Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörners förslag skulle blifva contrapropos.; hvilket bifölls. Sedermera och i ansende till vidlyftigheten af i synnerhet Gr. Mörners förslag, hemställde II. Ex., om R. o. Ad. behagade tillåta, att uti voter.propos., till tidens vinnande, endast nämndes Hr Cederschjölds och Gr. Mörners förslag, utan upptagande af desammas innehåll. Ropades ja, hvarjemte Gr. Mörner yttrade: Uppå denna hemställan vill jag visserligen ingå, hvad den 326 Den 28 April. första frågan beträffar; men i händelse icke Hr von Hartmansdorffs förslag nu blir antaget, så får jag anhålla att mitt förslag måtte blifva utförligen inskrifvet i contrapropos., på det att ledamöterne måtte få tillfälle att derom taga kännedom. Hr Hjerta, Lars: Jag hemställer till Gr. Mörner, om det icke kunde vara tillräckligt, i fall Grefven gick in derpå, att Grefvens förlag hlefve tillgängligt på Landtmarskalksbordet för den, som vill derom taga kännedom, eljest skulle en half timmes tid åtgå för att afskrifva detsamma. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt i afseende på den voter.propos., som nu borde uppsättas, Gr. Mörner redan medgifvit, alt hans förslag icke behöfde deri ulskrifvas, och att hvad beträffade den nu ifrågasatta voter.propos., som framdeles kunde blifva framställd, det ännu vore oafgjordt om densamma borde komma i fråga, och för öfrigt, derest den komme alt äga rum, det funnes 2:ne sätt alt förfara, nemi. att antingen samma voter.propos. utskrefs på förhand under den nu förestående voteringen, eller också de ifrågavarande förslagen uppspikades bredvid voter.propos. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det kan icke annat än på det högsta förundra mig, att någon vill neka den af R. o. Ad:s ledamöter, som framställt en proposition och deröfver begärt votering, att få densamma uppspikad bredvid voter.propos.
Kan det vii1 klagas öfver follrbrist i ett land, dar grofvn och s t d m karlar bestrida sådana latta sysslor, som Irinnde och borde blifva en rilrlig utlroinst för alla fattiga och behöfvande fruntimmer. r Dessa rhga sig ej 115, nhgra haiidt~erli af rädsla för de mäktiga, slirlin, soiii deii ticlen f~~nnos. Föi: f. begai. vidare ~tillflylctslms för friinti~i~nler af sthid, so111 nu flytta 1n: iiig laiidet lilit vattnet om sten.m)), h.äclilade, ofta ined skäl; nieii det stmlca könets plikt är att fiiina meclel till Batt~: in.g. Ingen Cir så olycklig soin. en fattig och vaclier flicka. » S&amp; snart .v&amp;i: a Iiermr triicla iii i friist~iga~i, afliläda de sig alla de prydliga egeiislq~er, som tillli.öra en odödlig sjal, ocli vi liimiia sjalfva till aJhiiänheteiis p ~ i s l o ~ i i i g Iivacl nytta vi Iiniim liafva u t d en hop dkrars sällskap^). Hon b e g u skolor, ej föl! att %nied lystna ögon titta in i de lärdas hemligl~eter D, men. för att r iin.clfi % cle ~eteiisliaper, soin kuli de gagna oss och Iiela l.am.clet. D De sämsta ha1i.dtverli. Iia vissa iuicle&amp;ii iqpgracier, men vi al1eii.s poclras att .. fullgöra inånga stycken, istan att däruti f&amp; den miiista insikt. a Sliitligen vill f i x D. ~ f 6 r ii2ä11iiens eget basta, Iia sfrniitiinnieïssaii~fi~iid, cliii.
Beträffande således först frågan om indrifhingeh af Götha CanalBolagssamt Malmö DiS; coniers tillgångar, så, enär Gäldenärerries skonsamma behandling Varit ett af de hufvudsakliga bevekande skäl, på hvilka Utskotten grundat sitt tillstyrkande, att Ståten skulle träda imellan vid Liquideri; hafvä Utskotten velat föreslå, att en tid af Fem år, att räkna från den dag, då jLiquiden af Skuldefne, genom Statens försorg, kan taga sin början, bestämmes, inom hvilken alla Götha CanalBolagssamt Malniö Disconters utestående Lån varda infordrade; och att, i följd häraf, några Lån-omsättningar icke beviljas; under de sista nie Månader af den till Fern år sålunda bestämde utredningstid. Angående Skulderhes liqulderättde, så hafva Utskotten velat föreslå, såsom allmänna Lifcjuidatiön s-grUnder, att all beräkning af upluperi Och vidare uplöpande ränta försvinner, hvaremot sjelfva SkuldCapitålen, Utan afdrag, till fulla beloppen gödtgöras -I anseende till Åssignätlönerrie; hvaraf 372 Statsoch Banko-Utskottens Betänkåndeiit Skulderne till en del bestå, så har härvid förekommit, att de varit allmänt gångbare, lika med Bancooch ItiksgäldsSedlar, och i så måtto mera närmat sig till egenskap af Penningar, än de öfrige DiscontPapperen, att Assignationerne icke burit någon ränta, och ändteligen, att de, såsom till en del utgifne på smärre Summor, blifvit emottagne af den mindre bemedlade Classen af Medborgare i betalning för arbete m. m.
Detta namn, som egentligen betecknar en rå afbildning, har äfven öfvergått till svenskan; ordet »bulvan» är nämligen ett af de få ord vårt språk lånat af det ryska. Enligt de ryska fångstmännens utsago; förmodligen har dock någon så högt uppsatt andlig man aldrig vågat sig så långt mot norden. Förmodligen någonstädes på holmarne vid Waigatsch-ön. En rysk fångstman, som gjort Stephen Burrough mångahanda tjenster. »Treatise of Russia and the adjoining Regions written by Doctor Giles Fletcher Lord Ambassador from the late Queene, Ererglorious Elizabeth, to Theodore then Emperour of Russia. A. D. 1588.» Purchas, III s. 413. Ännu besynnerligare föreställning om samojederna, än den som framgår af detta träsnitt, får man af det sätt, på hvilket de omnämnas i berättelsen om den resa, som den italienske minoriten Joannes de Plano Carpini företog i Högasien åren 1245–47 såsom sändebud från påfven till de mongoliska hordernas mäktige herskare. I denna resebeskrifning säges det, att Chingis-kans son Occodaikan, efter att hafva blifvit slagen af ungrarne och polackerne, vändt sig mot norden, besegrat Bascarti, d. v. s. stor-ungrarne, derpå sammanstött med Parositi – hvilka hade underbart små magar och munnar samt icke åto kött, utan endast kokade det och närde sig genom att inandas ångorna – och slutligen kommit till Samogedi, som lefde endast af jagt och hade hus och kläder af skinn, samt till ett land vid oceanen, der man fann vidunder med människokropp, oxfötter och hundansigten (Relation des Mongols ou Tartares par le frère Jean du Plan de Crepin, publ. par M. d’Avezac, Paris 1838, s. 281. Jemf. Ramusio, Delle navigationi e viaggi, II 1583, bl. 236).
Ridderskapet och Adeln vid Ltigtima Riksdagen i Stockholm den 1 December 1823. S. D, Upplästes till Justering ExpeditionsUtskottets under N;o 366 insände Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvslse till Kongl. Majit, angående anläggandet af en vattenledning till Carlscrona; och blef berörde Förslag , i anledning af Herr Nordenskölds, Otto Gustaf, dervid gjorde anmärkning, till Expeditioos-Utskottet återremitteradt. Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Banco • Utskottets den 26 sistledne November aflåtne, samt den 29 derpäföljde på Bordet lagde, Memorial: N:o 83. Angående någre nödige ansedde förklaringar oell ytterligaré eontroller, i afseende på Bankens Cassör ; jemte en årlig ersätt - leo Den 3 December f nu ning af aoo R:dr för Cassa-Commissariens derigenom ökade arbete och möda. N:o 84 Angående ett tillägg ufi de hittills gällande Reglementariska föreskrifter, i afseende på Bankens Embetsmäns och Betjentes Pensions-rättighet. N:o 8SAngående Instruction för Banco-Utskottet vid nästinfallande Riksdag. Ut Supra. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 3 Eftermiddagen. In fidem Protocolli. O. J. Lagerheim. Onsdagen den 3 December. Plenum klockan Jtill 9 förmiddagen. Upplästes till Justering och godkändes följande Expeditions-Utskottets insände Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvclser till Kongl. Maj:t; Den 3 December f. m. iot N:o 369. I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition angående ny författning om Mått, Mål och Vigt. I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss angående begärd ersättning af allmänna medel för kostnaderne vid tryckning af Landshöfdingarnes Embets-Kungörelser.
Nåd icke är för mig för alltid förlorad, bibehåller jag, så länge mitt hjerta säger mig, att jag, vetandes och viljandes, aldrig gjort något alt den förverka; men Konungen, ehuru ömsint för hvarje undersåtes väl, äger dock inga medel, hvarmed min i Tjensten förlorade enskilta Egendom, eller den genom politiska händelser mig beröfvade Compagnielnkomst, af minst i5oo Riksdaler Pomersk Courant årligen, kan mig ersättas. Får fördenskull i djupaste ödmjukhet anropa Högloft. Ridderskapets och Adelns ädelmodiga rättvisa derom, att mig må ersättas de gooo Riksdaler Pomersk Courant, jag i tjensten utbetalt, för hvilka jag, i stället för att hafva haft någon inkomst af min Tjenst, måste tili denna dato betala Ränta, på det att, om ödet skulle kasta mig i nödvändighet att söka i ett annat Land min bergning, jag åtminstone ej måtte lemna mitt Fädernesland med i och för Tjensten häftande Skulder, eller de ljufva minnen, hvilka jag intill döden skall ägna min Fosterbögd, blandas med den Den 5 Januarii. 421 grymma erfarenheten, att 29 års oförvitelig Tjenstetid fört till intet annat än nöd och bekymmer. Anhållandes ödmjukeligen att detta mitt Memorial måtte blifva de öfrige Respective, Medstånden communiceradt och till vederbörligt Utskott remitteradt. Lades på Bordet. Herr Bergensköld j Eric Johan j hade inlemnat ett så lydande Memorial: Vid sist förflutna Riksmöte visade Rikets då församlade
Trollhätte kanalbolag och Styrelsen för Handelsoch Sjöfartsfonden lära vara allvarligt betänkte på att åvägabringa nya förbindelseleder förbi sådane af forssar besvärade nejder vid Göta eif, hvilka redan hafva en dylik kanalled, men äro i behof al flera. Skulle nu, säger man, genom den begärda revisionen förorsakas en nedsättning i de medelst kanalafgifterna inflytande inkomster, hvarigenom vållades ett undanskjutande af besagda nyttiga, men dyrbara arbetsföretag, i det sålunda man nu beröfvade kanalbolaget och sjöfartsfonden utväg att på detta mera kraftiga sätt befrämja trafiken, så kunde revisionen blifva den allmänna rörelsen till stor skada, i stället för det åsyftade gagnet. Men denna revision, för den händelse, att den, såsom i min reservation är förutsatt, blefve med varsamhet och nödig omsorg företagen, skulle kunna lända ej blott trafiken, men äfven kanalbolaget framdeles och sjöfartsfonden likaledes till stor nytta, derest genom en, till följd af en sådan uppmuntran, ökad trafik, en förhöjning i inkomsterna i en framtid till älventyrs vore att förvänta; i hvilket fall de nya kanailederne ej heller hehöfde uraktlåtas. Saken är af vigt, och jag skulle önskat, att den rönt mera understöd; men under niirvide förhållanden, och derest icke någon annan ledamot begär återremiss, i hvilket fall jag mig på förhand i en sådan anhållan förenar, måste jag väl nöja mig med att halva uttalat mina åsigter, och vill, derest jag under diskussionen står ensam i min åsigt, ej framställa något bestämdt yrkande. Frih. Alströmer, Oscar: Efter det slut, hvartill Frih. Cederström kommit, inskränker jag mig till att yrka bifall till (Jtsk:ts hemställan. Gr. Sparre, Erik: För min del kan jag icke instämma uti det slut, hvartill Frih. Cederström kominit. Jag är af den öfvertygelse, att de högt uppdrifna afgifterna utöfva ett menligt inflytande på trafiken.
Enär, på sätt i ofvanberörde utlåtande finnes antydt, den Häradsskrifvaren Thysenius ådömde ersättningsskyldighet, hvars eftergifvande blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagen, egentligen uppkommit i följd af vederbörandes uraktlåtenhet att å proclamadagen efter den med Thysenius gemensamt redovisningsskyldige Kronofogden Crona reservationsvis bevaka Stats-Verkets ersättningsanspråk i afseende på sådan af Kronofogden upprättade äldre räkenskaper, i och för hvilka bans sterbhus kunde finnas böra fortfarande ansvara, har, vid detta förhållande, Utskottet ansett sig sakna anledning att, på sätt vid behandling af åtskilliga andra afskrifningsfrågor iakttagits, i förevarande fall uttryckligen tillstyrka nämnde anmärknings-provisions tilldelande åt Kongl. Kammar-Rättens tjenstemän, utan ansett sådant böra få bero af Författninens tillämpning i vederbörlig ordning. Ridderskapet och Adelns ofvanberörde villkorliga beslut kan icke föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida, enär Ståndet deruti är ensamt, utan får Utskottet endast till Ridderskapet och Adeln hemställa, det Ståndet behagade uti Presteoch Borgare-Ståndens utan några villkor fattade beslut sig lorena, samt således oförändradt antaga Utskottets i utlåtandet N:o 106 afgifna förslag, i hvilket fall frågan genom 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut blifver afgjord. Stockholm den 10 Februari 1845. STOCKHOLM, Tryckt hos W. F. DALMAN, 1845. Stats-Utskottets Utlåtande, iV.-o 201. 1 M Ank. till Exp. Utsk. den 17 Febi'., kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga orri rättighet för Nyköpings stad att på arrende innehafva den vid staden belägne s. k. Lilla eller Tyska Kungsladugården.
Lena för allt hvad heligt var, icke gå på på detta sätt, men förmådde knappt afhålla sig från skratt, när Abraham bara sade: – Asch! Låt ’na gerna hållas, det betuder ingenting. Lena blef verkligen flat af detta svar, slutade plötsligt och gick åter bort till spisen. Abraham passade på tillfället och smög sig ut och sedan upp på höskullen, der han lade sig och sof godt efter dagens många vedermödor och hufvudets cirkelformiga svängar eller roterande. Elin gick sakta in till sig, men lade sig icke, utan satt i sitt fönster, än seende ut åt den upprörda, oroliga sjön, än ut åt vägen derifrån Gunnar skulle komma, ty fullmånen belyste båda. I stugan blef det tyst, oaktadt hvarken Lena eller mor Ingrid lade sig, ty båda väntade med beklämdt sinne på Gunnar, som sagt sig säkert skola komma hem hur sent det blef. Fram mot klockan elfva körde det äfven friskt, och kort derefter hördes Gunnars raska steg, hvaraf det nästan allvetande, eller åtminstone allt begripande modershjertat redan dömde, att han ej visste utaf något ondt, utan, tvärtom, hemkom glad och nöjd med utgången af sin resa. Denna gången misstog sig dock modershjertat något, ty Gunnars resa hade väl varit lycklig, men en känsla af harm och förtrytelse öfver en alldeles ny företeelse påskyndade nu likväl hans steg. – Herre Gud! så ledsamt detta blir att berätta! – sade Lena, när Gunnar tog i stugudörren, ty hon hade nu åter fallit ihopa, och var icke mera ond, utan bara rädd och ängslig. Så fort Gunnar kom in, började han genast med att begära litet mat, samt sade derefter: – Har j hört ett sådant förbannadt rykte, som Olle spridt ut om mig, att jag skulle vara mästare för den der stölden, efter den är «så väl gjord», säger han. Men jag skall ge honom det som är «väl gjordt», det lofvar jag, men det skall blifva på pelsen hans, den rackarn! Gunnar var ond.
”Joo fullar har han så loffuat, iagh kan intet annat troo ähn han skal hållatt, han ähr rätt een wälluger Herre så fromt uth, han seer intet så grymt uth som Kung Christiern.” Hägge. ”Ja, wij må säya hädh, wij finge Kunungh när wij finge Kung Christiern” etc. (Samtalet fortsättes ad libitum). Liksom uti ”Olof Skottkonung” spelar äfven i denna komedi det religiösa en stor roll. Med anropan eller tacksägelse vänder sig Gustaf ofta till Herran, och båda de två sista akterna äro nästan uteslutande egnade reformationsverket. Här råder ingen tvekan om den nya lärans sanning och icke ett ord uttalas till försvar för katolicismen. Då Mäster Lars (IV. 4) undervisar Gustaf om Luthers lära, börjar han med den förklaring, att påfven är Antikrist, och konungen finner detta af den heliga skrift bestyrkt. Gustafs samtal med Capitulares vänder sig uteslutande om presternas privilegier, och då de åberopa gamla testamentets vittnesbörd för att bevisa, att ingenting skall fela presterna, beder Gustaf dem ihågkomma, att i gamla testamentet hade presterna både ett verldsligt och andligt kall, men i det nya hafva de endast med andliga saker att beställa; dessutom är det endast hans mening att taga det öfverflödiga ifrån dem och företrädesvis från ”Lathe, onyttige munkar, Prelater, sådana funckar, Som lefwa i så wällust stoor, Alltijdh stempla, tänckia uproor.” Det saknas icke heller i detta stycke ställen, hvilka genom sin retorik bestyrka Prytz’ förmåga som andlig talare. Vi vilja här anföra ett par bevis. I den monolog, hvarmed Gustaf första gången inträder, säger han: ”Ach Gudh aff tin stoora nådhe, See til thenna stoore wådhe, Som wårt land uthi nu swäffuar, Ung och gammal ther aff bäffuar. Wisserligh troor iagh at Gudh skal Wårt Land rätta från thetta fall.
Och deröfwer för hwarje 122 R:dlr, Fyra SkillingarS; Och böra Fastebref, enligt Kongl. Förordningen af den , z Junii 1800, pä lagstånden Fast Egendom alltid tagas, samt, i händelse Fastebref, dä det inför Domaren uppwisas skall, anmäles wa, ra förkomma, annorlunda charicrade Bewis, eller Protocolls-Utdrag i stället icke gälla, än denna §. stadgar. H. 18. «88o Den r8 Augustk. ta sig någon Kongl. Mattts och Kronans Egendom,' ffrifwas va lika Stämpladt Papper, som om Köpeoch Bytes-Bref i denna §. stadgadt är. §. 18. Fastebref: För Köpeskilling under samt till och med 25 N:dlr, Tre Skillingar. Deröfwer lill och med 50 R:dlr, Sex Skillingar. Deröfwer lill och med 75 R:dlr, Nio Skillingar. Deröfwer till och med ioo R:dlr, Tolf Skillingar. Deröfwer till sch med i;o R:dlr, Aderton Skillingar. Deröfwer till och med 200 N:dlr, Tjugufyra Skillingar. Och deröfwer för hwarje 100 R-dlr, Sex Skillingar. Börande enligt Kongl. Förordningen den r; Junii l8oo, pa Lagstånden Fast Egendom, Fastebref alltid tagas, samt i händelse det samma, da det inför Domaren uppwisas stall, anmälts wara förkommit annorlunda Charteradt Bewis eller ProtocollS> Utdrag i stallet icke gälla än denna §. stad, gar. §. 19.
Hon ordnar den långa kjorteln, jemkar handskarne, håller behagfullt i ridspöet, medan tyglarnes ändar vackert nedfalla från handen; en lätt rörelse på hufvudet ... och hästen har förstått: nu kröker sig halsen till en båge, fötterna vidröra knappast marken, en kokett rörelse med kroppen; den hoppar på ett ställe, den låtsar vara olydig, ostyrig, för att gifva sin herskarinna nöjet att få honom tam, och nu börjar den vackraste lek: koketta infall, kloka miner; och se huru den blickar omkring sig, huru den emellanåt vänder sina ögon, liksom för att fråga om allt är som det skall vara. Men nu blir det annat af! En lätt gestalt hvilar på dess rygg, tyglarne ha fattats med bestämdhet, ryttarinnan klappar djurets hals hon ger det ett tecken att flyga af, ty hon är otålig; hon vill bort ... då upplyfter hästen sitt hufvud, inandas våldsamt luften, ögonen färgas i rödt, fötterna kastas högt upp, den far af, den klyfver vinden. Mahnen skiljer sig ifrån halsen; en darrning genomilar alla dess muskler och nu genomfar han rymden, han vill ej vidröra marken, han synes ha vingar; han har icke blott förstått sin ryttarinnas önskan, han delar den. Han vill ej veta af andra menniskor, blott en vill han föra bort, bort! Farten blir allt starkare, han hinner knappast se hvartåt det bär; han skälfver, han blir utom sig; men när slutligen den mjuka handen återhåller tyglarne, hejdar det ädla djuret sitt lopp; det kan lika litet stanna tvärt, som ryttarinnan med ens kan få sina upprörda känslor att lugnas. Lucys ridhäst, Fancy, var en snöhvit gångare af ädlaste blod. Från födseln hvita hästar äro en sällsynthet, men detta är icke den enda orsak hvarföre de äro eftersökta, ty de hafva dessutom någonting alldeles egendomligt. Deras hår skiftar i silfver, och det röda hullet, de blåa ådrorna skina igenom. Fancy var en klok, eldig häst; den kände Lucy på rösten, den var trogen som en hund, och förstod att böja sin natur efter sin sköna herrskarinnas.
Uti tili Kongl. Maj:t den 31 Mars 1857 ingifven skrift anhöllo Weskinde och Bro till Wisby stift hörande församlingar, genom befullmägtigade ombud, att, sedan pastoratet, på grund af församlingarnes vid gällstämma den 19 Augusti 1770 gjorda medgifvande, blifvit lill prebende åt konrektor vid dåvarande trivialskolan i Wisby samma år upplåtet, med rättighet för församlingarne att sjelfva af tre på förslag i stadgad ordning uppförde prestmäu välja vice pastor, denna prebende-egenskap måtte så fort som möjligt upphöra och pastoratet återgå till sin förra natur af konsistorielt gäll; till stöd för hvilken ansökning hufvudsakligen anfördes: att pastoratets bibehållande såsom prebende medförde flera olägenheter, deribland ofta inträffande ombyten af själasörjare, jemte svårigheten att erhålla skicklig vice pastor, då pastoralierna skola delas mellan honom och prebende-innehafvaren; samt att den ecklesiastiska aflöning, som utginge från de ät prebende-innehafvaren anslagna hemman och de åt vice pastor anvisade, merendels vore olika och för de förre mera betungande; åberopande sökanderne derjemte det vid ofvanberörda den 19 Augusti 1770 förrättade gällstämma af pastoratets dåvarande innevånare gjorda förbehåll, att det skulle stånda deras efterkommande fritt att, om de så åstundade, söka på högvederbörligt ställe, det prebenderätten måtte transporteras på ett annat pastorat.» Uti häröfver infordradt och den 15 Juli 1857 afgifvet utlåtande anförde Domkapitlet - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 99. 25 kapitlet i Wisby, bland annat, att
Betänkanden, N:o 4o5. 467 K. KammarCoIlegium liar deremot ansett äfven den af Kronofogden uppgjorda beräkning tåla följande förändringar, nemligen; att af den för Gårdens skötsel beräknade arbetsstyrka, eller 4 egna drängar utom 3:ne dagsverken för hvarje dag, 2lne drängar kunde indragas och derigenom en årlig besparing i utgift beredas af 33 ■§• t:r Sp:rnl att, i stället för 4* 3lne pigor kunde bestrida förefallande utoch insysslor; uppkommande deraf en minskning i utgifterne af t « « . < * t * » » > 12 t;r —> samt att det till Arrendatorns och lians familles årliga underhåll i CalcU len upptagne anslag af 5o tunnor Spann mål, borde, med beräknande af hvad ladugården och trädgården dertill bidroge, kunna nedsättas till 3o ttr och ifrån Calculen således afdragas 1 > t t » äo t:r tillsammans 65f t.*r Sp:rnl hvarigenom Calculen, sålunda ömgjord icke framvisade någon förlust. Medgifvande dock Collegiiim att utslaget i verkligheten icke sällan blifvei* helt olika med det på papperet och att det sålunda kan hända, att Arrendatorn, i stället att af Kungsgårdens öfvertagande upphenita förmån, derigenom blifver lidande. Af sådan anledning och under yttrande, att örn Collegium å ena sidan ansåge det ledände till missbruk, vid ari-endes ingående, att en speclilant, i hopp om nedsättning i ett med Klubbslag och Contract befästadt arrende, genom högre anbud än som med klokhet kan förenäs, möjligen utestänger en sansad speculant att deruti ingå, Collegium Ock, å den andra, funne det vara mot Statens värdighet att upphemta någon förmån af en missräknad speeulation på ett arrende, som möjligen kan förstöra en hel famille, har K. KammarCoIlegium i underd:het afstyrkt den begärda nedsättningen i arrendet; men deremot hemställt om icke K.