Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi äro, hvad sistnämnda förhållanden angår, i samma belägenhet, Gr. Sparre och jag, så att i den saken kan ifrån vår sida hvarken rättvisa eller orättvisa komma i fråga; men ser jag omkring mig, mine Hrr! så finnér jag, här ibland oss en mängd ledamöter, hvilka visserligen icke äro harn, men dock i tillfälle att kunna ärfva, så alt, om alla, sora möjligen kunna ärfva, skulle afhålla sig ifrån alt yttra sig i denna fråga, så ledde en så beskaffad delikatess, som Gr. Sparre omnämnt, derhän, alt de liesta skulle finna sig föranlåtna att icke deltaga i diskussionen och omröstningen. Emellertid har Gr. Lagerbjelke i sitt sista yttrande fästat uppmärksamheten på en underlåtenhet af LagUtsk. vid detta ärendes behandling. Då jag uppkom på Riddarhuset , hade jag icke ärnat yttra mig i denna fråga. Jag var öfver lygad att de utmärkta jurister, som finnas inom LagUtsk., skulle här uppträda lill försvar utaf sitt arbete, hvars syftning jag gillade och har derföre icke förrän nu fästat mig vid denna om ständighet. Den är emellertid af sådan vigt, att äfven jag för min del frångår mitt yrkande af bifall, och röstar för återremiss af Utsk:s betänk. Frih. Hamilton, Hugo: Jag är visserligen ganska tacksam för de rätlslärde ledamöter af Ståndet, som hafva, med temligen vidlyftiga anföranden, sökt utreda detta förhållande i sin helhet, men jag ber dock att fä förklara, att jag för min del anser, all ingenting hindrar Ståndet ifrån att laga i betraktande den särskilda casus, som här är för handen, och att man, för det att icke allas önskningar blifvit uppfyllda i sin helhet, ej bör afstå ifrån att söka reda det förhållande, sorn här blifvit framställdt. Frågan i sin enkelhet synes mig vara den, huruvida denna författning mer än någon annan lag, som utkommer, kan agera retroaktivt. Jag har trott, att denna fråga vore sä både i naturförhållanden och lagprinciper utredd, att derom icke någon strid kunde uppkomma.
Slutligen löstes den dock så, att rikets ständer anhöllo, att k. m:t ville vidtaga åtgärder, hvarigenom kvinnan skulle få rätt till anställning i lämpliga tjänster och befattningar samt rätt att aflägga de kunskapsprof, som fordras för dylik anställning. Det var den sista ståndsriksdagen, som på detta sätt, tack vare Carl Johan Svenséns initiativ, sökte värna om kvinnans medborgerliga rättigheter. De praktiska resultaten af detta beslut kommo visserligen ej genast, men otvifvelaktigt står det i ett nära samband med regeringens beslut af 1869 och 1873, genom hvilka kvinnan erhöll rätt att aflägga såväl studentexamen som flere akademiska examina. Naturligtvis hade Svensén under sin politiska bana hunnit syssla med mångahanda andra ärenden. Hans anföranden och förslag gingo i afgjordt liberal anda och han stack ej under stol med hvad han tyckte och tänkte. Inom riksdagen blef han, ehuru många hånade honom för hans verksamhet till kvinnans bästa, ansedd, och 1868 var han en af dem, som deltogo i stiftandet af det s. k. nyliberala partiet. Svensén hade nu nått ett mål. Hans lifliga natur nöjde sig dock ej därmed. Sedan han nu ordnat kvinnans medborgerliga rättigheter, blef det hans uppgift att söka gifva henne en ställning inom äktenskapet. Han väckte i detta syfte förslag i fråga om giftomannarätten. Dessa förslag, hvilka afsågo, att myndig mö icke skulle stå under giftoman, väcktes vid 1868 och 1869 års riksdagar, men synas ej hafva blifvit behandlade af riksdagen. Åtminstone var detta fallet 1868. Den korta motivering, som åtföljde Svenséns 1869 förnyade förslag, är så; karaktäristisk för hans sätt att tänka och uttrycka sig, att vi här anföra den fullständigt: Då människans rättigheter allt mera göra sig gällande, vore det en protest mot helgden af dessa rättigheter att hindra kvinnan att vid en af de viktigaste handlingarna följa sin öfvertygelse eller vid ingåendet af äktenskap. I alla civiliserade länder har man bestämt en viss ålder för kvinnan, dä hon förklaras myndig icke allenast i afseende på sina ekonomiska angelägenheter, utan ock i fråga om hennes rätt att välja make. Om dessa Svenséns förslag sålunda ej direkt uträttade något, hafva de indirekt ingalunda varit utan verkan.
– «Jag har sett en flicka, den skönaste Gud någonsin skapat, både till växt och anletsdrag, och allt hvad jag vet är, att hon heter Sophie.« – «Aha, ingenting annat!« – utbrast konungen, skrattande, och svängde sig på klacken – «Törs jag fråga, hvar du öfverraskat din sköna okända?« – «Öfverraskat! ja, det är just rätta ordet. Jag öfverraskade verkligen denna engel, då hon i grannskapet af Drottningholm, klädd i den tarfligaste hvardagsdrägt, som likväl ej hindrade henne att vara gudomlig, bar en den aldrasnyggaste lilla mjölkbytta. Jag var till häst och skulle hals öfver hufvud till Svartsjö; – det var nemligen sista dagarna af vår mors lefnad – hann således endast säga henne några få ord i förbigående, innan hon försvann i porten af en byggning, der jag sedermera förgäfves efterfrågat henne. Allt hvad jag fick veta de minuter, vi talades vid, var att hon heter «Sophie«. Du skulle sett hvilka rosor af en tjusande blygsamhet, som sprucko ut på hennes kinder, då hon tillät sig den enda lilla bekännelsen af sitt dopnamn; ty något mera undslapp henne icke.« – «Jag skall låta genomleta hela trakten kring Drottningholm, och om hon icke är ett andeväsende, som efter godtfinnande kan synas och försvinna, så skall jag skaffa dig rätt på henne.« – «Omöjligt, jag har sjelf genomsökt hvarje vinkel och vrå på hela Lofön.« – «Nå, så öfverlåt då åt Badin omsorgen att söka upp din sköna. Det är ej första gången du och Carl nyttjat honom i dylika värf.« – «Stor tack, nej! Vår vän morianen är nu mera enkling; han skulle fastna i nya och ljufvare band. Vid detta tillfälle litar jag endast på mig sjelf.« – «Alltför gerna; som du behagar, endast du återtager ditt glada lynne och skjuter upp kärleksqvalen åtminstone tills min fest är slutad.« Konungen gick till grefvinnan Wrede och hviskade henne några ord i örat. Begge skrattade. Korrt derefter skyndade hon till hertigen och utbad sig den äran att få honom till kavaljer i en kontradans.
Truls hade blifvit stående med händerna i rockfickorna och promenadkäppen upprätt under armen. Då – nu. Det slog honom, hur allt så totalt hade skiftat utseende under dessa år mellan då och nu; och som en blixt for den tanken ned i honom: hvad som under dessa mellanliggande år försiggått i Sveriges kulturella lif, det kan alltsammans utspinnas ur denna bild och detta uppträde. Han satte sig på en sten vid vägen. Då – nu. Hvad låge deremellan? De tvenne generationernas utträde i lifvet och manifesterande af den respektiva innebörden. Och resultatet? Ja, resultatet ... Truls lät käppen svänga rundt i luften mellan sina fingrar. Och han sjelf? Då – och nu? Ja, han hade sutit emellan, alldeles som då, hela tiden, tills han gått sin väg, bort från bådadera. Och nu? Ja, hvar befann han sig? I alla fall borta från den ena gruppen som från den andra; sjelf utan samhörighetskänsla med någondera; från deras sida i förhållande af fiendskap. Han hade icke gått med vare sig de ena eller de andra, utan med sömngångarens instinktiva säkerhet gått sin väg; – vore det då något under, att han nu sute allena! «Den som icke är med mig är emot mig!» Men det vore dock besynnerligt, att han precis och han ensam icke kunnat gå samman med de ena eller med de andra! Hvarför egentligen? Hur kunde det komma sig? Hvarför hade icke han såväl som andra funnit intresse i och kunnat uppgå i deras sträfvanden, i det som de arbetade för och sökte sätta igenom? Ja, hvad hade de i sjelfva verket sträfvat efter och satt igenom? Utsigten beslöjades för Truls. Men personligen? – Truls sökte hjelpa sig ut ur oredan; hvad hade de lyckats genomdrifva i personlig sjelfutveckling? T. ex. i jemförelse med honom sjelf. Hvad representerade de i detta nu? Hvilka uppgifter fullföljde de? En hel suite af fysiognomier och gestalter defilerade förbi honom. De unge, – de som ville ha «idealen» bort? Den ene: literärt biträde vid en stockholmsk sekundteater med specialitet i operetten och tyska lustspelet.
Att jemte denna beräkning dessutom vilja påstå, att RörelseCapitalet borde ökas till fulla beloppet af alla Lie FiiialDisconternes tre-proCentssedlar, är ett så v ig t i g t steg lill myntets för - Den 6 Junti f. m. 237 sämring, att jag deremot för min del protesterar. Hufvudskälet hos dem, sorn yrka denna ökning, är att bereda skuldsatte personer ytterligare lånelillgångar, men jag anser hjelpen böra sökas icke i fortsättning af det onda, utan i myntets stadga, hvarigenom ärliga gäldenärer kunna bos enskilte personer erhålla tillräckliga lån. Man bör laga så, att penningemannen häldre utlånar sine Gapitaler, än lägger dem i fastighet. Desamma personer, som klaga, att de icke kunna fä låna, göra allt hvad som slår i deras magt, för att förmå penningemannen att icke utlåna sina Capitaler, ty om myntet årligen försämras, och penningemannen ej vill osidosättu all omtanka för egen välfärd, är det väl mycket bättre för honom, att lägga sine penningar i en egendom, äfven om han ej skulle kunna påräkna mer än 3 proCent årligen emedan han i alla fall skall under io år kunna fördubbla sin förmögenhet. Jag tror således, att man icke bör gå utöfver den myntförsämring, som uppkommer genom antagande af Utskottens Betänkande. Om jag kunde glömma hvad som omgifvcr mig och mitt Fädernesland, så skulle äfven jag för mitt enskilta interesse tilläfventyrs yrka RörelseCapitalets förökning, emedan jag ock har mycken skuld på fast egendom. Man har sagt, att en ökad sedelstock utan fond skall öka produclionen. Ja, den ökar visserligen i början, men icke längre än intill dess rätta värdet eller försämringen varder uppenbar. Med en mindre sedelstock, som är god, skall man uträtta långt 238 Zten 6 Junii f. m. mera. Denna satts är så fattlig att den ej tan bestridas, åtminstone icke vederläggas. Men jag torde redan alltför länge hafva uppehållit Ridderskapet och Adeln; jag hoppas att andre med större förmåga och skicklighet torde utveckla detta ämne.
Till öfverensstämmelse med Chefens för Ingeniör-Corpsen derom gjorda anhållan, anordnade Krigs-Kollegium, den 10 Juni 1841, emot redovisning af vederbörande, 1000 R:dr B:ko på Waxholms Fästnings ordinarie stat för samma år; men då straxt härefter utreddes, att Fästningens ordinarie statsanslag, såsom följd häraf, blifvit öfverskridet, under det motsvarande belopp af Fästningens extra anslag befanns odisponeradt, förordnade Kollegium, genom uppoch afföringsordres af den 15 Juli 1841, på sätt räkenskaperna för samma är jemväl utvisa, att ifrågavarande 1,000 R:dr borde det ordinarie anslaget af extra anslaget godtgöras; vid hvilket sålunda upplysta förhållande Eders Kongl. Maj:t nådigst täcktes finna, att det inträffade misstaget, derigenom ingen förlust eller annan olägenhet for Eders Kongl. Maj:t och Kronan uppkommit, genast efter detsammas inträffande och mer än tvenne år innan den nu gjorda anmärkningen blifvit väckt, är vordet af Kollegium behörigen rättad t.
1,680 — bjelkrust, 2,000 kub.-fot, å 60 öre 1,200 — bottens afjemning 100 — Landfästen: mur i bruk, 56 kub.-fot, å 80 R:dr 2,880 — Kallmur, 209 kub.-fot, å 45 R:dr 9,405 — Öfverbyggnaden, 50 sträckfot, å 150 R:dr 7,500 — Afloppstrummor: 107 trummor qf 2 fots öppning, tillsammans 4,519 fot, å5R:dr50öre 14,252 70 5 d:o af 6 fots öppning, tillsammans 276 fot, å 15 R:dr 16 öre 5,652 16 1 d:o af 10 fpts öppning och längd af 57 fot, å 26 R:dr 66 öre 1,519 62 1 d:o af 15j 'bts öppning och längd af 207 fot, å 57 R:dr 55 öre 7,727 51 R:dr 2,268,881 226,888 22,763 27,151 79 R:dr i öre 2,495,769 65 R:itr Transport R:dr R:mt | — -| 49,896 j79|2,495,769 6ö| Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. X Transport R:dr R:mt Vägöfvergångar: 7 st. större, å 470 R:dr 52 st. mindre, å 280 » Bekliidnadsmurar, 2,632 kub.-f:r, å 45 R:dr. Tfuoniliciuiins; tM Stens kr lik* 630 fot: Gräfning 144 kub.-f:r, deraf 90 i bank, å 5 R:dr . och 54 kub.-f:r uppläggas, å 4 R:dr 50 öre .
Erkännande Sekreteraren Nathhorsls oaflålliga och berömvärda sträfvanden för del svenska jordbrukets utbildning, hafva Rikets Ständer äfven ansett billigheten på kalla, att han, ehuru icke till pension berättigad, må genom ett lämpligt understöd sättas i tilllälle alt när aftagande helsa och krafter ej längre medgifva honom alt fortfara med sin befattning såsom Landlbruks-Åkademiens Sekreterare, kunna derifrån afgå ; och hafva Rikets Ständer derföre funnit godt alt, med bifall lill E. K. Maj:ts i detta ämne gjorda nådiga framställning, förklara bemälde Nathhorst berättigad att vid afgång från haus befattning såsom Landlbruks-Åkademiens Sekreterare, pä allmänna Indragningsstaten under hans återstående lifstid uppbära en ärlig pension af 3,600 R:dr. 34:0. Till beredande af ersättning från och med är 1861 åt tretton särskilda Länsmän inom Riket, i den mån desse, utan förhöjning i nuvarande lön på stat, ef - Expeditions-Uts kotids För stay till underd. Skrifvelse A:o 20 b. 295 ter nämnde lid vid sina tjensler qvarstå, för den minskning i de af dem förut innehafda kontanta löneinkomster, hvilken äfven efter sednast fastställda lönereglering egde ruin och uppstått i följd af den i och för 1855 års lönereglering verkställda nya uppskattningen af Läiismansboställena, hvarigenom bland löneförmånerna inmätt högre boställsafkastning än efter äldre stater beräknats, emot det alt förut åtnjutna kontanta lönebelopp i större eller mindre mån försvunnit, har E. K.
Direktionen vid denna utgång af frågan för godt ålägga Herr Anrep, att, inom Två månader efter häraf erhållen del, låta omtrycka de delar af Svenska Adelns Ättartaflor, som omfatta adliga ätterne Lilliehöök, så att dessa blifva i full öfverensstämmelse med Riddarhusets genealogier, samt att låta de sålunda omtryckta Lilliehökska stamtaflorna såsom ett bihang medfölja det näst derefter utkommande häftet af ineranämnde arbete. Och skulle framtida utbetalningen af det Herr Anrep beviljade anslag inställas, intilldess han visat sig hafva fullgjort ofvanberörde åläggande. Som ofvan. Ex protocollo C. Silfversparre. Januari. JM 1. ingen. Nils Lilliehöök. 1627. December, ingen för någondera ätten, men hafva »låtidt undskylle sig att de för sjukdom ej kommit: Nils Lilliehöök och Nils Knutson Lilliehöök. 1629. ingen för någondera ätten. 1630. ingen för någondera ätten. 1631. Johan Lilliehöök (Fårdala gren). Nils Lilliehöök (Gelareds gren). 1632. Johan Lilliehöök (Fårdala). December. Knut Lilliehöök (Fårdala). Johan Lilliehöök (Fårdala). Per Lilliehöök (Kålbeck?). 1634. Knut Lilliehöök (Fårdala). Per Lilliehöök (Kålbeck?). 1635. ingen för någondera ätten. 1636. ingen för någondera ätten. Johan Lilliehöök (Fårdala). Nils Lilliehöök. (Gelared). Knut Lilliehöök (Fårdala) har äfven med desse föregående underskrifvit Riksdagsbeslutet men bland de siste af adeln. 1640. JW 1. ingen. Nils Lilliehöök (Gelared). Knut Lilliehöök är antecknad såsom frånvarande och såsom Extra Capita Per och Jakob Lilliehöök. 1641. ingen för någondera ätten. 1642. Knut Lilliehöök (Fårdala).
Då motionären således icke kunde såsom giltiga antaga de af Kongl. Maj:t och Kammar-kollegium emot den ifrågasatta åtgärden anförda skäl, har han föreslagit, att liksom det under en lång följd af år varit krouohemmans åboer tillåtet, att från krono till skatte lösa sådana hemman, hvartill åborätten blifvit författningsenligt stadfästad, skulle det vara egare till krono-skatte-hemman tillåtet att lösa dessa hemman frie från jordeboksoch hemmantalsräntorna; och då någon ville en sådan lösningsrätt begagna, egde han, att å Lands-kontoret i det län, hvarest hemmanet är beläget, erhålla - Stats-Utskottets Utlåtande N:o izl. lillia uträkning i två exemplar efter medelm8rkegångspriset, det år lösningen eger ruin, öfver beloppet af de mantalsoch jordeboksräntor, hvarmed hemmanet eller hemmansdelen är besvärad, och detta belopp, förvandladt till ränta efter 6 procent på ett deremot svarande kapital, borde levereras uti länets Landtränteri emot qvitto som i vanlig ordning annoterades, hvarefter hemmanet i jordeboken såsom frälse löst omfördes. De medel, som sålunda i Landtränterierne komme att inllyta, allemnades till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, för att af Fullmägtige användas antingen till afbetalning å rikets skulder eller ock till inköp af Rikshypotheks-bankens obligationer och redovisas under särskild titel. Ofver sålunda fullgjord frälselösen skulle hemmansegaren å nästa mantalsoch skattskrifningsförrättning förete behörigen annoterade ränteriqvittens, hvarom anteckning gjordes såväl i mantalslängden, som i den af Häradsskrifvare!! förvarade jordebok. Sedan mantalslängderna undergått behörig granskning allemnades likaledes behörigen styrkte utdrag derur i afseende på alla skattelösta hemman till det för hela riket inrättade Jordeboks-kontor, för att dels pröfva uträkningen å lösningsbeloppet, dels ock derom verkställa anteckning i der förvarade jordeböcker.
Då jag nu går att yrka afslag på Betänk., så sker det icke derföre att jag genom denna discussion blifvit öfvertygad om att ingen nöd skulle ega rum, eller att icke sådana förhållanden förefinnas, som tala för en undantags-lag, utan derföre att jag tror, att den magt, som afgör äfven denna undantagslagstiftning, d. v. s. Regeringen, bör ega fullkomligt förtroende af representationen, att när tiden kommer, sjelf ingripa der efter godtfinnande och efter de uplysningar, som Regeringen kan erhålla; men då jag förklarat detta så får jag på samma gång tillkännagifva, att jag alldeles icke kan dela de åsigter, som här synes vilja göra sig gällande, dels med hänseenee lill lagstiftningen för handeln i allmänhet och serskildt för detta förhållande. Jag tror det vara nödvändigt vid så beskaffade förhållanden som detta, d. v. s. då sädesbrist i lan - Den 18 Mar c. ni. 323 det förestår, att verkligen göra undantagslagar. Man liar här gjort beräkningar öfver de qvantiteter spanmål vi ega inom vårt land, och man har äfven kastat blickar på de förhållanden, som röra den utrikes handeln, men jag undrar om detta håller streck. Om man t. ex. beräknar att vestra delen af Europa, Frankrike och England, verkligen behöfva en betydlig införsel af spanmål. Vetön J väl dä, Mine Hrr, huru stora qvantiteter spanmål, som äro inköpta för Holländsk och Belgisk räkning, och då J talen om våra stora spanmålslager, som tyckas genera landet och våra stapelstäder, håfven J verkligen reda på huru mycket af dessa lager, som nu i sjelfva verket tillhör oss eller icke. Jag påstår att när man vill beräkna de spanmåls-qvantitetcr, som komma att utgå ifrån landet och de som återstå, så skall man icke tala om de måttliga priserna och att ingen fara för brist är för handen, ty jag tror att man kommer då beständigt både att missleda 6ig sjelf i omdömet och alt missleda andra. Man har sagt att det i våra tider icke kan upstå någon hungersnöd och det håller jag också för troligt i vissa fall.
Pension åt framlidne Biskopen i Carlstads Stift, Doktor Carl Adolf Agardhs Enka, angående; motion af Grefve Carl August Adlersparre: se Motioner. -— ä Rikets Allmänna Indragnings-Stat, angående sådan för Chefen för Telegrafverket i Riket, General-Löjtnanten Carl Akrell: III. 12, R. 12. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). — åt Iramlidne Lots-Direktören m. m., Anders Almlöfs enka och barn, angående; motion af Grefve Axel Fredrik Cronhjelm: se Motioner. -— åt framlidne Kongl. Bibliothekarien Adolf Ivar Arwidssons enka, angående; motion af Friherre Rudolf Cederström: se Motioner. -— åt Garnisons-Läkaren, Doktor Per Gustaf Broman; motion af Friherre Fabian Wrede: se Motioner. — å Rikets Allmänna Indragnings-Stat, angående sådan lör Öfverste Olof Abraham Bruncronas enka och ogifta döttrar (Kongl, Proposition): lil. 12, R, 12- (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under RiksStafens Nionde Hufvud-Titel). åt framlidne Öfversten O. A. Bruncronas enka; motion af Friherre Axel Gabriel Leijonhufvud: se Motioner, — åt framlidne Professoren vid Viterinär-Inrätt ningen i Stockholm, Reinhold Dahlströms enka, angående; motion af Herr David Ludvig Silfverstolpe: se Motioner. — åt Professoren E. Drake vid afskedstagande från Sekreterarebefattningen vid Kongl.
Ni får inte lägga tvång smål på Anna, när hon inte sjelf vill. Gud f ader sk a veta, att det blir fattig t f ör mej te lefva, när jag inte k an få henne; men blankt inte vill jag pock a mej te h enne ändå. Anders, Anders , jag sk äms för mej sj elf, att j ag ska vara s ådan imot dej Tal' inte så, Anna. Vore det nå'n ann', än Erik, som du tyckte om, då kunde det nock hände, att jag blef ras ande; men honom unner j ag gerne all t godt. Gud gifve bare, att det ginge väl för er, kära Anna. Anna. Anders. Du är den bäs ta menniska på jorden, Anders . Herre Gud, om j ag ku nde, om jag kunde, så ville jag så gerna. Tyst, tyst, k ära du ; nu ska' vi aldrig tale om den der saken mer. J ag får foll försöke att berga mej. Och Anders. 41 inte sk a j ag öfverge er, husbonde och matmor, på gammeldagera, u tan jag sk a sköte torpe åt er så l änge ni lefver; ja, det ska jag! ( h a n v ä n d e r s i g b o r t a t t d ö l ja sin rörelse) Gud tröste oss ! Du gråter, Anders ; du blir al drig glad mer! Åh, det är ingenting, käre husbonde, det är ingenting. Nock är jag glad, ser ni inte det? Hejsan! nu får jag lof bort på midsommersvaka och ta mej en sv äng. Här ha vi stått och pratat så l änge, att jag kommer för sent, om jag inte lägger bena på ryggen och ränner iväg , så det vischer i skogen. Kommer du med, Anna? Jag tö rs viss t inte gå ti ll Hult. Om fader Sven får s e mej , s å kö r han kanske bort mej . Åh, det är inte f arligt. Kom ef ter du , när det li'r lite länger på; gubben Nämndeman ska i nte ge akt på dej ibl and det myckne folke.
Ad:s sammankomster, äfven om han vore tjensteman, men, då be slut derom ännu icke är definitivt fattadt, synes det mig vara rättast och försigtigast att i afseende å motionstiden bifalla Utsk:ts förslag, ty, om tjenstemän blefve berättigade att, utan att hafva erhållit serskild tjenstledighet, deltaga i Adelsmötena, skulle det kunna låta tänka sig, att en tjensteman, för att få vistas så mycket längre i hufvudstaden, väckte motioner den ena dagen efter den andra. Frih. Tersmeden: Det är icke oväntadt, att personer, som under långa tider arbetat under samma former, söka att bibehålla dessa så mycket som möjligt. Skälet dertill, att man icke föreslagit en motionstid af 14 dagar, är naturligtvis, att R. 0. Ad. hädanefter icke komma att förehafva lika många och Den 11 April e. m. 173 vigtiga frågor som hittills, men att man ens velat bibehålla någon motionstid, kan icke förefalla mig annat än underligt, emedan R. o. Ad:s sammankomster hädanefter blifva af temligen enskild natur och endast hållas för handläggning af ärenden, som röra R. o. Ad:s enskilda angelägenheter, dess fonder och annat dermed sammanhängande. Jag kan icke finna, att, då alla andra stora bolag icke hafva någon serskild tid för förslags väckande stadgad, R. o. Ad. skall behöfva sådan, och derföre har jag yrkat, att den procedure,jag föreslagit, måtte iakttagas vid Adelsmötena. Frih. Cederström har visserligen mot densamma anmärkt, att den skulle framkalla meningsskiljaktighet om motionstidens längd, men äfven om så skulle inträffa, så är ju frågan derom på A timme afgjord, genom voterings anställande. Jag yrkar fortfarande afslag af mom:t. Frih. Sprengtporten: Då föremålet för Adelsmötenas öfverläggningar hufvudsakligen kommer att blifva penningeförvaltningen, vill det synas mig som om man antingen borde helt och hållet borttaga de föreskrifter, som inskränka motionstiden, eller också lämpa den något efter möjligheten för ledamöterna att taga kännedom om penningeförvaltningen.