Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För organiserande af Skjut-skolor är af Kongl. Majit äskadt ett årligt anslag af 9,000 R:dr. Med hänvisande till de uti Departements-Chefens betänkande (sid. 95 och 96) utvecklade grunder för denna organisation, får Utskottet, enär inrättandet al dylika anstalter för bibringande af praktisk undervisning i skjutkonsten mäste anses numera utgöra en vigtig del af krigsmanna-bildningen, tillstyrka, att Rikets Ständer må för ifrågavarande ändamål anvisa ett anslag af 9,000 R:dr R:mt årligen. 39:o. Vidare har Kongl. Majit för organiserande af ridskolor begärt ett årligt anslag af 25,000 Ridr, med rättighet att få använda första årets belopp dels lill uppförande af en för den iJHämnade ridskolan vid Strömsholm behöflig stallbyggnad, dels till anskaffande af de för nämnde skolor erforderliga sadlar, betseltyg och öfriga inventarier. Ändamålet med dessa skolor är, enligt hvad Deparlements-chefen uti sitt betänkande (sid. 96 och 97) anfört, att det vid Kavalleriet och Artilleriet äfvensom vid General-staben inträdande befäl må erhålla tillfälle att förvärfva nödig färdighet i lidkonsten, samt passande elever, som visa sig dertill ega särskild fallenhet och håg, kunna utbildas till beridare och stallmästare vid regementena, i hvilket afseende, efter ett af utsedde kommitterade afgifvet underdånigt förslag, tvänne årliga ridskolor borde inrättas, den ena vid Strömsholm och den andra i Malmö, med beräknad kostnad, för den förre till 11,872 R:dr och för den sednare till 13,128 Ridr årligen; hvarförutan för en gång, erfordrades till nybyggnad al stall vid Strömsholm omkring 18,000 Ridr och till inköp af sadlar, betseltyg m. in. för begge ridskolorna omkring 1,000 Ridr.
Deraf förfärades Konungen Belsazar ännu fastare, och tappade platt sin hy; och hans väldige vordo illa tillfrids. Då gick Drottningen, för sådana Konungens och hans väldigas ärendes skull, upp i salen, och sade: Herre Konung, Gud unne dig länge lefva; låt dina tankar icke så förskräcka dig, och omskift icke så din hy. Det är en man i ditt rike, som hafver de helga gudars anda; ty uti dins faders tid vardt i honom funnen upplysning, klokhet och vishet, sådana, som de gudars vishet är; och din fader, Konung NebucadNezar, satte honom öfver de stjernokikare, visa, Chaldeer och spåmän; Derföre, att en hög ande vardt funnen i honom; dertill förstånd och klokhet till att uttyda drömmar, råda uppå mörkt tal, och uppenbara hemlig ting, nämliga Daniel, den Konungen lät Beltesazar kalla. Så låt nu kalla Daniel; han varder väl sägandes uttydningen. Då hade man Daniel upp för Konungen; och Konungen sade till Daniel: Äst du Daniel, en af de fångar utaf Juda, hvilka Konungen, min fader, utu Juda fört hafver? Jag hafver hört sägas om dig, att du hafver de helga gudars anda, och att upplysning, förstånd och hög vishet i dig funnen är. Nu hafver jag låtit komma för mig kloka och visa, att de skola läsa mig denna skriftena, och undervisa mig hvad hon betyder, och de kunna intet säga mig hvad sådant betyder; Men om dig hörer jag att du kan gifva uttydning, och uppenbara det hemligit är, kan du nu läsa denna skriftena, och undervisa mig hvad hon betyder, så skall du med purpur klädd varda, och bära en gyldene kedjo om din hals, och vara den tredje herren i mitt rike. Då svarade Daniel, och sade inför Konungen: Behåll dina gåfvor sjelf, och gif din skänk enom androm; jag vill dock väl läsa Konungenom skriftena, och undervisa hvad hon betyder. Herre Konung, Gud den Högste gaf dinom fader, NebucadNezar, rike, magt, äro och härlighet.
Den anmärkning jag gjorde, var ej riktad emot Herr Grefvens och LändtMarskalkens yttrande, utan angick endast det bestridande någre Ledamöter velat göra af den oss uti Riksdagsordningen förvarade rätt* Herr Grefven och LandtMarJkalken för-3 klarade, att då flere Ledamöter begärt, att Betänkandet måtte ytterligare hvila på bordet, komme detsamma ock att, enligt 4g §. Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande till nästa Plenum; hemställande Herr LandtMarJkalken likväl, om ej till tidens vinnande, Betänkandet, som Vöre särdeles vidlyftigt, nu kunde få uppläsas. Herr Berghman: Detta betänkande är af den vidlyftighet, att det upptager lång tid, kan* ske två timmar, för att uppläsas. Jag får der-1 före föreslå, att de Herrar, som ämna yttra sig, må åtnöja sig med att läsa det i Läsrummet, så att ej andra må uppehållas med att härstä-; des höra det. Herr Tham: Dervid får jag anmärka, alf flere Ledamöter äro så sysselsatte i Utskotten, att de ej hafva tid att läsa några Betänkanden uti Läsrummet. Jag hemställer derföre, att Betänkandet nu måtte uppläsas, helst få andre mål lära vara att företaga. Den 9 September f. mi Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Jäg är visserligen ibland dem, som önskat, att detta betänkande i dag kunnat uppläsas och discuferas, men jag hemställer, om det icke är rakt stridande emot formen, att Betänkandet uppläses samma dag, då det blifvit lagdt på bordet. Grefve af Ugglas, Guftaf: Jag skulle tro, att det ej vore något hinder af formen, att Betänkandet nu uppläses, ty sedan vid föredragningen komma i allt fall de tryckta punkterne, att särskildt uppläsas, och det är fullkomligen tillräckeligt. Grefve Cronhjelm: Jag anser att ett Betänkandes uppläsande betyder och kan ej betyda annat, än att det skall föredragas; således, då det förut är lagdt på bordet, kan det ej uppläsas.
Sedan Högloft, Ståndet nu afgjort alla punkter af SiatsUtsK,ot - 718 Den 23 Maj. tets Betänkande, förnyar jag min vördsamma anhållan, oin proposition, det samtliga Utskotten må anmodas, att då ett Betänkan, de efter återremiss aigifves, Utskotten må antingen in extenso upptaga anmärkningarna, eller ock dem vid Betänkandet i afskrift bifoga. Friherre Cederström, Jacobi I anledning af hvad Grefve Lilliencrantz yttrat om att anmärkningarne böra in extenso åtfölja Utskottens Betänkanden, då de efter återremiss till Stånden inkomma, anhåller jag få upplysa, det 52 Riksdagsordningen stadgar, att alla sådana Memorial som äro af egenskap, att de till Utskott böra remitteras, skola aflemnas skrifteligen, och att fyra exemplar deraf böra tillställas Cancelliet. Af dessa öfverlemnas ett åt Utskottet, och de andra åt de öfriga RiksStånden, tillika med Protocolls-utdraget, som underrättar om remissen. Felet är således hos Cancellierna, och icke hos Utskottet. Herr LandtMarskalken trodde Riksdagsordningen i detta alseende vara ett tillräckligt rättesnöre. Höglofl. Riddcrskapet och Adeln skilldes kl. 2. In fidem Protocolli A. G. Silverstolpe, åt - Den 2 3 Maj. e. m, 719 Måndagen den 22 Maj. Plenum klockan 5 eftermiddagen.
IV.-o 118. teckning och lagfart> vike fordringsegaren för den_, som eganderätten förvärfvat.” För öfrigt ansåg Motionairen tillika det stadgande böra i sammanhang härmed uti Intecknings-författningen gifvas, att inteckning i Stadsfastighet ej må sökas å annor dag än måndag, eller på sätt om lagfart i Stad är förordnadt. Utskottet godkänner visserligen den ifrågavarande grundsatsen, men icke en så partiel tillämpning deraf, som här blifvit föreslagen. Af samma skäl, som tala derföre, att inteckning erhåller företräde framför köp, hvarmed icke lagfares före eller sist vid samma rättegångstillfälle, det vill säga å samma Rådstufvudag eller samma Häradsting då inteckningen sökes, bör äfven, vid collision emellan flere köpare, den åtkomst, sorn först erhåller offentlighet, vara beståndande, utan hänseende dertill, hvilketdera köpet skedde först. Detta instämmer också med hvad Lag-Comitéen i 7 Cap. 6 § Jorda-Balken föreslagit, nemligen att, då någon öfverlåter fast egendom till tvänne, den öfverlåtelse skulle stå fast, derå lagfart först sker; dock att, om tvänne söka lagfart å samma dag, den första öfverlåtelsen blifver gällande. Men sådant är icke förhållandet efter nu varande lag, hvilken i 4 Capitlet 4 § JordaBalken stadgar: ”Säljer man jord, hus eller tomt, then han förr till annan sålt häfver, vare det köp gilladt, som först gjordes,” och motionen åsyftar icke någon ändring af detta lagrum. Att nu låta köp, som icke blifvit lagfaret, innan inteckning för säljarens gäld sökes, eller åtminstone liktidigt dermed, vika för inleckningen, men icke för ett lagfaret köp af senare datum än det förstnämnde, vore att, tvärtemot hvad det i motionen föreslagna lagstadgandet antyder, göra eganderätten mindre okränkbar än panträtten, och skulle uppenbart föranleda flere missförhållanden, såsom l. ex. att yngre lagfaret köp, ehuru utan all giltighet emot en äldre ej lagfaren köpe-afhandling, likväl kunde från inteckning utestänga säljarens borgenär, hvilket den äldre öfverlåtelsen icke förmådde.
Friherre Mannerheim, vid slutet af år 1S18, tillåtelse, att från sagde Magazin till brödföda åt arbetarne vid den Bruksegendom, som Friherre Mannerheim eger, och jemväl till utsäde derstädes, köpa och på vinterföret afhemta Etthundrade tunnor oriadt Korn efter nyssnämnde års undsättnings-pris; Och då Spannmåls-uttagningen från Magazinet, af Friherre Mannerheim verkstäldes, enligt det medgifna förbehållet, suceessive under 'vintren j, ansåg Direction sig vid liqviden icke hafva skäl att påfordra högre pris, än det förut bestämda, ej heller yrka ränta, då den samma vid försäljningstilifället icke kunde i fråga komma. Revisorers Berättelse. 17:0 Såsom Revisorerna uppgifvit, har Directionen om förhållandet med de i Norrköping upphandlade 55o tunnor utländsk riad Råg, under den 20 sistlidxie November gjort underdånig anmälan hos Eder Kongl. Maj:t, på hvars Nådiga förordnande frågan nu beror. 18:0 Uppå Eders Kongl. Majrts Befallningshafvand. es den 16 Februarii 1818, angående Spannmåls transporterande landvågen från Wadstena för Örebro Läns undsättningsbehof, biföll Direction den 21 i samma månad sådan transport, med uttryckligt vilkor att den genast på vinterföret skulle verkställas; och har det således berott på Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att vaka öfver verkställigheten af denna föreskrift. I frågan åter om det tidigare eller sednare behofvet af Spannmål, värdes Eders Kongl. Maj:t Nådigst finna, att sådant icke låg inom gränsen för Directions bedömande, utan måste Directionen i detta, som alla dylika fall, hvila vid Eders Kongl. Maj:ts Befallningsliafvandes uppgift. 19:0
Utskotten hafva förbigått denna tillgång som ett noll, således icke ens värdt att upptagas, men pä hvilken faller resultatet af detta sätt att behandla ämnet ? Påen bedr3gen Allmänhet; man tror sig kunna tillfredsställa den med att af Allmänhetens samlade medel återgifva den det insatta Capitalet pä 5 år utan ranta! Otn vi nu göra ett omslut af Respective Utskottens bilagde Calculer och ibland tillgången upptaga dessa R:dr 1,166,374, så uppkommer, i stället för en brist af R:dr 526,608, ett öfverskott för CanalDisconten af R:dr 639,766, således tillräckeligt att remboursera den bedragna Allmänheten. Man frågar hvar denna ressoures skaii tagas då CasaalDirectionen är ban - ilo Den 17 Martti) j. Hi. queroutte ända till sista skillingen? I eri t:d då vi tala om Rikets heder och värdighet såsom motiv för riya tillskött åt ett företag, sorn länge burit de klokas misshag och Allmänhetens förbannelse, vore det visserligen eö rättskaffens Lagstiftning mera värdigt attuttänka medel till dessa förledda Individuers skadeslöshållandc, om det ock vöre genom Allmänhetens eller, som det hos oss heter, Statens biträ* dej än att votera nya Summor till Utförande af ett, om'icke vansinnigt , åtminstone misslyckadt företag. Enahanda grund för utredningen af Mal. mö Discont, sorn för Götha Canals, är af Respective Utsketten föreslagen, det är: CapitaJets återbetalande på 5 åf, ifrån den 1 Julia aS19 s således något öfver 6 år härefter. Om målet behandlas i laglig förm, såsom annät CöncöUfsmålj så kari Discöntens skuld icke betalas fortare, än i mån af
Då riksmarkegångs-priset för åren 1857, 1858 och 1859, enligt hvad Kongl. Maj:t i nåder meddelat, utgjort i medeltal 14 R:dr 77 öre för en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, eller 4 R:dr 27 öre utöfver det värde, hvartill spanmålen vid statsregleringen under 1840—1841 års riksdag beräknades, äro, jemlikt då stadgade grunder, de, som före vidtagandet af berörda statsreglering tillträdt och ännu bibehålla löner med derunder beräknad spanmål, försäkrade om tillgodonjutande af en lönefyllnad, hvilken Kongl. Maj:t ansett böra af Rikets Ständer bestämmas efter nämnde prisskilnad å spanmålen, 4 R:dr 27 öre för tunnan, till utgående af allmänna Indragnings-staten. Yid det af Stats-kontoret upplysta förhållande, att den spanmål, som inbegripes under lönerna för dylika äldre, före år 68 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. 1841 utnämnde löntagare, nu utgör 3,340 tunnor, skulle såddes till omförmälde spanmålsersättning, under antagande att den vid sednaste riksdag skedda lönereglering blefve definitivt fastställd eller i det väsendtligaste oförändrad, erfordras ett anslag i jemnt tal af 14,000 R:dr Runt, eller 23,500 R:dr mindre, än å nu gällande stat är för ändamålet anvisadt. I anledning häraf får Utskottet hemställa, att för de tjenstemän, hvilka äro berättigade till spanmålstillökning utöfver det i staterna beräknade pris af 7 R:dr B:lco, denna tillökning måtte för hvarje tunna under lönerna beräknad spanmål bestämmas till 4 R:dr 27 öre; varande den omförmälda minskningen i allmänna Indragnings-statens anslag iakttagen derigenom att Utskottet, på sätt uärlagde tabell, litt.
Det tror jag icke: rättvisa är den första fordran man har af alla, isynnerhet af statsmakterna. Jag tror icke heller alt R. St. skulle med likgiltighet se om Konunga-makten begagnade samma princip och samma lära för alt begå någon orättvisa inom samma summa. Jag tror icke, säger jag, att det existerar något riksdalertal, det må vara stort eller litet, som någonsin kan berättiga någon att vara orättvis. Jag förnyar således min vid föregående Riksdagar väckta motion om befrielse från all bevillning för Tjenstemänslöner, arfvoden och pensioner, samt. att charlie-bevillning mätte nphöra för alla de honorifica bevis af Konglig nåd såsom Adelsbref, titlar, i allmänhet s. k. karaktersfullmakter, ordensförläningar m. fl. d. Jag anser nemi. icke att, grundlagsenlig!, R. St. hafva någon egentlig rättighet att beskatta konglig nåd. Det är i min tanka ett tydligt ingrepp i konungamaktens rättigheter. Afven denna grund får jag åberopa för min motion i hvad den rörer eliart* bevillningens uphörande för honorifica bevis af konglig nåd. Jag anhåller att denna motion måtte varda till vederbörligt Utsk. remitterad. Denna motion remitterades till Bevilln.Utsk. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., nemi. från Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: JM 1, ang:de tillökning af Ulsk:s kansli-personal. Expedilions-Utskottet: JM 1, ang:de ökadt kansli-biträde m. m.; JM 2, ang:de uplagan af Bihanget till RiksSt:ns prot.; samt JM 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till RiksSt:ns prot. Äfvenledes anmäldes och lades på bordet ett af Riddarh.Utsk. under JYs 1 afgifvet sålydande Vördsamt Memorial. Som Riddarh.Direkt, jemlikt 10 och 15 §§ i den för Direkt:n d. 26 Maj 1851 af H. R. o.
Då jag af bär anförde skäl icke annat kan, än afstyrka allt afseende på eller bifall lill Herr Billberglis Motion, den jag med säkerhet hoppas icke af Rikets Ständer skall antagas; så anser jag mig icke böra uppehålla Ridderskapet och Adeln med de flera anmärkningar, hvartill det föreslagna reglementariska skulle kunna föranleda; men får i afseende på beräkningsgrunden för bränvinsbränningsrättiglieten anmärka, att denna grund, hvilken borde vara öfverflödig, om en tillverkningsafgift kunde coi,itrolleras, och derföre till verkställande antagas, icke är rigtigt beräknad, ty om de födda kreaturens antal kunde blifva en säker grund för bränvinsbränningen, så har Motionairen medgifvit en vida större kannrymd på bränvinspannan, än som behöfves, då han uppgifvit en 3o kannors panna erfordras att förskaffa drank åt 10 kreatur, och med stora steg ökat progressionen ända till 90 kannors panna för 5o kreatur; men deremot, då han icke, för hvad kreatursantai deröfver som hälst, tillåtit någon förhöjning, dömt den Possessionat, som äger t. ex. 100 kreaturs ladugård, att endast till deni erhålla halfva portioner af drank. Den 12 December c. m. 229 Herr von Qvantenj Carlj anförde skriftligen : Alt vederlägga Herr Billberglis oeh Herr Montgommeries Motioner, i afseende på en förändrad bränvins-beskattning, är aldeles öfverflödigt, derom hafva de värda Motionärerne sjelfva besörjt, genom projecternes overkställbarhet; för mig återstår således endast några hufvudanmärkningar. Både i afseende på principen oeh beskattningen för brånvinslillverkningen är det lika orätt af Lagstiftaren, att genom täta förändringar åstadkomma den för alla näringar högst skadliga osäkerheten 0111 hvad man äger eller icke äger, oeh hvarigenom, äganderätten på det högsta rubbas; en sådan beskattning utgör en vida odrägligare börda, än all annan, och hvad vinnes väl genom dessa förändringar? Ingenting i hufvudsaken.
Lika orimligt det skulle vara att kalla de herrar prester,~som söka klockaretjenster, till ny examen, då de en gång vid akademien slutat sin kurs och således hafva akademiska betyg, lika orimligt är det ju äfven att kalla klockare-kandidater till ny examen, hvilka äfven slutat sin kurs, manga af dem äfven vid akademien. De hafva alltså å ömse sidor akademiska betyg, fastän de sednare i underordnad grad; men detta underordnande bör val ioke misskreditera auktoriteternas trovärdighet, så vidt sådana skola Annas till. 4:o. Medför det en lika onyttig som opåkallad kostnad för hvarje sökande, att måhända resa 30 å 40 mil för en sådan examen, som vanligen endast har skefva och ensidiga afsigter till föremål; — hvarföre betygen alltid böra vara grunden för förslagets upprättande„ Utskottet har tagit i öfvervägande motionärens yrkande, att den examen, som, enligt hans uppgift, med sökande till klockaretjenst inför kyrkoherde anställes, icke vidare må ega rum; men då hvarken i motionen uppgifvits eller på annat sätt af Ut - Alhn. Best.- oell Ekon.-Utskottets Betänkande, A~:o 17. 9 af Utskottet kunnat utrönas, att dylik examen genom någon allmän föreskrift blifvit påbjuden, samt det förhållande motionären öfverklagat, enligt hvad för Utskottet uppgifvits, icke är i riket allmänt gällande, synes denna fråga vara af så enskild beskaffenhet, att Rikets Ständer ej lämpligen kunna dermed taga befattning, utan frågan böra i administrativ väg handläggas; hvadan Utskottet tillstyrker att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 20 Januari 1854. N:o 17 Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Jan. 1854, kl. 1 •. m. Betänkande, i anledning af väckt [kaga om upplifvande af Kongl. Majtls Nådiga varning mot yppighet och öfverflöd, af den 11 Augusti 1792.
Detta har föranledt mig att begära ordet, synnerligast som åtskilliga satser här blifvit uttalade, hvilkas riktighet synes mig vara ganska problematisk. Sålunda har man ansett att ifrågav:de förslag skulle öppna en ny väg för bankens verksamhet. Så är likväl icke förhållandet. Första paragrafen af nu gällande bankoreglemente omtalar nemligen såsom föremål för bankens verksamhet äfven köp och försäljning af räntebärande obligationer. Den ifrågasatta åtgärden innefattar ej något annat än handel med dylika obligationer; det är således en fortsättning af en verksamhet, som redan är banken anvisad. Att man nu vill genom ett tillägg till 4:de §:n tydligare påpeka just ifrågav:de slag af obligationer såsom lämpliga för banken att köpa och sälja, kan ej förefalla mig klandervärdt, synnerligast efter de yttranden, jag hört två Hrr Fullmäktiga afgifva, och hvilka göra det för mig sannolikt, att, de åtminstone ej hafva någon serdeles förkärlek för Svenska obligationer. Man har anmärkt, att genom den föreslagna åtgärden ej den hjelp skulle komma att tillskyndas jordbruket, som dermed åsyftas, och man har såsom stöd för denna Den 26 Maj e. in. 503 åsigt åberopat de misslyckade försök med införande af ett inhemskt obligationssystem, hvilka gång efter annan blifvit gjorda. Ja, dessa försök hafva verkligen adupit mindre lyckligt; men anledningen dertill är enligt min tanke att söka uti det sätt, hvarpå samma försök blifvit utförda. På den tid, då rä ntan var nere till 4 k 4 \ proc., ville icke Hrr Fullmäktige i Riksg.-Kont. upptaga några penningar, ehuru de dertill hade bemyndigande af R. St:r; och då likväl något ansågs böra göras, bjöds 3 proc. för de obetydliga summor, hvilka såsom lån upptogos. På sådant sätt har man vid flere tillfällen gatt till väga, när man velat bilda ett inhemskt fondsystem. Man har städse satt räntan lägre än den allmänt vanliga, och ej heller velat medgifva någon kapitalrabatt. Till följd häraf hafva också obligationerna saknat begärlighet. Lån hafva upptagits utomlands, hvilka kostat till och med 7 proc., men åt de Svenska långifvarne har man ej velat gifva ens 5 proc.
Herr Hugo öppnade gravitetiskt sin dosa, tog sig derur en stark pris, och förde den till sin destinationsort, allt med märkelig långsamhet. Sedan började han med en röst, som i början röjde någon osäkerhet: Det kan så tyckas, min kära Julianus, det kan så tyckas. Men ... men ... allt i verlden kan icke uppställas så noga i systemer. I verkligheten korsa sig möjligheterna oupphörligt med idealerna. Det finnes någonting, som kallas la force des choses, min gosse; emot denna makt får man icke stångas, ty annars går alltihop ikull. Sjelfva Plato kunde ju icke utföra en stor del af sin sublima theori om Staten? Likaså har vår tids liberalism sina klippor, dem man inte får stöta emot; den har, menar jag, sina undantag, sina convenanser, dem man tyst måste erkänna, ehuru de litet afvika från systemet. Dessa måste man, utan mycket grubbel och bråk, alltså antaga: sedan går allt bra. Sådana motsägelser finnas öfverallt; gifven akt på gamla Hugos ord: jag har alltid funnit, att de största frihetshjeltarne i Plena, i tidningarne, på sockenstämmorna just äro de, som inom sina hus och af sina underlydande kräfva den strängaste och ovillkorligaste lydnad. Jag skulle derpå kunna anföra många märkeliga exempel både från vårt Vermland, och från Nerike och andra orter. Les extrèmes se touchent. Så går det till i verlden och detta kan icke hjelpas. Dessutom, go vänner, ges det saker, hvaröfver det är farligt att grubbla, och i hvilka man ej för långt får utsträcka consequenserna. Nu är det en lycka, att våra hedervärda Publicister äro inga öfverdrifvet djupa tänkare, samt att de hvarken kunna eller vilja gå så långt vägen räcker. Så t. ex. antastar man nu förtiden bördens ärftlighet, hvilken, såsom jag fruktar, från naturrättens ståndpunkt också icke kan försvaras: men nu fordrar consequensen, ser du, att man i sådant fall också upphäfver egendomens ärftlighet, som från den ståndpunkten lika litet lärer kunna försvaras.
S, D. Efter å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Betänkande, N:o 424> ocb Utlåtande, N:o 447» om förtydligande af Rikets Ständers beslut, angående garantie för Hypotheks-Föreningar, jemte förslag till hufvudgrunder för sådana föreningar, beslöt Ståndet, att, med ogillande af nämnde Betänkande och Utlåtande, lägga dem till handlingarne. S, D, Föredrogos å 113m Stats-Utskottets Utlåtande och Memorial: N:o 448 , i anledning af gjorda anmäikningar vid Utskottets Betänkande, N:o 4a5, 1 frågan derom, att Utskottet måtte inkomma med förslag till formulaire för den förnindelse, som skall af Hypotheks-Föreningar afgifvas: Betänkandet N;o och Utlåtandet N:o 448 blefvo af Ståndet, med Ogillande, lagde till handlingarne; och N:o 449» i anledning af erhållen ålerremiss å Slals-Utskottets Utlåtande N:o 427: Utlåtandet N:o 427 och Memorialet N;o 449 beslöt Ståndet alt, med ogillande, lägga till handlingarne. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Nu föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi cUtskottens', Memorial, N:o 57, med anmälan af Riks-Ståndens beslut, rörande Utskottens Memorial N:o 52 > i sammanhang hvarmed också företogs Mögyördige Preste-Ståndels, genom Prolocolls-Utdrag den 3o sistlidne April, gjorda inbjudning, till Med-Stånden, att, lika med hvad Preste-Ståndet hade förklarat, låta väckta frågan förfalla. Efter inhemtandet deraf, att Vällofl.