obe - 8 Samman». Stats-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk:ts Betänkande JVt 34. tydligt antal och kunna derföre icke göra synnerlig skada, om äfven de förstnämnda tre slagen någongång förgripa sig på vildbrådet, i det de döda småfogel och ungar af matnyttiga djur och foglar; men då, enligt sednaste tiders noggranna iakttagelser, hillerns, lekatlens och gladans mesta och hufvudsakligaste födoämnen utgöras af sorkar, råttor, möss och amfibier, så måste den nytta, de i allmänhet bereda, mycket öfverväga den skada, de mera tillfälligt utöfva. Tili lekattens uteslutande finnes äfven en anledning deruti, att namnen »lekatt» och »vessla» äro gemensamma för både den mindre arten (mustela minor) och den större (muslela erminea), hvadan äfven den förre skulle blifvit utsatt för förföljelse och utrotning, ehuru han är ännu nyttigare, än den sednare. I Danmark lärer vesslan vara upptagen bland fridlysta djur.
Det synes mig derföre, att Utskottet, vid behandlingen af densamma, bort mera fästa sig vid den af 2:ne Riks-Stånd uttryckta mening, än hvad som skett. På grund af nu anförda skäl anser jag, att Särskilda Utskottet egt full anledning att, i öfverensstämmelse med hvad Herr Dalman i sednare delen af sin motion föreslagit, till Rikets Ständer göra den hemställan, att Rikets Ständer, måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes utfärda en förklaring af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, hvarigenom det föreskrifves, att bränvinsbrännings-redskap, som under November och December månader sistlidet år blifvit för bränvinstillverkning begagnad, icke vidare må under innevarande bränningstermin dertill användas». af Herr Hasselrot: »Jag delar de af Herr Indebetou uttalade åsigter; men enär rättigheten till bränvinsbränning är fästad vid egande eller besittning af jord och ej vid innehafvande redskap, och förbud för försäljning af begagnad bränvinsredskap, lika litet Särskilda Utskottets Utlåtande, JYi 6. 7 lärer kunna utfärdas, som rättigheten till bränvinstillverkning bör kunna förloras derför, att den redskap, hvarmed den skulle utöfvas, varit förut af annan person begagnad, anser jag mig icke kunna i annan eller vidsträcktare mätto bifalla Herr Dalmans motion, än att jag, för att i möjligaste män vinna det ändamål, han åsyftat, vördsamt föreslår, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj.t genom utfärdande förklaring öfver Kongl. Kungörelsen den 13 Juli 1853, läcktes i nåder förordna: att den, som under November och December månader sistlidet år, för ett eller flera hemman å landet eller för jord i stad, utöfvat bränvinsbränning, icke skall ega alt under instundande April månad för annat hemman å landet eller annan jord i stad idka sådan tillverkning eller alt rättigheten d annor man öfverlåta». J Herr Hasselrots reservation hafva Herrar österberg och Rydin instämt.
Hr Printzensköld: Det förefaller mig tvifvelaktigt huru vida BankoUtsk:t haft fullkomligt rätt. att här lagstifta för bankens tjenstemän. Det är ett åliggande af alldeles egen och särskild art, som här blifvit in forti t, och jag skulle således tro, att om äfven full ni: ge gifvit vika för de ouphörliga yrkandena på all möjlig lättnad förallmänheten, så skulle väl Utek:t gjort en framställning till 11, St:r om lämpligheten af en så beskaffad åtgärd och hemställt att R. St:r måtte dertill lemna sitt bifall; ty det är otvifvelaktig! att några månader icke skola förflyta, sedan denna ordning blifvit vidtagen, förrän en anmälan från .diskontdirektrn kommer att ingå till bankofullmige derom att en tillökning i tjenstemän nens antal är nödvändig, så vida skyldigheten att upsätta anmälningsreversaler till bankodiskontverket skall kunna behörigen fullgöras.
Som nu lill prygelstraffets undvikande, vid den i fråga varande förvandlingen, någon annan anledning ej blifvit uppgifven, än att böter, ådömda efter allmän lag, ej borde förvandlas i en art af kroppsstraff, hvilken endast i krigslagarna förekommer, men jag vid denna betänklighet, i fråga örn en lagförändi ing, ej kunnat fästa den vigt, alt jag derföre bordt tillstyrka ett alldeles olämpligt bestraffningssätt, hvars verkan skulle komma att strida mot strafflagarnes ändamål och föranleda till nya brott; så har jag stannat vid den tankan, att af de i fråga varande straffen icke fängelset vid vatten och bröd, ulan prygelstraffet, såsom det svårare, bör förklaras vara det, hvartill böterne vid här i fråga varande förhållande böra förvandlas. Såsom en uppenbar origlighet lärer det böra betraktas, alt då, enligt den i kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 om ändring i 5 kap. 4 § Straffbalken stadgade allmänna tariff för böters förvandling vid vatten och bröd, det belopp af böter, som svarar mot nio par spö, eller 27 daler, skall i vatten och bröd förvandlas till nio dagar, samma belopp af spö, stadgadt för olofligt innehafvande af dyrk, förklaras genom en annan kongl. Förordning, äfvenledes utgifven den 10 Juni 1841, motsvara tolf dagars fängelse vid vatten och bröd. Den sålunda befintliga olikheten uti dessa båda, af Konung och Ständer beslutna förordningar har sannolikt härrört deraf, att den tariff eller så kallade tabell, som åtföljer den förra och hvari för hvarje dags tillökning i fängelsetiden vid vatten och bröd utsättes det ökade bötesbelopp, som deremot svarar, ännu icke varit upprättad, när Förordningen om bestraffning för dyrks innehafvande redigerades, och att i denna således lids 110 längden af fängelse vid vatten och bröd kom att utsättas efter Stiaffbaikens 5 kap. 4 §, i dess ursprungliga lydelse, hvilken imellan åtta och tolf dagars fängelsetid icke innehåller någon afdelning, och således stadgar tolf dagars tid för böter ifrån 25 till 40 daler.
Vad pratar jag stig in här han öppnade en skjutdörr vilken gick mycket ljudlöst och förde David in i något som på en gång var kemiskt laboratorium och bibliotek jag skulle säga att fru Ziri redan är underrättad om att du kommer jag lämnade henne ensam vid pianot hon spelar som satan själv hör du? Den där menuetten sätter hon själ i Synbarligen var han mycket berusad av något, David kunde ännu ej avgöra vad, och han frågade om han ville uppliva minnena från Chikago. Jag gör numera dessa saker själv, sade han med en viss stolthet han tog locket av en flaska och skakade ut några vita små piller på en glasbricka. Men David avböjde. Jag mår väl för tillfället, och behöver inte, sade han. Hartman såg forskande på honom. Hur lyckligt att ej behöva! Men nu går vi in vi får vin sedan. David steg före Hartman in i en liten salong med dämpat ljus och mycket sparsamt möblerad i en tungt borgerlig stil med gamla värdiga ekmöbler och väl bibehållna, dyrbara mattor. En ung kvinna satt vid flygeln och steg upp. Efter presentationen, som försiggick på ett hastigt och ceremoniöst sätt, satte hon sig i en fåtölj och vände ett par stora mörka ögon mot den nykomne, som litet besvärad bad henne fortsätta menuetten, vilket hon dock ej syntes ha lust till. Tack vare Hartmans berusade och bedrövade syn på världen blev stämningen icke tryckt, han satte genast i gång med en svada som kom mycket lägligt för David. Han slapp att själv säga någonting och den unga kvinnan fick tillfälle att ostört betrakta honom med en viss nyfikenhet. Hon var mycket vacker och hade ett uttryck mitt emellan behärskad sorg och vaken livslystnad. David undrade om hon var Hartmans älskarinna, men snart nog fann han att de ramlat ihop av en ren tillfällighet denna eftermiddag. Tydligen var de barndomsbekanta, men sade ändå ej du till varandra, en omständighet som föreföll egendomlig. Att döma av hans beteende hyste han inga varmare känslor för henne. Klar, kall, nästan spefull satt han i en bekväm stol och betraktade henne. Då och då såg han på David som om han tänkt: Farlig, inte sant? Detta retade David, som redan kände sig litet oroad av hennes sätt att tala och betrakta honom. Hade Hartman ägt henne och hade de sedan blivit likgiltiga för varandra och nu spelade komedi? Denna tanke retade honom ännu mer.
Den 11 Juli f. m. 3:0 Från Lagutskottet, i anledning af återremissen af Utskottets Memorial om forum för mål som röra försummelse vid skjuts, väglagning och snöskottning. 4:0 Fran Lagsamt OeconomieUlskottet, angående rättelser och tillägg i Kongl. Förordningen om Stängselskyldigheten. 5:0 Från OeconomieUtskottet, angående vissa öfverklagade olägenheter för BåtsmansRothållare. 6:0 Från StatsUtskottet rörande medel till Casernbyggnad för 2:ne i Ystad förlagda Esquadroner af Mörnerska HusarRegementet. I anledning af detta sistnämnda anförd» Herr Klinteberg, Wilhelmi I anledning a£ den i Utskottets Betänkande projecterade föreskrift för Konungens Befallningshafvande i Malmö att afgifva underrättelse om Casernbyggnadens företagande och fulländande, anser jag mig böra gifva tillkänna, att sjelfva Casernen redan är färdig och begagnas, så att endast Stallen felas; men, som kostnaden blifvit bestridd af förskjutna och lanta medel, så är ock, till gäldande deraf, det föreslagna understödet högst beli olli g t. 6iz Den ii' Juli j.jn. Upptogs å xiyo StatsUtskottets elen n Joli på Bordet lagda Utlåtande i anledning af anmärkningar vid des« Betänkande örn Lön för bättring för Penninglönlagande Embetsoch Tjenstemän. Herr Munck af Rosenchöld, Eherhard: StatsUiskottet har, i sitt mi upplästa Utlåtande, upptagit {lera vid dess Betänkande gior la anmärkningar, men icke den, i min tanka, vigtigaste, som angick Lönförbättringen för den delen af Militairstaten, som har sin Ion i penningar. Jag bär förut flera gånger yttrat mig anse oss böra vara åtmindstonc lika så angelägna om att förbättra lönernt för Militaira, som för de Civila Embetsmänneu.
Hon törstade efter sanningens och kärlekens uppenbarelse i sin, Matilda Hjelms själ, en törst sådan en febersjuk känner och den ingen dryck varaktigt släcker. Skulle hon gå till nästa möte? — Nå, sade Erik vid slutet af middagen — utan att hon talat ett ord om saken — följer frun med på de där tillställningarna? Tonen var absolut försmädlig, och naturligtvis förstod Matilda hvad han menade — hon svarade dock kallt: — Hvilken fru, hvilka tillställningar? — Hon — natural — bapt — unitar — universal — eller hvad det är för något — på ist är det — hon, frun till prästen, är hon med på själafångsten, hon? — Du är rå, Erik, och jag talar inte med dig. — Herre Gud — rå! Söta Matilda, jag tycker inte illa om människan, just därför frågar jag, kan bara inte begripa hur det där äktenskapet hankar sig fram. Törnkvist sa’ i går att Matilda rodnade till. — Mortonhistorierna får du behålla för dig själf, jag hatar dem, det är ett sant skvallernäste därute, det kan du hälsa från mig. Tonen darrade af föraktfull häftighet. Erik fortfor retsamt lugn: — Jag begriper inte kärleken du fått till de där människorna, jag antar väl, att jag kan inbegripa honom — Erik! Hon flammade, Erik reste sig äfven, han hade icke alldeles skämtat. Han kände instinktlik antipati mot Linde, och det förargade honom, att hon sprang på dessa möten. De ständiga pikarne han hörde därom i skolan voro för mycket till och med för ett bekvämt lynne. Ett par timmar senare stod huset mörkt och dödstyst. Erik hade tagit Ruth med sig till staden på en titt, Ellida var utgången, Malmberg borta. Matilda kom upp i sängkammaren för att sätta på sin hatt med den långa sorgslöjan. Så ödsligt det kändes. Hon hade ingen lust att tända lampan, säg nätt och jämt hvad hon fick fått uti, gick så ut i korridoren, trefvade sig nedför trappan, öfverallt stodo dörrarna vidöppna. Tystnaden, den gapande tomheten hade något så färskt vid sig, de stumma rummen liksom lyssnade, ännu dallrande af röster, andande af varma människor.
Jag har i detta afseende kraftigare än någon annan sökt leda Styrelsens tanke åt detta håll, genom frambärande af den petition, som jag hade den äran alt lill K. M. aflemna under loppet af för lidet år. 334 Den 24 Maj. Hvad sjelfva salen beträffar, eller det nu under öfverläggning varande Ekon.Utskls betänk, eller Hr Rydins motion, så kan jag icke annat än till fullo förena mig i de åsigter, hvilka af Gr. Frölich, Hr von Hohenhausen, Hr von Rosen och Hr Prytz blifvit yttrade. Jag tror nemi. likasom de, att det nu skulle innebära en oformlighet att ingå till K. M. och begära nedsättande af en comité för att utarbeta ett nytt förslag, sedan förstärkta Const.Utsk. med R. St:s rätt antagit Const.Utsk:s förslag att hvila lill grundlagsenlig behandling. Om det likväl skulle finnas lämpligt att till K. M. frambära en sådan und. önskan, så tror jag att den ordställning, som Frih. Sprengtporten föreslagit, vore den enda rimliga, att dervid begagna. Det kan likväl icke annat än förundra mig, att den sidan, som här isynnerhet yrkar bifall till motionen, hyser så litet förtroende för Styrelsens egna åtgöranden, att den verkligen anser af behofvet påkalladt, att Ständerne skulle göra en sådan anhållan hos K. M., då i alla fall ett hvilande grundlagsändringsförslag ligger på bordet, hvilket bör och måste tilldraga sig Regeringens uppmärksamhet med afseende å den sini liga ålgärd, som tillkommer Regeringen, nemi. sanctionen eller ogillandet deraf. Om det af R. St. nu uppgjorda förslag skulle af K. M. blifva gilladt, så vore ju en så beskaffad anhållan både öfverflödig och löjlig. Skulle K. M. deremot icke godkänna detta förslag, så är väl att förmoda, det K. M. sjelfmant vore betänkt på att lill nästa riksdag afgifva ett contraförslag. Jag tror således att det med fullt förtroende kan öfverlemnas till K. M., utan någon påminnelse från R.
St:rs värdighet oförenligt. Emedlertid hafva vi nu att välja emellan tvenne alternativer, nemligen att antingen afgifva ett öppet manligt och Svenske män värdigt ja eller ook lemna detta ja qvalificeradt, insvept i besynnerliga och hvarandra motsägande fraser, i hvilka ett ensidigt partimissnöje sökt gifva sig luft. Jag för min del föredrager det förstnämnda sättet. Jag vill ej mycket orda om det sätt, hvarpå frågan blifvit af Ulskrt behandlad, — derom är icke stort att säga. Hela dess Utlåt, förefaller mig, som en talare här yttrat, väl magert. — De fleste af mina motståndare halva i sina slutpåståenden förklarat, att traktaten rätt och slätt borde förkastas. Att ett sådant förkastande kan ske utan äfventyr för statens värdighet och utan förbiseende af dess vigtigaste intressen, är dock en åsigt, som jag ingalunda kan hylla. Visserligen har under gårdagens plenum en talare yttrat, att hvad som kan till god - Den 8 Februari e. m. 435 kännande framläggas, det kan äfven förkastas, och detta är en sats, som, tagen i sin theoretiska nakenhet, är fullkomligt rigtig. Men samme talare hade kort förut uti samma anförande gifvit oss en hemsk beskrifning öfver det förfärliga förtryck, theorien utöfvar på det praktiska, och delta med hilder hemtade från den yttersta Orienten, ifrån sjelfva Hindostan. Han beskref nemligen ett afgudabeläte, sorn framfor på sin vagn och i framfarten krossade många offer. Med belätet menade han frihandelsprincipen och med offren förmodligen krossade raffinadörer, förqväfda bränvinsbrärinare, nedtrampade tillverkare af »släta och faconerade varor.», Allt det der saknarvisserligen icke sin traciska effekt, men jag hemställer dock, huruvida den så bjert utmålade theoriens förtryck olver det praktiska icke kan ega en viss tilllämpning på traktaten och dess förkastande. Den kan förkastas; se der theorien! men låtoin oss litet närmare skärskåda de praktiska följderna af ett sådant förkastande.
Någon betänklighet mot vidtagandet af en sådan åtgärd synes icke heller böra möta, enär med temlig visshet antagas kan, dels att någon större summa, än den Rikets Ständer bevilja, icke hinner att för ändamålet användas intill nästa riksdag, då, för den händelse nu beviljade medel möjligen befinnas otillräckliga, Rikets Ständer blifva i tillfälle ånyo pröfva frågan, dels ock att i allt fall med detta mindre belopp den väsendtligaste delen af nu ifrågakomna anläggning bör kunna utföras och byggnaden bringas under tak. 1 följd häraf hafva Rikets Ständer på det sätt bifallit E. K. Maj:ts nådiga Proposition, att, utöfver de förut för ändamålet beviljade medel, å Riksgälds-kontoret ytterligare anvisas för utförande af den beslutade nya hospitalsbyggnaden vid Göteborg, för en gång, en summa af 200,000 R:dr, att från nämnda kontor, i mån af behof, utbetalas. 91:o Vidare och sedan Serafimer-ordens-gillet i underdånighet anmält, hurusom åtskilliga af de vid hospitalerna i Stockholm, Wexiö, Nyköping och Wisby befintliga lokaler ansetts böra, genom förändringar och i viss mån äfven genom mindre tillbyggnader, göras för sjukvården mera ändamålsenliga, samt att till bestridande af dertill erforderliga kostnader, hvilka, ehuru jemförelsevis ringare, allmänna hospitalsfonden icke förmådde gälda, nya anslag funnits nödvändiga, liar E. K. Majit äskat ett anslag af tillhopa 74,423 R:dr 82 öre, för att användas dels till verkställande af de åsyftade förbättringarne vid nämnda hospitaler, och dels till Stats-kontorets godtgörande för ett derifrån förskottsvis till Öfver-intendents-embetet utbetaldt belopp å 12,370 R:dr 17 öre, till betäckande af en uti byggnadsanslaget vid förstnämnda hospital uppkommen brist.