Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bränvin må väl i hela fastager, större eller mindre försäljas, men icke utdelas eller utmätas i öppna farvägen eller offentliga samlingsplatser på landet, i segel-leder, i utoch landthamnar, samt vid stränder, ej eller å torg, i hamn eller å öppen gata inom stad. Den häremot bryter, bote 20 R:dr banko och blifve derjemte, vid hvarje slikt fall, förlustig det bränvin, hvaraf utdelningen eller utmätandet skett. Till samma ansvar vare den förfallen, som å landsbygden far med bränvin ifrån by tili by eller från gård till gård, att dermed köpslaga, 3oa Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse, N;o 123» § 44. Den, som i minut försäljer bränvin, utan alt dertill vara berättigad, bote första gången 10 R:dr banko. Sker sådan förbrytelse andra gången, plikte lian 20 Rjlr banko. Föröfvas dylik förbrytelse tredje gången, eller oftare, bote den tilltalade hvaije gång 40 R:dr banko. Är oloflig bränvinsförsäljning af beskaffenhet att kunna hänföras till krog-rörelse, bote förbrytaren, som ofvan i hvarje särskildt fall stadgadt är; och vare det i försäljningsrummet befintliga bränvin, jemte de käril, hvaruti det finnes förvarade beslag underkastadt och förverkadt. Till enahanda ansvar vare äfven den förfallen, som, utan alt till bränvinsminutering vara berättigad, tillåter, att det hos honom köpta bränvin må till större eller mindre del på stället förtäras. Uti öppna salubodar, bodkamrar och på conior eller apothek må icke bränvin med eller utan droguer eller andra tillsatser, emot eller utan betalning, i minut utdelas eller annorlunda tillhandahållas vid ansvar, som för oloflig bränvinsminutering här ofvan stadgadt är. § 45.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han, då R. o. Ad. under förmiddagen icke medhunnit mer än 29 af de på dagens föredragn:s-lista uptagna 91 ärender, ansett sannolikt att icke hela föredragn:s-listan i dag kunde genomgås och derföre låtit utfärda anslag till plenum för morgondagen, men att likväl alla dessa ärender nu blifvit behandlade och ej heller några nya inkommit, i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, hemställde om icke R. o. Ad. behagade tillåta att plenum för morgondagen inställdes och således anslaget derom blefve nedtaget; hvilket bifölls. 94 Den 7 Januari. Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.-utdr. från de öfrige RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 28 och 29, från BorgareSt. af d. 28, 29 och 30, samt irån BondeSt. af d. 14, 22, 23, 28, 29, 30 och 31 sistl. Dee., jemte en från sistnämnde Stånd kommunicerad motion af Nils Larsson från Jemtlands län, ang:de beredande af öfverensstämmelse emellan tulltaxe-afgifterne i Sverige och Norrige. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 9 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 7 Januari 1854. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 8 prot.-utdr. för d. 4 dennes f. och e. m. samt Pleni protm för d. 21 och 22 sistl. Dec. Föredrogs och bifölls ett från RiddarhusUtsk. inkommet under N:o 2 afgifvit sålydande Vördsamt Memorial: Uti bifogade Mern. af d. 2 dennes har Riddarh.Direktm till H. R. o.
Att ålägga en myntproberare att antingen begagna den våta eller den torra vägen, är orimligt, ty det är icke någon gifven följd, att den ena eller andra i alla myntproberares händer ge en lika stor differens sins emellan. Om t. ex. inblandning af arsenik finnes i silfret, så måste den nödvändigt drifvas bort på den torra vägen, emedan del svårligen låter sig göra på den våla. Om en liten droppa af en fällande syra kommer i glaset, så involverar det, och han mäste väl dä få rättighet att göra om profvet, i fall han så behagar. Jag finner en föreskrift för myntproberaren i detta afseende lika orimlig, som att vilja föreskrifva folk, på hvad sätt de t. ex. skola dividera och multiplicera. Blott resultatet blir riktigt, så må de räkna huru de vilja, på bondvis eller efter konstens reglor. Jag tycker alt hela denna § kunde lämpligen afsfås, emedan den involverar dels i onödigheter och dels i oriktigheter. Gr. Horn, Claes Fredr.: För de personer, som icke hafva en närmare bekantskap med utmynlningssättet, finner jag visserligen anlcdn. till de anraärkmr, som blifvit gjorda emot Utsk:s förslag.Man skulle jemväl, likasom Frih. Palmstjerna, rättvisligen kunna göra anmärkn. emot sjelfva redaclionen; men om man besinnar, alt K. Mvnlet alltid äger hos sig inneståendc silfverfonder af Banken, och att icke myntningen kan verkställas så, att samma silfver utlemnas, som blifvit inlemnadt, så skall man kanske finna anledn. vara för det sätt, hvarpå B. Sl:s Revisorer och StalsUtsk. uppställt sin önskan. Det finnes nemi. alltid ett förlag af Bankens silfver i Myntet, och det är naturligt, att om man tror sig äga anledning att förmoda, att någon olikhet uppkommer genom de olika methoderne för silfverprobcringen, sä önskar man att en och samma method alltid måtte begagnas.
Jag paräknar Rikets Ständers medwerkan, att kunna ytterligare förse tolfhundrade socknar med dylika inrättningar, hwilka äro af sa wäsendtlig wigt för den christliga och medborgerliga bildningen, för det allmännas och enjkildtas gagn och ära. Upphäfwandet af de Besparingsförrader, som warit bestämda att mildra de tryckande följderna af misiwäxtar, har förorsakat Regeringen bekymmer, hwilka warit mindre irppstattade, än de förtjenat. I stolen utan twifwel nu erkänna den åsigt, att desia omsorger framgent böra delas af de bada Statsmakterna. I afsigt att skydda Folket för en af desia olyckor, som lätteligen kunna afwändas, stall Eder meddelas ett förslag, som pligten alägger en förutseende Styrelse. Sedan langliga tider hafwa Halföns innebyggare warit hemsökte af misiwärtar, hwilka twungit dem, att utifrån hemta en näring, som war dem af fädernejorden förwägrad. Trollhätte-Canal, hwars dimensioner warit inskränktare, än de af Götha Canal, och som derigenom förswarat segelfarten emellan Nordsjön och östersjön, stall erhälla lika djup och lika bredd med Götha Canal. De arbeten, som i detta hänseende, ar i838, blifwit började, hafwa framskridit i en man, som inger förhoppning, att denna, för handeln och sjöfarten sa wigtiga, farled bör inom fyra eller sednast fem ars förlopp wara fullbordad. 4 Krigshären, outtröttlig och ständigt beredd att ga dit pligtens och ärans bud kalla, fortfar att lyda denna röst, dä den skyndar hwarthelst fädernejorden fordrar dest armar och hwarest fraga är att gagna fosterlandet. Af den öfwersigt, som stall blifwa Eder förelagd, stolen I inhemta och wärdera, hwad War fosterländska här äfwen i detta hänseende utfört.
Efter Biskops afgång eller förut, om han blifvit med förbindelse att underkasta sig löneförändring tillsatt, skola alla med tjensten förenade löneförmåner af kronotionde, indelta räntor, särskilda anslag i penningar, boställen och pä lön anslagna hemman och lägenheter eller jordar ingå till Stats-kontoret, för att under titel Biskop s-löner egleringsf'onden särskildt för hvarje Biskops-embete redovisas och i första rummet användas till bestridande af den för Biskops-embetet i föregående punkt bestämda lön', skolande dessa boställen och öfriga lägenheter, så snart lagligen ske kan, utarrenderas, hva'je gång lör sä läng lid, som för utarrendering af Kronans egendomar i allmänhet är eller varder bestämd, ailt i den ordning och på det sätt Kongl. Maj:t täckes närmare föreskrifva. 4:0. »Om efter skedd utredning lönen befinnes öfverstiga det belopp densamma, enligt andra punkten, bör utgöra med så stort värde, som svarar emot afkastningen af ett eiler flera med tjensten förenade prebende-pastorat, bör det eller de derifrån skiljas och Pastor der tillsättas i den ordning, som för regala gäll är stadgad, dock att för hvarje Biskopsstol ett prebende-pastorat varder såsom sådant bibehållet» »Skulle prebende-pastorat, hvilket enligt förestående grund borde från Biskopslön skiljas, vara så litet att det icke förmår aflöna egen Pastor, må af Kongl. Majrts särskilda pröfning bero, huruvida detsamma skall med annat pastorat förenas eller tillsvidare vid samma Biskopsiön bibehållas.» Beträffande de med Biskops-embetena för närvarande förenade prebende-pastorater hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, som föranledt ifrågavarande regleringsförslag, uttalat den åsigten, att »Biskoparnes prebende-pastorat i sådan egenskap 12 AU/n. Bese.- och Ekon.-Utshottets Betänkande N:o 183. borde komma alt uppköra.»
Jag förnimmer, sade han, med fast mycken bedröfvelse eders majestäts ohälsa af så skadeliga nöjen och vet där intet annat råd till, än att taga en lärdom af det som nu engång intet kan göras ogjordt. Är ock eders majestät nu lyckligen kommen till den ålder, när förståndet bör råda och I själfve veten huru kostbar eder höga person är att akta för hela rikets välfärd. Där är sannerligen intet så ädelt villebråd i Sveriges skogar, att ju det kunde gå upp emot en enda skråma, som eder rör, ty där som I icke akten edert eget hull i ungdomens hastiga mod, mån I betänka, att I hören med kropp och själ Gud och Sveriges allmoga till. Och jag vill nu intet hafva sagt detta till att bedröfva eder, nådigaste fröken, efter I ju liden själfver af skadan, det jag nu hoppas och beder till Gud, att snart skall hafva en hugnelig öfvergång. Utan mån I till framtida bättre eftersyn taga det gunstigt upp, såsom det kärligen och med all skyldig vördnad eder sagdt är af eder och eder store faders trogne tjenare, den intet bättre i världen vet, än att hans nådiga drottning må komma till ett lyckosamt regemente här i tiden och till de utvaldes ro efter detta. Hvarpå han med ett blidt småleende kysste drottningens hand, likasom för att afbedja hvad där kunde vara förnärmande i hans tillrättavisning. Axel Oxenstjerna var så van att väga sina ord, hvilka ju på denna tid lågo tungt i Europas vågskål, att en stenograf eller en tryckpress från våra dagar icke behöft lägga en bokstaf till. Om det fanns någon dödlig, för hvilken den faderlösa Kristina kunde och borde hysa en dotters känslor, var det visserligen denne man, den främste bland hennes förmyndare, hvilken icke blott bar hennes kronas bördor, utan allt från hennes späda år varit för sin drottning en faderlig rådgifvare. Och hon kunde icke undgå att vörda honom; han var verkligen den ende, för hvilken Kristinas själfrådiga lynne böjde sig, den ende som hon ännu åtminstone icke vågade motsäga.
Jag tror, att den högre MinisterStaten, särdeles ifrån de mindre magterna, nu mera blott är en lemning af den fordna statslyxen, och att den nu mera icke inbringar någon mot dess kostnad svarande nytta. Då jag påminner mig det motstånd, som min mening vid sista Riksdagen vederfors, måste det fägna mig, att Herr yon Schulzenheim begagnat en Talares åsigter, hvilka jag efter närmare begrundande af saken, anser mig kunna åberopa såsom stöd för mina emot dess stridiga åsigter. Jag utbeder mig att få fästa uppmärksamheten på, huru den store di - 44 Den 2§ September f. m. plomaten då yttrade sig: ”1 ett allmänt till”stånd af oro och ovissliet om dels anade, ”dels förborgade, öden; under ständigt växlande farhågor och förhoppningar, sprit”tande rörelse och skenbar hvila; med brytning af tänkesätt bos Folken och skil ja k”tiga inleressen emellan Staterna, är det ”omöjligt att bestämma, hvarest bedrifvan”det af vårt fäderneslands angelägenheter ”är, eller blifver vigtigast.” Här är det således förutsatt en ren omöjlighet, att veta stället för detta hvarest, der fäderneslandets angelägenheter bedrifva®, och deraf följer alt man öfverallt, på alla punkter, mäste hafva en Arnbassadeur, då tillträdet i sallongerna är af så stor verkan, och när Ministrarne hafva så stort företräde framför Charges-d’affairerna, att i samma rum dessa sednare med den största diplomatiska skicklighet, och det angenämaste sätt att vara inom societeten, ej vinna samma tillträde som Ministrarne, om dessa ock äro i saknad af alla dessa de förras egenskaper. Den store diplomaten yttrar sig derefter: ”Konungen kan det ensamt.” Det gifves troligen ej så manga punkter, der detta behof af Ministrar beständigt är för handen; oell då detta hvarest således ej inträffar på så många punkter på en gång, är det ock troligt, att Konungen kunde för sådana fall affärda extraordinarie beskickningar lill detta hvarest, hvarigenom jag tror en stor lindring i Ministerkostnaden skulle uppkom - Dea 28 September f. nii 4^ ma.
Genom, hvad i 2 § blifvit förordnadt skola ej anses upphäfna de i särskilda författningar förekommande stadganden om försäljning eller utlemnande af gift, så ock om olofligt innehafvande af arsenik; de i fråga om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff i särskilda författningar meddelade föreskrifter ; Kongl. Förordningen den 26 Oktober 1858 angående särskilda sammankomster för andaktsöfning ar ; och Kongl Förordningen den 23 Oktober 1860 angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära. 21 § 5 och 6 punkterna. Då i strafflagförslaget flera brott vore belagde med straffarbete, som, efter omständigheterna, kunde ådömas än under, än öfver 2 år, men nämnda brott icke alltid vore af den grofva eller för allmänna säkerheten vådliga beskaffenhet, att det kunde anses nödigt föreskrifva, det den, som för dylikt brott misstänktes, skulle ovilkorligen i häkte sättas, utan jemväl sådan person syntes böra på fri fot lemnäs i de fall, som i 6 punkten omförmäldes i afseende å den, hvilken misstänktes för de brott, hvarom i sistberörda punkt vore fråga, hemställde Högste Domstolen att åt 5 punkten måtte gifvas denna lydelse: Den, som misstänkes att hafva begått brott, hvarå dödsstraff eller straffarbete, dock ej under 2 år, efter lag följa kan eller för hvilket förlust af medborgerligt förtroende för alltid stadgad är, skall i häkte tagas. Och Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 93. 17 Och ansåg Högste Domstolen, om förenämnda hemställan godkändes, det blifva nödigt att åt början af (> punkten gafs denna förändrade lydelse: Misstankes någon att hafva begått brott, sorn ringare är, än i 5 punkten sägs, men hvarå dock straffarbete efter lag följa kan; den må etc. 21 § 7 punkten. Att, såsom här skett, medgifva oinskränkt rättighet till häktning af okänd person eller den, som ej har stadigt hemvist eller yrke, när sådan person för brott misstänkes, ansågs af Högste Domstolen lätt kunna föranleda missbruk och icke vara nödigt.
Hvad jag nu anfört torde få åtfölja den återremiss af StatsUtsk:ts Utlåt., hvarom jemväl jag anhåller. Gr. Posse, Arvid: Man har förebrått R. St:r att hafva under de sista dagarna på ett oförlåtligt sätt slösat med statens medel, och man antyder nu med illa dold skadeglädje, att reaktionen skall hafva inträdt. Det låter sannerligen, som trodde man, att statens medel blifvit alldeles handlöst bortkastade; men man borde dock besinna, att de kommi: att användas till produktiva ändamål, som skola inbringa långt mera än hvad dessa företag nu kosta. Att de erforderliga medlen måste beredas genom upptagande af lån, är naturligt, och jag förstår icke hvarpå man grundar sin stora fruktan härför, då vi hafva så många andra länders exempel för ögonen. Icke heller kan jag tro, att det under närv:de förhållanden skulle för oss möta någon särdeles svårighet att utomlands få ett sådant lån på billiga vilkor, och jag är viss på att framtiden och erfarenheten skola häruti gifva mig rätt. Mari har också trott, att det skulle blifva nödvändigt att höja tullsatserna på en mängd artiklar, för att kunna bestrida utgifterna för ränta och amortissement. Jag vill icke nu ingå i vederläggning häraf, utan väntar dermed till de häftiga strider, som jag förutser komma att utkämpas derom, då tullbetänkandet förekommer till afgörande; jag endast anhåller att Stats-Utsk:t ville lemna dessa framställningar utan afseende. 1 afseende å detta Betänk. yrkar jag återremiss, med den anhållan, att Stats-Utsk:t icke måtte, såsom här af åtskilliga ledamöter blifvit hegardt, göra någon skillnad mellan statsbanor och enskilda banor, alldenstund ett sådant särskiljande lätteligen kunde leda derhän, att de sednare icke komme till utförande, om t. ex. fullmäktige i Riksgäldskontoret förklarade att några penningar icke kunde fås inom landet. Frih. Tersmeden: Jag ämnar icke hålla någon likpre dikan öfver dö fattade besluten i jernvägsfrågan; det tjenar numera till ingenting, om ock vissa betänkligheter deremot kunna förefinnas, utan jag vill blott hålla mig till detta Betänk.
Jag skulle för min del tro, att en sådan förändring vore i full öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut i detta ämne fattade beslut. Hr von Hartmansdorff: I öfverensstämmelse med förut, fattadt beslut, lärer det äfven i denna punkt böra heta: ”En R:dr riksmynt.” Efter försl till bifall å 7:de morn.' framstäld propus., sorn besvarades med Nej, godkändes detta morn., med uteslutande af ordet ”koppar” framför ”skiljemynt” och tillägg af ordet ”Riksmynt” efter ”Riksdaler”. Vidare förekom 8 mom. och yttrade sig derom Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till R. o. Ad. om del icke är väl tidigt, att till den 1 Jan. 1S56 utsätta del nya räknesättets trädande i verkställighet. Månne myntets prägling då medhunnils? Dessutom torde alla taxofs omgörande och räkenskapers reducering omöjligen kunna till den tiden medhinnas. För allmänhetens beqvämlighet är det nödigt, att jemförelse-tabeller uprätlas och tryckas, utvisande skillnaden mellan del nu gångbara myntet och det nya. Kan sådant bila sig göra inom den korta tid, som här blifvit föreslagen? Jag betviflar det! Jag föreslår derföre, att i stället utsätta i fråga var :de tidpunkt till början af år 1857. Gr. Lagerbjelke: Om jag icke alltför mycket bedrager mig, hade K. M. i Sin Nåd. Propos. föreslagit, att det nya myntet skulle utsläppas i rörelsen under loppet af år 1855, och det bör således icke kunna förmodas, att någon svårighet i och för utförandet häraf skall förekomma i afseende å den tidpunkt, som Utsk. föreslagit, då K. M. till och med ansett en tidigare lör möjlig. Härtill har nu kommit, att skatte-förenklingen blifvit slutligen afgjord, och året 1856 bar dervid blifvit antaget som den tidpunkt, vid hvilken densamma bör träda i verkställighet.
Till och med representationen in corpore, som i andra länder kan från en dylik byrå infordra alla nödige upplysningar, kan i vårt land hvarken begära eller erhålla sådane, emedan det hvarken finnes, någon myndighet, som vore skyldig• att meddela dem, eller som är så vänta en skyndsam och tillfredsställande utredning af dét ämne, som vore i fråga. — Regeringen sjelf har för närvarande icke någon annan utväg, när ett maktpåliggande ärende nödvändigt kräfver grundligare och omfattande forskningar, än att tillsätta en kommitté, och det är äfven i följd häraf, som man blott sedan 1809 lärer kunna räkna ett antal af öfver etthundrade af detta slag; men en kommitté kan naturligtvis icke tillsättas huru ofta och i hvilken special-fråga som helst; deras arbeten gå långsamt och blifva i vårt land vanligen först efter 2 å 3 års förlopp afslutade; de kunna således aldrig vara till gagn för ett ögonblickligt behof, ofta icke heller när man påräknat dem. — Erfarenheten visar till och med, att «är arbetet blifvit färdigt, frågan förlorat hela sitt intresse, eller ock redan måst lösas på sätt ske kunnat, hvarföre äfven större delen afgifna kommitté-betänkanden multna, obegagnade, i våra arkiver; — de möta ofta oöfvervinneliga svårigheter i sjelfva den offieiela statistikens närvarande tillstånd hos oss, och, ehuru de sålunda sällan fullständigt och ofta alldeles icke förmå uppfylla offieiela arbeten i Jenna väg. Det är mig nemligen bekant, att den kostsamma upplagan aftabell. formulärer för våra befolkuings-förhållanden nu är utgången och måste förnyas, vid hvilket tillfälle det vore af högsta vigt att förslag till ändringar och förbättringar deruti klefve utarbetade med all den skicklighet och omsorg, som vi kunna prestera, helst vi sålunda skulle i denna gren. af statistiken kunna icke blott tälla med, utan till och med öfverträffa alla andra folk, i anseende till vårt tabellverks företräden för den äldre tiden. Den andra omständigheten, på hvilken jag ville fästa uppmärksamheten, är den, att hela vår närings-slatistik, sorn dock i våra dagar är af så stor vigt, är särdeles sväfvande och ofullständig.
II 259, 325, 553, A. 555. — att förena sig i Ridderskapets ocb Adelns beslut öfver Statsutskottets Utlåtande N:o 48, angående anvisandet af anslag till komplettering af bristande trafik-materiel å redan anlagda Jernvägs-stambanor: II. 544, A. 544. — att biträda Ridderskapets och Adelns beslut öfver 49:de punkten — angående skol-lokal för Garnisons-Regementena — i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel: lil. 92, A. 93. — till Vällofl. Borgare-Ståndet, att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut i afseende å 22:dra punkten — rörande Alnarps Landtbruksinstitut — af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60: IV. 210, A, 210. — till Vällofl. BorgareStåndet, att biträda Ridderskapets och Adelns beslut öfver 25:te punkten — rörande anslag till en Profession i Geologi vid Lunds Universitet — af Stats-Utskotets Utlåtande N:oo 66, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel; IV. 607, A. 607. — till Hederv. Bonde-Ståndet, att förena sig i Ridderskapets och Adelns, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74, punkten 71, fattade beslut att bevilja en årlig pension af 400 Riksdaler åt Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Florentina Ignell, född Lindmark: V. 214, 347, 436, A. 439. — till Vällofl.
Rungsängar; se Hof-Stall-Ängar. Kungsör; se Strömsholm. Sept. 885. 922. Ryrko-San-bok, om en Ny och förbättrad. Ryrko-Inlpeetors-tiensternes indragning i Bohus Län och Halland, Sept. 591. Ryrkorne i Skäne, Halland, Bleking och Bohus Län, om indragning af den dem anflagne Kronotionde. — Se Rrono-tionde. Lyrkopligt för den som bcgätk flera brott pä särffiktr orter, Dec. 994. *0» Xölller, Friherre Ivllsr» Urellric, yttrande Apr. 4?ff XLmg. kellr, yttranden, Iun. 859. Febr. 72 Register. RöpeafhaNdlingar, om fast egendoms angående en tilläggning wid i Cap. 2. §. Zorda-Balken, Apr. 1048, se Last egendom. Röpings Stad, Borgmästaren SLhonstioms förbehåll i anseende till nägon rättighet som fran äldre tid stall wara staden förunnad till begagnande af wista lindet Kungsör hörande lägenheter, Im>. 961. L Lag, soln förestrefwe Huru inncwättarne i ett af fienden anfallit land i allmänhet borde förhälla sig, Mars ;8r. 89Z. L-sZeristslle,^ Grefwe .lobell (hustaf, introducerad. Ian. log. 4gz. 772. l.aAerlstelm, Iloiuie to lian, yttranden, Iul. 512. Lagfrägsr som under Riksdagen icke hunnit afgöras, om deta? öfwerlemnande tik en Lag-Csmitö, Mars 248. 44l. skh. Apr. 669. Lagfärändringar och Lagförklaringar; se Lag-Utstöttet. Lagmans Embetens och Rätters indragning angäende Iun8Z;.