Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bageriverk, hvarmed då förstods sådan större Bageri-lägenhet, som var försedd med tillräckligt utrymme för upplag i vindar eller magasiner af betydligare spanmålseller mjölförråd, hvilka ovillkorligen erfordrades till yrkets ordenteliga drifvande, utan äfven till Bageriverket hörande salubodar: att, så länge desse, till Bagare-Embetets vidmakthållande och fredande - 49 dande ifrån obehörigt inträng gifne och sedermera icke i laga ordning upphäfde föreskiifler iaktlogos, och en hvar, som ville taga befattning med salubageri-handteringen härstädes, måste på nj^ssnämnde sätt ådagalägga sin förmåga, räknade JEmhetet ibland sine medlemmar ett försvarligt antal, försedde med stora och ordentliga Bageriverk; och med deltagande af sådane Idkare, kunde äfven Embetets skyldighet, att i både god och ond tid tillhandahålla Ilulvudstadens innevånare hröd af alla slag och i erforderlig mängd, efter de i Taxan bestämde priser, noggrant uppfyllas, oaktadt de mångfaldiga svårigheter, hvilka ifrån hand teringen vore oskiljaktiga; men att, sedan dels tid efter annan flere innehafvare af små Bagarestufvor, hvartill inskränkta och nästan inga lägenheter funnos för upplag af sädoch mjöl-förråd, undfingo rättighet till salubageri-handteringens idkande, dels omsider den förklaring öfver stadgandet om bruk barl Bageriverk, blifvit meddeladt genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag i ett serskildt besvärsmål, men icke i ordentligen promulgerad Författning, alt dermed endast afsågs sådant Bageri, der bröd kunde tillverkas, hvilket förändrade stadgande sedermera tillämpats såsom lag i förekommande frågor om sökt rättighet till salubageri-handteringens utöfvande i Stockholm, dels slutligen Eders Kongl.
Och huru skämtade, huru skrattade, huru jollrade och kärleksgnabbades de ej dessemellan. Nu först fingo de ro att komma öfverens om huru älskvärda, huru behagliga och trefliga en del af deras bekanta, slägt och vänner voro, men huru tråkige, huru ledsamma och odrägliga andra deremot förekommo dem. Nästan alltid voro de af samma tanka när de fingo kollationera sina begrepp i saken, men icke sällan hände det sig att en af dem utropade, särdeles när den andra fällt ett ogillande uttryck om någon tredje person. »Åh bevars! tycker du äfven så! Så har jag alltid tyckt, men jag skulle trott att du var alldeles intagen af en motsatt smak!» – »Ja, så måste man ju förställa sig här i verlden,» svarade då den andra, »så måste man ju draga kappan öfver båda axlar, ja öfver sjelfva hufvudet, att ej ens den man mest älskar, må kunna upptäcka hvem som går derunder!» Men båda kommo de öfverens att nu voro de outsägeligen lyckliga, som i detta, lika som i alla andra afseenden, kunde kasta bort hela förställningens jernmask, åtminstone för hvarandra, tala, tänka, drömma högt. Och det gjorde de äfven, ty aldrig kunde ett oinskränktare, ett mera odeladt och fullkomligt förtroende finnas än mellan dessa tvenne makar, som på en gång funno hvad lifvet herrligast kan bjuda: vänskap i kärlek. Ingen må likväl inbilla sig att vårt unga par oupphörligt sutto hemma i eget bo, smekades och kuttrade som turturdufvor, då de väl ändå slutligen, huru stark och innerlig deras inbördes kärlek var, hade haft lika som litet ledsamt vid denna eviga tête à tête. Nej, långt derifrån! Albert var tjensteman i ett af de civila verken, hade der en ansvarsfull och med rätt mycket arbete förenad befattning, och nödgades således vara de mesta förmiddagarne helt och hållet bannlyst från det tjusande hemmet.
Söndag, såsom äfven från urminnes ti”der varit bruklig. Det synes mig som om de argumenter, hvilka för vederläggandet af motionens särskilte delar blifvit begagnade; med, om jag så vågar uttrycka mig, alltför liten urskiljning blifvit använde, i hänseende till de ämnen, hvaröfver Ridderskapet och Adeln egentligen infordrat Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande. Frågan om Långfredagens indragning, hvaröfver det under intet vilkor tillkommit Utskottet att sig yttra, då denna del af motionen från densamma blifvit vederbörligen utesluten; denna fråga har dock uti Utlåtandet blifvit upptagen och behandlad, samt den omnämnde indragningen vederlagd med en utförlighet och grundlighet, som, enär sjelfva vederläggningert saknar något egentligt föremål, förekommer såsom en lection uti Theologia Dogmatica, gifven åt Rikets Ständer; varnandes den höga Läraren sina disciplar för Helgerårij och andra uti ettChristligt land oförväntade saker. Då deremot fråga blifver om indragning af Annandag Pingst, inskränker sig den Tbeologiska djupsinnigheten till ett ... misslyckadt infall och den torftiga anmärkning, att Christendomens trenne stora högtider böra firas med mera högtidlighet, än en vanlig Söndag, 7» Den 9 Mars e. ra. Det måste ursägtas mig, om jag finnér det i hög grad olämpligt, att då man uptager och utförligen behandlar en fråga, spm Utskottets Utlåtande ej blifvit underställd, så lösligen vidröra det ämne, hvilket egentligen var just det enda, som påkallade all den uplysning och beredning, som Utskottet, genom sammansättningen af dess personal, deråt möjligen kunnat gifva.
N:o 11« lägenheter icke ega någon rösträttiga het vid prestval, och följaktligen icke kunna hänföras under denna af flera Motionairer yrkade beräkningsgrund, ej blott deras värde, utan ock deras fortfarande och hela bestånd icke sällan äro underkastade betyda liga förändringar, samt till en stor del beroende af olika conjuncturer eller andra tillfälliga omständigheter; Då flera af de ifrågaställde lägem heterne, såsom Grufve-delar, samt vissa Bruks-och Fabriks-Inrättningar, dels genom i senare tider meddelade beslut äro uttryckligen förklarade för Lös-Egendom, dels i alla tider varit sålunda ansedde; Då slutligen en med Motionairens yrkande instämmande förändring af de i detta ämne nu gällande här of-: van anmärkta stadganden, enligt hvil-, ka Qvarnar, Bruk och andra dylika Inrättningar borde deltaga i allmän-! na väghållnings-besväret, obestridligen skulle föranleda till nya frågor om skyldigheten för dessa lägenheter att, efter enahanda grund, äfven deltaga i åtskilliga andra hemmanen på landet [.agr somt Allm. Besv, och Oec. åliggande allmänna onera och praestationer, derifrån de hitintills varit befriade, och hvaraf alltså uppenbart följer, att den åsyftade förändringen skulle komma att medföra rubbning i en mängd nu gällande rättsförhållanden, samt allt för djupt ingripa i sjelfva grunderne för beskattningen af samma lägenheter; Så finna Utskotten för sin del icke skäl att tillstyrka bifall af de serskilde i nu förevarande ämne väekte och här ofvan omförinäkle motioner, Utur enahanda synpunkt, och då redan, genom Kongl. Kammar-Collegii Kungörelse den aq Qctober 17p3, skattlagde Utjordar öro förklarade frie från deltagande i vägrödjning, hafva Utskotten äfven ansett sig sakna anledning att understödja det af ftiksdags-Fullmägtigen Casper Wijhrnan i detta afseende framställdte förslag. Deremot o oh som, efter hvad här ofvan är antydt, Utskotten så mycket mindre kunpat bestrida rigtigheten af den grundsatts, »6 Lflgtomt Allm. Bttv, o. Otc. U esk.
Förste Landtmätaren åligger derefter inom 45 dagar från den dag klandertiden ute är, utslag i frågan afgifva, teckne äfven, då frågan rörer arfvode för ägoskifte, å arfvodesräkningen det den klandrad blifvit samt det belopp, som af honom godkännes, hvarefter arfvodesräkningen till Landtmätaren genast afsändes. Den med Förste Landtmätarens utslag missnöjde, äger, inom 3:ne månader efter den dag utslaget meddeladt är, sina besvär, åtföljde af alla de bevis klaganden kan anse nödigt förete, lill Öfver-Direkt:sEmb. vid Landtmäteriet i Riket insända, och hör vid dess afgörande förblifva. Förste Landtmätaren åtnjuter för det arbete han vid arfvodesråkningens granskning får vidkännas, ersättning med 2 R:dr för hvarje fulla hundrade riksdaler af arfvodesräkningens belopp, dock så att 2 R:dr är det minsta arfvode han åtnjuter för hvarje arfvodesräkning, äfven om densamma ej upgår till Etthundra R:dr. Detta arfvode skall vid ägoskifte af skiftesförrältande Landtmätaren i arfvodesräkningen uptagas och efter öfrige grunder för arfvodets fördelning delägarne påföras. Då delägare anfört klander, erlägges denna ersättning, då ej arfvodet är för skifte, jemte lösen för utslaget af den som enl. detsamma dertill pröfvas skyldig. Underlåter jordägare, att inom tid nu sagd är, å Landtmäteriarfvodes räkning klander anmäla, bafve sjelf sedan ingen rätt att 28 Ben 22 December e. m. talan derå anställa; men LandlmäteriFiskalen vare obetaget, då skäl dertill finnes, för tjenstefel vid arfvodesräknings uprättande, för förrättning som ej alser ägoskifte, Landtmätaren i laga ordning tilltala, och gånge äfven i sådant fall på sätt i nästföljande § om ansvar för Landtmätare sägs. § 25.
§ 5 Förlorad försäkringsrätt tillfaller brandförsäkringsfonden. § 6 Beslut om försäkringsrättens avskrivning kungörs tre gånger i allmänna tidningarna, om inte försäkringsägaren inlämnat försäkringsbrevet som dödats. Artikel VI Hur antaget försäkringsvärde må ändras och nedsättas § 1 Förfaller brandförsäkrat hus så att värdet minskas med 1 / 8 minskas försäkringssumman i lika förhållande. Läggs fabrik ned eller förändras så att husets nytta inte motsvarar försäkringsvärdet, nedsätts försäkringssumman. Sådan nedsättning utsträcks inte till redan givna försäkringar. § 2 Uppförs vådlig och eldfarlig inrättning i anslutning till redan försäkrat hus och ägaren inte vill gottgöra verket de högre premierna, sänks försäkringssumman. Tas däremot vådlig verksamhet bort och saken anmäls till direktionen sänks avgifterna. § 3 Skulle någon egendom som inte finns vara angiven, värderad och försäkrad eller ett gammalt och bofälligt hus vara upptaget som nytt, upphör försäkringsrätten eller försäkringssumman nedsätts. § 4 Förekommer sådana händelser som i denna artikel är nämnda, låter direktionen på brandförsäkringsfondens bekostnad besiktning och värdering ske i närvaro av försäkringsägaren. I händelse av vad som står i § 3 bör laga rannsakning fordras och ersättning för verkets kostnader sökas. § 5 Förändring i försäkringen skall påtecknas försäkringsbrevet. Artikel VII Hur antaget försäkringsvärde må förhöjas § 1 Är ett hus försäkrat till hälften, kan ägaren när som helst höja försäkringen att omfatta hela egendomen. § 2 Är hus eller byggnad efter försäkringstiden på 12 eller 16 år värt mer än det först upptagna värdet, skall försäkringshavaren söka ny värdering och ändring ske. § 4 Beviljas värdehöjningen utfärdas särskilt försäkringsbrev för det tillkomna värdet och avgifter erläggs efter beräkning. Försäkringsvärdet får inte höjas på hus som genom vanvård betydligt minskat avkastningen eller verkstäder, fabriker, slöjder och andra inrättningar som alldeles upphört eller inte kunna på stället med förmån drivas. Artikel VIII Om lån ur verkets rörliga fonder § 1 Ur dess fonder meddelas lån å hypotek av: 1: o Förskrivningar och obligationer av Rikets Ständers Bank med deras garanti, utgivna och accepterade. 2: o Statskontorets eller andra Kronans verk utfärdade och tillåtna obligationer. 3: o Aktier i publika inrättningar eller dylika verks obligationer i den mån de äga allmänt förtroende.
Laneoseelelns silkvervärcle skulle treslämmas till Lvacl elen smäningnm rstt 8,g, nu gällancie korclringar oell skuleler, i allmänhet, ocl» meci enöast kä unelsotag, skulle Iemna8 till elers» värcle oköränöracle. Orsakerne till ele tor en elei meellrorgare menliga, för ancire förmånlige käljeler, 8om skulle uppsta ak Laneoseelelns Zterköranele tili eles» namnvärde, ligga uti kärr inträlkacie allmänna körliällanöen, kvilkas verkningar mäste anse8 säsom en nationalol^cka. Da nu Likets väl korclrar, att, genom skerfo, anelet ak orclning och 8tallga i m^ntväsenelet, Lamma kortgängkn sk ciegsa verkningar, kunna ej ele hittills kör enskilele, sk eleana orelnings saknaö inträlkaele köljcler afhjelpa; eiler goötgöras, utan enelast säkerhet kär krsmtielen elem gikva8. Dkter ele närvaranlle körhällsnelei ne mäste säluvel» ikrägavarancle reglering uppgöra», u,tan gs»een6« pä -i Letänkanelen, ^s.o i. Z e Lanken» kö,maga, att, inom längre eller kortare tiri, »ina körhinelelser uppkalla. Dnelersäker man ater hvaö »om kan anse» kör elei verkliga kö, hällanelet i närvaranejs stunel, förekommer, sä väl, alt, enligt hikogaelt, ak 8tockliolms Växel?loteringsLonloir elen >6 sistl. Itlaji utkärelaelt, devi»*), meeleleoursen a Liclr klamh. Lanco, hällanele något ofver »eclel»killingar minclre än svenska 8ilkver-L:elrn, ulräknacl ekler eletla myntslag» olika växelcours pä klukvuclstaciens
Lrt hunnit till den grad af fullkomlighet, att någon förbättring deraf icke behöfwes, det will säga, att alla fattige derstädes utan undantag, blifwa tillräckeligcn wärdade och försörjde, äger Utskottet likwäl en tillförlitelig och saker kännedom derom, §tt pä de fleste ställen i Landet fattigdomen bchöfwer bättre ward, Plågan wcrksammare tröst och sjukdomen säkrare zillgang pä Läkemedel, än som nu kan erhällas; och som det endast warit för de ännu oförsörjdc, »värnlöse och man, lottade hjelp blifwit päyrkad, och sädane olycklige nästan sifwer'allt finnas, har Utskottet härutinnan icke kunnat ändra sin öfwertygelse. Dock warder allt detta Riksens Hög, loff. Ständers Egen granskning wördsammeligen unders skaldt. Stockholm den 10 Marti, igiv. Pä Högloft. Ridderstapets och AdelnS »vägnar Hok. 6. Oxenstjerna. Pä Högwördige Preste-Ständets Ledamöters mägnar 0 L r 1 H o k. Isi n ä s. Pä Wälloft. Borgare,StändetS wägnar 6. H. 8cliönkerr. Pä Hederwärda Bonde-Ständets »rägnar L. Lricsson. LadsS K§ Lordet. k. H. dlatrr!. Den 3 April» FSredrogs 8 nyo Stats-Utstottets den 2 April pä bordet lagda Memorial innchällande Ntssottcts anmälan af Riks-Sundens olika beflut rörande reductionen af Lif» Gärdet till Häst etc. Herr Grefwen och Landtmarfkalken gjorde pro» position att detta mäl till afgörande af Stats - Utskottets nämnd matte hänwisaS. Bifölls. Föredrogs a nyo Stats - Utskottets den s April p§ bordet lagde Memorial rörande arfwode till Stats - Corn» missarien VyilleZren för desi biträde wid Mks-Statens up» rattande. Bifölls.
Följden af detta oefterrättlighetstillstånd, ifall det länge skall fortfara, mäste blifva, att skollärarne tvingas att sköta sin tjenst så, som mången tjenst kan skötas, nemligen att man infinner sig och går när klockan slår, mea örn något verkligt dugligt blifver uträttadt eller ej, dermed är ej så noga. Den yngling åter, sorn icke särdeles anstränger sig, infinner sig dagligen i skolan, utan att kunna redogöra för sina pensa, hvilket förhållande lätteligen urartar till ett fel af svåraste art, nemligen lättja och oordentlighet, och dennes hederskänsla, dagligen sårad genom anmärkningar, förslöas och slutligen forstöres. Väl hafva vi skolman fått oss särskildt ålagdt, att icke öfveranstränga skolynglingarne, och vi hafva också försökt att efterkomma denna befallning, men vi hafva funnit det omöjligt, så länge det är oföiändradt, som utgör grunden till det onda. Likaledes hafva frågor ställts på oss, huru lång tid ynglingarne behöfva för öfverläsningen i hemmet samt för författandet af hemtemata; men dessa frågor äro af den art, att de icke kunna besvaras, åtminstone icke så, att deraf kan dragas något säkert resultat. Ty på samma pensum, som den flitige och samvetsgranne ynglingen använder 2 timmar, använder den slarfvige kanske icke 1 timma, och på samma sätt behandlas hemtemat. Att äfven de olika anlagen härvidlag spela en vigtig rol, inses lätt. Att saken icke hjelpes, utan snarare förvärras genom att hålla ynglingen längre qvar i skolan, derpå hafva vi haft många exempel vid våra läroverk, och det ligger också i sakens natur, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 45 att härigenom ingen hjelp vinnes; ty ju längre man håller på med att plåga en menniska, desto sämre måste hon blifva. Det samtidiga mångläseriet och det dagliga öfveransträngande arbetet måste bort, om hjelp skall vinnas. Då man klagar öfver de stora fordringarne. får man vanligtvis till svar: ja, men i Tyskland äro fordringarne ännu större.
Denna Riddarh.direktms åtgärd har gifvit anledning till motionen. Jag skulle visserligen hafva trott att R. o. Ad. med ani. af motionen icke haft någonting att vidtaga och att Eiddarh.Utsk:ts Utlåt, utan fara kunnat läggas till handlingarne, då Riddarh.diriktm ovilkorligen åligger att hålla vaksam hand deröfver att det vid arfvodet fästade vilkor noggrannt efterlefves; men om man anser ett särskildt beslut af R. o. Ad. vid detta tillfälle böra fattas, så torde det i alla händelser böra ställas åtminstone så, att den rättelse, sora tillika innefattar en uprättelse för dem, som frågan rörer, blir verkligen iakttagen, hvilket icke är'förhållandet med det förslag till beslut, som Riddarh.Utskit nu tillstyrkt. I detta beslut föreslås nemi. att det Hr Anrep beviljade arfvode fortfarande skulle till honom utbetalas, emot förbindelse att ställa sig till noggrann efterrättelse det beslut Direktm kommer att fatta rör;de omtryckningen af eller rättelse i de Lilliehöökska Ättartaflorna, så att de sednare blifva i full öfverensstämmelse med de förra, sedan undersökning egt rum huruvida utgifvaren möjligen kunde i sin åsigt hafva rätt. Vi hafva sett, att den undersökning, som redan blifvit af Direktm beslutad, icke kunnat på den tid som förflutit verkställas, och Utsk:t säger sjelft i sitt Utlåt, att en sådan undersökning fordrar mycken tid och mycket arbete. Nu skulle kunna hända, att denna undersökning icke blir verkställd förrän arbetet fullständigt utkommit, och då hade icke R. o. Ad, någon garanti att utgifvaren verkligen vidtoge den ifrågav:de omt.ryckningen. Jag skulle derföre tro att ur beslutet borde utgå allt som nämnes om en sådan undersökning och dess verkställande, så att R. o. Ad:s beslut skulle blifva »att, utan afs:de på de mot Hr Anreps förfarande med rätta gjorda anmärkmr, det honom beviljade arfvode likväl må fortfarande till honom utbetalas; dock emot förbindelse att ställa sig till noggrann efterrättelse det beslut, Direktm kommer att fatta etc.» På detta förslag till beslut får jag anhålla om H.
Prof. 1862 & 1863. 8 Samt. 24 Haft. t 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 105. nådiga förordningen om reglering af presterskapets löner, inga andra inkomster af församlingarne böra vid blifvande löneregleringar, räknas presterskapet till godo, än sådana, som, enligt gammal bäfd och grundlagsenlig! tillkommen lag, förut blifvit till presterskapet utgjorda — hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i ämnet meddela nådig förklaring och dervid särskildt tillkännagifva, att tionde icke bör beräknas af tullmjölqvarnar, åtminstone inom de fordna Danska provinserna, Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän, der sådan tionde ej förut blifvit erlagd och åtagen.» Kongl. Brefvet den 10 April 1811 till Kongl. Kammar-kollegium stadgar, att för qvarnar skola afgifter till presterskapet utgöras, antingen efter de föreskrifter, som gälla för vissa län, der öfverenskommelse!- blifvit ingångna och vissa grunder fastslällda, eller, der sådana saknas, efter sig företeende omständigheter, billighet och rättvisa; och Utskottet har jemväl inhemtat, att tionde af qvarnar å dera ställen inom de fordna Danska provinserna, i synnerhet i Skåne, till presterskapet utgifves, samt att, då tvist härom uppstått, pastorernas rätt till dylik tionde genom utslag, hvilka vunnit laga kraft, blifvit förklarad obestridlig. Vid dessa förhållanden lärer det ej tillkomma Rikets Ständer att, pä sätt motionären yrkat, förklara, det presterna inom Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän icke skulle vara berättigade till tionde af tullmjölqvarnar; hvarföre ock Utskottet vördsamt hemställer, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Mars 1863. Ank. till Exp.-Utsk, den 19 Mars 1863, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motton om nedsättande af en kommitté för uppgörande af förslag till omorganisation af straffanstalterna i riket.
Inteckning af lösegendom må ej eller beviljas för annat, än bestämdt belopp i penningar eller varor, eller med mindre gäldenär inteckningen i tvänne viltnens närvaro skriftligen tillåtit, eller densamma inför Rätten medger, utan så är, att inteckning hlifvit af någon borgenär i vederbörlig ordning - Pa ^-Utskottets Betänkande, N.-o 63. 9 ning sökt; — då må öfrige borgenärer, de der ega klara och förfallna fordringar, sådan inteckning jemväl söka, och förfare bälten dermed, som Kongl. Förordningen den i3 Juli 1818, om inteckning i fast egendom stadgar. ö §• 6. Flyttar gäldenär till annan ort, och är ansökning om inteckning af hans lösa egendom anhängig vid den Domstol, derunder han förut lydt, pröfve samma Rätt icke destomindre, huruvida inteckuingen lagligen beviljas må. Vare dock borgenär sedermera pligtig sina inteckningshandlingar uppvisa hos den Rätt, under hvars doinvärjo gäldenär satt sig neder, i staden inom. en månad och ålandet vid det Ting, som näst tvenne månader derefter infaller, och förfare jemväl i öfrigt dermed, på sätt 3 §. förmår. Lag samma vare, der gäldenär, hvars lösa egendom redan är för gäld intecknad, till annan ort afflyttar. §• 1- Då med inteckning af lösegendom är vordet så förfaret, som här ofvan stadgas, njute borgenär förmånsrätt till betalning, i staden från den da^, och å landet från clet Ting, då inteckning hos Rätten söktes. §. 8. Intekning af lösegendom galle ej för längre tid än tre år. Vill borgenär sedermera söka ny inteckning, gånge dermed, som här ofvan stadgas. §• 9- öökes utmätning å gäldenärs lösa egendom, och är densamma i föreskrifven ordning intecknad, då bör executor sökanden derom underrätta, och värde utmätning sedermera i laga ordning företagen. Ej må dock försäljning af den intecknade egendomen ega rum förr, än fjorton dagar efter det inteckningsegaren blifvit, genom sökandens försorg, om utmätningen bevisligen kungjord. ö §. 10.
– Godt. Farväl, herr Jansen! Måhända mötas åter våra banor: jag ämnar mig åt samma håll som ni. – Hå, det skulle fägna mig. Farväl, mynher! Zacharias Jansen helsade med en ytterst djup bugning den bortgående Vanloo, vände sig derefter om, torkade ångestsvetten ur pannan, drog några djupa andedrag och mumlade: – Förbannelse! Det är som jag säger: här spökar midt på ljusa dagen. Landbacken bränner mina fötter. Hvarför sölar Drake? Jag står icke ut med dethär. Det var den 30 Maj. Riksrådet Skytte hade på aftonen af denna dag återkommit från en utflygt till Görväln, hertig Adolf Johans egendom, belägen två mil från Stockholm. Herr Bengt såg tankediger ut. Sammansvärjningen skulle följande dag utbrista. Hemkommen fann han på sitt skrifbord en biljett, hvars utanskrift, stäld till honom, var skrifven med den af honom sjelf uppfunna chiffern. Icke litet förundrad häröfver, bröt han det honom obekanta sigillet och läste följande rader: ”Den skarpsinnigaste kan någon gång visa sig oförsigtig, den klokaste behöfva råd, då ett stort och farligt företag stundar. Uppbränn edra hemliga papper!” – Hvad betyder detta? frågade sig herr Bengt orolig. – Hvem har skrifvit detta? Är något förräderi med i spelet? Är jag upptäckt Nej, rådet är alltför godt, för att komma från en fiende. Men har en vän skrifvit det, så är ju detta hemlighetsmakeri onödigt. Vi träffas ju dagligen och kunna under våra öfverläggningar mundtligen uppmana hvarandra till nödig försigtighet. Han ringde på sin kammartjenare och frågade, hvem som framlemnat brefvet. Kammartjenaren förhörde sig hos de öfriga domestikerna, och svaret blef, att brefbäraren varit en sjömansklädd karl, som emottagaren icke kände. Uppmaningen var för öfrigt obehöflig, ty herr Bengt, som var beredd både på det ena och det andra, hade redan offrat sin brefvexling med de sammansvurne åt lågorna.