Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, huruvida icke, då en af StatsUtskot. tets Betänkande föranledd proposition, om val af Länsmän inom BondeStändet, redan at Ridderskapet och Adeln blifvit mecl Nej besvarad, de öfriga ämnen i Betänkandet xnåtte innefattas i följande ivänne propositioner, nemligen: först att StätsUtskottet må få sig 'uppdraget, alldeles icke i förening med den allmänna Löningsstaten, men helt och hållet särskildt från densamma, inkomma mod ett förslag till de Länsmäns löneförbättring, som antingen icke hafva Boställen, eller åtnjuta ti ii deras bergning otillräckliga löner, och för det andra, att en lämpelig löningsstat för LandsFiscalerna måtte upprättas. Grefve Lilliencrantz upprepade åter sitt gjorda förslag lill proposition. Herr Lan dt Mar skalk en föreslog, att StatsUtskottet skulle anmodas att, så fort sig göra låter, uppgifva förnyadt förslag till löneförbättring för de Länsmän, som ej äga Boställen, eller så tillräckliga indelta löner, att de förslå till deras bergning. Friherre Hjerta anhöll, atti propositionen äfven skuiie inryckas, att löneförbättring måtte beviljas de Länsmän, hvilka ej hafva hela Boställen. Den 5* Maj 713 Grefve Mörner, Adolph Göran.- Såsom nyss härstädes inkommen, saknade jag upplysning huruvida detta Betänkande nu första gången förehadesj men sedan jag nu erhållit kunskap att det, såsom andra gången inkommet, bör afgöias, får jag den äran nämna, att detta ämne så mycket mera interesserar mig, som jag, af till Kongl. Maj:t inkomna berättelser frår. Landshöfdingarna, haft tillfälle derom hämta åtskilliga upplysningar. Jag kan i anledning deraf äfven intyga, att den aldrastörsta skiljaktighet befinnes imellan Länsmännens löningsvilkor.
Jag skulle till och med dervid vilja föreslå en ännu större varsamhet, än den Herr Grefven yrkat j så att vi till en början alldeles icke besluta, ält dessa hus sköls (örsäljas; ty de komma i sådant fall att gå borrt för en spottpenning, jag tror det vara bättre -att Ststen behåller och hyrer ut deni , och då först vi Itager försäljning , när enskilda sp.-culationen hunnit en större höjdJsg tror dessutom , att en sådan försäljning ej bör ske på en gäng; ty när på inköpet af Maga Ridd o. Ad Fiol. VIII. Band. io Itp Den 2 September /, m, zinen, enskildas Capitaler skola användas, uppstår en betydlig olägenhet genom deras hastiga dragande ur rörelsen. Vidare anhåller jag att få yttra några ord i anledning af den framställning , Herr von Hartmansdorff gjort om de lägre Tjenstemännen vid Magazinslnrättningen. Man skulle af hvad den värde Talaren yttrat , lätt kunna draga den slutsats, att hans mening varit, att göra dem till pensionärer. Jag skulle förmoda, att detta icke så egentligen varit hans tanka; men jag anser deremot den stränghet i deras behandling, som Friherre Cederström yrkat, vara en annan ytterlighet. Friherren har trott , att om man fråntog dem en del af deras lönevilkor> skulle de sättas i nödvändighet att emottaga andra tjenstebefattningar. Jag vågar föreslå en medelväg emellan hvad Herr von Hartmansdorff och Friherre Cederström åsyftat. Jag an. ser desse Tjenstemän nemligen böra få behålla de lönevilkor de innehafva , helst flere af dem tjenat många år, och ej äga större inkomster, än hvad som till en tarflig bergning erfordras; men att deremot såsom skyldighet borde dem åläggas att emottaga placering till andra platser , der de kunna få göra tjenst, och att man således icke måtte berättiga dem , att så till sågandes göra sig istadige och blott behålla sina löner.
SDvifeté ©tänPer för afvittringarne i Pe norra fänett anflagne, Pertill blifvit anorPnaPe. ©ålunPa är nu Pet åter* ftåenPe afvittringé*verbet i gång för alla Pe 6 norra fäneit, tmPerfföPt af Pe ©tatené tillgångar, forn för närvaranPe Pertill funna anvifaö, men fjvilfa tillgångar icbe ännu mePgifvit, att, fåfom SÄifeté ©tänPer begärt, afvittringen färfbilPt i fuleå £app* marf (bulle företaga^; och ^ongl. 5D?aj:t hoppaö, att, ttnPer ve* Perbörltg tillfyn å £än*©tyrelferneé ftPa, Petta för Sitbet i ali'- mänhet octj Pepa $>robinfer ifynncrhet få vigtiga arbete fball nå ett önfFaPt flut. S)en reoifton af nya £anPtmäteri*tayan, $ongf. fOIajjf viP t»i<xajran. pep ntfärPanPe förorPuat, för att Peri berePa Pe jembningar, erfaren* erfarenheten nnPer Pep tillämpning funPe vifa vara bcljöfltga, är unPer verbfMigfjet, och färffilP ©omité ntfePP för ant* neté ytterligare granffning. Sill Äongl. förordningen af Pen 19 ^December 1827, an* sMäsa tia gåenPe hemmansklyfning och affönPring från hemman, har crbtiliiflot! $ongf. 3J?aj:t, på 23onPe*©tånPeté unPerPåniga fram(Mning, gjort ett tillägg, åfyftanPe att berePa ytterligare tillfälle till från' hemman aflägsna ägorö affönPranPe och npplåtanPe åt
Grundlag kan icke stiftas, ändras eller upphäfr. f. § 56. ' mas, utan Konungens och tvä lagtima Riksdagars sammanstäm2. ocä §. mande beslut. r. o. §. 29 Enär Grundlags-Utskottet vid lagtima Riksdag med tillmJim’ 1 "<^1 § eller af styrkande yttrat sig öfver hvad, efter Stals-Rädets hö- pei’ rande, Konungen, eller tillstyrkt hvad Riksdagsman, i sådant afseende i någon af Hamrarne föreslagit, eller sjelf t, med stöd af 77 §, väckt dylik fråga, skall Riksförsamlingen, på sätt yi § 2 morn. förmår, deröfver besluta; hvarvid iakltages, att ändring i Konungens förslag hvarken i Utskott eller Hamrarne, hvar för sig eller samfäldt, får äga rum. Om förslaget icke antages, vare frågan förfallen, hvarom anmälan göres hos Konungen, der Ilan frågan väckt. Godkännes förslaget, varde beslutet vid nästa lagtima Riksdag först pr öfvad t af Andra Kammaren, som sänder sitt beslut till Medkammaren. Varder det af båda Hamrarne, hvar för sig, antaget, vare Riksförsamlingens beslut. Hvad någondera af slagit, för faUe Kammare ege ej rätt att uti del hvilanda beslutet någon ändring göra. Förfaller hvilande beslut, som grundar sig pä Konungens framställning, varde Han derom underrättad. Ej må det slutliga af görandet uppskjutas, utan att Konungen och båda Kamrarne, hvar för sig, till uppskof vet samtyckt. Godkännes det hvilande beslutet af båda Kamrarne, hvar för sig, blifva om Konungs framställning derigenom antagen är, Konungen derom underrättad; men, om framställningen icke af Konung är gjord, underställes beslutet Konungen, som deröfver, innan Riksdagen åtskiljes, bör inhemta hela Stats-Rådets tankar och meddela Riksförsamlingen Sitt bifall eller de orsaker, för hvilka Han beslutet icke kunnat godkänna. Hvad till ändring af Grundlagarne, uti nu föreskrifven F§ 82. ordning, Riksförsamlingen beslutit och Konungen gillat, eller liih. till II.
Det liar onitala.de företaget afser a t t delvis fylla denna brist, och lyckönska, vi vår liiifvudstad a t t till sin l h g a lista på allmaiinyttiga inrättningar afven kiinna foga ett nytt nainn: » Stockliolms internatioiiella liirariiiiieheiii B. Meddelanden från Fredri,ka-BremerFörbundet. FredrikaBremer-Förbundets årsmöte @ de rim f red agen den 18 inaj i byråns lokal iiiider riksantikvarien Hildebrands ordförandeskap, Den vid inötet frmilagda hrslserattelseii hterfiiines i sin lielliet i detta liafte. Den bär vittne om a t t Förbundet Iiaft a t t glädja sig å t en liflig verksamliet inoin sina olika afdeliiinqai., livarjainte en stegring i inedleinsantalet bevisar, att förbiindet allt iner ocli mer lyckats tilliii ina sig dlrn#iilietens aktning och förtroende. Kass+förvaltarens rapport föredrogs och framgick därtir a t t Förbiiiidets foiirler ökats ined 1,015: 50 samt a t t bokslutet utvisade en %rsvinst af 131: 15.: F1111 decliarge beviljades styrelsen. Vid dlrefter företagna val, Btervaldes enlialligt de afgående styrelsemedlei~~inariia: frliarna E. Ankarsviird och A .. Höjer, frökeii A. Roos, liofinteiident,eii J. Börtzell, doktor C. Nyström samt revi' sionssekreter H. Roiitlieb. Till styrelsesiippleanter återvaldes friiarila J. Joliii och G. af Kliiitberg, fröknarna G. Hjelineriis ock M: Silow. Nordei~sson samt nyvaldes fröken S. Ulrich.
För den allmäuna rörelsen eller för privatbankssedlarne kan genom nuvande lagstiftning icke någon fara upsla, ty det är stadgadt, att privatbanken icke får, på grund af innehafvande säkerhetshaudl. för lemnade kassa-kreditiver, utgifva sedlar lill ett större belopp, än ett derföie stadgadt maximi-förhållande; och dessutom, om en bauk har rättighet alt på sina kreditiv-säkerheter utgifva sedlar och densamma sedermera behöfver på en gång realisera större summor för sedlarnes inlösande, så är kreditiv-innehafvareo skyldig, att inom en kortare tid infria sitt kreditiv, och banken har härigenom lättaste tillfället alt förskaffa sig medel lill sedlarnes inlösning. Det är således ganska lämpligt, alt raan använder dessa handlingar såsom en fond för sedel-emission, och det utgör dessutom äfven ett nödvändigt vilkor för alt banken skall kunna uti stort drifva kredilitiv-rörelsen, som för det allmänna är på det högsta nyttig. Mati har här sagt, att banken icke bör ega rättighet att utgifva sedlar på de för krediti vs erhållande inlemnade handlingar, såsom Hvpolheksförenings-obligalioner, inteckningar .etc. Men man kan väl icke inskränka rättigheten att utgifva sedlar på kreditiver i större män än för grundfonden, hvaruti får finnas räntebärande obligationer, inteckningar, aktier ra. m., hvilka senares värde mycket beror pä enskildt omdöme. Det har äfven derföre varit omöjligt, alt i lag stadga hvilka aktier, som skola få uti grundfonden ingå, ty den ena aktien kan utgöra det säkraste papper, man kan erhålla, då deremot den andra icke har något serdeles värde. Då man å ena sidan icke velat utesluta aktier, emedan somlige bland dem utgöra goda papper, har man å andra sidan icke kunnat uti lagen bestämma hvilka som äro de bästa. Men då alla bank-delegarne äro solidariskt ansvarige, samt K. Befh:de-eger att genom ombud bevaka banken, så har man säkerhet deruppå, alt delegarne icke skola såsom grundfonds-handbr antaga sådana papper, hvarå förlust kan göras. Nä väl!
Ad. samt Presteo. BondeSt:n bifallen, BorgareSt:t, med godkännande af lasta njom:t, antagit ett 2:dra mom. af följande lydelse: »Ej må annan sådant updrag sig afsäga, än den, som, efter de 4 sistförflutna årens tjenstgöring, såsom ordf:de eller vice ordf:de, är i ordning att derifrån afgå, den som upnått 60 års ålder, samt den, som förmår upgifva annat förhinder, som af kommunalstämma godkännes»; hvarefter H. Exc. yttrade, att som §:n blifvit af 3 Stånd bifallen, torde R. o. Ad. finna, att BorgareSt:ts inbjudning endast kunde läggas till handlingarne. Ropades ja. §§:na 14 och 15 tillkännagåfvos vara bifallne af såväl R. o. Ad. som BorgareSt:t. H. Exc. förmälte, att BorgareSt:t, lika med Presteo. Bon - Den 5 Oktober e. m. lOi deStm, bifallit l:sta mom:t af 16:de §:n med det af Utsk:t deri föreslagna tillägg, hvaremot K. o. Ad. godkänt mom:t enl. komi terades förslag. Gr. Lagerbjelke: Det tyckes som om R. o. Ad. varit temligen ense derom att de tillägg, BorgareSt:t beslutat, skulle vara både skadliga ocb obehöfliga. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut. BorgareSt:ts inbjudning blef härefter, uppå framställd propos., afslagen. Slutligen tillkännagafs, att R. o. Ad. samt BorgareSt:t fattat sammanstämmande beslut ronde 16:de §:n 2:dra mom:t samt 17:de —ja 1 ista §§:na. Härefter öfvergick R. o. Ad. till pröfning af Förslaget till förordn. om kommunalstyrelse i stad. Tillkännagafs vara antagen af MedStrn och bifölls. § 2 enl. Utsk:ts förslag. Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n och bifölls. § 3 enl.
Som det står i Församlingarnes magt att på detta sätt förekomma, det atbetsledige personer, i brist af arbete, öka Fattighopen och falla fattigkassorne till last; så blifva Försarnlingarnes innevånare härigenom uppmanade ait häldre, äfven om det stundom icke utan olägenhet kan ske, sins emellan fördela de arhetsledige och bereda dem tillgäng till förtjenst än blottställa sig för de större olägenheter, sorn de sednares syssellösa kringstrykande och påföljande fattigdom eljest medföra; hvaremot, när desse med fulla arbetskrafter sålunda fått tillräcklig arbets-fortjenst sig anvist de rättvisligen böra sjelfva försörja sig och måga då skylla sig sjelfva för den nöd, sorn der under icke destomindre genom deras egen lättja och vårdslöshet dem Skommer. §• 4‘ För Tredje klassen eller dem, som antin? gen aro mindre arbetsföre och ej kunna genom Betänkande om Fattigvården i Riket. jjj sitt eget arbete Fullkomligen försörja s!g, eller ock, vid särskildta händelser, såsom Barnsbörd eller sjukdom och andra olyckor, sakna egne tillräckliga tillgångar för sin vard och sitt uppe? hälle, bör Fattigvårds-Styrelsen forst tillse, huruvida de ega Föräldrar Karn eller andre Slägtingar, som kunna och vilja fylla deras behof, eller om, hvad de Sjuke angår, de kunna intagas i något Lazarett, Kurhus eller annan Sjuk-Inrättningjj men, då bland dessa utvägar saknas någondera, som kan vara lämplig, allt eller personernes olika belägenhet, skola de genom Fattigvårdens tillgångar nödtorfteligen understödjas och vårdas i den mån och så länge det behöfves , antingen i egna hemvist eller; hos andre, eller hvad de sjuke angår, i Församlingens Sjukeller Fattigstufva, samt, om arbete dem brister , dermed förses och dertill hållas så vidt deras krafter tillåta. 5* För Fjerde klassen eller dem , som genom bbotelige kroppseller sinttés-sjukdomar , vanförhet. eller ålderdom äro till arbete alldeles oförmögen , bör Fattigvårds-Styreisen tillse om de ega Föräldrar Karn eller andra Slägtingar , som kunna och vilja på sin egen bekostnad emottaga dem till vård och försörjning, eller eck om de i allmänna eller enskildta BarmhertighetsInrättnittgar kunna kostnadsfritt inrymmas.
Majit att erfarenheten borde i öfrigt ensam afgöra, huru wida Sjö-Tullsirttraderne kun, de, utan biträde af den inre bewakningen, controlleras och försäkrus Snart öfwertygades Kongl. Majtt, att hwil, ken annan utwäg ftin hälst ej förde till mälet. Med en öppen gräns af minst 150 mil och en dubbelt längre, öfwerallt tillgängelig Sjökust, pä flere stäk, len föga aflägsen frän Grannars mokswarande strand, med en widlyftig skärgård, uppfyld af holmar, wikar och undangömda landningsplatser, erbmder Swerige, genom sin egen lokal, en sädan underlättnad i Lurendrejarens lagstridiga företag, att den mest wid, sträckta och kostsamma Gränsoch Kustbewakning, ehuru med nit, oegennytta och »förtrutenhet utförd, likwäl aldrig förmår, att med nödigt eftertryck utestänga befarade missbruk, utan att understödjas af tillsynen a wahrutransporter inom Landet, förmedelst visitation och förpassning; en tillsyn, ej innefattande annat, än en fortsatt laglig kontroll deröswer, alt warorne till Tullplats inkommit, och desto lättare overkställbar, i den man Landet är couxeradt och fa wägar der anlagde. Det war ock k betragtande häraf och för att bewara Statens tillständiga rätt, som Kongl. Majtt säg sig föranläten, att i sammanhang med Land-Tullsuppbördens inställande ä de fleste orter bibehälla inrikes bewakningen till säkerhet emot Sjö-Tullms försnillande och till Inhemska Manufacturernes skydd. Om det salunda bör erkännas, att Sjö- och Land-Tulls-uppsigten endast i förening aga tillbörlig kraft, och att den sednare, om an inskränkt, mäste framgent fortfara, följer ock häraf, att, sedan Land-Tulls, uppbörden förfwunnit, nästan alla de öfwer - Den rz Maji.
— N:o 66. i anledning af väckt fråga om ersättning till innehafvarne af sådana i rotering qvarstående hemman, som ifrån capelianstill skolmästareboställen blifvit eller blifva förvandlade. XVII. B. 3go. XVIII. A. i38. XIX. E. 109. — ]\:o 67. i anledning af väckt fråga om beviljande af åtskilliga förmåner för köpingen Lysekihl. XVII. B. 3gö. XVIII. — N:o 71. i anledning af väckt motion om bergsfogdetjensternas afskalfande. XVII. B. 175. XVIII. A. 101. — N:o 72. i anledning af väckt fråga om upphäfvande af de frioch rättigheter, som blifvit bergslagen förbehållne. XVII. B. 175. XVIII. A. 101. — N:o 73. i anledning af väckta frågor, om inrättandet dels af elt gymnasium, dels af en apologistskola i Sölfvesborg. XVII. B. i75. XVIII. A. 102. XXII. U. 208. XXIII. A. 175. — X:o 74. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 3. XVII. B. 170. XVIII. A. 102. E. 240. — J\:o 75. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 7. XVII. B. i75. XVIII. A. 102. — JN:o 76. i anledning af återremiss å betänkandet N:o 25. XVII. — N:o 77. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet j\:o 3r. XVII. B. 175. XVIII. A. 102. — N:o 78. i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 38. XVII.
Att de fleste Danska hästar, som hitkorama, äro dåliga, härrör deraf att man vid hästhandel här i landet i allmänhet mera afser godt köp, än god häst, och då förhållandet i andra länder är alldeles motsatt, blir den naturliga följden, att Danmark till oss försäljer de hästar, som ej på annan ort kunna afyltras. Jag medgifver gerna, att förbud emot utländske hästars införande skulle vara ett kraftigt medel till den inhemska Hästafvelns upphjelpande; men ännu är ej denna sednare uti det skick, att vi kunna undvara utländske hästar. Derå behöfves ej större bevis, än att, enligt hvad förr är sagt, öfver 3ooo hästar årligen i landet inkomma samt försäljas och hvarmed skulle, i händelse af förbud, detta behof fyllas? — Jag vågar dock hoppas, att om hvad af mig till Hästafvelns upphjelpande nu är före - 3jo Den 19 December f. m. slaget, Lief beviljadt, skola vi snart nog, åtminstone om 10 å i5 år komma till det lyckliga resultat, att ej behöfva andra Länders hästar, och att i följd deraf Danmark då ej mera skall på oss kunna aflasta alla sina sämsta hästkreatur, samt vi då ej eller nödgas till detta land utbetala en årlig skatt, af minst en half million R:dr B:co. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik: Jag har blott begärt ordet för att förena mig med hvad Grefve von Ferssen och Herr Hjerta yttrat angående förbud emot Danska hästars införande. Äfven med tillgång på Danska hästar är det svårt för Rusthållare att remontera, och med bara Svenska hästar Lief det nära omöjligt. Jag tror derföre, att det föreslagna införselförbudet, i stället att medföra nytta, skulle vara en olycka för alla Rusthållare vid Ca valieriRegemen terne. Hans E.rcellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde att Herr Hjertås ifrågavarande Memorial måtte, tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden, till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Till hvad jag nyss yttrat, ber jag att få lägga det förklarande, att jag för min del visserligen anser nämnda §, sådan den nu är affattad, innebära en sådan rättighet, som riksdiskont. redan ansett sig ega och som kont. begagnat sig af, till följd af den föreskrift som kont. erhållit för upptagande af lån å de 2 Den 5 Juli f. m. 409 millionerna; och jag bör äfven tillkännagifva att, på sätt kungörelsen ådagalägger, plurali teten af fullmäktige varit med mig af lika tanke. Men der hafva likväl uppstått olika meningar, och reservationerna mot pluralitetens beslut hafva till prot. af minoriteten blifvit gjorda, med uttryckande af den mening, att obligationerna skulle delas i 2:ne serier, hvaraf den ena vore ställd endast pä uppsägning, och den andra endast på viss förfallodag; så att ej båda delarne skulle kunna förenas. Då nu likväl den återremiss af denna §, sorn jag tagit mig friheten föreslå, tilläfventyrs skulle till intet resultat leda — och jag är till och med förvissad derom —; sä vill jag afstå från detta mitt yrkande. 1 afseende på den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändringen ber jag ali blott fä nämna, att, lika så öfvertygad som jag är om alt den skulle medföra ganska stor nytta, likaså förvissad är jag om omöjligheten att den nu tillvägabringa; emedan, efterhvad jag tror mig bestämdt känna, opinionen nu är sådan, (den må för öfrigt vara huru sangvinisk som heldst) att man inom Sverige kan erhålla luiru mycket penningar man behagar emot den lägsta ränta. Hr von Troil: Jag anser mig skyldig att rätta ett misstag, som Hr von Hohenhausen begått, möjligen till följd af en mindre tydlig framställning å min sida. Det är nemi. icke det stora kreditivet, för hvilket kapital-rabatt är förbjuden, utan det är för det kreditiv, som R. St. sednast beviljat på 2 millioner i och för krigsrustningarne; och der äro de termer begagnade, som Hr Printzensköld gjort till föremål för diskussion, nemi. att obligationerne skola vara ”ställda till inlösen antingen efter viss förfallotid eller efter föregången uppsägning”.
Betänkande N:o 3. s5 oell hvars verkningar, utan djupt betänkande, lära kunna fattas, och hvilka, i händelse icke en lämplig bränvinsförfattning nu stiftas, skall medföra högst betäuklige följder för den inne i landet, förut nog mycket betryckte, skattdragande landtmannen. — En sådan medelväg, hvilken jag åsyftar, så väl i denna, som i andra näringsgrenar, synes omöjligen. kunna vinnas, om de sammansatte Utskottens förslag skulle antagas. Eliuru jag uti vissa delar instämmer i Utskottens beslut, så är det likväl i flere, som jag nödgas alldeles bestrida antagandet af de i betänkandet uppgifna förslag, och utbeder mig Rikets Höglofl. Ständers tillstånd, alt få med mina anmärkningar följa samma ordning, som i berörde Betänkande är vidtagen, äfvensom antyda, hvad jag deraf för mine åsigler, dels gillar, dels' bestrider. Utskotten anse branvinsbräningen såsom en jordbruket förmonlig tillhörighet. — Häruti instämmer jag, NB, då jag med bränvinsbianning menar en måttligt stor tillverkning och icke den öfverdrifna fabriksinrättningen. Med den måttliga bränvinsbränningen alser jag då en jordbrukare kan, på sin egendom, till bränvin förädla en del, och må hända större delen, af den spanmål och potatoes, han icke behöfver till ladugården, till sitt hushåll och de arbetare, som för egendomens skötsel och häfd erfordras; men då tillverkningen utsträckes så långt, att man måste köpa rudimaterier, och således ingå uti förlagsrörelse, skall det blifva en skadlig fabriksi örelse, sorn tillskapar en vara, hvilken är, i myckenhet, onyttig för nationen och bör derföre förminskas; och hemlar jag för denna lära än mera stöd deraf, att bränvinstillverkningen, i fabriksmässighet, icke kan betraktas
Skogs-styrelsen, som fann lotten JV2 12, såsom till arealen endast 27 tunnland 26 kappland, alltför obetydlig alt för Kronans räkning bibehållas till skogsplantering, ifrågasatte, om icke samtlige delegarne i f. d. kronoparken Rella Tall borde böras, huruvida de voro villige att mot billig ersättning afstå lill Kronan sina andelar i parken, då, i händelse Kronan komme i besittning af hela parkens areal, skogsplantering derå kunde verkställas lill framtida fördel såväl för Staten, som för den ort, der parken är belägen. Med undantag endast af egarne till N:ris 4 och 3, hvilka för 4000 R:dr hvardera velat afstå sina lotter, hafva emellertid de öfriga lägenhets-innehafvarne anfört, att, ehuru deras lotter icke hade något synnerligt värde, flera likväl vore med myckeri kostnad och besvär vårdade, så att de i en framlid kunde lemna rik tillgång på skog, under det att andra voro odlade och bebyggda, samt lotterna N:ris 2, 7, 8 och 9 dessutom delade mellan icke mindre än 34 egare och försedde med tillsammans 30 åbyggnader; hvars invånare, till antalet omkring 200, svårligen skulle inom Högsrums socken, i anseende till del inskränkta utrymmet, finna andra byggnadsplaner och dessutom saknade medel till byggnadernas bortflytlande; och hafva på dessa skäl bemälde lägenhets-innehafvare gemensamt förklarat, att de på inga vilkor kunde sina innebafvande lotter afträda. Handlingarne upplysa, att lotten JVs 1, hvarför någon nedsättning i räntan icke blifvit sökt, tillhör hemmannet Rella samt alt.sökändernas nyssberörda uppgift, angående fördelningen af vissa lotter mellan flera egare, är med verkliga förhållandet öfverensstämmande.