Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur skola kunskaper kunna hamna i en hjärna, som är Man har berättat oss, att de unga herrarne komma i hvit halsduk och handskar, och att alla, till och med tioåringarna, presenteras för hvarandra som herre och fröken, samt att utan föregående presentation någon uppbjudning ej kommer i fråga. Där dansas ej heller alltid blott för själfva dansens skull, utan afseende fästes äfven vid med hvem man dansar. En syster, en broder tages i nödfall, och man känner sig missbelåten, om ej dansprogrammet (det finnes äfven sådana) tidigt blifvit fyldt, helst af andra än syskon och kusiner. Där koketteras och kurtiseras, där svärmas och be undras så snarlikt som hos de fullvuxna, att man vore frestad att gnugga sig i ögonen och tro det vara en synvilla, att dessa herrar och damer i miniatyr skola vara barn. Men det är ej blott moralisk skada barnbalerna medföra för de unga, utan äfven fysisk sådan, hvarför de från hygienisk synpunkt må- ste anses som förkastliga. Ty så väl tidpunkten, då de hällas, som dieten, hvilken bjudes, är fullständigt olämplig för barn. Hvad nu först tiden beträffar, så måste hvarje opartisk iakttagare medgifva skadan af att låta barn gå på bjudning vid sjutiden på kvällen och dröja borta till elfva, tolf på natten, då de under normala förhållanden redan borde hafva sofvit i tre ä fyra timmar. Följden af sådant nattvak blir naturligtvis allmän klenhet och dåsighet, hvarunder dels fysiken, dels äfven skolarbetet ovilkorligen måste lida. Ty det är en omöjlighet att barn, äfven äldre, som varit uppe till midnatt, följande dag kunna egna nödig uppmärksamhet åt studierna. Om härtill nu ytterligare kommer, att svaga föräldrar tillåta sina barn att dagen därpå försumma de första morgontimmarna för att riktigt sofva ut eller gifva dem intyg, att de ej hunnit lära sina lexor, emedan de varit borta, då blir där dessutom en moralisk skada, och barnets pliktbegrepp snedvrides. Ty hur skall plikttrohet kunna läras och öfvas, om föräldrarne själfva låta nöjet gälla som ursäkt för försenad ankomst, för ouppmärksamhet och slarfvig öfverläsniDg?
Prut. 1S65 & 1866. 5 Sami. 2 Afd. 7 Haft. l 2 Förslag till Förordning angående vilkoren för bränvins försäljning. § 6. Rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin må ej tilldelas annan än den, som har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet, kan lörsvarligt skrifva och räkna samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. Den, som, enligt 2 mom. i § 1 af Wår nådiga Förordning angående vilkoren för bränvinstillverkning, icke får med sådan sig befatta, äfvensom apothekare, må ej tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 7. I stad skall magistraten hvarje år inom första hälften af Maj för Wår Befallningshafvande uppgifva de källarmästare, vinskänkar, idkare af schweitzerirörelse, traktörer och värdshusvärdar, hvilka å sin rörelse innehafva burskap, äivensom de näringsidkare, hvilka rättighet till sådan rörelse, som i denna författning under minuthandel med eller utskänkning af bränvin förstås, blilvit förlänad för bestämd tid, hvilken löre ingången af nästa försäljningsår icke tilländalöper. I sammanhang dermed, och sedan stadsfullmägtige eller, der sådana ej finnas, allmän rådstufva hörde blifvit, skall magistraten till Wår Befallningshafvande afgifva utlåtande, huruvida derjemte rättighet att då idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin må andra personer för högst tre år tilldelas och, i sådant fall, föreslå försäljningsställenas antal, äfvensom i hvilken trakt al staden hvarje försäljningsställe finnas må, i fall föreskrift jemväl i sistnämnda hänseende anses nödig. Wår Befallningshafvande fatte derefter sitt beslut i ämnet och gifve det magistraten tillkänna; dock må ej mot både magistratens och stadsfullmägtiges eller allmän rådstufvas afstyrkande beslutas, att näringsidkare enligt 2 mom. antagas skola, ej heller sådane näringsidkares antal bestämmas högre än det, hvarom magistraten och stadsfullmägtige eller allmän rådstulva äro ense. § «•
I öfverensstämmelse med hvad jag androg nyss, ber jag, att i anledning af några yttranden, få tillägga, att det är alldeles likgiltigt, huruvida på myntet användes den våta eller den torra vägen, endast att samma method användes i begge fallen, ty om det icke sker med samma method, så följer deraf, all en vinst uppkommer för Myntverket. Jag kan möjligen misstaga mig pä den proc., som skiljer resultatet af de båda vägarne, men det är en erkänd sanning, alt en sådan skillnad finnes, och Myntverket har till sin Fördel auvändt den pä del sätt, att det utlemna! mynt på våla vägen, men emottagit silfret på den torra, och att delta är otillständigt lärer väl icke kunna nekas. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Att åtminstone ut trycken i sista ruderne af Ulsk:s framställning icke äro så tydliga, som de förefalla Hr Gripenstedt, torde han sjelf finna af de anmärkmr, som blifvit gjorda af Hrr Westerstrand och Bråkenhjelm. Jag för min del, ehuru icke alldeles ovan att läsa innantill, tillstår att jag sä förstått dessa ord, som vore Utsk:s mening, att man alltid och ovillkorligen skulle begagna en och samma method lill alla inproberingar och alla utprobcriugar af en och samma metall. Kanske är felet mitt, men alt redactionen icke är tydlig, anser jag temligen afgjordt, då äfven andra talare, med mera speciell kännedom i ämnet, funnit den otydlig. Om jag således icke understödjes i min anhållan om afslag å denna §, sä torde jag sä fä modifiera mitt förslag, att § åtminstone återremitteras. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Denna fråga om proberingssältet förefaller mig något besynnerlig. En myntproberare, som får sig älagdt all probera, huruvida halten är riktig eller icke Den 27 November f. m. 4S5 och att deröfver utfärda betyg, måste väl hafva sig öppet lemnadt, att begagna alla de methoder, som linnas och kunna användas för att utröna förhållandet.
» Han fick en sådan häftig hufvudvärk, och jag tror nästan, att han hade feber också. » Men han hade i stället frossa, der han låg på sin säng der hemma med västen uppknäpt, skakande i alla lemmar. Stackars lektorn! Han bara stirrade upp i taket. Alla hans gyllene framtidsdrömmar om lycka och ljus och glädje hade dunstat bort som en skimrande dimma, oeh hans förhoppningar voro grusade. Dagen derpå satt han liksom förr kloekan 7 på morgonen vid sitt arbetsbord. Han bläddrade i digra luntor och tog sig en pris emellanåt. Han var åter den torre, fåordige bokmalen, men med en smärtsam trånande längtan i sitt redbara hjerta, och ett hårdt bittert uttryck kring munnen. Karl Ek. Redovisning. 20 öre; S. J. (B — f o r s) 1 kr. ; E. S. o c h A. O. (B y s k e) 5 kr. o c h — y — t 50 öre. S:a 15 kronor. Red. af Idun. Våra läsarinnor Iduns erinras tredje om pristäfling. Efterse de närmare bestämmelserna angå- ende ämnen, pris, täflingstid m. m. i de två närmast föregående numren. Iduns byrå och expedition hål / as under måndagar, sommarmånaderna torsdagar och fredagar öppna endast kl. 10 — /. Manuskript, som ej antages till införande, återsändes, sä vida porto bifogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. En lifsuppgift. Berättelse af Ernst Landquist. 13. rän den dagen var Ingrid som förvandp&gt; lad. All hennes ungdomliga, oftast öfverspända liflighet var borta, den exalterade glansen i hennes ögon hade slocknat och efterträdts af ett skyggt, inåtvändt, lyssnande uttryck. Hon kom och gick ej med samma raska hurtighet som förr, utan smög sig fram tyst och ängsligt som en ertappad missdåderska. Hon tilltalade aldrig någon, och då man giorde henne frågor, gaf hon endast enstafviga svar. För det mesta satt hon inne i sin kammare med händerna sysslolösa i knäet; hon läste icke, arbetade icke, och Henrika såg henne aldrig bedja.
Ytterligare skall det vara qvarnar, som skulle förlora sin vattentillgång om denna kanal anlägges och dessa qvarnars egare skulle då naturligtvis fordra ersättning för en sådan förlust. Allt detta tror jag att StatsUtsk., i händelse af åter-remiss, har skäl alt taga i betraktande. Beträffande hvad som blifvit sagdt, att Södermanland icke tillförene har fått något dylikt anslag, så ber jag att få erinra derom att StatsUtsk. haft under sin handläggning en motion af Hr Indebetou, deri det är fråga om att göra 6,000 tunneland jord fruktbara och man kunde der hafva tillfälle att vara mera gifmild än StatsUtsk. varit. Den 29 Juni e. m. 563 Hr Adelborg: Jag får upplysa att det förslag, som är af gifvet rörande den lilla kanalTledningen emellan dessa båda städer är beräknadt på att del skall blifva direkt kommunikation emellan Eskilstuna och Mälaren, och i annat fall medgifver jag att, på sätt en talare anfört, del icke vore skäl att för detta ändamål göra en så stor uppoffring. Hvad återigen beträffar de anmärkn:r, som äro gjorda emot Utsk:s upställniog -af sitt tillstyrkande och att der skulle vara ord och meningar uteglömda, hvilkas införande borde erfordra åter-remiss, så tror jag icke förhållandet vara sådant. Här slår: ”mot vilkor, att det Bolag, som bildas för arbetets företagande, skall hafva tecknat sig för hela den summa, som till arbetets fullgörande erfordras”. Kanske att Frih. Klinkowström icke riktigt bemärkt detta ords betydelse. ”Fullgörande” skulle här, efter mill förme nande, betyda att detta Bolag skulle fullgöra den delen af kanalen, hvilken icke kunde åstadkommas genom den summa, som R. St. anslagit. Således tror jag alt i detta fall, ehuru ordalagen icke äro fullt tydliga, äro de likväl icke så otydliga att en åter-remiss deraf bör föranledas. Hvad beträffar Hr Bildts anmärkn., så hemställer jag om icke då här tillstyrkes ett anslag af 100,000
samt att dessutom sådane egor, som tillhörde oskatilagde, på säteriets utmark upptagne, torp, blifvit uti den öppna åkerjordsrymdeu inberäknade; att hvad anginge frågorna om en del af åkerjordens öfversvämning och skadande af stillastående vatten från sjön Wiken samt om jordfasta stenar i åkern, så enär Erasmi bade att skylla sig sjelf, om han före arrende-auktionen icke tagit kännedom om läget af egorna och deras naturliga beskaffenhet, samt 1837 års landtmäteri-beskrifning öfver åkerjorden antydde, att den på flera ställea vore ganska stenbunden, och ingen lag påbjöde något åliggande för landtmätare att vid åkerjords uppmätning frånskilja rymden af jordfasta stenar, hvilket ej eller skett vid den på Erasmis föranstaltande af landtmätaren Rosell höstetiden år 1839 verkställde förrättning., utan protokollet deröfver blott uttryckte, att landtmätaren och gode männen ansett sådane stenar upptaga en rymd af två tunland, saknades skäl att påståendet i dessa delar godkäuna; att beträffande den omständigheten, att trädgårdsoch kåigårdsland samt oskattlagde torps egor ingått bland öppna åke! jorden uti 1837 års beskrifning deröfver, det vore stridande emot allmänt begrepp om öppen åkerjord att derunder hänföra trädgård och kålgård, till hvilken mening ej heller kunnat af beskrifningen slutas; att af Kongl, kungörelsen den 17
Skrifvelse, N:o 135. samt beläggningsslämplar, derå priset nu utgör 11 R:dr per 1,000 stycken eller efter sex stämplar å hvarje ark, 66 R:dr per 1,000 ark, likaledes till 40 R:dr per 1,000 ark, äfven otn hvarje ark skulle komma att innehålla tolf stämplar; hvarjemte priset för skärning af papper, nu bestämdt till 1 R:dr per 1,000 ark skrifkartor och 1 R:dr 20 öre per 1,000 ark beläggningsstämplar, hädanefter skulle blifva 1 R:dr per 1,000 ark för båda slagen. Rikets Ständer hafva tagit i öfvervägande hvad sålunda förekommit; och hvad först angår frågan om afskaffande af det nu brukliga släinpelpapperet å hela ark, hafva Rikets Ständer, i betraktande af hvad Slats-kontoret och Kammarrätten härom i underdånighet anfört, ansett den ifrågaställa förändringen i detta hänseende icke böra ega rum. Vidkommande derefter frågan om beläggningsstämplarne, hafva Rikets Ständer, på grund likaledes af de utaf Stals-konlorel och Kammarrätten anförda skäl, beslutat, att, i den mån de nu brukliga stämplarne för dermed afsedda ändamål åtgått, till begagnande må införas stämplar af den utaf bemälda Kollegier omlörrnälda beskaffenhet och storlek. Hvad slutligen angår den stämpel, hvarmed vexlar i utländsk myntsort skola förses, hafva Rikets Ständer ansett det för vederbörande vexelgifvare medföra beqvämlighet om, i stället för de nuvarande fyra särskilda slämpelvalörerna, alla vexlar, utan afseende å beloppet, komme att beläggas med enahanda afgift, hvilken Rikets Ständer trott kunna bestämmas lill 1 R:dr.
Kronprinsens förmälning och utrikes Den i September f, m, 11 resa; fann Ridderskapat och Adelö för godt, att, enär berörde förslag redan blifvit af de öfrige irenne RiksStånden giiladt, för dess del dervid låta bero. Företogs till pröfning Stats Utskottets den 13 sistledne Augusti under Nto 410 afgifr.e samt den 18 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande 1 anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse om pension vid afskedstagande för JustitijcRådet Blom. Herr Berghman, Ambra sint Magnus: Ett högst obilligt och orättvist förhållande visar sig i - mellan Civiloch MilitairStaternes pensioner; och det kan omnjeligen förete sig något giltigt skäl till en sådan skiljagtighet. Jag vill åtminstone icke tro anledningen vara den, att Staten betalar fulla pensionen åt den enå eller Civilstaten, då deremot de militaire Embetsoch Tjenstemäncen pensionera sig sjelfva till tvåtredjedelar. Civilstaten har sig förehållet, att vid 70 års ålder undfå hela lönen i pension. Om åter en M i 1 i t a i r tjenar till samma alder, erhåller han ändock icke mera än det belopp som tillhörer han* grad, och hvarföre han under hela tiden årligen betalt till PeasionsCassan en dryg afgift. Är det ej nog dermed? Vill man nu ut» 12 Den i September e, m. sträcka denna Civil-Statens förmonsrätt ända dertill, att vid några och 60 års ålder få behålla bela lönen såsom pension? Så har nu StatsUtskottet tillstyrkt för JustitiaeRådet Blom, att vid nyss fyllda 60 år fä hela JustitiaeRådslönen i pension. Han skulle då bekomma 5 gånger så mycket som General eller en FältMarskaik, ehuru haD icke kan med någondera jemföras hvarken i rang eller lönevilkor. Om Civilstaten i allmänhet skulle så avantageras, skulle Riket snart blifva graveradt med en pmsions-stats-summa, lika stor med hela Civilstaten» aflönings-stat.
Lån er ätt i Banken för Allmänna Brandförsäkringsverket. P. 225. — om LagUtskottets Betänkanden: 1} i anledning af BancoUtskottets memorial om upplysning, huruvida låntagare i Banken äro frie för Förmynderskap eller förvaltning af andre förmånsrätt ägande medel, af Herr Moraths * motion angående Förmyndarekammare i alla Rikets provincer, samt vice Ta lema nnen Jon Jonssons memorial om en förändrad liypolhekslag, m, m,; 2) i anied - 429 ning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande 12 §. i Förordningen om inteckning i fast egendom; 3) i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande om i3 §. i samma Förordning. P. 226. — om LagUtskoltets svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande ändring i 24 §. af Förordningen om inteckning i fast egendom. P. 226. — om BevillningsUtskottets förslag till sammanjemkning af RiksSlåndens olika meningar rörande SjöTullsBevillningen. P. 227. — om LagUtskottets svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande ändring i Författningen om inteckning i jord och fast egendom å landet. P. 228. — otn LagUtskoltets svar på anmärkningar rörande Utskottets Betänkanden angående 23 och 25 §§. af Förordningen om inteckning i fast egendom. P. 228. — om LagUtskottets sednare Betänkande rörande befrielse för Banken från skyldigheten alt i Concourser och Årsproclamata bevaka sine mot lös pant ägande fordringar. P. 32Q. — om RiddarhusUtskoltets memorial rörande Stipendiers anslående åt Adeliae ynglingar, hvilka egna sig åt Näringarne. P. 329. — om BancoUtskottets Betänkanden: 1) angående BancoLåns meddelande emot pant af tackjern; 2) angående utsträckning af den medgifne lånerättigheten i Banken å de såsom pant antagne metall-effecter.
107 ärendets för närvarande outredda skick, icke kunnat med tillförlitlighet bedöma, i hvad män denna lindring skäligen bör ega rum, fä Rikets Ständer i underdånighet anhålla det E. K M:l täcktes, efter det utredning i ämfict försiggått, lill Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition derom, alt rustoch rotehållare vid båtsmans* hållet måtte komma i åtnjutande at en sådan lindring, som vid innevarande riksdag blifvit beviljad rolhållarne vid indelta Infanteriet. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkänt hos Ridd. och Adeln den 17 Febr. 18S8. Presle-ståndct den 17 Borgare-ståndet den 20 Bonde-ståndet den 20 Rike/s Stunders underdåniga Skri/velse, i Jråga om en lag, till ordnande af No tar ii-publici-bej alinia gen. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 63). S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad på angelägenheten deraf, att en Nolariats-instilution varder i riket införd. Ju mera aflars-verksamheten, till följd af en ökad industri, tillloge, ju mera invecklade de rättsförhållanden blefvo, i hvilka personer kommo till hvarandra, desto nödvändigare vore det nemligen ali de, hvilka sluta aftal, iakttaga i lag stadgade formaliteter och vilkor för rätlsgilliga aftal, äfvensom att ett ofelbart bevis om aflalel, tryggadl mot så väl förstörelse som förfalskning, funnes lill; och Nolariats-instilulioncn, sådan den i andra länder blifvit utbildad, lemnade allmänheten tillfälle alt alltid kunna anlita en offentligen bemyndigad, under offentlig kontroll ställd person för upprättande af handlingar samt för verkställande af protester och andra i affärslifvct förekommande bestyr, hvarförutan Notariens diarium eller anteckningsbok städse utgjorde en bevisningskälla i fråga om ej allenast handlingars verklighet, utan äfven deras innehåll.
Tid detta sam manträde skall amtmannen framlägga: specifika och behörigen verificerade räkningar från fogdarne öfver de af fogde-kassorna förskjutna utgifter, som åslundas ersatte genom repartilion på amtet eller delar deraf; specifika förslag öfver de summor, sorn anses böra af amtskommunen uttaxeras, åtföljde af de upplysningar, som tjena till att ådagalägga utgifternas behöflighet; utkast till repartilionslistor, beräkningar och förslag, så affattade, att de gifva en fullständig och tydlig öfversigt öfver hvarje slag af utgifter, de innehålla. Beräkningarne genomgås af amtsförsamlingen, som, när densamma icke har något väsentligt alt deremot erinra, gifver sitt samtycke till summans repartilion, dock under förbehåll af godlgörelse vid nästa iepartition, i händelse någon del deraf skulle, efter närmare granskning, befinnas icke hafva bort komma vederbörande kommun till last. Finner församlingen deribland utgifter så obestyrkta, att de icke en gång under anförda förbehåll kunna fördelas, framlägger församlingen sina anmärkningar deremot, och gifver sitt samtycke endast lill repartition utaf det öfriga af den beräknade summan. Likaledes genomgår församlingen öfverslaget å de summor, hvarå begäres repartition, men hvilka icke blifvit ur fogdekassorna förskjutna, hvarmed förfares på samma sätt. För sa vidt de poster i räkningen eller i öfverslaget, mot hvilka anmärkning är gjord, tillhöra så beskaffade utgifter, som icke äro stadgade i lag, lagligen fattade beslut eller gällande privata dispositioner, afgöres saken sålunda, att dessa poster icke upptagas i repartitionsplakatet. Finner åter amtmannen de deremot gjorda anmärkningarne obefogade, kan han till protokollet anföra sitt yrkande, att saken skall hänskjutas till regeringen, samt tillika framlägga de grunder, som, efter hans förmenande, tala för att den omtvistade summan bör fördelas, och skall han då tillika uppfordra församlingen, att likaledes i protokollet anteckna skälen för sin vägran att samma post godkänna. Utskrift af detta protokoll, jemte de till den omtvistade posten hörande bilagor, insändas då till regeringen, som afgör om repartition deraf bör ega rum eller icke.
Betänk anden. dana Conventioner rörande Presträttigheter, hvarom någon tvist redan uppstått och således berodde på Vederbörandes pröfning och afgörande. Utskottet har funnit den i ämnet väckta motion, som föranledt Betänkandet, icke angå eller hafva afseende på andra Conventioner än dem, om hvilkas framtida bestånd ännu ingen tvist uppkommit5 och längre har Utskottet icke heller sträckt sitt yttrande, emedan i motsatt fall sådant skulle hafva varit ett försök, att få hufvudgrunderna uti Kongl. Majrts Nådiga kungörelse af den g Aprill 1816 rubbade, hvilket Utskottet anser lika så litet böra göras, sorn det bör eller kan förmodas, det högstberörde eller någon annan i detta ämne utkommande Kongl. Författning kan medföra ea retroactiv verkan och således hafva till följd ett oförändradt bibehållande af de Conventioner, hvilka man i laga ordning dessförinnan sökt få ändrade, fastän målet då ännu icke hunnit blifva hufvusakeligen afgjordt. Vidkommande åter de hos Högvördiga PrestStåndet gjorde anmärkningar; så anser Utskottet dem vara besvarade uti det af Utskottet här ofvan afgifna Utlåtande, och får för öfrigt åberopa sitt Betänkande, hvilket af Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit till alla delar gilladtoch bifallet. Stockholm den 1 Maj 1818. coocooccsooo-afÄe® oi Riksens Högloft. Ständers Serskildta Utskotts Betänkande angående grunderna för en allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster. 5-Riksens Höglofl. Ständer hafva till deras Särskilta Utskott öfverlemna! att utarbeta och uppgifva allmänna gmnder, icke allenast för indragning och sammanslående af öfver, flödiga Embeten och Tjenster, utan ock för en förbättrad arbetsmethod.
I afseende härå får Utskottet upplysa, att, i anledning af en vid sistlitine Riksdag vackt motion i enahanda syftning, liar Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottet uti ett af 3:ne Iliks-Stånd bifallet Betänkande N:o 101 förklarat, att upphäfvaKde af ifrågavarande afgifter, hvilka tillkommit genom Konungens och Ständernes gemensamma beslut, vore så mycket mindre lämpligt, som underhållet af vägarne och broarne å Kongl. Djurgården deraf uteslutande berodde, äfvensom att, om invåuarne å Lidingön ansåge sig berättigade, att utan afgift begagna vägarne, det ankomme på dem att i behörig ordning göra en sådan rätt gällande. Instämmanhe i denna åsigt, får Utskottet tillika, med anledning af hvad motionären anmärkt, fästa uppmärksamheten derå, att Kongl. Djurgården, belägen på en i och för sig afskiljd udde, tillförene varit genom höga gärdesgårdar och lästa portar afstängd, innan tillträde till densamma blifvit allmänheten medgilvet, hvarefter de der befintlige vägar för allmänhetens beqvämlig, het och nöje blifvit anlagde. Häraf synes, att någon i lag stadgad skyldighet för Kongl. Djurgårdens egare att underhålla de derstädes befintlige vägar, vid sådant förhållande, icke lärer kunna ifrågakomma; hvaremot det tyckes vara med lättvisa och billighet öfverensstämmande, att Hufvudstadens och kringliggande ortens invånare, sorn deraf draga nyttan, äfven bidraga till dessa vägars underhållande, medelst erläggande af ifrågavarande vägafgift, hvilken, utarrenderad för omkring 3000 R:dr B:co. icke synes öfverstiga det för ändamålet erforderliga behofvet, då i betragtande iages, att det icke allenast är vägames underhållande, utan äfven kostsamma broars byggande och reparerande, som dermed skall bestridas, För öfrigt och då Kongl. Djurgården blifvit af Rikets Ständer år 1809 till Kongl.