Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. i möjligaste måtto förebygga de så menliga återremisserne, hvilka förorsaka en betydlig tidsutdrägt och leda till föga förändring i sak. Jag utbeder mig således att få afgifva några yttranden i anledn. af den K. proposm och skulle tvifvelsutan vid detta tillfälle begärt den hvilande på bordel lill dess Statsrådets ledamöter fått tillfälle yttra sig öfver de nu framställde anmärknme, men då sådant strider mot grundlagen och den K. proposm måste i detta plenum remitteras, så har jag icke kunnat på delta sätt vinna uppskof för frågans behandling. Jag anhåller alt få afgifva följande anmärkmr. Gr. Anckarsvärd uppläste derefter följande:
Det skulle leda mig för långt från det egentliga ämnet för min motion att här ingå i vidare bevisning, än att blott åberopa discussionerna på detta rum i anledn. af Hr Gripenstedts anmärknir mot den afträdda styrelsen af RiksgisKont., och jag har beredt mig tillfälle att dertill framdeles återkomma. Jag vill nu endast tillägga, att det förefaller mig sannolikt att Jedarne af Riddarhusets majoritet (den majoritet nemi., som tillsatt StatsUtkis personal från detta Stånd och af hvilken utmärkta personer upträdde såsom försvarande sig sjelfva emot Hr Gripenstedt, då han D en 2 Maj. 429 för Regeringens räkning gjorde anmärkmne) lika väl sorn jag, fastän långt förut, genomskådat planen att tvinga oss till ett inrikes fondsystem och att, om de än tvekat att lägga grunden dertill såsom Fullmäktige, så hafva de dock befordrat samma plan genom StatsUtsk. såsom redskap. Det blir vidare klart, under nämnde förutsättning, att allt hvad som möjligen kunde komma under namn af finansfråga — således all fråga om reform i bankoch penninge-väsendet —- skulle utestängas, så att StatsUtsk. ensamt finge ostördt och, medelst jernvägsfrågan, fullfölja äfven planen till fondsystemets antagande Af dess »val disciplinerade majoritet», på sätt Aftonbladet uttryckt sig, skulle beslut först fattas, hvilka svårligen kunde undgå att bli oöfverstigliga barrierer för RiksStånden i afseende på alla financielia åtgärder hädanefter, således ej allena vid denna Riksdag, utan för alltid. Derföre skulle jernvägsfrågan framskuffas före statsregleringen; derföre all annan motion af sådan natur, som mina om reform i penningeväsendet, med hån afvisas!!! Misstänksamhet i statssaker har rätt att gå så långt den kan, och den kan gå längre än min, utan att falla utom kategorien af nödig varsamhet, när den upträder offentligen och motiverad. Jag stadnar likväl här i afseende på den financielia delen af jernvägsfrågan, endast gifvande tillkänna, att jag derom med största nöje funnit en ledande artikel i Aftonbladet för d. 30 sisth April, som jag nästan skulle vilja underskrifva.
Af dessa anledningar har molionären föreslagit, au Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdandet af en ny författning lill skyddande af landets fornlemningar, med stadgande tillika af tjenliga ansvarsoch vites-bestämmelser mot förstöring af dessa dyrbara minnen; och hafva herrar Kontrakts-proslen Landgren samt Proslarne Lagergren och Eurén häruti instämt. Utskottet, som nogsamt har sig bekant alf, på sätt motionären uppgifvit, Rikets fornlemningar ej alltid erhålla den vård, som desamma förtjena, tror att en allmännare spridd kännedom om dessa fornlemningar och deras värde samt om de till deras skyddande redan utfärdade författningar skulle, mera än de af motionären sålunda föreslagna åtgärder, befrämja det afsedda ändamålet, helst Kongl. Förordningen den 17 April 1828 Allm. Bese.- och Ekon.-lJtsk:s Betänkande N:o 63. 3 redan innehåller sådana bestämmelser och anvisningar, som, der de allmänneligen vore kände och tillämpade, blefve för ändamålet (illfylleslgöraude; hvadan Utskottet vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit låta genom Almanachorna eller på det sätt Kongl. Majit eljest kan finna för ändamålet lämpligast, sprida bland allmänheten kännedomen om de författningar, sorn angå rikets forn lemningar och vården om desamma. Stockholm den 6 Mars 1857., Reservationer anmältes af Herr af' Edholm, hvilken anförde: “Då de i almanachorna tid efter annan införde underrättelser om hvad iakttagas bör till skyddande och vård af landets fornlämningar, icke visat sig för ändamålet tillräcklige, enär, dem oaktadt, mycken åverkan å dylika fornlemuingar inom fäderneslandet i sednare tider blifvit öfverklagad, anser jag det Utskottet bordt hafva föreslagit verksammare åtgärder (ill bevarande af våra gamla och dyrbara minnen från förgångna tider, än hvad nu skett.
Att Silfver bör inköpas nemligen blott inom vårt Land, instämmer jag så mycket mera, som, för att en gång komma ifrån våra financielle oredor, man måste genom förstärkning af Banquens redbara Fond söka bereda utvägar att vinna ett bestämdt Myntvärde, och om Silfver köpes inom Landet, äfven till något högre pris än det gångbara och Banquen vid en Realisation derpå något förlorade, vore förlusten obetydlig emot fördelarne att under beredande af tillgångar till en Realisation förbättra BancoSedlens värde, utan att genom indragning förminska deras totalSumma; men då jag icke delar Utskottens öfvertygelse att tillgång i vårt Land finnes till vida mera än 3 millioner R:dr i Silfver och Guld, som kunde umbäras och upplåtas, t villar jag ock att Silfver här skul - 480 Den » 5 dpril. le erhållas för årliga anslaget af 5oo,ooo R:dr Bancosedlar, som likväl utan financiel skada torde kunna öfverskridas, och förmodar således att på dessa Anslag blifva betydliga öfverskott, som till nästa Riksdag borde i Discontväg få användas, helst om ock Sedelstocken skulle något ökas genom Silfverköp, för de nya Sedlarne allena mot svårigheten ingår i Banquens hvalf. Då, i grund af hvad nu anfört, jag hav skälig anledning förmoda, att, utan rubbning i nu varande financiella förhållanden, utvägar tili Lån till flere Millioner, torde under instundande fem år blifva att tillgå och som till betryggande af RörelseCapitalets oförändrade skick böra ifrån Banquen inom nästa Riksdag åter utgifvns, tillstyrker jag att, under medgifvande, det OdlingsLån, med noggrant iakttagande af föreskrifter, böra äga företrädesrätt, det BancoDiscontcns verkningskrets, med afseende å omständigheternas kraf, må till nästa Riksdag utsträckas med enförökadUtlåningsSumma, till det ungefärliga belopp, som svarar emot den under berörde tid uppkommande indragning i RörelseCapitalet samt att de FilialDisconternes Debitorer måge äga företräden, att understödjas af den ökade
Jag felade i den wördnad jag är HögloftRidderskapet och Adeln skyldig, om jag err ögonblick twiflade, att de ej redan insett hela kedjan af olyckliga följder, som en sadan ställning skulle medsö-a, och söljakteligen nödwändlgheten af en lagförbäktring, som sätter Regeringen i den respekt, som är sa omngängelig för samhällets ordning, lugn och wät. Hwarje Nation, som äger högsinthet och ara, fordrar otwifwelakkigk, att dest Regerings wär-' Första Dela8. dig - 754 Den 26 Iunir. dighet och höghet äfwen af andra länders inbyggare respecteraö- Men huru kan man hoppas, att främmande folkskola wisa denna Regering den aktning, som emellan alla hössade nationer är bruklig, dä de se henne hwarje dag underkastad att mönstras och mästras af hwar och en bland hennes egna undersaker, som, dold eller känd, behagar angripa henne? — att hon likasom befinner sig ställd under hwarS och ens prec.-ptorstap, som har djerfhet nog att npträda ur hopen och spela hennes un» dcrwisare? och all hon saknar grundlaglig rättighet, att rll alla delar widmakthälla ordning och polis i landet? — Wr torde ej böra förgäta, mine Herrar, alt Rikets bade anseende och fördel fordra , att wi alfwarsamligen afhälla egna medborgare frän att lemna främlingar efterdöme af mistrvördnad mot wär Styrelse. I afseende pä EmbetSmän, trodde man genara tryckfrihetens medgifvande i all möjlig widd, öka noggranheten och warsamheten hos dem deribland, som möjligen skulle kunna frukta arr se sina gerninZac framställde för allmänheten.
Ehuru Styrelsen på detta sätt, så vidt ske kunnat, sökt afhjelpa och rätta felaktigheter och missbruk, har likväl, i saknad af närmare lokaloch detaljkännedom om hvarje serskildt arhetsföretag, och då göromålen till sådan mängd ökats och påkallat skyndsam expedition, att tiden ej medgifvit den utförliga granskning, som i många fall skulle varit behöflig, det icke varit för Styrelsen möjligt att i detta hänseende fullständigt kontrollera arbetsplanerna, samt förekomma, att ej stundom större anslag, än som egentligen bordt utgå, blifvit för ett arbete föreslaget och beviljadt. Under förutsättning, att Rikets Ständer fortfarande anvisa medel till de inre kommunikationernas förbättring, utdikningar, hamnbyggnader, med flere landets förkofran befrämjande företag, synes enda utvägen till förekommande af ofvannämnde olägenheter bestå uti bildandet af en Civil-ingeniörseller Vägoch Vattenbyggnads-korps, hvars tjenstemän, lydande under Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, kunna beordras att, inom vissa dem anvisade provinser eller län, dels uppgöra eller på stället kontrollera uppgörandet af planer för ifrågasatta arbeten, dels hafva närmaste ledningen eller en kontrollerande uppsigt öfver deras utförande, och inför Styrelsen för sina åtgärder ansvara. Äfven om det bör antagas, att, vid en eller annan riksdag, representationen linner sig ej kunna bevilja serskilda anslag af medel för allmänna arbeten, fortfara dock behofvet och nyttan af en sådan Ingeniör-korps, dels för tillsyn å fortgången af äldre arbeten, äfvensom för kontrollen å vidmakthållandet af förut färdiggjorda, dels ock för teckniska biträden vid utförandet af Vägoch Vattenbyggnads-arbeten, som på kommuners eller enskildes föranstaltande sannolikt i alla fall, ehuru i ringare omfång, komma att ega rum. Sedan vid Mariebergs Artilleri-läroverk en serskild lärokurs blifvit inrättad, och stipendier anslagna för Civil-ingeniörs-elever, af hvilka de fleste troligen ämna ingå i Statens tjenst och således tillgång på kunnige ingeniörer nu är att påräkna, synes tidpunkten vara inne att i Sverige, såsom det redan för längre tid tillbaka skett i nästan alla Europeiska länder, uppsätta en sådan korps.
Ehuru Hr Biskopen Doctor Wallin, i dess uppgift i Motionen om den förändring som UndervisningsVerken inom Hufvudstaden undergått, omförmält äfven 3 derstädes tillkomne BarnaSchoIor, angår dock frågan af ofvannämnde SparmemålsAnslag endast ElementarUndervisningen eller de Lärolnrättningar, till vetenskapernes och den högre bildningens inhemtande, hvilkas underhållande tillhörer Staten, i följd af dess åliggande att om ungdomens undervisning derstädes draga försorg; hvaremot det af Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlade ämne omfattar de så kallade FolkScholorne, hvarest undervisningen inskräu ' ' .■ ", ' - : t K - ' Ä5 | Betänkanden, N:s 2^1, 2^2. t8c) kcs till livad Föräldra-pligterne egentligen åtföljer, nemi. Barns sedliga bildning och, första Christendomskunskap, samt derföre ock böra utgöra föremål för Menigheternes egne bidrag. Till något så beskaffadt omdöme, som det RiksdagsFulImägtigen Hans Jansson i desse begge alldeles olika ämnen framställt, har, i följd häraf, Utskottets ifrågakomne Utlåtande icke bordt gifvu anledning. Och som Utskottet, lika som It. St:r vid förra Riksdagen, pröfvat behofvet af det till fortfarande på vissa vilkor tillstyrkta Anslaget; alltså anser Utskottet hvad ofvan blifvit anmärkt icke föranleda till ändring i Utskottets derom redan uttryckte af 2 Stånd gillade mening. Att för berörde Anslag anvisa nödige tillgångar på Öfverskotten af StatsVerkets Inkomster, torde finnas så mycket mera olämpligt, som detta anslag icke innefattar en utgift för en gång utan bör, till dess detsamma enligt förslaget kommer alt upphöra, årligen utgå. Och åberopar Utskottet härvid i öfrigt dess i Utlåtandet N:o redan tillkiinnagifna öfvertygelse i afseende på dispositioner å Öfverskotten. (Bil. till 4;de Hufv. Tit.) Ytterligare Utlåtande, i fråga om publikt understöd åt Författaren af Svenska Folkets Historia under Konuugarne af WasaÄtten.
Annu viktigare äro naturligtvis skodonen, nästan alla veta, hvad en förstörd fot vill säga, men, besynnerligt nog, vilja blott få veta af någon reform i den vägen. » Skodonen efter foten äro så fula », säger man. Hur kan man hafva en sådan förvänd smak! Hur kan man så vilja mästra den, som skapat oss! Andra åter säga sig nog vilja hafva skor efter foten, men ej kunna få. Det är dock icke omöjligt. Låt en skicklig lästskärare göra er läster, samt säg er skomakare, att det är ert fulla allvar att vilja hafva skon efter foten, att det ej så mycket betyder, om de icke skulle blifva så vackra, och ni skall nog till slut få dem både vackra och bekväma, åtminstone har det lyckats bra för undertecknad. Nu åter till lifstycket. På samma knapprad som strumpbanden knäppas byxorna, sydda såsom man syr till små gossar. På öfre knappraden knäppes en några tum för vid, veckad yllekjol och på samma rad, om man så vill, en något lättare kjol. Mången kanske undrar, hvarför kläderna skola vara så vida, men det är alldeles nödvändigt för att barnen fritt må kunna röra sig. Den här beskrifna underdräkten passar lika bra för barn från 1 till och med 12 a 14 år, då man kanske behöfver göra några små förändrigar. Vida lif samt knappar nedom midjan att knäppa kjolarna på, så att ingenting trycker på kroppen, böra såväl ung som gammal använda. Jag är fullt öfvertygad om, att många af kvinnans svagheter ha sin uppkomst ifrån barndomens oändamålsenliga beklädnad, och vore en reform i den vägen på det högsta önsklig. Y&gt;. H.; Hvarj ehanda. velramar. Man skär och arbetar \ en större tafvelram och fäster mma med lim torkad eller fära. Öfver denna fästas med artificiella, fint arbetade, blad, knoppar etc. I en &lt;; a sig i synnerhet landut. 1 \ Panorama international, P l a t s Hamngatan 18 B, 1 tr. upp. (bredvid Svea-Salen) Denna vecka: Il.dra serien af Nästa Lsta serien af Entré 30 öre, barn 20 öre. Abonnementskort, gällande för 8 besök, kr.
■ Diverse personers fordran Provincial-Bankens vinst >68,266 52 183,166 32 — 455 3o 1 1 38,911 37 2 2,250 — 4,230 376,925 — 607 4 — 19,024 32 5 Summa 993,8371241 (> Hör till BancoOch Lag-Utskottens Utlåtande N.o jf. ställning elen 3f December i 8 3 4 ■ Utestående Disconl-Lån mot 5 procents ränta Af beviljade Cassa-Oeditiv mot 6 procents ränta hafva 852,224 R:dr i 3 sk. varit uttngne, men vid årets slut uteslod deraf begagnade endast , ; . ; Fordringar af diverse personer . , Inventarier till ett värde af Uti Depositions-kistan inneliggande säkerliets-handlingar till ett värde af Cassa-Iieliållnirig : Ränte-Obligationer å 4 procent å utlånte Banco-Sedlar till återbetalning å- i4 dagars sigt 30,000. — Uti Rikets Ständers Bank innestående 6,617: 3g.— Uti General-Gassa-kistan inneliggande Banco-Trans porloch Riksgälds-Sedlar 139,000. — Uti Central-Cassan och uti Bank-Afdelningarnes i Philipstad och Christinehamns Cassör dito dito • 32,374: 35. 3. S Hör till B tineaoch Lag-Utskoltens Utlåtande IV.-o 4- u ermlands Pr ovine ial-Banks Inkomster och Utgifter år £ 834- Debet: Banco. Banco. Credit: Räntor at Lottegare 96:T3.- Utgifter: Aflöning 4,455:io,8. Hyra, Postporto, Ved, Ljus, Skrifmaterialier, Tryckningskostnad , R:dr 25,460: i5.8. hvarifrån afgår:
— Men när så Eleonores ett år yngre Wilhelmina började gå i skolan och Eleonore förhörde sig om hvilka timmar, fröken Hult hade lediga, ansåg Clara sig ha rättighet att «ge igen» och säga ett försmädligt, »jag trodde minnsann, att du skulle besörja läxläsningen själf», hvilket hade till följd, att Eleonore svarade ett afgörande »det är också min mening», hvarefter alla vännerna åter sattes i tillfälle att beundra en exemplarisk mor. Som Eleonore ej alls tyckte illa vara att bli »öfverraskad», under det hon förhörde Wilhelmina i tysk grammatik eller lärde Karl Henrik städerna kring Venern, kom Alma alldeles ej olägligt. — Jag skall genast sluta, kära vän, vi ha hållit på i närmre två timmar. Eleonore såg på sitt lilla emaljerade ur, som hängde i skärpet. — Du skall inte sitta häruppe, nå ja, vill du! Nå Wilhelmina, hur var det nu? An, auf, hinter, in, neben, über, unter, vor, zwischen — Nej, det får du läsa på igen! Och Karl Henrik glömde Åmål. Låt se, att du kan det bättre, när jag kommer igen. Nej Baby, pappa är inte kommen ännu, du får inte gå ned. — Jag har att tala med tant Alma. — Se så där ja. — Det är rätt ansträngande med den där läsningen, jag är verkligen trött. — Det tror jag. Du är märkvärdig, som aldrig försummar något. Egentligen har jag kommit upp för att höra litet om den Kurtska middagen. Hur var den? — Mycket egen. Jag har åtminstone ej varit med om något sådant. Jag önskade, att du varit där, man behöfde någon att meddela sig med. — Det hade alls inte varit underligt, om vi varit bjudna. — Hvem var middagen egentligen för? — Det vet jag inte. Troligen för den där Zethrén, målaren, som de göra så mycket väsen af, en mycket intim pariserbekant till fru Kurt, efter hvad jag kunde förstå. Han förde henne till bordet. Och så var där en annan parisermålare, Kron. Där var nästan ingen af dem, de voro skyldiga — jag förstår mig inte på Kurt. — Hvem var där mer? — Naturligtvis alla artisterna i staden med sina fruar.
Sedan spelas krocket och bedrifs litet kurtis på ghdeii, eller g i r inaii ut .och g i r kring den vackra sjön; och efter kvällsinaten afslutas sa dagen enligt gammal god sed ined lekar pA g2rdfiplaiien, niedan. det gamla paret, Stockliolinstaiiteriia och förvaltaren sitta soiii iiskidare p&amp; giiiigbriidet bredvid trappan. Tills soniiiiar~iatteii koininer och lockar en och ' aiiiiaii att smyga sig iiiidaii - viss att Iiär f k inan .göm som inaii vill, blott inan visas, att man trifs ocli ger stiillets skönhet sin tribiit af beiiiiclran för att svärma till liiigt efter inidiiatt i de gamla björlrliagariia~ liöghviilfcla iiim, fulla af liviskiiingai *, silfverskyiniiing ocli frid; ströfvk iipp till trastshgeii i deii doftande barrskogen och ut pLt, nigon bergshiill, diir ulan ser sjön ligga stilla, som biindeii af förtrollning, djiipt nedanför; eller vandra längs sj ö- stranden, dar fol.kvisor och vemod clallra genoin liifteii, medan näcken ocli a.1fvoriia - dessa väsenden livars tillvaro inaa glömt därute i det mystik-fiendtliga klljnset - tyckas fullt s5 troviirdiga företeelser soin trots nkpra andra. Visst fhr inar1 sedan vid frukostbordet tippbara litet skiiiiit för si iiix nattliga sv#rinerier frin f örvaltaren ocli gamla frökeii, weii det 21: eiidast studenten eller lraplaneii ocli hans Iijärtas dain, soni kanna sig traihde ocli söka dölja sin förlägenhet iiiider öfverlSgsenliet eller kliinipigt fö~: iieIaiide. De sina roande skiirnlytslingar, soin häraf följa, bli dock aldrig sk allvarliga, att de föriiii varrtl&lt;tj.gt stör ' s liarinoriien.
U"tskottet har tagit 1 noga öfvervägande de serskildta yttranden och anföranden, som af .flere Ledamöter i Vallöf!- BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit gjorde, ömsom till ogillande och ömsom till försvarande af den i det återremitterade Betänkandet yttrade mening: att tillåtelse för införseln af utländskt Bomullsgarn, emot betydlig Tullafgift,' ej må upphöra, och får till besvarande häraf vördsammeligen anföra, att Utskottst, i afseende på de skäl, sorn mot denna mening blifvit andragne, funnit desamma dels grundade på osäkra gissningar, dels måhända äfven på origtiga uppgifter. Utskottet anser nämligen det vara en gissning, att här i Riket redan skulle finnas förråd af Bomullsgarn för flera är; äfvensom Utskottet såsom origtig bestrider den uppgiften, att Svenska BomullsSpinnerierna skulle kunna för det närvarande fournera alla våra behof. I afseende på hvad som blifvit invändt, att den mängd medellösa personer, sorn nu E esv. och Ekon. Ut sk, Betänhanden. 557 sysselsätta sig med Bomullsspånad, skulle, under en fortfarande införsel af samma vara frän England, sakna tillfälle till arbetsförtjenst och således lifsuppehälle, har Utskottet icke v lat lemna oupplyst..* att, utom det samma följd ofelbart skall med tiden inträffa genom Svenska mechanisfea Spinneriernas utvidgande, hvilkas produet nödvändigt skulle säljas till bättre pris än hand-spunnet garn, så kunna dessa personer, med mera förmon för det allmänna, och lika stor för sig sjelfva, med deras redan ägande skicklighet, företaga spånad af Ull och Lin, hvilka åro Svenska rudimaterier och i Utskottets tanka förtjent® af den största uppmuntran inom Fäderneslandet, då de kunna erhålla en ganska betydlig utsträckning, och slutligen blifva ett föremål för Export.
J a g har äfven i dag till professor B. meddelat hvad som här, i min djupa enslighet, blifvit mig inlysande, och som jag i det hufvudsakliga här nedskrifver:. Stift ' andet i Stockholm af en akademi eller högre bildningsanstalt, till ett lefvande minne af December-reformen 1865, motsvarar visserligen, så till vida den reformen, som anstalten blefve en af hvilken hela Sverige kunde få godt, genom dess ungdoms inhemtande af anstaltens lärdomsljus. Men något nytt godt i cäsendtlig mening synes mig icke kunna komma häraf - icke åtminstone motsvarande den nya reformens riktning - med mindre denna högre bildningsanstalt gör något m e r a och af egendomlig högre (" sui generi " är, som j a g menar, det klassiska uttrycket härför) art än våra gamla lärosäten, och icke blott detsamma som dessa. " Allt samma och samma vår lefnad gör sur Omvexling förskönar vår hela natur! - " Detta n y a och egendomliga högre erbjuder sig nu sjelfmant, icke blott emedan det saknas vid våra nuvarande högre undervisningsverk, utan framför allt, emedan samtidens utveckling krä,fver det, och vår blifvande nya representation likaså befallande fordrar det, i detsamma som den anvisar 6 dess art och riktning. J a g har alltifrån min ungclonl outsägligt saknat skrifter, som gifva redande och ledande ljus öfk-er samhällsläran samt öfver sättet på hvilket de särskilda f i i n b tioner af hvilka samhället i vår tids statslif, består, böra gruppera sig och samverka, naturenligt, till åstadkommande af ett harmoniskt helt och godt. A g a r d b " samhällets idealern ha synts mig förkrympta iclealer (liksom hans till blomma " förkrympta " blomblad (se hans Organographi!) en bedröfligt förkrympt åsigt af blomman) och Grubbes samhällslära ehuru af värde som hjelpreda är för mycket " pii den ena sidan och på (len andra sidan ' ' för att angifva v u g e n till målet. Dessa äro de enda ledsagare jag funnit på vårt språk.
Af de konstitutiva bestämmelsernas tystnad i denna fråga syntes den slutsats böra dragas, att det berodde på Konungen au ordna de diplomatiska ärendenas behandla g på ett sätt. som ä ena sidan verkliggjorde den Norska statsförfattningens anda, och å den andra kunde stå tillsammans med de uttryckliga föreskrifter, som i detta afseende för Sverige vore gällande. I öfverensstämmelse härmed hemställde den Norska Regeringen, natt det nådigst måtte behaga Kongl. Maj:t att befalla, att vid diplomatiska sakers föredragning och afgörande för framtiden skulle, förutom »de i den Svenska Regeringsformens 11 § nämnde embetsmän, städse tillika en medlem »af det Norska Stats Rådet vara närvarande.» Härpå erhöll Norska Regeringen den 13 April 1835 det svar, att Kongl. Maj:t befallt Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, att, »när diplomatiska ärenden, som särskildt »anginge Norge, af Stats-Ministern föredroges till nådigt afgörande, skulle för framtiden »städse den Norska Stats Ministern eller, i hans frånvaro, en medlem af det Norska Stats»Rådet vara närvarande, för att derutinnan kunna afgifva sitt underdåniga yttrande.» samt att »vid de tillfällen, då, i öfverensstämmelse med den Svenska Regeringsformens §§ 11 »och 12, diplomatiska eller så kallade ministeriela ärenden föredroges för Konungen, »hvilka på något sätt kunde hafva inflytelse på eller stå i förbindelse med Sveriges eller »Norges gemensamma eller särskilda förhållanden till främmande makter, eller som kun»de föranleda beslut i sådant hänseende, skulle, förutom de i ofvananförda §§:r nämnda »embetsmän, tillika den Norska Stats-Ministern eller, i hans frånvaro, en medlem af det »Norska Stats Rådet vara närvarande.»