Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Hederv. Bonde-Ståndet liar Riksdagsfullmägtigen J. A. Lundberg från Norrbotten, uti ett till Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet hän visad t memorial, anfört, att, genom Kongl. Brefven den 6 November 1712 och den 18 December i8a3, väl vore stadgadt, att ur det exemplar af UnderRätts dombok, som årligen borde till Öfver-Rätten insändas, finge uteslutas dels alla Öfver-Rätten förut underställda ransakningar och Utslag i brottmål, dels ock undersökningarne i öfriga criminella mål, deraf en kort rubrik jemte besluten blott måste införas; men deremot vore under-domare förpligtad att i renskrifna exemplaret fullständigt intaga alla skuldfordringsoch andra tvistemål. Då emedlertid i dessa mål protocolls-utdrag alltid åt kärande-parten och understundom äfven åt den avarande utskrefvos; då tillfälle gåfves att, om ett dylikt utdrag bortkomme, få ett nytt i HäradsArcbivet; då någon granskning af Under-Rätternas behandling af tvistemål icke företoges i Öfver-Rätt, derest densamma icke påkallades genom ändrings sökande; då det icke vore mera magtpåliggande att hafva dubbla archiv för Under-Rätternas handlingar, än lör Öfver-Rätternas; och då underdomares embets-göromål vore så trägne, att lindring deri borde beredas, så vidt sådant utan skada för det allmänna kunde ega rum; har motionären föreslagit: ”att, vid utskrifningen af Under-Rätts allmänna sak-protocoll och dombok, som, enligt allmänna lagen, skall till vederbörande Hof-Rätt insändas, äfven undersökningarne eller förhandlingarne inför domstolen uti tvistemål, med undantag af dem, som angå egande-rätt till fast egendom eller ock egoskillnad, eller delning af jord eller annan fastighet, må uteslutas och endast en kort rubrik för hvarje mål upptagas, tillika med Utslagen eller förlikningarne uti de mål, som biläggas, då dessa förlikningar skett inför domstolen, eller blifvit derstädes till beskaffenheten anmälda.”
Hon gick nyss in till sig för att kläda om sig till middagen. FRU SCHWARTS-HANSEN (reser sig upp). Det är också sent. Så får jag alltså inte det nöjet att hälsa på henne i eftermiddag. (Till Katrine). A propos – ni vet väl icke, fröken Haxton, hvar hon har köpt sin nya grå filthatt. Det är en vådligt stilig fason. Jag har hört mig för både i Magasin du Nord och hos Börre, men ingen har maken till den. Hon hade den i förrgår på Langelinie – hon gick och spatserade med löjtnanten. KATRINE (stelt). Hvilken löjtnant? FRU SCHWARTS-HANSEN. Löjtnant Bruun förstås! (Skämtsamt.) Fru Haxton, som håller så på det passande, spatserar visst icke med någon annan löjtnant än en, som hon – känner så väl – som löjtnant Bruun. KATRINE. Min svägerska är nästan uppfostrad tillsammans med Max Bruun. De ha känt hvarandra så godt som hela sitt lif. SCHWARTS-HANSEN (infaller gemytligt). Ja, och »gammal kärlek ...» (Hans vänder sig ännu en gång ifrån honom och går bort till sin förra plats vid kaminen.) SCHWARTS-HANSEN (sotto voce). Hvad står nu på igen? Kan någon begripa, hvad det är med Haxton? Har jag förnärmat honom? Inte ett ord säger han i afton. Jag får säga, att en gentleman ... FRU SCHWARTS-HANSEN (afbryter). Var inte indiskret, Vilhelm. När man inte känner dem, så skall man akta sig för att kommentera andra människors intimaste bekymmer. (Till damerna.) Ack, Gud ja – hemliga sorger – det ha vi ju alla! SCHWARTS-HANSEN (förargad). Kan du klaga på mig, Kally? FRU SCHWARTS-HANSEN. Nej, gunås – Jag menar gud ske lof! Sjette scenen. DE FÖRRA. BUNSEN. (Agent Bunsen kommer in från tamburen.) HANS (går emot agenten).
Om Pnglingarne ej utan föregången examen öfwer wisa erforderliga bekydeligare grund kunskaper erhölle Stipendium och ej utan examen rigorosum ifran Academien till Öfwer-Ofsicers grad befordrades, skulle wisierligen de taga ur med sig i ArmLen samma om ej större grad af kunskaper än nu. Det enda, som skulle göra någon skillnad emot närwarandc skick, kunde dä blifwa, att denna ungdom ej förr än desi inträde i »verkelig tjenst blefwe inöfwad i den Milirairiska cxactitnde och subordinations esprit, som räknas för högst nödwandiga » detta Ständ. Detta kunde wäl wara, ehuru jag hörr meningarne i detta ämne nog delade och mänga - Den 22 November1427 ga som pästatt att högsta fullkomlighet iSnbordnwiions wägen ej altid warit de ulkomne CadetterncS största förtjenst. En Professor i Artillerjet och en i Navigationen wid hwardera af Rikets Academier torde, ifall detta förstag jlkulle winna något afseende, wara nödige. Och kanske ftulle af desse Academier medel till deras aflönande genom någon jämkning uran Stats - WerketS synnerliga gravaiion kunna erhallas. Sä mycket billigare, som utom den nytta den öfrige Academiske ungdomen af desse Lärare Lfwcn kunde hämta, flere fattige Studerande dä kunde erhälla understöd till sine studiers fortsättande genom privat underwiöning för sadane mera bemedlade Föräldrars barn, som nu betala för sine barn wid Carlberg. 42 Stipendiat Cadetter, i fall ej detta antal skulle kunna minskas till 2Z L zo, såsom mera pro» porrioneradt till Rikets nu blifne tillgängar, som er. holle 2Ov Rdr i z:ne eller zoo Rdr i 2:ne är ifrän 16 ars alder till 18 eller 19, skulle dä kosta Stars - Werket 8 , eller t 2,sos Rdr ärligen i stället för de 24,497 Rdr, fom nu arv an. stägn
Nådiga befallning, Annonce biisrvit i Tidningarne införd om de 2:ne Belöningar Riksens Stander uri §. a.f Riksdags-Besturet d. 2 Maji !8io utfäst för de bästa Peojecrer, och hwilka Prolecter under adrest till Coinmitterade i Stockholm för Regleringen af der fullkomligaste sätt till ären, bernes behandlande uri alla Riker» Collegier och Publike Werk, borde inom stutet af nästledit ar insändas; Äfwensom Kongl. Main uti Nådigt Circulairebref af den ro Dec. i8ro anbefallt nämnde Collegier och Werk, att inkomma med underdånigt Betänkande om de utwägar och anstallter fom kill befordrande af det asyflade ändamalet stulle inom Coliegiecne finnas lämpelige och kunna widtagas
Det torde derföre böra heta, att förteckningarne skola uptaga: »för hvarje sakfälld eller under framliden ställd person, den församling, hvartill han hörer, det eller de brott, hvarföre han blifvit sakfälld, eller under framtiden ställd samt dagen, då utslag meddelas-» Enl. 4:de mora. skola Häradsinne direkte hos K. Bef:h:de anmäla, när mål af ifrågavar:de beskaffenhet icke förekommit. Men då Häradsh. skall till Kronofogden i orten sända förteckning på sakfällde och under framtiden ställde, så är det ock olämpligt, att Häradsh:s anmälan, att ingen blifvit sakfälld eller under framtiden 444 Den 26 November e. m. ställd, går annan väg, an genom Kronofogden. Eljest är denne utur stånd att tillse, när han bör få från Häradsh. förvänta förteckning eller icke. Oreda oell svårighet för K. Bef:h:de att utöfva den föreskrifna tillsynen i ifrågavar:de hänseende orsakas ock deraf, att den ena gången skrifvelse i enahanda ämne kommer eller bör förväntas direkte från Häradsh., den andra gången från Kronofogden. Till hvilkendera skall nu K. Bef:h:de vända sig, om hvarken förteckning eller anmälan inom föreskriften tid inkommer? Derföre föreslås sålunda förändrad föreskrift, att äfven anmälan derom, att ingen blifvit sakfälld eller under framtiden ställd, skall af Häradsh. göras till Kronofogden, som sådan anmälan till K. Bef:h:de insänder. Uti 6:te morn., som innehåller föreskrift om upgift eller anmälan i ifrågavande hiinseende från KrigsRätter och Reg:tenas ChefsEmbeten, är lemnadt oafgjordt, till hvilken Länsstyrelse sådan upgift eller anmälan bör ingå från Reg:te eller Corps, som tillhör flera län, och således äfven lärer kunna hafva KrigsRätt än i det ena och än i det andra länet. Om K. Bef:h:de skall kunna utöfva föreskrifveu kontroll, torde vara nödigt bestämma, att ifrågavaitde upgift eller anmälan skall afgifvas lill den K.
Om qvällen skulle män och qvinnor dricka tvemännings, Egil med jarlens dotter. Han satte sig på hennes plats, men hon kom till honom och sade: Hvad vill du, sven, i mitt säte? Sällan har du gifvit vargen varma rätter, jag vill vara ensam om mitt. Du såg icke korpen i höst öfver likens massor skria. Du var ej med, när eggarna, skaltunna, möttes. Egil svarade: Farit har jag med blodigt svärd, så att sårfogeln följde mig och susande spjutet; striden var svår för vikingar. Vredgade kämpade vi, lågan slog om menskors hus. Vi läto blodiga liken slumra i borgporten. Derefter drucko de tillsammans. Öfver vintern voro bröderna i Norge. Följande sommar foro de i härtåg först till Danmark, sedan till Frisland och derpå åter till Danmark, der de öfverföllo och plundrade en frände till Erik blodyxes drottning, Gunhild. Om hösten foro de utmed Tyska och Flamländska kusterna och stannade till sist uti England, der en mängd vikingar voro församlade hos konung Ethelstan, för att bistå honom i de inbördes strider, som söndersleto landet. Egils broder föll der. Egil sjelf stannade ett par år och for sedan, rikt begåfvad, till Norge, der han äktade brodrens enka, och derpå efter fem års frånvaro till Island. Fyra år derefter är Egil åter i Norge, för att kräfva ut sin makas arf, men han måste lemna thinget för drottning Gunhilds fiendskaps skull. Kort derefter dödar Egil, hvars skepp hade blifvit uppbrändt af konungen, sin vederdeloman i arfstvisten samt konungens son, som då vistades hos denna. Innan han lemnar Norge, reser han upp i en bergsskrefva en stång, på hvars spets var fästadt ett inåt land riktadt hästhufvud, och å stången voro med runor ristade de ord, att nidstången var rest mot konung Erik och drottning Gunhild och mot landvättarna, som i Norge bo, att de alla skulle fara vilse, tills de drifvit ur landet Erik och Gunhild.
Sonen gick, men ett år förlopp, och han hördes ej af. Och Ylpytar sade till sin tredje son detsamma, som hon sagt åt de andra båda. Men ett år förgick, och i stugan inträdde korsets man och sade: "Qvinna, har Herren sökt dig nog: din man och dina båda äldsta söner äro döda, är ditt hjerta nu ödmjukadt?" Men Ylpytar svarade: "dåre, skulle mitt hjerta ödmjukas derföre, att de käraste, jag egt, lefvat som män och dött för Suomilandet. Nu först kan jag vara stolt. Och ännu lefver den, som skall fullborda deras verk!" "Han lefver, ja", hånade mannen, "en tjenare i Konungens hof, en riddare i siden och guld i Konungens tjenst". "Lögn talar den falskes tunga", sade Ylpytar. "Tror du ej mina ord, så se med dina ögon. Men förkrosselsens dag skall ännu komma öfver dig, du högmodiga", sade mannen och gick. Men i Ylpytars hjerta brände hans ord. "Har han, mitt hjertas käraste barn, blifvit en tjenare hos röfvarn af Suomilandet, han som dödar Suomispråket, det sköna, och lägger sitt språks band öfver Suomifolk och Suomihjertan. Deras trollkonster hafva förvändt ynglingens ögon med rikedomar och guld. Bröd, om än hårdare, fanns ock i Suomilandet. Ve den, som säljer fosterlandet för guld eller bröd. Hafva de förvändt hans ögon med ära och glans? Den ära, som vinnes i främlingens tjenst, är lik vågens skum, ett glitter utan värde". Och Ylpytar lemnade sina tre yngre söner hemma, att värna hemmet på Saimaudden, och hon sade: "Minnens det arf, J fått att vårda; ännu har öfvermannens fot icke beträdt Saimaudden, när mägtig tid fodrar, skall barnet vara man". Och Ylpytar antog till sitt yttre ett ödmjukt skick och gick ut ibland folket, och hon sökte sin son, och hon fick veta, att han fanns bland krigarne, som stridde vid Sverges andra gräns, och hon gick och sökte honom ända der.
Jag anser det föga berömvärdt att göra hvad man icke kan underlåta, och jag tror icke, att någon minskning af Bankorörelsen kan ske, utan att allt skall stanna i arrangement af nya gäldstugor. Jag ser häri ett afslng på den Motion jag gjorde vid början af Riksdagen, att som det är ett factum, att Bankens lånefond är för liten, emedan den stannat vid samma belopp, under det rörelsen och folkmassan ökats, så väl den fond, hvilken är ämnad för Silfverlånen, som den för odlingslånen, måtte öka Discontrörelsen. Vi veta alla, att Disconten nu mera så förändrat natur, att den, ehuru ämnad att lemna en hastig hjelp, nu mera ej kan det; och jag tycker då, att när man ämnar göra en så vidt utseende anstalt, som en realisation, borde man också göra något, för alt vinna folkets tillfredsställelse med den; ja, såsom mig synes, borde man, då man af folket begär mycket, visa, att man för detsamma vill göra något. Friherre Cederström , Jacob: Vid detta Utlåtande har jag redan i förra Plenum gjort mina anmärkningar, men vill nu, i anledning af hvad några ledamöter yttrat, anföra några ord. Här har blifvit sagdt, att så länge coursen håller sig vid 128 sk., påkännes icke Banken. Det är sannt, men också blott så länge j förändras coursen, kan Den 9 Julii e. m, det ganska hastigt vara slut med Bankens metalliska fond, och en sådan förändring hindras icke genomen företagen realisation, innan den metalliska fonden i Banken är tillräcklig att oafbrutet fortsätta utvexlingen, tills fordringarne hunnit indrifvas, och Utskotten hafva sjelfva erkänt, att Banken på långt när icke är i sådant skick. Här liar också blifvit tillstyrkt, att 4 millioner af StatsVerkets skuld skulle anses som Bankens Grundfond. Jag deremot tillstyrker, att
Niis Håkansson och Måns Mattisson, från Christianstads, Pehr Bengtsson, från Hallands, Anders Danielsson, från Elfsborgs, och Bengt Nilsson, från Örebro Län, som påstått, att alla, hvilka hafva rätt att bränna, äfven må berättigas sälja brännvin till minst jj-dels kanna, då det ej på stället förlätes. Besv. och Ekon. Utsk. Betdnkanden. 9J33 Nils Håkansson och Måns Mattisson, från Christianstads, Anders Danielson, frän elfsborgs, Anders Andersson, från Skaraborgs, Pehr Bengtsson, från Hallands, och Johannes, Myrin, från Elfsborgs Län, som yrkat, att brännvinsfiscaler måtte afskaffas, emedan Kronobetjeningen kan likaså väl, aom Fiscalen, efterse, att författningarne efterlefvasj hvarförutan Nils, Håkansson särskildt tillaggt, att ingen bör underkastas ansvar, för det han eger eller hemma i sitt hus förvarar oförseglad brännvinsredskap, och i. denna Nils, Håkanssons mening hafva instämt samtlige Fullmägtige från Skåne, Jacob, Ericsson, från Örebro, Olof Olofsson, från Carlstads, Pehr Bengtsson, från Hallands, samt Matts. Ericsson och Olof Pehrs• son, från Stockholms Län. Pehr Andersson, från Södermanlands Län, har ytterligare sökt motivera den af honom väckta fråga, om upphäfvande af Kongl. Öfverståthållare ämbetets Kungörelse, af den 4 Joli 1817* D0r“ uti Eric Broberg, Eric Larsson, Gustaf Gustafsson och Olof Larsson, ifrån samm® Län, äfven instämt. Yice Talemannen Jon Jonsson, sorn påstår, att städernas Innevånare icke måtte tillåtas få bränna med större pannor emot progressiv afgift, emedan brännvinsbränningen då skulle komma att mera tillhöra städerna än landet, ty, om hvar och en, oaktadt obetydligheten af hans lott i jorden9 Eesv. och Ekon. XJtsk..
Det var bara en, som inte tyckte det — och det var han själf — doktor Josef. Så alldeles instinktmässigt kom den öfver mig — hämdlusten, menar jag. Det fanns blott ett sätt att tillfredsställa den. Du förstår hvad det var. — Jag ville, att han skulle bli kär i mig. Jag tyckte inte om rollfördelningen. Jag ville visst inte något allvarligt. Jag ville visst inte göra honom olycklig. Jag ville bara ha lisa för min sårade fåfänga. — Ja, jag koketterade för honom. På hvad sätt? Vet du, det är svårt att beskrifva. Får jag inte slippa? På mitt sätt Jo, jag lyckades. Jag ville bara göra honom litet yr, leka med honom och så släppa honom. Bara bevisa honom, att om man ville, kunde man — Visst var det orätt. Jag har ångrat mig många gånger. Och nu, när frestelsen är öfver, kan jag inte förstå, att det var en frestelse. Så är det ju alltid. — Det hade inte varit någon frestelse för dig. Säg inte det så säkert! Inga ord kunna beskrifva hur retsam han var. Han gjorde mig inte sin kur. Han uppvaktade mig inte med buketter och kärleksbref. Det var väl något sådant jag trott han skulle göra. Jag hade ingenting haft emot att se honom löjlig på det sättet. Och han skulle ha varit mycket löjlig som förälskad Celadon, det får du medge. Det finns somliga utseenden, som inte tåla vid att se smäktande ut. Små ljusblå, plirande ögon ha just inga särskilda förutsättningar att uttrycka den stora passionen — och en liten knubbig gestalt och blomstrande kinder — nej, han hade varit, mycket löjlig, om han försökt. Men det gjorde han inte. Jag märkte det ändå, och när jag märkte hur det tog honom, blef jag förskräckt. Hur han var? Om han kom till mig som förr? Ja, det gjorde han, oftare, hvar dag — men det var inte som förr. Jag såg snart, att han hade samvetskval för att han kom; han föraktade sig, därför att han inte kunde hålla sig borta. Han undvek att råka Hugo, ja, till och med att taga honom i hand. Jag förstod, att han hade en känsla af att han bedrog honom. Doktor Sylvius har sannerligen inte det lätta sinne som fordras för lättsinne.
Kidd. och Adeln framställt, icke äfven vid detta antagas, lärer votering af Förstärkta StatsUtskottet komma att verkställas öfver denna litte Proposition: Den, sorn bifaller att nu varande StatsAnslag för K. Andra LifGardes Regementet ökas med 5,5oo R;dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; ökas samma anslag med t i,5a5 R:dr /{( sk., med besparing af 307 T:r Spanmål in natura. Vidkommande Foar ager ingen för Vårf vade Ca~ valleriets och Artilleriets Hästar, innefatta Utskottets i 2o:de Puncten af Betänkandet N:o j32 och samma Punct i Utlåtandet N;o 2ig afgifna tillstyrkanden det Förslag: alt, jemte den summa af 118,873 R:dr B:co, Betänkanden, N:o 3o5i3 sorn i detta afseende för LifGardet till Häst, Kronprinsens Hussar-Regemcnte och Artilleriet blifvit utförd, ett belopp af 7,670 Ii:dr vidare å Stat uppföres för LifGardet till Häst och Artilleriett der Passevolancer nu ej äga rum; samt att underd. anhållan hos K. Mtt af R. ^t:r göres, att äfven vid sistnämnde 2:ne Regementen Passevolance om desse Utgifters bestridande må, så vidt sådant kan ske på billiga vilkor med vederbörande uppgöras. Varandes tillika af Utskottet ansedt, att, i afseende på den brist i FourageringsAnslaget som uppkommit sedan, sista Riksdag, någon ersättning icke kan gifvas Tredje HufvudTiteln, genom serskildt anslag, hvarken för de utgifter den i detta hänseende redan kunnat bestrida eller för hvad den ytterligare af redan anslagne medel kan bestrida. Detta Förslag har blifvit bifallit af Ilöglofl. Ridd. och Adeln samt Högv.
I motsats till Hr Bildt finner jag ganska mycket sammanhang emellan frågan om löneförhöjning åt KrigsHofR:n och åt LifBeväringsReg:tet, ty frågan angar 2:ne korpser den ene civil och den andra militärisk, och StatsUtsk. har 133 Den 7 December. tillstyrkt anslag för den ena men icke för den andra. Hr Bildt har äfven sagt, att KrigsHofR:n icke kan genast indragas, men så är äfven förhållandet med LifBeväringsReg:tet. Genom förbiseende bar jag i mitt förra yttrande yrkat bifall till Betänk.; min afsigt var likväl att begära bifall till Hr Lilljehööks förslag, hvarom jag nu anhåller. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag har icke deltagit i St:ts beslut, hvarigenom LifBeväringsReg:tet blifvit vägradt löneförhöjning, och jag måste beklaga, att man ställt en officerskorps på svältkur, men derföre att man gjort så med en korps, bör man icke förfara på samma sätt med en annan. Det är klart, att KrigsllofRm icke kan indragas förr än nästa Riksdag, och då anser jag lika med Utsk. billighet och rättvisa fordra att de civila embetsoch tjenstemännen i detta verk erhålla under tiden förbättring i sina lönevilkor. Det må vara en sanning att det är af stor vigt, att KrigsllofRättsRådet och KrigsFiskalen äga erforderliga insigter och att de höra vara väl aflönade, men det är af lika vigt, att de underordnade så aflönas, att de kunna lefva, och så länge de qvarstå i HofRms tjenst måste de aflönas i öfverensstämmelse med lefnadsbehofven. Då skillnaden emellan det af Hr Bildt och en annan reservant föreslagna belopp och det K. M. äskat är endast 294 Rdr 50 öre, anhåller jag om bifall till K. M:s förslag dock så att ingen tjensteman öfverflyttas på indragningsstat. H. Exc. Hr Gilnther, Claes Ephraim:
Det är mig kärt om jag misstagit mig i det begrepp, jag lättat om uttrycken i Friherre Anckarsvärds framställning. 532 Den g Januarii. Jag följde dervid endast det intryck den gjort hos mig. och då jag tyckte mig höra, att Sverige, såsom en mindre Stat, ej skulle kunna bibehålla sin Sjelfständighet emot en grannes öf~ vermagt, då tyckte jag mig finna den anledning till misströstan, som jag trodde otjenlig att hysa och ännu mera inom detta Riddarhus. Då jag icke kunde tro sådant vara Författarens mening, föreslog jag en jemkniug i uttrycken. Då delta nu af Friherre Anckarsvärd afslås och han förklarat sina ord, må de stå för hans räkning, och må framtiden dömma hvem som haft mera rätt, antingen den, som, under Fredens lugn, trott att ingenting för Sjelfförsvaret borde försummas, eller den, som åtminstone i allmänna ordalag tycktes hafva väckt farhågan att vi ej skulle kunna åstadkomma det. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att icke allenast Grefve Hamiltons samt Frikerrarne Stael von Holsteins och Wrangels ofvannämnde Memorial, rörande Skånska Roteringen, jemte de i samma ämne i dag ingifne Anföranden, utan ock, att de i anledning af Friherre Anckarsvärds nyss uppläste och till StatsUtskottet redan remitterade Memorial, afgifne Yttranden måtte till StatsUtskottét remitteras. Bifölls. Föredrogs och remitterades till StatsUt - Den g Januarii. 533 skottet Herr Heykenskölds , Adolph Detlof Yttrande, angående vissa Berglagers Rotering. Till remitterande föredrogs Friherre Stael von Holsteins, Corfitz Ludvig, Memorial angående en förändrad Organisation af Tullverket. Friherre af Wetter stedt. Gustaf:
Ehuru Utskottet föreställt sig, att af dess hemställan, det undervisningen vid de skolor, för hvilkas utvidgning till högre elementar-läroverk anslag blifva vid denna riksdag beviljade, under första hälften af nästa statsreglerings-period icke borde utsträckas längre än som hitintills egt rum, skulle vara en gifven följd, att de högre arfvoden, som med den utsträckta undervisningen vore förenade, icke kunde tillkomma lärarne förr, än denna utsträckning trädde i verkställighet, samt följaktligen öfningslärarne vid ifrågavarande ännu endast å reallinien fullständiga läroverk skulle intill sagde tid åtnöjas med arfvoden till enahanda belopp, som för dylika beställningar vid öfriga läroverk af nyssnämnda beskaffenhet blifvit bestämda, eller 400 R:dr; har Utskottet likväl, då ordalagen i dess ofvanberörde framställningar ansetts kunna Bih. lill B. St. Brot. 1859 <k 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 6 Uäft. 2 10 Stats-Vtskutlets Utlåtande M 178. gifva anledning till villrådighet vid tillämpningen af Rikets Ständers beslut, trott sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att de vid eiementar-läroverken i Norrköping och Wenersborg anställde lärare i gymnastik, i musik och sång samt i teckning ega uppbära arfvoden å 400 R:dr årligen från och med början af nästa statsreglerings-period intill slutet af vårterminen år 1862, då det högre arfvodet af 500 R:dr vidtager; varande någon särskild tillökning i reservations-anslaget för eiementar-läroverken för bestridandet af denna utgift icke erforderlig. 14:o.