Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förr kunde sådana mål af Landshöfdinge-Embetet upptagas och afdömas. Detta blef vid sistlidne Riksdag ändradt, utan annat synbarligt skäl, än möjligheten och händelsen af Landshöfdinge-sätets nog stora afstånd från den anklagades hemvist. Landshöfdingen har dock ännu rätt, att , till svaromål för en mindre vigtig förseelse, kalla en Kronobetjent, en Gästgifvare eller Skjutsbonde till personlig idstäHeise vid Lands-Cancelliet. I förstnämde afseende skulle en med svarandens större besvär förenad skyndsammare expedition, måhända kraftigare än något annat medel, bidraga att minska antalet af lönnkrogar på landet, dessa källor till sedeslöshet, oordningar och föfspillning af timlig välfärd. Utskottens Afdelning har samvetsgrannt tagit denna vigtiga omständighet i öfvervägande, då den tillstyrkt, att åtal för oloflig bränvinsförsäljning på landet måtte äfven hos Landshöfdinge-Embetet göras anhängigt. Utskottens majoritet in pleno har, genom votering, förkastat denna tillstyrkan, med hufvudsakligt bibehållande af förra redac.- tionen utaf ifrågavarande §. Saken beror nu af Rikets Höglofl. Ständers slutliga bedömande, hvilket jag önskar måtte blifva enligt med hvad den äldre Författningen före i83o, i nämnde punkt, föreskiifver af Herr Tottie'. ”Af alla öfverträdelser emot emanerade BränvinsFörfattningar, har ingen förorsakat och åstadkommit så många laster och Bev.-j Lagsamt jlllm. Besa.- och Oecon.- Utsks Utlåtande iVbo 8.
S användbart, vare egaren oförhindrad att kött och hud använda, dock att köttet icke får från stället afTöras utan att vara insaltadt, och att huden, sedan den blifvit kalkad, till garfveribehandling allemnas ; och vare egaren derjemte berättigad, att, med vilkor, som här nedan stadgas, af allmänna medel njuta ersättning till hälften af det värde, hvartill kreaturet af behöriga värderingsman blifvit uppskattadt. 3:o. Behörige värderingsman äro.- Socknenämndens ordförande, eller, i händelse af hans förfall, någon annan af honom utsedd ledamot af nämnden, den i orten anställde, eller för tillfället der tjenstgörande djurläkaren, samt en af Konungens Befallningshafvande bland församlingens medlemmar utsedd person. 4:o. Vill egaren njuta ersättning, som i 2:dra punkten sägs, göre då om sjuknadt kreatur skyndsam anmälan hos vederbörande värderingsman; och åligge det desse att utan dröjsmål sig till stället begifva, för att om kreaturens värde och afslagtning meddela skriftligt intyg. 5:o. Äro värderingsman förhindrade att så skyndsamt, som erfordras, sig inställa, må egaren icke destomindre slagta det sjuka kreaturet, och vare ändå berättigad till ersättning, derest värderingsmännen, vid sedermera skeende besigtning och värdering, intyga, att slagtniugen skett så tidigt, som i 2:dra punkten sagdt är. Så snart intyg af den beskaffenhet, som i föregående punkter sägs, af egaren till det slagtade kreaturet hos Konungens Befallningshafvande företes, låte Befallningshafvanden till honom utbetala den ersättning, hvartill han finnes vara berättigad. 7:o. Djurläkaren vare förbunden, att, inom det af Konungens Befallningshafvande honom anvisade område, visitationer, så ofta ske kan, anställa, för att utröna om sjukt kreatur förefinnes. Finnes sjukt kreatur, låte egaren, om han gör anspråk på ersättning., genast tillkalla de personer, sorn. för behörig värdering erfordras, och gånge sedan sorn förut sagdt är. 8:o
Varutransporten emellan Åhus och staden sker 13 medelst pråmar, tillhörige ett bolag, som äfven för pråmarnes bogserande oell passagerares förskaffande låtit bygga en för segelleden lämpad ångbåt. Stadens inkomster af tolag, hamnoch bropenningar, barlast, mätareoch vågpenningar hafva under senare åren stigit, så att de för sistlidet år utgjorde i tolag 2,489 R:dr 20 sk. 3 rst och öfrige inkomster 10,714 R:dr 19 sk. 4 rst. banko. Stadens handlande tillhörige fartyg bestå af en brigg, fyra skonertar och tre slunar af tillsammans 275/’svåra lästers drägtighet. i lOO O P> Sistlidet år funnos i staden 139 mästare, 180 fabriksoch handtverksgesäller samt omkring 300 lärlingar, lie förstnämnde äro i allmänhet någorlunda välmående och skicklige i deras yrken, men bland dem så väl som i allmänhet af en hvar spörjes klagan öfver de ovanligt högt uppdrifne priserne på lefnadslörnödenhcter, här dyrare än på de Heste andre ställen i riket. Tillämpningen ai handels-, fabriksoch handtverks-ordningarne har beredt fördelar åt mångå näringsidkare. Den till staden lydande jord innehafves, med undantag af betesmarken, af enskilde och brukas som förr i tegskifte; men, som det redan år 1833 började laga skifte emellan staden samt bjarne Näsby och Nosaby numera blifvit i afseende på rågångarne skifteslagen emellan afslutadt, fortgår samma skifte inom nämnde byar, så att de nya skiftena snart nog lära komma att få tagas i bruk och derigenom kommer dessa byars välmåga att betydligen ökas. Jordvärdet har också redan stigit och fortfar allt jemt i stigande.
Jag utbeder således ett rum i dagens protocoll tor följande; Vid Herr Friherrens anförande om Minietérens underlåtenhet att bidraga till en förändrad representation, yttrar Herr Friherren, såsom ett bevis på Ministérens veiksamtna mot. arbetande af all äadring i den nuvarande, ”ert den af 1809 års Lcigfnflars angi fm och fedan af Stånderne 18 r2, 18 »5 och 18/8 öfverklagadt briken å Statt(hjka uppgifter, för Rik fens Ständer vavit ett oöfvervinneligt hinder, att fjelfve em kunna företaga något i denna väg,” och derefter frågar Herr Friherren, har ml SRntfiben ännu satt sig i tillfälle, att uppfylla Riksens Ständers behof och. redan för så lång tid sedan härutinnan yttrade önskan. ”Hos en representant, som tagit kännedom af Konungens Berättelse pä RiksSalen, som äfven sjelf, såsom enskild person, lagt hand vid delar af det arbete, hvarom han anmärker, var en förebären okunnighet örn de anstalter, styrelsen vidtagit för erhållande af Statistiska uppgifter om, Fäderneslandet, Jag bekänner det, ganska oväntad, Behöfver jag, såsom svar på anmärkarens fråga, anföra, att
Rådet sådant hafva härrört af hufvudsakligen följande omständigheter,' nemligen: att då en Försäkring icke vore artn3t än ett Contract, genom hvilket Försäkringsgifvaren ikläder sig att. på vissa öfverenskomna vilkor hålla Försäkringstagaren skadeslös för den förlust, som genom oförutsedda händelser kunde träffa den sednare, borde, i följd deraf, bägge Contrahenterne äga lika frihet att fordra och att antaga 4:dc B, N:o 173, 174, 137» lJkTi a 8 Juni. antaga de vilkor, hvartill tid och omständigheter kunde föranleda: att som en så beskaffad likhet imellan Staten, såsom Contrnhént, å ena sidan, och den enskilta Försäkringstagaren, å den andra, icke skulle kunna äga rum vid afhandlingar af ifrågavarande egenskap, då Contracter utan tids. förlust, och oftast inom samma timma sorn de föreslås, borde afslutas, och dylika afhandlingar således icke medgåfvo några sådana undersökningar och pröfningar, hvilka fordrade en längre omgång, så måste Contracter afslutas efter den kännedom, som redan vore samlad, oftast blott efter sannolikhet och opinion; hvaremot och då' allt, hvad som förStatens räkning afhandlades, borde vara noga bestämdt och controlleradt, men sådant för alla Försäkringstillfällen icke vore passande, hvarken i afseende på föreskrifters ineddelande, ej eller på controllen å en oväldig verkställighet, trodde Herr Commerce-Rådet sig icke behöfva omständligare ådagalägga olampligheten och vådar» af ett Försäkrings-Verk förStatens räkning, helst, efter livad Herr CommerceRådet utförligt sökt visa, det i Stockholm inrättade Sjö-Assurance Contoir hade uti mer än ett halft århundrade lyckligt fullgjort sina ingångna förbindelser, äfven under så äfventyrliga politiska förhållanden, att Utländske Assuradeui\er dels icke skola vågat teckna, dels fördrat högre premier, äm här i Landet blifvit betalteAf sådana skäl, och då tillika borde i betraktande tagas, att, vid uppkommande tvister i Sverige, För säkrlrgs taga ren hade uti Sjoför säk - Den 2 8 Junt: 13 79 säkrings Öfver-Rätten tillgång till en Domstol, på hvilkens stränga rättvisa ingen Försäkringstagare ännu ägt orsak att klaga, ville Herr Comrnercelfådet förmoda, att de redan inrättade Sjöförsäkrings Contoir i Stockholm och Götheborg, jemte den rättighet hvarje enskilt agde att ingå i SjöförSäkrings-ConttaCter, icke skulle lemna någon grundad anledning för det yrkade behofvet af ett Stats Sjöförsäkrings-Verk.
För Tullverkets förvaltning är en till sådana ändamål disponibel tillgång af stor vigt och nödvändighet; och om fondens belopp år 1813 icke öfversteg det dermed afsedda behof, måste anslags-summan än mindre öfverskrida behofvet nu då kustbevakningspersonalen är flerdubbelt ökad, under det att lönevillkoren på Stat för en stor del af de vid Tullverket tjenande fortfara att vara för en tarflig bergning ytterst knappt beräknade. Vid sådant förhållande vågar General-Tull-Styrelsen föreställa sig, det Eder Kongl. Maj:ts höga afsigt ingalunda varit att, med väsendtlig inskränkning af tillfället för Styrelsen att efter förtjenst belöna och uppmuntra underlydande, och med upphäfvande således i hufvudsaklig mån af de ursprungliga föreskrifterna, anvisa omförmälue Extra Rese-inspektors-arfvoden att ovillkor/igen utgå af Extra medlen. Endast i 2:ne fall kan, såsom GeneralTull-Styrelsen uppfattat stadgandet i 183G års Kongl, bref, fråga om berörde arfvodens anordnande å Extra medlen uppstå; l:o om, derigenom att de kuranta utgifts-behofven under året varit inskränkta till ringare belopp, ”besparingar å anslaget uppkomma,” utan att den vanliga gratifikations-fonden vid årets slut behöfver afkortas, — hvilka besparingar då lika gerna, som de på andra anslagstitlar vid Tullverket uppkommande, kunna för berörde, arfvoden användas, helst det äfven för Stats-Cassan i sådant fall synes likgiltigt, ehvad de återstående behållningarne få åtnjutas under den ena eller andra af dessa titlar; 2:o om besparingar å öfriga Stats-anslag icke uppstå till det belopp som ifrågavarande arfvoden utgöra, —■ i hvilket fall en mot bristen svarande summa nödvändigt måste från Extra medels-anslaget utgå. — Derest General-Tull-Styrelsens nu uttryckta åsigt af Eder Kongl. Maj: t i Nåder godkännes, hvarom Styrelsen hyser desto säkrare förhoppning, sorn Eder Kongl. 3Vlaj:t i Dess Nådiga bref den 2 November 1838 förklarat den då tillförordnade
Direction att för sammanhangets skull något uppehålla sig vid denna del af ämnet. Om, såsom Revisorerne synas åsyfta, Allmänna Magazins-Inrättningen skulle, medelst spannmåls-uppbandlingar, i orubbad fortsättning verka på spannmålsprisens upprätthållande, vore vilkoren derföre en ständigt disponibel fond och utvägar till spannmålslagréns successiva omsättning. För tillfället är cj af nöden att granska ett sådant system eller beräkna dess inflytelse på andra näringsgrenar och kostnaderne för sjelfva verkställigheten m. m. Direction har endast velat i förbigående omnämna de medel, genom hvilka en sålunda beskaffad och i sina följder för det Allmänna, sannolikt skadlig Inrättning, synes kunnat existera, för att i motsatsen framställa Inrättningen sådan den är och måste blifva efter vidden af dess pen» liingetillgångar och verksamhet. När Inrättningens ena liufvudföremål uppfylles, att undsätta nödstälda Provincer Revisorers Berättelse. 965 •med spannmål, har sådant gemenligen skett på bekostnad af contanta fonden, emedan under flere på hvarandra följande års missväxter , oell deraf uppkommen nöd, undsättningarne måst meddelas på credit och i många år blifvit hos Allmogen innestående, derom Inrättningens än egande bety dl ige fordringar bära vedermäle. Derigenom har naturligtvis fonden blifvit fästad, och för de årliga upphandlingarne icke att tillgå. Det är obestridligt, att ett sådant förhållande någon gång skulle inträffa vid förvaltningen af en Inrättning, som till sina operationer endast egde att tillita inskränkta anslag. Att Inrättningen vid skördens början sistlidet år hade uppnått så tillsägandes måttet af dess overksamhet, i hänseende till spannmålsliandeln, är visserligen att beklaga, men utom det att otillräckligheten af Inrättningens rörelse-capital, för så stora och omfattande ändamål, i sig sjelf skulle leda till denna påföljd, har Direction icke kunnat förhindra, att Inrättningens medel, under de sednare åren, blifvit använde efter då varande behof, och följakteligen till nytta i den tid, sorn nu är förfluten. Af dessa skäl tror
Hvad kan då vara naturligare än att den, som innerligen älskar sin vetenskap, med utmärkt glädje ser Eder intaga ett hedersställe, till hvilket förtjenst allena banat Eder vägen". Dagen förut hade Scheele aflagt uti Collegium medicum apotekare-examen inför en talrik samling åhörare, och erhållit öppen fullmakt att vara apotekare i Köping. "Mera till betygande af sitt fullkomliga nöje och tillgifvenhet för Herr Scheele, samt i förhoppning om dess nyttiga biträde vid Pharmacopeens förbättrande efter vere facta et probata, än att dymedelst åstadkomma någon besparing för Herr Scheele" eftergaf Kongl. Collegium alla vanliga kostnader och afgifter. Då Bergman samma år nedlade presidiet i akademien satte han i verket en i akademien länge närd önskan att bevilja Scheele en årlig pension af 100 Riksdaler till uppmuntran och understöd vid hans kemiska undersökningar, ett understöd som årligen utgick från akademien ända till Scheeles död. Scheele kunde nu motse en lugnare och mindre bekymmersam framtid. Men ännu i sin bästa ålder, mot slutet af 1775, angreps han, som förut aldrig varit sjuk, af höftvärk och gikt. Det oaktadt fortsatte han sina forskningar. Ännu i februari 1786 inlemnade han sin afhandling om galläplesyran till Vetenskapsakademien. Samma månad insjuknade han. Den 21 maj 1786 kl. half 12 afled han i lugn och stillhet. Dödsorsaken uppgifves hafva varit lungsot. Två dagar förut hade han satt i verket sitt länge tillämnade äktenskap med sin företrädares enka, som han derigenom gjorde till laglig egarinna af sin egendom.3 I Köpings kyrka uppsattes 1827, på bekostnad af apotekaresocieteten, på en af pelarne längst fram i koret ett monument öfver den man, som gjort Köping till en äfven i utlandet känd stad. Kongl. Vetenskapsakademien slog 1790 öfver honom en minnespenning, som på framsidan föreställer Scheeles porträtt och på baksidan af bildar försöket med förbränning i eldsluft. Inskriptionen lyder: Ingenio stat sine morte decus. I afskärningen läses:
Stats-Verkets vid 1828 års slut återstående Capital-Skuld för 1808 års krigskostnader m. m., utgörande, sedan jemväl en från detta Verk den sista sista December 1828 lefvererad Summa stor R:dr 10,740: 27. 5., som inlluiit i afräkning å Tackjerns-Bergslagernes Lån, blifvit a Stats-Skuldsbcloppet afförd, R:dr 4>4OI>4^rj: i3. 2., Ivar under den 21 förlidne Junii, ■vid sammanträde emellan Bankens och Riksgälds-Contoirets Fullmäglige, blifvit liqviderad, på sätt Rikets Ständer genom Banco-Reglementet stadgat, nemligen, att Banken fått emottaga contant R:dr 1,482: 18. 2., samt för återstoden R:dr 4>400>000 erhållit förskrifningar af Riksgälds-Contoiret, ställda till Banken eiler Ordres, 44° till antalet, hvardera å 10,000 Rtdr, i enlighet med det formnlaire som af Rikets Ständer blifvit fastställdt. Derjemte har den Summa af R:dr 10,079: 12. 5., sorn från Statsverket vid 1829 års slut lefvcrcrades till Banken, och nämnde år hade influtit i afräkning på Tackjerns-Bergslagernes Lån, blifvit till RiksgäldsContoirets disposition efter föreskrift och emot behörigt qvitto öfverlåten. Oell som, enligt Rikets Ständers beslut, de inbetalningar, hvilka i liqvid för dessa Lånbiträden ytterligare till flyta Stats-Verket, ej skola lill Banken, ulan omedelbart till Riksgälds-Contoiret aflemnas, så hafva Banco-Fullmägtige, uti Skrifvelse till Stats-Contoiret, derom för framtiden gjort erinran. Spannmåls - Creditivet. Genom underdånig
Grufve-kassemedlen, öfver hvilkas förvaltning årlig redogörelse skall, före slutet af April månad, af Bergmästaren insändas till Bergs-öfverstyrelsen, komma hädanefter, såsom hittills, att hufvudsakligen användas till de grufvors understöd, vid påkommande behof, hvarifrån malmören blifvit till fonden behörigen inbetaide; men delning af den gemensamma grufvekassan, likasom uttagning af de medel, någon viss grufva tillskjutit, må icke i något fall tillåtas. § 62. De böter, som enligt denna stadga varda ådömde, fördelas till treskiftes på det sätt, att £:del tillfaller åklagaren, J:del Oss och Kronan, hvars rätt likväl grufve-kassan, der sådan finnes, må tillgodonjuta, samt J:del församlingens fattige; skolande böterne utgå af den sakfälldes egendom, så långt den räcker, och vid bristande tillgång förvandlas till fängelse med tjenligt arbete, på sätt att emot böter af 10 R:dr svara 7 dagar, från 10 t. o. m. 25 R:dr 14 25 — 50 — 21 — _ 50 — 100 — 30 100 — 150 — 45 150 — 200 — 60 dagar, eiler två månader o. s. v., ända till ett år, som är den högsta fängelsetid, hvartill någon, i brist af tillgång till böter, må dömas. Har någon del af böterna utgått, förvandlas återstoden i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 26 Oktober 1820. 36 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. § 63. Allraänne åklagare åligger att, på vederbörande Bergs-tjenstemäns anmälan, för öfverträdelser af denna stadga utföra åtal efter de upplysningar, som dem af nämnde tjenstemän meddelas. § 64. Denna Vår Nådiga Stadga skall träda i verkställighet den 1 November 1855, då och de hittills gällande Författningarne i ämnet komma att till kraft och verkan förfalla. Kongl. Maj:is Nåd.
Ropades Ja: men Grefwe ölorneiZ, ^äolk Qäralf, inwände, att han ^o8 Den ir Januartt. han ej kunde förstä huru Ridderssaxet och Adeln kunde afgöra den ena saken och löta den andra hwila. Grefwe von ^gntiogxh^usc-n och Grefwe Os I» 6aeo'iL sägo deremot intet hinder. Grefwe klöEr fortfor, att BondeStändtt i det ».pplästa Memorialet yttrat sin önstrn, ak! Konungen fjellmatte belöna betz Secreterare. Samma frägo for? kom me äfw-m i Snus» Utssotttls Beiänkande. Om Riddcrssupek och -9l» Lein bttöHo detta Betänkande, blenve u> Bonde» SländetS yttrade veston i och med ket lamma afflogen, vä) hwartil! tjmade dä att Memorialer hw>- lade pä bordel. Grefwe kdc l-, Lsräis ermdrade akt rörande de 4 Ständens Secreterare, more ber i Riksdags» ordningen stadgadk akt de af Statö-meblen sku'le betalas. Herr Grefwe» och Lair-tMarfkake» r°r< winde att StalswffotterS Betänkande u första gängen b!'fw>t uppläst Grefwe vo» l^mm^Kmisen förklarade alt tvid sädant förhållande hade han ingenlmg emot att äfwen Betänkandet till afgörande mätte hwitå. Flere hördes häruti instämma Herr Grefwe» oct) LandrMaifkalken gjorde proposikivn att ä-wen Skaks-Utffotttts Betänkande stullr hwila pä Bordet Bifölls. Ju - Den n Januarii. 709 Justerades Maude twenne m.derdämga skrifweijer lill Kongl. Majit. Stormägtigste Alkernädigste Konung!
Lag-Comiteen hade fortsatt sitt arbete med Criminal-Lagen; och som Kongl. Majit ansett nyttigt, om likhet i grundsatser kunde vinnas i de förenade Rikenas brottmålslagar; så lmde Comiteen, enligt Kongl. Majlis Nådiga förordnande, i såBih. till R. St. Prot. 183/f.. 7 Sami. 1 Afd. t if.de Häftet. s Lag-Utskottets Utlåtande No St. dant afseende härstädes haft sammanträden oell öfverläggningar med Ledamöter af Norrska Lag-Comiteen. Svenska Lag-Comiteen hade derefter, är i83i, i underdånighet öfverlemuat förslag till allmän Criminal-Lag, indelad i två balkar, straffbalk och rättegångsbalk, samt år 1-832 inkommit med motiverne dertill. I likhet mnl hvad som förordnades om förslaget till Civil Lag, hade Kongl. Majit i Nåder befallt att förslaget till Criminal-Lag, med dess motiver, skulle lill trycket befordras och allmängöras, med frihet för hvar och en, att inom >832 års slut med anmärkningar dervid inkomma, samt med skyldighet för begge Universitetens Juridiska faculteter och Philosophiac-Professorer att öfver förslaget sig yttra. — De i anledning häraf inkomne anmärkningar hade blifvit Lag-Comiteen tillställde, med föreskrift, att inom sistlidet års slut deröfver afgifva utlåtande, hvilket ock den 28 sisll. Dec. lill Kongl. Maj:t inkommit; och hade Kongl. Majit, under den 25 sisth Januarii i Nåder tillåtit, att samma yttrande, innefattande några jemkningar i förra förslaget, finge tryckas och, såsom tillförene skett med sjelfva förslaget, utdelas. — Nu, ehuru det nyss ankomna förslaget lill allmän CriminalLag icke möjligen kunnat i Högsta Domstolen undergå granskning, och lika hinder således för det närvarande sorn vid sista Riksdag, förekommer emot detta förslags öfverlemnande, jemte förslaget till Civil Lag, till Rikets Ständer, ville Kongl.
1887 nödige och rätt gagnelige Fabriker och Manufacturer koranio sluteligen att sakna det understöd, som de borde äga rätt att påräkna, och hvartill Hankens ofvanberörde bidrag egenteligen äro ämnade. Vidkommande nu anmärkningen, att deri föreslagne Edgång, som Commerce-Collegium skulle aga rättighet, att, vid uppkommen förmodan om origiig tillverknings-uppgift, ålägga Fabrikanten, borde undvikas i frågor af denne beskaffenhet; så, enär ett rätt utdelande och användande af Manufactur-Discont-Fondens medel, heror på till-verknitvgsuppgifternes rigtigbet , och erfarenheten visat, att den, såsom grund för Unens meddelande, föreskrifne uppgift af Hall-Rätterne öfver deri stemplade tillverkningens belopp och värde, icke altid varit pal itel Ig, har Utskotet, för att, så vidt rnöjeligt är., vinna någon närmare Controll härutinnan, föreslagit nämnde Edgång. Att, såsom erinradt blifvit, den, som kunnat göra en oredlig uppgift, också vöre i stånd att göra en falsk Ed, hvilket en falsk hederskänsla i sådant fall framställde såsom oumgängeligt, medgifves vä ; men med Föislaget om denne Edgång, hvilken hvarje F'abrikant måste, vid förfatiandet af sin uppgift, föreställa sig, såsom honom möjligen drabbande, har Utskottet just sökt förekomma origtiga uppgifter, ty den, som, med kännedom af berörde stadgande, gör en falsk uppgift, är att betrakta lika med ett vittne, so u afgifver origiig berättelse, oagtadt den Ed han derpå kan komma att aflägga; och för det att någon sådan samvetslös menniska möjeligen kan finnas, vöre val icke i888 Stats-TJtskottens Betänianden. skäl att anse denne Ed, mera än vittnes, eller andre, ti l sanningens bestyrkande föreskrifne Eder, olämpeiig eller förkastelig. Sådan Ed är dessutom L allmänhet föresftrifven för alla tillverkare af ostämpelbare varor.
Vi hafva af erfarenheten lärt, och det är naturligt, då man närmare betraktar saken, att vid del (invar. förhållandet, då de båda Statsmakterna blott sällan eller hvart femte år råkas, har en mängd ärenden hopats, vid hvilkas behandling, enligt Representationens åsigt, misstag skett, hvarigenom passionerna retas och ett stridstillslånd uppkommer. Om åter de båda Statsmakterna mötas oftare, enligt min enskilda önskan årligen, så bortfaller détia hopande af göromål och deraf följande klagomål. Rättelserna inträffa oftare, oell derigenom kan en större enhet råda emellan Statsmakterna. Detta anser jag vara hufvudvillkoret för alt Staten skall kunna utveckla sig, såsom den bör, till ett tillstånd af ömsesidigt förtroende och allmän belåtenhet, hvarföre jag också tror, att årliga riksdagar vore de för samhället lyckligaste. Jag måste dock medgifva, alt de, med den tunga form, som blifvit gifven åt vår representation, skulle vara besvär - r>* D c n ao Juni f m. liga och IryekanJe för landet, men alt riksdagarna äfven nu kunde hållas livaitannnt år, det tror jag; ty derigenom mäste deras längd så mycket förkorta», att den fullkomligt uppväger svårigheten att något oftare resa lill riksdagarna. För livar oell en tror jag, alt (lomma af mig sjelf, alt det klefve lättare alt resa lill riksdagen och vistas i hufvudstaden hvartannat år under en lid af 4 & 5 månader, än att uppehålla sig här hvart femte år och under så lång lid slita sig lös från tillsynen öfver sina egendomars skötsel samt andra angelägenheter, att sådant omöjligen utan betydlig uppoffring kan ske, Pä ilen grund tror jag, alt förändringen äfven loide flesta enskilda riksdagsmän klefve fördelaktig, oell att icke någon betydligt större tomhet å Riddarhuset skulle uppkomma, än den, sorn nu visar sig.