Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angår fraktaftalet befordring af viss person, och denne, före resans anträde dör eller af laga förfall blifver hindrad att den företaga, erlägges endast half pas sagerareafgift, Om han efter resans anträde dör eller af loga förfall hindras från dess fullbordan, vare hela passagerareafgiften till betalning förfallen. § 123. Om vid de fraktaftal, föregående § omförmäler, fartyget under resan förgå» eller ock de fall inträffa, hvilka i § 118 omförmälas, vare aftalet, utan ersättning å någondera sidan, förfullet; dock åligge det passagerare att för den tillryggalagda delen af resan betala passagerareafgift efter de grunder, § 5 bestämmer: är något derutöfver af honom betaiadt, ege han att det återbekomma. § 124. Effekter, hvilka allmänt föras såsom passageraregods, skola, när de blifvit öfverlemnade till befälhafvaren eller till den, som af honom dertill satt är, i händelse 30 af skada eller förlust, ersättas såsom annot gods, för hvilket befälhafvare» enligt denna lag ansvarar. Om penningar, värdepapper och dyrbarheter vare lag som i § 103 sägs. § *25. För gäldande af obetalad passagerareafgift ege befälhafvare» till passageraregods samma rättigheter, som g Hö tillerkänner honom, i afseende pä annat gods, för obetalad frakt. Om Bodmeri. § *26. Försträcker någon penningar emot panträtt i fartyg, betingad frakt eller innehafvande last, hvar lör sig eller gemensamt, eller ock i viss andel deraf, under vilkor att långifvaren, för sin fordrans betalning, kan hålla sig endast till de för pantade föremålen efter fartygets ankomst till den ort, der resan slutar, eller till den ersättning, som för dem i visst fall utgifves (§§ 279 och 282); ege långif vare och låntagare rätt att öfverenskomma om en viss afgift, som för den försträckning och fara erläggas skall. Det lån kallas bodmeri och afgiften premie. Under pantsatt fartyg inbegripas alla dess tillhörigheter af aukare och segel, stående och löpande gods, tågvirke och ammunition, båtar m. m.
De följande uttryckte striden i hennes hjerta mellan de nya pligterna och den jordiska lidelsen, hvilken dessa bödo henne försaka. Noviz-året var nu förbi; sedermera i hvart och ett bref, som var skrifvet efter afläggandet af klosterlöftet, visade sig mer och mer religionens växande öfvervälde: hon talade blott sällan om sin fordna trolofvade, och detta på ett sätt, som förekom den läsande odrägligt kallt. Men deremellan uttalade sig då och då den undertryckta men ännu icke slocknade längtan, på ett så varmt men tillika så ofrivilligt sätt, att Villaflor kände sitt bröst våldsamt sammanpressadt. I det sista brefvet frågar hon efter den älskade, beder fadren underrätta honom om hennes öde, i hennes namn uppmana honom att vända sina tankar ifrån henne, samt i stället söka lyckan vid sidan af en värdig maka. Under fortsättningen af sjöresan var Villaflors enda sysselsättning, att läsa och omläsa dessa dyrbara bref: äfven sedan han fullkomligt kunde dem utantill, var det för honom en ny njutning att läsa liksom mellan raderna, att utgissa hvad författarinnan sökte dölja för sig sjelf, att söka de tysta spåren af denna böjelse, som nu, ehuru mildrad och liksom af tiden öfvervallad, ändock, liksom en halfslocknad vulkan, då och då spirade opp, ehuru omedvetet och på ett sätt, som för hvarje annan läsare skulle varit omärkligt. Hvarje drag, hvarje ord, hvarje bokstaf voro honom således vigtiga, och lemnade honom anledning till de mångfaldigaste sammanbindningar, i det de fyllde hans bröst vexelvis med ljuft vemod, vexelvis med den gränslösaste smärta. Fördjupad i dessa drömmerier ankom han till Oporto. Endast den tanken, att uppsöka den förlorade, stod klar för hans själ. Men hvar finna henne? Ännu engång återläste han dessa bref, för detta enda ändamål, med den mest spända uppmärksamhet, med den möjligaste största köld; men förgäfves sökte han der äfven den aldra obetydligaste locala anvisning. Hon talade om sin Abbedissa, sina systrar, den lilla trägården och sina blommor, men ingenting vidare om den verld, som omgaf henne och som för henne icke mer var till.
Arbetslöner och .iflöningar ha under året utgått med kr. mer än i fjol, beroende därpå att flere arbeterskor varit sysselsatta för årets utställning. Syskolan, som fortgått under fröken Agda Beckmans ledning, har räknat 96 elever, och väfskolan, under frö- ken Anne Marget Hamiltons uppsikt, har haft 53 elever. En handarbetskurs för lärarinnor har under året försöksvis anordnats och uppmuntrat till vidare fortsättning. Föreningens behållning, som den 1 januari 1896 var kr. 71,668: 08, har under nämnda år ökats med kr. Föreningen beslöt att Sofie Adlersparres pris, stiftadt för att hugfästa minnet af hennes verksamhet inom föreningen, denna gång skulle tilldelas fru Karna-Nilsson " Wahlberg f rån Skåne för visad framstående konstnärlig begåfning. Vid härefter företagna val omvaldes de tre afgående styrelseledamöterna. Kvinnlig seiielsällskapsuniform. De i Svenska segelsällskapet invalda damerna ha beslutit anlägga kvinnlig segelsällskapsuniform, den första som blifvit anlagd här i Sverige. Uniformen ter sig enligt det framställda förslaget på följande sätt: Mörkblå eller hvit sjö- manshatt eller mössa utan skärm, kort blå jacka ungefär af den modell, som af sjökadetterna användes, med sällskapets knappar, blus under jackan af hvitt eller blått tyg, hvit väst till högtidsdräkt, kjol af blått tyg utan någon garnering, slutande 10 cm. från marken, gula eller hvita skodon samt ytterkavaj af blått kläde lika med den af de manliga medlemmarna använda. En vacker utmärkelse har kommit fru Arla Bagge, landssekreteraren A. H. Bagges i Jönköping maka, född Osbahr, till del, i det att konungen tilldelat henne medaljeu » Litteris et artibus » såsom ett erkännande af den förtjänstfulla insats, fru Bagge gjort i Jönköpings musiklif. Landshöfdingen frih. Hj. Palmstierna öfverlämnade i måndags på länsresidenset i närvaro af ett 20-tal damer och herrar medaljen till fru Bagge med ett kortare tal, i hvilket han framhöll de förtjänster fru Bagge nedlagt för att väcka kärlek och intresse för musikens konst. Ännu en svenska till Grekland.
Maj:t täcktes låta för Brudgåfvo-fondens förvaltning upprätta ett Reglemente, innefattande sädane föreskrifter, att säkerheten för utlänte medel derigenom fullkomligen betryggas, så är det endast i denna hemställan Directione.n finnér föremålet för] det underdåniga utlåtande, Directionen nu, till fullgörande ,af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, går att afgifva, Revisorerne hafva anfört, att säkerheten för de ifrån Brudgåfvo-fo. nden utlänte Capitaler i allmänhet består uti Borgen af tvenne personer, men att, för två lån på sammanräknade 3ooo R:dr, Löftesförbindelse af blott en person är antagen, .och att, för ett lån på 2000 Krdr, icke ens sådan säkerhet blifvit leornad. Anledningen till Itevisorernes hemställan är likväl icke hämtad från någon föreställning, att genom dessa utlåningar Fondens medel skulle vara satte i osäkerhet, utan hafva Revisorerne fäst mera yttrat, att vederhäftigheten hos de personer, som iklädt sig betalningsskyldighet för sistnämnde tvenne Lånesummor, icke kunde ifrågaställas; men det har synts Revisorerne vådligt, att Brudgåfvo-fondens medel förräntas i annan ordning, än som i allmänhet vid utlåningen af Allmänna medel iagttages, och derföre hafva Revisorerne ansett ett Reglemente för Fondens förvaltning böra upprättas. Brudgåfva -fonden utgöres af de Brudgåfvo-vinster, sorn, jemlikt 20 Art. i Kongl. Lotteri-planen af år 1771 samt Kongl, Brefven den 12 April 1774 och den 23 Januarii 1819, vid hvarje dragning tillfalla Fem giftvuxna, torftiga och välfrägdade Flickor af Allmogens barn samt de vid Allmänna Barnhuset i Stockholm intagne Flickebarn, med 33 R.dr 16 sk. Banco för hvardera. Desse medel, hvilka icke skola utbetalas förr än vinstägarne ingått ägtenskap och bevis derom hos
Majit bifallna, anhållan om förmedling i den af verket utgående kopparränta ifrån hvart tionde skeppund, på sätt genom Kongl, resolutionen den 5 Mars 1805 blifvit bestämdt, till hvart trettionde skeppund af tillverkningen, dels ock med anledning af vid 1840 och 1841 årens riksdag gjorda framställningar om befrielse för vissa socknar inom Stora Kopparbergs län från åliggandet att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera hemmansränteoch qvarntulls-kolen, Rikets då församlade Ständer, som, efter närmare utredning af förhållandet, för deras del funnit, att mantalseller qvarntulls-kolen, hvilka ursprungligen utgjort en, efter gångbart pris, till persedel förvandlad mantalspenningeeller så kallad qvarntulls-afglft för hvarje mantalsskrifven person, som bland den skyldige allmogen i vissa fögderier af berörde län skulle af bergslaget, vid skeende liqvidation, kontant godtgöras den praestalions-skyldige till kolens fulla värde efter markegång, dock så, att från sagde värde afdroges beloppet af nämnde allmoges mantalspenningar, för hvilkas inbetalning till statsverket bergslaget hade gemensam ansvarighet, och att hemmans-ränte-kolen, hvilka utgjordes af skatteallmogen i Kopparbergs, en del af Neder-Siljans, Säthers och Näs fögderier, motsvarade den i andra orter utgående hemmansränte-spanmålen och erlades i öfverensstämmelse med den disposition af kolen, som utaf länsstyrelsen årligen upprättades, med bestämmande dervid, till hvilka hyttor kolen från vissa distrikt borde levereras, äfven mot gemensam ansvarighet af bergslaget för erläggandet af kolens värde efter stadgade grunder, uti skrifvelse den 8 Maj 1841, begärt, det undersökning måtte i behörig ordning anställas till utrönande af så väl beskaffenheten utaf de privilegier, å hvilka bergslagets rättighet till kolräntans utfordrande in natura sig grundar, som ock beloppet af den kolqv antitet, hvilken, med afseende å grufvans nuvarande tillstånd, kunde anses erforderlig för koppartillverkningens bestånd och fortfarande bedrifvande, äfvensom att, derest bergslagets privilegier icke deremot lade hinder i vägen, den behöfliga kolqvantiteten måtte, (ill utgörande på hittills föreskrifvet sätt, fördelas mellan de närmast belägne socknarne, hvarest tillgång å till kolning passande skog funnes, samt allmogen i de socknar, hvarifrån räntorne i kol nu utgjordes, förklaras berättigade att erlägga mantalspenningarne och liemmansräntan i öfverensstämmelse med de för dessa skatters utgörande i allmänhet stadgade grunder, eller de förre i kontant (ill deras för orten bestämda belopp, och de sednare efter länets markegångspris;
Att det hägn som landets religion bör njuta, måtte i § utmärkas genom följande tillägg: ”så vidt derigenom icke ”tillskyndas mehn och skada för den rena Evangeliska läran, ”icke störer samhällets lugn etc.”. Då alla band på samvetet snarare tjena att tillskapa skrymtare än rätta kristna: då tvånget, långt ifrån att skänka öfvertygelse och förbättra hjertat, ofta födt af sig fanatiska sekter och blodiga förföljelser: då ändtligen religionen säkrast försvaras genom sin egen gudomliga kraft; anser Utsk. en fri religionsöfning, med iakttagande af de i § föreskrifna förbindelser, ej vara vådlig för religionens sanning, (och) ej kunna betagas ett samhälle, der hvarje nyttig, lugn och laglydig medlem njuter skydd”. Detta Const.Utsk:s Mern. blef af samtlige RiksStm förklaradt hvilande samt sedermera upskjutet ända till 1815 års Riksdag, då detsamma, i hvad det rörde 2 och 16 §§:ne Reg.F:n, utaf samtlige RiksStm godkändes. Då nu Const.Utsk. förklarat, att hvarje undersåte blifvit tillagd religionsfrihet samt att en fri religionsöfning ej kunde betagas samhället, är, enl. mitt förmenande solklart, alt någon lagbestämmelse måste finnas, hvarigenom religionsfrihet blifvit i Sverige medgifven, samt att det just är genom 16 § Reg.Frn, som Sveriges medborgare blifvit tillerkände religionsfrihet, emedan man icke lärer kunna antaga alt en sådan frihet medgifvits hvarken genom 314 Den 19 December. 1772 års Reg.F., hvilken stadgar, att alla Sveriges innebyggare skola bekänna sig till den rena Evangeliska läran eller genom de bestämmelser i allmänna lagen och kyrkolagen, som med landsförvisning bestraffa affall från samma lära.
Till Utskottet bar blifvit öfverlemnad den vid berörde Pensionslnrättning för år 1826 afslutade Hufvudbok med dertill börande VerificationsHandlingar; äfvensom Utskottet fått mottaga de, under nyssnämnde år, till Directionen ankomne K. JVi:ts Nådiga skrifvelse r' och hos Directionen förda Protocnll. Efter verkställd granskning af ofvanberörde Hufvudbok , får hos R. H. St:r Utskottet nu vördsamt uppgifva de bufvudsakliga resultaten: Från år 1825 iribalanceias följande Fondens Tillgångar: Contant Behållning R:dr 35)732: 13. 9. Uti K. Stats-Contoret innestående LöningsBesparingsMedel vid inträffade Jedigheter i 'öv t erne .. 6,225: 38. 6. Betan k anden, N:o 31 r. 54g Transport 3i8,2..:4o. g 1826 års Inkomster, Stats-ansIag för år 1826 R:dr 25,000. Varancé och Liggetids lönebesparing för sarinna år „ 7,^79: 44- — Ränta å utlänte Medel . , 17,637: 3. 3. *■ r r ■> ” ' ' 5o,o 16:47- 3 R:dr 368,220: 4°. — Deremot äro, år 1826, bestridde följande utbetalningar, nemligen: Pensioner Ljuspenningar och Expenser Återstå alltså Tillgångarj hvilka till år 1827 ut balanceras R:dr 35g,546: 5. 8. Desse utbalancerade Tillgångar utgöras af: Contant Behållning R:dr 2,475: 31.— Uti Kongl. StatsContoret innestående: Vacance och Liggetids Lönebesparing för förra åren.
I sammanhang med hwad wid 4 momentet blifwit föreflagit fär Constitutions-Utstotket »vördsamt tillstyrka följande proiecterade tillägg i detta moment att efter ordet: Boktryckare införes: hrvars Boktryckeri blifrvit pä det i 4 mom. af denna §. foreftrifne sätt behörigen anmält eller hittills priviligeradt, äfwen som Utstottet fär föreflä att med utflutande af citationen utaf 8 momdetta mom. kommer att erhålla följanoe slutmening eller ock sädant namn af honom ej upgifrvas kan. r 8 mom. harwid har anmärkaren erinrat "att "lagliga räUS innehafrvares more kanste bättre än rätts lagliga innehafwareMålsägande kallas äfwen ibland en Actor publicus männe ej tydligare agarens. "Angäende öfrversättarens ratt synes redactionen ic''ke nog tydlig eller rigtig. Om nägon trycker eller cfter"trycker den öfwersättning en annan utarbetat, kränker "han naturligtwis dennes ägande rätt till sitt arbete. Att "missbruka en annans namn och läta min öfwersättninz "passera för en annans är om öfwersattningen ej duger "att stada hans literaira ära, men, ej att stjäla hans e''gcndvm. Falskt namn pä en öfwersättning eller ett 0- riginal 1036 Den 3o April. "rigina! bör om det kan anses för nägot brott i en Lag, "som endast häller sig till dct som sinnes i den förseglade "namnsedcln wara ett och det samina och enligt det föls "jande r detta moimnt straffas ester 8 Cap. M. B följande ändring förefläs: Lag samina ware om nägSN "tryckev eller eftertrycker Len öfwersättning af Utländsk "skrift, som annan Man Utarbekadt, men ef mä öfwevi» "sättares, ägande ratt till sitt arbete förhindra nägoN "att en Minan öfwersättning af samma strift ukgifwa."
Carolinska medico - 1 Den 14 Mart f. m. 115 kirurgiska institutet, ett enda medicinskt läroverk borde inrättas i Stockholm,» samt att öfver detta förslag underdåniga Utlåt:n afgifvits af ej mindre universitetens medicinska fakulteter och Carolinska Institutets professorer, än äfven af AkademiKansleren och Sundhets-Coll. Uti det föreg:de har Utslct varit ganska vidlyftigt; men i afseende 3 innehållet af nyssberörde Utlåtm, hvilka likväl legat till grund för K. M:s beslut samt belysa frågans olika sidor, lemnäs ingen upplysning. Orsaken dertill kan möjligen inses, då man vet, att ingen af nämnde auktoriteter förordat något sådant som nu föreslagits. Det synes mig dock hafva varit Utsk:ts pligt att icke undanhålla en så vigtig del af frågan R. St:rs kännedom. Dertill kommer att ett alstyrkande yttrande öfver detta förslag blifvit afgifvet, icke allenast af fakulteterna, utan äfven af konsistorierna, hvilka, sammansatta af flera mångsidigt bildade män, böra kunna anses fullt kompetenta att bedöma förslaget. Sistberörde förhållande har dock Utsk:t helt och hållet förbigått. Derefter redogör Utsk:t för innehållet af de den 26 April 1861 för Institutet utfärdade nya stadgar, hvilkas Usta § likväl påpekar Institutets naturliga verkningssfer: att nemi. Institutet »skall vid hufvudstadens kliniska inrättningar bestrida den hufvudsakligaste delen af den praktiska undervisningen.» Vidare beter det, pag. 12, att Institutets »öfverlägsna styrka i afseende på materiela resurser är allmänt erkänd.» Utsk:t antager här ilrågav:de uppgift såsom »allmänt erkänd»; och likväl är det just denna sak som behöfver bevisas. Man må ihågkomma att tvisten gäller här endast och allenast den theoretiska delen af frågan, eller de materiela resurser, hvilka för den theoretiska examen kunna vara nödiga.
Ä Ridderstapets och Adelns Ä Preste-Ständets magnar magnar Larl Ltellan förner. 2acla. Laureus. Ä Borgare-StändetS Ä Bonde-Ständets magnar magnar O. Lindbren. Lric käenrioson. OI. Dkeoäor LilljL^vsIcki. Föredrogs ä nxo Lag-Utskottets Betänkande af den 2Z. Avril angående Lagfartens förkorrtande, med mera; hwilkct samma dag mar lagdt pä Bordet. Derefter uplästes följande af Herr Lanäs rstcölä, kekr Olok, ingifna viAsmen: Thet as Riksens Höglofliga Ständers Lag. Utskott författade Betänkande öfwer then af Kongl. Ma>:t lil Riksens Ständers underdåniga utlåtande Nadigst öfwer, kemnade kropoluion, om tidens förkorrtande uti then genom Lagen förut stadgade Lagfart a försald fast egendom , är med all Urskottet wärdig styrka utarbetadt och pä sa goda grunder fästadt at föga erindringar derwid kunna aga rum. Dock hofwa under den länga, snart g 8 anga tid, jag bcklädt Domare Ämbetet i Kongl. Götha Hof-Ratk, flera sadana frågor uti bördes och lööuings-twister förekommit, hwilka i full dager lagt dels LagenS otydlighet och okilräckelighet, dels Domares olika begrep om dest rätta tillämpning, da bokstafwen es warit nog exprssliv» och den deraf hos rättsökande Parker upkomna willradighet och owiflhet om det rätta och sanna, alltid ledande til RäktegängarS ökande och - Z'7 fortsättande ifrån det ena til dek andra anda inkil hög. sia Domsiället; deruti ofta wid kuvar je Domstol olika Domslut utfallit. Af desta anledningar har jag med iakttagande af den ord, ing Högloflig» Lag-Utskottet behagat uli dest Betänkande följa, trott mig icke kunna undgå at til Högloflig?
Då jag skulle tro, att den inskränkning för dessa möten, att, ifrån att vara årliga, hållas hvart 3:dje år, är alldeles tillräcklig, vågar jag i detta afseende afstyrka bifall till inbjudningen. Hr von Hartmansdorff: Jag begär icke bättre, än att mötena måtte hållas, på sätt LagUtsk. föreslagit samt R. o. Ad. beslutit, hvart 3:dje år. Men jag väntade mig motstånd just af de ledamöter, som nu med mig instämt, och serdeles af den, som velat hafva 3 år. Under sådana förhållanden vill jag visserligen yrka, att R. o. Ad. måtte vidhålla de 3:ne åren, men för öfrigt antaga PresteSt:s inbjudning, hvars innehåll jag anser vara riktigare än Utsk:s förslag. Häruti hördes Gr. Sparre och Frih. Raab, Adam Christian, instämma. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt, dels att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt beslut om tiden för prestmötes hållande, måtte i öfrigt antaga PresteSt:s inbjudning, dels ock af Hr Tersmeden, att inbjudningen i dess helhet måtte antagas; hvarefter R. o. Ad., uppå serskildt framstälda propos:r, först, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut om tiden för prestmötes hållande, afslog inbjudningen i denna del, och sedermera antog inbjudningen i öfriga delar. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk:s den 22 och 25 dennes på bordet lagde Betänk. J\s 129, i anledn. af väckte motioner om ändringar i Kongl. Handels-Ordmn d. 22 Dec. 1846. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande, och förekommo dervid U(sk:s yttranden öfver nedannämnde delar af ifrågavar:de författning: § 1- 326 Den 27 September f. m. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
A. M. BRINCK. AND. BERG. HANS JANSSON. J. A. ZETTERBERG. 1. s. C. O. Vougt. — 99 — Transsumt af protokollet viel Herrar Fullmäktiges i Riksgälcls-Kontoret sammankomst den iy December i84j - Under öfverläggningen om det nu beslutade Utlåtandet till Rikets Ständer, yttrade Ordföranden, Presidenten Herr Friherre Cederström sig icke kunna dela Herrar Fullmäktiges åsigt, i hvad angick Kommissariatets förklaring i anledning af Revisorernes anmärkning (pag. 20 och 21) vid verkställigheten af de utaf Herrar Fullmäktige Kommissariatet meddelade beslut om upprättandet af den så kallade afräkningsboken öfver extra och tillfälliga statsutgifter samt öfriga, i sammanhang dermed, löreskrifna förändringar i bokföringen inom Riksgälds-Verket. Herr Friherren och Ordföranden fann nemligen, att dessa föreskrifter hade bordt af Kommissariatet enligt deras ordalydelse följas; och då Herr Friherren icke ansåg sig berättigad frånträda af Herrar Fullmäktige förut fattade beslut, eller medgifva Kommissariatet rättighet till afvikelse derifrån, utan skedd anmälan och erhållet tillstånd, fann Herr Friherren, för sin del, den af Kommissariatet i förevarande afseende afgifna förklaring icke nöjaktig, utan delade Herr Friherren med Revisorerne den åsigt, att ifrågavarande föreskrifter icke blifvit behörigen iakttagna. Uti detta yttrande förenade sig Herr Grosshandlaren Berg, som derjemte i afseende å Revisorernes förslag, att i Riksgälds-Konlorets hufvudbok måtte uppläggas särskilda räkningar för de i hvarje § af gällande Reglemente bestämda anslag och tillgångar, åberopade sitt, af Herrar Revisorerne gillade, yttrande till Herrar Fullmäktiges protokoll för den 13 Februari 1846, hvilket yttrande finnes bilagdt 1845 års Revisionsberättelse (pag. '71 och 72.) Rätteligen transsumeradt. C. O. Vougt.
Angående Farmen anhåller jag att få underställa, huruvida det kan vara rätt af ett Utskott att åbefopa, så-om skäl för det som löre las, en princip, som ännu icke blifvit för Ständerne ens framstäiid, än mindre lastställd. Jag tror mig finna eif sådant förfarande i andra Momentet af Betänkandet , Pag. 1 på det tryckta exemplaret, der det står, ”att Utskotten ”vid små första Sammanträden stadgat den ali* ”manna grund, hvarifrån Utskotten, i anseende till b räkningarne af RenningeSedelstocken, ”borde utgå, vid utarbetningen af sitt förslag ”till Myntvärdets upprätthållande, samt tillika ”fast tällt, såsom en härifrån sig härledande prin. ?,cip, att några nya biträden från Banquen ic* ”ke borde komma i fråga, så framt härigenom ”rubbgdes den grundval, på hvilken nämnde ”förslag skulle komma att byggas.” Om man anser det vara nödvändigt, att Ståndens Plena bibehållas vid den undersökande rätt, sorn Grundlagen serskilt tillägger dem, och som dessutom förnuftet ålägger att aldrig fråntaga der» afgörande \ så synes det nödigt, att Utskottet nåttot närmare utreder, hvad som menas i detta Moment: Orden att; Utskottet har fun nit nödigt stadga en allmän grund för sina arbeten, innefatta visserligen ej mycket , och tillägget: att af denna grund till ett blifvande förslag till myntvärdets upprätthållande, härleder sig en principe, att biträden från Banquen ej böra komma i fråga, så framt derigenom rubbas den grundval, hvarpå nämnde Förslag skulle komma att byggas, säger icke stort mera. Squelettet af denna mening är, att af Den 17 Martil, /. m. 87 Utskottets obekanta grund härleder sig en princip, att icke rubba samma grund. Jag vet alltfÖrväl, att i 15.