Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kongl. Förordningen den 24 Maj 1825 och Norska Lagen den 4 Augusti 1827 halva utgjort en början till ett bättre ordnande af dessa förbindelser emellan de begge rikena, som för dem ömsesidigt äro af den största vigt; men detta värf har ej med samma författningars utfärdande blifvit fulländadt; många inträffade förhållanden hafva ställt i full dager behofvet af ytterligare verksamhet för detta mål. Redan öfver trettio år sedan, år 1823, då frågi hos Rikets Ständer blifvit väckt om indragning af den kostsamma lullbevakningen emot Norge, antydde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t det önskvärda deruti, att förhållandet emellan de förenade rikena måtte blifva så ordnadt, att tullinkomsterne uti begge rikena för gemensam räkning uppburos, och alt, intilldess sådant kunde ske, tullafgifterne måtte, så vidt möjligt vöre, stadgas lika, så att det ena riket icke hemtade nytta af det an - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 53 dras stada. Det gamla förhållandet fortfor likväl, under sådan olikhet i rikenas tull-lagstiftning, att svåra olägenheter måste uppstå, hvaraf ock tid efter annan alstrades förslag till rubbningar af grunderna i ofvannämnde författning, hvilken, i anseende till dess stora vigt och betydelse för de begge rikena både i politiskt och kornmereielt hänseende, borde på det sorgfälligaste vårdas och upprätthållas intilldess ideen om en tullförening dessa länder emellan kunde verkställas. Sådana anledningar till ofta återkommande missförhållanden förefinnas ännu i den betydliga olikheten i tulisatser å flera vigtiga varuartiklar. Långt derifrån, att detta betänkliga förhållande skulle utöfva sin skada endast genom direkt inverkan från det ena landets industriella intressen p"å det andras, halva, åtminstone i vårt land, efter den långsträckta gränsen mot grannriket, tillika uppkommit demoraliserande frestelser till öfverträdelse af författningarne mot oloflig varuinförsel, hvaraf åter uppstått behofvet af en med dryga kostnader tillkommen vidsträckt gränsbevakning.
Vid hvarje riksdag förekommer motioner föranledande till lindring i roteringsbesväret för Småländska provinsen, hvilken deraf är i stort behof, och som redan är uttaladt i en ^ af länskamraten Jonas Jonasson denna riksdag väckt och af mig understödd motion om erhållande af svag rotehjelp. Men i anseende till här vidfogade utdrag från Kongl. Kammarkollegii andra provinskontor, sorn jag nu först erhållit, torde en utväg kunna finnas för att i någon mån bereda provinsen den med full rättvisa så länge efterlängtade lättnad. Genom jernvägens dragande uti större delen af den ort, som rotcringen så hardt trycker, har, enligt vidfogade utdrag, ej mindre än 18| mantal posthemman blifvit befriade från postföringen, hvilken numera bestrides dels med jernvägstrafiken, dels med diligens uti Kronobergs län, och sannolikt åtskilliga inom Jönköpings län. Dessa hemman äro dels roterade, dels beroende på pröfning under Konungens Befallningshafvande och Kammarkollegium, men ej annorlunda än till erläggande af vakansafgift. Jag vågar derför hemställa, om icke dessa hemman kunde indelas till de öfverroterade hemman, och som oftast finnas så närbelägna att de kunde utgöra roteringen in natura, och att kronofogde och häradsskrifvare inom hvar sina fögderier fingo uppdrag från Konungens Befallningshafvande att undersöka genom behörig syn hvarje rote, som det begär af de öfverroterade, hvilka ej redan i behörig ordning fått sådant verkstäldt. På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag föreslå, det Rikets Ständer behagade ingå med underdånig skrifvelse till Kongl. Majit i ämnet, som ej lärer underlåta att taga frågan under nådig pröfning. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. A. Medin, från Kronobergs län. 146 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Ko 3©Ö Af Jöns Riimi bäck från Göteborgs och Bohus län, om ändring af nu gällande stadgandew, angående kungörelsers uppläsande från predikstolen.
»Ja, det är olyckan», sade hon blott. Men strax derefter kom det, som en ångest, man icke kan hålla tillbaka: »När jag icke såg honom trodde jag allting var bra ...» »Det hade kanske inte hjelpt om ni varit med honom», sade vännen, som förstod hennes tankegång. »Hvem vet? Han sade för ett par dagar sedan att han var lam invärtes. Det gjorde ett så tröstlöst intryck på mig – hans mor. Han har mist förmågan att hålla af någon och tomheten sen allt är slut är det enda han har kvar. Det är en ungdom utan drifkraft – en sommar utan sol Jag fruktar att hans möjligheter aldrig skola slå ut ...» Hon tvärtystnade, ur stånd att fortsätta. »Ja det ligger som en tyngd öfver honom, hämmande, förkväfvande. Han kan inte arbeta.» »Åh, men något gör han väl. Han är ju teateranmälare.» »Det kallar han inte att arbeta. Han har så stora kraf på sig sjelf.» »Nå men novellerna – och teaterpjesen?» »Ja, det är ju det han lefver på – förstås. Jag menar, det är det som gett honom den smula författarnamn, han har. Men han skref båda delarne under det första året han var här.» »Han skrifver ju på en roman nu.» »Han vill, men han kan inte.» »Hvarför icke?» »Ja, det är inte så godt att säga såder precist. Han vill ju hålla alla menniskor borta så att ingen skall märka hur det är fatt. Det är väl heller ingen mer än jag som anar det och det är naturligtvis bara en gissning.» »Är han utan talang?» »Nej, långtifrån. Men jag tror att han spelat sin roll af känslolös så länge, att han håller på att stelna invärtes. Han märker det sjelf – och det pinar honom obeskrifligt.» »Jag har sett att han ständigt pinas af någonting. Han har ingen ro. Nu förstår jag han känner hur han förtorkar. Det måtte vara förfärligt!» »Han är ju ung ännu», sade den främmande, liksom för att trösta. »Ännu kan allt bli annorlunda.» Fru Zimmermann förde samtalet in på andra ämnen.
Fn lifsbild från den nya världen, för Idun af Hilma Angered Strandberg. (Forts.) » Det är ingenting, » log Nils med darrande läppar och torkade sig okonstladt i ögonen med afvigsidan af handen — » det är bara roligt att se dig litet glad. » Där satt hon i hans knä som vanligt i mörkningen — och var nästan förlägen. Hon talade litet — men det blef inga visa ord just. Hennes man förstod henne nog, men han tog det som en stämning, hvilken det var bäst att orda så litet som möjligt om och började berätta stadsnytt — om bodaffärerna. Då fattades hon af en stor ångest — det fick icke flykta, nej — det var nog inte så högt som i morse, — men gå fick det inte, — inte sjunka ihop till det gamla, innehållslösa. » Nej — åh nej, Nils — var inte så där ointresserad — jag vill någonting — nå- gonting. » » Ja — hvad då särskildt? » » Jag vill — arbeta på något sätt — jag menar inte groft arbete, det vet du — men något som har en idé bakom sig. » » En idé, sa du — pengarna är den allra bästa idén — förresten » — han höll upp armen till skydd för sig och tittade öfver den halfskrattande — » en utmärkt idé ligger det i de här köttbullarna. » » Nils, var inte så rysligt bondkvick, » afbröt Hanna med afsky. » Nej, jag skall tiga; » han blef litet stucken. Men Hannas ansikte hade slappnat, och det gamla, trötta uttrycket var nära för handen, då hon sade i ynklig ton: » Kan du inte alls hjälpa mig, Nils? » Då sjönk han litet ihop och såg framför sig med den där tomt lugna blicken, som blef märkbarare för hvarje år, en undergifven, tänkande blick — men tom på energi, tom på minsta grand af hopp och väntan. » Ja, Hanna — det är så mycket svårare än du tror — vi äro nästan båda för gamla — nej — inte för gamla — vi skulle vara födda här. Bara försök, ska du se!
Uppä gjord anhällan af Friherre Ztael von dioNstein, Coilit?: Uu6vi^, proponerade Herr Grefwen och Ordföranden at Friherre 8r^l mätte fä sjelf med de öfrige refpective Standen comnunieera sit i dag til Stats Utskottet remitterade Memorial. Bifölls. Ridderstapet och Adeln ätskildes kl ^ 2. In protokoll, 6. Lilverstol^e. Mändagen den 21 Augusti. klenum klockan 10 förmiddagen. Utdrag af Protocollet, hället i Högloft. Ridderskapet och Adelns Plenum den 18 Augusti 1809. S. D. Uppä wänlig anmodan af det hederwärda Bonde-Ständet bestöt Riderffapet och Adeln at instämma uti den af Ständet gjorda remitz til utlätande af Allmänna Befwärs och Oeconomie-Utffottet af Riksdagsmannen ingers Daniel - D-.n 21 Augusti. I^nie-Isson-, ifrån Elfsborgs Län den t r Augusti hos Boude-Ständet uplosta Memorfol rörande tjenstgaste fältet til Landt-Tullarnes af. staffan de. Ut supra. Justerades följande underdäniga ssriswel. se til Hans Kongl. Mast. Stormägtigste AllerNädigste Konung! Dä i följd af Eder Kongl. Maj:ts Nädiga proposition, Riksens Ständer bewiljade, at af Banquen hwarje wecka stulle utbetalas Loo,ooo Rd., war grunden för detta bewiljande, at en sadan försträckning endast skulle anwändas til de för Rikets frälsning mäst nödige behof, sä at genom ärforderlig penninae-stigäng Fäderneslandets förswar och uprätthällande, pä det kraftigaste sätt mätte bringas til werkställighet.
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående beviljade anslag till renovation och underhåll af Kongl. Museum tillhöriga T'aflorj samt för ett JVaturalhistoriskt Musei inredning. S. A. K. Med anledning af vid innevarande Riksdag ] gjorda framställningar, om behofvet af ett serskildt anslags beviljande för renovation och underhåll af de Kongl. Museum tillhöriga Tall or, då denna dyrbara och utmärkta konstsamling, i brist på utrymme och medel för dess iståndsättande, till en del skall finnas inpackad i skåp och lårar, hafva R. St. funnit godt, dels att ett anslag för en gång af Ett Tusende R:dr för Taflornas första uppsättning och rengöring bevilja ' af nu befintlige öfverskott å StatsVerkets inkomster, samt dels att 5oo R:dr årligen för deras underhäll inå, emot behörig redovisning, Exp. Ut sk. Förslag till und. Skrifvelse N:o 211. SOI bestämmas, så framt en sådan local kan finnas, •antingen inom det Kongl. Slottet eller i annat Kronans hus, att Taflorna kunna erhålla tillbörlig vård. Vidare, och som Kongl. Vetenskaps Acadenjien, uti den underdåniga skrifvelse, hvilken, åberopad i E. K. Maj:ts Nådiga Proposition om Statsverket, blifvit till Piikets Ständers Statsutskott aflemnad, förklarat sig, sedan, genom dess samlingars årliga förökande, utrymme för dessas herbergerande, ordnande och uppställande på ändamålsenligt sätt uti sitt hus på Stora Nygatan saknades, vilja för egna medel inköpa det vid Adolph Fredriks Kyrka belägna, såkallade Westmanska huset, som, med ett prydligt architectoniskt utseende, förenar tillräckligt utrymme så väl för Academiens eget behof, som för de Zoologiska, Botaniska samt Mineralogiska Samlingarnes uppställande, och hvilken byggnads reparerande och apterande för det Naturhistoriska Musei behof, enligt upprättadt kostnadsförslag, skulle belöpa till 25,ooo R:dr, till bestridande hvaraf Academien saknar egen tillgång; så hafva R.
Ständers upmarksamhel skall bliswir fästad wid de om nägre af fädane Lägenheter sturne contracter, med tillstykan, att de som icke grunda sig pä föregångne arrende-auctioner, och derwid gjorde högsta anbud, mätte förklaras för kraftlösa, sörre Arrendatorer, ruan afbidan as den bestämda arrendetidens eller besiktningsridcns stut, derifrän skilj«S, och deste Lägenheter ställas under utbjudande ät andre arrendatorer genom auction med rädane »vilkor som sist utfärdade Författningar i detta ämne innehålla. Det, IIO4 Den l6 December. Delia Förflag har icke kunnat annat , än för mig blifwa bekymmersamt. Genom en tilfäilighet har jag pä god lro bliswit innehafware af en killäriZzr försäkrad arrende rättighet af Laholm Kungs Ladugärd med siffe och quarn, derföre jag i ärligt arrende utgör en summa stor 157 R:d 22 st. Z rst. Banco, betalar en dryg bewillning, samt undcrhaller ckl Stuteri, jämte det jag fullgör ärffillige andre onera och ffyldigheter. Bloitstäld för en ej obclydelig förlust om den wundne arreuderällightten ffulle rubbas, eller de ders med förbundne wilker förändras torde ded höggunsti» gast rillaros mig, alt i ödmjukhet föredraga de ffäl, uppå hwilka jag as Riksens Högloft. Ständers rätt» wisa och ädelmod hoppas, alt uti min wälfängna be, siltningsräll blifwa orubbad. Enligt Kongl. Kammar-Collegii Bref af de» gi Ockober 1766 hade wäl, Konql.s Maj:t. uti Nådig ffriswelse till bemäldke Kongl.
Stockholm den 18 juli 1821 SALOMON LÖFVENSKIÖLD Kungörelse angående lysningsterminer för Carlstens, Kullens, Falsters, Nidingens och Ölands fyrar. Stockholm den 19 juli 1821 Dessa fyrar skall tändas den 1 augusti och lysa till 15 maj Stockholm den 19 juli 1821 VIKTOR von STEDINGK Kungörelse angående tillåten utförsel av vällad eller oraffinerad aska. Stockholm den 23 juli 1821 Under en tid av tre år får vällad eller oraffinerad aska utföras med svenska fartyg till en tull av 5 % på värdet och av utländska fartyg till en tull på 10 % av värdet. Stockholm den 23 juli 1821 C LENNGREN, S N CASSTRÖM, J A HERTZMAN Kungörelse, att den, under Kongl Maj: ts frånvaro i nåder tillförordnade regering kommer att upphöra. Stockholm den 20 september 1821 Sedan Vi återkommit till huvudstaden efter Vår resa till Norge och Västra och Södra delarna av Riket upphör den tillförordnade regeringen. Stockholm den 20 september 1821.CARL JOHAN Kungörelse angående premier för inrättningar till torkning av säd. Stockholm den 10 oktober 1821. Erfarenheten visar att årsväxten även vid medelmåttig skörd räcker för innevånarnas behov och vid ymnig skörd ger ett överskott, som kan användas till nyttiga förråd under inträffande missväxt eller att säljas utomlands. Vi vill uppmuntra lantmannen att torka sin säd, inte endast för att befrämja dessa ändamål, utan för att vara mer oberoende av sädesprisernas hastiga fall. Vi har med bekymmer uppmärksammat hur dessa hastiga prisfall orsakat förlägenhet bland Våra undersåtar. Därför har Vi inte lämnat någon möda ospard för att söka mildra denna förlägenhet. Vi är förvissade om att inrättningar för torkning av säden skall förekomma dessa skadliga omsvängningar i sädespriserna Vi har anslagit en summa på 10.000 riksdaler till premier för anläggning av torkinrättningar av säd och efter Lantbruks akademins hörande, förordna följande om dessa premiers fördelning.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets den 4 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 24, i anledning af väckt motion om utgifvande från Banken af 10,000 R:dr till aflidne Kapitenen E. Skottes sterbhusdelegare. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets den 4 och 11 dennes på bor det lagda Betänkande N:o 12, i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten att börda jord å landet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 8 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 65, angående erforderliga medel för nu förestående utbetalningar å det under innevarande Riksdag beviljade särskilda kreditiv. S. D. Föredrogs och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Stats Utskottets den 11 dennes f. m. på bordet lagda 160 Prot.-Utdrag den 15 Mars 1854. Utlåtande Nio 58, i anledning af väckt fråga om anstånd med återbetalningen af det staden Sölvitsborg vid 1844 och 1845 årens Riksdag beviljade hamnbyggnads-lån. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-Utskottets nedannämnde den 11 dennes f. m. på bordet lagda Utlåtanden och Memorial: N:o 25, i anledning af väckt motion om inrättande af vexlings-kontor i hvarje län, för afhjelpande af bristen på småmynt; N:o 26, i anledning af f. d. Handlanden J. N. Peterssons ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-diskontlån; och N:o 27, med hemställan om afskrifning af 11 från Banken utgifna odlingslån. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 11 dennes f. m på bordet lagda Utlåtanden:
Vi finnader en pastor Manders, som är en välment, men mer än lofligt enfaldig man, rädd för allmänna talet som för pesten, en prest, hvars enfald går så långt, att han tror på att snickaren Engstrand behöfver snpa för sina klena ben o. d. Det är ju också en värdig prest, som, då man lyckas inbilla honom att han tändt eld på asylet, tackar snickaren, derför att han vill taga skulden på sig. — Snickaren Engstrand är en skrymtande fyllbult, som oförtjent lyckas få asylets penningar till den krog han under det vackra namnet sjömanshem tänker upprätta. — Regina slutligen är en tigur, som bar alla lättsinnigbetens anlag i sig och som allenast spekulerar på att blifva gift med Osvald. Då upptäckten af deras syskonförhållande gör detta om intet, kastar hon masken af och lemnar spotskt det hem, der bon i åratal varit omhuldad. Sin afsigt att nu låta sitt lättsinne få fritt lopp gifver hon tydligt tillkänna, då hon kastar till fru Alving de lätt genomskinliga orden: “ jeg kan såmæn endnu komme til at drikke champagnevin med konditionerte folk, jeg “. Det är ruskiga figurer, detta, och vi tvifla på, att man i verkligheten skulle kunna uppleta i ett hem en sådan vidunderlig qvintett som i det Ibsenska familjedramat. Väl fins mycket ondt och •eländigt i verlden, men det fins väl äfven godt och ädelt. Något erkännande häraf lemnar icke Ibsens familj. Sanna och på dessa pessimistiska åsigter så innerligt väl tillämpliga äro dock de älskvärda ord fru Lenngren ställer till sin Betty: ” På lifvets bana varsamt gå Men tro ej allt hvad ondt man säger: Vår verld, min Betty, är ändå Den aldrabästa verld man eger. Derför att man ser och uppfattar det onda, behöfver man väl icke se allt som svart i svart, eller göra allt till ondt. Marcellus. Apropos ” Gengangere ” *.
Hvad sjelfva planen för denna casernbyggnad angår, så hade jag visserligen något alt invända i afseende på Krigscollegii tillstyrkande; men då K. M. funnit för godt ali öfverlemna målet till R. St., utan alt anse saken förhålla sig så, som jag skulle tro Den 17 Mars f. m. 405 ali raan borde se den , så vågar jag visserligen icke nu på förhand göra några invändningar i afseende på förslaget, men de torde i alla fall böra och kunna framdeles tagas i betraktande, i fall tillgångarne komma att befinnas vara så tillräcklige att anslag för denna byggnad nu kan ske» De erinringar jag kunde hafva att göra, äro likväl icke andra, än att de med något större anslag kunde aflvjelpas. Jag tillstyrker således, på sätt Hr Munck föreslagit, beviljande af 30,000 r:dr, lill inköp af ifrågavar. tomtplatser, och alt 1». o. Ad. förbehåller sig öppen rätt att, om medel finnas tillgänglige för ett så beskafladt ändamål, framdeles besluta om sjelfva casernbyggnaden. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag instämmer äfven med Ilr Munck och Frih. Palmstjerna, och anser det vara sä mycket rättare att bifalla summan till inköp af den ifrågavar. tomten, som Ständerne derigenom komma att bevisa, att de vilja göra allvar med det löfte eller den förhoppning de vid sistlidne riksdag gifvit åt Stockholms inqvarteringsskyldige innevånare, att i en framtid blifva befriade ifrån utgiften för Svea Artilleriregementes casernering. Då Ständerna sjelfve föranledt den skrifvelse till Konungen, som blifvit af SlatsUtsk. pröfvad, men af samma Ulsk. afslagen, så vore det åtminstone så mycket större skäl, att, i den mån sådant utan statsverkets betungande låter sig göra, vidtaga förberedelser vid denna riksdag till utförande af hvad som i en framtid, enligt hvad jag förmodar, likväl en gång mäste vidtagas, nemi. anskaffande af en casern för Svea Artilleri. Ju längre man dröjer, dess dyrare Olifver den erforderliga tomtplatsen.
Bland mbgden af de lysande och rorliga gestalter, som trBngas kring hjalten i den napoleonska sagokretsen - om man sb fiir saga - framskymtar stundom en personlighet af piifallande blygsamt upptradande och enkln man&amp;, hvilka nlstan sticka af mot den brokiga skarans olnkring henne. Det &amp; r kejsarens moder, illaria-Letizicr Bompwte. Dels genom omstbdigheterna, dels pi % grund af egeu vilja har hon t r h g t s s % i slzymundan, att hennes bild nastan utpl8- nats. Samtidens talrika memoarforfattare nii.mna heme siillan eller i forbighnde. Endast M: me Junot, den genom fru Slallings bok for vAr lasande allmanhet vii.1 bekanta och sympatislra ~ f r u gnverniir.en af Paris, agnar M: me Letizia nbgon storre upprnarksadet. Ej heller de historiska arbeten om Napoleon, som efter hans dod ntgifvits, hafva mycket att beratta om h m s moder. SA t. ex. har Thiers i sin vidlyftiga historia - i 20 band - om konsulatet och kejsarclomet knappast skrihit ens en sida sammanlagdt om henne. Den lucka, som d&amp;igeiom uppst&amp;tt i kiinnedcken om Napo 1eons fainiljef6rh&amp;llance, her for nnHgra &amp; r sedan blifvit fylld. k.r IS92 ntkom namligen. i Paris ett arbete i t v i digra. volymer om tillsaminms Gfver 1,000 sidor, b e d titeln B Madante M81-e2, Essai hist oripe par le Baron Lcrrrey. Forf attar en, son till den berornde ' militiirkirurgen .D.
1856 års lull-afgifter öfverstego, enligt Kongl. Kommerse-kollegii berättelse, angående utrikes handeln och sjöfarten, enahanda afgifter för år 1855 med 1,877,481: — Enligt derom afgifna och i Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 33 åberopade berättelser, öfversteg det förra årets bränvins-brännings-afgift likaledes det sednare årets med 484.042: 98. 6,475,156: 37. i) Behållna öfverskott för år 1857, hvilka, oaktadt ej mindre tullan bränvinsbränuings-medlen, efter hvad redan kändt är, under sistnämnda år öfverstego dessa inkomst-titlars belopp under år 1855, endast upptagas till 3,000,000: — k) Det belopp, hvarmed, enligt ofvanintagna sammandrag af de å riks-staten uppförda inkomst-och utgifts-summor, stals-inkomSterna beräknats öfverstiga utgifterna, och hvilket belopp, utgörande årligen 966,200 R:dr, torde vid denna likasom vid sednaste riksdag anvisas såsom bidrag till bestridande af de från Riksgälds-kontoret utgående utgifter; under hvilken förutsättning detta bidrag här utföres för 3 år med tillsammans 2,898,600: — I) Den till Riksgälds-kontoret under innevarande år ingående allmänna bevillning för år 1857, jemte restantier å föregående årens bevillningsmedel, upptages till samma belopp, som den under nästlidet år till Riksgälds-kontoret influtna allmänna bevillning utgjorde, eller 2,070,000: — m) 1858 års bevillning, som inflyter under nästa år, upptages äfven till enahanda belopp, dock med afdrag af den till 250,000 Transport 22,898,350743. 12 Siats-Utskottets Memorial JYi 291.
Men det är ju min egen, det är ju samma hatt som jag köpte på Fredsgatan här om dagen; hur har den kommit hit, och hur har den blifvit så gammal? Och omodern har den blifvit. Kullen smalnar af uppåt, och sådana gamla löjliga vida brätten! Jag tror att jag skulle vilja gråta, om jag kunde. — Men tyst ... Någon ropar mitt namn någonstädes där långt borta. Jag fortsätter. Har den icke något slut, denna fil af rum, kommer man aldrig till det sista, finns det ingen utgång? Ännu en gång mitt namn. Det måste vara i närheten, här i våningen måste det vara. Jag vill skynda på, jag vill springa; men benen kännas så tunga under mig, det är med möda jag lyckas släpa mig fram. Detta måste vara det innersta rummet. Det är rundt eller åttkantigt, det är ett tornrum. Men det har ingen utgång. Alltså tillbaka samma väg, genom alla de tomma rummen. Tredje gången mitt namn! Hvem ropar, hvem ropar? Där i hörnet är det; längst inne i skymningen. En bred säng med tunga draperier. En gammal man med vaxgult ansikte ligger och stirrar på mig med stora, matta ögon, blanka som glas som glas . Hvarför ligger den gamle mannen här så ensam och så glömd? Hvarför ligger den gamle man... Jag känner mig stel i alla leder; jag har säkert blifvit lam. Jag gör icke ett försök att komma därifrån. Jag kan icke ens förmå mig att släppa draperiet, som jag nyss böjde undan med vänstra handen. Jag är ju ung, och han är gammal. Jag är jag och han är han. Och likväl är han jag. Mannen i sängen är ju jag. Det är jag. Och en evighet igenom stod jag fastnaglad vid sängen och stirrade på mig själf. Nu i det fria. Ett disigt landskap med blekgröna åkrar, på hvilka säden vajar sakta liksom af sig själf, ty jag känner ingen vind blåsa; det är stilla som om natten. Jag gick och tuggade på ett strå och tänkte på ingenting. Vägen slingrade hvit och smal mellan åkrarna. Säden stod manshög på ömse sidor. Med ens hörde jag någon kvida och jämra sig i närheten.