Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä detta innefattar en förändring och rubbning uri den redan af Riksens Högloft. Ständer fastställde Stats-l^lerinFen; sä anser Stats utskottet sig wäl icke kunna afwika frän sitt redan stifne utlärande. Men dä Stats-Utffotter icke kan und - Den 2; Mars. e. m. iozz undgå erkänna wärdet af Ve stal, som för en Löne-förbättring för desse Oklrcers - grader blifwit af Friherrarne af kuke och Ca^erkjelks anförde, men Statens narwarande tilständ icke lemnar utwäg til upfyliandet för narwarande af en sadan önskan; sä hemställer Stats-Utssottet, om icke til Kongl. Maj:t i underdånighet matte öfwerlemnas, pä sätt Utskottet i desi förra Betänkande föreslagit, at i den mohn framtida tilgängarne medgifwa, äfwen tildela desse OMcerare en lämpelig Löne-förbärrring, efter hwad Herr TcbutrercrsML föreflagik, at Oivile Löntagare wid Hrmeens Flottas I^8ca6er j Götheborg och Malmö mäge undfä Löne-förbättring lika med deras wederlikar wid ^liiitairL Staterne af dessa Lsca6rer, i proportion af deras innehafwande Löner, anser Stats-Urssorret likaledes bade rättwist och billigt, och fär sädant altsä tilstyrka. Hwad för öfrigt Herr Friherre »k?uke fö> reflagit om inrättande af en Caclen-Corps i Carlscrona, samt at någon witz Tumma mätte anflas til resepenningar för sädans QltiLerare, som Högsta Befälet kan hos Kongl. Main anmäla til utrikes permission til winnande af praQiss kunskap; sä anser Utssottet dessa ämnen wara af sädan beskaffenhet, at de tilhöra Kongl.
M.s öfrige rådgifvare icke gått mera på djupet med saken, och dermed ådagalagt någon omtanka för både Konungens och 78 Den 30 November f. m. landels bästa; men det lärer vara ett temligen verldsbekant fenomen, att raan åtminstone vid de flesta tillfällen oell beklagligen i alla länder lemnar sympatierna för folket der nere qvar, när man stiger upp till taburetten. Jag ber huset om ursäkt att så länge hafva satt deras godhetsfulla uppmärksamhet på prof, men jag skall bjuda till att vid kommande tillfällen godtgöra det genom min tystlåtenhet, då jag, för sådant fall att jag finner ett förslag stå i strid med mina åsigter, skall spara Ståndet att höra min opinion och taga min tiliflygt lill voteringssedeln, hvilken jag, såsom en beqvämare utväg både för Ståndet som hörer och för mig som talar, ämnar att så flitigt som möjligt begagna. Jag måste nu träda in på 4:de hufvudtitelns område. Jag gör det icke utan ett visst obehag; men, mine Hrr! pligten får i sådant fall taga ut sin rätt framför konsiderationerne. Såsom utgångspunkt utber jag mig att få yttra den åsigten, att Krigsadministrationens vuer under den framfarna tiden af ^ sekel hafva, såsom det vill synas mig, helt och hållet inskränkt sig inom den stora och med skäl beryktade Europeiska fältherrens förtröstan på sig sjelf, på sin erfarenhet, på de tacksamhetsförbindelser hvaruti särdeles den öfvermäktige grannstatens styresmän stodo till honom, på dess å en vidsträcktare politisk öfversigt i afseende å den tid han möjligen och med framgång synes trott sig haft i sina händer grundade blick äfven in uti den kommande. Då jag har sagt detta, mine Hrr! så uppkommer för mig ett åliggande att åtminstone i korta drag teckna de grunder hvarpå jag stödjer mig. Mine Hrr! man begär här riksdag från riksdag, än hit och än dit ökade anslag för befästningar och deras bestyckningar, der ändamålet understundom visar sig tvifvelaktigt, och föga rigtadt mot något öfverhängande behof.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 Mars 1854, kl. 4 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-kontorets ersättande för förskottsvis utgifva medel, dels såsom understöd utan åter betalningsskyldighet och dels såsom län till de af eldsvåda hemsökta invånarne på ön S:t Barthelemy. CRgds Afd.) Af högstberörde, till Rikets nu församlade .Ständer aflåtna och af samtliga Riks-Stånden till Stats-Ulskoltet remitterade nådiga Proposition, (införd under N:o 28 i l:sta samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller) har Utskottet inhemtat: att sedan en betydlig del af staden Gustavia, genom inträffad eldsvåda den 2 Mars 1852 blifvit lagd i aska samt många af dess invånare dervid förlorat all sin egendom och blifvit husville, hade Kongl. Majit, i betraktande af denna i många afseenden vanlottade och hjelplösa kolonis beklagansvärda belägenhet, funnit oundvikligen nödigt, att, till afhjelpande af de mest trängande behofven tor de i följd af branden nödlidande, anvisa en summa, motsvarande, efter kurs, 1,000 pund sterling, att af Guvernören på ön, i samråd « Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 60. med den efter branden nedsatta nödhjelps-kommitté, för omförmälda ändamål användas; hvarjemte Kongl. Majit, för att underlätta återuppbyggandet af den nedbrända stadsdelen samt till förekommande af handlandes och industri-idkares utflyttning till andra orter, beviljat ett ränlefritt förskott af 10,000 Spanska daler, att af stadens undsättnings-kommillé till byggnadslån disponeras; men detta understöd hade icke kunnat begagnas, emedan stadens invånare icke velat ikläda sig den, såsom vilkor derför, föreskrilna gemensamma ansvarighet.
Der uppgifvas två sådana fall, det ena: att gerningsmannen insåg att döden lika lätt som en blott kroppsskada kunde af gerningen uppkomma, och del för honom var likgiltigt, hvilkendera påföljden inträffade; det andra, att gerningsmannen, om han äfven egentligen åsyftade endast den mindre straffbara följden, likväl föreställde sig den svårare, såsom lika sannolik och, sådant oaktadt, företog gerningen. Men då i begge fallen gerningen mäste anses vara begången under klart medvetande, att den andres död kunde derigenom tillskyndas, följer väl deraf, att, när döden inträffade, dess åstadkommande äfven bör antagas hafva legat uti ger Bih. till fl. St. Majus Nåd. Proposition .Ms 39. ningsmannens uppsåt. När, i dråpmål, uppsåtet att döda skall anses vara för handen, är en fråga, hvars utredning icke egentligen vidkommer lagstiftningen. Dess besvarande beror fastmer pä Domarens pröfning och af undervisningen. Åt doktrinens behandling kan den anförtros med mindre äfventyr, än de flera svårigheter, som af 2 <§:s innehåll föranledas. Då följaktligen skäl saknas, att frän begreppet af dråp utesluta uppsåtet att döda och detta uppsåt af enahanda grunder, sorn vid 1 § blifvit anförda,-jemväl bör här utmärkas på sätt, som skett i Lag-beredningens förslag 17 Kap. 4 §, samt samma §:s redaktion äfven i öfrigt eger onekligt företräde, hemställes, alt ifrågavarande 3 § må helt och hållet utbytas mot den nämnda, efter den jemkning, som i afseende å straffbestämmelserna är af nöden. Paragrafen komme då att lyda, som följer : Hvar som, med uppsåt att döda, men af hastigt mod, beröfvar annan lifvel, dömes, för dråp till straffarbete på lifstid. Var g er ning smannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synner lig misshandel, af den drapne till vrede retad; då må straffarbete inskränkas till en tid från och med sex till och med tio år.
Då 2ine Stånd, sorn vi hört af Utskottets Betänkande, redan fattat sitt beslut, och afslagit Motionen, tror jag ej, att Ridderskapet och Ädela uti en sadan fråga kan göra hagon inbjudning. Herr von Hartmansdorff : Jag tror, att detta skäl så mycket mindre bör gälla, som jag kart anföra ett exempel, då 3 Stånd hade fattat deras beslut, och ändå, efter gjord inbjudning, förenade sig med Ridderskapet och Adeln. Hårr Grefven och handl-Marskalken yttrade, att då Ridderskapet och Adeln vid flere tillfällen under denna Riksdag, ehuru ett eller flera RiksSiårid redan afgjort en fråga, likväl derutinnan till de öfrige RiksStånden afiåtit in~ Den 2o Öcto&er f, m. bjudning, att uti Ridderskapet* och Adelns be» slut instämma, och en slik åtgärd icke eller syntes strida mot Formen, ansåg Herr LandtMarg skalken, i anledning af Herr von Hartmansdorff* derom gjorde begäran, sig böra hemställa, oro Ridderskapet och Adeln önskade, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att uti enahanda beslut, i afseende på Revision af LästafgiftsFonden* förvaltning, med Ridderskapet och Adeln sig förena. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning af L<agUtskottets den 29 sistlidne September under N.o 196 afgifne, samt den 15 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående mildring i StrafFLagarne ; fann Ridderskapet och Adeln att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne.
Vid fådana omständigheter och då Nationens kärlek och vördnadsfull tillgifvenhet för Hennes Kongl, Höghet synes fordra, att Riksens Ständer, med kännedom af behofvet, ej lemna det oafhulpet, får Stats-Utskottet föreslå, att Riksens Ständer måtte bevilja en tillökning af 12,000 R;d uti Hennes Kongl. Höghets Hof-Stats-Sumina från och med början af nästa år. Hetta « Den 38 Juni'. 120~p Detta allt hem3tälles dock vördsamt Riksens Md glofl. Ständers ompröfvaride. Stockholm den 86 Juni 181 5- På Hdglofl. Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Géer. På Vällofliga BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fred. Landberg. På Högvörd. Prest-' Ståndets Ledamöters vägnar Gastaf Murray. På Hedervärda Bonde** Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. *1 C, Ti edel lus. Uppläst hos samtliga lUks-Staridén d, 28 Jdnh Vördsamt Memorial? Ge fer.om ankomne Remisser har Riksens Ständer» Särskildta Utskott undfått del af de Memorial som blifvit ingifne till Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Grefvé M. Ankarsvärd, Herr P. Tham och Herr C. G. Bergenstråle; till Högvördiga Prcst-Ståndet af Herr Lector P. Arenander, och till Wallof!. Borgare Ståndet af Herr Commerce-Radet JKrull* förande nödvändigheten - i3<Jo Den «8 Juni. heten af kraftiga Författningar, dels till afskaf; fande af Guld och Silfver på Civiloch Milita;?* Uniformer, och dels till hämmande af yppig!* ,' och öfverflöd i allmänhet.
Det är nödvändigt för att vinna större samverkan mellan regering och folk och på det att ärenderne måtte få en lugn och jemn behandling, hvilket ej kan ske nu, då hvarje riksdag betecknar en fullständig ryckning i hela statsmachineriet, som är allt utom helsosam. Mot antagande af förslaget har man här särskildt och i första rummet fästat sig vid omöjligheten för Stats-Utsk:t att under 4 månader kunna medhinna sitt arbete. Då en föregående talare, såsom skäl för afslag å förslaget, framställt sin erfarenhet om arbetssättet i Stats-Utsk:t, må det äfven tillåtas mig att åberopa min erfarenhet om Stats-Utsk:ts göromål. För att bedömma en fråga af så rent praktisk natur, måste man taga erfarenheten till hjelp och göra afseende på den tid, som åtgått till ärendenas behandling inom Stats-Utsk:t. Jag vill i detta afseende endast gå tillaka till 1847 års riksdag, 378 Den 6 December e. m. som började den 15 November. Ärendernas behandling i Utsk:t kan icke antagas halva börjat förrän i medlet af Januari 1848; men icke desto mindre var både den ordinarie och extra statsregleringen färdig den 14 April. Att dock ej riksdagen lika skyndsamt afgjorde statsreglerings-frågorna, som Stats-Utsk:t, hade emellertid sin orsak uti då gällande stadgande för behandlandet af dessa frågor. Utsk:ts Utlåtrn skulle nemi. vid första behandlingen antingen bifallas eller återremitteras; och då de på återremiss kommo tillbaka till Utsk:t, måste en omväg göras och nya Ullåtm insändas till Stånden, vanligen med bibehållande af samma åsigter, men likväl förorsakande en ungefär dylik diskussion med den, då Betänk:t första gången förevar. Påtagligen hade statsregleringen varit slutad redan i Maj, om icke denna bestämmelse hade förefunnits. Detta var dock sista riksdagen, vid hvilken en sådan handläggning af frågorna förekom. Om vi nu vända oss till föreliggande förslag, finna vi att enligt detsamma skall riksdagen börjas den 15 Januari, motionstiden upphör 10 dagar derefter, 3 dagar åtgå sedermera till skriftligt afgifvande af yttranden, som en ståndsledamot vill skola medfölja en motion till Utsk.
Hvad är orsaken, att denna skådespelerska, som gaf så godt hopp om sig så länge hon var anstäld vid Nya teatern, tyckes svika det hoppet, sedan hon kommit till den kungliga? Jo, svara somliga, det kommer sig deraf, att hon nu finner sig i en helt annan omgifning än der borta på Blasiiholmen; nu är hon bland verkliga konstnärer, och dä märkas bristerna. Andra säga: Så länge fru Dorsch-Bosin uppträdde hos hrr Josephson &amp; Holmqvist, tilläts hon icke krångla på scenen och hon släptes ej heller fram förr än hr Josephson fått henne riktigt dresserad. Jag låter de två omdömena stå här utan försök till utläggning. Det kan ju hända, att de bägge innehålla något sant, fastän det senare sannolikt är det, vid hvilket man mest bör fasta sig. Visst är, att man också på fru Dorsch-Bosins sätt att spela prinsessan af Bagdad, denna usla roll, och Portia, denna ädla och sköna roll, kan märka saknaden af tillbörlig “ instruktion ". Borde det icke — måste * man ännu en gång spörja — finnas en instruktör, en som fullkomligt förstår sin sak och eger förmåga att göra sina åsigter gällande, hvilken riktigt inöfvar hvarenda scen? Hr Ghristiernsson är icke instruktör, han är regissör eller något som väl närmast motsvarar biträdande intendent, och har han verkligen öfvat in scenerna i “ Köpmannen ", hvilket jag icke känner, så måste han ej hafva • erforderlig myndighet, eller, hvilket ju också är möjligt, ej tillräcklig förmåga. Det vore kanske fördelaktigare att först skaffa en god instruktör och sedan låta måla nya dekorationer. Om Bassanio, Portias brudgum, vore nog mycket att säga, fastän visst icke så mycket som om bruden, men jag måste vara kort, så vida jag skall få vara med i Dagens Krönika. Det är hr Elmlund som återgifver den lefnads-.
De stora män, som vi alla från ungdomen lärt känna såsom segrande på Tysklands, Danmarks, Polens och Rysslands fält, framstå här i en annan dager, kämpande med ordets makt för samma fäderneslands väl. Tidigt kastar väl partisinnet sina skuggor öfver dessa strider; men hvad de derigenom förlora i inre värde, vinna de i yttre lif och intresse.” Motionären frågar i ”Skola dessa skatter vara och förblifva begrafna i glömskan? Och om de skola, om de böra framdragas i ljuset, hvem tillkommer detta närmast, om ej R. o. Ad. sjelf. Om intet Stånd i Riket, kanske knapt någon Statskorporation i annat land, utom England, har så mycket af egna minnen och af egna häfder, så är ock intet annat, så på en gång berättigadt och förpligtadt, att, utan Statens mellankomst, gifva dessa häfder en offentlighet, som kan bära vittne, att man vet värdera hvad förfäderne efterlemnat. Ett och annat försök i denna väg är gjordt i åtskilliga strödda stycken ur Adelns protir förekomma i tryckta aktsamlingar, så äldre som yngre, bland annat i de, som fortfarande utgå från det ”K. Samfundet för ingifvande af handlingar till Skandinaviens historia”, ett Samfund, som, intill Den 4 Oktöfter f. m. 45 sednaste åren, endast med egna tillgångar bestridt en litterär verksamhet, i sitt slag ihärdigare och fruktribare, än nästan något annat; men denna verksamhet har ej kunnat och kan ej, äfven om den skulle blifva ytterligare utvidgad, sträckas utom de allmänt vigtiga, till de för särskildta Stånd egna förhandlingar. En mera speciel!, dock ej för Adeln uteslutande, och mera i ett sammanhang utfördt försök gjordes för flera år tillbaka af en af Ståndets ledamöter, frami. Prof. Cederschöld, som, börjande vid det konstitutionella statsskickets återuplifvande efter Konung Carl XII:s död, utgaf en del Riksdags-prot:r; men dermed stannade företaget, af brist på upmuntraa å någon statsmyndighets eller korporations sida.
Josua sade till Josephs hus, Ephraim och Manasse: Du äst ett mycket folk; och efter du så mycket äst, måste du icke hafva en lott; Utan berget skall höra dig till, der skogen är; der rödj om dig, så blifver det dins lotts ände, när du fördrifver de Cananeer, som jernvagnar hafva och mägtige äro. Och hela menigheten af Israels barn församlade sig i Silo, och der uppsatte de vittnesbördsens tabernakel; och landet var dem undergifvet. Och voro ännu sju slägter af Israels barn, hvilkom deras del icke utskift var. Och Josua sade till Israels barn: Huru länge viljen I vara så late, att I icke gån åstad, och tagen landet in, som Herren edra fäders Gud eder gifvit hafver? Tager eder af hvarjo slägtene tre män, att jag må sända dem, och de stå upp, och gå igenom landet, och beskrifva det efter deras arfvedelar, och komma till mig igen. Skifter landet i sju delar: Juda skall blifva vid sina gränsor sunnanefter; och Josephs hus skall blifva vid sina gränsor nordanefter. Men I, beskrifver de sju delars land, och bärer det hit till mig, så vill jag kasta eder lott för Herranom vårom Gud. Ty Leviterna hafva ingen del ibland eder, utan Herrans Presterskap är deras arfvedel; men Gad och Ruben, och den halfva slägten Manasse, hafva tagit sin del på hinsidon Jordan österut, den Mose Herrans tjenare dem gaf. Då stodo de män upp, och foro åstad; och Josua böd dem, då de gå ville till att beskrifva landet, och sade: Vandrer igenom landet, och beskrifver det, och kommer igen till mig, att jag må kasta eder lott för Herranom i Silo. Så gingo männerna åstad, och drogo landet igenom, och beskrefvo det på en skrift efter städerna i sju delar; och kommo till Josua i lägret igen i Silo. Då kastade Josua lotten öfver dem i Silo för Herranom, och skifte der landet ut ibland Israels barn, hvarjom och enom sin del.
Utskts förslag till införande vid discontverken af fullinagt för rättigheten att lyfta annor mans lån tillstyrker jag så mycket mer, som jag ofta inom Bancodiscontdirectionen och Bancofullmägtige yrkat ett dylikt stadgande, och dess behof blifvit så dyrköpt ådagalagdt genom de bekanta domsluten i målen emellan Malmö låneconlor och vissa dess gäldenärer, för hvilka förre Kamereraren Lindstedt varit ombud. Jag vill endast upplysningsvis nämna, att detta stadgande är infördt vid begge lånecontoren. Men deremot kan jag så mycket mindre godkänna förslaget att förbjuda kamererarne vid samtliga discontverken rättigheten att vara commissionärer, som just sjelfva anledningen, eller en förnyelse af Lindstedts underslef, genom antagande af förutgående, af Utsk. tillstyrkta stadgande klefve undanröjd. Då ett sådant förbud tvärtom skulle icke endast innebära en orättvisa emot närvar, innehafvare af dessa tjenster, utan äfven, efter all den sakkännedom jag under en flerårig befattning med Rikets discontverk ägt tillfälle förvärfva, för Bankens eget interesse medföra stora vådor, så torde det ursäglas mig, om jag något fullständigare söker att utreda frågan. Jag skall således upplaga dep under de särskilda synpunkter, den prbjuder. 1:0 Är förslaget behof 1 jgt för verkets säkerhet? Som förhållandet ar ganska olika vid lånecontoren och Bancodisconten, skall jag särskildt besvara denna fråga för begge kategorierna. a) Vid Lånecontoren. Vid lånecontoren förenar kamereraren med sin öfriga befattning den af verklig cassör för alla inoch utgående verkets medel. Det var till en del genom i commissionsväg af honom sjelf uttagna pcb qvitterade medel, hvilkas afsändande fördröjdes, som Lindstedt kunde dölja sin balance.
11 mindre fullständig och mindre ändamålsenlig, än som med nutidens fordringar på offentlig sjukvård öfverensstämde, till Kongl. Majds pröfning öfverlemnat ett, med begagnande af frän åtskillige för insigter och tjenstemannaduglighet kände läkare infordrade utlåtanden, upprättadt förslag till vinstruktion för läkare vid länslasarett och kurhus». Ofver detta förslag äro Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Lasaretts-direktionerna i de särskilda länen anbefallde att afgifva yttranden, hvarmed likväl hittills endast en del lärer hafva inkommit. Då emellertid berörda förslag endast åsyftar instruktion för läkarne — och dertill blott sådana, som betjena länslasaretterna och kurhusen; men för de ifrågavarande sjukvårdsanstalterna det måste vara af vigt att jemväl den del af deras förvaltning, som är uppdragen åt sysslomännen, ordnas på ett tidsenligt sätt, helst det ligger i sakens natur att eljest till följd af förändrade bestämmelser i den af Sundhets-kollegium yrkade riktning, hvarigenom åt läkaren skulle beredas större inflytande i afseende på anstalternas verksamhet, läkarens befogenhet vid afgörandet af dithörande frågor skulle komma att stå i strid med hvad genom de äldre, numera föråldrade ansedda instruktionerna vore stadgadt, samt enhet och öfverensstämmelse i förvaltningsreglementena alltså komme att saknas, synes det vara nödvändigt, att, på sätt motionären yttrat, i ett sammanhang behandlas hvad till ifrågavarande ämne hörer, och hvartill Utskottet lika med motionären jemväl räknar de förändringar i afseende på sjukvården å lasaretter vid helsobrunnar och dylika anstalter, hvilka icke af de särskilda vilkor, under hvilka dessa välgörenhetsinrättningar må hafva tillkommit och fortfarande ega bestånd, omöjliggöras. Men af enahanda skäl, som ofvan är antydt, anser Utskottet nedsättandet af en Kommitté för detta ärendes behandling mindre lämpligt eller åtminstone obehöfligt, och hemtar för denna mening stöd deraf, att, på sätt förr är nämndt, ett förslag till instruktion för läkare vid de förnämsta af de åsyftade sjukvårdsanstalferna redan kunnat genom Sundhets-kollegii föranstaltande och efter öfriga vederbörandes hörande åstadkommas.
Utaf de Extra Statsregleringen vid 1840—41 ars Riksdag tillhörande utbetalningar, som ännu icke voro verkställda då Fullmäktige afgåfvo sin berättelse 142: 4. 10. 222: 9. 2. 76: 74: — » 5,215: 25. 4. » 51: 18. 1 55: 15. 11. 204: 21. 4, Slals-Ulskollels Memorial, JH 3. 19 till Rikets sednast församlade Ständer, eller den 26 November 1847, hafva derefter, tili och med den 15 i denna månad, följande summor, i öfverensstämmelse med härom meddelade föreskrifter, blifvit ifrån Riksgälds-kontoret reqvirerade och anordnade, nemligen: A) utaf anslaget till fängelsernes ombyggnad och förändrade inredning (Reglementets 51 §) 175,179: 17. i 5 » dito för Ljusne elfs upprensning (§52. 1 mom.) 600: » dito för hamnbyggnaden i Wisby (42 § 3 mom. i 1845 års Regi.) 4,000: » dito för en hamnanläggning vid Åhus (44 § i 1845 års och 52 § 2 mom. i 1848 års Regi. 5,000: » dito till omläggning och förbättring af allmänna landsvägarne i Riket (52 § 5 mom 15 510: 44.
Men om äfven Utskottet förutser, att det väckta förslaget, i den utsträckning, motionären deråt gifvit, icke skall finna något öfvervägande antal försvarare, så skulle dock den mening kunna söka göra sig gällande, alt qvinnan, som fylt 25 år och i laga ordning anmält sig att vara myndig, jemväl borde få vara sin egen giftoman. Utskottet har dock funnit betänkligt att understödja förslaget, äfven sålunda modifieradt. Det redan anförda talar deremot; men Utskottet anser sig dervid äfven böra göra några ytterligare erinringar. Den sparsamhet, den försigtighet hos qvinnan i afseende på egendom, som anfördes såsom skäl för att medgifva henne rätt att vid mognare ålder råda öfver sitt gods och som ansågs motväga den mindre erfarenhet, hon vanligen besitter, kan icke anföras såsom skäl för att lemna henne oinskränkt frihet vid valet af make. Också har giftomannarätten icke ansetts betingad af det omyndighetstillstånd, hvari 1734 års lagstiftare alltid tänkte sig den ogifta qvinnan. Detta visar sig klart deraf, att han först då, när inga skyldemän funnos, uppdrog åt förmyndaren giftomannarättens utöfning. Med enka var åter ett annat förhållande. Hon blef sin egen giftoman på den grund, att hon redan bildat sig en egen familj och sjelf var familjemoder. — I de resolutioner, hvarigenom Kongl. Majit medgifvit qvinna alt vid viss ålder vara myndig, blef också alltid giftomannarätten undantagen. Afven Lag-beredningen har i dess förslag till civil-lag bibehållit denna rätt för myndig qvinna. Och uti den af Konung och Ständer gemensamt beslutade, den 15 8 Lag-Utskottets Betänkande M 15. Juni '1858 utfärdade författning, hvarigenom ogift qvinna, som fyllt 25 år, medgafs rätt att blifva myndig, stadgades uttryckligen, att derigenom «icke gjordes någon förändring uti hvad allmänna lagen om giftomannarätt innehölle».