Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. vid tillfället af beslutets fattande hafva allt för uteslutande handlat för dess egen del vid beviljandet af denna garanti åt Bolaget. Hvad denna garanti för öfrigt beträffar, så tror jag, som Hr v. Troil redan fullständigt visat, att densamma liksom öfriga Bolagets rättigheter blifvit af detsamma fullkomligt förverkad. Jag tror att det är för tidigt för R. St. att nu ingå i frågan om inlösen. Jag skulle tro att, då frågan är om en så stor summa, det ieke är skäl för R. St. att omedelbart vidtaga någon åtgärd, sorn sedermera inför Nationen kan komma R. St. tili last, utan att 11. St. bör i detta afseende afvakta K. M:s beslut eller någon Kongl. Propos., sorn kan lemna R. St. någon skälig aniedn. att fatta beslut i frågan. Jag tror att Bolaget har ställt sig på en fullkomlig rättsgrund, att afhandlingen mellan Staten och Bolaget är det som gäller, om Bolaget anser sig hafva något att fordra af Staten. Det är 200,000 Rtdr som Bolaget deponerat och begärt att få lyfta. Huruvida äfven denna fordran är af R. St. omedelbart beviljad, är hvad jag icke känner, men icke tror jag att Bolaget kan hafva någon annan rättighet till deras lyftande än hvad Bolaget i detta afseende kan i rättsväg göra gällande. K. M. säger också i Sin Nåd. Skrifvelse, att K. M. icke kan uptaga frågan till pröfning förr, än den blifvit af R. St. afgjord. Jag skulle således tro att denna skrifvelse bör icke föranleda annan åtgärd än alt läggas till handlingarna, helst då det i densamma heter, att tillhörande handlingar äro öfverlemnade till StatsUtsk., för den händelse att R. St. skulle vilja härmed vidtaga någon åtgärd. Huruvida, då nu så många anmärkntr blifvit mot denna K. M:s Nåd. skrifvelse gjorda, den kan helt enkelt läggas till handlingarne eller måste remitteras, öfverlemnar jag till Hr Gr. o. Landtm, samt det H. St. att pröfva; bör den remitteras, anhåller jag att dessa mina ord måtte få åtfölja till Utsk. Hr von Troil:
Om härpå fästades mindre afseende under den tid, som lagsladgandena tillkommo, är derom mindre att säga, ty under den tiden ansågs hvarken skogen eller skogsoch utmarken af synnerligt värde ; den låg för öfrigt då mera i samfällighet till liela hemman eller flera skilteslag, som förhållandet möjligen ännu kan vara uti vissa delaraf riket, der vidsträckta skogsoch utmarker linnas. Men pä andra ställen deremot, der afrösningsjorden är af ringa omfång, är det ett alltför stort ingrepp i eganderätten, att vägbyggnadsskyldige skola ega rätt alt utan ersättning oell jordegaren oåtspord få inkräkta på hans egendom. I samma mån, som Svenska jorden för hvarje år allt mera styckas, dels genom hemmansklyfning, dels genom jordafsöndring, i samma mån blir nu omnämnda lagsladgande orättvist och förkastligt. En egare till en mindre hemmansdel, som vid ett laga skifte råkat få en sådan skogstrakt att derå grustägt kan uppletas, kan inom några år så tillvida blifva beröfvad hela sitt utmarksskifte, alt endast grunden återstår, som oftast kan bestå af blott berg och sten, der hvarken bete eller skog framdeles kan vexa. Man kan visserligen invända häremot, alt jordegarne under laga skiften kunnat af samfälld mark uttaga grustag, men om delta också skett, så har man ju ingen säkerhet, huruvida det behagar vägbyggnadsskyldige att taga lagningsämne på en sådan plats eller ej, då det, efter nu gällande lagbestämmelse, står dem fritt att på skog och utmark taga byggnadsämne hvar helst de behaga, och om några också skulle taga sitt behof af samfälligheter, så är det väl i alla fall icke förenligt med eganderätlsprincipen, att, på sätt som hittills, taga både utan lof och ersättning. Jag skulle nu jemväl kunna uppgifva några speciela fall, der enskilda mindre hemmansegare fått vidkännas en alltför stor skada genom denna orimliga lag, men jag hoppas och tager för gifvet, att Rikets Höglofliga Ständer, af hvad jag redan anfört Bill. till R. St.
I Tyskland funnos vid den liden 96 hvilbets-soekerfabriker. Fördelar man nu 2,400.000 gulden på dessa 96 fabriker, får man en summa af 25,000 gulden å hvar och en af dem. Hvem har fåll betala dessa 25,000 gulden åt hvarje hvitbels-socker-fabrikant? Den öfriga befolkningen, som icke hade någon annan tillfredsställelse af denna utgift, än nöjel all få äla inhemskt socker, sora var sämre än det utländska. Men, säges det, man hör söka göra sig oberoende af andra nationer och derföre inom eget land framkalla och skydda de näringar och industrigrenar, hvilkas alster och tillverkningar äro för nationen nödvändiga. Om denna sats skulle vara en sanning, så borde man ju äfven här i Sverige anlägga sallkokerier, helst salle! är en mycket vigtigare nödvändighetsvara än sockret. Likväl tror jag icke, alt någon af de Hrr, som ifra för hvitbets-socker-beredningen, vill våga försöket att inråtta ett saltkokeri; hvarföre? Jo! emedan det kostar för mycket. — Och del är just denna kostnad hvarå man i frärasla rummet bör fästa afseende, och delta är ock för mig anlednm alt återkomma till Doktor Liebigs kalkyler. 1 likhet med Hr von Troil har Doktor Liebig fästat sig vid Magdeburger-lrakten, emedan hvilbetsodlingeu derstädes upnåtl en särdeles hög grad af utveckling. För en Morgen jord i nämnde trakt betalas i arrende 50 Floriner och denna jord ger en afkastning i råsocker af 10 centner. Men en Morgen jord i kolonierna för hvilken arrendesumman endast utgör endast 5 floriner, afkastar 40 å 50 centner rå-socker och då kan man dessutom begagna sjelfva röret till bränsle.
De särskilda Utskotten, hvilka 8 Slalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Utlåtande N:o 6. då handlagt detta ärende, nemligen Stats-Utskottet vid den förra samt Allmänna Besvärstid) Ekonomi-Utskottet vid den sednare riksdagen, hafva såsom skäl för deras afstyrkande utlåtanden anfört, att om det vilkor stadgades, att sökande till vissa tjenster, hvarmed uppbörd vore förenad, skulle insätta i penningar det belopp, hvarför borgen nu finge ställas, ett sådant vilkor skulle för mången medellös, men förtjent och skicklig, person blifva svårt, om icke omöjligt, att uppfylla samt äfven medföra den olägenhet, att vid tillsättande af ifrågavarande tjenster Staten nödgades afse i främsta rummet, huruvida den sökande kunnat anskaffa den erforderliga penningesumman, men icke förnämligast fästa uppmärksamheten på hans förtjenst, skicklighet och redbarhet, hvilka egenskaper vore mera betryggande för en rätt utöfning af hvad tjenstebefattning som helst, än den tillfälliga omständigheten att en sökande kunde aflemna en viss summa penningar såsom säkerhet för behörigt handhafvande af den befattning han åstundade; att det derjemte borde tagas i betraktande att personer, som ingingo borgensförbindelser af ifrågavarande slag och sålunda icke drogo i betänkande att äfventyra sin egendom, på detta sätt meddelade ett vitsord om sitt förtroende till arrendatorns eller tjenstemannens ekonomiska ställning, hans redbarhet och öfriga personliga egenskaper, hvilket obestridligen vore af största vigt, samt slutligen att genom den föreslagna deposilions-skyldigheten Slaten icke kunde blifva betryggad mot förluster, helst hvad tjenste-befattningarne beträffade, enär det icke kunde påräknas eller billigtvis fordras, att deras innehafvare skulle nedsätta penningar till det ofia högst betydliga belopp de i och för tjeusten kunde komma att hafva om händer. Med åberopande af hvad vid ifrågavarande riksdagar sålunda förekommit, anser sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet sig icke eller nu böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till ifrågavarande motion.
Hallström, (motionen N:o 94) och hos BondeStåndet Riksdagsfullmägtigen Erih Ersson från Jemtlands län (motionen N:o 197) anfört, hurusom ett al Jemtlands vigtigare behof vore det af en förbättrad hästoch fårafvel. Jemtlands afvel af arbetshästar hade haft och hade väl ännu ett godt rykte om sig. Intresset för densamma vore väl ock bland allmogen mera allmänt, än i de flesta af rikets öfriga landskap; men det vore dock naturligt, att i ett land, der jordbruket icke ännu nått stön^e utveckling än i Jemtland, och der större jordegendomar, för såvidt storleken mätes af odlingen, icke funnes, jordegaren ej mägtade underkasta sig den uppoffring, som anskaffning af för afveln fullt lämpliga hingstar betingade. Det syntes derföre motionärerne, att till vidmagthållande och utbildande af Jemtlands, för jordbruket väl passande hästrace nödigt vöre att genom allmän försorg fuligoda beskällare uppköptes och å lämpliga ställen i landet stationerades, under vilkor, som betryggade såväl deras ändamålsenliga vård och skötsel, som ock allmänhetens i orten gagn af dem för stobetäckning. Gagnet af en sådan åtgärd skulle dock icke inskränka sig till provinsen, utan så mycket säkrare spridas äfven till andra orter, som Jemtländuingen af ålder idkat handel med hästar, af hvilka han årligen tillförde andra landsorter ett icke obetydligt antal. Väl hade motionärerne sig bekant, att fråga om allmänna åtgärder för hästafvelns förbättring, till vinnande af goda arbetshästar i alla delar af landet, blifvit vid ett allmänt landtbruksmöte väckt och framställningen härom af Landtbruks-akademien understödd, men af Kongl. Maj:t, då åtgärder i sådant syfte på sina ställen redan kunnat af Hushållningssällskaperna eller genom enskildes försorg vidtagas, icke funnit frågan i dess föreslagna utsträckning för det Bih. till Ii. St.
Amiiiilou, Loiiise, fru, Herga, Syköping. : Iiniiiidsoii, Alnia, frii, Stockholm. Ander, Gnstnf, iiied. doktor, Stiigun. Anderson, A., general direktör, Stockhdllil. Auderssou, Aiuaiid: l, fru, Stockholiii. Anderssoii, Anna, fru, Kristinnstad. Andersson, Anila, fru, Wcsiö. Anderson, A4niia, frökeu, Gnstnfshrrp. A \ uderson, Hedda. frii, Stoakholiii. Andersson, Hedda, iiled. doktor,. \ lnlniii. Andersson, Jiilia, fröken, Sorrtel je. Anderssoii, Marin, fru. Siinclsvnll. Andersson, Marin, fru, Filipstnd. Anderssou, Selnia, fröken, Ljiisne. Andersson, Sigrid, friiken, Stigen. Aiidersson, Sofi, frökeu, Stockholiii. Andree, S. d, iifveringeiiiör, Stocklioliii. Aiidreez, Eleonore, fru, Skokloster. Andréen, ~Intliilda, fru, Götelwrg. Andrehii, l ' er, iiied. doktor, Ostersnud. Anholni, Nnria, fru, Köpmhnnin. Anjoii? ' El~bn, friiken, T,iiiköpiiig. \ iil; nrs \ - hl, Elleii. frn. Stoc * kliolni. lnnersterlt. Loiiise, frlikeil,;. h~toiisoii, Anna, fröken, (; ötelm-g. Appelven, OIgn, friiken. Arca (iitis. C, rektor, Wexiö. - 4rescalioug, S.: friiken. Stockholiii. Arfwedson, Adeln, frii, 2 Arfl \ - edsoii, Adn. fröken, Linköping. \ rwitlssoii, Matliilda, fni. Stodilioliii. ArndI, Aliiin, friiken.
Uppställningen, ehuru anordnad på en tid, då jurisprudensen inom Sverige ingalunda stod lägre än i vår tid, år dock icke strängt vetenskaplig, utan kasuistisk, lämpad efter folkets rättsbegrepp, liknande deruti Sveriges äldsta lagar. Särskildt gäller detta om Missgernings-Balken. I korta kapitel med särskilda rubriker sammanför den i grupper endast sådana brott, hvilkas sammanhang med hvarandra kan antagas vara klar äfven för den i vetenskapen oinvigde. Hänvisningar från en paragraf till en annan förekomma högst sparsamt, och man behöfver i allmänhet icke söka på mer än ett ställe i lagen för att finna alla straffpåföljderna för ett brott. Redan härigenom lättfattlig, har den blifvit det än mer genom språkets beundransvärda enkelhet, klarhet och epigrammatiska uddighet, hvarigenom lagbuden liksom rista 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. sig i läsarens minne och ej sällan öfvergå till ordspråk. I detta hänseende yttrar sig på följande sätt en utmärkt språkforskare i nyare tider: ”Yår nu gällande lagbok”, säger han. ”är sista lemningen af den gamla storheten: den är utan jemförelse det största konststycke i stilistisk väg, hvilket Svenska språket på flera sekler har att uppvisa. Intet af hvad vår tid eger bäst i den vägen, kan närmas derintill. Framställningen är naiv, lefvande oell pittoresk som hos Homerus och Herodotus, — stark och storsint som hos Livius, — kort som hos Tacitus. I gedigenhet, i uttryckets afmatta korthet, rundning och träffande bestämdhet, öfvergår detta arbete den trenne århundraden äldre Landslagen, — en märklig företeelse under en nästan successiv förslappning."
Ständers, till granskning af StatsBanco och RiksGälds-Verkens Räkenskaper och förvaltning utsedde Revisorer, sist 1 edit år 1817, under den 20 November afgifvit den anmälan till RiksStånden, att ehuru Revisorerne, i följd af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den 2 Juli 18x5 ål,egat, att jemväl revidera Räkenskaperne öfver de Hospitals och Razaretts-Fonder, som äro ställde under Kongl. Seraphimer Ordens Gillets Öfvers J.6j§, StatsrUtsiottets Betänkande.n. Styrelse och Revisorerne genom Kong!. Maits Nådigt kallelse afven få 11 verkställigheten delr-t af sig föreskrifver» , hade likväl sedermera, _yp. på Kongl. Seraphimer Ordens Gillets derom gjorde framställning, Kongl.
St, Prot. 1865 år 1866. 11 Sami, 4 Afd. 67 STOCKHOLM, TKYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866 i r Motioner i Bonde-Ståndet 1806. Af Carl Dahlgren från Elfsborgs län, om eftergift af Statens rätt, till förmän för Gerdhems församling, till ett, efter aflidne Klockaren derstädes C. P. Bergstedt och hans jemväl aflidna hustru Anna, Maria Reis, fallet dana-arf. Efter aflidne, nära 84-årige Klockaren i Gerdhems socken 0. P. Bergstedt och hans lika åldriga aflidna hustru Anna Maria Reis finnes ett litet arf af 410 R:dr 8 öre Runt, hvartill, oaktadt allmänna och laga tillkännagifvanden, ingen arfvinge sig anmält, och hvilket belopp sålunda är dana-arf.
Till Statsråds-protokollet öfver Finans-ärenden den 9 Juli 1852 anförde föredragande Statsrådet Herr Friherre Palmstjerna i underdånig - > Konstitutions-Utshottets Memorial, N:o 6. 45 het, att då Rikets Ständers nästa sammanträde var utsatt tili den 15 November 1853 och deras derefter blifvande oi’dinarie sammankomst skulle infalla 1856 eller kort innan oktrojerna för de i riket inrättade enskilda banker löpte till ända, ansåg Herr Statsrådet sin pligt vara, att å frågan örn kredit-förhållandena i allmänhet och särskildt den del af de för allmänna rörelsen erforderliga låneinrättningar, i hvilka de enskilda bankerna utgjorde en väsendtlig länk, i underdånighet påkalla Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet så tidigt, att, derest Kongl. Majit skulle finna en framställning till Rikets Ständer i detta ämne erforderlig, de häraf föranledda beslut kunde hinna vidtagas innan tiden för de enskilda bankernas verksamhet ginge till ända och, så framt dessa bankers oktrojer icke blefvo förnyade, möjligtvis andra för kreditväsendet och penninge-cirkulationen behöfliga anstalter kunde bildas samt, utan afbrott, öfvertaga de för allmänna rörelsen i landsorterna vigtiga funktioner, hvilka privatbankerna ditintills så hufvudsakligen förrättat; i sammanhang med hvilken framställning Herr Statsrådet i underdånighet åberopade, bland annat, den underdåniga skrifvelse den 28 Juni 1848, hvaruti Rikets Ständer anhållit, dels att Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mera bestående grunder måtte kunna så ordnas, att, vid de för privatbankerna stadgade oktrojtidernas slut, dessa banker, utan olägenhet för det allmänna, kunde upphöra, dels ock att, under tiden till nastinfallande eller 1850 års riksdag, oktrojer för nya privatbanker ej måtte meddelas; hvilken underdåniga framställning Kongl. Majit, vid föredragning den 27 Oktober 1848, i nåder förklarat sig vilja framdeles taga under nådigt öfvervägande; och tillstyrkte, på vidare anförda skäl, Herr Statsrådet i underdånighet, alt, för uppgörande och framläggande af ett fullständigt förslag till ordnande af rikets kredit-väsende och låne-anstalter, en kommitté måtte förordnas, sammansatt af sakkunniga män, hvilka, genom egenskapen af tle embeten de förvaltat, eller genom behandling af handelsoch penninge-transaktioner eller utöfvande af näringsyrken, samfäldt förvärfvat det förråd af insigter och erfarenhet, som svårligen skulle kunna hos en person förenas; och borde denna kommitté,
» God morgon, Karin, hur står det till i dag? » frågade hon en äldre kvinna med anletsdrag, som tydde på förgången, ovanlig skönhet; det var familjens högra hand, dess begåfvade vän och trotjänarinna. Karin hade haft sin sorgliga, enkla roman, som plöjt fåror i den förr så bländhvita hyn och lämnat ett något, som minde om tårar, i de blåa ögonen. Karin var med själ och bjärta fästad vid d ' Orseauerna, det är ej för intet man sliter ut sig och delar glädje och sorg med sitt husbondfolk, släktled efter släktled. Som helt ung kom hon till Lottys föräldrar, sedan, då Lotty gifte sig, följde hon henne, och nu hade hon följt Henriette. » Så tråkigt att Karin skall ha sådan gikt, » utbrast Annie deltagande och smekte den knöliga, värkande handen; ena benet var så ofärdigt att hon måste begagna käpp. » Man skall något ha till straff för sina synder, lilla fröken Annie, » sade hon blidt och klappade den lilla handen, » man får var nöjd, det kunde vara värre. » Det kunde vara värre, det var hennes tröst. Annie suckade, hon kunde ej afhålla sig från att trycka en kyss på den vissna kinden. Karin sken upp. » Herre Gud, fröken Annie, sä hjärtegod hon är mot en stackare. » » Jo, jag tackar, » sade Annie litet rörd, » hur många gånger har inte Karin varit god mot mig, då jag var liten, och vaggat, gungat, pysslat och vakat, då jag varit sjuk. Men nu ville jag gärna ha en kopp kaffe, » afbröt hon muntrare och slog sig ned pä en hvitskurad trästol. » Det blir på sätt och vis en afskedsskål det här, » fortfor hon och höjde koppen med det präktiga rykande kaffet, » jag reser i öfvermorgon, som Karin vet, och skall nu ut på ströflåg i skog o c h mark, jag måste magasinera skogsluft i lungorna, så att det räcker, tills jag får komma hitut härnäst. Idun StoiJchahu, Or man d ' r RiiUi-.-Alllcb. Fredagen den 29 maj 1891.
Det hörde likväl till en af de underliga nycker, som ödet understundom tillåter sig, att äfven hos dem, som hyllade den allmänna valprincipen, densamma skulle inråka på afvägar, blifva förfuskad, ja nästan förqvälcl genom antagande af cn ny term, de s. k. samfällda valen. Jag vill icke neka, alt i det samfällda valsättet också ligger något allmänligt, rncn då man lagt mera vigt på sättet än sjelfva rättsprincipen för val, och öfverdrifvit jemnlikhetssträfvandet derhän, dit det rätteligen aldrig hort sträcka sig, nemi. alt tvinga högre och lägre folkclasser tillsamman inom samma valcollegicr; så har man, på sätt jag redan förut haft tillfälle yttra, råkat in på ett ganska obehörigt och Jacobinskt nivellerings-system, hvilket nödvändigt 96 Den 11 Mars f. m. skulle framkalla nytt motstånd, ehuru ingen kunnat beskylla förra riksdagens Const.Ulsk. för någon åsyftad Jacobinism. Detta ord förefaller mången strängt, men jag hoppas ingen enda ledamot af sisla riksdagens Const.Utsk. har ett ögonblick trott alt jag misskänt deras afsigter. Dessa voro lika sä rena, som deras karakterer i öfrigt. Det anmärkte misstaget skulle emedlertid nödvändigt hafva den effect, att icke allenast den allmänna valprincipen, utan äfven det förslag, som Const.Ulsk. vid förra riksdagen framlade, helt och hållet förkastades. Denna utgång kunde visserligen icke af någon, sorn visste, hvaruti felet låg, betviflas, men det fans vissa och deribland äfven jag, som verkligen voro så utledsna vid ståndsfördelningen, eller det gamla systemet, (Herrarne förstå väl hvad jag menar med det gamla systemet?) att de trodde enda sättet att kunna möta, hejda eller tillbakaskjuta detta system var, att slå sig till hvad som hade vunnit en viss grad af allmännelighet, nemi. del hvilande förslaget.
Mari, är sömmerskan kommen? MARI (utanför). Nej, hennes nåd! MAJORSKAN. högst angeläget? Men hvad tänker hon på! Du sade väl, det var MARI (kommer från matsalen). kunde hon var så sjuk Ja, hennes nåd, hon lofvade komma, om hon MAJORSKAN (förtretad). henne och säg, hon får nödvändigt komma! Genast, narra oss! Sjuk! Är det tid att vara sjuk nu? Spring till förstår du, genast! (Mari går.) Hon måtte väl inte ANNA (inkommer från tamburen). Hvem, mamma? MAJORSKAN. hon är sjuk! Elisabet kan du tänka dig en sådan otur ANNA. Stackars Elisabet! Ligger hon nu igen? MAJORSKAN. Åh nej, sa illa måtte det väl inte vara! 27 ELLEN (som sett i flera lådor med blommor). Fy, hvad de äro simpla allesamman. Nej, såMAJORSKAN (suckar). Åh jo, de få allt gå an. ELLEN (vresigt). dern.) Lilla rara mamma, Labatt har så vackra rosor! MAJORSKAN (suckar). Ja, men de kosta ansenligt. ELLEN (fortfar att smeka modern). Lilla söta, goda mamma! MAJORSKAN. ville alltid, att hans små älsklingar skulle vara nätt klädda. Se här (Räcker henne en portmonnä.) Nå ja, nå ja, Ellen lilla, gå och köp dem! Pappa Nej, mamma, jag vill inte ha dem! (Smeker mo dana blommor sätter jag minsann inte på mig! ELLEN (hoppar och dansar). genast, medan jag har på mig. (Hon går.) MAJORSKAN. Det är tröttsamt gå i butiker, när man blir gammal, Och jag går in och hvilar en stund. (Pustar.) Tack, allra käraste mamma, tack! Jag går känner jag, (Går in till venster. Anna står en stund 28 ensam och ser på modesakerna, går sedan till pianot, sätter sig och slår några ackorder.) MARI (sticker in hufvudet genom matsalsdörren; sakta). Fröken, hon kom nu, denna vägen. ANNA. går. Man ser någon sakta glänta på dörren.)
N:o 119, i ani. af väckta motioner om ändring i förlättningarne ang:de handelsoch näringsrätt, skulle uppskjutas, till dess underrättelse om Presteoch Bonde-Sl:ns derom fattade beslut ankommit; och hemställde Hr Gr. o. Landm., huruvida lt. o. Ad. behagade härtill lemna bifall. Ropades ja. Gr. Cronstedt, Fredrik: En nyligen verkställd tillförlitlig kalkyl öfver å ena sidan Slats-verkets tillgångar och å andra sidan de anslagshelopp, som dels redan blifvit af R. Sl:r beviljade och dels komma alt af Utsk:t behandlas, visar alt, sedan nu hoppet om bränvinsskattens höjande försvunnit, det blir nödvändigt att de 5 millionerna af bankovinsten utan några inskränkningar öfverlemnas till Riksgälds-kontoret, för att användas till Statsverkets behof. Det är bekant att R. o. Ad. och Borgare-St:t beslutat att dessa 5 millioner skulle öfverlemnas till Riksgälds-kontoret. hvaremot Bonde-Sl:t beslutat, i enlighet med Banko-Utsk:ts förslag, att dessa penningar skulle användas till att uppköpa obligationer, svnnerligast jernvägsobligationer. Preste-St:t har visserligen beslutat att penningarne skulle öfverlemnas lill Riksgälds-kontoret, men med det förbehåll att de skulle användas tdl fortsättning af statens jernvägsbyggnader. I)å jag nu icke ser någon annan utväg för att komma till en nöjaktig lösning af denna fråga, än att inbjuda Preste-St:t att förena sig med R. o. Ad. samt Borgare-St:t i det beslut, som dessa Stånd fattat, så får jag anhålla att en sådan inbjudning måtte aflåtas. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Jag anhåller att Gr. Cronstedt' förslag måtte få hvila på bordet. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Gr. Cronstedts ifrågav:de förslag komme att hvila på bordet. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 27 sistl Juni och 1 dennes hordlagde Betänk.