Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf föranleddes slutligen Sekreta-Ulskottel att den 3 Juni 1752 vidtagu det beslut, att för alla på bruk och andra fastigheter meddelade lån, skulle, när kapitalet stålt i tio år, jemte räntan årligen afbetalas 5 procent, till dess af ursprungliga kapitalet endast återstode en fjerdedel, sorn då skulle få såsom Ii lån bibehållas. Detta försök lill fastighetslånens amortering fullföljdes genom Sekreta-Utskottets fyra år sednare fattade beslut, att, sedan låntagarne de två första åren behållit sina lån fullt ut, skulle under de fem följande afbelalas 1 procent på kapitalet, samt efter sjunde årets förlopp 2 procent årligen, till dess halfva kapitalet blifvit afbördadt, hvarefter låntagarne för återstoden endast behöfde erlägga räntan efter 4 procent. Dessa liqvider skulle göras efter lånets ursprungliga belopp med 5 procent under de fem första afbetaluingsåren, samt med 6 procent under de följande, och hvad som dervid öfverskjöte räntan skulle afgå å kapitalet. Ar 1770 stadgades, att den årliga afbetalningen borde fortfara, så länge något å kapitalet ålerstode. Berörde, tid efter annan meddelade, föreskrifter, äro ganska märkliga, emedan de synas utvisa, att riksbanken varit den första kreditinrättning, som ställt fastighetslån på amortering medelst annuiteter. Det dröjde, såsom vi hafva sett, ännu länge, innan i andra länder delta liqvideringssätt, som just utgör det väsendtliga i de nuvarande hypotheks-föreningarne, vann tillämpning på fastighets-lån. Utländske författare, och bland dem Du Puynode, i sitt bekanta arbete du credit et de 1'impdt, anse Svenska riksbanken hafva gifvit idéen till den Schlesiska hypotheks-föreningen, och detta är ganska sannolikt. Den årliga amorteringen för riksbankens fastighetslån blef, efter flera förändringar, år 1772 bestämd till 2 procent af ursprungliga kapitalet, som den varit ända till sed naste riksdag, då den förhöjdes till 3 procent. Räntefoten, som i början uppgick till S procent för större, och ända till 10 procent för mindre lån, har småningom minskats, och fastställdes 1772 till sitt nuvarande belopp, eller 4 procent.
När de klagomål som häröfwer upstodo och jämwäl mi Riksdags-relationen bleswo anmälte, wid 1769 ärs Riksdag hos Riksens dä församlade Ständer till pröfning förekommo, ansägo desie Ständer, ester uprepade ätffillige skäl och omständigheter, deras rättvisa och skyldighet fordra, att esler lag och billig. IO40 Den i6 December. het jämka, sa att Kronans busta med enskildes wäsgang och säkerhet kunde förena». De förklarade säledes: An asla Hemman, Säterier och Lägenheter, som efter 172g ärs Skatteköps Förordning, kunnat kill Skatte uplätas, skulle äkerställas i samma stand, som te wo, ro söre 1766 ars härom widtagne Författning, och art Innehafwarne af arrenden, som waric stäl» de pä wista är och funnits wara af Riksens Ständer eller pa Deras ätgärd slutne, da de sine contracter icke brutit skulle fä dm til^ godo njuta einor de rättigheter de färe ägt och utan arr den tid de deraf warit i mistning skulle afskrifwas m. m. De Rungsgärdar fom af Riksens Ständer blifwit upläine under perpctuelle arrenden, och borde njuta lika säkerhet, hade Riksens Srän» der funnit wara komne uti Innehaswarnes besittning, somlige för reda penningar, somlige genom ars och Förfäders köp samt andre för trogne tjenster emot Kongl. Majtt och Riket; — Men som silke arrenden kunde anses som abalienarioner, dem de lika med i?6§ ärs Ständer, önskade att äterwinna, fä bleswo ätskil» lige sädane arrende innehafware hörde, af hwilka Ar« rendatorerna as Räfsnäs, Gripsholm och Wennrgarn begäfwo sig under rvitza betingningar till en bestämd arrendetid af 100 är, men Arendators», af Westad Krono
Åtminstone för mig ligger det nemi. klart, att nationens representanter både kunna och böra ur en helt annan synpunkt gå till väga vid beviljandet af dessa anslag, som i sig sjelfva kunna vara oumbärliga för landets förkofran, för dess försvar, för folkets uppfostran, med flera högst vigtiga föremål, då nationen vet, att användandet af dessa anslag öfverlemnas åt en administration, sammansatt af Departements-chefer, ansvarige så väl för sjelfva rådslagen som för deras execution, än om de fortfarande skola förvaltas af en organiserad administration, som den vi hittills ägt. — Mig synes äfven gifvet, att sjelfva formen af statsregleringen mäste undergå en ej obetydlig omarbetning, om anslagen skola, som de det väl böra, fördelas på de föreslagna departementerna, än hvad som hittills varit brukligt. Det är således till vinnande af detta ändamål, som jag vördsamt anhåller, alt H. R.- o. Ad. måtte förena sig i en anmodan till Const.Utsk. att skyndsamlingen till R.St. inkomma med det hvilande grundlagsförslaget, samt att R. o. Ad. måtte hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla, det Hr Landtm, behagade med Tal männen för de öfriga Stånden öfverenskomma om föredragande, så fort möjligen ske kan, af denna för ögonblicket vigtigaste af alla frågor, på det den måtte af Stånden kunna till snart afgörande företagas; samt, om den, som jag vågar hoppas, af R. St. antages, den måtte genast derefter till Konungen frambäras, med und. anhållan om Dess nåd. sanction. Intill de^s denna national-angelägenhet blifvit i enlighet med nationens önskan uppgjord, anser jag, för min del, att det slutliga besvarandet af den nyss meddelade K. proposm bör hvila.
1 IO jBanco-Jj t slottets Betänkande, A7: o 58. nya tjenste-regleringen inom Banken med den i April i836 provisoriskt sattes i verkställighet, deras derstädes på Constitutorial iimehafde Contoirsskrifvare-tjenster , med åtföljande löner, af hvilka de dittills uppburit ena hälften, sedan den andra blifvit använd för tjenstgörrngens bestridande, såsom öfverflödige indrogos; och att, ehuru de dervid försäkrades om bibehållande af deras tur inom Banken, samt såsom ersättning för den indragna lönen och intilldess, vid blifvande ledighet, de åter kunde erhålla Contorsskrifvare-lön, dem anvisades de extra löner af 144 R-dr för året, som de före erhållandet af Contoirsskrifvare-tjensler åtnjutit, de likväl fått vidkännas en minskning uti påräknad löne-inkomst af 36 R:dr årligen, och dessutom endast qvarstodo såsom Surnumerairer vid Banco-verket; samt att hela löneinkomsten efter nyssnämnde tid, för dem hvardera utgjorts af: Arfvodet vid Låne-Contoiret B:co R:dr i,333: 16. — och Extra lönen i Banken . » , , 144: Tillsammans B:co R:dr r,477: 16.
Berörde Kongl, bref, kungjordt genom Kongl. Kammar-kollega kungörelse den 29 Februari 1808, skulle, enligt hvad riksdagsfullmäktigen L. G. Sandberg från Westerbottens lån uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt och derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion, förmenat, vara af beskaffenhet att i vissa delar påkalla ändring; i hvilket afseende motionären anmärkt: „*tt ifrågavarande författning, i fråga om börd, innehölle ett helt annat stadgande, än allmänna lagen, som fordrade bördeskillings nedsättande, hvarifrån det Kongl, brefvet helt och hållet fritager; att ett af nyo upptaget kronohemman gjordes till ett slags fideikommiss åt äldste sonen, ntan afseende på örn denne vore alldeles oduglig att sköta detsamma; att fadren ej egde rättighet att öfverlemna hemmanet åt något annat af sina barn, än mindre åt en oskyld, genom hvilket stadgande det dermed af - 4 Lagtamif Ålim. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 4i. sedda ändamål, som vore hemmanets bibehållande inom slägten, motverkades; att författningen äfven i andra afseenden vore olämplig, såsom hinderlig för landets uppodling; samt att den lemnade ingen säkerhet åt nybyggaren för det arbete och den kostnad, han nedlagt på ett ur vilda skogen uppbrutet nyhemman*4; och har motionären, efter anförande häraf, föreslagit, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t anhålla om den ändring i meranämnde Kongl, bref, att, i fråga om krono-nybyggen, besittningsrätten må kunna öfverlåtas till skyld eller oskyld och att, om åboens barn vilja börda, den summa, för hvilken nybygget blifvit såldt, likasom vid ali annan börd, skall till köparen af bördemannen återställas, äfvensom den sistnämnde fullgöra öfrige öfverenskomne vilkor.
S. D. foban ^1a§nu8 U^e8linA frän Westmanland anmälte, att dä hos BewillningsUtskottet uppstått fräga om förestående af grunderna för den blifwande branwins - afgiften; och Utskottet derwid inhämtat, huruledes Allmänna Besvärsoch OecoriomieUtstottets Betänkande om bränwinsbränningsfriheten blifwit till sistnämnde Utskott, i anseende till gjorde anmärkningar, äkerremitteradt, hade Utskottet uppdragit ät VVesllnA, såsom Ledamot deraf, att hos Ständet hemställa, om det icke kunde wara BewillningsUtskottet tillåtit, att, innan BeswärsUtskottets omarbetande Betänkande till pröfning förekommer, fä deraf del till grund för dest förslag angående afgiftens fördelning, och att Utskottet, derefter kunde äga att sitt egit och BeswärsUiskottcts berör - Den 4 November. 361 berörde Betänkande i ett sammanhang til! Standens pröfning öfwerlemna, hwilket bifölls. Ut supra. klx krotocollo 8. T. IräALräk. S. DEf'er uppläsande af BewillningsUkstvttets Memorial under denna dag, angäende de origtighcter som befunnits utr uppgifterne till Utskottet öfwer förra arens Bewillningar ä Krut. och Socker samt Aluns tjllwerkningarne i Riket, beslöt BondeStändet att handlingarne i detta amne skulle öf« werlemnas till StatsUtskottet för att närmare utreda förhållandet och sedan widtaga den widare åtgärd i frägan, hwartill i sammanhang med delta Utffotts äterstäende göromål omständigheterna kunna föranleda; hwarom de öfrige Resp. Ständen, jemte BewillningsUtstottet, stulle genom Protocolls Utdrag wördfamt och wänligen underrättas.
Jag skulle derföre tro, alt, med bifall lill Hr af Ekenstams begäran om ålerremiss, frågan bör ånyo behandlas, då Utsk. hör taga i betraktande hvilka jemkningar uti de vid 1810 års riksdag fastställda grunder för sådana lägenheters utarrenderande böra äga rum. Det är otvifvelaktig!, att dervid bör fästas afseende på sådana lägenheter, der åkerjorden utgör % af hela arealen, och der således ej alla tunnlanden kunna til! åker begagnas, utan en stor del måste igenläggas, om lägenheten skall kunna skotas. Andra kunna deremot finnas, der odlingstillfällen uppstå. Der måste andra grunder för arrendets beräknande bestämmas. Sådant bör af Ständerna antydas och -sedan af Styrelsen i vanlig väg tillämpas. Jag anhåller, alt dessa anmärkningar målte få åtfölja återremissen. Hr von Hartmansdorff, Äng: Jag kan för min del ej (kina annat, än att StatsUtsk:s utlåt, är riktigt, och anhåller att få uppgifva mina skäl dertill. EliMunck af Rosenschöld, som nyss förut yrkat, att Kronans disposition af hennes jord måtte vara i möjligaste måtto obehindrad , har i den sednare saken, eller den sorn nu är under öfverläggning, tverlom velat göra Kronans dispositions-rätt till hennes hemman inskränktare än Utsk. föreslagit. Han synes således hafva emotsagt sig sjelf, och i detaljen yrkat en tillämpning, hvilken strider emot den grundsats han yrkat. — Hr af Ekenstam har omtalat, huru missbruk befrämjas derigenom att en afsigkommen arrendator begagnar sina fordringsägares borgen för att åstadkomma för höga arrenden. Jag kan ej finna annat, än att löftesmännen då äro fast för det högre arrendet, och att Kronan således icke bör derpå förlora, om landshöfdingen och öfrige vederbör, fullgöra deras skyldighet att först pröfva löftesmännens vederhäftighet och sedan tillhålla dem att betala. Samme värde ledamot har yrkat ett maximum och 3o2 D e n aa A p r i 1. ett minimum för arrenden af Kronans jord, i likhet med livad som äger rum med vissa ecclesiaslika hemman.
Son» först år i832 Kronan kommer i disposition af förenämnde Heramansbälft, och för de tvänne år sorn derifrån till nästkommande lagtima Riksdag återstå det icke synes Utskottet mera angeläget, än för liela den förflutna tiden, alt för nyssbemälde Häradsskrifvare anskaffa boställe; så har Utskottet redan förut, vid handläggningen af ofvanberörde motion, ansett olämpligt, att med någon serskild hemställan i detta ämne till R. St:r inkomma, och derföre Utskottet äfven, i sammanhang med flere andre motioner, tiIIkännagifvit, det Utskottet genom det redan afgilna Förslaget ansett ifrågavarande Motion varu besvarad och således icke erfordra vidare Utlåtande. De skäl, som af Motionären nu ytterligare blifvit anförde, hafva icke kunnat förändra denna Utskottets öfvertygelse i sjelfva saken; hvadan ej eller nu Utskottet tinner sig kunna bifall till motionen tillstyrka. 17:0 Vid hvad Utskottet föreslagit, i afseende på den tillernade förbättrade löneregleringen för Landtmäteristaten i Orterne, är någon anmärkning icke gjord. 18:0 Det tillstyrkande Utskottet afgifvit, alt, >ned begagnande af de för Landshöfdingarne på Stat nu befintelige anslag, utan vidare utgift för StatsVerket^ Betan landen, N:o 237. 77 en för desse Embetsman lämplig lönereglering måtte vidtagas, har lernnat rum för den erinran inom R. o. j4. af Herr Cederschöld, P. G. j att B.
Diskonten uppgå till ett belopp, alt omkring 3 månader anses åtgå innan lånen kunna utgilvas, nya ansökningar icke 30 Banko-Utskottels Belänkande M 25. vidare få emottagas lörr än de hvilande lånen till största delen hunnit meddelas, och att allmänheten vid hvarje sådant tillfälle malte genom kungörelse i ortens tidningar underrättas då mottagning af låneansökningar åter får ega rum. I hvad Låne-kontorels Direktion sålunda yttrat instämmer Utskottet så till vida, att Utskottet finner det vara särdeles olämpligt att låneansökningar prölvas oell beviljas äfven vid tillfällen, då tillgångarne icke medgifva att de beviljade lånen kunna genast utassigneras. Ty det kan väl icke annat än strida mot god ordning att en allmän penningeinrättning, oaktadt dess lånetillgångar för tillfället äro alldeles medtagna, likväl beviljar eller, rättare sagdt, utlofvar att framdeles lemna lån på dokurnenter, hvilka, när tillgångarne omsider medgifva löftets uppfyllande, af en eller annan orsak befinnas oantagliga. Förbud mot ett dylikt förfaringssätt, värdigt i Allmänna Diskonten och någon gång tillämpadt äfven vid utlåning från Handelsoch Närings-diskontfonden, synes med allt skäl böra meddelas och förslag dertill är här nedan, i punkten 30. mom. 2. framstäldt; hvaremot Utskottet, i olikhet med IJnekontors-direktionen, anser lånsökande i Allmänna Diskonten hädanefter, såsom hittills, böra ega att, när helst de sådant åstunda, till Diskont-verken inlemna sina ansökningar och der få dem hvilande, för att, då tillgång yppas, undergå pröfning i den ordning, hvaruti desamma inkommit. Den härom nu gällande föreskrift, intagen uti 171 § 2 mom. af Banko-reglementet, torde följaktligen böra bibehållas på sätt Utskottet, vid de särskilda bestämmelserne, rörande utlåningen med orasätlningsrätt, kommer i tillfälle att vidare föreslå.
Dalarne ålagda knecktehåll mätte undergå en sådan jemkning och rättelse, att tyngden af denna börda blefve lika för alla provineens skattehemmansegare, eller, alternatift, att det kiteekte-antal af 820 man, Österoch Wesier-Datarne samt Gagnefs och Svärdsjö socknar utgöra, måtte, under fredstid, i mon af soldaternes afgång, till hälften ställas på vacant fot, mot en vacance-afgift för hvarje rote af 12 Ralr 24 sk. silfverspecie, till bildande af en gemensam kneckte-legomedelseassa, samt att hvarje socken för sig må, i mon af sitt knecktehåll, uppställa Staltsamt Allm. Besvoch Eton.-U Islo Hens Utlåtande, N:o 72. 3 och aflöna den under fredstid qvarstående effectiva numerstyrka, äfvensom, derest krigskulle utbryta, genom de vacanta numrens completterande göra styrkan fulltalig; 10:o af Petter Haraldsson från Elfsborgs Län: att den vacance-afgift, sorn Rotehållarne vid Elfsborgs Regemente och möjligen äfven vid öfrige indelte Infanteri-Regementen nödgades, då en soldat erhåller afsked, betala från den dag numret blifvit ledigt, till dess arman soldat varder anskaffad och approberad, måtte helt och hållet upphöra; och ll-o af Jöns Palmqvist från Skaraborgs Iran : att Beväringsmanska pets årliga vapenöfningar under fredstid mätte inställas. Vid öfvervägande af dessa motioner, jemte hvad i anledning af åtskilliga bland dem inom liederv.
Län finge bestås, som äfven med afseende derå, att, enär, i de 8 Län, der någon Skarprättare icke är anställd, en sådan person, vid förefallande exsecutioner, mast från andra Län requireras, ej allenast Stats-Werket fått vidkännas dryg kostnad till skjuts och tractamente, ofta öfverstigande nämnde lönebelopp, utan äfven uppehåll i exsecutionen förorsakats, hafva Riksens Ständer funnit skäligt anslå en Skarprättare-Lön ä 16 R:dr för hvarje Län, der Skarprättare saknas, eller inalles 8 sådane Lonér, med en summa af 128 R:drj hvarjemte, och på det en billig likhet i denna aflöning måtte vinnas, Riksens Ständer velat till enahanda belopp förhöja Skarprättare-Lönerne uti de öfrige Länen, med undantag af Gefleborgs Län, hvarest 12 R:dr indeld Lön bestås; Och sorn till denna Lönförhöjning erfordras 57 R:dr, kammer alltså hela det tillökta anslaget att utgöra 185 R:dr. e) Slutligen hafva Riksens Ständer anvisat nödige medel å Stat, till godtgörande dels af j 3 3 R:dr 16 sk., hvarmed, enligt Kongl. Brefvet den 28 Julii 1813, den, till Hushyra för Landshöfdi nge-Embetets i Kronobergs Län Embetsrum, förrut å Stat uppförde Summa, 1Ö6 B:dr 32 sk., blifvit tillökt, och dels af 25 B,dr, som E. K. M.. under den x6 Januarii »822, utöfver redan å Stat bestådde 25 R:dr till hyra 646 Underdåniga Skrifvelser> för de till ProvinsLandtmäteri-Contoiret uti Stora Kopparbergs Län upplåtne rum, i Nåder beviljat fur samma ändamål.
Mits nådiga stadga om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842, under der noga föreskrifna vilkor, folkskoleläraretjenst lärer kunna, efter domkapitlens pröfning, med annan presterlig befattning förenas, Kongl. Majit täcktes i nåder förordna, det sådana skiljda befattningars förening hos en person ej mätte tillåtas på de ställen, der den ordinarie prestmannen derjemte har annan presterlig embetsskyldighet än blotta gudstjenstens förrättande på sönoch helgedagar; att det i allmänhet må vara konsistorierna förbjudet att hädanefter låta församlingarna till endast folkskolelärare antaga extra ordinarie prestman, som för sådan skolmästarebefattning egde beräkna presterliga tjensteår; att alla dylika folkskoleläraretjenster, som för närvarande af prestmän bestridas, vid innehafvarnes afgång, endast af utexaminerade folkskolelärare utan prest-ordination och tjenstårsberäkning må öfvertagas, så vida ej redan utfärdade nådiga resolutioner eller enskilde stiftares i testamenten eller donationsbref uttryckliga förbehåll om nämnde tjensters besättande med prestmän, gifva dessa förordnanden gällande och orubblig helgd; samt slutligen att, derest någon till prest icke ordinerad folkskolelärare i riket möjligen ännu finnes, som, endast för barnaundervisning i folkskola, eger nådigt tillstånd att beräkna enkla presterliga tjenst-år för befordran inom kyrkan, om han i predikoembetet skulle vilja och kunna i behörig ordning ingå, denna rätt till presterlig årsberäkning i och för skolsysslan vid innehafvarens afgång måtte upphöra och en dylik förmån folkskolelärare utan ordination icke vidare tillerkännas, Alim. Besv.- och Ekon.-Utskottet Betänkande, N:o 96. 39 3:o
M. icke skulle antaga och gilla det på bordet hvilande representationsförslaget. Jag är ännu lika varm för en representationsförändring som jag förut varit, och jag tror att det icke obetydligt skulle underlätta tillvägabringandet af en sådan, om vi redan vid nästa riksdag finge emottaga ett förslag från K. M. i delta afseende. Vi få då se hvilka äro verkliga vänneraf representationens förändring. Jag anhåller således om återremiss af betänk., samt alt de dervid gjorda anmärkn:r mätte detsamma åtfölja lill Utskottet. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Vid början af denna riksdag var äfven jag af den öfvertygeKen, att när ett mål tredje gången förekom, så skulle det till lölje af 49 §:ns af Riksd.Ordn, föreskrift ovillkorligen afgöras. 25 H. 4‘ 322 Den 2\ öl a j. Jag bär sedermera flera gånger erfarit alt så icke skett, och jag bär trott orsaken varit den, att da 49 §'n Riksd.Ordn. föreskrifver, alt’’då saken tredje gången förekommer, skall den till afgörande företagas’; så kunde man göra skilnad emellan till afgörande företaga och att afgöra ett mål, och att således uppskof än ytterligare skulle kunna äga ruin blott målet blifvit förelaget. I sådant fall vore Gr. Frölicbs begäran icke i någon strid med grundlagens föreskrift; och jag tror jemväl, att Gr. Frölich haft så mycket större skäl till sin -yttrade opinion, som i öfverensstämmelse dermed mål flera gånger förut blifvit behandlade under denna riksdag. Hvad sjelfva saken angår, så anhåller jag om bifall på betänk. ; tv jag anser motionen icke vara grundlagsenlig. För det första stadgar 81 §:n Reg.Fm, att frågor om grundlagsförändringar icke få i RiksSttns plena väckas, och för det andra, då R. St. redan antagit ett förslag tili grundlagsändring att hvila till nästa riksdag, så måste det vaia högst inconseqvent, om samma Ständer nu beslutade en åtgärd, hvilken åsyftade ett indirect upphäfvande af del beslut, sorn förut blifvit fattadl; ty att anhålla det K.
Ett löfte i den riktningen gifva hans slutord: » Må vi också fä en teater, där man kan rysa åt det rysligaste, le åt det löjliga, leka med leksaker, där man kan få se allt och icke såras, om man får se, hvad som hittills varit doldt bakom teologiska och estetiska förlåter; äfven om gamla konvenanslagar skola brytas, må vi få en fri teater, där man har frihet till allt, utom att sakna talang och vara hycklare eller dumbom ». Mot uppsatsen om qvinnans underlägsenhet under man-nen ställer sig som en slags mot vigt dramastycket Fordrings-egare, där qvinnan blir rådande öfver två män och utmärglar dem båda. Som ett återslag mot fru Agrells våldsamma filippiker mot de » otäcka karlarne » kom Strindberg med » Fadern » och följande inlägg i denna evinnerliga » qvinno-fråga ». Kan det icke nu vara tid på, att räkningarne qvit-tas mot hvarandra och att detta literära äktenskapsgnabb mellan båda könen upphör! När allt kommer omkring, liar nog qvinnan sin styrka lika fullt som mannen, och mannen sin svaghet lika fullt som qvinnan, — om än styrka och svaghet hos dem båda hafva betydligt olika art och skaplynne. Cognitus.Korporal Mollbergs mor eller hvarför Mollberg fbr till Amsterdam. I den till 8i8tlidne jul åtkomna kalendern » Polstjernan » har hr Johan Flodmark lemnat en intressant och lifligt sktifven utredning angående hvem i verkligheten den person var, h vil ken, framförd af Bellmans mästerhand, under namn af Mollberg fått en beståndande plats i skaldens odödliga bildgalleri. Hr Flodmark nämner, att en Thomas Lundberg, hvilken 1812 inrättat ett tröj-vlfveri å söder (hvilket väfveri sedan Bellmans Lorentz Mollberg öfvertog och skötte, tills lyckans vidrighet tvang honom att gå i kronans tjenst som ryttare) varit » fader eller möjligen farbroder » till bemälte Lorentz Mollbergs moder, skräddaren Lorentz Mollbergs, d. B., hustru, född Katharina Lundberg.