Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter gingo vi in i ett café, suto der och rökte tills Alis vän, en viss shekh Mustafah, kom dit jemte en annan gammal, högst treflig gubbe, med hvilken jag kom i samtal om pyramiderna. Kort före maghrib begåfvo vi oss med Mustafah till hans hus, som var ganska nätt och trefligt, nu genomblåst af en frisk, svalkande nordlig vind. Vi suto så och pratade en stund, då shekh Mustafah, som tycktes vara en högst from och religiös moslim, steg upp samt bjöd oss hålla vår maghrib bön. Jag kunde ej undvika det nu, utan gjorde bön med honom och 'Ali; en stund derpå gjorde vi äfven 'esha bönen. Vi åto qvällsvard och jag åt temmeligen dugtigt, ehuru jag ej var hungrig, kände mig ock derföre genast efter vårt mål särdeles olustig. Vi lade oss att sofva i ett stort vackert rum, der blåsten drog in och ut. Jag var särdeles sömnig, men loppor eller vägglöss gåfvo mig först ingen ro halfva natten; den andra halfva natten var jag besvärad af en förfärlig diarrhé, äfvensom temmeligen stark feber, så att jag verkligen var högst illa deran ända till morgonen. Steg bittida upp och väckte 'Ali. Mig till stor plåga måste vi ännu stanna qvar hos Mustafah, äta tortor och dricka kaffe. Jag förtärde dock intet annat än en kopp kaffe och till all lycka känner man här ej seden att truga. Vi gingo derefter ut, suto vid Nilstranden och väntade på de åsnor, hvilka 'Ali i går hade beställt hit, för att föra oss till pyramiderna; men såsom jag genast hade förutsagt, kommo de ej. Vi voro sålunda nödsakade att från Gizeh sända en man öfver, som skulle hemta oss 2 andra åsnor. Jag var högst ömklig och illamående, såsom efter det värsta rus, med den vederstyggligaste smak i munnen och infernaliska uppstötningar, dessutom trött och feberhet, ehuru vädret var särdeles friskt och nästan kyligt, der vi lågo om bord på en liten, särdeles vacker och ren sandal, tillhörande någon förnäm man här.
Honom tillkommer att sjelf bedöma, huruvida hans egor böra från öfrige delegares, genom laga skifte, afskiljas, men andra skulle yttr^ sig, huruvida deras afstängning vore nyttig. Dit skulle berörde åsigt leda, så vida man icke ville vidtaga den utväg, antingen att i vissa fall gifva jordegaren ensam vitsord, och i andra öfverlemna bestämningen åt gode män, eller ock för serskilda provincer stifta serskilda stängsellagar. Dervid möter, jemte omöjligheten att bestämma grunden för stänselskyldigheten i gränserne mellan de serslulde districten, svårigheten att urskilja, på hvilka orter vitsord att stänga på ena eller andra sättet borde gälla; äfvensom en splittring i lagstiftningen uti detta vigtiga ämne skulle uppkomma, hvilken Rikets Ständer icke lära önska tillvägabringa. Om det än måste medgifvas att sådana locala förhållanden kunna finnas, der hägnad vore öfverflödig, torde det icke destomindre vara betänkligt, att genom lag upphäfva stängselskyldigheten. Med mera säkerhet torde det kunna öfverlemnas ät jordegarne sjelfva att i de fall, då så nödigt aktas, öfverenskomma att icke begagna sin ömsesidiga rättighet, än att helt och hållet upphäfva eller, i så väsentlig måtto, förändra densamma, sedan folket vant sig dervid , och så länge det står en hvar fritt att erhålla laga skifte, hvars hufvudsakligaste ändamål eljest skulle förfelas. Att vitsord till stängsel således bör äfven för framtiden ega rum, anser jag påtagligt, men, i huru vidsträckt måtto, det beror af de skäl och 14 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk:s Betänkande N;o zo. grunder, hvarpå stadgandet derom rätteligen må anses hvila. Onekligen är Lag-Comitéens förslag till 5 Cap. Byggninga-Balken nya Lag-Förslaget conseqvent, redigt, enkelt och lätt tillämpligt, men huruvida det stödjer sig på fullkomligt säkra grunder torde vara tvifvel tinderkastadt.
När en välskapnad, som är både en inre och en yttre, äger inom alla sina egenskaper en jemnvigt, sådan, att sinnet icke drifver kroppen starkare än denna jemnvigt medgifver, och att icke kroppen, hvarken genom svaghet eller obändighet, nekar sin tjenande verkan: då säga vi, att en expression, hvari detta är iakttaget, har ärbarhet. Der vi se någonting exprimeradt, hvari den äskade jemnvigten mellan sinne och kropp är borta, der faller expressionen än i en öfverdrift af åthäfvor, än i det löjliga af ett sinnets eller kroppens lyte, än i det oskickliga, eller rentaf föraktliga. Ämnen, som föranleda slika skildringar, – såsom t. ex. en högfärdig, en drucken, en arg, – äro för den ädlare konsten förbjudna. Man inkommer genom dem på de förutnämnda små naturlagarnes område. Det må vara, att dessa äro delvis framskymtande sammanbindningar af större, dem ingen fullt begriper: men oss angår blott, hvad vi begripa; och menniskan bör, så ofta hon kan, afböja deras verkan i de ting, som henne angå. Ärbarheten består i ett uttryck, som påminner om medvetandet af det inom och utom menniskan Fullkomliga. Utan denna ärbarhet, blir expressionens lynne alltid flärd; det är: der kan finnas allt, utom jemnvigt och måtta. Måttan af sinnesrörelser och sinnesverkningar, hvad kalla vi henne? – Det Ädla. Flärds-menniskor äga i sina sinnesrörelser antingen låghet eller öfverdrift; aldrig ädelhet. Men det Ädla är sjelfva den omisskännliga physionomien, åtbörden, ställningen, af sann Skönhet. Det är fördenskull ock det nödvändigaste, eller sjelfva hufvudsaken, i hvarje framställning af någon sinnesrörelse; likasom teckningen, eller skapnaden, är det nödvändigaste i hvarje framställning af föremålets utvändiga skick.
Efter inhämtande af Statskontorets underdåniga utlåtande i afseende på uppgifna tillgången för denna utbetalning, har under den 21 April 1845 nådigt beslut, i enlighet med Rikets Ständers framställning, blifvit Statskontoret genom Ecklesiaslik-departementet meddeladt. 158: o angående reglering af utgifterna under Riksstatens Sjunde Ilufvudtitel (87). Innehållet af denna underdåniga skrifvelse har under den 13 Februari 1845 blifvit Statskontoret till kännedom och efterrättelse i nåder meddeladt, äfvensom öfrige vederbörande om Rikets Ständers beslut, i hvad dem särskildt rörde, erhållit nådigt förständigande. I anledning af Rikets Ständers i sammanhang härmed gjorda framställning, om utredning af Skogsplanteringskas - Bil. till R. St. Justitie-onibudsmans Embetsberättelse den 15 Alov. 1847. 27 sans tillgångar och inkomster, samt hvad deraf tagils i beräkning för Jägeristafens aflöning med liera erforderliga omkostnader, anbefalldes Kammarkollegium att, sedan vederbörande blifvit i ämnet borde, afgifva underdånigt utlåtande, hvilket den 9 Januari 1847 till Kongl. Majit inkommit, hvarefter, uppå nådig befallning, Statskontoret sig i ämnet yltrat. ■— Frågan beror nu på vidare föredragning inför Kongl. Majit. HiS®:o angående reglering af utgifterna å Riksstatens Nionde Hufvudtitel (89). 1845 den 20 Februari föredragen, då, med gillande af Rikets Ständers beslut angående de pensionsanslag, som på grund af enskilda motioner inom Riksstånden blifvit beviljade, befallning afläls, att innehållet af denna skrifvelse skulle Statskontoret till efterrättelse meddelas, samt öfrige auktoriteter om Rikets Ständers beslut, i hvad dem rörde, särskildt förståndigas; hvarjemte de andra Stals-depgrtementen borde, medelst protokolls-utdrag, undfå del af hvad Rikets Ständer beslutat beträffande frågor, tillhörande dessa Departemenlers underdåniga föredragning.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det landshöfdingarne måtte i nåder anbefallas att, hvar i sitt län, vidtaga lämplig åtgärd för att bereda rote-hållarne kännedom om gällande författningar, i afseende å upprättandet af kontrakt emellan dem och rekryt, samt för öfrigt noga hålla hand öfver efterlefnaden af berörde stadgande!). Stockholm den 18 Januari 1851. STOCKHOLM, F. d. Schultz e’s Boktryckeri, 1851. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af stadgandet, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Utslag i roteflyttningsm. fl. mål skold'Kammar-Kollega pröfning underställas. Från Hedervärda Bondeståndet har lill allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitternd en motion af Riksdagsfullmäktigen Magnus Mänsson från Östergöthlands län, hvaruti han anfört, alt, då nådiga Cirkuläret den 30 Maj 1826 innehölle, icke allenast det ansökningar om utbyten af från stamrotar aflägsna hjelprotar samt om alla roteflyttningar i allmänhet böra ske hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilka ega att, efter förekommande omständigheter och gällande författningar, Utslag i anledning deraf meddela, utan äfven att dessa Utslag böra Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegii pröfning underställas, motionären önskade, att detta sistnämnde stadgande måtte upphäfvas, enär en sådan underställning, efter hans förmenande, medförde stor tidsutdrägt, i följd af dels expeditionens långsamhet och dels den långa besvärstiden, samt derigenom lätteligen föranledde till förändringar uti flera, emellan rotehållarne och soldaterne uppgjorda, öfverenskommelser; och har han i afseende derå föreslagit, att, genom en förändrad redaktion af denna författning, ”Landshöfdingens
Doctor Wijkman ansåg att om personerne till en Nämnd skulle af Konungen utses, utan alt partens deltagande deruti, för - 1 Utlåtandet är tryckt ovan sid. 207. 2 Se ovan sid. 207. 3 Betr. resten av Sandbergs inlägg se sid. 208. 218 Den 19 Juni 1812 lorade den egenskapen af Nämnd och iklädde sig egenskap af en utaf Konungen särskildt tillförordnad Domstol, i hvilket fall Herr Doetorn ansåg den öfverflödig och tillstyrkte att med bibehållande af en Nämnd vid de tillfälligheter han redan anfört, hvad sjelfva organisationen deraf vidkommer, det må förblifva vid det af Beredningen författade förslag. Herr Lagman Sandberg yttrade: att rörande hvad Nämndens organisation och tillsättande anginge, hade Herr Lagmannen anledning förändra sin förra mening, på det sätt, att Tryckfrihets Comitéen kunde förstärkas af 4 särskildt af Konungen för tillfället utsedde Ledamöter, hvilka i egenskap af Jury eller nämnd, efter fleste rösterne kunde afgöra frågan om skriftens brottslighet, på sätt och i de fall Herr Lagmannen föreslagit. Herr Öfverlntendenten Edelcrantz yttrade: Om jag i denna vigtiga fråga skulle blott följa den anledning till enskild öfvertygelse jag tror mig finna uti svårigheterne för verkställigheten och vidlyftigheten vid en jurys eller Nämnds införande i Tryckfrihetsmål, samt uti osäkerheten om dess företräde för vanliga Domares pröfning och afgörande, skulle jag törhända, utan tvekan afstyrka antagande af ett i Sverige så nytt Rättegångs sätt; men då erfarenheten af tvänne stora Nationers exempel redan en längre tid synts bevisa, ej blott möjligheten men äfven nyttan deraf, vore det kanske förmätet att aldeles förkasta dess möjliga användande äfven i vårt land. I anseende härtill, men derjemte med iagttagande af den nödiga försigtighet, att stora förändringar endast småningom och i de angelägnaste fall böra göras, är min tanka att densamma åtminstone till en början, skulle blott i det fall användas då åtal på förbrytelser af en viss beskaffenhet [till] Högste Domstolen i vanlig ordning inkommit.
I hvad fall som helst, om det är några fler. af herrskapet som tror, att jag inte » skrifvit Svenska », så får jag försäkra, att det verkligen är Svenska jag skrifvit, efter jag inte kan något annat språk, om det också bara är sådan tarflig svenska som vår Herre kan och lär, och inte sådan, som professorer ger ut ordböcker efter. Hvar fågel sjunger efter sitt näbb, heter det ju, och Gud ske lof att ha ett näbb, om det också inte är högsvenskt! Det säger jag! I dag på förmiddagen försökte vi lyckan hos Tombolan i Maskinhallen. Beda spelade bort 10 kronor, kronofogden 20, Ruffen 30 och jag 5. Snygg summa! Och så vann vi bara en usel femma tillbaka, kanske just samma en, som jag nyss stoppat i gapet — mässingsgapet förstås! Nej, det får jag lof att säga, att ska man ha något nöje af Tombolor, så ska man åtminstone vinna lika mycket som man förlorar; eljes är de alldeles misslyckade och därtill högst skadliga, ty när t. ex. herrar förlorat en 20 ä 30, ja, ibland 100 kronor på Tombolan, » så ger de tusan » att köpa något hvarken af industrien eller konsten. Och hvad Ringer tamburklockan redan! Aldrig har en half tim ma kilat i väg så kvickt förut! Måtte ha tillhört den moderna tidlöpningssporten. Jag får allra ödmjukast tacka för mig. Har jag på något vis beredt herrskapet glädje eller gjort någon smula nytta, skulle det göra mig bra lycklig! Om inte, så måste jag försöka att bära det, efter jag vet, att jag verkligen bjudit till, fast det inte alltid, dess värre, IDUN varit möjligt att ' nu i sommarhettan hålla sig så pigg och frisk och instruktiv som det varit önskligt. Om en vecka eller så reser vi hem allesammans, utom kusin Johan, som måste fara hem, hux flux, efter hans pappa klippt af sig ett par fingrar i en rullmaskin, hvilket jag inte haft plats att tala om förut. Sedan kommer nog Ruffen och jag att stanna för godt i gamla Jockmock. Vi håller på att bli utslitna nu och då är det bäst att hålla sig både ur lifvet och ur litteraturen!
Med anledning af hvad jag anfört, anhåller jag ödmjukast, att Besvärsoch OeconomieUtskottet måtte få sig nppdraget granska de Författningar, som angå våra Skrå-Inrättningar och Corporationer, samt jemte Bevillnings Utskottet alla prohibitiva förordningar rörande Inoch Utländska handeln, på det att sådana förslag, så skyndsamt som möjligt kunde uppgöras, som directe medförde en välgörande förändring, hvarefter Bevillningsutskottet komme i tillfälle att undersöka, i hvad mon Statens på handel och rörelse grundade inkomster med säkerhet kunde ökas och landets innevånare upplefva den glada stund, att se Allmänna Bevillningen i lika proprotion minskad, välmågan tilltaga och spridas hos högre och lägre och den älskade Konung, som genom sina stora egenskaper stadgat Scandinavtens förening och säkerhet, åfvan få upp - Dea io Felruurii. 2i5 bära ijnnevånarnes välsignelser för minskade bördor. J»g ber Höglofl Riderskapet och Adeln förlåta allt hvad uti mina uppgifter är ofullkomligt, önskande, att om mitt förslag ej anses tor olämpligt, det i detadlerne och tilllämpningen bättre må utredas af dem, som med mera kunskaper förena större och lättare tillgång till dertill nödiga materialier. Jag erkänner gerna min brist deri, men läflar med hvilken som hälst i vaim känsla för Konung och Fosterland. N:o 7. Grefve De la Gardie, Jacob: Riksens Höglofl. Ständer, som alltid med godhet omfatta hvarje patriotisk och för Fäderneslandet nyttig inrättning, hafva äfven vid 1817 och 18»8 års Riksdag visat emot Stenkohlsgrufvan ett föinyadt prof deraf genom anslående af 75,000 R:dr till nya Schaktssänkningen vid Ryd, der en ömnigare kohltillverkning skulle göra arbetet mera lönande. Vid ofvannämnde understöd var dock fästadt det vilkor, att
Af pluialiteten redan vunnen, bör den aflagde Sedeln öuppbrtitfen genast förstöras» *0. §. Riksens Ständers välde Bevillningsutskott äiigge, att opåmint vid hvarje Riksdag Uppgifva de allmänna grundefna för den blifvande Beyillrtingens fördelning, hvarefter, och sedan summans belopp blifvit fastställd, Utskat tet uppdrages* att* med tillämpning af dessa grunder, fatta förslag till Bevillningens utgörande, skolandes allt, i den mån det tnedhinnes, Riksens St-änders Tiena underställas. ■ ... - • - 93. § - X)en g Augusti 44 9 g3- §•• Dä Konung dör och Thrunföljaren ÖhhU omyndig ar, utfärde Stals-Rådet kallelse å Riksens Ständer, hvilken kallelse, inom femton dagar efter Konungens död, skall i Hufvudstadens kyrkor bclr vidare i Riket kUngöras. Riksens Ständer åge, utan , afseende på hagot deri aflidne Konungens Testamente, angående Riks-styrelsen, att förordna en eller flera Förmyndare, sohl, intill dess Konungen myndig Olifver, Regeringen i dess namn efter denna Grundlag må utöfva. g<j. §. Skulle dén olyckliga händelse inträffa, ätt den Konunga-Ätt, hvilken Arfsrätteh till Riket uppdragen vore, på manliga sidan utgingé', kalle Stats Rådet, itiorh deli i föregående §. stadgade tid efter den sista Konungens död, Riksens Ständer till allmän Riksdag. Riksens Ständer skola då ett nytt Konungahus Utkora, dned bibehållande af dennå Regerings-Forhi. tj7- §- Denne Riksens Ständers JustitifeOmbnd. stn.an Tolf af hvarje Ständ särskildt för tillfället nämnde Electorer, hvilka till detta vals förrättande Samanträda Samma dag, då de af Stånden blifvit Utsedde, och skiljes ej åt, förr än valet fullända dt äi‘. Med iakttagande af hvad 6g.
En minskning och jämnare fördelning af våra tryckande pålagor, är väl det första som fl 16 Den 21 Februarii, faller i ögonen , då man erindrar sig varupriserne vid sista Riksdag, och varupriserne nu, hvilka för landtman i synnerhet verka få ofördelaktigt: men huru vinna en sådan minskning? om ej genom betydliga indragningar i staten. Huruvida dessa åro möjliga, vågar jag ej determinatift bestämma. Utan att derföre inlåta mig i någon hufvudsaklig granskning, om de indragningar, som möjligen kunde bidraga till någon utlagornas betydliga minskning , hvilket öfverstiger mitt bedömmande, sorn sedan år lSoo, sysselsatt med mitt lilla enskilta, aldrig utan vid taxeringar deltagit i det allmänna, vidare än hvad hvar och en politisk kannstöpare tillåter sig, vågar jag dock enfaldigt tio att vår stående armée är större än den kunde behnfvas, sedan Nationalbeväringen är på ett så fördelaktigt sätt organiserad; att vår stora flotta, som b!o;t i anseende till construt tion, torde förtjena detta namn, men sorn i alla fall aldrig kan mäta sig med andra sjöstaters flottor, är öfverflödig, då deremot en stor skärgårdsflotta till försvarande af våra vidlyftiga kuster är högst nödvändig; och att den skara af i synnerhet civila embetsmän, hvarmed landet öfverflödar, äfven betydligt borde kunna minskas, om för princip bitr antagit, att hvarje embetsman använder sin hela arbetslörmåga i sitt kall, utan att vilja kasta den af sig på subalterner, hvilka såsom till en stor del utan lön, väl ej betunga staten, men för att kunna existera, dock så mycket mera nödgas höja commissionairs-arfvodet för de individuer hvilka ofta till sin olycka äro tvungne att til - Den 21 Februarii. lita rättvisan vid våra högre och lägre embetsverk.
Gate må vid nuvarande innehafvarens afgång öfverlåtas till nämnda köping, och N:o 280, i anledning af väckt motion om nedsättning af räntan å Lanefors qvarn i Kinda härad af Östergöthlands län. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Siats-Utskottets den 2 dennes på bordet lagda Memorial N:o 239, angående verkstäld omröstning, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande dels extra statsanslag till föremål, tillhörande lista, 4:de, 5:te 6:te och 7:de hufvudtitlarne, dels angående utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rotevakans-afgift. S. D. Föredrogos och biföllos Bevillnings-Utskotlets nedannämnda den 2 dennes på bordet lagda Memorial och Utlåtande; N:o 20, med rättelse af det i Memorialet N:o 14 afgifna förslag till voterings-propositionen N:o 112. N:o 21, i anledning af väckt motion om upphörande af sjötullarne vid Stockholm; och ✓ 454 Prot.-Utdrag den 5 Augusti 1851. N:o 22, i anledning af väckt motion, att förbrutet gods, i stället för att tillfalla staten, bör återställas afsändaren. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 266, i anledning af erhåilne återremisser å Utlåtandet N:o 81, angående upp hörande af så kallade vakansoch förslags-liggetidssamt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensions-kassor, såsom ersättning för de inkomster dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta, äfvensom i sammanhang dermed Höglofl.
Mycket af det i hennes idéer, som stötte samtiden som förfluget och öfverspändt, har nu blifvit till en praktiskt pröfvad verklighet och befunnits sundt och g o d t; än mera återstår helt visst ännu att göra. Men segern skall icke svika hennes fana framdeles, såsom den hittilldags icke gjort det. Den lyftes därtill från första stunden allt för högt, och dess duk bär inskriften: Rättvisa för alla, i sanniny och frihet! Anmälan. Någon anmälan i detta ords vanliga bemärkelse behöfva vi naturligtvis ej göra för våra förutvarande abonnenter, hvilka väl allesammans — åtminstone hoppas vi så — skola möta oss i Iduns spalter äfven på det nya året. De känna oss och Idun redan så väl. Några ord böra dock sägas om tidningens syfte, särskildt för de Dytillträdande abonnenterna. Idun vill, i korthet sagdt, göra skäl för det namn, som dess läsarinnor själfva gifvit henne, nämligen » damernas egen tidning ». Den vill därför ock sysselsätta sig med allt, som rör och intresserar fruntimmersvärlden. Allvarligare uppsatser, berörande och belysande allt, som kan innefattas i uttrycket » kvinnan och hemmet », skola omväxla med ädel, sund och intressant förströelselektyr. Goda husliga rön och råd skola hädanefter som hittills i riklig mängd meddelas, och vänta vi med tillförsikt allt fortfarande talrika bidrag till dessa afdelningar från tidningens egen vidsträckta läsekrets. Och med den talrika medarbetarestab, vi haft lyckan få samlad omkring oss, våga vi hoppas, att våra ärade läsarinnor, såväl de nya som de förutvarande, skola få skäl att vara nöjda med tidningen och dess innehåll. Särskildt vilja vi påpeka, att Iduns kvinliga porträttgalleri kommer att bli synnerligen rikhaltigt. Bland nyheter, som torde varda särdeles välkomna, är den billiga och rikhaltiga modetidningen, som från och med detta år tillhandahålles Iduns ärade läsarinnor. Likaså det regelbundna införandet af enklare och finare matsedlar för hvarje vecka, hvilket tager sin början i detta nummer. En nyhet, som väl torde på somliga håll mottagas med blandade känslor, är det förändrade stafningssätt, som vi från och med detta nummer infört i Idun.
Importen deremot, bedömd efter erlagda tullafgiftcr, har varit störst uti städerna inom Bohus, Stockholms, Malmöhus, Linköpings, Kalmar, Karlskrona, Gefleborgs, Halmstads, Kristianstads och Jönköpings län. Om man i ett sammanhang betraktar de särskilda stapelstädernas export och import, jemte beskaffenheten af derifrån ledande transportvägar, så kunna de nuvarande gränserna för hvarderas handelsområden någorlunda beclömmas. Sålunda finner man, att Göteborgs och Stockholms territorier mötas ungefärligen vid en linie, som drages ifrån Norrköping genom Orebro till gränsen emellan Wermland och Dalarne; att Gefle till följd af Gefle-Dala jernväg kommer att utsträcka sin handel i vester och sydvest; att Malmö likaledes medelst Södra stambanan blifver det sydligare landets förnämsta handelsort; samt att de öfriga stapelstäderna på östra och vestra kusterna omfatta nästan hvar och en sitt särskilda område omkring de vägar, som nedkomma från det inre landet. I afseende på den inre varurörelsen måste Kommittéen hufvudsakligen hänvisa till de uppgifter, som dels här förut, dels uti bihanget äro införde. Dock torde härvid i allmänhet böra, hvad de tvänne på kartan utmärkta större spannmålsköpande distrikterna beträffar, anmärkas, att gränstrakterna emelian Skåne, Halland och Kronobergs län jemte vestra delen af Jönköpings län erhålla sina i allmänhet föga betydliga behof från närmast angränsande trakter af samtliga de nämde länen, men södra delen af Elfsborgs län deremot större qvantiteter från Skaraborgs län, äfvensom till någon mindre del från Warberg; att norra delen af Wermland förses från de sydligare trakterna af samma landskap samt från Westergötland; norra delen af Orebro län från Nerike och Södermanland; samt Dalarne och Gestrikland från Westmanland, Upland och äfven från södra Sverge öfver Gefle. Handeln med boskapskreatur utgår i största omfånget från Småland och särdeles dess östra delar genom Österoch Westergötland {not de nordligare orterna och 28 Stockholm, äfvensom till någon del söderut till Skånska slättlandet. Omsättningen sker till större delen å särskilda kreatursmarknader inuti landet.