Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kastade mig på min säng, snyftande som ett barn, i öfvermåttet af de qval jag kände; det var en kris af djup och förtärande sorg, som lät allt annat försvinna. Minuter och timmar förgingo, långa och tunga, som om hvar och en varit ett stenblock, hvilket långsamt rullats öfver mitt bröst. Ändtligen dagades det. Den uppgående solen kastade sina röda, förbländande strålar in genom mitt fönster, och mina tunga ögonlock slöto sig mekaniskt för dess skärande ljus. Ett slags dof och medvetslös dvala sjönk som ett bårtäcke öfver mitt döende hjerta. Brådskande steg i trappan och häftiga slag på min dörr väckte mig åter till lifvets plåga. Förvirrad rusade jag upp, halfklädd som jag var, och öppnade. Miss Spencer inträdde yrvaken, med nattmössan ännu qvar öfver sitt gula, hoptofvade hår, och med en min af bestörtning och förvirring, som gjorde hennes utseende nära nog löjligt. Hon satte sig ned på den första stol hon fick se och sade hastigt, sammanknäppande sina långa krokiga fingrar: — Miss Agnes, mitt kära barn, en sorglig händelse, en oväntad händelse. Er mormor har blifvit mycket illa sjuk. Dock, det är så godt att genast säga er hela sanningen, er mormor, lady Hawerfield, är död! — Död! — upprepade jag med stela, likhvita läppar. — Död! Detta ord ljöd i mina öron så oväntadt som om jag varit fullkomligt oskyldig, och min bestörtning var så verklig, att miss Spencer fortfor: — Sansa er, stackars barn. Detta var förskräckligt; jag inser nog edra känslor. Ni är nu alldeles utan huld eller skyld i verlden, ty af er kusin har ni troligen ingenting att vänta. Hvem kunde förmoda en så hastig död; hon var i går frisk och sund. Jag fruktar, att hon icke gjort den minsta disposition till er fördel. Hon älskade er icke, stackars barn, och efter min tanke har hennes häftiga vrede i går qväll orsakat henne slag. Det är fasligt smärtsamt för er, miss Agnes, om så vore. Ni borde icke hafva satt er emot detta giftermål med så mycken bestämdhet. Se så, kläd er nu och kom med ned.
Mången kunde kanske nog mycket förundra sig öfver att jag yttrar mig i detta ämne°, som säkerligen äger kanske den minsta kunskap deruti af alla hittills sig yttrande ledamöter; men född och uppfostrad i dessa trakter, tror jag mig dock hafva tagit den närmaste kännedom om sjelfva localen, äfvensom i allmänhet genom mina studier hafva förvärfvat ett slags insigt om de åtgärder, som i afseende på ett lands ekonomiska välstånd böra iakttagas. Just för dessa orsakers skull utber jag mig R. o. Adis tålamod med en kort framställning om mina åsigter i detta vigliga ämne. Här har blifvit anmärkt, att detta förelag skulle kunna till och med bereda klimatiska faror. Några sådana kan jag icke inse. Man vet, att alla vattenaftappningar snarare bereda fördel än skada för Jandet, och så tror jag, ifall de skulle äga rum, äfven här böra blifva händelsen. En annan talare har hedt, att R. o. Ad. skulle vara varsamt med sina anslag och fruktade för att man smidde medan jernet var varmt, så att det kunde gå till någon öfverdrift. Men, ehuru jag äfven hyser den åsigt, alt man bör vara varsam i sina anslag, kan jag dock icke, då frågan är om ett sådant företag som detta, i allo dela den talarens åsigt, utan tror att man bör smida medan jernet är varmt, d. v. s. göra företaget möjligt genom de första genomgripande åtgärderna. Man har sagt, altman skulle lättsinnigt inkasta sig i detta företag. Jag kan ingalunda dela den åsigten, då en af fäderneslandets förnämsta canal byggare har uppgett ett i alla möjliga detaljer nog - 348 Den a4 Mars e. m. grannt beräknadt kostnadsförslag, deruti, sedan, med lians vid Göthaoch Hjelmare-canaler förvärfvade erfarenhet, alla dessa detaljer blifvit beräknade, äro tillagde 38 procent af liela den calculerade summan.
Susanna såg upp mot fönstret och stannade i stum förvåning; ty i fönstret stod öfverstinnan, men icke mer den dystra, sorgbundna frun. Med händerna tryckta mot sitt bröst, såg hon upp mot de klara stjernorna, med uttrycket af en brinnande tacksamhet. Det var likväl något vildt och öfrerspändt i hennes utseende, som gjorde att Susanna, betagen af förvåning och sällsamma känslor, beslöt att genast gå in till henne. Vid Susannas inträde i rummet, vände sig öfverstinnan hastigt mot henne. Hon höll ett bref tryckt mot sitt bröst och sade, med orolig glädje och en slags häftighet: «Till Bergen, till Bergen! Susanna, jag reser i morgon till Bergen. Laga allt i ordning för min afresa, så fort du det kan.« Susanna häpnade; «till Bergen?« stammade hon frågande, «och vägen dit skall vara så svår, ja, farlig denna tid « «Om döden hotade mig på den, jag skulle dock resa!« sade fru Astrid, med otålig energi. «Men jag begär ej af någon att följa mig. Du må bli här hemma!« «Herre Gud!« sade Susanna, smärtsamt upprörd, «jag talade ej för mig. Kunde jag dö för att rädda öfverstinnan från någon fara, någon sorg, så vet Gud att jag gjorde det med glädje. Låt mig få följa med till Bergen!« «Jag har varit mycket olycklig, Susanna!« återtog fru Astrid, utan att märka denna upprörda sinnesstämning, «lifvet har varit mig en börda, jag har tviflat på Försynens rättvisa, på våra ödens ledning af en faderlig hand, men nu nu ser jag nu kan allt bli mycket annorlunda Men gå, Susanna, jag behöfver lugna mig, och du tycks också behöfva hvila. Gå, mitt barn!« «Blott en bön,« sade Susanna. «Jag får ju följa med i morgon? Ack! neka mig ej, ty jag följer ändå med öfverstinnan!« «Nå väl,« sade fru Astrid, nästan glädtigt, «då är det icke värdt att jag nekar.« Susanna fattade och kysste hennes hand, och hade velat gråta ut på den all den smärta och all den kärlek, som fyllde hennes själ; men öfverstinnan drog bort sin hand, och bad henne ånyo vänligt, men ändå befallande, att gå.
Departements-chefen härjemte, i enlighet med kommitterades underdåniga förslag, att de till stats-verket ingående arrenden må, för framtiden, antingen bestämmas i penningar eller, då sådant icke anses lämpligt, utsättas i spanmål eller sådane persedlar, hvaraf liemmansräntorna komma att bestå, och hvilka persedel-arrenden derefter borde lösas med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris; hvaremot Departements-chefen ansåg kommitterades hemställan i fråga om utarrenderingsåtgärdernas förenklande åtminstone tillsvidare kunna förfalla, i följd af den förnyade författning om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter, som under den 17 Juli innevarande år blifvit i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, af Kongl. Maj:t utfärdad. ingående Mcirkegångs sättningen. Härvid hade kommitterade, efter att hafva ådagalagt ej mindre olämpligheten af nu bestämda lid för markegångssättningen, än huruledes hinder för förändring härutinnan hittills mött, i följd af det för uppsägningsrättens begagnande samt räntornas och tiondens derefter skeende debitering erforderliga rådrum, i underdånighet tillstyrkt: att de priser, som, för den händelse förslaget om indelningarnes indragning samt tiondens och andra persedelskatlers lösande efter medelpris vunne bifall, borde ligga till grund för beräkningen af denna lösen, måtte bestämmas efter försäljningspriserne under de trenne sista månaderna af skatteåret och de Irenne första månaderna af det följande; men att tillsvidare särskild markegång i nu stadgad ordning borde sältas till rättelse för liqvider emellan räntegifvare och räntetagare, så länge sådane ifrågakomma, äfvensom för alla öfriga liqvi - Bih. till B. St.
Jag kan icke fatta hvarföre sådana skulle upstå; ej heller den stora makt som utöfvas af Ordfiden. flan har ju egentligen icke någon annan makt än do öfriga ledamöterna i Utslcn; han sitter der ju endast för att leda öfverläggn:e. Jag anser således alt förslaget är både nödigt och nyttigt och önskar derföre att det måtte blifva antaget. Frih. Stael von Holstein: Jag skall icke följa Hr Bildt i den bevisning han sökt framkomma med, nemi. att inom 11. o. Ad. finnes den mesta opartiskhet, de minsta intrigerna och minsta försöken att qväfva de förmågor, hvilka möjligen skulle kunna mäta sig med dem hvilka nu dragas fram och sättas i Utsk:n; jag vill icke heller yttra mig om, huruvida dessa senare ega här inom Ståndet den största förmågan att bekläda Ordf:de-plalserna inom Ulskrn, men jag får säga att hvad här är sagdt, bevisar just icke särdeles granlagenhet hos dem hvilka här hålla sin egen pagenyerik. Att Elektorerne ganska ofta hafva svårt all påträffa personer som äro passande till Ordfule i Utsk:n det har jag sjelf varit i tillfälle alt erfara då jag var Elektor. Dessutom, äfven om det lyckas att få Orjftde, så inträffar rätt ofta att Ordfide kan vara af sjukdom eller någon annan händelse hindrad från att intaga sin plats, då måste den, som derefter är i ordningen efter nummern på Riddarhuset och som icke dertill är ämnad intaga platsen, hvilket ofta medför sina olägenheter, och äfven inträffar i alla de Ulsk. der afdelningar finnas. Jag anser således, i likhet med Hr Cederschiöld, att långt från att säga att det är hvarken nödigt eller nyttigt, så vill jag nästan säga att det är nödvändigt. Frih. Raab, Cari Adam: Don som under flera föregide Riksdagar varit i tillfälle att se, huru beställsamt partiandan ordnar allt efter sitt eget intresse, huru man icke fäster sig vid hvad representanten skulle vara för fosterlandet, utan endast hvad han kan verka till förmån för ett visst kotteri, den skall med glädje omfatta detta förslag.
Härförutan bär i allmänhet blifvit anmärkt, att Sökanderne icke begärt ersättning för sine fordringar uti Pauliströms JernVerk med derunder lydande Hem» 5 B. 10 i ,{G Stats-Utskottcts man samt Hemmanen Gartorp och Kopparp, sa att desse icke böra dertill komma i fråga, utan kunde nämnde JernVerk och Hemman genast-försäljas, utan afvaktan af förstnämnde frågas verkställande. I anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, är detta ämne i hela dess vidd å nyo af Utskottet öfvervägadt; hvarvid, hvad försl beträffar grunden, hvarefter CanzliRådet af Wetterstedt och HofRättsRådet Adlerbrandt böra förnöjas för deras ägande skatterättsfordringar; så och enär Utskottet, i enlighet med hvad förra Ständer bestämdt antydt, föreslagit, att berörde ersättning borde utgöras med så stor del af de under Ädelforss lydande Hemman, som deremot svarade, har Utskottet icke ansett sig tillhöra att afgifva yttrande om sättet, hvarpå Författningarne i förevarande fall borde tillämpas. Utskottet tror sig dock böra, till förtydligande af dess förslag och på det vidare missförstånd i denna del må kunna undan1'ödjas, hos R. St:r vördsamt föreslå: att R. St:r må medgifva, att Herrar Adlerbrandt och af Wetterstedt för sine godkände Skatterättsfordringar erhålla ersättning efter Jordeboksvärde i de af dem dertill uppgifne Hemman under Ädelforss, till så stor del, som, efter i allmänhet stadgade grunder, mot fordringarne belöper, och att underd. Skrifvelse härom från R. St:r till K. M:t må afgå med underd. anhållan, att K, KammarColIegium må erhålla Nådig befallning att verkställigheten häraf låta skyndsamt besörja.
IT -i nder deri af StatsUtskottet förrättade granskning af Commissariernes i Riksgälds - Contöiröt •ill innevarande Riksdag afgifne Berättelse, hat Utskottet, lika med de till Stats-, Bäntooch tiban# till RikS.St. Prat. isi) t$t$. »i 5° Stais-Utskottcts Betänkanden. Riksgälds Verkens öfverseende senast församlade Revisorer, fästat serskild uppmärksamhet vid de från Riksgäld sContoirets sida vidtagne åtgärder, till utrönande af förhållandet med uppbörden af allmänna Revillningen i Götheborgs och Bohus-Län. Af Handlingarne, hvilka, till närmare upplysning i detta ämne, blifvit rådfrågade, har Utskottet inhämtat, huruledes Herrar Fullmäktige, med anledning af Lands-Contoirets i Götheborgsoch Bohus jhan till Riksgälds-Contoijet afgifne Summariska R. dogörelse förar 18:3, uti skrifvelse under den ig Januari: 1815, och så edes näst före sistlidne Urtima Riksdag, till Kongl. Majus och Rikets Katnmar-Collegii åtgärd och handläggning anmält förhållande t med den uti samma Redogörelse, såsom uti J.änet innestående, balancerade högst betydliga summa; Men att Stats - Utskottet vid nyssnämnde Urtima Riksdag, oaktadt en sådan af Herrar Fullmäktige redan fogad anstalt, icke dessmindre funnit sig föranlåtit tillstyrka Rikets Hög-i lofl. Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder låta anbefalla serskild och sträng undersökning om förhållandet med Uppbörds-Verket i ofvannämnde Län; äfvensom att, med anledning häraf, underdånig Skrifvelse från Rikets Hög* loll. Ständer blifvit etfpedierad , hvaruti Riken Höglofl.
Ja, ja! lika barn leka bäst. Han lutade hufvudet tyngre i handen och såg stadigare ned åt de mörka golfplankorna. Hon värmdes alltmer under hans tal, och hela hennes ansigte talade deltagande och ömhet. Ja, det kan icke finnas så onda ord, att jag inte förtjenar dem, sade hon slutligen. Om du skulle ha mördat honom, Carlson, så hade jag ändå, sådan jag är, varit värre än du och sämre. Jag bedrog dig och gaf esten af de slantar, som du skrapat ihop. Och inte har jag stått efter att sköta om ungarne heller. Stugan har fått hållas, oh! det var mig så lika nöjdt alltihop. Det var derför att jag inte tyckte om dig. Jag tålte inte det tysta sättet. Du var så vresig så! Jag skulle ha strax från början fått se hvad jag sett i dag. Hvad har du sett i dag, Leena? frågade mannen. Jo, Antti, jag har sett hjertat ditt jag, det trodde jag du inte hade något af. Nåå, hvad är det du vill, Leena? Hon hade ställt sig upp och stod der nu framåtböjd, helt nära honom. Det stora, röda, öppna ansigtet strålade af uttryck, och hela gestalten hade någonting nästan mildt, då hon satte händerna på hans axlar, såg honom in i ögonen och med en ödmjuk ton sporde: Förlåter Antti hustrun sin? Peltonen såg upp. Länge och fullt blickade de två på hvarandra. Den allvarsamme mannen knäppte ihop sina smutsiga händer, och blickande ut liksom i en fjerran verld, långt förbi den mörka, trånga stugans väggar, utbrast han sakta: Tacka Gud för denna välsignade stund! Jag förlåter allt som menniskor gjort mig, också om de icke skulle förlåta mig! Och du, Gud, som hör och ser allt, förlåt att jag i dag hädat ditt namn. Nu är jag ju mera lycklig än jag skulle ha rätt till. Jag har i dag fått hvad jag visst aldrig förr haft en hustru! Leena drog en suck, liksom af lättnad. Hon räckte mannen handen. Och såg sig omkring i den lilla grofva, smutsiga stugan. Derefter slog hon kraftigt med den andra handen mot bordet och utbrast i glädtig ton:
Utskotten gilla tillika motionärernes förslag, att de exemplar af Svenska Fornskrift-Sällskapets handlingar, som kunna af Staten inlösas, utdelas till inoch utländska, offentliga lärda inrättningar, till inhemska Gymnasiioch Skol-Bibliolhek, m. m., samt alt återstående delen förvaras för en framtid, då upplagan upphört att finnas uti bokhandeln tillgänglig; men anse derjemte, att antalet af a5o exemplar är för sagde ändamål otillräckligt. Och emedan sådana bemödanden, som utgöra föremålet för Svenska Fornskrift-Sällskapets stiftelse, icke i längden kunna påräkna nödigt understöd från allmänhetens sida, utan sannolikt skulle afstadna af brist på medel att bestrida utgifterna, och Utskotten dessutom serskildt känna, alt ledningen af Sällskapets göromål är anförtrodd åt män, till hvilkas nit, sakkännedom och drift Utskotten anse sig kunna hysa fullt förtroende, hvarigenom Utskotten äro förvissade, att Sällskapet kommer att göra sig förtjent af det understöd, som åt detsamma kan beredas; så få Utskotten, i stöd af alla dessa anförda skäl, hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att ett antal af 3oo exemplar utaf de samlingar, Svenska Fornskrift-Sällskapet årligen utgifver, hvarje exemplar för året beräknadt till omkring 2 R:dr Bih. lill R. St. Utlåtande, N.-O g. Banco, börjande med det redan utkomna första häftet, måtte, så länge Sällskapet fortfar i sin verksamhet, för Statens räkning inlösas, för alt, på sätt ofvan angifvet är, utdelas och användas. Stockholm den i November 1844- N:o 5. Ank. till Exp. Utsk. den 4 N°v> k!, i e. m. Utlåtande j, i anledning af väckt motion om rättighet för vissa hemman i Färentuna Härad af Stockholms Län alt erhålla Sirlig utsyning å en kronans Park. Uti ett af Hederv. Bonde-Ståndet till Utskotten remitteradt memorial, har Riksdagsfullmägtigen Anders Sundholm från Stockholms
Ränta omålet, skiljaktige meningar uppstått, samt vid anställd Votering två Stånd stadnat emot två} hvarföre Utskotten hemställt dessa Alternativer till Riksens Ständers omedelbara afgörande} och hafva Utskotten, i afseende å den sednare frågan , angående de DiscontPapper, hvilka vid LåneLiqvider uti FiliaiDiconterne endast såsom Hypotheque blifvit emottagne, ansett sådana deponerade Papper, vid skeende Den 7 Martn, öltitl iga Liqvider, icke kunna antagas till artnät eller högre värde^ än som blifvit föreslagit - för dylika DisContPapper , hvilka kunna komma i Iråga att användas uti LåneLiqvider, se-‘ dan Staten med FilialDisconternas .Utredning tagit befattning. Vid hvilket Betänkande jemväl vöro fö gade j ej mindre de serskilte Meningar, ätskillige Ledamöter vid Ärendets afgörande uti <.n Och annan omständighet yttrat , än ock serskilda Calculer öfver Utredningen al Godta CanalBolags samt Malmö Discont Verk, enligt de i Utskottens Betänkande föreslagna grunder , jemte uppgift på Götheborgs DiscontVerks tillstånd den 30 November 1S17. Grefve von Schwerin, Fredric Bagislaus, hemställde, om icke, enär Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande
Transport R:dr 4,457,696; 32. för år 1843 till R:dr 18,134. 1844 24,363. 1845 15,089. eller i medeltal 17,929 R:dr; men då denna förhöjning hufvudsakligen tillkommit genom anmärkningar vid oriktig tillämpning af föreskrifterna angående 1833 års lönereglering för indelda armeen, och således varit af mera tillfällig beskaffenhet, torde det icke vara skäl att derföre öfverskrida förra beräkningen eller 10,000: — 24:o Då beräkningen af denna inkomst-titel ej kan blifva annat ^än högst osäker och då den utfallit ett år ovanligt hög och ett år ovanligt låg, torde lämpligast vara att åter utföra den förra summan 12,000: — 25:o Intresse-medel, vid sednaste stats-reglering upptagne till 3,300 R:dr, hafva utgjort: för år 1841 R:dr 3,400. 1842 3,359. 1843 3,359. 1844 3,359. 1844 3,359. och torde kunna förblifva vid 3,000: — Säger R:dr 4,482,996: 32. Extra ordinarie inkomster, hvilka, enligt 60 § Regeringsformen, såsom bevillning utgå: Transport R:dr 4,482,996: 32. — Kongl. Majds Nåd. Prop. till R. Bruttoinkomsten af dessa medel beräknades vid sista stats-regleringen till 3/700,000 R:dr. 1845 3,663,013. eller i medeltalet endast 3,718,006 R:dr. För år 1846 åter, under hvilket år nu gällande tulltaxa varit tillämpad, hafva, enligt från General-tullstyrelsen särskildt meddelad uppgift, tullmedel blifvit lefvererade med nära .
Till svar å anmärkningen derom, att bestämmandet af teckningssummans och actiens minsta belopp borde ankomma på Kongl. Maj:t, i hvarje serskildt fall, må anföras, att Utskotten trott lagstiftningen böra, genom bettämda stadganden i alla de frågor, som möjligen kunna för det närvarande bedömas, närma sig en sådan fullständighet, att Kongl. Maj:t högst sällan skulle behöfva utöfva Dess i i §. omförmälda höga rätt, att vägra privilegium för ett Bolag, som vill organisera sig i enlighet med l öre varande Lag. Genom den nu föreslagna nedsättningen af minimi-beloppcn, lill hälften al hvad förra förslaget innehåller, hafva Utskotten gåltNen, i deras tanka, tjenlig medelväg emellan olika meningar. Hvad angår den uppkastade ftågan, huruvida actie må ställas lill innehafvaren, så lärer det finnas tydligt, alt, enär den löpande egenskapen ingalunda strider emot naturen af acliebref i allmänhet, och berör le fråga af Lagen med tystnad föi bigås, densamma måtte ankomma på Bolagets eget afgörande. ’9 §• Att påbjuda nedsättning i allmän vård af mera än 25 proc af leckningssumman, hafva Utskotten, i betraktande af öfrige föreslagna garantier, trott icke vara nödvändigt, och ulan verkligt behof bör man ej minska detillgångar, som för Bankrörelsens bedrifvande kunna behöfva användas. — Några öfvervägande fördelar af de öfrige inom Riks-Slånden framställde olika förslag i detta ämne hafva Utskotten ej kunnat inse. Anmärkningarne derom, alt inteckningar, så vida de skola, efter denna § , såsom säkerhet godkännas, ej borde öfverstiga | af den intecknade pantens taxeringsvärde, äfvensom att ej andra än "allmänna” räntebärande papper skulle få till den ifrågavarande nedsättningen användas, finna Utskotten ej tillräckliga skäl alt biträda. Intecknings-säkei het kail mången gång vara fullgod, om den än något afviker från nyssnämnde förhållande till taxeringsvärdet; och bland andra räntebärande papper äro t. ex. sådane som Ti ollhätte-Bolags-actier, obestridligen goda, ehuru de icke kunna rätteligen kallas ”allmänna’.
Tillökningen af Flottans Underofficerscorps är lika knapphändigt, för att icke säga lika litet bevisad genom d. K. Propos:n med åtföljande StatsRåds-prot., som allt annat, och jag anser den derföre tills vidare icke böra bifallas, utan endast nödig förhöjning af löner lemnäs för nuvar:de stat, destoheldre som ett lämpligare ordnande af de corpser, som skola rekrytera Underofficers-corpsen, bör kunna göra det öfverflödigt, enär i händelse af behof rekryteringen kanske genom upflyttning af för tillfället konstituerade, hvilka, sedan behofvet uphört, icke belasta de ordinarie staterna med do högre beloppen. Äfven med MarinRegitet skulle, om man granskar hvad denne corps nu kostar i jemförelse med den nytta den uträttar, icke blott ganska stora besparingar kunna åstadkommas, på sätt jag vid ett annat tillfälle visat, utan äfven en långt kraftigare styrka än II. H. 46 722 Den 20 December. nu erhållas. Denna corps af 790 man med befäl kostar årligen 146,708 R:dr r:mt, då deremot kostnaden för ett GarnisonsReg:te i Stockholm är beräknad till blott 150,000 R:dr r:mt, efter afdrag af 4,500 R:dr för nya tjenster. Genom en lämplig organisation af denna corps skulle högst betydliga besparingar kunna vinnas, verksamt bidragande till förökande af Flottans medel i penningar och personal. Men har man i fråga om MarinReg:tet förbisett sparsamhet, så har man deremot så mycket mera iakttagit den vid bestämmandet af aflöningen till matrosoch kanonier-corpsen, och detta är så mycket mera att beklaga, som anspråken äro större på örlogs-matrosen än på kofferdi-matrosen. Den förre måste äga fullständig kännedom om sjömansyrkets alla praktiska detaljer Och en öfverlägsen förmåga, att punktligt och skyndsamt verkställa dem, samt i allmänhet en större kroppsstyrka, enär den krigsskeppet tillhörande materiel är långt tyngre och svårare att handtera.