Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 18 Februari 1857. Expeditions-Usko!tels Förslag till undera. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Fehr. 1857. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om tillägg hll 9 § i Rong!. Förordningen den 16 November 1849^ angående iakttagelser i afseende a passagerare-ångfartygs byggnad m. in. (Allm.
"Inblandad i "sjelfwa jordbruks-näringen igenom brännwins"bränning och spannmäls-handel, har denna "Direction hittils warit ett särskilt mercanti "lifft Collegium, hwars medlemmar, i liaison "med den öfriga Handels - Societeten, handlat "med statens pengar, säsom ett förlag, och "strukit winsten i egna fickor, pä bäde Statens "och Näringarnes bekostnad." Nu wägar jag fräga^Att säga det denna "Direction har till föremäl att nästan endast "ockra pä spannemäls-priserne, och att den hit"tils handlat med Statens pengar, säsom ett "förlag, och strukit winsten i egna fickor, är 'det ej att mot denna Direction, säsom förordnad förwaltare af Statens medel, framföra de pätagligaste anklagelser om egennytta, om oredlighet, om werklig försnillning? Det är längt ifrän mig att här wilja uppträda säsom förswarare för Ledamöternes af Magazins-Directionen förhällande: intet berättigar mig till detta förswar, intet känner jag Ridd. och Ad. prot. t7ko8i,8S. »m 1-62 'Den 12 September. om detta förhållande. Min tanka är endast att prka, det, brottslige eller oskyldige, är det alla Medborgares rätt i ett Land der lagar finnas, att icke af nägon kallas det förra innan lagen rffenteligcn tryckt sin stämpel af brottslighet pä deras gerningar. Wi äge en Brottmäls-Lag: den mäste wara helig till efterlefnad: desi helgd är osi i Grundlagen försäkrad. Den bjuder att ingen kan för brott tilltalas annorlunda, än i den ordning lagen sjelf föreffrifwer.
Deraf uppstod en stockning, emedan diseonten öfverskrida sitt creditiv, och följden deraf blef att Götheborgs och Götha canal-disconters creditiv i banken blcfvo uttömda, och att dessa disconter icke kunde utlösa sina utelöpande förbindelser. Dessa upplysningar har jag ansett mig böra meddela i anledn. af Frih. Boyes yttrande oni det vitsord han ansett mig kunna lemna rör:de 1817 och * 818 årens händelser nied filialcontoren; men efter jag har ordet, så vill jag ytterligare erinra om behofvet af den rättelse i 1 (§:n, hvarigenom den kommer i conformitet med 72 §:n Reg.Ftn, hvilket ändamål deremot icke vinnes genom det tillägg Gr. Frölich föreslagit. Mitt tillstyrkande var, att efter ordet ”creditsedlar” skulle införas: hvilka dock icke sorn mynt i Riket erkännas. Hr Ribbing, Bengt: Uti den af Frih. Boye yttra de princip i afseende på den finariciella ställningen i allmänhet och privatbankernes syftning isynnerhet, instämmer jag fullkomligen. Lika med Hr Frihtn, anser jag ett sådant framoch återgående skadligt, oell önskar derföre att en lag måtte stiftas, hvarigenom det kunde förekommas; men frågan är just den, hurudan lagen skall vara för att förekomma det onda; om det förekonimes derigenom, alt stiftandet af privatbanker öfverlemnas ensamt åt Reger:ns omdöme, eller om en lag bör stadgas, som bestämmer vissa villkor, hvilka på det nogaste böra uppfyllas, om tillstånd till ett sådant bolags stiftande skall kunna erhållas. Jag är öfvertygad att största säkerheten ligger deruti, att en bestämd lag finnes; ty om, på sätt denna § tillåter, det skulle bero på ett tillfälligt omdöme, huruvida privatbank på ena eller andra stället i landet är nödig eller icke, så kunde detta omdöme fela.
Ordalagen i berörde § äro emellertid sä vidsträckta, att man möjligen skulle kunna påstå detta utlåt, vara en slatsregleringsfråga. Ehuru långt derifrån det än är, kan det likväl vara af beskaffenhet att icke kunna afslås första gången. G9:de § säger: ”öpstå, antingen bos R. Sl:s plena gemensamt, eller uti något af RiksStm, betänkligheter att antaga livad SlatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller bevillningens derefter lämpade bela belopp, eller hvad till Riksg:s-kont:s utgifter och inkomster hörer etc.” Man skulle kunna påstå att denna fråga hörer också till Riksg:skont:s utgifter, efter som det är fråga om reqvisitioner från Riksg:s-kont. af medel, hvilka äro till Statsverket anslagna. Då de skola från Riksg:s-kont. utbetalas, så blifva de en af dess utgifter. Vidare och enär reqvisition af medel och deras utbetalning betaga Riksg:s-konl. tillfälle alt draga ränta på dem, så kan åtgärden jemväl inverka på Riksg:s-kont:s inkomster. För att således icke komma i tvist om forrafrågor öfverlämnar jag till Hr Frilen o. Landtm:s afgörande, huruvida en återremiss må vara mera grundlagsenlig än ett afslag. I sådant fall begär jag detta betänkandes återförvisning till Ulsk. H. Ex. Hr Frill. o. Landtnäs härefter till bifall å StatsUtsk:s förevar, utlåt, framstälda propos. besvarades med blandade ja och nej, och då sedermera H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot detta utlåt, gjorde anmärkmr föranleda lill återremiss, Den 19 A p ril. 527 rnpades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja.
Den satsen kunde visserligen gälla, mine Iler, tinder andra omständigheter, men icke dä vi sannerligen äro försatte i dea Ställning, att med hvarje dag behofvet af en ny brottmålslag låter allt mer och mer känna sig, och då man, hvart man vänder sig, öfver hela landet hörer klagas öfver det strafflöshetssystem, som nu råder. Jag vet visserligen, då jag kommit, alt nämna strajflöshetssyslem, att della ord klingar illa för åtskilliga ifriga beundrare af vår gamla criminallag, hvilka hvarken vilja höra talas om ordet, eller erkänna sjelfva saken. Men temligen allmänt är dock både kändt och erkändt, alt, efter de mångfaldiga förändringar och sönderptockningar, som den nu gällande inissgerningsbtn undergått, särdeles pä sednare tider, våra brottmålslagar i närvarande stund ej förmå att tillräckligen skydda hvarken personer eller egendom; och under sådaue förhållanden måste det ock erkännas, att Svenska nationen är satt i nödvändighet att taga steget till och med framför 10 H. J8 138 Den 20 April f. m. andra nationer och i främsta rummet fatla sitt beslut, i afseende på det nya slralfoch fängelsesystemet, om hvars införande äfven annorstädes fråga emedlertid redan blifvit väckt, snart sagdt öfver hela verlden, så att något tvifvel om dess företräde framför de äldre systemen svårligen hör kunna äga rum. Af dessa skäl kan jag ej annat, än på det högsta ogilla hela tendensen af Hr von Hartmansdorffs förslag. — I afseende åter på detal jinnehåliet af samma förslag, som vid afhörandet tvckts mig Ivda ordagrant lika med PresteSt:s, hvilket jag liar här framför mig, anser jag mig, i fall man, oaktadt dess förut visade formvidrighet, skall behöfva ingå i en speciel granskning deraf, vid 1 punkten höra anmärka, att det, minst sagdt, är ganska oegentligt, om
Men hvad sjelfva denna idée angår att vilja använda fångar till boxering, så skulle deras öde ej blifva mycket olikt Galerslafvarnes, deras bevakning vara svår, och de resandes tillstånd alltför o-* behagligt, om ej vådligt. Med Herr af Ekenstam är jag dock fullkomligen ense om fångarnes sysslosättning med nyttigt arbete, men detta inom fängelsets murar, och jag är öfverygsd, att Assessor Juringii rörliga vändningsplaner eller trampinrättningar, skulle i afseende på det lilla utrymme och den obetydliga kostnad, hvartill de kunna förfärdigas,äfven dertill hvarjehanda mechaniska verk med fördel kunna användas, såsom till qvarnar, spikhamrar, öfverskäreri och spinmachiner, stampverk m. m* Jag tror 452 Den 17 Februarii, alltså att {ängarne, utan att mycket ansträngas, härigenom skulle kunna, i någon mån er» sätta den skada de Förut åstadkommit, äfvensom kostnaden till deras dagliga underhåll i fängelset; och vågar derföre icke tillstyrka de7 ras, enligt Friherre Björnstjefnas calculer nog kostsamma deportation. Men för alt vid detta tillfälle uppfylla hvad så väl hjertat som förnuftet mig ålägga, och då anledning således nu mera än förr kan vara, att få utväg till alla slags fångars nyttiga sysselsättning, endast de kunna gå och verka med sin tyngd; får jag vördsammeligen hemställa, om icke det barbariska spöstraffet, äfvensom svältstraffet vatten och bröd, nu bör upphöra, sedan det visat sig att desse straff endast föranledt till förhärdelse och till ingen förbättring, och om icke de straffen kunde förbytas till arbete i fängelse. Tjufve» stjäl oftast för att slippa arbeta,’ föraktande några ögonblicks plågorj men får han till straff arbetk för att först och främst ersatta den bestulne sin skada och sedan Staten sitt underhåll, torde detta vara det säkra-' ste correctivet mot en förnyad stölld, då han återkommer i samhället. Dessa mina anmärkningar, och må hända, ©mogna erinringar, anhåller jag vördsamme^ ligen må remitteras till vederbörligt Utskott samt åtfölja de flere värde talares anförande! i samm* ämne.
Af alla löner, af hvilka Centonal hittills utgått, erlägges en för hundrade, motsvarande den hittills under benämning af Centonalafgift, på löner skedda innehållning. Då Rikets Höglofl. Ständer beslutat, dels att Centonalen af löner hädanefter skall påföras och utgå i sammanhang med allmänna Bevillningen, och någon fråga om afdrag för Centonalen, vid uppgift till Taxering, följaktligen ej vidare kan ega rum, dels att, på sätt Utskottet i Betänkandet N:o 38, rörande 3:dje och l\'Ae Artiklarne i Bevillnings-Förordningen, 162 §, x mom. föreslagit, för hushyror och inqvarterings-penningar skall utgöras Bevillning, samt enär Tingsgäslnings-penningarne icke kunna hänföi’as till extra inkomster, sedan de nu mera blifvit å Stat uppförde, får Utskottet alltså föreslå följande förändrade lydelse i 4 §• 183o års Förordning. Utskottets Förslag. Under lön förstås all den inkomst, Under lön förstås all den inkomst, sorn’ genom tjensten, under loppet af sorn genom tjensten under loppet af året, blifvit forvärfvad. Beloppet deraf året blifvit förvärfvad.
Beträffande siuteligen sista puncten i nyfinämde memorial, sa emedan den endast äfyftar, dek Misi-^ gärningsmän, hwilka för brott häktas, böra, innan ransakningen öfwer dem kan anställas, förwaraS ukr Kronans häckten, der ^äns-häcklen icke finnas, men ej uti Härads-2srrester, hwilka blo t aro inrättade för bewakningen under den tid; som är behöflig för sjelfwa ransakningen wid Tings-Rätten, har Utffottet funnit detta sörftag wara sa öfwerensstämmande med allmänt wedertagligt bruk, a de stallen hwarest sädant med nödig säkerhet för fänaes förande och förwarande lfinstes tjeniigt och nyttigt, att Utstottet ic« ko anser betänkeligl detsamma tillstyrka. Hwilket allt dock Riksens Högloft. Ständers egit upplysta vmpröfwande »vördsammeligen warder Mderstäldl. Stockholm den 22 Februarii 18to. P8 Högloft. Ridd. och Adelns PäHSgw. Prcste.StändctS wägnar wägnar polian 6. Oxenstjerna. polian L. läult. Pä Wällöf!. Borgare? Stän, Pä Hederw. Bonde.StäN» dets wägnar. dets wägnar. L. ä- Lctiönkerr. L. Lricston. tzades pä borc-kt. Fö - IZ84 Den 27 Zebrnarir. FörtogoS till afgörande Stats - Utskottets den i6 December och 21 Februarii pä bordet lagda memorial, innefa! rande utlåtande öfwer dispositionen af Kongsgärdarne och Kongs Ladugärdarne i Riket. Erefwe Lronsteät, Xils anförde strifteligen till Protccollet följande:
– Jag har hitkallat denne man, för att hudflänga dig med ris, tilldess du finner för godt att utan omsvep besvara mina frågor. Gårdsfogde, för henne ditin, blotta hennes rygg och bind henne på bänken! Lagmannen hade väntat, att denna hotelse i förening med anblicken af plågoredskapen skulle göra den åsyftade verkan, utan att man behöfde skrida till dess verkställande. Men det ringa medvetande, den stackars flickan ännu egde om det, som föregick omkring henne, var i detta ögonblick helt och hållet fästadt vid den älskade röst, hon hörde utifrån; hon lyssnade, och det intryck, den gjorde på henne, yppade sig i ett svagt leende. – Hon trotsar er uppenbart ... hon hånar er, utbrast Suenonius. – Skynda, bind hexan och piska djefvulen ur hennes kropp! Jag uthärdar ej att se dethär längre. Ert hjerta är uppfyldt af fördömlig svaghet, af ogudaktig mildhet, nådig lagman. Lagmannen, som med en vink hejdat tjenaren från att genast utföra hans befallning, gaf nu ett tecken af motsatt betydelse. Först nu, då karlen med ett hårdt tag fattade om Ellens arm, riktades hennes uppmärksamhet på honom, hon fäste sin blick på hans ansigte och utbrast: – Hvad vill du mig? Det var du, grymma menniska, som misshandlade min mor. – Jo du, du skall nog få veta, hvad jag vill, försäkrade gårdsfogden och drog hastigt henne med sig till den motsatta dörren. Då den förskräckta flickan såg bänken och riset, som låg bredvid och kände, huru karlens grofva händer fattade hennes klädning, för att lossa eller sönderrifva den, vaknade hon ur sin halfdvala och uppgaf ett rop af fasa. Hon slet sig hastigt lös, kastade sig till lagmannens fötter och ropade: – Förskona mig! Jag skall göra allt hvad ni vill ... O Gud! Adolf, Adolf! Hjelp mig! Detta utrop var ej egnadt att väcka lagmannens medlidande. – Fort! sade han till gårdsfogden. Men då denne åter fattade i Ellen, öppnades dörren, och Adolf visade sig för sin fars vredgade blickar.
Hwad 6s8 Den rz Junii. Hwad^äter de anmärkningar beti assar, hwilka röra fada ne reglementariska Författningar, somknn. na synas mörka och lwttydiga; och, derest de icke widare förklarades, kunde pä olika stallen föranleda olika tillämpning, sam! hwilka Utskottet ansett ligor, inom kretsen af dem, hwaröfwer Riksens Gländerv meningar kunna närmare tjena till uplysmng wiv fattande af debuten, sar Utskottet nu deröftvcr yttra sina tankar. I anledning af io:de puneten af Konungens Nådiga Proposition rörande Bewäringsmanssapet, har den anmärkning bllfwit gjord, att Kongl-Majus deri framställda sraga af Utskottet, och således äf. wen af Riksens Ständer, hwilka gillat UtskottelS förslag, blifwit obeswarad. KonglMaj:t hade lill Riksens Ständer öfwerleinnat, att bestämma hur» till undwikande af betungande forslingar genom lam det, serskildta förwaringsställen för Vewaringsmanffapets wapen och trost, ware sig Häradselle Socknewis i otterne maire upprättas. Till detta förslag har Utskottet endast i alimänhet troll sig böra tillstyrka bifall. Utskottet har warit af den öfwcrtygclse, all werkstalligheten deraf sa wäl i afseende pa otterne hwarest desta förwaringsställen böra anläggas, som sättet och medle» till deras anläggande, bäst och endast af Kongl Maj:t genom Dest Belallninoshafwande kan besörjas, och kan derwid för sin enskilta del icke yttra någon annan önskan, an att desta förwaringshus matte anläggaS för sä sina Districtcr som möjelio! ar, såsom till exempel: Ett för hwarje större Sött ken eller högst för twänne mindre Socknar saim manflagne.
Utskott hörde jag mycket talas om att 3 Artikeln i 1812 års Bevillnings-Förordning var i anseende till Progressiven olämplig och medförde mycket besvär derigenom, att mången skattskyldig kunde hafva sina egendomar i flera Län, och då för att sammandraga Taxeringsrsumrnorxia många skrifvexlingar föreföllo. Den tiden gjordes det i stort, nu åter skall det göras i smått. En har ett å två tusende B:drs egendomar, men desse äro belägne i 2 å 3 Län , dock likväl på hvarje ställe ej så stora, att de uppgå till tusende R:dr , måste man icke då äfven hafva skrifvexlingar att sammandraga hela dennes Taxerings-summa, för att erhålla 8 sk. i Tull-afgift, och lika förhållande blir det för att utfå de stadgade 36 sk. Efter det nu vidtagne beslutet blir det medelklassen af Rikjets inbyggare som skola draga största tungan i Tull-afgiften; huruvida detta är rättvist lemnar jag hvar och en Patriotisk granskare - V Den 2 Juli. 347 skare att bedömma; Jag kan aldrig komma från den tankan, att den som äger en större förmögenhet borde vara skyldig att i ali Bevillning (Personela afgifter undantagne) i Progressivt förhållande bidraga; ty denna kommer lättare åt att betala en R:dr än ofta den fattige en skilling; ager detta grund så tror jag mig ännu mera hafva rättighet påstå, att den rika likaså väl bör betala sitt öre för hvarje R:dr han äger som den hvilken är i medelklassen; om så skedt skulle jag ingen ting haft att påminna. Jag anhåller allerödmjukast att dessa mina enfaldiga tankar jemte hvad jag förut i Höglofl. Utskottets Beredning haft äran skriftligen andraga , må med den uppgjorde Bevillnings-Förordriingen till Riksens Höglofl. Ständer vara följaktige. ” Med Nils Håkansson förenade sig de öfrige Bonde-Ståndets Ledamöter ; och skulle på deras begäran så väl Uongbergs, som Nils Håkanssons förberörde särskildta Utlåtanden Utskottets framdeles afgående Betänkande åtfölja. Ut supra. Ex Protocollo J\latths Weibull.
Efter den af Utsk. lemnade upplysning, syues som det gjorda yrkandet åsyftade någon bestämmelse huru hancovinsten intill nästa riksdag skulle användas, eller m. a. o. att man genom tillägget af ordet minst, skulle anticipera på det beslut, som framdeles deröfver kunde fattas och hvaremot jag på det högsta får protestera. Jag anser tvertom, att § i denna del bör vara oförändrad. Man har bestridt, alt Riksg.contts obligationer skulle specielt nämnas, såsom de der borde uppköpas. Jag för min del tycker mig finna orsaken ganska lätt, hvarföre dessa obligationer blifvit specificerade, nemi. att för närvarande sådane finnas i Bankens vård, samt att om man släppte ut dem, sedan det blifvit bekant, att de hos Banken funnos, och att man derjemte föreskrifvit, att Bancofullm. skulle äga sådane obligationer som Fullmäktige ansågo lemna full säkerhet, så kunde föreställningen blifva den, att Banken ville göra sig utaf med densamma för att skaffa sig andra som voro säkrare. Skulle Utsk:s mening vara, att dessa obligationer icke få försäljas, 232 Den 10 April. utan skola af Riksg.cont. amorteras, för att såmedelst i tidernas längd försvinna, skulle jag tro, då de redan i Banken finnas, det icke vara orätt om § innehölle, att fonden äfven finge bestå af sådane papper. Hvad angår rättigheten för Fullmäktige att uppköpa utländska papper, så skulle jag visserligen icke för min del hafva något deremot, om vi redan hade uppnått den lyckliga ståndpunkt, att Bankens rörelse blifvit ställd på sådan fot, att det kunde löna sig för enskilde actieägare alt i Banken inträda, ty dessas enskilda intresse skulle uppmana dem att göra sig noga underrättade om sådana pappers stigande eller fallande värden; men föga kan man begära, att Fullmäktige i Banken, sorn till största delen bestå af personer, som aldrig haft någon del i penningemarknaden inom vår verldsdel, skola sådant förstå. Jag anhåller, att § måtte antagas oförändrad. Hr Skogman:
Med ali aktning för de värde Ledamöter, som åro af en annan mening ån jag, och med erkännande af Grefve Spens’s fullkomliga och ostridiga rått att yrka votering, hemställer jag till honom sjelf, om han icke skulle, lika med Herr von Hartmansdorff, behaga afstå från en sak, sorn blott skall onödigtvis upptaga den dyrbara tiden, utan annat ändamål ån att erhålla bekräftelse på det resultat de starka Ja-ropen tillrå ckeligen förebådat. Herr Munck af RosenfchjÖld, Eberhard: Jag har också i ämnet yttrat en särskild tanka, som afviker från Utskottets förslag, likasom från ven 5o Maji c. m. 76^ dem, hvilke flere andre värde Ledamöter uppgifvit; rnen då ibland dessa, Grefve Spens’s mening år den, som mest nårtnar sig min, så afstår jag ifrån begäran om proposition å denna, men yrkar att votering må företagas i afseende pä Grefve Spens’s förslag. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Då det ser ut, som Ridderskapet och Adeln skulle komma att votera i förevarande fråga, anhåller jag att korteligen få yttra mina tankar om de tvenne valsätt, hvilka i voterings-propositionen skola innefattas. Jag har långe varit villrådig om det råtta. Det af Grefve Spens uppgifne valsätt, synes visserligen förtjena afseende, men äfven dervid kan den inpuls åga rum, som man genom Bånkmånnens afskaffande velat förebygga. Ty äfven inom de af Grefven föreslagne fördelningar , kan öfverenskommelse och öfvertalande existera. Men allt detta år i möjeligaste måtto förekommit genom den utväg, RiddarhusUtskottet uppgifvit, att Ridderskapet och Adeln fördelas i tjugufem lika delar, och att hvarje afdelning våljer för sig en Elector inom hela massan. Detta sått finner jag vara mycket friare, mycket loijalare ån det jag för någon tid sedan tog mig friheten föreslå; och jag får af detta skål tillstyrka bifall å Utskottets Memorial.
— Jag bör likväl rättvisa framlidne Amiral Wirsens minne; han var för klok att göra begäran, och alltför redlig alt efteråt gifva fart åt ett rykte, som skymfade dess befälhafvare; aldrig hörde jag Amiral Wirse'n, ehuru vi genast efter händelserna ofta träffades och talade om dem, eller längre tid derefter, då i8i4 års tilldragelser samtalsvis voro å bane, med det aflägsnaste uttryck omnämna det föregifna förslaget till attack. Ännu återstår för mig att söka upplösa det vidriga intryck, som möjligen kunde uppstå emot det vapen jag år 1814 hade den äran tillhöra, i följd af Hr Pelles yttrande: ”Nu uppstod ett, till inbördes krig gränsande hat mellan ”stora och lilla flottan.” Jag får i detta hänseende förklara, alt hvarken jag, eller, för så vidt mig blef bekant, någon af mina kamrater, efter händelserna vid Hvalöärna, kände eller hade orsak att känna hat mot det andra sjövapnet, hvilket ej någonsin existerat, men väl vänskap, aktning, broderskap. Om deremot på andra sidan skulle hafva funnits hat, så låg det så fullkomligen undanskyrndt, äfven för det uppmärksammaste öga, att jag är fullt skyldig göra kamraterna inom det lilla vapnet den rättvisan alt tro det e ,5 Den ii Mars e. ra. existerade, och tillägger, att om i någon förutgående period partisplit funnits mellan den stora och lilla flottan, sä hade det åtminstone år 18r4 alldeles upplöst sig; och sedan flottornas förening år i824i linnés blott ett sjövapen och en corps, lifvad att för Konung och fädernesland göra hvarje möjligt offer. För mig har det varit ett behof att få rättvisa min fordne, längesedan hädangångne Chef och den fordna örlogsflottan i detta Högh Stånds ögon, som väl ännu måste anses i militära saker äga den mesta insigten; och jag önskade att någon af här närvar.
Grefve Löwenhjelm: Jag yrkar än ytter - 252 Den 18 Junti e. m. ligare nödvändigheten af bestämda inkomster. Genom mitt project blifva Theaterns det åtminstone till någon del. — Genom Herr Cederskjölds blifver allt obestämdt. — Jag förnyar min anhållan om Proposition. Hans ExceUence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade bifalla StatsUtskottets Utlåtande med den förändring, att, i stället för att den af Utskottet föreslagne afgift skulle sträcka sig till resande, hvilka ankomma till Hufvudstaden, och åstunda härstädes bevista Spectaklerna, de å landet boende må äga att, om de sådant åstunda, vid Mantalsskrifningarne anteckna sig till deltagande uti ifrågavarande Spectakel-afgifts erläggande. Ropades starka Ja jemte några Nej. Herr Cederskjöld begärde votering. Hans Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, enär den nyss framställde propositionen blifvit med en ganska betydlig pluralitet af Ja besvarad, Herr Cederskjöld behagade, till tidens vinnande, afstå ifrån sin begäran om votering. Herr Cederskjöld: Det smärtar mig visserligen att nödgas besvära Höglofl. Ridderskapet och Adeln med en votering; men då jag så ofta förut låtit öfvertala mig att afstå, Den 18 Junii e. m. 253 får jag denna gången förnya min anhållan derom. Då många af Ridderskapets och Adelns Ledamöter härefter önskade, att Herr Cederskjöld måtte afstå från sitt yrkande af votering, förklarade Herr Cederskjöld slutligen det han, för att gå Ridderskapets och Adelns önskan till mötes, ville afstå från votering, samt åtnöja sig med en reservation och protest emot Ridderskapets och Adelns beslut; till hvilken Herr Cederskjölds beredvillighet många yttrade deras bifall. Företogs till pröfning