Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt kändt är, har frågan om Lotteri-inrättningens upphörande vid flera föregående Riksdagar förevarit, och skälen för och emot ett sådant upphörande så ofta blifvit anförde, att Utskottet tager för alldeles gifvet, det hvar och en i della hänseende redan stadgat sin opinion, och alt eli återupprepande af dessa skäl icke är för fi agans afgörande behöflig t. Utskottet, som af de gjorda anmärkningarne trott sig finna, att, om r .Numer - Stats-Utskottets "Utlåtande N.-o Uti 25 Numer-Lotleriet, såsom en allmän anstalt, komme alt indragas, enskilde Lotterier i stället skulle inrättas, å hvilka någon control icke blifver möjlig, samt att, i allt fall, spel å utländska Lotterier icke .genom några försigtighetsmått torde kunna förekommas, hvarigenom Lotteriets omoraliska inverkan likafullt qvarstår och penningarne dragas ur landet, men StatsVerkets af Numer-Lotteriet nu egande betydliga inkomster deremot skulle upphöra, har, vid förnyadt betraktande af dessa förhållanden, med frånträdande af dess förut yttrade åsigt, ansett sig böra tillstyrka, att Numer-Lotteri-inrältningen tills vidare må fortfara. Och har Utskottet icke, på sätt ifrågaställdt blifvit, funnit skäl tillstyrka denna Inrättnings förändrande till Glass-Lotteri. Stockholm den g Julii iÖ34- Reservationer af Herr Prosten Nordin: ”Det förefaller mig vidfigt, att Staten skulle hålla ett offentligt spelhus för hazardspel, då dén förbjuder hasardspel genom Författningar. Det är för mig motbjudande, att man vill grunda Siats-inkomster på slem vinning. Jag ville ej, att stats-oeconomiska förmoner skulle i vårt land gälla nier, än de moraliska.
Jag anser således, att Const.Utsk. på ett betänkligt sätt försyndat sig, och felat emot den princip Utsk. sjelft förklarat sig hylla; ty jag fruktar, att den oväld, som Utsk. ansett vara en tryckfrihets-jurys förnämsta egenskap, icke alltid torde komma att finnas hos en delegation af E. St:r. Det torde nemi. väl kunna äfven i framtiden inträffa hvad som under förflutna tiden skett, att ett parti inom representationen gör sig herrskande och tillskansar sig fördelar på det allmännas bekostnad. Pressen upträder och be - 59 Den 10 Oktober. kämpar detta parti, granskar och fördömer dess åtgöranden. Kommer så tiden att välja tryckfrihets-jury, och samma representation, samma personer, hvars åtgärder blifvit af pressen på det skarpaste klandrade, skola då utse de jurymän, som ega att döma öfver pressens förfarande. Månne det under sådant förhållande är så alldeles säkert, att oväldiga, opartiska jurymän skola utses? Jag för min del befarar snarare motsatsen, och jag delar derföre Hr Carlesons åsigt, att den nuv:de juryn, ehuru ganska dålig, dock är vida bättre än den af Utsk. föreslagna. Jag tror ieke heller, att en riktig tanke ligger till grund för förslaget, att Svea Hofllätt skulle blifva den enda domstolen i alla tryckfrihetsmål. Jag tror, att lagskipningen vinner genom en större mångsidighet, och jag tror äfven, i likhet med en föreg:de talare, att för ett fullständigt bedömande af ett tryckfrihetsmål ofta fordras en kännedom om personoch lokalförhållanden, som naturligtvis icke kan finnas hos en för hela Riket utvald jury. Då flere talare redan yttrat sig emot förslaget, vill jag icke trötta R. o. Ad. med en vidare granskning af detsamma. Jag tror att hvar och en, som tänkt öfver tryckfrihetens väsende, betraktar densamma såsom en af våra dyrbaraste rättigheter, samt således icke skall skänka sin röst åt ett förslag, åsyftande att införa en institution, som onekligen förr eller sednare skall qväfva sjelfva tryckfriheten, denna starkaste och mäktigaste häfstång för ett konstitutionelt samhälles utveckling.
Majit har icke lemnat samtycke till Rikets Ständers underdåniga förslag. 4 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Angående upphäfvande af Kämners-Rätter, Lagmans-RäLter och Riddare-Syne-Rätter. Kongl. Maj:t liar vägrat sanction på Rikets Ständers underdåniga förslag. 21:o i834 Augusti 25. Angående tillsättande af Justitie-OmbudsmansEmbetet. Den underdåniga skrifvelse!! är lagd lill handlingarne. 22:o i834 September 29. Om meddelande af bestämd föreskrift, huru ledes Förmyndare bör ansvara för ränta å myndlings Kapital. Kongl. Maj:t har icke funnit skäl alt denna underdåniga hemställan bifalla. 23:0 i834 September 29. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition angående ändring af 8, 9 och 10 §§., samt förklaring af 2 §. i 17 Kap. Handels-Balken. Denna underdåniga skrifvelse är lagd till handlingarne. Med förslag till ändring i 5 §. i5 Kap. Alfda Balken. Rikets Ständers underdåniga hemställan är bifallen, och kungörelse derom utfärdad den 3o Maj 1835. 25:o i834 October 27. Om upphörande af spö- och ris-straff för vissa brott. Kongl. Maj:t har vägrat sitt samtycke till denna underdåniga hemställan. 26:0 1834 October 3o. Om afskaffande af det i Lagen stadgade dödsstraff af rådbråkning. Kongl. Maj:t har bifallit Rikets Ständers underdåniga hemställan, och Förordning derom är utfärdad den 3o Maj i835. 27:0 r834 Nov. 17. Angående förbud mot utmätnings verkställande af annan Länsman, än den, som är anställd idet distrikt, hvarest utmätningen sker. Kongl.
flicka en b o k, den må vara aldrig så oskadlig eller L o u i s e A l c o t t s berättelser i ej komma att göra bekantskap ler Framför För gång att man endast skulle Shakspeare, Moliére, Dickens, Thackeray, Schilnaturlig han, som lefvat för växa upp med olika åskådningssätt. högt, böra heller aldrig 8 ä 10 års flickor tillå- är mycket att författare, ofta sett sådana i folksagor, hemtade omedelbart kapten, att vi äro klara nu till ret s k y l d i g — då läsa ur kropp. af våra sjömän, och jag blef resa, att ju mig på det? » tankar intet A t t värdera det slående meuniskovärdigare derigenom. gå (jag har uttryck är en annan ålder leder? slutar nyligen i en uppden åsigten, att det tjenar o c h qvicka i sådana slappa Här uttryckte ämne vårdadt uttryckssätt. tygellösa generationer afgå, » En författarinna sats i detta herravälde menniskan des att svagheter o c h När man skrattar, skrattar man oftast Har ni kanske, liksom våra och från i D i c k e n s typer menskliga hålla sig till literaturen för dagen, skulle man varit i tillfälle att se, hur menniskolifvet Dock lika tråkig, som b ö r man först se igenom böckerna, att deri ej ett själoch meningslöst kunskapsväsen alstrareformerande berättelser — Man känner egna i sin då, att han var fande, lätt kunna g e barn vana vid ett mindre skaffade sjelf Sagor o c h roande äro enligt min tanke långt ifrån skadliga. hur skulle man kunna öfver sig sjelf! » Bud och humoristiskt. menbildadt, förfäder, åttonde o c h nionde år, deras Kunna dessa kraftfulla rent gamle såg på mig, som om han fattat att flickans berätta, att de men tyckte o c h tråkig andras. man, art, från långtrådig bör man vara ytterst noga m e d livad hon får in i utbrast han: folk o c h det är j u alltid ett steg framåt.
Lör framställas till tvisteämne, under dess mångartade, mera än nog utvecklade former, för att möjligtvis ännu en gång, till principer och reglementariska förhållanden, blifva ai Rikets Ständer handlagd, måhända i olikartad syftning emot hvad förut skett, samt sedermera åter indragen uti det långsamt förberedande kretslopp, som vanligtvis åtföljer behandlingen communicationsvis med Collegier och Corporationer, får Utskottet vördsamt anföra, att densamma, på sätt förut är nämndt, redan blifvit öfverlemnad åt Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning; att Kongl.
För uppfyllande deraf, hade Landshöfdingen af nöden en speciell kunskap om orterna med deras skaplynnen, tillgångar och brister, om folket, dess lif, commerciela behof och ärenden; och endast genom en sådan kännedom samt genom förtroendet till hans råd, varsamhet, rättvisa och välvilja, blefve lian i tillfälle att både styra och vårda Länet med den kraft och samvetsgrannhet, som vore åsyftad. Det vore derföre af vigt, att Landshöfdingen gjorde täta besök inom Länet, hvilka dessutom vore nödvändiga, så vidt han skulle kunna vederbörligen conlrollera huru Fogdar och Länsmän fullgjorde hans ordres, samt huru folket af dem vårdades och behandlades. Enär likväl man vanligen icke hunne till en Landshöfdinge-plats förrän vid de år, då längre resor vore besvärliga, och i vissa årstider jemväl för helsan vådlige, inställdes sådane resor ofta, och Landshöfdingen förhindrades att i alla delar af Länet uppfylla sitt åliggande. Utom dessa skäl funnes ännu det, att Landshöfdingens i Götheborgs och Colius Län tid och förmåga toges helt och hållet i anspråk af Götheborgs stad, emedan Landshöfdingen derstädes, utom andre en Landshöfdings embetsgöromål, hade sig ålagd en sådan mängd uppdrag, ordförandeskap, curateler, styrelser och speciela angelägenheter för sjelfva Götheborg, att man skulle nödgas medgifva, att den man, som väl vårdade allt detta i en stad, hvars industriella och commerciella sträfvan framåt gåfve mera anledning till ökade än till minskade göromål, omöjligen kunde medhinna att så sköta och följa Länets interessen, som sig borde. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, för ifrågavarande ärendes handläggning, sammanträdt med Stats-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt behandlat frågan och dervid tagit i öfvervägande ofvanberörde förslag, äfvensom hvad till stöd derför blifvit yttradt.
Vidare innehåller förevarande §., att om från ena sidan anbud om miss ersättning framställas och å den andra anta ges, då skall den öfverenskommelse gälla, ändå att serskild afhandling icke blifvit upprättad; men då lagen i allmänhet fordrar, att öfverlåtelse af eganderätt till jord skall skriftligen ske, och något skäl destomindre förekommer, att för ifrågavarande ömtåliga förhållande afvika från denna visa grundsats, som betryggandet af parternes ömsesidiga rättigheter fordrar, alt, innan aftalet anses afslutadt, fullkomlig visshet finnes om alla dermed förenade vilkor och förbehåll, så att de frågor, som i denna del kunna uppstå, ej må blifva beroende på tolkning af mindre bestämda utlåtanden eller intygan - 19 Lag-Utskottets Betänkande > N'.o 56, Hen om Hill Ja muntliga yttranden, helst i annat fall tvister kunde yppas, för li vil kas lösning säker ledning mången gång skulle saknas, finner Utskottet, det bör om förmälde stadgande, såsom innefattande en vådlig afvikelse från förenämnde allmänna föreskrift, alltså utgå. Slutligen stadgas uti oftanämnde §., att, när konungen det nödigt finner j dä skatt det af Honom meddelade beslut om jords eller lägenhets användande gå i verkställighet, utan hinder deraf, att ersättningsfrågan är oafgjord. Då pröfning af denna fråga ofta skulle blifva omöjlig, sedan jord blifvit använd, bus nedrifvet eller andra jord och lägenhet åtföljande föremål förstörde, helst värdet deraf sedermera ej tillförlitligen kan bestämmas, och det dessutom synes oförenligt med det skydd eganderätten bör åtnjuta, att densamma uppoffras, innan den uppoffrande varder försäkrad om fullkomlig ersättning för hvad han afstår, kan Utskottet ej godkänna nu ifrågaslällde stadgande, b vilket Utskottet anser jemväl böra uteslutas. 2 §. Här förekommer, bland annat, den föreskrift för Rätten, alt, efter det ansökning om serskild
H2 deruti P är belastningen på midten i centuer, — L längden emellan stödpunkterna > fot, — B bredden och H höjden af tvärsektion i tum, kan hvar och en lätt finna» huru mycket bredd och höjd (eller tjockleken) och, i förhållande derefter, vigten ökas eller minskas, utan att styrkan förändras, om mant. ex. gör jemförande beräkningar öfver olika långa fyrkantiga bjelkars bärighet. *) Sidooch tvärstyckena samt öfriga delar af en jernvägsvagn äro ej annat, än sådana konstruktionsdelar, hvaraf följer, att, om en sådan vagn genom spårvidden minskas till längd och bredd, så kan han också med oförminskad styrka blifva i proportion mycket lättare, än vid en bredare bana, der åtminstone alla tvärförband, axlar m. m. måste blifva längre och derigenom, enligt föregående, mycket tyngre. En olägenhet af minskade dimensioner är emellertid minskad rymlighet, så att en sådan vagn, vid blandad trafik af mer eller mindre skrymmande gods, emellanåt ej kan erhålla full last, hvilken olägenhet likväl är mera skenbar än verklig, sedan erfarenheten lärt att godsvagnarne å jernvägarne i allmänhet och i medeltal ej gå med mera, än cirka 53V3 procent last, (enligt Nordenfelt 40 %) och ofta mindre.
Införsel af utländsk säd skall följaktligen, om den föregående calcolen får tagas för rigtig, icke vid fortfarande fri bränvinsbränning okas, åtminstone i vida mindre proportion, än hvad det utrikes ifrån i motsatt händelse införskrifne bränvinet rikeligen fyller, i hvilket fall förädlingen äfven blifver Utlänningens vinst, och dranken förloras för Ladugårdsskötsel^ Utskottet tror sig kunna antaga för säkert och af erfarenhtten bestyrkt, att om, vid inträffande af bränvinsföibud, belopp«t sammanräknas under ett år för den införskrifne Spanmålen och bränvinet, skall 12 Beiv. och Ekon. Utsh. Betänkanden det i värde vida öfverstiga blotta spanmå. lens införsel de år, då Husbehofsbränningen varit oinskränkt. Klart följer af sakens natur, att man vid dessa relativa beräkningar icke får afse den absoluta qvantitetaf införskrifven spanmål, såsom beroende af missväxt, krig och andra tillfälligheter, må hända äfven stundom af enskild vinningslystnad, hvilket allt Lagstiftaren lika litet kan förekomma, som den absoluta bränvinskonsumtion i ett land, för hvars nation denna drycks måttliga förtäring, både i afseende på klimatets hårdhet och längre vana, blifvit ett oåterkalleligt behof. 4:0 Att ett temporärt bränvinsförbud icke verkar hvarken på nationens moralitet eller det öfverdrifna begäret till njutning, hvilket foljakteligen bör genom andra medel hämmas; är så tillräckeligen bestyrkt, och följer så rakt af sakens natur, att Utskottet tror sig icke böra upptaga någon tid med dess vidare bevisning. Af alla dessa allmänt verkande orsaker föranleddes 11. H. Ständer vid 1S15 års Riksdag, att hos Hans Majit Konungen nnderdånigst anhålla, det inskränkning i bränvinsbränningen icke måtte äga rum vid andra tillfällen, än då krig och hungersnöd inträffa. Då vi genom Försynens nåd och vår Örverhets visa åtgärder äro befriade från det förra, återstår blott att undersöka, om den senare är för handen, eller billig Eesv. och Ekon. Utsk.
Skulle Riksens Ständer dela denna min öfvertygelse, så behöf. de de för att återställa 1734 års Lag i denna del till sin fulla kraft, endast för Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att de icke kunna 1786 års Kungabref såsom Lag erkänna. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Det år visserligen sant, att det KonungaBref, hvarom nu år fråga, år ett Log-stadgande, hvilket ej tillkommit i den våg som för Lagars stiftande år utstakad, Men förhållandet år sådant med oån - 35J Ven to Julii f rn. deligen mångå andra Författningar, sorn ånnn tillämpas. Skulle man nu taga /det beslut att genom ny Lag bekräfta ett stadgande, som redan i många år varit ansett såsom gällande, och i förekommande fall tillåmpadt, vore det äfven nödvändigt, att revidera alla öfrige Författningar, hvarmed förhållandet år enahanda. I annat fall åfventyrade man att flere stadganden, som på samma sätt tillkommit, men icke nu blefvo sanctionerade, skulle, änskönt någon fråga oin deras upphåfvande icke uppstått, likväl ej blifva verkställare, och af Domstolarne kunna tillämpas. Jag tror således, att, då man ej finner sig behöfva upphäfva det stadgande hvarom nu egenteligen år fråga, man ej bör göra annat, ån bifalla LagUtskottets Betänkande. Skulle man åter anse nödvändigt, att de Lag-stadganden, hvilka tillkommit utan Ständers bifall, nu böra sanctioneras, då tror jag för min del det böra ankomma på en framtida generel granskning, hvilka Författningar man önskar bibehålla, och hvilka nu mera kunna upphåfvasj men ett pärtielt stadgande i detta afseende, hvarigenom en* dast osäkerhet och villervalla i lag-skipningen skulle uppkomma, får jag för min del afstyrka. Herr von Hartmansdorff, Auguft:
Jag har visserligen under föregående riksdagar hört mycket talas mot homöopathien; men då jag anser skäl såväl för som mot böra afhöras, på det att man må kunna bilda sig ett oväldigt omdöme i frågan, samt då jag eger säker kännedom derom, att många sjuka anse homöopathien hafva varit det enda medel, deraf de funnit sig väl, så anser jag mig böra instämma uti Gr. von Rosens yrkande på återremiss. Hr Cederschjöld, Fredrik August: Sedan denna frå ga blifvit så fullständigt utredd af Hr Huss, hade jag icke ämnat att derom nu yttra mig; men då Gr. von Rosen derefter framställt en anmärkning mot det sätt, på hvilket härvarande läkare behandlat homöopathien, anser jag mig böra nedlägga min protest mot sistnämnde talares beskyllning, att läkare-korpsen icke med tillräcklig humanitet behandlat de uti denna riktning framställde förslag. Jag erinrar mig ganska väl, att äfven jag sökt utveckla skälen, hvarför icke denna gren af läkarekonsten här vunnit insteg. Detta skäl har varit, att den är ovetenskaplig. Jag kan verkligen icke inse hvad man med dessa 8,000 rdr vill åvägabringa. Man kan visserligen derför hyra en lokal och förskaffa sig en 480 Den 25 Februari. läkare; men hvar får man alumner, då saken ännu icke här kunnat få något erkännande. Ett faktum är nemi., att homöopathien här i landet icke vunnit detta erkännande. Huru skola nu dessa medel användas? En lokal kan anskaffas för 1,000 rdr, en läkare för ett par eller tre tusen riksdaler, summa 4,000 rdr. Hvartill skola då de öfriga medlen användas? Äfven om man derföre skulle vilja bereda fri tillgång till medikamenter, så kunna dessa medikamenter, efter all sannolikhet, icke uppgå till högre belopp än en 30 å 40 rdr. Jag återgår till Gr. von Kosens anmärkning mot läkarekorpsens behandlingssätt af homöopathiens vänner. Äfven vid förra riksdagen fick samma korps uppbära åtskilliga dylika tillrättavisningar för afvoghet.
Vid n:te punkten af BancoUtskts utlåt. N:o 16 beslöts nemi., att, om också metalliska cassan någon tid skulle fortfarande visa sig öfverstiga f af sedelstocken, Bancostyrelsen likväl icke må vidtaga någon åtgärd till densammas ökande i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfriga metalleffecter, som finnas uppräknade i 4 art. 4 afd§:na io—15 af i83o års Bancoreglemente, förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver. Detta är icke någon utvidgning af den belåning, som förut varit medgifven. Det är alldeles samma fonder, som förut varit användbara för bancorörelsen, hvilka nu skulle komma att utgå till förstärkande af fonden för handelsdisconten; men det skulle komma att utgå på sätt i834 års Ständer besluta och icke på sätt i83o års Ständer föreskrifvit. Det är således alldeles samina fond, hvilken finnes för belåningen af lånebankens obligationer, som komme att öfverflyttas från lånebankens belåning till den, som äger rum genom handelsdisconten. Det är således ej någon förändring; men äfven om det vore en förändring, erkänner jag icke, att deruti ligger realisationens bestånd , Den a Februari f. m. SS stånd, eller att förtroendet till de vigtiga beslut, som i afseende derpå blifvit tagna, ovilkorligen fordrar, att ingen förändring skulle fä äga rum, äfven om den funnes af omständigheterna påkallad. Tvärtom skulle, derest förändrade omständigheter påkalla en förändring uti de beslut, hvilka föregått realisationen, visheten hos den magt, på hvars visa beslut realisationens bestånd kommer att bero, just ådagaläggas derigenom, att man förmådde modifiera sina beslut efter omständigheterna, så mycket mera som, sedan R. St. i sitt beslut uttryckt, att de vilja, icke blott att handelsdisconten skall fortfara, sådan den är, titan äfven medgifva en utvidgning deraf, så vidt tillgångarna det tillåta, ett tillintetgörande af denna lånerörelsegren så mycket säkrare skulle stå i strid med andan af de af R.
StatsSekreterarne Grips och von Hartmansdorff, af Eders Kongl. Maj:t erkända och dem tillförsäkrade, rätt att hållas skadeslöse för de löneförmåner, hvilka åtföljt deras innehafda, endast i följd af en i grundlagsenlig ordning vidtagen allmän reglering frånträdda, Stats-Sekreterare-embelen, som Rikets Ständer sjelfve, vid slutadt Riksmöte, ansågo sig af både billighet och rättvisa förbundne att lemna full löne-ersätt - — 5 ning åt Embetsoch Tjenslemännen vid Nummer-Lotteri-Inrättningen, äfvensom åt Ledamöterne af Rikets Allmänna Ärenders Beredning, ehuru personalen vid dessa indragna Verk icke varit, såsom StatsSekreterarne Grip och von Hartmansdorff, med fullmakter försedde, eller Grundlagen åt förstnämnde’Inrättnings tillvaro gifvit samma stöd, som åt Stats-Sekreterare-embetena; på grund af hvilka skäl, Eders Kongl. Maj:t anbefallde Stals-Konloret att tills vidare, af under händer hafvande medel, till förre Stats-Sekreterarne Grip och von Hartmansdorff qvartaliter anordna och utbetala ett årligt belopp, svarande emot den Stals-Sekreterare-lön med derunder inberäknad spanmål, hvar och en af dem, intill slutet afår 1840, å Riks-Stalen åtnjutit; dock under iakttagande af det för lönens uppbärande å Indragningsslat i allmänhet stadgade villkor, att löne-ersältningarne borde minskas eller upphöra, i den mån innehafvarne erhöllo af Stals-Verkets medel högre löneinkomster, än de vid embetenas indragning innehade.
Utlåtande , attsäencle det rotehållarne inom Norrbottens * län tillkommande belopp utaf i83o med 1846 års rotefrikets afgijt för nya hemman inom samma län, (Rgds Afd.) Till Stats-Utskotlets liar Bonde-Ståndet remitterat ett anförande af Riksdagsfullmäktigen Johan Jakob Rulberg från Norrbottens län, angående de, från och med år 1830 till Statsverket influtna rotefrihetsmedel, som bort nämnde läns rotehållare tillgodokomma. Enligt detta anförande, deruti Riksdagsfullmäktigen Herrman Öbom från samma län instämt, hade först år 1839 det dittills levererade beloppet af ifrågavarande medel blifvit, på en gång, genom länets Landskontor hos Statskontoret reqvireradt och derefter utbetalt med 9017 Rdr 11 sk. 2 rst. Sedermera hade, likaledes efter skedd reqvisition, 1840 till och med 1816 års medel på en gång utbekommits med 10,456 Rdr 40 sk. 5 rst. Härvid hade likväl inträffat, att den af Landskontoret repvirerade summan uppgick till 15,723 Rdr 24 sk. 9 rst. och således med 5,453 Rdr 25 sk. 4 rst. (rätteligen 5,266 Rdr 32 sk. 4 rst.) öfversteg det utbetalda beloppet. I saknad af nöjaktig förklaring angående orsaken hvarföre icke hela den summa, som reqvirerats, kunnat utbekommas, hade rotehållarne uppdragit åt Riksdagsfullmäktigen Rulberg att söka vinna upplysning om rätta förhållandet. Oaktadt gjorda förfrågningar inom vederbörande embetsverk, hade han dock ej lyckats erhålla fullständig reda på denna sak, hvarföre han fann sig föranlåten i motionsväg framställa den anhållan, att Rikets Ständer måtte meddela Riksgälds-kontoret föreskrift att i Bih. till n. St.