Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som har de största musikaliska talangerna väljs. Skulle ingen lämplig sökande finnas blir tjänsten obesatt. § 7 Kollegium får ta vem de vill till kantor, som befinns skicklig att undervisa ungdomen i koralsång. Han kan med varje läsårs slut avskiljas, om han inte befinns lämplig. § 8 Den som vill anföra besvär över lärartillsättningar gör det enligt författningar som gäller andra eklesiastika befordringar. § 9 Sedan utnämningen vunnit full kraft, utfärdas fullmakt lydande på de förmåner som sysslan medför. § 10 Ingen får ha mer än ett på stat uppfört lärarämbete, utom musikdirektören och kantorn, som kan ha annan tjänst vid sidan om. § 11 Duplikanter, som tillsätts, då mängden av ungdomar är stor och vikarier som tillsätts vid sjukdom och ledigheter utses av biskopen och kan inte överklagas. Konsistoriets övriga ledamöter har rätt att avge erinringar till protokollet. Då den orsak varför duplikanten och vikarien är tillsatt, upphör, blir de från tjänsterna med åtföljande förmåner entledigade. Om tur, löneförmåner och befordringsrätt § 1 Vid befordran inom elementar läroverken räknar alla ordinarie lärare sins emellan lika tjänsteår, oberoende om de inneha högre eller lägre sysslor. Om alla andra fordringar är lika vinner den befordran som haft tjänsten längst. § 2 Alla gymnasieoch skollärare är i besittning av den lön och de förmåner som tillhör sysslan. Vikarier får en fjärdedel av lönen och den ordinarie behåller tre fjärdedelar. Gäller även lärare, som på grund av ålder eller sjukdom fått avsked. § 3 Vid gymnasium är lektorernas löner och inte lektionerna ombytliga, så den yngste alltid har den minsta lönen och de övriga i ordning efter tjänsten i verket. § 5 Varje ordinarie lektor är gymnasierektor ett år, först den äldste och sedan i ordning efter ålder i tjänsten. § 6 Vid ansökningar till prästlägenheter beräknas dubbla tjänsteår för alla på ordinarie stat uppförda lärarna vid elementar läroverken. Den sökande skall dock visa ämbetsbetyg, årligen ha övat i predikande, erbjuda sig att utföra prästerliga förrättningar.
Efter antagande af denna hufvud-princip, yttra Cormnitterader ''Hvad angår tullafgifternes bestämmande, så och då grunderne för ”inkommande varors tullbeskattning i flere hänseenden skilja sig från deni, ”hvarpå ulför sel saf gift er na hvila, böra Corn initierade redovisa sina åsig'’ter serskildt för hvardera. Beträffande införselstullen, är det nödigt att "betragta ämnet icke blott från en stats-ekonomisk, men äfven från en ad"m i nist ra t i v synpunkt. Alla länders erfarenhet torde hafva bekräftat, alt ''Tull-lagar endast i den mon kunna handhafvas, som tullbestämmelserna "stå i ett afpassadt förhållande till den möjliga vinsten eller äfventyret af ”deras öfverträdande. Detta åter beror, dels af localens mer eller mindre ”beqvämlighet för bevakningens utöfvande, dels af de flnancielia lillgån”garne för organiserandet af denna bevakning. Det ligger i sakens natur, "att ju mindre gynnande dessa omständigheter äro, och ju ringare, i. för"hållande till befolkning och consumtion, ett lands tull-intägt är, desto "mindre är en restricliv tull-lagstiftning verkställbar. I ett land, sådant "sorn England, der tull-inkomsten medgifver ett förvaltnings-ansläg, uppegående, det för accis-administrationen oberäknadt, till nära fyra gånger "så mycket som Sveriges hela tull-uppbörd, må det vara att påräkna, det "tullförvaltningen, äfven med högre afgifter, kan, om icke absolut, dock "aproximalivt fylla sin bestämmelse. Men detta är icke allestädes förhållandet. Det gifves för afgifts-bestämmelserna en naturlig gräns, i hvarje ’’land och i hvarje tidskifte olika efter de olika förhållanden, som i förr"berörde alseenden sig förete.
Domsaga borde med hvarje sådan Stad äga samfällig Domstol; och i öfverensstämmelse med den grundsats jag uti planen följt att, utan afseende på stånd eller vilkor, alla mål af hvad beskaffenhet som heldst borde vid lika inrättade Domstolar göras anhängiga och fullföljas, har min tanke äfven varit, att första Domstolen i Städerna, likasom den på Landet, endast bör bestå utaf en Domare med valda Bisittare. — Jag har härvid äfven haft för afsigt, att ftjr framtiden bereda Den 5 8 Juni. bereda möjligheten, att vid vara Domstolar införa den uti England och Frankrike godkända inrättning af Jury, hvilken ina hända fordrar ert större tillgång på män med öfvad urskilning och omdöme, än vi nu åge, och således icke ~nnu kan med säkert påräkwad framgång vid våra allmänna Domstolar beslutande rätt erhålla.
H a n förstod att han var öfvergifven, då han intet svar erhöll denna mörka kalla vintermorgon. Han släpade sig emellertid m ö d o s a m t bort till den vrå, där h o n brukade ligga, m e n blott för att finna den — tom. Svag o c h darrande, skyndade han tillbaka till sitt eget läger o c h sökte m e d ångestfull ifver efter något, s o m han i sin feberaktiga brådska icke kunde finna. Snyftande af oro, lät han höra en svag hvissling, o c h slutligen kröp en liten mjuk, raggig tingest, en liten mager, eländig hundvalp, fram till h o n o m. M e d denna dyrbara skatt i sina armar stapplade han fram till dörren o c h ut på gatan, just då den första gryningen af dagen sy^ntes i öster. Öfverväldigad af sin ytterliga svaghet satt han sig ned i en u n d a n g ö m d portgång, knappast kännande den g r y m m a hunger, s o m rasade inom h o n o m. Men då dagen bröt in, k u n d e han ej längre uthärda: ett kväljande begär efter föda uppsteg i n o m h o n o m. H v a r skulle han väl kunna erhålla någon så- d a n? I hela den stora vidsträckta staden London — hvar fanns väl den s o m kunde mätta detta lilla öfvergifna l a m m! Ja, h v a r? Många, goda o c h välgörande människor, därom är jag viss, skulle m e d glädje sörjt för h o n o m under hans återstående dagar, o m de blott vetat af hans tillvaro. Men, det tager så lång tid att föra de eländas talan inför de barmhärtige här på jorden, att hundratals hinna dö, innan hjälpen når dem. IDUN 72 Den lille gossen hade satt sig i en portgång o c h insomnat; då han åter slog u p p ögonen, var det redan mörkt. Regnet föll i strömmar o c h g e n o m det skimrade här och där en matt gaslykta. Den lilla hunden, som han alltjämt trofast höll i sina armar, var död. Men barnet förstod det e j. Det är mig en sådan glädje att veta, att han aldrig tick kännedom därom.
I en så vigtig och i hvar och en medborgares enskildta förhållande så mägtigt ingripande fråga, som den, hvilken nu är under'öfverläggning, har det ej varit mig lätt, att bestämma min egen mening. — Jag erkänner öppet, att, sedan jag länge vacklat i min tanka, har det först varit efter lärorika samtal med kunnige Män, dels inom, dels utom Representationen, långvariga discussioner inom / i Den 6 Julli f. m. Utskotten, läsning af de flere under Riksdagen utkomné upplysande Skrifter och derpå följande Meditation, som det varit mig möjligt att härom stadga min öfvertygelse. Sedan likväl denna öfvertygelse nu mera, efter bästa förstånd, är fattad, så fordrar pligten, att på detta rum fritt densamma uttala, och medverka hvad jag kan, i ett beslut, visserligen det vigtigaste i sina följder, som under detta decennium hos Rikets Ständer varit afgjordt. Jag går nu till saken. Vi nödgas, ända ifrån åren 1808 och 1809 intill närvarande tid, följa vårt Fäderneslands Industri, vid behandlingen af nu ifrågavarande ämne. Uppmärksamheten måste först fästas derpå, att, under dessa krigsåren och efter Regementsförändringen, de många leveranserne för krigsbehofven, continental. systemet, spanmålsprisens stegring, lättheten till credit i England, den ökade sedelutsläppningen från Banken, inrättningen af en ny Discont, och höjda creditiver för de gamla, desse Di geon ters vidgade lånerörelse, jemte deras utstäldta creditpapper, att, säger jag, allt detta inlockade en mängd personer, ända tili är 1815, att kasta sig på vidtutseende egendomsköp och speculationer i flere vägar, som ock under krigsåren merendels lönte sig val. Men efter den lyckligen ålervundna freden erhöll taflan år 1815 och sedermera ett helt annat Den 6 Jul i i f. m. utseende. Desse personers förhoppningar blefvo till en stor del bedragne. Jordbrukare af alla stånd voro nedsänkta i skulder för deras köpeskillingar, och hade att kämpa mot missöden af flere slag.
De afgifter, som för skjutshållningens ordnande på detta sätt rnåsié utgöras, äro dock ganska dryga, oansedt alla hemmansägare, hvilka i entre-t prenadaftalet ingått, utan åtskillnad om de tillhöra hålleller reserv lag, samfäldt och lika deltaga uti betalningen af omförmälde afgifter vid : > station, hvartill de äro med skjutsningsskyldigheten indelade. Sällan förekomma här i Länet skallgångar sedan i nästan alla soc na premier, ehuru till olika belopp, blifvit fastställde för rofdjurs dödand ■* annat sätt. Vid 1850 års slut utgjorde antalet af tillåtna krogar i städerne 24, och på landet 4, hvarförutan bränvinsminuteringsrätt begagnades vid 40 gästgifverier och skjutsombytesställen, så att minuteringsställenas antal, sedan ra berättelsen afgafs, minskats med 7. De inom Länet varande sockneoch fjerdings-magasiner innehade, vid; utgången af år 1850, en behållning i spanmål, utlåningarne inberäknad 15,926 tunnor af åtskilliga sädesslag. Sparbanken i Falun, sorn stiftades år 1825, har till slutet af år 1850 utgifvit 4,085 stycken motböcker till särskilda iusättare. Desses antal gjorde vid sistnämnde tid 1,750 och de i banken innestående medel i kapital, ränta och premier 125,178 R:dr 47 sk. Banko, utom hjelpfondens behållning, 10,111 R:dr 34 sk. 10 rst. Sedan sista berättelsen afgafs, h således 735 nya insättare tillkommit samt de innestående medlen ökats i 32,999 R:dr 33 sk., och hjelpfonden med 3,303 R:dr 36 sk. 7 rst.
Ja, kunde jag bara beskrifva det! Feber, brådska — hjärtlöshet! Lifvet stormar fram på dessa gator, människorna hafva så brådtom, vagnarne köra så fort, ett enda ovarsamt steg, så ligger man som en myra krossad under hjulen och det är som om ingen, ingen skulle sakna en här! Man känner sig så liten, bara som ett stoftgrand. Öfverallt stå ruinerna kvar och tyckas nästan ryka ännu efter sista branden, och på väggarna kan man ännu läsa här och hvar: Egalité, Liberté, Fraternité. Det gör ett så egendomligt intryck att se dessa ord och så tänka sig allt blod som runnit, alla grymheter som blifvit föröfvade i deras namn. Jag gripes af ångest och beklämning. Jag blir rädd för människorna och lifvet, den vilda jakten därute på gatorna skrämmer mig och jag flyr in i någon utaf kyrkorna, där tystnaden vaggar sinnet till ro. Den katolska kyrkan är som en mor, hvars famn ständigt är öppen, vid hvarje dagens timme kan katoliken stå inför sin Gud. Du vet hur jag njuter af stämningen i en sådan kyrka. Där är så vackert, alltid, men mest när solen strålar in genom de stora fönstren och de mångfärgade rutorna kasta alla regnbågens färger öfver de gråa stenmassorna — det är alltid med en känsla af återvunnen kraft, som jag går därifrån. Minns du mina fantasier om att bli nunna — för att ständigt få bära den vackra dräkten? I går såg jag i »St. Geneviève» några novicer som nyss tagit slöjan och som tillhörde den orden, jag skulle hafva valt, och alla gamla drömmar vaknade ånyo, de voro så sköna i den violetta skruden med dok af tunt, elfenbensfärgadt tyg, som föll i mjuka veck kring hufvud och axlar. Det var särskildt en af dem, som jag fäste mig vid, hon var så genomskinligt blek och hade ett så själfullt uttryck, och jag tänkte mig henne knäböjande i skymningen framför altaret i jungfru Marias kapell, gestalten till hälften i skugga, det mot madonnabilden uppåtvända anletet belyst af vaxljusen, hvilkas varma sken samlade sig i två ögon, lyftade uppåt i andaktsfull bön.
Sig föredragas dessa underdåniga besvär; och som do af Hofrätten åberopade 4 och 15 momenterne af 5 § Tryckfrihetslagen innehålla, det förra: att domaren bör för nämnden framställa denna fråga: är skriften brottslig efter det lagens rum åklagaren åberopat? och det sednare: att alla mål angående förbrytelser emot berörde lag skola, vid ansvar för domare och embetsmän. med största skyndsamhet afgöras, och vid alla tillfällen, då fråga kunde uppstå om flere olika brotts bestraffning, särskilt behandlas, äfvensom att den brottslige i alla de fall, då han ej redan gjort sig saker till dödsstraff eller fästning för lifstiden, skall särskilt undergå den bestraffning, som han, enligt nämnde lag sig ådragit; alltså och då åklagaren Assessoren Salomonsson för en af de emot Ofver-auditeuren Sundler åtalade förbrytelserne yrkat ansvar efter 3 § 8 mom. af Tryckfrihetslagen och 18 Cap. 8 § Missgernings-Balken af allmänna lagen; finner Kongl. Maj:t Kämnersrättens åtgärder, i afseende på frågornes uppställning och öfverlemnande till nämndens besvarande, icke afvika ifrån den rättegångsordning, som, enligt ordalydelsen, uti förstnämnda 2:ne lagrum för mål af denna beskaffenhet blifvit föreskrifven; hvarföre Rongl. Majt:t pröfvar rättvist, att, med ogillande af Hofrättens öfverklagade utslag, återförvisa målet till samma Rätt, som har att, utan hinder af det nu undanröjda beslutet, derutinnan laglikmätigt sig utlåta; finnaudes Kongl. Majt:t icke skäl, 3 att å Öfver-auditeuren Sundlers påstående, om åtals anställande emot de Hofrättens ledamöter, som till öfverklagade beslutet bidragit, afseende göra, Det vederbörande till etc. Under Kongl. Maj:ts Secret. C. H. Engelhart*). På anmälan bos Justitie-Kansleren af Kyrkoherden Nils Johan Ekdahl och Justitie-Kanslerens förordnande, väckte Stadsfiskalen A. M. Lindborg åtal vid Stockholma Kämners-Rätt omot förre Ilandelsbetjenten Edvard Danie!
R:dr 44 skkunna minskas, och i anledning deraf den r4 Januarii 1824 anbefalla Committerade, att fortsätta Byggnadsarbetet efter räkning, såsom det för Staten min40 H. 5 66 Den i September f. m. dre kostsamma sätt, så framt byggnaden icke blefve af en Entrepreneur, under behörig uppsigt, lill uppförande utlofvad för den af Öfverlntendenls-Embetet nedsatta summa af 23,3ii R:dr 16 sk.
Påmintes sexmännen änyo, att de hos undertecknad skola tillkänna-gifwa, om någon innom församl(inge)n flytter från ett till annat ställe, sedan husförhören äro hollen. § 9. Anmältes, att stjufsonen Eric Pehrsson i Bjelkebol ärnar i sommar dricka Medevi Brunn för maktlöshet i knän och ben, att han icke kan gå, mindre arbeta, hwarvid sochnemännen intygade, att han är så medellös, att han der icke kan uppeholla sig, om han icke får fri förplägning i Lazarettet derstädes, hwartill han genom protocolls utdrag recommen-deras skulle. § 10. Beslöts, att Eric Ersson i Råstock skulle tillitas, att i sommar omlägga brunnen wid Kyrkan till Klockarens och fattighusets behof, med tillhjelp af kjörsslor och dagswerker ur sochnen. § 11. Följande fattiga fingo nu pgr (penningar) ur fattigcassan: gubben Olof C. i Foglö, bägge de gamle i Gatbol, Pehr i Tolgölet, Stenströms ä.(nka) Kerstin i Bresäter, of.(ärdiga) ä. Kajsa i Berga, gubben Olof i Långvik, gubben Carl i Måstorp, hwardera 1 Rdr. Of.(ärdiga) pigan Anna i Brogtorp, Nästorps ä. Anna hos sold.(aten) Spets, Staksunds ä. Maja i Sörgölstug(an), sjukl.(ige) gossen i Gribeckstug(an), gubben Lars i Myrsäter, ä. Karin i Löpsiötorp, awita d(otte)r Södergren, hwardera 32 s (sk). Ä. Brita i Foglö, ä. Maja i Bertilstorp, ä. Kerstin i Mark-stugan), ä. Kerstin Månsd(otte)r i Bresäter, Åfeldts hustru i Rösslebo, pig.(an) Anna i Tiblenäs, ä. Kajsa i Vrå, Hindbergs ä. i Nimtorp, husman Eric hos Vallgren, hustru Stina i Jättorp, Vallströms son Anders i Stensjö, ä.
Orden lyda nemi. som följer: ”blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljak - i58 D e n 19 A p r i 1 f. tn. tiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Coust.Utsk. genom val af l\iksSt:ns plena till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfälld omröstning skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåt, hvile sedan till R. St:s afgörande, som ofvan sagdt äi'.” Nu vill jag fråga: är något sådant utlåt, genom dessa voteringar beredt? Är genom dessa voteringar något redactionsförslag vunnet, sorn möjligen kunde hvila till antagande vid nästa riksdag? Nej! Endast tvänne principfrågor äro prseliminariter afgjorde, likväl naturligtvis utan att i ringaste mån hindra RiksSt:n att förkasta Utsk:s nu gjorda försök till deras tillämpning. Med tillämpningen mäste alltså principerna stå eller falla. Det var egentligen ett misstag, att dessa principer någonsin underkastades votering i förstärkt Utsk.; och de måste naturligtvis förfalla, i händelse R. St. skulle ogilla hvarje försök att i detalj tillämpa dem. Och för att visa huru litet R. St. äro bundne af deras genom förstärkta Const.Utsk. rör:de principerna fattade beslut, vill jag såsom ett exempel blott nämna, att sjelfva Const.- Utsk. har icke blott vid en föregående riksdag, jag tror år 1823, utan äfven vid denna, funnit sig nödsakadt att låta sitt eget genom votering fattade beslut alldeles förfalla, i anseende till omöjligheten att verkställa det. Händelsen var nemi. den, att votering först anställdes öfver den preliminära frågan, om anmärka, skulle äga rum emot den eller den K. rådgifvaren. Sedan denna fråga blifvit med ja besvarad, företogs votering om anmärkntn skulle göras efter 106 eller 107 §:n, hvilka båda frågor besvarades med nej. Det först fattade preliminära beslutet måste alltså förfalla.
Endast denna rubrik bevisar oanvändbarheten härstädes af Capitlet; ty huru kan i något fall dråp mer af olycka, än annars vållande, här komma i fråga; ordet olycko kan här endast hafva afseende på den ar - 102 Den 3 November e. na. ina fången, hvars lif beror af vaktens discretion. Sjelfva §:n, som Utskottet transumerat, och derigenom uteslutit sådant som, om han i sin helhet citerats, vid första påseendet funnits opassande för tillfället, lyder som följer: ”Kan det så hända, att den, ”sorn i rätta lifsnöd vill sig värja, eller far ”efter att fånga den, som lagliga gripas må, ”slår, eller skjuter åt honom, eller deni ho”nom värja vilja, och annar kommer i misshugg, och får der död af; profves sådant ”emot hans vilja och uppsåt skedt vara; ”bote då vådabot till målsäganden tjugu da”ler. Ej bör mer än ett hugg eller skott ”för våda räknas. Varda flere sår af ett skott ”eller hugg; vare tbet ock våda.” Huru vill man jemföra händelsen med den, som i rätter lifsnöd vill sig värja, med denna händelse. För att vara i sådan lifsnöd, som i delta Capitel förutses, måste man vara på fri fot, och om det skulle kunna hafva afseende på fånge, så vore fallet det, att fången redan vore i frihet, och ånyo gripas skulle. Således är §:ns mening, som af rubriken på Capitlet inhemtas, endast att bestämma vådabot; och det skall vara en öfvernaturlig advocatyrsförmåga att göra ett uppsåt till våda — ty när fånge vill fly från väktare, och den senare är förbunden att 3:ne gånger varna honom efter den föreslagna nya Förordningen, innan Den 3 November e. m. 153 lian får lossa skottet, så måste väl våda till ett sådant fall vara högst olämpeligt.
Det är väl möjligt, alt saken så förekommer en och annan; men jag hoppas och önskar att Ståndet i allmänhet icke måtte länka sä, utan att det, oafsedt hvad andra Ständ må hafva beslutat, ville efter mogen pröfning bestämma hvad det sjelft anser vara lämpligt eller icke. Jag åtminstone tror frågan vara af stor vigt, emedan hon rörer den högsta myndigheten i riket, och huru den bör vara inrättad för att på bästa sätt vårda våra allmänna angelägenheter. Jag begärde egentligen ordet för att besvara några af Hr Lefrén emot mitt förra yttrande riktade anmärkn:r. Han har nemi. sagt alt man icke, under väntan på den reglering som är föreslagen mellan de båda förenade rikena, bör försumma att rätta det bristfälliga i vår egen samhällsinrättning. Deruti har han onekligen rätt; och som jag erkänner att i förevar, hänseende en lucka förefinnes i vår grundlag, så skulle jag visserligen äfven hafva röstat för det hvilande förslagets antagande, om det varit godt. Men då det, på sätt flere talare hafva utredt, är behäfladt med många brister, inser jag ej giltigt skäl för dess antagande. Vid sådant förhållande och dä det af Svenske och Norrske comiterade uppgjorda förslag till ny riksakt, är öfverlemnadt till båda rikenas Regeringar och, sä att säga, ligger pä deras bord, tror jag alt man bör göra något afseende derå; så mycket åtminstone att man ej, i strid deremot, för Sverige särskildt vidtager någon förändring, som skulle blifva en försämring af hvad förut varit gällande. Gr. Posse har yttrat sin förundran öfver det motstånd förslaget från min sida rönt, samt öfver min anmärkn., att detaljerade stadganden i denna fråga vore onödiga, emedan åtgärderna med -slals-rådet folie af sig sjelfva, ehuru jag på f. m. varit så angelägen om bestämda föreskrifter för högsta domstolen. Jag tror mig likväl hafva i sednare fallet uppgifvit tillräckliga skäl för min mening.
Ridderskapet och Adeln aflåtet Memorial , innehållande svar a Herr Hjertås ofvanupptagne anmärkning. Med anledning häraf får Utskottet vördsamt anföra, att, hvad ifrågavarande anmärkning i huf - Eppeditjons-Ulskottets Memorial. 119 vudsaken beträffar, Utskottet för sin del åberopar nyssnämnde Memorial , hvarvid Utskottet har desto mindre något att tillägga, som Utskottet anser deruti vara ådagalagdt att, i Förslagets anmärkta begynnelse-ord , hvarken är yordet feladt mot sanning, logik, språklära eller praxis; och har Utskotiett för öfrigt skolat gifva Hcglofl, Ridderskapet och Adeln tillkänna, att merberörde Förslag blifvit af Högvördigä PresteStåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet, under dea 12 i denna månad, samt af Hedervärda BondeStåndet under den i5:de godkändt. Stockholm den 23 Maji 2823. Protocolls Utdrag frän Högloft. Ridderskapet och Adeln den 3 Junii 18,23. S. I>,. Vid förnyad föredragning af Expeditions Utskot tets, den 23 sistlidne Maji, aflåtne, samt den 30 i samma månad e: m: på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver Ridderskapets och Adelns, återreroisa af Utskottets Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse N:o 43., angående'prestanda till Bruken af å boer ne å de Hemman, sorn Bruks-idkare till Skatte inlöst; fann Ridderskapet och. Adeln för godt, att, enär berörde Förslag redan blifvit af de öfrige Trenne Riks-Ständen godkändt, för dess del. dervid låta bero.. ISO Tjuder duniga Skrivelser'. Uppl. o, godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 5 Majli»*# Preste-Ståndet d. 7 —•
Pensionerne äro i förslaget ökade, för öfverste från 800 till 1,400 j:dr, för major från 5 ä 600 r:dr till 1000 r:dr och för kapten från 400 till 600 r:dr o. s. v.; samt beräknas att utgå till: 427 officerare och under officerare med r:dr 242.300. 3000 korporaler, soldater och vederlikar — Enligt hvad direktionens öfver arméens pensions-kassa till sednaste krigsbefäl afgifna berättelse innehåller, visar nämnde kassas pensinns-reglering: för år 1845, 804 pensionärer med ett pensionsbelopp af r:dr 215,193: 16. — eller ett antal pensionärer, nära dubbelt så stort som det i förslaget antagna och en pensionssumma, som, detta oaktadt, med endast 17,000 ä 19,000 r:dr understiger den i förslaget upptagna. Väl har i förslaget under-officerspersonalen blifvit förminskad från 1,236 personer till 382, men deremot är antalet officerare något tillökt, nemligen från 1,521 till 1,579 personer. Och då härtill lägges den omständighet, att, enligt förslaget, största delen af de pensionsberäliigade skulle vid inträdet i pensionsåldern ovilkorligen öfverflyttas på pensionss at, så torde, med afseende derå, att pensionerne blifvit i förslaget betydligen förhöjde, man med skäl kunna betvifla den ifrågavarande kalkylens riktighet. I beräkningarne förutsättes jemväl,' såsom förut är nämndt, att de rustande skulle anskaffa och underhålla 2,722 nummerhästar, emot en årlig ersättning af 43 r:dr 16 sk. b:ko, som komme att afräknas å den vakansafgift, hvilken af dem skulle erläggas.