Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
63, JJLYLIN &amp; C:L PARFYNVMAGASINER, TIDNINGSKONTOREN m. fl. ; i landsorten i välförsedda TARFYMERI-, JSKIPERINGSoch QIGARR AFFÄR ER il 1 kr. fl. IMF " Sändes franko mot kr. 1,10 i frim. [1767] A x e l JLitström. a § Creolin-, Svafvel-, Karbolsyreoch Tjärtvål 1 Fisk-Kokbok. | 4&lt; g förlag: Henrik Gahns ^? en svensk husmor, 50 ö r e. s 28 dicinska ^ g Jolill. Idun Byrå. Prenumerationspris pr kvartal: Idun e n s a m kr. A l l m. telef. pl — » 1. Hilma Redaktör FRITHIOF och utglfvare: HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Nordling. Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris I 5 öre (lösn:r endast för komplette,ingår.) Hennes far, somtillhörde den sörmländska grenen af den gamla svenska prästoch embetsmannasläkten Strandberg, var justitie Tnic.keri Aktieholaa 7:de årg. 70 öre pr n o n p. - r a d. An g e r e d - S t r a n d berg, 2 en poetiska och musikaliska begåfningen inom Strandbergska släkten har länga anor. Och ej blott de stora namnen på den manliga sidan vittna om denna begåfning. Flere ättmö- drar — af hvilka en tillhörde släkten Carelius, från hvilken man har 1700-talets än i dag populära Hönsgummans visa — hafva flytande skrifyit vers, liksom mänga kvinnliga ättlingar. Det är därför eget att den enda af dessa, hvilken gjort sig bemärkt inom vår litteratur, aldrig skrifvit den minsta lilla vers, medan däremot kanske ingen af våra svenska författarinnor, utoui Selma Lagerlöf, har en så utprägladt individuell prosastil som Hilma Angered-Strandberg.
Uti § 90 står: ”Derest göromålen inom något Utsk. så ökas, att de anses ej kunna med det vanliga antalet af ledamöter bestridas, må det stå Utsk. fritt att anhålla om förstärkning; ankommande dock beviljandet deraf på kamrarnes sammanstämmande beslut, derest Utsk., som förstärkning begär, består af ledamöter från dem begge, men i annat fall på den kammare, af hvilken Utsk. blifvit tillsatt.” Det kan visserligen hända att vid somliga tillfällen det kan vara nödigt för ärendernas påskyndande att få en förstärkning i Utsk:n, men erfarenheten bekräftar, att i de flesta fall gå ärenderna långsammare genom ledamöternas större talrikhet; deremot skulle göromålen vida säkrare kunna påskyndas om kamrarne egde rättighet att tillsätta gemensamma tillfälliga Utsk., hvilka då kunde öfvertaga en del göromål, från det ständiga Utsk. som icke medhinner fullgöra hvad detsamma åligger, men så får man icke enl. förslagets arbetsordning göra. Enl. § 95 skall LagUtsk. behandla alla lagfrågor och äfven grundlagsfrågor. Huruvida samma ledamöter kunna vara lämpliga till så vidsträckta göromål, som alla lagfrågors och alla grundlagsfrågors behandling; det torde skäligen betviflas, likasom man förut i allmänhet ansett mindre väl betänkt att skicka grundlagsfrågor till sådana korporationer, som äro afsedda för egenteligen juridiska ämnen. Enl. 96 § skola Statsoch Bevilln:sX5tsk. yttra sig öfver sådana ”frågor, som med statsregleringen eller bevillningen ega gemenskap. ” Huru detta Utsk. skall medhinna icke allenast hela statsregleringen och bevillningen, utan derjemte alla organisationsfrågor är icke begripligt. 1 det stället hade för organisationsfrågorna bort tillsättas serskilta tillfälliga Utsk. Uti 107 § står: ”Förslag må af riksdagsman, i den kammare han tillhör, framställas inom loppet af fjorton dagar efter den, då 308 Den 17 December. Konungen afgifvit sin propos:n om Statsverkets tillstånd och behof. Sedermera må med undantag af grundlagsförslag, nya frågor icke kunna af riksdagsman väckas’" etc.
Det är sant, att det förra kan i det sednare inrymmas, men ehuru byggda på samma grunder, skilja de sig dock ganska betydligt i afseende å detaljerne, och det till den grad, att jag, som för min del visserligen icke skulle kunnat instämma i det förslag, som Hr Akerman till Const.Utsk. atlemnade, dock utan betänkande med det nu sednast framställde vill förena mig — så mycket hellre, som de satser, som det innehåller, äro så allmänneliga, att de äfven kunna inpassa på de åsigter, som jag bekänner, i afseende på det lämpligaste i sättet för en representationsreforms snara utförande, och för hvilka jag önskar att i största korthet få redogöra, icke för att deråt för detta tillfälle utbedja mig något R. o. Ad:s instämmande i form af gemensam tanka, utan blott för alt dels genom ett exempel visa, att Hr Åkermans förslag kan omfatta många olika utvägar för reformfrågans lösning, och dels för att något redovisa för min egen ställning i hänseende till det framför alla andra vigtiga ämnet. Jag föreställer mig att man vid en representationsreform skulle kunna hufvudsakligen gå till väga på det sättet, att man i den öfre kammaren lemnat Adel och Prester såsom särskildt bestående elementer inom representationen, men deremot i den nedre kammaren och i alla andra afseenden söker att tillämpa de samfällda valens grundsats. Hvarföre man egentligen vill göra en förändring i det nuvarande representationssättet härleder sig synnerligast derifrån, ali slåndsfördelningen på fyra skilda slutna kamrar gör ett så oformligt arbetssätt nödvändigt, att manbar ytterst svårt att deraf få en klok och ändamålsenlig lagstiftning åstadkommen. Det är sålunda arbetssättet, som utgör hufvudskälet, hvarföre man önskar att göra en representationsförändring. Skulle man nu, i st. f. att hafva representationen afdelad på fyra kamrar, blott fördela den på två, och sätta Adel och Prester i den ena och Borgare och Bönder i den andra kammaren, så hade man försatt representationen ungefär i samma ställning, hvaruti den för närvarande befinner sig. Men man hade dock afhjelpt det förnämsta felet uti närvarande representationsform, det odugliga arbetssättet.
193 de, i följd af Lagmansoch Kämners-rätternes indragning, nära nog i alla mål blifvit andra instansen. Den af E. K. M:t i nåder föreslagna lägsta assessorslön, 1,600 r:dr, eller något mindre än största delen af Hofrätternes assessorer nu uppbära, då ljuspenningar inberäknas, hafva Rikets Ständer följaktligen funnit icke vara tillräcklig för innehafvarens ekonomiska oberoende, och sålunda ej eller innefatta någon lockelse för insigtsfull män att offra tid och krafter åt befattningar, hvilka numera äro och framdeles måste blifva mödosammare, än tillförene, i anseende till den genom ofvannämnda domstolars indragning orsakade så betydliga tillvext i Hofrätternes göromål, att desamma icke utan en förändring i nuvarande organisationen lära medhinnas. Den härför erforderliga förändring har väl synts Rikets Ständer lämpligast böra innefatta Hofrätternes fördelning på flera divisioner med minskning af antalet ledamöter i hvardera, äfvensom enahanda åsigt blifvit uti E. R. M:ts högstberörde nåd. proposition antydd, men af en sådan för arbetets bedrifvande och för befordran af lagskipningens jemna gång nödig fördelning af Hofrätts-ledamöternes verksamhet, dervid någon tillökning af ledamöter i Svea och Götha Hofrätter icke skulle ifrågakomma, följer dock ostridigt, att deras arbete blefve mera ansträngande genom den ökade föredragnings-skyldighet, som kornrne att drabba de ledamöter, hvilka icke, i likhet med ordföranderne, från ett sådant åliggande äro befriade. I samma mohn statens anspråk på embetsman tilltager, i samma mohn ökas ock dess förbindelser. De utgifter, som för uppfyllande deraf erfordras, motsvaras likväl af den vinst, som beredes det allmänna genom för delarne af den ökade embetsmanna-verksamheten; och i det lagbundna samhället måste domare-embetets oberoende företrädesvis försäkras.
För alt kunna öppna UU-Disconten såsom Låne-inrättning äfven för Landlmannen, borde emedlertid, enligt Collegii öfvertygelse, fullkomligare anstalter vidtagas, Ku de, som nu befinnas i de så kallade Hallmagazinerne för den tili beläning inlemnade Ullens magazinering och sortering, hvilken senare åtgärd, att tillägga den frambringade producten egenskap af en godkänd handelsvara, och gifva den ett bestämdt värde, borde, så framt varan skulle kunna få inträde på de utländska Ull-marknaderne, verkställas i möjligaste öfverensstämmelse med de i utländska Ullhandeln antagne sortamenter, hvarafblefve en naturlig följd, att skicklige utländske Ullsorterare åtminstone till en början måste anskaffas. De nuvarande Hall-magazinerne skulle i sådant fall dock icke lemnäs obegagnade, och då Collegium höll före, att Ull-marknaders utsättande ännu vore en förtidig åtgärd, bar Collegium deremot trott sig i väl organiserade Ull-upplag, grundade på ändamålsenliga sorterings-anstalter och sålunda beräknade ej allenast för den belänta Ullens förvaring och försäljning till inrikes behof, utan äfven för dess afsättning utom 8 K. M. NådSkri/velse, N:o 44. Landet i mon af productionens framsteg, finna en medelväg, ledande för närvarande till samma ändamål. Bestämmelsen af sådane Inrättningar eller Ull-Conloir skulle vara att mot en lämplig afgift emottaga Svenska Landtbrukaren® Ull till sortering, värdering, magazinering och försäljning, med förenad rättighet för Landtbrukaren att, om han åstundade, få beläna den här upplagda Ullen i UllDisconten. Jemte det Commerce-Collegium i underdånighet föreslagit vissa hufvudgrunder för Ull-Contoirens befattning och den dit aflémnade Ullens beläning, har Collegium slutligen yttrat den öfvertygelse, att den nuvarande till 100,000 R:dr uppgående UllDiscont-Fonden vore för en dylik beläning otillräcklig, samt att denna Fond borde lill en början ökas med 200,000
399 vits, boslällshafvarnc förorsakade utgifter öfverstiga tillökningen i afkomst af bostället, blir således en bostållshafvarne pålagd skattebörda, hvilken mäste kännas så mycket tyngre, sorn den icke är rättvist fördelad, ithv att den hårdast drabbar innehafvare af boställe, som är beläget i stort skilleslag, der de Uesta utflyttningar måste ske och skifteskostnaderne alltid blifva störst. ifrågavarande Kongl. Kungörelse berättigar boställshavare, sorn ej sitta qvar å bostället i tjugo år efter nya skiftets tillträde, alt för sitt förskott erhålla ersättning, hvilken bör af efterträdaren gäldas med en tjugondedel af det förskjutna beloppet för hvart och ett af de återstående åren; men dä boställsiunehafvaren ej får utse sin elterlrädare, har denna rättighet ej stor betydelse, enär det alltid beror af efterträdarens vederhäftighet, huruvida företrädaren skall återbekomma hvad ha» förskjutit. Den förbättring, jordegendom vinner till följd af laga skifte, är af sådan beskaffenhet, alt den måste anses för all framtid öka egendomens värde. Då så är, framställer sig i afseende på boställen ovilkorligen den frågan: hvarför skall kostnaderne för vinnandet af berörde tillökning i värde gäldas endast af dem, som taga de första tjugo årens afkomst af bostället? Boslällshafvaren står i hänseende till bostället i samma förhållande till Staten, som arrendatorn till den enskilde jordegaren. Staten såsom jordegare bör vidkännas deu de! af skifteskostnaderne, sorn på Statens jordegendomar, boställena, belöpa. Likasom enskild jordegare kan påräkna högre arrende för en gård, sedan egorna till följd af ågånget laga skifte erhållit ett lämpligare läge, har ock Staten rätt att fördra det boslällshafvaren betalar ränta å det kapital, Staten med anledning af verksläidt laga skifte nedlagt å bostället, hvilken ränta må från den kontanta lönen afdragas eller annorledes utgöras.
St:s vid sista Riksdag fastställde Reglemente för Jernbelåningen i Götheborg utstakar, nemligen: att avis om utbetalningen tillsändes BancoStyrelsen med omgående post, så att LåneBankefl må hinna, på Contoirens räkning, i Vexel^ 86 Exp. Utsi. Förslag till und. Slrifv. Banken insalta den erforderliga summan så fort, att, sist inom ett dygn efter underrättelsens ingående, nied undantag då helgedag infaller, de för beloppet utställde Assignationer, å hvilka bör vara tecknadt: N. N. Sparbank, må kunna i vanlig ordning infrias; hvaremedlertid, och i händelse eniot förmodan någon Assignation dess-, förinnan skulle företes, tillämpningen af föreskrifterne uti 29 §. af 1668 års BancqOrdning, 4 §. i Kongl. Förordningen af d. 27 Maji samt 8 §. i Kongl. Förordningen den 10 December »74i, må hvila, tills förhållandet kan, genom de med posten inkommande a vislistor, tillförlitligen upplysas, Rikets $tånäer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 27 Jan. 1830- Prestc-Ståndet d. 29 “ — Borgare-Ståndet d. 29 — -* Bonde-Ståndet d. 29 Fikets Ständers underdåniga Skrif velse , angående ändring i 3:dje Art. 2 2 mortin af Reglementet för Odlingslån. S. A, K. Med anledning af den, uti 1827 års Revisions-, Berättelse oinförmälda händelse, som, i sammanhang med Bankens Qdlings-lånebevakning Exp. Utsi. Förslag till und. Shrijv. N-o 332* 87 inträffat, att nemligen Löftesman förnekat en af vederbörlig Domare, å Embetets vägnar, under edspligt bestyrkt namnteckning under en borgensförbindelse, och, sedan detta förnekande blifvit, efter E. K.
Ena väggen upptogs af ett stort bokskåp; Marianne gick genast fram till det. Innehållet utgjordes nästan uteslutande af landtbruksböcker, tidskrifter, historiska verk och dylikt. Icke en enda roman. »Behöfver man läsa så mycket för att bli landtbrukare?» sade Marianne i det hon vände sig om med en af sina själfsvåldiga små rörelser. »Nej, nog kan man låta bli också, om man inte har lust.» En släthårig rapphönshund hade rest sig från skinnet borta under bordet, och sedan han makligt sträckt på sig ett tag, kom han fram till de främmande, vaggande fram och tillbaka med svansen som med ett mjukt spö. »Åh, Marianne – klappa honom! Han ber dig om det», sade Börje. Hans röst kunde ibland få så vackra tonfall. Eljest var den något monoton och flegmatisk. Marianne böjde sig ned och klappade hunden på hufvudet. »Den är vacker», sade hon. »Han har varit mitt bästa sällskap här på Tomtö. Fogg, min gosse, gå och helsa på frun också ... Ja, derinne har jag mitt sofrum. Det är nästan tarfligare än detta, så det är ingenting att se.» »Nej, men du tycker om blommor, ser jag! ropade svärmodern uppklarnande. »Ja, jag är tokig med allt hvad som växer», svarade Börje gladt; »om det också är det ogräs jag utrotar, så tycker jag om att se det frodigt så länge det fins. Då visar det åtminstone att man har sin jord i växtkraft.» »Hvad det här trädet är vackert! Är det något slags palm?» sade Marianne och pekade på en hög planta, som stod ensam på ett litet bord. »Palm!» skrattade Börje. »Jag kunde väl tro det, att den lilla stadsfröken inte skulle kunna se hvad det är. Helt enkelt ett hampstånd. Hvad tycker du! Är det inte vackert?» »Det var märkvärdigt. Ser hampa så ut?» »Ja», fortfor han lifligt, »när man ser det så här till heder i en kruka, tänker man inte på att det kan vara någonting så simpelt; det ser ju helt ståtligt ut. Men så är det också ett vackert exemplar. Det här är ett honstånd; hanstånden se annorlunda ut.
Då Gudstjenst hvar tredje Söndag förrättas i Slottet och Orgelverket för bristfällighet icke kan begagnas, anses, för dess iståndsättande böra bestås 200: — —• 5:0 Till inköp af några smärre oundgängelige byggnader vid Underdåniga Skrif veteer'. *31 Vaktmästare-bostället, samt till reparationer derstädes 44a: 43. 7. Och hafva Riksens Ständer till dessa förbättringar, uppgående till 3000 R:dr, beviljat an i slag af beloppet, som kommer att vid den generella Stats-regleringen beräknas 5 Men hvad i öfrigt blifvit föreslaget, hörande till egenteliga nybyggnader och embellissemeuter, såsom upp. förande af en ny köksbyggnad, anläggning af 2:ne nya Promenad-broar, nybyggnad af ett Spruthus och ett Orangeri, jemte Meublers inköp och reparation, anse Riksens Ständer böra till en annan tid dermed uppskjutas, och kunna för närvarande desto mindre anvisa särskildta medel dertill, som det ej är att förmoda, att nå. got Hof kommer, att en längre tid vid Strömsholm sig uppehålla, samt, i afseende på det uppgifne behofvet för inköp och reparation af Meu« bier, Riksens Ständer för detta behof i allmän, het anvisat ett förhöjdt anslag, hvarigenom de angelägnaste behof ven i detta hänseende böra kunna fyllas. Riksens Ständer framhärda etc» A3« Under (länl ga Skrifvelse?'. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 11. Julii 1S23I Preste Ståndet den 13 — ■—• Borgare.Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphåfvande af Fårbudet mot Kyrko-Musiks begagnande under Fastelagsiiden. S. A. K. Kyrkolagen bjuder i 13. Cap.' §•, att ifrån Fastelags Söndag intill Påskedagen må med all Musik innehållas.
Under en kall och ruskig afton i slutet af november återfinna vi vår hjeltinna sittande framför den sparsamma brasan i det nya hemmet. Med en blandning af glädje och öm oro betraktade hon sin mors bleka, infallna kinder, hvilka, efter en flera veckor långvarig frossa, åter började få färg och en anstrykning af hull. Fru Emerentia half-låg i en länstol, men i sjelfva sitt medtagna tillstånd hvilade hon dock icke från arbetet: hon stickade på barnstrumpor. ”Ack, mamma, hur kunna vi nog prisa Gud att denna så mörka och sorgliga tid ändtligen börjar ljusna – ty blott mamma blir frisk, ljusnar allting.” ”Tack, mitt älskade stackars barn, du har lidit mer än jag ” ” af smärtan att kunna göra så oändligt lite – ja, det tror jag nästan.” ”Och hvarken Henriette eller Patrik ha varit här på hela långa tiden. I början kom ändå han någon gång nånå, de karlarna ha mycket att tänka på – och se’n, då han icke hört af oss, har han förmodligen trott att vi mådde bra.” ”Förmodligen!” ”Om du besökt honom, hade han kommit straxt, derom är jag fullt säker.” ”Jag har icke kunnat förmå mig att gå dit och se’n så var jag rädd att träffa kusin Johan – troligtvis är han nu hemkommen.” ”Ack”, suckade fru Emerentia, ”tänk om vi ej handlat så alldeles klokt – tänk, om den der skånske grefven aldrig låter se sig mer?” Sjukdomen hade, som man ser, gjort vår fru en smula förnuftig. Blenda svarade ej – hon vände sig hastigt bort för att dölja en tår, frampressad af hennes nu så länge gäckade förhoppningar. ”Och den här dyra välsignade chinan, kära du ja ja, den skall till – men så är det också ingen drygsel i de styfrar vi förtjena.” ”Och ändå hade vi rätt stor förtjenst under första månaden, då den snälle vänlige kongl. sektern med sin rekommendation gick oss till handa.” ”Men, gudnås, nu är han borta; och fastän fruarna lofvade att ej ta sin hand ifrån oss, fruktar jag att den här krångliga sjukdomen gjort dem uppledsna: det sista täcket gick allt bra långsamt!”
Men i afseende å förevarande § har Utskottet äfven att besvara en inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet framställd anmärkning eller yppad betänklighet, nemligen emot antagande af den föreslagna förändringen, att verkan af en inteckning äfven å landet skulle beräknas icke blott från det ting, utan ifrån den dag, då inteckningsansökningen gjordes, hvilken förändring icke skulle stå i öfverensstämmelse med hvad om lagfart nu vore stadgadt och hvaraf följden kunde blifva att sedan en inteckning blifvit beviljad t. ex. å första rättegångsdagen af ett ting, denna ändock, enligt Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, kunde förlora all kraft emot en lagfartsansökning, som skedde på sista rättegångsdagen af tinget. Erinrande om hvad Utskottet i sitt förra Betänkande anfört angående de ofta öfverklagade, särdeles stora olägenheterna för en jordbrukare deraf, att icke före slutet af ett ting, som kanske räcker i månader, kunna få beläna en å första rättegångsdagen af tinget beviljad inteckning, anser Utskottet det vara af vigt att anmärkta inkonseqvens, som fjfskottet medgjfver förefinnas, varder afhjelpt, icke genom uppoffrande af den utaf La g-Ut skottets Utlåtande N:o 53. 5 Utskottet antagna princip, utan genom lagfartsförfattningarnas ställande i harmoni med densamma. Förslag dertill varder ock genom nästföljande Betänkande af Utskottet framlagdt, — och torde således de emot förevarande 9 § yppade betänkligheter förfalla, helst någon annan anmärkning emot ifrågavarande princip icke blifvit framställd, utan lämpligheten af dess antagande i öfrigt snarare blifvit uttryckligen medgifven. — Men i allt fall anser sig Utskottet böra fästa synnerlig uppmärksamhet derå, att den grundsats, att å landet skall alses icke blott tinget, utan äfven dagen, då en inteckning sökes, icke ens är fremmande för nu gällande lagstiftning. Två inteckningar, beviljade å särskilta dagar af samma ting, medföra nemligen nu icke alltid lika rätt till betalning.
Vidare har herr Grefve Levenhaupt, Gustaf, föreslagit att, till förekommande af misshushållning med skog, bränvinsbränningen på statens egendomar, af hvad namn och beskaffenhet den vara må, malle förbjudas; meu då R erilin. - Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon -Utskottens Betänkande, N.o 1. 3 ett dylikt undantagsstadgande skulle komma att stå i fullkomlig strid med de åsigter, sorn, i afseende å rättigheten till bran vinsbränning, inom Utskottet gjort sig gällande, och förslaget dessutom innefattar en föga rättvis inskränkning i en jordbruket hittills åtföljande rättighet, hafva Utskotten ansett sig icke kunna fästa afseende å Grefve Levenhaupts berörde motion. De öfrige motionerne hafva Utskotten, till undvikande af den stora vidlyftighet, som deras serskilda besvarande skulle medföra, samt till befordrande af ämnets lättare öfversigt, ansett lämpligast att sammanföra under vissa hufvudmomenter och, i sammanhang med den nådiga propositionen, så vidt de kunna till deruti förekommande ämnen hänföras, till besvarande upptaga. Dessa hufvudmomenter äro följande: l:o Rättigheten att tillverka bränvin har, enligt hittills gällande stadganden, uteslutande Varit fästad vid jorden; men Kongl. Majit har uti sin nådiga proposition föreslagit, att denna rättighet äfven kuude få utöfvas, ehvad jordbruk innehafves eller ej; hvarjemte åiskillige motionärer yrkat, att bränvinsbränningen borde utgöra en fullkomligt fri näring", och andre åter att densamma hädanefter, såsom hittills, borde uteslutande åtfölja innehafvande jord och bränvinsbränningen såsom fabriksrörelse förbjudas.
Utdrag af Hedervärda Bonde-Ständets Protocoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 4 Mars 1815. S. D. pplästes ett ankommét Utdrag af Hoglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll för sistlidne dag, innehållande, att Hoglofl. Ridderskapet och Adeln beslutat inbjuda sina Medständer till det Beslut, att tryckningen af samtliga Riks-Ståndens Protocoll under innevarande Riksdag, i likhet med det dertill hörande Bihang, mätte af de, till all manna Riksdagskostnaderna, till anslående mede! bestridas: att, då Hriglofl. Ridderskapet och Adeln ansett vigtigt, det dessa Protocoll hastigt och arktals, i den mån de hinna justeras, måtte utgifvas, Ridderskapet och Adeln för Dess del antagit, att en Ledamot af hvart Stånd utses, som genast om tryckningen föranstaltar, samt att Ridderskapet och Adeln derjemte till det blifvande Stats-Utskottet remitterat, dels att på behörigt satt bereda utvägarna till utbetelandet af de för tryckningen genast behöfliga medel, dels att afgifva sitt yttrande, huruvida, när Grundlagen tydligen befaller Protocollens tryckning, men ingen anvisning på medlen deruti finnes, någon ting gifvet, rörande en sådan anvisning, nu kunde, för tillkommande Riksdagar, af Riksens Hoglofl. Ständer stadgas. Hvad Hoglofl. Ridderskapet och| Adeln således beslutat och föreslagit, blef, på skedd Pro - position Den 4 Mars» position af Talmapnen, till alla delar antage oell bifallet; och utsågs Riksdagsmannen från Gefleborgs iLäu Johan Olsson Rongberg att, med de J.edtmöter, som af de öfriga respectiva Stånden dertill utnårnnas, föranstalta om Protocollens Tryckning; hvarom de respectiva Med-Stånden och det blifvande Stats-Utskottet skulle, genom Utdrag af detta Protocell, Vördsammeligen och. Vänligen underrättas.