Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direction varit berättigad lemna ett sådan lane biträde uran säkerhet, som Discont-Re^lerrentets 12 § föicskrifver, och på längre tid eller andra vilkor, än der utstakas; jag äskate derföre att en laglig undersökning måtte .'öranstalras till befrämjande af upplysning för den del af Allma, heren , hvilken lika med mig ej känner andra grunder lör förvaltningen £,f ifrågavarande Velt, än dem, tryckta Discont-Reglenienten och BoUgs Reglor lemna. Jag har likväl all anledning förmoda, att föga afseende Urer fästats vid den af mig j sadant ä>dmal väckte Motion, då den, so n en följd af Utskottens Betänkande, innefiitades uti mina Anm irkningxr däremot: Jag anser mig således å nyo böia upplifva min ödmjuk' anhållan , det en laglig undersökning måtte blifva förordnad till utrönande af d-n rät ighet Dncont-Dircction ägt , att ti l Can. 1- Arbetet förs räcka en sådan Summa, sorn nu skedt, och att derföre pantförskrifva Canalen , sorn i min tanka redan för Bancjuens säkerhet var enda tillgång; jag finner mig ingalunda tillfredsstäld ?f den uti Herr Santesson ytterligare upplysningar åberopade 7 §:s3 och 4 moment uti Gö ht Canal Bolags Discont Reglemente; hvaraf han tyckes vilja bevisa, att detta Discont - Den i April. 71 Verk ägt en verkelig Reglementarisk föreskrift , att åstadkomma den bi lägenhet hvaruti Verkets fordringsägare sig befinna, dä deras insatte penningar till någon del blifvit använde till Canaiarbetet, och ej i vanlig Discontväg åter utlånte: Jag tviflar också, att någon verkligt oväldig, som behagar taga kännedom om Discont-Reglementet och Bolags-Reglorne, kan godkänna den bevisning H■ rr Santesson i sådant afseende framställer.
3:o att i beslutet, angående användande af Numer-Lotteriets hus till inrymmande af Sundhets-Collegium och Fält-läkare-contoiret m. m.; skulle, emellan orden måtte och besluta, tilläggas orden: för deras del; och t 264 Prot. Ut dr. d. 3l Mars 1841• 4:o att, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, till fullbordande afRiddarholmskyrkans reparation anslås en summa af 52,000 R:dr. Från H ö g v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. Aid nu skedd förnyad föredragning af Constitutions Utskottets Memorial, N:o 96, till Rikets Ständer, i anledning af Tre Riks-Stånds emot Conslitutions-Utskottets Memorial N:o 61, gjorda och till Utskottet hänvisade anmärkningar, blef den i förstnämnde Memorial föreslagna voteringspropositionen af Ståndet godkänd. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 179, öfver gjorda anmärkningar vid TJtskottels Betänkande, JN:o 127, i anledning af väckta motioner om ändringar i Ansvarigliets-lagen för Stats-Rådets ledamöter och blef samma Lag sådan den i Utlåtandet N:o 179 finnes föreslagen, af Ståndet godkänd, med följande förändringar: l:o Att de i slutet af §. 4 förekommande orden ”Och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad” utgå. 2:o Att de i 5 §. 1 mom. i slutet förekommande orden ”utan att kunna directe åter insättas eller till annat embete inom Stats-Rådet förordnas” äfvenledes utgå. 3:o Att 2 mom. af samma 5 §., hvilket börjar med orden ”Stats-Rådsledamot, som i andra enligt allmänna Lagens förskrifter i 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, belt och hållet borttages. 4:o Att 11 §. i nu gällande Ansvarighets-lag bibehålies, med följande tillägg: gällande härvid, hvad y6 §.
— Till en dylik plundring å någondera sidan gafs imedlertid här ingen anledning, då ingendera af de afhandlande blifvit af den andra bedragen, och således, ehvad afhandlingen upphäfdes eller bestod, intetdera borde ske på den enas, mer än på den andras bekostnad. Genom intetdera af de gifna domsluten kunde frågan erhålla en tillfredsställande lösning. Ty frågan var från ingendera åsigten rätt uppfattad. Till båda de stridiga domsluten hade man kommit genom den föreställningen, att den endast gällde sjelfva saluafhandlingens giltighet eller ogiltighet, eftersom endast på klandret af dennas gällande kraft stämningspåståendet om varornas bibehållande hos säljarens massa var bygdt. Men då rättighet för säljarens massa att behålla varorna påstods, så borde domslutet icke inskränka sig till pröfning af grunden för käromålet, utan detta upptagas i sin helhet och följaktligen kunna med eller utan vilkor bifallas, på den af käranderna uppgifna grunden eller någon annan.
Och David stod upp, och flydde för Saul, och kom till Achis, Konungen i Gath. Men Achis tjenare sade till honom: Denne är David, landsens Konung, om hvilken de söngo i dansen, och sade: Saul slog tusende, men David tiotusend. Och David lade dessa orden på hjertat, och fruktade sig storliga för Achis, Konungenom i Gath. Och han förvandlade sina åthäfvor för dem, och föll neder i deras händer, och stötte sig emot dörrene i portenom, och hans spott flöt honom ut på skägget. Då sade Achis till sina tjenare: Si, I sen, att mannen är ursinnig; hvi hafven I haft honom till mig? Hafver jag icke nog ursinniga, att I skullen hafva denna in till mig, att han skulle rasa för mig? Skulle han komma i mitt hus? David gick dädan, och flydde bort uti den kulon Adullam. Då hans bröder det hörde, och hela hans faders hus, kommo de ditned till honom. Och till honom församlade sig allehanda män, som i nöd, i gäld och bedröfvadt hjerta voro, och han vardt deras höfvitsman, så att när honom voro vid fyrahundrade män. Och David gick dädan till Mizpa uti de Moabiters land, och sade till de Moabiters Konung: Låt min fader och min moder gå ut och in med eder, tilldess jag får se hvad Gud vill göra med mig. Och han lät dem in för de Moabiters Konung, att de voro när honom så länge som David var på borgene. Men den Propheten Gad sade till David: Blif icke på borgene, utan gack bort i Juda land. Så gick David åstad, och kom uti den skogen Hareth. Och det kom för Saul, att David och de män, som när honom voro, voro sedde. Som nu Saul bodde i Gibea i en lund i Rama, hade han sitt spjut i handene, och alla hans tjenare stodo bredevid honom.
Riksdaler äro efter hand under åren i83o1835 uttagne och utgöra MyntVerkets skuld, om hvilkens föreslående till afskrifning hos Rikets Ständer MyntVerkets öfverstyrelse under den 20 Februari i835 gjort underdånig hemställan. 2:0 Rikets Ständers Revisorer uppgifva, att under åren i832 ooh i833 åtskilligt byggnadsarbete vid Kongl. Myntet blifvit verkstäldt för en sammanräknad summa af i3,8oy R:dr 38 sk. 8 r:st., och anmärka, att sorn icke något kostnadsförslag finnes upprättadt och de erforderlige materialierne ej blifvit på entreprenad upphandlade, hafva Revisorerne icke varit i tillfälle att bestämdt yttra sig, huruvida byggnadsarbetet, som synts Revisorerne med omsorg utfördt, blifvit med tillbörlig hushållning verkstäldt. q ( '8 ) Att uppgöra ett fullständigt och någorlunda påliteligt kostnadsförslag öfver ombyggnaden af det gamla Valsverkshuset på Myntets Sjögård, var svårligen möjligt, då afsigten var att dertill använda de gamla materialierne, så långt desse funnos brukbare, hvilket äfven skett. Men på förhand kunde naturligtvis icke bedömas, huru mjmket af dessa materialier var användbart, och således icke eller bestämmas, huru mycket nya erfordrades. ÖfverStyrelsen för MyntVerket uppgaf likväl den i4 Juni i83a till Eder Kongl. Maj:t, sedan i byggnadsarbeten erfarne personer blifvit rådfrågade, att kostnaden för sjelfva gamla Valsverkshusets ombyggnad förmodades uppgå till 8 å 9,000 R:dr B:co.
Stats-Secreteraren uppläste i underdånighet till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, den 26 sisLlidne November, författadt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Lån* understöd för Staden Norrköping; och Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, samma Förslag i Nåder gilla, sådant det finnes Protocollet bilagdt, med befallning, att Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer aflemnas. Ex Protocoll» A. F. Normelin. 6 Kongl. Majds Nådiga Propos. N.-o 3j. N:o KONGL. MJJYTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Rikets Mått, Mål och Vigt; Gifven Stockholms Slott den to December 1828. Under en längre lid hafva olägenheterna varit kända och öfverklagade af den olikhet i Mått, Mål och Vigt, sorn i Riket eger rum. — Vid sista Riksdag antogo Rikets Ständer ett af Kongl. Maj:t till Deras pröfning öfverlemnadt Förslag, som åsyftade att bereda rättelse härutinnan på ett emot tidens fordrinppr svarande sätt, utan att likväl alltför mycket afvika ifrån de hittills allmännast brukliga förhållanden; och Kongl. Maj:t har, i anledning deraf, låtit utarbeta Förslag till Stadga om Rikets Mått, Mål och Vigt, samt till Författning om hvad vid verkställigheten af denna stadga borde iakttagas, hvilka Handlingar år 1826 blifvit genom trycket allmänheten meddelade. Kongl. Maj:t, som ansett en förändring, stå ingripande uti alla Medborgare-Classers vanor och inbördes förhållanden, böra med yttersta varsamhet till vägabringas, har uppskjutit dessa Författningars utfärdande, till dess en allmännare kännedom blifvit spridd 0111 det uppgjorda nya systemet, som, sedan det Bil. till K. M. Nådiga Propos.
Under upläsningen häraf, hade ankommit er» Deputation frän det Högwördige Preste - Ständet, anförd af Herr Ordens-Biskopen Doctor blurrs^ , som tillkännagaf, att Ständet bifallit StatS-Utffottets hemställan om Riksdagens förlängande, samt i sammanhang dermed ansett nödigt, attén präscriptionstid mätte fixeras till den urte nästkommande October, hwar« efter ej andra motioner än sädana, som stöde i närmaste förbindelse med redan wäckta frägor, eller hwil, ka af under Riksdagens lopp förefallande oförsedda omständigheter naturligen föranleddes, finge uptagas, Konungens Propositions - rätt likväl honom obetagen. Äfven» Den 25 September. 859 Äfwenwäl hade Ständet ansett Riksens Ständers Oni» bud till upteckningen af f. d. Konungens Egendom böra wara tillstädes wid öpnandct af det i Banguen för» warade depositum med paffrifl, Nonnngen tillhörigt, hwareftcr de borde om inneyäöet deraf anmälan gbra hos Ständcn, som skulle äga, att öfwer rclaxationen stg yttra. Sluteligcn hade äfwcn Preste» Srändet bifalltk ben frän Eonstitutions - Utskottet anmälta begäran, att fä läta trycka den före Resdagen fdrordnadc T> yckfrihets-CommittLns, Utskottet meddela» de, Project till TryckfrihctS-Iörordnirig. Widare uplästes följande Bewillnings-UtffottetS Project till Bewillningö-Förordning.
Det ar *, fortfar brefskrifverskai~, dckc menniskan under rnsen, som gör mig bryderi; nian kan antaga att civilisationen skall uppklara detta kaos; det ar icke heller den brottsliga, den djupt förvillade menniskan, som litit mig tveka om sitt ursprung; hvarhelst finnes kraft, der glöder en gnista guddoiiislif. Hvad soni står mig emot ar menniskan midt i civilisatioiicns verld, den välbildade, väl uppfostrade och dock s i fattiga; .dessa otaliga mossnaturer, som st % dverglika midt ibland jatteverk och icke förmå höja sig ur sitt intet-lif. Sant säger Edda: ' sin5 som sandkorn äro 15gtinkande menniskors tankar, ' ocli att se sadana nienniskor mcd valdanadt yttre och under gyniiande omständigheter, men med knappast iiicra sjal an som det .ar mig en l i h d nöt att hindrar den att ruttna, det bita pi !&gt; Så kindc hon ännu, då hon fick läsa Götlies sanital öfvcr monaderna i ' Falks skrift; ocli har såg hon skapelsens och lifvets ordning i ny lir-full dager. Först nu blef. vaniiens lira henne klar, och olikheterna andame emellan stöta henne ej mer, tvart Dogny. II I 62 om, de synas henne naturliga, så fort hon Tar betrakta andeverlden såsom en högre naturverld, underkastad samma ordning som denna, och hvilken ordning d5 måste vara grundad i Guds egen natur. Högst märkvärdigt var mig., forsatter hon, satt Göthe från blotta nahirst8ndpunkten - p5 blotta naturbetraktelsens vag - kommit till visshet om personlig odödlighet, och märkvärdig synes mig afven den punkt, p8 hvilken han måste stanna, den, att ej kunna saga hwad som af vår personlighet ar värdigt att lefva evinnerligen. Det maste vi öfverlemna å t Gud *, säger lian. Och nu först uppgingo inom mig med fullt lif dessa frågor: hvad ar personlighet, evig personlighet?
— Nio 4. i anledning af erhållna återremisser å memorialet Nio 1. I. B. 274. A. 328. — N:o 5. till Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers RiksgäldsContor, angående Rikets Ständers beslut i fråga om prenumerations öppnande å Bibanget till RiksStåndens protoeoll. Se memorialet Nio 3. — Nio 6. angående tillägg i Utskottets förslag till underdånig skrifvelse Nio 9. B. Å. 147. •—• N:o 7. med öfverlemnande af förslag lill underdånig skrifvelse Nio 20. lil. B. 288, 418. IV. A. 57. U. A. 457. — Nio 8. till Höglofl. Ridderskapet och Adeln, i anledning af dess återremisser af skrifvelseförslagen Niis 10 och 11. IV. B. A. 120. — Nio 9. till Höglofl. Ridderskapet och Adeln, i anledning af dess återremiss å skrifvelseförslaget Nio 20 och memorialet Nio 7. IV. B. A. 457. — Nio 10. angående bestämmande af dagen, då nästa lagtima Riksdag skall taga sin början. V. B. 84. A. 345. ( tio ) ExpeditionsUtskottets Memorialet', Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 11. till Ridderskapet och Adeln, i anledning af dess åter remiss å skrifvelseförslaget N:o 37. VI. B. A. 3. — N:o 12. om upphörande af utskrifningen utaf de så kallade originalexemplaren af Utskottens betänkanden, m. m. VI. B. 280. A. 381. — N:o 13. angående rättighet för ExpeditionsUtskottets eancellipersonal och vaktbeljening alt uppbära aflöning någon tid efter riksdagens slut. X. B. 586. A. 596.
Inom hvarje tröskel till ett hem, som du öfverskrider, skall du kunna läsa ett nytt kapitel ur den kraftens historia, hvilken är skrifven med sidor af det ädlaste, mest upphöjda innehåll, men hvilken ock är skrifven med sidor af tårar och blod. Och qvinnan — hon behöfver ju hvarken vara maka eller moder: hon kan vara syster, väninna, intaga hvad helst af ställning inom samhälle och familj — alltid är henne gifvet att med små medel, små kärleksord, små kärlekshandlingar, otaliga att räkna, omöjliga att ketegorisera, utöfvade som de äro genom hvardagsmödornas, hvardagsbekymrens, hvardagslifvets gång, och välsignelserikt stora och herrliga till resultat — alltid är henne gifvet att verka en kraftig gerning i sin krets och efter sin förmåga. Dessa krafter i det tysta äro större och mägtigare, rikare till dåd och framgång, än I ofta sjelfve anen. Det är icke den skyhöga vågen, som med stort buller och ansats löper till storms, hvilken holkar klippan och förflyttar berg, det är den sipprande droppen, som utan återvändo arbetar i det fördolda. Till ett rätt och offervilligt verkande af all förmåga gifve det nya året rika föresatser och rik uppfyllelse! J. N — g. » Det nye system. » MpMet är icke om det välbekanta Björnsonéty^i ska stycket med detta namn, vi här ämna tala. Det är endast vår afsigt att med några f l ord fästa alla våra läsarinnors — och enkannerligen husmödrarnes — uppmärksamhet på en ny sida i handelns och vandelns stora ett I I Pl U I I U M IN Tidningen Innehåller nästan u t e s l u t a n d e orlglnalbidrag. Vi syfta härmed på det nya metersystemet för mått, mål och vigt, som från och med 1889 års ingång äfven i Sverige tillämpas som obligatoriskt.
Jag tror för min del icke ali detta beslut binder oss, hvad förklarandet af bestyrens art vidkommer, ty det hvilade på en för utsättning, som vi efter noggrannare pröfning hafva full rätt att underkänna. En oriktig reflexion, om än af slatsmakterne tillfälligtvis och icke nog eftertänksamt fattad och uttalad, bör väl icke vara någon svårighet alt frångå, när man ger sig lid att vinna en sannare insigt af sakens verkliga förhållande. Vi böra dessutom icke förbise, att man redan vid föreg:de tillfällen begärt, det alla hemman skulle, oberoende af jordnaturen, åläggas oflaberörde skyldighet. År 1830 svarade K. M., att väl frälsehemman dädanefter skulle vara skyldiga deltaga i bestridandet af fjerdingsmansbestyren, men alt säterier, rå- och rörs-hemman samt insockne frälse icke kunde dermed belastas, emedan sådant stöde i strid med gällande lagar och författningar. Om man nu icke destomindre begär att dessa slags hemman skola underkastas samma onera, som den öfriga jorden, hvarom förslag jemväl vid flera riksdagar blifvit framställda i omfattande syftning, så synes dervid ovägerligen böra fästas vilkoret af ersättning lill dessa hemmans innehafvare, för den dem tillämnade skyldighetens utgörande. Ingenting skulle kunna vara behändigare och beqvämligare, men också ingenting orättvisare, än att genomdrifva en allmän skattejemkning på den vägen, alt man tid efter annan, under åberopande af billighetsskäl, fråntager nuvar. säteri-ägare deras rättigheter, utan att derföre lemna dem det ringaste vederlag. Huruvida denna lösning af det icke lätt uppgjorda ärendet kan vara rättmätig, det torde jag icke behöfva förklara; jag lemnar det åt en hvar att sjelf bedöma. Också hafva alla hittills afgifne skattejemnkningsförslag gått ut på att bereda godtgörelse åt dem som eljest derpå blefve lidande. Samhället kan ej vilja 474 Den 10 Maj. ulan vederlag afhända någon dess lagliga egendomsrättigheter; derföre har man alltjemt varit betänkt på huru man måtte lämpligast trygga alla för förlusten dervid.
Rådhus-rätterne hvarje halfår och häradshöfdingarne efter hvarje slutadt lagtima ting; alt, sedan häradsskrifvarne eller de tjenstemän, sorn kunde komma att öfvertaga deras befattningar, samt vederbörandei städerne verkställt debiteringen af karte-rekoguitionen, i öfverensstämmelse med gällande förordning, kronofogdarne och städernes uppbördsmän ålåge att emot qvitto h handlingen eller, om den förkommit eller icke kunde företes, emot annat qvitto uppbära samma afgift antingen gemensamt med öfriga kronoutskylderna, i händelse förstnämnde tid för förteckuingarnes aflemnande fastställdes, eller ock, med antagande af den sistnämnde tiden, i mån som förteckningarne inkomme; att uppbördsmännens redogörelse skulle afleinnas på samma gång med summariska räkningarne till landskontoren, samt domstolarnes meddelade förteckningar tjena till verifikationer derstädes samt i Kammar-rätten; samt att debiteringsoch uppbördsmänuen i ersättning för deras härigenom ökade arbete, skulle ega att af redovisningssumman afdra - Beviilnings-Ulslwttets Betänkande, N:o 6. 3 ga för debiteringen 3, och för uppbörden 2 af de 5 procent, som af karte-sigillatemedlen annars tillfalla försäljningsmännen, hvarjemte landskontoren och ränterierna i samma ändamål borde bibehållas vid den dessa embetsverk tillagda procent af medlen, och af det lill de serskilda kontrollörerne i Hof-rätterne nu anvisade arfvode så stor del tillfalla vederbörande tjenstemän i Kammar-rätten, sorn kunde motsvara deras genom den föreslagna uppbörden ökade granskningsbestyr; b) att försäljningen och uppbörden af stämpladt papper skulle emot gällande arfvode öfverlemnas åt serskilde, i hvarje ort af Kongl, Maj:ts befallningshafvande dertill förordnade, personer, eller, der sådana icke vore att tillgå, åt kronobetjeningen å landet samt uppbördsmännen eller fiskalerne i städerne, med bemyndigande derjemte för dessa försäljningsman, att såsom allmänna åklagare vaka öfver kartesigillate-förordningens efterlefnad; att det skulle åligga underdomarne, vid ansvar för underlåtenhet deraf såsom för annat embetsfel, att å handlingen teckna beloppet af det bilagda stämplade papperet och tillse riktigheten af beloppets uträkning; samt att i följd häraf domaren vid enahanda ansvar icke skulle ega att sjelf eller genom andra taga någon befattning med karta-sigillata-försäljningen, de kartor undantagna, hvarå expeditionerna skrifvits, men icke heller borde vara åtal underkastad för försummelse i ofvanberörde kontroll-åtgärd för längre tid än 2 år från deu dag, handlingen blifvit till parten utlemnad.
Då Rikets Ständer vid senaste Riksdag Beviljade det af Kongl. Majit Begärda Creditiv för reglerandet af Ar - Siri -"Utskottets Vd/handc N\o 2a5. 3 meons accord, var icke något annat ändamål afsedt, än att, genom minskning af somlige och ökning af andre accord, bringa dem alla uti ett någorlunda lika förhållande till de löner, för hvilka de skulle erläggas. Sedermera har likväl reformen i denna del fått en ojemnförligt större utsträckning, ledande ej blott lill accordens jemnande, titan lill deras fullkomliga afskaffunde. Resultatet häraf mäste blifva ej allenast en förbättring af försvarsverkets personela del ulan ock direct besparing för Stats-Verket, hvarje gång nägon del af Armeen1 kan komma *’.t indragas, di Staten hitintills ansett sig skyldig ersätta den lill indragning bestämda ollicerspersonalens accord, såsom fallet vid senaste Riksdag var med Konungens Regemente. Allt hvad som af Staten blifvit begärd t till afskaffande af 2,815,ooo R:dr Banco accord, hvarigenom Vägen lill alla platser inom Armeen blifvit lika öppen för den obemedlade lortjensten som för dea rike, beslår deruti, alt, i stället för alt oupphörligen draga och återhelala på det redan beviljade Creditivet af 100,000 R:dr Banco, skulle denna summa hel och hållen få såsom lån begagnas. Om, såsom man föregifvit, svårigheten består deruti, alt Riksgälds-Contoret blefve nödsakad t på en gång utbetala hela summan och att ålerbetalningstiden är obestämd, så kau ju beslutas, att Accorjsfondens styrelse endast uti hittills vanlig ordning får draga på Creditivet men befrias från all ålerbetalningsskyldighet till efter nästa Riksdag. — Må hvarje Representant, som häröfver går att rösta, försöka jemföra hvad Staten vinner genom accordsamorteringen med hvad som af densamma för detta ändamål begäres; han måtte då visserligen inse det senares stora obetydlighet.
Ofvanstående betraktelsers rigtighet lär svårligen kunna förnekas. Men skall då Skandinavien likgiltigt åse, huru kriget utbryter och fortgår? Skola vi med platoniskt lugn, att ej säga hjertlöshet, åse huru kanske Tyskland krossas? Ingen kan förutse krigets utgång, det står i Guds hand. Skola vi, när Tyskland ligger utmattad t och blödande, i vår tur upptaga striden och då duka under? Eller skola vi i sista fallet utan strid, men nödda och tvungna, förena oss med kolossen i öster och sända våra söner att kämpa i Bulgarien och Indien för intressen, som ej röra oss det ringaste? Sannerligen kan icke frågan betraktas ur flera synpunkter än den parlamentariske mannen det gjort. Visserligen utgör Sverges och Norges befolkning icke ens 7 millioner och våra härorganisationer äro långt ifrån tillfredsställande, detta kan ej bestridas. Men i alla fall är en här på 100,000 man ett tillskott i kraft, hvilket Tyskland ej lär förakta. Soldatmaterialet är utmärkt, om ock öfning och infanteribeväpning lemna mycket öfrigt att önska. Men antag att Skandinavien skulle blifva fullkomligt neutralt, ej taga parti för hvarken den ena eller den andra, och antag att krigets utgång ej blir afgörande, månne ej då den sannolikheten ligger bra nog nära, att det blir vi, som få betala fiolerna till båda de stridande parterna? Under sådana förhållanden uppgöres kanske freden på de neutrala makter-nas bekostnad, utan att de ens rådfrågas om sitt blifvande öde. Är den parlamentariske mannen fullt säker på att så ej kommer att ske? De neutrala makterna ses vanligen med allt annat än blida ögon af båda de stridande parterna. Att redan nu, innan förhållandena utvecklat sig, förutsäga hvad som under kommande tider kan vara klokt eller ej, lär väl ingen kunna göra. Lika litet bör redan nu af-göras, huru man i framtiden bör handla; det vore allt annat än välbetänkt. Den, som skaffar sig förutfattade åsigter och som sedan vill tillämpa dem, antingen de passa eller ej för nya tider, den kommer alltid att draga det kortaste strået, och nationens öden bör han ej få leda.