Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Sedan Ståndet den 13, 17 före och eftermiddagen, samt denne dag till pröfning och afgörande förehaft Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 5, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 1, med förslag till Lag för enskilde Banker, stannade Ståndet, i anledning deraf, i följande beslut. Ståndet godkände, hvad Utskotten i Betänkandet N:o 1 tillstyrkt, vidhållet i Utlåtandet N:o 5, att en fullständigare lagstiftning, rörande enskilde Banker, än den, sorn nu finnes, malte varda af Rikets Ständer beslutad. *10 Prot. XJtdr. d. i3 Fehr.. l84*• Härefter öfvergick Bifölls, med den förändring, att enskild Banks credit-sedlar ej må lyda å mindre belopp än 6 R:dr 32 sk. Banco, motsvarande 2 R;dr 24 sk. Silfver Specie. §• 9. Bifölls, med tillägg i första stycket af ett nytt moment. 4:o innehafvande säkerhetshandlingar för lemnade Cassa-creditiv, i den mon dessa anlitats, dock härföre aldrig utöfver 40 procent å det verkliga Actie-capitalets belopp; börandes dessa låne handlingar af Directionen vid hvarje Låne-contoir pröfvas, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller dess ombud. §. 10. Gillades, med den förändring, att slutorden i 2:dra momentet: ”och efter föregången anmälan i Banken,” utgå samt utbytas af dessa: ”och hvarom anmälan bör i Banken ofördröjligen göras.” §. 11. Bifölls. §• 12. Med ogillande af lydelsen i Usta momentet, beslöt Ståndet, att sagde moment borde blifva af följande innehåll: ”Enskilda Bankers actier eller lottbref må icke i någon sådan Bank belånas. ” I öfrigt gillades denna §. §. 13. Bifölls. §. 14.
29 uträkning, 1,236 r:dr 8 sk., mot vilkor att sterbhusets rättighet till begrnfningshjelps åtnjutande i stället komme att försvinna. Då, enligt Utskottets tanka, giltig anledning icke förekommer hvarken att tillstyrka undantag från de angående begrafningsbjelps afljenande gällande föreskrifter eller för beviljandet af en mot nådårs besparingen svarande gratifikation, hemställes. att livad i förenämnde hänseende blifvit ifrågastäldt icke måtte vinna Rikets Ständers bifall. 45:o. Från Hederv.
— Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, an gående tillökte frimarknader i Skenninge och Grenna Städer. S. A. K. H os Riksens Ständer har, på anförde grunder, blifvit föreslaget, dels att Grenna Stad, der antalet af årsmarknader, vid en omkring 20 år sedan, företagen marknads-reglering, blifvit inskränkt till 2Uie, den ena i Maji, och den andra i O. ctober månad, måtte hos E. K. M. i underdånighet anmälas till undfående af Nådig tillåtelse att hålla en ytterligare frimarknad i medlet af Februarii månad, dels ock att den genom Kongl. Resolutionen den 5 October 1731» Skenninge Stad tillagda, rnen i sednare tider indragna rät - XJnderdaniga Skrifvelserl tighet att den 16 Februarii ärligen hålla éri marknad, kunde, uti enahanda ordning, varda till sistnämnda Stad återställd. I en tid, då productionen af spannemål och andra Landtmanna-varor i så betydlig mån blifvit ökad, synes hvarje utväg att befrämja en förmånligare varu-afsattning böra sorgfälligt uppsökas och begagnas. Att marknader väsendtligen bidraga till vinnande af detta ändamål kan, i Riksens Ständers tanka, lika litet bestridas, som Riksens Ständer anse otvifvclaktigt, att behofvet af ett lättare varubyte och en lifligare handel i synnerhet visar sig i de orter, der Landtmannen nödgas på längre afstånd söka af siria producter en afsättning, som ej kan i jemn ordning vinnas i närmare belägne Städer, för hvilka åter, genom befordradt utbyte och försäljning af köpmannens och handtverkarens varor , marknader äro att betrakta, såsom ett vigtigt medel till trefnad och välstånd. Då med Skenninge och Grenna Städer samt den deromkring liggande sädesrika Landsbygden ofvanomförmäldte förhållande inträffar, få hos E. K. M. Riksens
Tysta och undrande slöto de sig fast till hvarandra, och betraktade mamma på afstånd, samt gåfvo hviskande sin förundran tillkänna deröfver, att det var så konstigt i dag. Ingen fremmande syntes till, och pappa var borta; Rosa gret, och mamma höll på att dö. Slutligen inkom fru Bern, och sade, med litet mera myndig och afgörande ton än vanligt: ”Hvad stå barnen här och gapa på? Gå in i jungfrukammaren och ät; der är dukadt åt er! Sedan bege sig gossarne vackert åt skolan, och Caroline och Josephine skola få taga fram dockorna och leka med dem. Men fort nu! Gör som jag säger! Mamma behöfver sofva, och gossarne förlora skoltimman, om de icke skynda sig.” ”Söta fru Bern,” sade en af de små flickorna, ”säg oss bara, hvarföre vi skola äta middag i jungfrukammaren, i stället för matsalen? Och hvar är pappa och Rosa, och kontorsherrarne och allesamman?” ”Allesamman ha göromål,” svarade fru Bern afgörande. ”Kom derföre och skynda er!” ”Men fru Bern kan ju tala om för oss hvar pappa är?” frågade den äldste af gossarne. ”Pappa är på sina rum, och han har befallt att både Linus och ni andra skola vara lydiga och göra hvad jag säger. Se så, Linus, tag småsyskonen med sig, och gå in och få er litet mat; det är längesedan frukostdags. Och på det att barnen skola vara riktigt snälla och lydiga, har jag lagat till blåbärskräm, och bakat pannkakor åt dem.” ”Ack, söta, snälla fru Bern!” jublade alla fyra; ”blåbärskräm och pannkakor! Vi skola gå på stund! – Hvad fru Bern är god! Tack tack, min söta fru Bern! Gif också mamma, då hon vaknar, och Rosa, då hon kommer tillbaka, af vår välfägnad!” – Och nu, med all sorg och smärta försvunna från de runda, fylliga dragen, hoppade den lätta skaran till jungfrukammaren. Emellertid stod Rosa lyssnande, i dödlig ångest, vid sin fars kammardörr. Nyckeln var uttagen, och kommerserådets steg hade upphört att låta höra sig. Derinne var tyst som i grafven. Hårdt klappade
Då samhällets högre ändamål icke kunna vinnas, om dess medlemmar lemnäs ål råhet och okunnighet, har Staten både skyldighet att befrämja folk-bildningen, och rättighet att af hvarje samhälls-medlem fordra åtminstone det kunskapsmålf, hvarförutan han icke förmår inse sin bestämmelse eller rätt uppfylla sina pligler. Häraf följer, att Staten äfven måste ega rätt att tillhälla hvarje husfader, som sjelf icke kan eller vill bibringa sina egna eiler andra under hans vård uppvexande barn ett sådant kunskapsmått, att låta dem flitigt begagna den Skola, som står för sådant ändamål öppen. Utskotten få derföre tillstyrka, att hvart och ett barn, så väl af manrom qvinno-kön, inom skol-Alder, bör Skolan begagna, så läng och intilldess nedanstående minimum af kunskaper hunnit inheintas : a) alt med lätthet läsa rent och väl Svenska språket innantill, så väl latinsk som svensk stil; b') Skrifva; e) Religions-kunskap och Biblisk Historia; d) Quatuor Species; e) Försvarlig färdighet i Svenska språkets rättskrifning; f) Kännedom om det allmännaste af Fäderneslandets Historia och Geografi; g) Första grunderna i Naturläran; och K) Kyrko-sång. Härvid böra Utskotten anmärka, att de visserligen ansett tillfälle böra i Folk-skolan beredas för inhemtandet af första grunderna i Natur-läran, men att de icke delat den åsigt, att kännedom i nyssnämnde kunskapsgren borde upptagas bland villkoren för barnens utgående ur Skolan ; likväl och som Utskottens ledamöter af det Hedervärda Bonde-Ståndet enhälligt uttryckt sin önskan, att någon kunskap i Natur-läran finge bland minimi-fordringarne ingå; så hafva Utskotten, med fästadt afseende deiå, att frågan närmast rörde det Hedervärda Ståndets barn, funnit sig böra gå ofvanbemälde ledamöters önskan till möles. Statssamt Allm.
Från Högvordige Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets Memorial, N:o 314, i anledning af skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden, i frågan om utskyldersutgörande, till Staden Nyköping, af Landshöfdinge-Residencehuset derstädes, äfvensom algifter till Städerna i allmänhet för Kronans deri varande Egendomar, gillade Preste-Ståndet de i nämnde Memorial föreslagna Vo terings-proposition er. SD. Föredrogos å nyo och biföllos Statsutskottets Utlåtanden ; N:o 306, angående dispositionen af de f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen tillhörande lius och Byggnader; N:o 307, angående Byggnaders afträdande åt Veterinalre-Inrättningen, samt anslag af snede! till deras iståndsättande; 84 Prat, Vt-drag den *6 Nov, i&2g. N:o 308, i anledning af väckt fråga om dispositionen af några Kronan tillhörige Bygg" nader och Tomter .i Landskrona; N:o 312, angående betalningen af smärre, förslitna Credit-Sedlars slutliga granskning och annullering i Riksgälds-Contoiret; N:o 318, i anledning af verkställd revi" • sion af Stats-Verkets räkenskaper och förvalt’ ning för år 1826; N:o 320, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående liqvid emellan Förvaltningen af Sjö-Årendena och Allmänna Magazins-Inrättningen, för det till Flottans behof i Carlskrona befintliga Proviantlager; Nto 321, angående väckta motioner om anslag af medel till åtskilliga nya Fyrbåkars uppförande ; N:o 322, anglende väckt motion om ersättning af allmänna medel åt Boställs-innehafvare för Skifteskostnader; samt ytterligare Utlåtande, Nto 329, angående Landshöfdinge-Rtsidencehuset i Hernösand. S. D, Föredrogos å nyo och Iades till Handlingarne Stats-Utsko.ttets Utlåtanden:
Ridderstapets och Adelns Plenum den 20 Februarii i8l". S. D. Beslöt Höglofl. Ridderffapet och Adeln för sin del, att till förekommande af den tillfällighet, att den Nämnd, hwilken af Stats-Urffoktet jemte särskilt walde Ledamöter stulle formeras, kunde wid sam - rois Den 2, Zebruarir. sammanträdet lill omröstning finna sig i saknad af någon Ledamot, utse, wid sitt i dag till anställande wal af 12 Ordinarie Ledamöter, äfwen 6 som för Suppleanter skulle-anses, och hwilka ägde aic i händelse nägra Ordinarie Ledamöter sitt rum sig afsade, eller af sjukdom wero hindrade att i sammanträdet deltaga, i sädane Ledamöters ställe sjelsskrifne inträda; Hwilket beslut skulle de Respcct.ive Med-Standen genom Utdrag af Prolocollec manligen meddelaga. vt Luxra. Uplastes till justering Protocolls-Utdraget rörande Ridderffapers och Adelns förledne gärdag fattade besiut, angående Pensionsoch Benädnings-Staten. Grefwe Os la. 6ar6is, ^acodI detca Protocolls-Utdrag saknar jag en sak. Jag kan ej påminna mig huruwida genom proposition i gar särskilt blef besiuiat, att hwad nu rörande pensioner blifwit fastställ med början af detta är skulle begynnas. Det föreföll Åtminstone under discurserne och bewisades wara meningen af hwad Stats-Utskottet föreslagit. Zerr Grefwen och Landtmarffalken förklarade all deröswer ingen proposition blifwit gjord. Friherre vjsrta, ^xsl, wille wal ej bestrida att det icke genom formlig proposition blifwit afgjordt, men det hade dock warit allas mening. - Friherre Ltael von valstein. Lorfits UustviA, anmärkte art om ej desse föreskrifter nu genast skulle ta» D<m 2i Zebruarik. ion taga sin början, kunde de ej förtjena namn af hwad de werkeligen kallades, Indragningar.
Ständer, i likhet med deras Stats-Utskott, förordna att den varande Banco Sedelstocken ej finge, till en bättre proportions vinnande emot redbara fonden, efter hand mindskas, utan genast till ett lika belopp utlånas, så frågas billigt hvad båtnad hade val Banken i en statistisk väg, för sitt besvär? Banken inbekominer vid Disconten icke Guld och Silfver, utan blott sina Sedlar, hvilka åter till lika belopp skola utgifvas; således blir Banken!» vinst ailsingen för sin möda. Ej k a 11 Riks - To;* Den 20 Juni'. Riksgälds-Contoiret drifva Discont-verket med Ilka vinning, sorn Banken. Kostnaden i årliga utgifter och aflöningar lärer föga hafva öfverstigit 92,000 R:d.; men här skall renta till Banken och. privata Persöner betalas. Det kan sägas ate endast det stahla och inpå eventuella omskiften underkastade PenningeVerket hörde under Bankens vård; men att DisCont-röre Isen hörde till Gredit-väsendet, och således mer närmade sig till Riksgälds-Verket, och jemväl, sedan i en lycklig stund dervid en fullkomlig publicitet blifvit vunnen, Discont-rörelsen icke heller komme art doljas under någon hemlighets-larf, utan likasom Ständernas öfriga Creditoch Riksgalds-verk årligen till Allmänhetens klara öfvertygelse kungjord. Det föreslås således först, att Bankens instuckna Summor i Riks - Disconten, sorn 1816 går till ända, skola öfvexflyttas till RiksgäldsContoiret. Örn ett sådant Beslut af Riksens Höglofl. Ständer gillas, så förmodas, att det må ske successivernent och med äfven så litet äfventyr för Pantägare, som det verkställdes vid förra Discont-» flyttningen till Banken.
Så fick Fredrika Bremer sin resa till Grekland bekostad af fru Limnell, och hon var en mästare att utdela sådana gåfvor och gjorde kurer, som ingen doktor kunde eftergöra. Det var ej sällan hennes hjälpsamhet missbrukades, men det nedslog henne icke att fortsätta. Under den sista svåra vintern bespisades massor af folk i hennes kök. Somliga missbrukade på det mest oförsynta sätt hennes godhet. Hon blef mycket ond, hon förklarade, att hon skulle stänga sina dörrar för dem — för alltid och obevekligt. Men, sade den, som berättade detta för mig, hon kunde det icke. Om några dagar hade hon tagit emot dem ånyo. Och om det hände på gamla dagar, att hon ville draga sig från sina många förtroendeuppdrag. Nej, hon fick icke, det var allas åsikt, hon var den milda fridsstifterskan, som ingen kunde motstå, med henne gick det lätt, när hon trädde emellan, utan henne gick det icke. Och om hon hade sina sorgliga erfarenheter inom fattigpraktikens område, så tröstade det henne säkert att veta, att blott den sak, som lyser öfver alla och icke är förmörkad för någon, också hinner till alla, och att den, som lyser öfver både goda och onda, är den enda rätta bilden af den all barmhärtiga kärleken. Vid sitt frånfälle, som inträffade måndagen d. 12 sept, var fru Limnell 76 år gammal; hon var född d. Hennes föräldrar voro lektorn vid Hernösands gymnasium Olof Fredrik Forsberg och hans hustru, Catharina Margaretha Svedbom. Hennes lif var ej utan växlingar och olyeksslag: hennes förste man, rektor Pehr Erik Svedbom, med hvilken hon ingick äktenskap år 1842, dog 1857, och byråchefen Carl Abraham Limnell, med hvilken hon var omgift sedan 1860, gick bort år 1882. A f hennes söner är den äldre sekreteraren i Musikaliska akademin, dr W. Svedbom, den yngre, en rikt begåfvad gosse, angreps tidigt af en obotlig sjukdom. Man torde ha grundad anledning att hoppas, att äfven för eftervärlden ej fru Limnell blir ett okändt namn, om något utdrag ur hennes brefväxling med samtidens intressantare personligheter kommer att se dagen. Hennes många vänner skola i alla händelser ej glömma henne.
På sedermera framstäld fråga, huruvida församlingen vore benägen att flytta magazinshuset, som i alla fall nu står mindre tjenligt till såsom varande midt på kyrkovallen, yttrade delegarne i districtmagazinet sig dertill villige, men yrkade tillika, att öfvige socknens hemmansegare eller delegare i sockenmagazinet borde deruti vara dem behjälpliga, emedan de icke ensamt rådde för, att kyrkan blifvit uppförd nära invid det flera år förut byggda magazinet, eller långt innan kyrkobyggnaden påtänktes och dess plats bestämdes, med förbindelse tillika att vara sockenmagazins delegarne behjälpliga, när deras hus skall flyttas. Härtill samtyckte slutligen större delen utom bönderna Pär Håkansson i Backegård och Johan Grund i Österåsen, hvilka protesterade emot allt deltagande uti aftanämnde districtmagazins-hus bortflyttande. Slutligen bör ock anmärkas, att Lars Bäck i Gungård redan bortflyttat sitt stall på tillbörligt afstånd både från magazinet och kyrkan. In fidem N. S. Edlund 1839 d. 3 febr upplästes och erkändes till alla delar detta protocoll i allmän sockenstuga, intygas på församlingens vägnar Christopher Larsson i Storhögen Jonas Persson i Storbränna Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. År 1839 den 17 febr. vid allmän sockenstämma tillkännagafs följande sig hafva förlidet år hafva tillverkat saltpetter nemligen bond. Erik Pärsson i Backegård 6 lisp.4 pund d:o Pål Johans. i Österåsen 4 d:o Bevis öfver saltpetterns inhemska tillverkning meddelades genast af undertecknad och socknemännen. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 14 april 1839. § 1.
Genom de efter hvarje halfårs manna tidningarne utdelade uppgifter 3,556,745: 28. 7. 4,226,838: 1. 7. 5,474,149: 32. 11. 3,939,730: 10. 8. 2,683,028: 22. 9. 3,948,382: 3. 3. 4,904,278: 46. 10. 3,718,171: 43. 5. 2,249,092:46.1. 1,782,549: 3. 3. 3,498,112: 30. — 8,001,179: 15. 8. 3,928,117: 41. 9. 1,779,070: 26. 2. 5. tgång till trycket befordrade och med aliöfvcr sedelstock och metallisk kassa är visserligen upplysning meddelad, angående skillnaden emellan sedeloch depositiousskulden samt maximi-beloppet af sedelstock, beräknad, enligt de under den 23 Maj 1845 och den 23 Ocklober 1848 utfärdade Banko-Reglementen, men som hela summan af obegagnade laneoch kreditiv-förlag icke kunnat, emot gifna föreskrifter, uti nämnde uppgifter såsom sedelstock upptagas; har Utskottet ansett sig böra här framlägga en beräkning för åren från och med 1845 till och med 1849, uppgjord på enahanda grunder, som äro iakttagna här ofvan uti uppgiften för den 30 nästlidne November: samt tar i sådant afseende hänvisa till närlagde tabell. Stockholm den 19 December 1850. Bill. lil! Berättelse till Rikets Ständers Banko-Utskott, angående Rikets Ständers Banks förvaltning; Gifven i Stockholm den 15 November 1850.
@enom benna infiruftion är bet feban länge affebba målet af betta embetbmerfö futtflänbiga organiferaitbe att anfe fåfont uppnåbt. Sifalebeö l)ar Äoitgl. 3Jlaj:t ben il December 1860 mebbelat injiruftion för embete od) tjenfiemänneit wib Olifetd {traff* od) arbetdfängelfer, od) ben 8 ©erättelfe om pioab i 9tifet ocp befö 47 0eptember 1861 flabga angåenbe ertrajnbiciel beflraffntng för ben lägre manliga betoafntngöperfonalen toib rifetö fängelfer. sntja xänscett0eban länéfängelfer efter cellfpflemet numera blifioit fuöborbabe i faugeifet. £j|er|-un^ ^emöfanb od) Umeå famt lifa beffaffabe fängelfer i Upfala ocb Snöping blifioit få nära förbigå, att be antagaö funna till fån 3Detta fättgelfe pär, meb unberflöb af bet till uppföraitbe af flabö Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Betänkande n. Sot Lofflers ofvanbcrörde motion icke föranleda till någon åtgärd. Den n Februarii 182g. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om nedsättning i Räntan å lån ur publika Cassör. (I-A.) Under anförande af de skadliga verkningar som, för näringarne i allmänhet, men synnerligast för Jordbruket, uppkomma, derigenom att de, till stort antal i Uufvudstaden befintliga dels publika och dels privata Cassör äro,* med få undantag, beräknade på ständig tillvext genom utlåning mot högsta lagliga ränta och hvarigenom händer, att på de tider, då dessa räntemedel skola erläggas, en känbar och för realiserandet af Landtmannens produeter högst förderflig penningebrist vanligen i landsorterna en längre tid förmärkes, har Anders Andersson från Östergöthlands Län hos Hederv.
Betänkande, i anledning af vackt motion om upphäfvande af Kongl, förordningen den 13 Juli 1818, angående handskrifna invisningar eller så kallade assignationer. Riksdagsfullmäktige!! från Jönköpings län Andreas Bengtsson har uti ett hos Ilcderv. Bondeståndet ingifvet memorial yrkat, att ofvanberörde Kongl, förordning, den der innefattar förbud mot utgifvande af handskrifna, på sedelhafvaren eller viss man och ordres ställda invisningar eller så kallade assignationer på mindre summa än Etthundra r:dr banko, måtte, såsom olämplig och obehöflig, till all kraft och verkan upphäfvas, så att det må stå hvar och en fritt att utgifva handskrifne löpande invisningar på hvad belopp som helst. Lagutskottet, till hvars utlåtande denna af Riksdagsfullmäktigen Petter Mårtensson från Jönköpings län understödda motion blifvit öfverlemnad, har, efter öfvervägande af förevarande fråga, stannat i den öfvertygelse att ett upphäfvande af omförmälte författning hvarken är bebötligt eller vore nyttigt. Det är nemligen ostridigt, att begagnandet af den utsträckta assigneringsrätt, sorn motionären påyrkat, skulle öka antalet af i omlopp varande kreditpapper till mehn för rikets sedelmynt; och om än några få enskilde deraf skuile hafva lördel, så är dock uppenbart att allmänheten derigenom komme att tillskyndas kännbara förluster och olägenheter. Således vore t. ex. att förutse, att om innehafvare af assignationer dermed skulle verkställa betalningar på orter, der utgifvarens namn och kredit ej voro kända, assignationernas emottagande såsom god betalning sannolikt ej ägde rum utan mot uppgäld eller agio; hvarförutan, i händelse en assignationsutgifvare råkade i konkurs, betydliga svårigheter och kostnader komme att drabba särskilde innehafvare af en mängd utspridda assignationer för mindre penningebelopp, vid bevakandet af deras rätt hos konkursdomstolen.
Mina känslor vid detta tillfälle kunna icke vara Eder obekanta; ty säkert hafva många af Eder, Mine Hrr, ofta rönt tillfredsställelsen af andras bifall öfver edra åtgärder. Hvad jag i detta ögonblick erfar, kunnen J lättare fatta, än jag förmår uttrycka med min djupa, min innerliga tacksamhet, hvilken jag nu inför Ståndet har äran nedlägga och anhåller vördsamt att städse få vara innesluten i Hr Gr. o. Landtm:s samt II. R. o. Adis välvilja och benägenhet. Efter detta anförande tilläde Frih. Bennet: I afseende å den af Hr von Hartmansdorff ifrågasatta ersättning, får jag med all tacksamhet för den 111ig visade välvilja af den värde motionären, hvars afsigt jag ingalunda misskänner, vördsamt tillkännagifva, att för det af honom afsedda ändamål jag icke kan lemna några uplysningar, hvarföre jag ock lika vördsamt anhåller att Riddarh.Utsk. icke heller måtte begära sådana af mig. Med tillkännagivande, alt Ilr Bogeman, Carl Adolf, och Hr af Geijerstam, Carl, såsom ledamöter af BankoUtsk., begärt och erhållit ledighet under 3:ne veckors tid, den förre från d. 13, och den sednare från d. 14 dennes, anmodade Hr Gr. och Landtm. Hrr Elektorer att sammanträda till val af 2:ne ledamöter i nämnde Utskott under de permitterades frånvaro. Föredrogs ånyo Coust.Utsk:s d. 25 sisth Febr. och 1 dennes på bordet lagda Mern. 4, med upgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne. De i detta Mern. anmäldte förslag företogos punktvis till öfverläggning och afgörande. lista punkten, innehållande förslag till ändring i 28 § Iteg.F:n, ang:dc rättighet för Konungen att lill vissa embeten och. tjensler kalla och nämna äfven utländske män, sorn den Evangelisk Lutherska läran bekänna. Hr von Hartmansdorff, Aug.: