Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Thornton deremot stälde i främsta rummet fredens återställande, hvarefter skulle följa » andra vigtigare öfverläggningar ». Någon Öfverenskommelse kunde ej bringas till stånd, då underhandlarne hade så olika utgångspunkter. Dertill kom, att Thorntons besök, oförsigtigt omtaladt i engelska tidningar, redan började blifva » så pass kändt i Göteborg, att det omnämnts i polisrapporterna »; det hade på den vägen, såsom Netzel meddelade, blifvit kändt af danske ministern, som i sin ordning rapporterat det för den franske. Man misströstade derför om att vidare kunna föra denna underhandling i smyg, hvarför Thornton anmodades att afresa från Åmål lika hemligt som han ditkommit. Men genom ett vigtigt meddelande lät den svenska styrelsen honom dessförinnan förstå, att hon allvarligt sökte ett närmande till England. Netzel förklarade sig nämligen bemyndigad tillkännagifva, att man för franska trupper begärtgenomtåg genom Sveriges vestra landskap till Norge, der de skulle bilda armékårer för att sedan derifrån sättas öfver till Skottland; det meddelades, att svenska regeringen afslagit denna begäran samt att, » om Frankrike dertill skulle foga hotelser om ett infall i Pommern (inom kort, såsom man vet, både gjorda och verkstälda) och om qvarstad å de svenska fartyg, som befinna sig i franska hamnar — ville Sverige / öppet förklara sig träda på Englands sida. * Tvifvelsutan gjordes genom afslaget åt Frankrike äfvensom genom det varskoende uppdagandet en vigtig tjenst åt England. Från detta farliga håll hade det ej varit angripet sedan vikingafärdernas dagar, skall måhända ej heller angripas förr, än Rysslands flotta, efter att hafva mottagits i norska hamnar, visar sig på Vesterhafvet. Den 20 nov. var Thornton besluten att lemna Åmål, föga belåten med » det tvära afbrottet på de förhandlingar, hvilka i sin början tycktes lofva ett vida lyckosammare resultat. » Han återvände samma väg han kommit och skref (25 nov. ) sin näst-följande rapport till sin regering ombord på örlogsskeppet Vic-tory vid .Vinga.
Uppå flerfaldige gjorde anmälanden örn nyttan och nödvändigheten af en Magazins-anläggning i Staden Strömstad , har MagazinsDirectionen nyligen hos Kongl. Majit underdånigst hemställt, att ett Magazin der må på försök inrättas. Till apterande af Kronans der ännu sedan längre tider ägande Maga' zinsHus upptages att åtgå circa Något vidare Magazins-utrymme i Hallands Län synes icke vara behöfIigt, och det så mycket heldre, som om behofvet det skulle påkalla, kan ett ytterligare utrymme för a,200 Tunnor Oriad Säd erhållas i Warberg , genom inredandet af Loften öfver dervarande GarnizonsKyrka. I Blekinge Län synes Magazins-utrymmet tillräckligt, synnerligen som, detest ett större SpanmälsLager händelsevis der skulle komma att finnas , upplag säkerligen kan fås i Carlskrona uti Amiralitetets dervarande flere FörrådsHus. 1 Större Magazins-utrymme för Garnizonens och Fångarnes behof i Christianstad, äfvensom för Länets undsättning, kan-väl icke behöfvas, än som nu finnes; men om någon upphandling i Länet blifver nödig att anställas, då synes Länet med dessa Qine Magaziner , sora dessutom ligga helt nära hvarandra, ej vara belåtet. Vid de Spanrnåls-uppköp, som hittills gjorts, hafva tillfällige Förråder i Cimbritshamn och Engelholm måst uti hyrda Lägenheter anläggas; men enär sådane Förråd endast kunna komma att qvarligga’några månader, synes det mera vara förenligt med Magazinslnrättningens fördel, att förfara som hittills skedt , än att för så beskaffade temporaira behof uppbygga och underhålla egne Magagazin. Då Magazinslnrättningen nästan hvarje år äger i Malmöhus Län ett SpanmälsLager omkring 20 å 30,000 Tunnor, hvilket Lager anskaffas om Vinter och Vår och afsändes om Sommaren till öfrige, mindre sädesrika Provinjcer, är lätt att inse, det Magazins-utrymmet i Länet på långt när ej är tillräckligt, utan måste största delen af Säden uppläggas i hyrda Lägenheter.
Stockholm den 19 Juni 1863. Stockholm, tryckt hos Sam. BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. 1 M:o 13. Arik. till Exp.-Utsk. den 17 Juli t»G3, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående tullbevillningen, samt af återremisser uti vissa delar af BevillningsUtskottets derom ajlåtna Betänkande N:o 8. Utskottet, som vid de sednare riksdagarne afgifvit särskilda utlåtanden öfver afgjorda och öfver återremitterade tullfrågor, men vid detta tillfälle funnit begge slagen lämpligen kunna i ett memorial sammanföras, enär de delar, som blifvit återremitterade, antingen varit af den beskaffenhet att deras lösning synts stå i omedelbart beroende al hvad som uti andra punkter, hvilka Riks-Stånden afgjort, kommer att blifva Rikets Ständers beslut, eller ock sådane, att Utskottet ansett dem icke kunna till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda, får derföre nu såväl afgifva förslag till sammanjemkning af de redan fattade beslut, hvarvid skiljaktighet förefinnes, samt till de voteringspropositioner, efter hvilka, der sammanjemkning icke kan tillvägabringas, omröstning lärer böra anställas i Förstärkta Bevillnings-Utskottet, som oek besvara de erhållna återremisserna; och bör Utskottet härvid anmäla, att de delar al nyssnämnda betänkande med dervid fogadt författningsförslag, hvilka icke här nedan omförmälas, blifvit af samtlige Riks-Stånden gillade och godkände.
Da ingeii anlediiing till anmiirkning föreko~ninit, fii vi tillstyrka, att fin11 ansvarsfrihet för förvaltningen iinclei: &amp; r 1893 måtte beviljas styrelsen. D&amp; reservfonden vid 1893 års slut befinnes hafvi.stigit med 108 kronor, synes det revisorerna,. som. skulle det vilkoi;, hvilket enligt styrelse rotokollet af den 22 mars 1891 5 3 blifvit fäst vid beviljandet a ' aflöning för kassans expedition, icke utgöra något hinder a t t för år 1893 likasom for år 1891 gifva någon ersättning för ofvannämnda arbete. Stockholm den 2 mars 1894. F Hilda Casselli. Bit. Stipendiekommitténs årsberättelse for år 1893.. Stipendiekommitth - hm under Ar 1893 i likhet med föregående &amp; r haft a t t glädja sig å t ett intressant och framgångsrikt. samarbete ined de in.orn de olika 1$1le1i verksamma 1ok.al.- kommittkerna, som dels genom upptagande af årsafgifter och dels genom anordnaildet af musikaliska och dramatiska soiréer till f ' örmån för länsinsatserna af Allmänna Stipendiefonden, bidragg a t t påskynda denna fonds fasdigbildande. Till denna fond har under året influtit kr. 5.180: 88, dessutom har Vesterbottelis läns afdelning af Allmänna Stipendiefon.de11 blifvit i testamente ihågkommen af f r a ~ ~ ~ l i fröken d~ia Wiihelmina Fahlstedt i Umeå med den betydliga gåfvan af kr. Donationsfo~derna hafya ökats med ett belopp af kronor 3,000, som af fröken Ellen Bergman öfverlämnats till den af henne stiftade slägtstipendiefonden. Frhi1 Donationsfoiidernst hafva under h e t af Förbundets valnämnd utdelats trenne stipendier, Ilvaraf de tvanne större ii. kr: 500 å t medicine kandidaterna Ellen Sandelin och Maria Folkeson, samt det mindre å l a. 400 å t medicine kandidaten Sophie Holnigren.
Propos. begärt, blifver bifallet, men man kan dock i de flesta fall antaga, att hvad af K. M. begäres, slutligen blifver Ständernas beslut; men man skall dock taga i betraktande det ej obetydliga antal anslag, som dels redan blifvit af Ständerna bifallna, och de som inom kort komma att underställas Ständernas pröfning. Jag ihfigkommer nu, att från den afdelning inom StatsUtsk:t, som behandlar äreuder rörande allmänna arbeten, kommer t. ex. ett förslag att underställas Ständernas pröfning om en anslagssummas af 50,000 rdr beviljande för vägars förbättring. Det är äfven föreslaget åtskilliga andra nya arbeten, såsom förbättring af vägarne i norra delen af landet, och om blott dessa på Riksgäldsafdelningen till bifallande framställda förslag af Ständerna godkännas, så skulle jag tro, att största delen af de disponibla 600,000 rdr kommer att åtgå. Och under sådana förhållanden synes det för mig ingalunda klart, huru medel skola kunna anskaffas. Man har föreslagit äfven ett'annat sätt, nemi. att bankovinsten dertill skulle användas. Hvad densamma vidkommer, så har jag hört talas om andra sätt att begagna den, såsom till understöd för sådane inhemska fabriker, som skulle tillverka jernvägsmateriel, på det man derigenom skulle förekomma den ofantliga import af denna vara, som nu eger rum från England och sorn för nästa Statsregleringsperiod anses uppgå till 8 å 9 mill. rdr. Dessutom bör ihågkommas, att anslag äro begärda för en del andra företag, som ej kunna helt och hållet åsidosättas. Här är begärdt understöd till åtskilliga bibanor. K. M. har visserligen i sin Nåd. Propos. ej ansett sig böra tillstyrka bifall till någon af dessa begärda summors lifgifvande, aldenstund K. M. ansett, att man med de få tillgängliga medel, sorn förefinnas, bör koncentrera sina krafter Den 25 April. 40:* för att i möjligaste mån fortskynda fullbordandet af de påbegynta stambanorna, men för min del anser jag, att man ej bör förbise dessa bibanor.
Huruvida dessa åsigter och grunder äro föranledda eller öfverensstämmande med allas eller någons eller ingens af den rådgifvande personalen öfvertygelse, hörer icke nu till saken. I)et ligger i den dagens prot., sorn det tillhör ett blifvande Constit.Utsk. att granska, och jag vill derföre icke nu sträcka mitt yttrande derhän att förklara, huruvida StatsRådets ledamöter instämt i Konungens åsigt eller icke. Jag vill blott nämna, utan att begära, att mitt yttrande i afseende på principfrågan må åtfölja till Utsk., att min enskilda opinion är den, att utrikes vexelstadgan är icke bestämdt en civillag , utan lika mycket, omicke mer, en ceconomisk Jag. Om jag yttrat denna tanka, har jag stödt den dels på grundlag och.dels på föregående händelser. Går jag tillbaka, så finner jag visserligen 1748 års stadga för utrikes vexelrörelsen vara utgifven af Konungen och vedertagen af Ständerna, d. v. s. tillkommen genom båda Statsmgternas medverkan; meri då jag går längre fram, finner jag, alt K. M. 1798 utgaf en förordning, som i många delar upphäfver 1748 års vexelstadga och föreslår tilt efterlefnad för den utrikes vexelrörelsen åtskilliga föreskrifter, föranledda af inträffade omständigheter, sorn Konungen ensam icke allenast varit i tillfälle att inse, utan äfven alt iakttaga i afseende på handelsinteresset. 180g inträffade ett annat förhållande. Då blef en grundlag antagen, sorn skulle bestämma gränsen emellan civil och ceconomisk lag. Om dessa gränslinier kunna många meningar och Hisputer finnas och uppstå. Man får således för sig sjelf uppgöra, så godt man förmår, efter eget förnuft och erfarenhet, hvad man anser karakterisera civillag och hvad man finner ligga inom den oeconomiska lagstiftningen. 1815 gingo Ständerna in lill K. M. med den undercl. anhållan, att K. M. måtte täckas öfverse vexelstadgan för utrikes vexelrörelsen och inkomma med förslag derom till Ständerna.
Då vid denna oftanämnde Riksdag Anmärkningarne vid dessa åtgärder besvarades dermed , att sjuklighet under 1812 års Riksdag hindrat Föredraganden , att känna Ständernas önskan; så var det väl ej underligt, om de ville uttryckr, den så tydeligt, som möjeligt, för framtiden. Utskottet har, såsom grund för sitt Betänkande, yrkat, att bruket af tvänne 9o kannors Pannor vida öfverskrider den tillverkning, som innefattas uti ordet Husbehofsbränw ning, och att således den ena borde försvinna; men då mångå Consumenter finnas, hvilka ej äro Producenter; så kan Brännvinsbränningen ej inskränkas till Husbehof, hvarmed jag menar det för Jordbrukaren och hans folk - 432 Den 24 Martil, e. m. Om ej utländskt Brännvin skall ersätta denna brist, så måste dess tillverkning i Sverige vara mera utvidgad, nemligen innom de gr nsor, som naturligen uppkomma af sjelfva Författningen; jag tror således atc ordet Husbehofsbränning botde förändras till Inskränkt Brännvinsbränning. Om någon erfarenhet kunde bestämma Brännvinsbehofvet i Sverige, så tror jag den visat sig under nuvarande BrannvinsFörfattning. Consumtionen har under dess tillämpning snarare minska's än ökats, orda inga inländska Lager hafva iörorsakat förlägenhet för Landtmmnen och således definitionen af inskränkt Brännvinsbränning blifvit iakttagen uti 1815 års Författning. Utskottet anser de så kallade BrännvinsFabriquer såsom mäst Sädesödande, då likvisst af erfarenheten är kändt, att liten Pannerymd öder mycken säd, och afkastar vida mindre Brännvin, än en större ; de mindre Pannorna fordra ofta lika mycket arbetstid, bränsle och säd, som lika kannerymd förenad i en Panna, men Productionen blifver vida mindre. Enligt denna sanning, borde ejmindre än 40 å 50 kannors Pannor få begagnas, just till besparing af födoämnen, men aldrig har Interesset hos mig ledt till åtgärder stridande mot medborgerliga rättigheter, hvilka framför allt annat böra respecteras.
Jemlikt Kongl. Brefvet den 7 Mars 1835 hade anslaget till Ortopediska Institutet upphört. I anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 5 Maj 1834 hade, på grund af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 14 Mars 1835, Medicinal-Fondens skuld till Stats-Verket, 6,892 R:dr 38 sk. i r:st., blifvit afskrifven. Kongl. Tull-Verket. Räkenskaperne, granskade i Kongl. Kammar-Rätten, för år 1834 utan och för år 1835 med anmärkningar, upptaga: (V — 50 — Debet. Balance från föregående året: Convoydito 256,360:33. Balance till påföljande året: — Credit. Balance från föregående året: Afkortningar: Diverse Verks dito . • 10: 2. 4. Balance till påföljande året: Restantier vid slutet af hvardera året 77,010:10. 4. 99,942:17. Men då härifrån vidare afräknas Tull-Verkets Afkortningar 129,164: i. 8. 150,018;i2.3. Att så väl Stockholms Uppbördsoch Casseurs-Contorssom Inkommande Sjötull-Kammarens Månadsförslag för håda åren befinnas odaterade, hvarförutan de förstnämnde jemväl sakna underskrift af vederbörande Controlleur, samt att, enligt å de sistnämnde, eller Inkommande Sjötull-Kammarens Förslag, tecknade prassentata, desamma inlemnats till Kongl. General-Tull-Styrelsens Kammar-Contor 2 till 5 månader sednare än de rätteligen bort inkomma, såsom exempel hvarpå må anföras att å Förslaget för December månad år 1835 prassentatum icke finnes antecknadt förr än den 4 Juli 1836. 2:o. Att med Tulloch Convoy-medlens inbetalande till Kongl. Ränte-Kammaren och Kongl.
till konungen och anhåller att få detta äktenskap upplöst. BENGT. Jag ålägger er att vittna med mig, då jag skrifver Jag yrkar derpå, herr fogat! FOGATEN. Men, fru Margit, tänk på ert barn! MARGIT. Jag lemnar det icke ifrån mig, var viss derom! FOGATEN. Men barnets framtid! MARGIT. gången till lifvet och jag får sjelf stå ansvar, huru jag tillbragt detta lif. Med denne man vid min sida Jag har också en framtid, ty jag står vid in 66 sjunker jag. Mitt lif är inför Gud mera värdt än ännu icke det. detta barns, ty jag är en menniska, och barnet är Men jag lemnar icke detta hus, förr än lagen återgifvit mig friheten. Säg denne man det! Och säg honom äfven, att jag icke bryter mitt äktenskapsjag en gång löstes från mitt klosterlöfte. FOGATEN. löfte, utan att jag låter lösa mig från det samma, såsom Fru Margit! Er man har lagen på sin sida! MARGIT. konungens ord bryter lag. Jag tänker inte bryta den. FOGATEN. Lagen görs om en gång om året, och för öfrigt: Men ni förlorar er morgongåfva! MARGIT. man plundra min ungdom? Han må behålla sin gåfva, som är en skymf. BENGT. Tror ni jag tar betaldt för att jag låtit denne natur, som ger sin mans namn till pris åt verldens spott och hån! MARGIT. Herr fogat, säg denna qvinna, att hon är en dålig som ger en qvinna åt verldens förakt. Verlden säger Herr fogat, säg denne man att han är en ärelös, åt honom: olycklige man! åt henne: usla qvinna, men lätom oss rätta det i tid innan två, nej, tre själar gå förlorade! den oförvillade tanken säger: ett misstag är begånget, och ni, herr fogat, följer mig! Sedan blir det jag som får följa er. Tunga steg! Hårda öde! Och jag måste fortfara att lefva, då jag ville gråta mig till döds! Nåväl, låtom oss göra det. Jag lemnar detta rum Hvarför gör jag icke slut på denna eländiga tillvaro? och afrätta mig åtminstone!
Horns yttrande, så har han önskat, att Bevilln.Utsk. skulle inbjuda Presteoch BorgareStm att med R. o. Ad. sig förena; men jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att Bevilln.Utsk., enligt de grundsatser, som i början af betänk, förekomma, antagit för regel att aldrig inbjuda två Stånd, som äro om ett beslut ense, alt förena sig med något af de begge andra Ståndens, som sins emellan äro skiljaktiga. Nu är förhållandet, att förutnämnde 2:ne Stånd äro ense om det beslut, som af Gr. Horn klandras, och derföre har Bevilln.Utsk. ansett sig sakna fog att inbjuda desse enstämmige Stånd att förena sig med någotdera af de 2:ne andra i besluten dissentierande. I öfrigt lemnar jag derhän hvad med en återremiss skulle kunna vinnas, sedan PresteSt. redan bifallit Utsk:s betänk. och BorgareSt. troligen likaledes. Med ålerremissen åsyftas naturligtvis, att desse Stånd skulle uppgifva sina beslut, men det är ej troligt att de härpå vilja ingå, hvarföre jag anhåller, att någon återremiss ej måtte beslutas. Frih. Tersmeden: Jag kan för min del ej finna de vådor, som flere talare befarat af godkännandet af denna voter.propos., men jag kan likväl ej neka, att jag anser det skulle vara olämpligt, om densamma i förstärkt Utsk. blefve antagen. Jag hemställer derföre, huruvida icke bäst vore, att R. o. Ad. vidblefve sitt beslut och afgåfve en inbjudning lill de öfriga Stånden att med Adeln sig förena, hvarigenom man torde kunna komma lill ett hastigare resultat, än medelst en återremiss, hvarmed troligen ingenting kommer att vinnas, enär det är sannolikt, att de öfrige Stånden icke observerat den oformlighet, som finnes i propos., utan redan densamma godkänt.
M:s önskan till mötes, att dessa 5 millioner finge användas af staten till jernvägsbyggnader; men skulle likväl önska att dessa penningar i främsta rummet användes till bibanorna, hvarigenom man undveke att sammanblanda dem med statens affärer. Jag förenar mig således med dem, som yrkat återremiss, men i den syftning, att, om icke kraftigare skäl framläggas än nu varit fallet, så bör ingen ränta betalas på dessa medel. Hr Stuart, Garl Gustaf: Då den sednaste realisationen beslöts, ifrågasattes, att rikets bank skulle lemna all sin lånerörelse åt enskilda bankinrättningar och således bereda dem tillfälle till ökande af deras utlåning och verksamhet med samma belopp, som förut anväudts till lån från Riksbanken samt huf - 458 ;Den 22 Maj e. m. vudsakligen föranledt den disponibla bankovinsten. Häremot invändes dock att staten eller det allmänna icke kunde undvara dessa vinstmedel. Vid 1834—35 års riksdag ansåg man likväl icke lämpligt att ingå i någon disposition af bankovinsten, emedan denna för den förflutna tiden redan af föreg:de Ständer blifvit anticipationsvis anvisad till statens allmänna behof. Men det Betänk., som vid sagde riksdag afgafs, ang:de grunderna för bankens framtida förvaltning, innehöll ingalunda någon antydan att kommande Ständer ju icke skulle eller borde begagna sin rätt att disponera bankens upplupna vinst till statsutgifternas bestridande, eller att denna vinst skulle samlas och alltjemt förökas i banken. Den grundsats, att icke förskottsvis besluta om användandet af då ännu icke befintlig bankovinst, som förklarades endast tills vidare böra tillämpas, har dock allt sedermera oafbrutet blifvit vidhållen, och derefter hafva R. St:r icke vid någon riksdag ingått i disposition af bankovinsten för den kommande tiden. Det är nu icke heller fråga om disponerandet af sådan vinst, utan allenast om den behållna vinst, som vid statsregleringsperiodens början, enligt räkenskaperna, redan upplupit och förut icke blifvit anvisad.
Riksdagsordningen såsom en ny motion får äran föreslå, att, såsom hittills skedt, Fjerdingsmanna-tjensten icke må af Frälset bestridas, emedan i annat fall lönebeloppet till nästan oändelighet blefve fördeladt, då antalet af de tjenstförrättande varder vida större. Lades på bordet. Fortsattes pröfningen af Bevillningsutskottets ej mindre den i5 sistlidne Maji under N:o 27 afgifne, och den 9 derpåföljde Junii eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående Stora SjötullsBevillningen, än ock den 28 sistlidne Augusti under N:o 44 meddeldte, och den 17 derpå följde September på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. Angående den vid g af Underrätt telserna vid TullTaxan gjorde anmärkning. Hvad Utskottet tillstyrkt, blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. Angående de vid 6 och 8af Underrättelserna vid TullTaxan gjorde anmärkningar. Hvad Utskottet i dessa omständigheter yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln godkändt. Den 2 November f. ua. 5 Angående BevillningsUtskottets hemställan om befrielse Jr än T olags erläggande för VaruArtiklarne Boksvärta , Färgträd, Hudar och Skinn , Silke, Socker och Ull. Herr Hjerta, Gustaf: Här uppstår en besynnerlig fråga. BevillningsUtskottet har försökt att åstadkomma mera inkomster för Staten derigenom att det föreslagit, att Städernas Tolag för vissa artiklar skall upphöra. Att undersöka, om Städernas inkomster af Tolagen kunna upphöra, kan man icke här göra. Jag vill ej eller påstå, att Tolag är ett sådaiit privilegium, att det ej af Rikets Ständer kan häfvas, men jag tror, att den ej juridiskt nu kan förändras, ty sådant skulle vålla en stor ojemnhet i localheskatlningen.
Den afspeglade ett par klyftrika bergkullar och en grå riddarborg och en mörk liten skog och några sakta sluttande sädesfält och flere bondgårdar, som voro rätt oansenliga och mosslupna, som bondgårdar väl ofta voro i slottens och riddarnes tidehvarf. Den sköljde törstiga alrötter och lockade ned till sig sviktande björkars mjuka grenar, den mottog små bullrande bäckar och afsände en liten älf till närmaste grannsjö. En ö ägde den, ljuflig, trädbeväxt och rikt grönskande. Rundt om den smalnade sjön till tysta, hemlighetsfulla sund, nästan igenväxta af näckrosor, nästan öfvertäckta af strandskogens rika växtlighet. Och det hände sig, att de träd, som från ön sträckte sig ut öfver vattnet, voro rönnar, hvilka detta år voro ovanligt rikt gifvande, och hvarhelst de hvita näckrosorna eller deras glatta blad lämnade en flik af vattenytan oskyld, där återgaf den i trogen spegling bilden af en röd rönnbärsklase. Där i sjön funnos inga svaner, men ingen for i båt eller i flatbottnad eka in i dessa sund utan att tänka, att de voro som beredda till hemvist åt de kungliga fåglarne, hvilkas härliga skepnad mytens gudinnor och sagans förtrollade kungasöner älskade att antaga. Deras hvita fägring skulle framträdt med kraftig verkan mot den färgmättade halfdagern, som härskade under löfverket, och det skulle varit en stolt syn att se dem simma fram i det svartgröna, af gyllne solfläckar och speglande röda bärklasar skiftande vattnet. Men det hände sig, att fastän svaner aldrig förr blifvit sedda vid insjön, så kommo de dock en gång dit, och därvid tillgick så, som nu skall berättas. En morgon kommo fem svaner flygande rätt öster ifrån. Det var just vid den tiden, då solen sköt upp öfver synranden, och svanerna flögo så, att det såg ut som om de fem sköna fåglarne kommit framilande rätt ur solskifvan. Efter dem afsköt solen häftigt framträngande, Jifligt färgade strålknippen, som om svanerna vore hennes flyende fångar, hvilka hon ville fängsla och inhämta.