Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot finnas andra ställen och orter, hvilka äro så beskaffade, att rättvisan fordrar, det skjutsen dersammastädes upprätthålles på de resandes bekostnad. Jag tror derföre att man, i afseende å denna fråga, icke bör uppställa någon absolut regel, som skall i alla fall lika tillämpas. Gr. Björnstjerna: Afven jag anser nödvändigt att återremittera denna punkt, för att få Bergströms ifrågav:de motion under förnyad behandling; men kan deremot, i motsats mot Hr von Koch, icke finna, att återremiss af någon annan motion här bör ifrågakomma. Någon anledning gifves nemi. icke att taga de öfriga motionerna under ompröfning. Gr. Liljencrants’ motion är i dag af R. o. Ad. bifallen; Hr von Köchs åter afslagen; Jonas Anderssons, af Utsk:t förordade, är i förmiddags förkastad; Riksdagsmännen Lönnbergs, Wassmuths och Olof Olssons likaså. Carl Ifvarssons motion, rörande de 70,000 rdrma för postskjutsen, är af alla talarne understödd, ehuru olika meningar yttrats om lämpligaste sättet för sakens genomförande. Återstår således endast Bergströms motion, hvilken jag hoppas skall, efter återremiss, göra sig gällande. Hr von Koch: Jag tror alldeles icke att, på sätt den sista talaren förmenat, min motion är afgjord genom det beslut, som R. o. Ad. under denna dags förmiddag fattat. Den 28 Man e. m. 381 Jag har nemi. föreslagit, att R. St:r måtte vid denna riksdag, för sin del, fatta det beslut, som omförmäles uti Statssamt Ekon.-Utsk:ts Betänkrn N:is 23 och 33 vid förra riksdagen, och hvilket då antogs af R. o. Ad. och Bonde-St.
Skrifvelse, E:o 186. föra ett mer eller mindre långt frihets-straff, dock ej utöfver derför bestämda gränser, hvilka således måst gifvas den utsträckning, att de olika förhållanderne deraf kunna omfattas. I nyare lagstiftningar hos andra folk är denna method äfven begagnad och eger onekligén åtskilliga fördelar. Att med säkerhet afväga, till hvilken grad ett brott är svårare om det sker under vissa förhållanden, än under andra, är och förblir nemligen en omöjlighet, men att derför hvälfva bördan från lagstiftaren på domaren är ock betänkligt. Den sednare är visserligen närmast i tillfälle att bedöma iörhällanderne; men hans omdöme blir dock alltid en följd af hans subjektiva uppfattning, hvaremot lagstiftaren har sitt säkra stöd i allmänna tänkesättet, i folkets föreställningar och i förhållandernas egna natur. Del är derför sorn lagstiftaren kunnat stadga särskilda straff ej allenast å olika brott, utan äfven å brottens olika arter; och ej heller Lagberedningen har förmått undvika detta. Oansedt stöld städse lill sin egentliga karakter är samma brott, om det föröfvas af tjenstehjon från husbonde, i kyrka eller från allmänna posten, har likväl Beredningen för dessa och några andra brottets olika yttringar utsatt olika straff och på sådant sätt fästat ett positivt afseende ä den större eller mindre våda för det allmänna, som brottet medför, brottslingens personliga förhållande till den, hvars egendom tillgripes, samt helgden af det rum, hvarest brottet föröfvas. Det är ock på dylika brottets framstående egenskaper, sorn vära lagstiftare aktat, då de bestämt straff för stölders olika arter eller upptagit dessa såsom olika brott, fastän hörande till samma klass. I folkets tänkesätt göres äfvep denna skillnad. Det finner ett gröfre brott i kyrkostölden, än i den vanliga enkla ljufnaden, en större förbrytare i den, som tillgripit annans egendom efter inbrott, än om han föröfvat tillgreppet thy förutan; och hvad gällande lag i denna del innehåller må derför betraktas såsom ett uttryck af den allmänna rättskänslan.
Men det är en sådan åtgärd, som jag bestrider, emedan den ingriper i sjelfva andan af vår statsförfattning, i det derigenom komme att borttagas den återhållande kraft, som våra grundlagsstiftare velat nedlägga hos Constit.Utsk., och hvilken jag finner bäst bevarad i Hr v. Bartmansdorffs förslag, hvartill jag altså tillstyrker bifall; fritagande mig likväl dervid från all delaktighet i den hans tanka , som vore det likgiltigt, om man hemma på kammaren uppgjorde och till Constit.Utsk. deruti insände, eller inom Stånden framställde grundlagsändringsfärs lag. Hr. von Hartmansdorff: Sedan jag nu hört en ledamot biträda mitt förslag, men icke hort någon särdeles bestrida det, anhåller jag att få tillägga några ord till ytterligare utveckling och försvaret af min mening. En talare har sagt, att det är likgiltigt, om afgifvande anmärkn:r skulle innefatta nya motioner, enär det är talmans rätt att vägra propos. till sådana anmärkn:rs upptagande att åtfölja remissen. Men jag hemställer, hvad säkerhet kan innefattas i talmannens omdöme uti så beskatfade omständigheter. Pröfningen är ofta ganska svår, och skall gemenligen ske utan låpg betänketid. Hvad den ena talmannen anser olagligt, kan en annan finna lagligt. It. o. Ad., erinrande sig händelserna vid jnneyar. riksdag, då någon vägran i berörde hänseende icke försports, torde således finna, att .säkerheten häremot är alldeles ingen, eller åtminstone otillfredsställande. De värda ledamöter, som sagt, att mari icke borde försvåra grundlagsförändringar, borde sjelfve Den 19 F e b r u a r i. finna, att „ intet försvårar dem så mycket sorn föreskriften, att blott Ståndens gemensamma tankar få återremitteras. Man har sagt, att om 2 Stånd stadna mot 2, borde frågan icke förfalla, utan ja anses lika så godt som nej, samt påstått, att jag i detta fall varit inconsequent.
Jag gissade det genast; och ehuru jag aldrig velat nämna något åt dig, har jag länge i tysthet bemärkt saken, och trott att det skulle sluta på detta sätt. Ja, det har jag alltid trott!” ”På hvilket sätt, kära Brigitt Marie? Jag fattade icke meningen af professorns ord, det tillstår jag.” ”Ack, söta Widen, du fattar allting så långsamt! Vissa saker blifva dig klara först sedan du ser dem genom mina ögon. Märkte du då ej, min gubbe, att han menade sig sjelf med pretendenten? Och hörde du honom icke säga, att han alltid varit emot partiet med kaptenen? Allt det der är fullkomligen ljust och redigt; och lägger man nu härtill Rosas täta besök hos sin gamle vän, hennes glädjestrålande ansigte hvar gång hon kommer derifrån, – ty den flickan har nu, i paranthes sagdt, en smak som icke liknar andras, – så menar jag, att ej flera bevis behöfvas, för att styrka trovärdigheten af min tanke. Du förstår säkerligen nu hela sammanhanget, min gubbe, är det icke så?” ”Nej, min gumma, det gör jag visst icke, och du får ursäkta mig, om jag tror, att din skarpsinnighet denna gång tagit felt; ty, vore det nu fråga om honom sjelf, ser du, så vore väl tiden inne att fria och gifta sig när som helst, om den icke längesedan kan anses förliden. Således finner jag den saken icke trolig.” ”Men, min egen Widen,” klagade kommerserådinnan misslynt, ”huru kan du vara så envis? Har jag då icke alltid varit skarpsynt och sett redigt och klart i sådana saker, hvilka just ligga inom min krets? Förr hade du alltid förtroende till din hustrus tanke i alla ämnen; men man får se tiderna förändra sig i så många hänseenden; ja, ja, det är verldens vanliga gång. – Här fann kommerserådinnan lämpligt att använda ett antal suckar och tårar af det slag, som hon alltid hade till hands, då hon var i den öfvertygelse, att hennes make förnärmat henne. ”Kära Brigitt Marie, hvad är detta för barnsligheter?” yttrade kommerserådet i vänlig, smekande ton.
R:dr 32 sk. skulle kunna hvarje år få lyftas, om nemi. K. Maj:t i Nåder pröfvade GonvoyCommissariatet vara i behof af ett sådant penniu 3 B. 6 82 Stats-Utskottets ge-understöd : Att Utskottet instärut uti denna Revi sorern. es 3:ne RiksStånd, i och med detsamma Utlåtandet N:o 67 blifvit af dem bifallet, nemi. af Högvörd. PresteStåndet den i3 Mars, af Vallofl. BorgareStåndet den 13 Junii, och af Hederv. BondeStåndet den 19 Mars. 2:0 ”Att H:rr Fullmäktige tvärs emot Ansvarig”hetsLagens föreskrift utbetalt en betydlig del afmin"dre Creditivet,” hvarmed lärer inenas den senast är 1828 utgifne Summan af 364,oi5 R:dr 2 sk. Uti nu ifrågavarande Berättelse JY:o g5 p. 9 och följande, är förhållandet i allt hvad som angar utbetalningen från RiksgäldsConloiret af dessa 364, oi5 R:dr a sk. fullständigt framlagdt; och hvarvid Utskottet, för egen del, yttrat, det Utskottet icke funnit något att vid den skedde utbetalningen erinra, enär de härföre till H:rr FuIImägtiges efterrättelse stadgade föreskrifter blifvit behörigen iakttagne; vid hvilket yttrande någon erinran ej blifvit gjord af Högt. Ridd. och Adeln, af Högv. PresteStåndet, eller af Vällofl. BorgareStåndet. 3:o Att Utskottet icke föreslagit någon åtgärd, till ordnings vinnande, i afseende på de af Anders Danielsson benämnde SkuldObligationer till Utländska. Medborgarej och hvarmed lärer menas de för RiksgäldsContoirets fordna utrikes gäld utfärdade, så kallade PartialObligationer.
I Malmö har under ifrågavarande tid köp af vexlar ifrågakommit, dock endast vid ett tillfälle. § 13. Af de i Bankens förråd befintliga silfver-specier af äldre prägel hafva under år ttaTSe 1864 blifvit försålde 800 st. emot ett pris af 4 R:dr 3 öre pr st. p)'ägel. § 14. Försäljning af Försäljning af silfver i omyntad form har från den 27 Augusti 1864 till och med silfver i emijnden 2 September innevarande år icke egt rum. tad form. — 17 — 8 15. Återstoden af det i 14 § af 1864 års revisionsberättelse omförmälda belopp silf-Utmyntning af vermyrit, sorn reqvirerades den 19 November 1863, har redan under Juli och Augusti sVrermynt. månader 1864 blifvit af Kongl. Myntverket levererad. Till förstärkning af Bankens förråd af myntadt silfver afläto Fullmäktige den 17 November 1864 ytterligare reqvisition å utmyntning af 4 R:dr R;mt-stycken till belopp af 400,000 R:dr, eller 100,000 st., samt af silfvermynt-stycken å de mindre valörerna till belopp af tillsammans 200,000 R:dr; och har denna utmyntning redan blifvit af Kongl. Myntverket verkställd. Såsom i § 8 här ofvan är omförmäldt, har värdet i Svenskt mynt af det från Hamburg under April och Maj månader 1864 inkomna silfver angifvit en parikurs emellan Sverige och Hamburg af 132 R:dr 16 öre (eller nogare 132,156) pr 100 m(j. Hamb.
Ständer eller dess delegerade årligen redovisande allmänt penningeverk, sådant sorn Riksbanken, förvaltningens säkra gång nödvändigt måste afses i första rummet och den omnämnda »rörligheten» i det andra, att således den speciela administrationen icke kan eller för plötsligt eller våldsamt rubbas, hvilket dock ingalunda behöfver utesluta den påpekade »rörligheten», så vidt nemligen denna kan åstadkommas utan uppoffring af nödig kontroll, samt att, särdeles med den sammansättning, som Riksbankens Ofver-slyrelse (Banko-fullmägtige) grundlagsenlig! eger, det, till förekommande af omogna åtgärder och förfoganden, hvilkas på förhand icke insedda eller beräknade menliga följder i detalj efteråt icke så snart och lätt låta sig rättas och i ordning bringas, i Riksbanken är nödvändigt att, för såväl ärendenas utredning sorn den egentliga inre ad" ministrationen, det finnes en kollegial Under-styrelse, bestående af permanenta em« betsmön, hvilka äro j besittning af nödig ckta/j-kännedom om Verket; och anser Ilanko-Utskottels Memorial N:o 44. 53 Under-styrelsen si" tillika höra i sammanhang härmed i minnet Återkalla hvad Höglofliga Banko-Utskottets ofvanåberopade Betänkande N:o 61, afgifvet för endast åtta Ar sedan, A pag. 22 innehåller, nemligen att organisations-komiterade, hvilkas Åsigt Höglofliga Utskottet och sedermera Rikets Ständer sjelfve godkänt, förmält sig »af »skäl, som vid förcgäende tillfällen blifvit fullständigt utvecklade, anse (den nuvarande) »Under-styrelsens fortfarande vara af oundgängligt behof, för handläggning af de niång»faldiga, Verkets inre angelägenheter rörande, frågor, hvilkas afgörande icke kunna At »Cheferne, hvar för sig, öfverlemnas och hvarmed Fullmägtige icke omedelbarligen »kunde taga befattning.» Uti förslaget till aflöningsstat förekommer under rubriken: »arfvoden» följande: tdl »verkställande Direktörerne»: (»Arfvodesbeloppet bestämmes af Fullmägtige.»)
Då emellertid Preste-Ståndet är om denna mening ensamt, lärer frågan om en sådan utsträckning af berörda förmån anses hafva förfallit, och om saken i öfrigt böra röstas enligt följande proposition: ”Den som vill, att Pikets Ständer medgifva, att de lärare, som under längre tid än fem år före verkställigheten af den vid sistförfluten riksdag beslutade reglering af rikets Elementar-läroverk varit anställde såsom extra lärare eller duplikanter med enahanda tjenstgöringsskvldighet som ordinarie lärare, och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, må berättigas att från och med år 1861 såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo jemväl det antal afslutade läseår, öfver fem, som de på sådant sätt tjenstgjort, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har frågan om beviljandet af en sådan förmån för omförmälde lärare förfallit,” 14:o. Af de uti 63 punkten af Utlåtandet N:o 123 i mom. litt. e) såsom vilkor för anvisandet af 80,000 R:dr till löneförbättning åt folkskolelärare föreslagna bestämmelser äro numera, sedan Utskottets i Utlåtandet N:o 178 afgifna förslag till sammanjemkniug af meningarne i dessa delar blifvit af Riks-Stånden handlagdt, endast de under N:ris 1 och 3 upptagna vilkor ännu oafgjorda. Hvad först beträffar det för användandet af ofvanberörda medel under N:o 1 upptagna vilkoret: ”att bidrag häraf må lemnäs endast de församlingar, som till aflöning åt folkskolelärare redan tillskj utit ett belopp, som minst motsvarar 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 195. den hvarje församling förut anslagna andel i personliga skyddsafgiften”; hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagit Utskottets berörda förslag oförändradt; men. Presteoch Bonde-Stånden hafva deruti beslutat den förändring, att orden: ”till aflöning åt folkskolelärare redan tillskjutit” utbytas mot: ’’till sitt folkskoleväsendes årliga behof förut tillskjutit”.
Till och med det annars visst icke gladjande f01-hBllandet, att sb inH.nga lrvinnor i vHra dagar lefva ogifta, Iran kanske, s %sonl genomgi3ngsstadinm betraktadt, haf-ira sin betydelse, s i till ~ i d a sorn hkigenoin ytterligare Betonas, att Izvinnan iclze iir absolnt beroende a€ aktenskapet. Men nu nler iin nkgonsin Br iilcteaslrapet ett problem. Det har blifvit s v h r e, iner inveckladt an f ~ r r. Problemet li~xru tvi, Bogt utvecklade nl~nniskor slrola arbeta och lefva tillsammans iir i sanning icke httlost. Men. pb san~nia gBng iilctenskapet blifvit svbrare, har det blifvit rikare, intensivare, fullare. I samband med kvinnororelsen har den lrvinliga uppfostraiz blifvit allt gedignare, och den, bor satta lrvjnnnn i sttiad att biittre Eylla sin stiillniug som inaka och inoder. I ett fall tror jag att inan redan nu kan se rika frnkter af lrvinnans hogre utveckling, nihnligen i mbnga moderns 1rvinno1-s siitt att utofva moderskallet. Det hiinde ofta att forna tiders 1nodra.r oalrtadt all kiirlek och all sjBlsstyr1i.a icke kunde tillriickgora sitt inflyta.de gdlmde, diirfor att de pB grund af bristande utveclding ej lmde nog ~ o f v e ~ t a g) ijfver) sina barn, de lrunde ej folja, forstk och Iseharslra dein p i sainwa siitt so111 nutidens mer sjiilfstiindigt tiiulrande inodrar Irunna det. 0fver hnfvud taget &amp; r det kriteriet pk en sund kviunoriirelse, att den direkt eller indirekt verkar hiijande 115 liktenskapet.
Vid laga afoch tillträdessyn å bostället Mälby, hvilken förrättades den 20 och 21 Augusti 1861 emellan delegarne i sterbhuset efter Häradshöfdingen Sandels jemte hans konkursmassa, såsom afträdare, och Häradshöfdingen Carl Daniel Poppius, såsom tillträdare, befanns, att i stället för det förut utdömda boningshuset ett nytt blifvit af Häradshöfdingen Sandels uppfördt till väggar och under provisionelt brädtak, men hvaruti icke någon inredning då ännu blifvit verkställd; ett stall och vagnshus saknades äfvensom badstufva, samt alt en visthusbod med källare och en spanmålsbod funnos qvarstående på den gamla tomtplatsen, men skulle flyttas till den nya, som blifvit bostället genom laga skifte tilldelad. åled afseende å den byggnad, Häradshöfdingen Sandels under sin besinnings tid vid bostället verkställt, träffades under Syne-rältens bemedling den öfverenskommelse emellan afträdarne och Häradshöfdingen Poppius, att den sistnämnde skulle inlösa det nya boningshuset efter ett värde af 5,000 R:dr Runt, hvarifrån skulle aträknas dels 2,000 R:dr, hvartill kostnaden för uppförande af det i Häradshöfdingen Sandels’ tillträdessyn omförmälda boningshus uppskattades, dels fl00 R:dr för de å nya boningshuset ännu ofullbordade arbeten, dels 530 R:dr, som ansågos motsvarande kostnaden för nybyggnad af stall och vagnhus jemte flyttning af visthusbod med källare; i följd hvaraf återstående beloppet, 1,470 R:dr skulle af Häradshöfdingen Poppius inom viss öfverenskommen tid till afträdarne utbetalas.
BevillmsUlsk. har alt upgöra tulltaxan och bestämma afgifterna för inkommande varor för den tid, som förflyter efter slutet af det Riksmöte, Hvarunder Utsk:s arbete fortfar, intill den följande Riksdagen. Jag anser således, att frågan tillhör Ekon.-Utsk:s handläggning, och såsom skäl för min begäran, att frågan må dit remitteras, anhåller jag få anföra, alt R. St. hafva under denna Riksdag låtit Ekon.Utsk. behandla en likartad ehuru långt mera omfattande fråga, nemi. den om uphörande af tullen på inkommande spanmål, ronde hvilken fråga Ekon.Utsk. afgifvit Utlåt., som vunnit alla Ståndens bifall. Jag vägar derföre anhålla, att motionen måtte remitteras till Allm. Besv. och Ekon.Utsk. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag tror att, på grund af sakens beskaffenhet, borde målet remitteras lill Bevilln.Utsk. Men då dess Ordfide icke vill så hafva det, och då jag hoppas, att Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. är mindre liberalt, än BevillmsUlsk., så hemställer äfven jag, att målet mätte få gå lill Ekon.Utsk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Uti denna motion är på intet sätt fråga hvarken ali bestämma tullen på bräder eller i allmänhet att stadga tullfrihet på desamma, utan motionären föreslår en underd. skrifvelse till K. M. om en tillfällig åtgärd. Motionen lyder i sjelfva slutet sålunda: ”Jag får sålunda föreslå att R. St. hos K. M. anhålla, att K. M. mätte bevilja tills vidare och så länge närvar:de förhållanden fortfara tullfri införsel från Finland landvågen af bjelkar, bräder, master, spiror och tjära.” R. o. Ad. finner, alt, äfven om denna Den 19 Augusti e. m. 63 motion antages, så måste likväl i taxan införas tullsatser för dessa artiklar och att detta förslag gäller endast en anhållan hos K. M. om ett exceptionelt stadgande för vissa fall och viss tid. På sätt Gr.
Herr Hjerta: Sedan Herr Cederschjöld medgifvit, att dessa 5oo,ooo R:dr icke helt och hållit beständigt böra förblifva liggande i Banken, och han således förklarat, att han ej har något deremot, att de åtminstone till en del disponeras, finnér jag Herr Cederschjölds mening till en viss grad öfverensstämmande med min; ty äfven jag har endast önskat medlens användande för utlåningen så vida, att ora för en vecka inkomna låneansökningar fordra mera, än hvad för ögonblicket är att tillgå, reservfonden då må anlitas, intilldess under nästkommande vecka så mycket influtit, att fonden åter kari fyllas. För öfrigt instämmer jag deruti, att reservfonden bör användas för den händelse, att ett större tillopp af uppsägningar eller uttagningar äger rum, än hvartill Banken för ögonblicket äger tillgång, utan att allt för hastigt uppsäga sina fordringar. I enlighet med denna åsigt, tror jag, att uti det af mig föreslagna uttryck, att medlen böra såsom reservfond disponerasj ligger just det rätta Den 4 December e. m. 171 tegreppet. Men hvad jag högeligen mäste testrida, är att något minimum för reservfonden bestämmes; ty ett sådant minimum skulle till intet kunna användas, och jag frågar, hvartill det skulle tjena. Herr Lefrén: För min del tror jag, att man kommer lättast till målet, om man säger, att de ifrågavarande 5oo,ooo R:dr anslås till reservfond på sådant sätt, att alltid omkring ^:del, minst £:del af hela upplåningssumman, ligger oförräntad i reserv, till bestridande af Bankens hastigare påkommande utbetalningar. Till följd häraf vill jag ej insistera derpå, alt en half millionskall ligga oförräntad, så länge upplåningen ej öfverstiger 1 eller 2 millioner; men i samma förhållande upplåningen ökas, bör äfven reservfonden ökas, så att alltid åtminstone f:del finnes lagd ad acta; och då hela upplåningsfonden är upptagen och utskickad i rörelsen, bör ock hela reservfonden vara till hands.
Af Kontraktsprosten Rabe: “Då utan allt tvifvel tullmedlen, på grund af Regeringsformens 60 §, höra till de “bevillningar,“ med hvilka Statens behof utöfver de ordinarie inkomster skola fyllas, samt beslut om dylika bevillningars bestämmande och utgörande lika otvifvelaktigt hörer under don rätt att sig beskatta, som enligt 57 § af Rikets Ständer allena vid allmän riksdag utöfvas; men Statens behof icke minskas genom nedsättning af någon särskild bland dessa bevillningar, utan följden af en dylik nedsättning icke blifver annan än förhöjning å andra “bevillningar“ eller åtagande af nya; samt således en minskning af påräknade tullmedel måste, sedan Statens behof blifvit till visst belopp beräknade och godkända, föra med sig och i sjelfva verket icke är någonting annat, än en förhöjning på någon af de andra bevillningarne, vare sig postmedlen, stämpelafgiften, bränvinsskatten eller den egentliga s. k. Bevillningen, så vida Statens behof skola varda fyllda; så kan jag icke komma till annan slutsats, än att tullafgifternas bestämmande, med det enda undantag, som 60 § Regeringsformen medgifver, hörer under Rikets Ständers beslutanderätt allena. Och då Regeringsformens 61 § med oförtydliga ord bjuder, att alla sådana afgifter, som Rikets Ständer under bemälda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya Bevillningen af Rikets Ständer fastställd blifver, följer häraf, efter min uppfattning, ofelbart, både att de af Rikets Ständer beslutade afgifter skola utgöras så, som Rikets Ständer bestämt, således hvarken förhöjas eller nedsättas (utom i det ena omförmälda undantagsfallet), och jemväl att Rikets Ständers beslut så väl om tullmedlen som om andra “bevillBih. till R. St.
Vi känna visserligen åtskilliga metoder a t t utrota dem, men utom det att dessa äro mer och mindre osakra, medföra de ofta obehaget af en länge kvarsittande obehaglig lukt, såsom fallet ar t. ex. med rökning Parasiticida liar däremot lyckats uppfinna sådana metoder, att det kan aflägsna skadedjur på ett fullstiindigt giftoch lnktfritt satt, och utan att den minsta ogpnsainma förändring visar sig p i afven ömtåliga föremål. Men Parasitieidas verksainhet ar alldeles icke inskriinkt till detta område. Främst p % dess program ' står den husliga hygienen, och det tillgodoser densamma genom att kemiskt rena och desinficera niöbler, sängkläder, niattor, gardiner in. in. och dasigenoin på ett satt, som annars ej vore möjligt, aflägsna ur vara bostäder allt det dain och de hälsofarliga partiklar, som, ehuru för ögat osynliga, smyga sig in i lieminen. Man ägnar nuinera så mycken omtanke åt sofrumniens lnftning och hygieniska inredning, men lika nödviindigt vore nog att på vissa inellantider grundligt låt@ desinficera, omstoppa och rengöra de dagligen begagnade sangkläderna. Taglets uppredning och fjäderns h g - kokning ombestyres ock af Parasiticida med därför konstruerade maskiner. Men bolaget liar äfven andra fördelar att bjuda våra husrnöclrar. Det %tager sig bland annat desinficering och förvaring af pelsverk, rengöring af möbeltyg, af uppstoppade djur m. m., livasjämte det $tager sig att nied en särskildt uppfiinnen apparat utföra piskningen af mattor. Denna piskning, som lär nöta inattorna lkngt mindre äii den för hand, föregås alltid af desinfektion, och har man sedan att välja på att kvarlämna sina mattor till förvaring rid bolaget eller att f &amp; dem liein tillräckligt preparerade att motstå malens härjningar under sommaren. En särskildt stor fördel är att alla effekter som rengöras, piskas eller förvaras vid bolaget fullständigt desinficeras, sk att man iindgkr den fara soin uppstår, d&amp; förenial från friska och sjuka liein piskas och förvaras tillsa.mmans.