Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den uti 75 §. uttryckta satts, att, enär 2tne Stånd stanna mot 2, frågan skall förfalla, gäller blott om isoleradt slående frågor, som saklöst kunna förfalla, eller förblifva oafgjorda. Ett Utskott äger icke rättighet att förklara, det en fråga skull förfalla; dess rätt sträcker sig endast till framställandet af sin opinion. Jag delar Herr Grefvens och LandtMarskalkens tanka, att det beror af Ståndet att besluta, antingen frågan må förfalla, eller icke får förfalla. Härmed anser jag mig hafva försvarat Utskotten mot tillmålet, att hafva handlat sjelfmyndigt. Rigtigheten af Utskottens opinion om införandet af en interims-deposit-räkning torde icke vara svårare att försvara. Utskotten säga; under det att Banken söker bereda den föreskrifne fondförstärkningen, hvarförinnan Banken ej får till allmän vexling öppnas, må det stå hvem som helst fritt, att mot sedlar efter myntbestämningsgrunden insätta silfver, som skall ställas på hans speciella räkning intill den dagen, då allmän utvexling af silfver mot sedlar börjar. Nej, säges deremot; friheten att disponera det silfver, som underd etta inte - Den 17 December f. in. 39 rim insattes i Banken mot sedlar, kan icke beviljas. Under sådan frihet blir det omöjligt för Bunken, att få sitt silfverbehof fylldl. Således genom nekad frihet att ställa silfret på sitt eget namn, den man önskar få utöfva, för det att tron på ord och löften ännu icke hunnit återkomma, vill man tvinga dem, att afhända sig sin äganderätt. Vacker liberalitet! Herr Rosenblad: Jag är de Herrar mycket förbunden, som upptagit min mening till vederläggning, och derigenom lemnat mig bevis för min satts. Om Herr Cederschjöld icke bevisat någon ting för sig sjelf, bar han bevisat för mig, att saken icke kan förfalla. Herr Cederschjöld har hemställt om icke, i fall tre Stånd afslagit saken, den då skulle förfalla.
Som barn afskydde han — kaptenen, dem, snibbarna, därför att modern, som han fanatiskt tillbad, kallade dem för olycksflikar; som yngling hatade han dem, därför att de unga flickorna fann dem missklädande, men som man beslöt han att segra trots snibbarna — och just genom dem! Här invecklar och utvecklar både historien, hjälten och snibbarna sig på det mest spännande vis. Hjälten konsentrerar hela sin viljekraft på att förse snibbarna med nå’n slags elektrisk, hypnotisk kraft, och det lyckas honom — allt för väl. Hvarenda kvinna, hvars blickar föllo på den svarta tagg-kransen i hans pannas pärlemohvita hvalf, var förlorad. Han öfverdref det Mefistofelistiska i sitt utseende — och hans makt blef djäfvulsk! De kvinnor, som inte kunde få falla med honom, föllo för honom. De kastade sig för hjulen af hans brusande segervagn, tacksamma att få krossas af de hjul, som buro deras afgud! »Han var hämnad, mer än hämnad!» »Snygg figur!» sa jag alldeles högt. »Men så kom öfvermättnaden, ledan!» »Rätt åt’en», sa jag. »Han förmådde inte längre beherska sin olycksbringande makt. Han måste krossa kvinnohjärtan eller dö!» » Basch!» sa jag. »Basch!» »Till sist, drifven af en aldrig slocknad ömhetsoch deltagandets känsla i sin själ, beslöt han att döda härden för sin styrka. Han rakade pannan jämn Men bara skäggbotten var nog att sprida sorg och förtviflan. Då gaf han tappt och sjönk motståndslöst ned i det haf af mjuka kvinnoarmar, som böljade omkring honom. Hvad lönade det att kämpa! Bättre då, ge sig hän helt!» »Skaffa sig peruk, hade varit bra mycket bättre», sa jag. »Han kunde aldrig vara borta utan att känna ett eller flera par kvinnoögon hänga fast vid sitt ansikte.» »Stackars karl», sa jag, för om han också var litet snedvriden, så var ändå det en förfärlig situasjon. »Dessutom hade behofvet af en stor hel lifskärlek vaknat i hans hjärta, vaknat med höststormens allt medryckande styrka.
Jag skall icke motsätta mig företagande af valet, sedan det blifvit utredt, huruvida Just.ombudsmannen gjort några anmärkningar eller icke; men iu nan dess sättes opinionsnämnden i belägenhet alt domina om en sak, hvarom den förut icke ransaka!; och jag hemställer derföre, att R. o. Ad. ville för sin del besluta, att valet icke må äga rum, förrän Just.ombudsmannens berättelse blifvit föremål för öfverläggning härstädes och begär propos. derpå. Frih. Cederström, Jacob: Det möler en annan omständighet, som hindrar att utse opinionsnämnden och låta den sammanträda och dömma Öfver Högsta domstolens ledamöter, huruvida en eller flere af dem böra uteslutas derifrån, nemi. att det åligger Coust.Utsk. att granska just.- protocollen i Statsrådet, och det åligger jemväl detta Utsk., att, i händelse dervid skulle befinnas, att någon eller någre af Högsta domstolens ledamöter tillstyrkt uppenbarlig! åsidosättande af lag, skall Utsk. låta tilltala den eller dem inför Riksrätt. Om nu, innan Utsk. yttrat sig öfver just.— prot:n, opinionsnämnden sammanträder och utvoterar från Högsta Domstolen den eller de ledamöter, som sedermera inom Utsk. tilläfventyrs anses böra ställas under Riksrätt; så hemställer jag, i hvilken ställning Ständerne försatt sig och Const.Ulsk., emedan detta Utsk. icke. äger någon myndighet att ställa andra än dem, som äro Statsråder, eller andra Just.råd än de, som äro i tjenst och i Statsrådet öfvervarit just.ärenden, under Riksrätt. Målet kunde således icke komma, i den ordning grundlagen bjuder, till upptagande vid Riksrätt. På denna grund reserverar jag mig mot all delaktighet i valet, förrän Const.Utsk. inkommit med sitt utlåt, öfver granskningen af Statsrådets protocoll. I afseende å Frih.
Deremot får Utskottet, till afhjelpande af den öfverklagade olägenheten, föreslå, att tillverkare må vara berättigad att från postkontor i bref under öppen rekommendation till Konungens Befallningshafvande insända afgiften, åtföljd af uträkning öfver tillverkningsbeloppet: att landträntmästare skall vara skyldig att öfver afgiftens mottagande utfärda qvitto och. der så äskats, detsamma, efter behörig annotation i landskontoret och mot erhälien godtgörelse af tvä Riksdaler Riksmynt, tillverkaren i rekommenderadt bref tillsända, samt att tillverkning i dylikt fall må börjas, då tillverkare med postkontorets qvitto styrker, att afgiften blifvit der aflemnad. § 22. Herr von Mentzer har föreslagit dea förändring i I mom. af denna §, att afgiften för hvad sorn öfver en tiondedel af det anmälda beloppet blifvit tillverkadt må utgå med en Ijerdedels förhöjning utöfver hvad i § 19 finnes bestämdt, men att afgiften för det öfiiga öfverskottet må utgå med hvad denna g föreskrifver; och enär, efter hvad erfarenheten ådagalagt, den dagliga tillverkningen icke kan påförhand så noga bestämmas, att den icke något öfver eller understiger tillverkarens beräkning, anser Utskottet det i denna g förekommande stadgande, att dä tillverkning under en termin med mera än en tiondedel öfverskjuter det anmälda beloppet, afgiften för hela öfverskottstillverkningen skall utgå med en Ijerdedels förhöjning utöfver hvad i § 19 finnes bestämdt, böra ändras sålunda, att den förhöjda afgiften endast må utgå för den del af öfverskottstillverkningen. som öfverstiger nämnda tiondedel. § 23.
Och fär jag anHälla, " j fall ditkawikt yttrande ej winner bifalls akt det mä -åtfölja Expeditionen till Riksens Högloflig» Ständer. — ^ >—- - '— ' Sedan Doterikigcn war flutad, anförde Herr Profe§orcn Doctor ^Imc^viU: "Som det Hrderwi^rda Bonde-SkLndekS längesedan gjorda anmälan, att'i B.mco-Utstottrt erhälla lika och enahanda Votcringsrätt som de» öfrige Ständen, enligt allmänna Opinionen icke lärer ansrS wara obillig, hkvadan ocksä detta Utskott, uti sttk häröfwer rytz fattade Beslut, samma orrhällan tillstyrkt; samt sälcdcS det icke kan wara likgiltigt för Respektive Ständerne, att känna Hederwärda Bonde - Ständels, ej Mindre än de öfrige Ständens i Banco - Utskottet wa» rande Medlemmars'tänkesätt öfwer ämnen, som strän . detta Utstött till Skändcrne remitteras: Altsä är min tanka, att jamte den ukgäende Cxyedistonen öfwer närwarande Ämne; Voterings Prvlocoliet bifogas: pä det Skändcrne mätte inse, att wid Voteringen öftvev detta mäl Banco-U stöttets Pluralitet uppkommit af den bfwerwigt, som, enligt ännu gällande beräkningssätt, 2ure Stand uti detta Mstott äga. öfwer 2:ne Ständ. Jag iZgr Den 4 Dctober Jag nekar ingalunda, att enligt 5"t»u fuöststerande Författningar, det rätteligen blifwii anfelt säsom. vist ttkts pluralitet, däHögwördPrästerS.läns det och Wäliofl. Borgare - Ständet gillat Cancelliet Utskottets betänkande i förcwarande mel, ehuru sams ma Betänkande af de Line öfrige Stätidcn» nemligen of Höglofl.
Till ängarnes kultiverande med foderväxter manas och tvingas jordbrukarne genom gräsmaskarnes härjande å de naturliga ängarne, hvilken olycka flere år inträffat. De artificiella ängarne hafva varit från denna landsplåga fredade. Vid Strömsholms Stuteri underhållas per medium 184 hästar, eller 9 utöfver den fastställda staten. Omkring 30 st. föl tillkomma der årligen. Antalet af de hästar, som årligen afgå, dels genom försäljning och dels i och för dem, som i anseende till ålder eller åkommor dödas eller störta, svarar ungefärligen emot det antal föl, som för året (odes. Hästracernes förädlande och förbättrande har vid Stuteriet fortgått enligt bestämda principer, som medfört sådana lyckliga resuitater, att någon förändring derutinnan för närvarande icke ansetts böra vidtagas. Vid Stuteriet finnas 3 liästracer, nemligen: l:o. Fullblodsracen, härstammande från hingsten Master Frey och 5 st. fullblodsston, som år 1831 från England inköptes, efter hvilka nu finnas 13 fullblodshingstar och lika många fullblodsston, deribland 10 vid den ålder, alt de begagnas såsom moderston. Dessutom har Stuteriet 68 halfblodshästar, på fäderne eller möderne härstammande från fullblodsracen. Af den gamla Svenska Godsvensracen (ursprungligen Spanska så kallade Jgentracen) bibehålies en ren stam, hvilken genom flerårig uppmärksam parning är befriad från dess fordna fel och lyten: sluttande korss, billarderande och korta rörelser, sloköron och råttsvans. 3:o. Odoardoracen, formerad under de sednare åren af hingsten Odoardo ifrån Yvenach och Godsvensston. Af komlingai ne af denna race förete ett mycket ädelt utseende, med raka korss och rörelser, och äga den stora förtjensten, att föda sig väl på mindre foder.
Vid den för arne år sedan inrättade postföring i afseende å Utrikespostens förskaffande emellan Stockholm och Ystad fram och tillbaka den vackrare års - io6 Den g Februarii c. m. tiden, en inrättning, som till alla delar fyller sitt ändamål, och hvilken post fortgår med den skyndsamhet, att i sjelfva Preussen ingen post går fortare, är den method i afseende å skjutslegans erläggande vidtagen, att beloppet deraf månatligeu nedsändes till vederbörande Kongl. Majrts Befallningshafvande för att af dem vidare utdelas till de skjutsgifvande, Herr Rosenblad har föreslagit, att såkallade Rännposter må få affärdas utaf Postmästarne, dock icke emellan flere än a:ne PostContoir, eller för längre afstånd än 6 mil. Om jag rätt fattat meningen med inrättandet af dylike poster, skulle jag tro, det de, i afseende å resultatet, snarare skulle kunna leda till möjligt intrång uti postintraderna, än till någon synnerlig nytta , hälst det vore dessa poster tillåtit att använda till och med timma på milen. Detta är hvad jag för det närvarande trott mig böra hafva äran anföra. Jag är ingalunda så förmäten, att tro mina åsigter bestämdt vara de rättaste; men det har varit mig ett behof och tilläfventyrs en pligt, att vid detta tillfälle anmäla min tanka i ämnet; och så länge det stora budord står fast: Att det är i tvijlets spår, som vi vandra till sanningarna, torde mina anmärkningar icke sakna allt värde, då de möjligen kunna lemna andra mera kun - Den 9 Februarii e. m. inge personer anledningar, att ur flere än en synpunct betrakta ifrågavarande förslag. Herr Rosenblad har emedlertid, vid utarbetandet deraf, nedlagt mycken möda och lemnat en ny gärd af dess kända nit och varma känsla för fäderneslandets förkofran, värdig ett namn, så högt i Svenska Statsekonomiens Annaler.
Lag icke strafFar, dock i allmänna omdömet förklenlig handling, eller att vara sinnessvag, eller bysatt för gäld o. s. v. Man torde ej heller vilja bestrida attdefJ sa händelser kunna ganska väl inträffa undet tiden" mellan en ny vald Justitieombudsmans insättande i Embetet, och hans dödliga frånfällej och att de ehuru ej bokstafligen omtalade i de lagrum, som angå Suppleanten, likväl äro vigtiga nog, för att. böra befria Rik - Bd. till Ridd. o. Ad> Pr. IX Band* S 66 Den 9 O cl ober f. m, sens Ständer från ett sådant Ombud, och tillåta dem välja ett annat. Betragtar man efter Lagens bok/inf frågan om anställande af nytt val till JustitiaeOmbudsman, under påstående Riksdag, ehuru Suppleant är till: så finner man 98 §. Regerings Formen ovilkorligen stadga, att denne Lör JustiticcOiubudfmannen efterträda, i fall han, innan den näjlföljande Riksdagen, (kulle med döden afgå. Och då 83 §. Regeringsformen bjuder, att Grundla: g ar ne, i hvarje får földt fall (kola, efttr deras 0 ri daly delfe, tillämpas, så bör intet nytt val äga rum utan Suppleanten vara JustitiaeOmbuds-i mannens ovilkorlige Survivancier. Om hvad jag förut anfört, äger någon grund, 6å synes detta stadgande vara både förnuftsoch grundlagsvidrigt. Men då så mycken klokhet och sammanhang framlysa i Grundlagens öfriga Stadganden, bör man icke obesedt taga för afgjordt att någondera delen saknas i det förevarande. Vid närmare eftersinnande lärer man rimligtvis icke kunna antaga annat än att med orden innan den näflföljande Riksdagen menas /• mellan Riksdagarne, emedan Ständerne då icke äro församlade, eller kunna förrätta nytt val.
Stat desto mera nöd - Den 26 Zebruarii. izss wandig, som Kongs. Maj:t tby förutan, och i händelse alt detta underdånig., anbud blefwe beledsagar med der willor, att Kongl. Maj:t af Egna Medel skulle underhålla Slottet och dest tillhörighetcr, torde afsäga Sig cmottagandet deraf, dä det kunde blifwa för Staten långt kostsammare, om pä dest bekostnad detsamma med Parken och killhörigheter skulle i behörigt skick underhällas. Till Riksens Högloft. Stander hemstalles alltså detta wördsammeligen. Stockholm den 16 Februarii i8lo. Pä Högt. Ridd. och Adclns Pä Högw. Preste-Ständets Ledamöters wäinär Ledamöters wägnar , Llaes kleming. Pä Wällofl. Borgare-Stän-. Pä Hederw. Bonde-Ständ. Ledamöters wägnar Ledamöters wägnar ^brak. LnZel. ^näers Cliston. kröckelius. Lades pä Bordet. Wördsamt Memorial! Sä wäl Högloft. Ridderftaper och Adeln som Högwördige Preste-Ständet hafwa behagat till Statsutskottets Utlätande remittera ett as Herr Ofwersten och Riddaren Ler^liman inlemnadt Memorial, sä lpdande: -Der - »356
Äfven den omständighet funne Kongl. Maj:t härvid förtjena anmärkas, att balancerne i Götha Hofrätt på senaste tiden stigit till en ansenlig höjd, och att, i hännelse denna Hofrätts ledamöter, efter erhållen förstärkning i antalet, hvarom framställning till Riksens Ständer redan skett, varda för någon tid fördelade på fem i stället för fyra divisioner, otvifvelaktigt, i förhållande till det större antal mål, som Hofrätten då hunne afgöra, också skulle uppkomma en tillökning i de ärenden, som till Högsta Domstolen fullföljas. Det syntes alltså, förr eller senare, blifva nödigt, att antalet af Högsta Domstolens ledamöter varder så ökadt, att de måtte kunna tjenstgöra på Afdelningar; och härigenom funne Kongl. Maj:t då jemväl den fördel vara beredd, att någon del af de besvärsmål, hvilka för det närvarande afgöras af Konungen i Statsrådet, nemligen sådane, som egentligen utgöra rättstvister, kunde, om Konungen så för godt pröfvade, öfverlemnas till Högsta Domstolen, i hvilket fall serskilda föreskrifter angående föredragningen af sistnämnde mål kom me att af Konungen meddelas. Här vid erfordrades likväl att 24 § i Regeringsformen förut underginge en dermed öfverensstämmande förändring. Conslitutions-Uiskottets Utlåtande , N'.o ig. 3 Kongl. Maj:t förklarar Sig emedlertid icke finna nödigt, att beslut nu fattas, eller i grundlag inflyter, angående det antal ledamöter, hvarmed Högsta Domstolen må förstärkas, utan anser frågan härom böra ankomma pä pröfning vid det tillfälle, då beviljande af löneanslag skall ske, desto hellre som behofvet af nämnde förstärkning möjligen blefve i större eller mindre nian öfvergående, så att ett eller annat under vissa förhållanden tillkommet Justitiae-Råds-embete kunde, å en senare tid, vid inträffande ledighet inom Högsta Domstolen, befinnas vara dåmera umbärligt och böra indragas. De hinder af Grundlag, hvilka nu möta för ifrågavarande utvidgning af Högsta Domstolen, kunde lätteligen undanrödjas på ett sätt, som ej i någon måtto skulle lägga band på framtida beslut.
Det andra villkoret för real-säkerhelen består deruti, alt dessa grundfondshandlingar, sedan de blifvit pröfvade, skola förvaras under lås oell nyckel, icke blott af directionen, utan äfven af en person, som blifvit utnämnd antingen af Regerm eller ock af Konungens Bef:h:de i länet. Om dessa tvänne ändringar iakttagas uti Utsktns förslag, skulle jag vara färdig att bifalla detsamma, ehuru — jag upprepar det — jag helst skulle se att hela skuggbilden af den solidariska ansvarigheten borttoges; emedan jag icke kan anse moraliskt rätt, alt i en lagstiftning för det allmänna framställa något såsom betryggande, hvilket i sjelfva verket saknar den egenskapen. Hvad Utskar föreslagit angtde minsta sedelvalören vill jag icke motsätta mig, ehuru jag, i motsats med Frih. Hamilton och Hr Nordenankar, snarare skulle anse detta minimum böra bestämmas högre. Desse herrar hafva framställt sin åsigt, i egenskap af bankdelägare; jag deremot yrkarmin sats, såsom en man af den stora allmänheten, som fordrar att icke se det lagliga myntet så ulträngdt från sina bygder, att det icke finnes för kronoutskylderna och andra behof, hvartill privatbanks-sedlarne icke få användas. Man säger att Statsbanks-sedlarne äro mera efterfrågade än privat-bankernes, och man söker derifrån draga den slutsats, att sistnämnda sedlar emollagas endast då Statsbanks-sedlar fattas och att privatbanks-sedlarne således endast fylla ett växande behof; men delta är ett misstag; ty erfarenheten bar i alla länder och alla tider visat, alt om ett sämre mynt får concurrcra med ett bättre, så är det det sämre myntet, som drifver bort det bättre, så att slutligen ingen annan utväg återstår att bibehålla det bättre myntet i rörelse, än att bestämma ett så högt minimum för det sämre myntet, alt det bättre måtte fortfara att circulera med de valörer, som äro under det för det sämre myntet stadgade minimum. Deremot skulle jag gerna instämma med Frih.
Här-< vid företer sig likväl den skillnad, att Hennes Maj* Enke Drottningens Hofstat, sorn för 3:00 månader sedan upprättades, är försedd med större löner än deras vederlikar af Högstsalig Hans Maj:t Konungens Hofstat; fastän Utskottet ansett sig ej böra fästa sig vid denna olikhet, enär det vöre enligt med grunderne att de, hvilka tjent en viss tid finge behålla hela löneti såsom pension; men Utskottet har ej kunnat anse lika billigt att de, hvilka icke tillhört Hennes Maj*s Hofstat förr, än sedan hon blef EnkeDrottning, skulle för 3:ne månaders tjenst, erhålla full pension under hela sin lifstid; hvarföre och Utskottet tillstyrkt, att till Kongl. Maj:t borde öfverlem? nas att i nåder pröfva och bestämma hvad hvar och en af dessa personer skäligen böra erhåll la. Att Utskottet, i s»ället för att tillstyrka bifall till den föreslagne Summan samt derjemte föreskrifva grunderne, bordt afstyrka Kongl. Maj ts proposition, skulle jag för min del anse hafva varit att brista i skyldig vördnad. Vidkommande det yrkande, att Kongl. Majttsproi position mätte bifallas, så får jag erinra, att Utskottets Utlåtande, som för första gängen Den 4 Juliu till RiksStånden inkommit, om det icke gillas, måste återremitteras , samt att bifall tiil Kongl. Rlajts proposition nu genast således icke ,kan äga rum. På dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utskottets Betänkande, hvilket fullkomligen står tillsammans med hvad Riksens Ständer förut beslutat. Friherre Ehrenborgh , Casper Wilhelm: Om några anmärkningar icke blifvit gjorda vid Utskottets Utlåtande, så hade äfven jag i tyst. het förbigått dem som framstäldt sig för mitt omdöme vid genomläsningen af detta Utlåtande.
Statens försorg skulle medföra mångdubbelt större omkostnad, än hvartill detta besvär nu uppgår, till följd hvaraf det med säkerhet borde kunna antagas, att den andel i skattebidragen, som komme att på jordegendomen belöpa, skulle blifva föga eller intet mindre betungande, än det besvär, nu å densamma ligger, och vinsten alltså endast blifva vissheten, att denna tunga drabbade alla medborgare lika; att om Staten skulle öfvertaga väghållningsbesväret, sådant svårligen kunde utföras på annat sätt, än genom arbetets öfverlåtaride genom entreprenad till enskilde, hvarvid likväl landets stora areal och dess i förhållande dertill ringa folkmängd otvifvelaktigt skulle hindra den konkurrens, som vid entreprenad-auktioner måste tagas i anspråk, om ej fritt fält skulle lemnäs åt vinningslystnaden; att den penningesumma, Staten finge utbetala, under en eller annan form skulle tagas från de skattskvldige, och att sannolikt vore det jordbrukaren, äfven om han finge flere, nu icke väghållningsskvldige, att jemte sig lemna bidrag, likväl skulle komma att i form af skattebidrag vidkännas den betydligaste delen af detta onus, samt att det för mången torde blifva kännbarare att med penningar lösa sig ifrån väghållningsskvldigheten, än att, såsom nu är fallet, med egna dragare och eget husfolk fullgöra detta besvär. Dessa skäl, hvilka gälla lika mycket mot hvarje förslag, som afser att antingen i sin helhet eller till någon del på Staten öfverflytta oftaberörda skyldighet, finner Utskottet fortfarande giltige, och vid den inom Hedervärda Bonde-Ståndet, vid föredragning till remiss af Olof Nilssons motion hållna diskussion, hafva, med ett par undantag, de flere ledamöter, som sig yttrat, jemväl på enahanda skäl ansett väghållningsbesvärets öfvertagande af Staten icke förtjena understöd. Utskottet hemställer derföre, att ifrågavarande motioner, så vidt de afse vägunderhållningsskyldighelens fullgörande genom Statens försorg eller bidrag, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Utskottet inser nödwändigheten af m förutgäende utredning af Lagarnes historia och sammanhang, bygd pä deras allmänna philoso, phiska och statistiska grunder, utom hwilken utredning försöken till förbättring mäste blifwa med större eller mindre ofu ckomligheter bchäf. tade; hwarföre de till Lagfarenhetcn, säsom desi grunder och hjelpemedel, hörande kunskaper pä allt möjligt wis borde uppmuntras, hwartill hörer, att de söm med Lagfarenhetens, t7!aturrättens samt lTlarionaloch Stats cvecono. wiens Theone egenteligen böra wara fytzelsatte, pä tjenligt färt förmas att, till allmän granskning och undecwisning, pä modersmä. let utgifwa härtill hörande Afhandlingar: att äfwen andra kunnige personer, genom distinc. tioner och andra lämpeliga belöningar mä wäc. kas till täflan med de nytznämnde, sä att berörde Theorie ej mä anses för ett monopol för nägra fä, eller för nägot som med ulöf, ningen icke skulle stä i synnerlig gemenskap, u. tan twärtdm kännedomen af den förra mera utspridas, sä wäl härigenom, som genom alfwarsamma examina för dem, hwilka ingä i Ciwil-Ständet, samt genom sunda befordringsgrundsattser, i sammanhang med nägon liberal löne-reglering för nytznämnde ständ, ett tillräckeligt antal personer, fä inom som utom Em. betsmanna Corpsen, tilldanas af anwändbar Aicklighet, äfwen wid Lagstiftnings ärender» L«6 Den 8 October. och hwaraf äfwen ffulle blifwa en följd, att Nationen i allmänhet, mera upplyst, ffulle med större interesie omfatta besia, i sig sjelf högst wigtiga föremäl.