Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre, och då lag väl måste i främsta rummet afse, icke att lägga försåt för, utan att betrygga hvarje medborgares eganderätt, synes mig nödigt, det Författningens 20 § må så förändras, att dess syftemål må vinnas, utan att blottställa en i uppsåtet laglydig medborgare för möjligheten icke allenast att beröfvas sin egendom, utan ock att derutöfver fällas till orimliga böter. Alldenstund nu, genom vanlig forsedel eller annan behörig förpassning^ 168 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:0 128. tillräcklig upplysning vinnes så väl om krutets bestämmelseort som om afsändarens och emottagarens namn på olika orter, torde derutöfver för vinnande af den trygghet vid transporten, som författningen här egentligen åsyftar, det vara fullt tillräckligt, om å kärlet, hvari krutet förvaras, allenast finnes utsatt ordet krut. Vidare och då i 21 § fem centner krut uppgifvas såsom det största qvantum, sorn författningsenligt får transporteras utan iakttagande af de för trafiken hindrande ömvägar och omständigheter, som denna § föreskrifver i händelse större qvantitet ån fem centner skola fortskaffas, synes denna bestämmelse icke hafva annan grund, än att fem centner blifvit ansedda såsom ordinärt lass efter en häst eller annan dragare; men då icke fem utan ända lill tio centner utgöra ett endast ganska måttligt enbetslass, så och enär en möjligen inträffande olycka genom fem cenlners explosion redan skulle medföra en sådan förödelse, alt samma olyckshändelse med tio centner knappast kunde åstadkomma sorgligare följder, torde, till de trafikerandes stora båtnad och utan att den allmänna tryggheten derigenom förminskas, hädanefter för tio centner krut kunna och böra medgifvas samma rättighet lill transport, som hittills i ifrågavarande § finnes föreskrifven för ett belopp af fem centner och derunder. Hvad slutligen beträffar krafs transporterande sjöledes, synes ock författningen tarfva sådana modifikationer uti nu gällande bestämmelser, alt äfven denna transport icke öfver hvad tryggheten kan erfordra, må till de trafikerandes skada betungas och försvåras.
I denna skola intagas barnen icke vid så unga år, och dessutom kan det här i Stockholm vara temligen likgiltigt, om ungdomen skulle förnekas inträde vid ett eller annat läroverk, ty här finnas så många tillfällen till undervisning, alt ingen gosse hehöfver sändas härifrån till någon annan ort, för att erhålla sin hildning; men huru skall man hära sig åt i landsorten? Der blir det mycket svårt för föräldrar, som icke kunna få sina barn insatta i den skola, som finnes i den trakt der de bo, att nödgas skicka bort dem 10 å 12 mil till ett annat läroverk, under den ålder, då de äro aldra mest i behof af föräldravården. Jag anser, att det föreslagna stadgandet är fullkomligt stridande mot den grund, hvarpå inrättandet af dessa läroverk, blifvit byggd, och att det motverkar det ändamål, som med dem är afsedt, nemi. att bereda föräldrar tillfälle att skada sina barn undervisning i den ort der de ho; och anhåller jag således fortfarande om afslag på Utsk:ts hemställan. Hr Lilliehöök, Bertil: Då jag anser, att det är af stor vigt för undervisningen, att en lärare noga känner hvar och en af sina lärjungar, emedan det för olika individer kan fordras olika behandling, och då jag likaledes anser det vara nästan omöjligt för en lärare att förvärfva sig en sådan kännedom af hvarje individ, när lärjungarnes antal öfverstiger det, som Utsk:t föreslagit, så kan jag icke annat än gilla Utsk:ts åsigt, och anhåller derföre om bifall till förslaget. Sjelfva ordalagen i detta förslag äro visserligen, enligt min tanka, väl mycket positiva, emedan det af dem skulle kunna synas, sorn om R. St:r icke hade gilvit åt regeringen någon väsendtlig makt att kunna ordna förhållandet på det sätt, att antalet lärjungar vid ett elementarläroverk ej må öfverstiga 400, enär sådant icke kan göras på annat sätt, än att ett nytt läroverk uppsal tes bredvid det gamla, i hvilket fall B. St:r måste anvisa medel dertill; men om man tager motiverna i betraktande, så finner man att det är R.
Pauli den 3 Juli 1781 utfärdade instruktion, något hinder icke möta för »bifall derlill, att, till beredande af det åsyftade ändamålet, omförmälde inteckning »å 11,600 r;dr banko må af herr hofmarskalken, friherre Ridderstolpes sterbhus»deiegare öfvertagas, så vida de deremot till direktionen aflemna en eller flere in«teckningar uti andra fastigheter här i staden å ett sammanräknadt lika kapitalbelopp «och i öfrigt af sådan beskaffenhet, som direktionen finnér antaglig». Efter erhållen kännedom om denna resolution, förständigande fullmäktige genast ombudsmannen att af friherre Hamilton göra sig underrättad, huruvida Ridderstolpcska sterbhusdelegarne gått eller ämnade gå i författning om inteckningens utbytande på sätt enkhusdirektionen medgifvit, hvarefter ombudsmannen borde till fullmäktige inkomma med yttrande angående den eller de åtgärder, som å Riksgäldskontorets sida kunde erfordras, för att, så fort sig göra lät, få den genom kontoret inköpta egendom befriad från ifrågavarande gravation. Sedan ombudsmannen i början af sistlidet år blifvit erinrad om detta yttrandes ofördröjliga afgifvande, inkom detsamma omsider den 22 Februari samma år, och innehöll, bland annat, att friherre Hamilton, på ombudsmannens förfrågan, »förklarat, att sterbhusdelegarne, »sedan köpekontraktet med Riksgäldskontoret blef upprättadt, icke vidare befattat »eller ämnat befatta sig med det ifrågasatte utbytet af inteckningen i samma egen»dom, men alt friherren, ehuru dertill icke förbunden, likväl ville tillhandagå med »försök till anskaffande af annan nöjaktig inteckningssäkerhet för enkbusdirektionens »fordran». Men efier hvad bemälde friherre sedermera vid serskilda tillfällen tillkännagifvit, hade ban häruti icke lyckats. Likaledes hade de flere af ombudsmannen i samma hänseende gjorda försök varit fruktlösa.
Or lupr». S. D. Den 2Z Januari!. 947 S. D. Hwad Riksens HögloftStänders Stats Utstött i Protocolls-Uldrag af den 5:ke sistledns December anfört och hemstäldt, i anledning af Kongl Majus Nädiga Proposition, angäendeduruwida Jnstruckion mä wara af noden för Riksens Sländers Fullmägtige, ever wederdörande Embets, wän, hwilka l srägvr om eftergift af ädömde ersattningar, som tillhöra Riksens Ständers Penning" Werk, Stats'Werket eller de under Collegiernes och särstildte Direclioners styrelse warande Castor, bora wara hörde, bkcf af Preste-Ständek bifallit; hwarom wördftm och wänlig underrättelse skulle de Respcctive Med-Ständen samt Slätö,Ulstottet lemnäst^r luxrs. SDI enlighet med Högloft. Ridderssapet och Adelns den 5:te dennes fattade och ^Ständer meoderdte bestut, fann Preste,Ständer skäligt anmoda Stats» och Vonco-Utstotten att ffyndsamt inkomma med det förslag till Jnstruction för de tillförordnade Revisorer öfwer Stats, Banco» och Riksgälds»Werkkn, hwarö utarbetande förut blifwlt bcmäldte Utskott uppdragit; hwarjemte Stalö-Utffottet särskildt stuve anmodas att inlemna förslag till Jnstruction för Riksens Ständers Fullmägtige » Riksgälds Conkvriet; hwilket stuve de Respectivr Med-Ständen samt Stats, och Banco-Utstotten wördsamt och wänligen tillkännagiswas. Oc luxrs. S. D Elter uppläsande as Wällofl. BsrgareStändetö Prvtocolls-Utdrag af den ;te t denna mänad, innehällande wälbemäldte Stånds befluk akt wänligen erindra Riksens Högloft.
Den af Utskottet uti införselsafgiften å Perukmakarearbeten tillstyrkta nedPerukmakaresättning från 6 till 3 R:dr skålpundet hafva Borgareoch Bonde-Stånden godkänt, arbeten. men Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet afslagit, under förklarande att den nuvarande tullen derå borde bibehållas. Jemte det Utskottet hemställer att de hegge sistnämnda Stånden ville, med frånträdande af deras beslut, förena sig med Borgareoch Bonde-Stånden, föreslås, för ett motsatt fall, en så lydande voteringsproposition. 32 BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. 78:o. Den som vill att införselstullen å “Perukmakarearbeten* skall, på, sätt Utskottet föreslagit samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, nedsättas från 6 till 3 R:dr skålpundet, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, kommer, jemlikt Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, tullen å Perukmakarearbeten att fortfarande utgå med 6 R:dr skålpundet. Utskottet har lör “Pomeransknoppar, och skal*, som nu draga 7 öres införselstull skålpundet, tillstyrkt lika afgift, som för citronskal är gällande, nemligen 6 öre per skålpund, hvilket ock tre Stånd gillat, hvaremot Preste-Ståndet afslagit denna hemställan och bibehållit den äldre tullsatsen; och derest icke detta Stånd, med bifall till hvad Utskottet nu föreslår, öfvergår från sitt till Ridderskapet och Adelns samt Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, lärer om skiljaktigheten böra röstas i följande ordning: 79:o. Den som biträder Utskottets, af tro Stånd godkända, förslag, att den nu med 7 öre skålpundet utgående afgiften å “Pomeransknoppar och skal“ bör nedsättas till 6 öre, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, bibehålles, enligt Preste-Ståndets beslut, införselstullen derå vid dess berörda belopp, 7 öre skålpundet.
Vid närmare skärskådande fann jag det vara en flicka af den lägre klassen och att hon icke var bland de lyckligare lottade, derom vittnade hennes tarfliga drägt och de tårar, hvilka obehindradt strömmade ned för kinderna. Vid denna upptäckt sagtade jag mina steg for att få min nyfikenhet tillfredsställd. Denna gång måste jag bekänna att nålar och nyfikenhet, vis-à-vis en flickas tårar, stucko lika mycket. Den ängslan, som jag såg afmålad hos den stackars flickan, hvilken jag kunde anse vara ungefar sexton år, gaf mig anledning att fråga henne, om hon vid fallet skadat sig eller hvarföre hon grät. Jag har sönderslagit en droppflaska, snyftade flickan, min stackars syster ligger sjuk och hon hade behöft medikamenterne så väl. Goda flicka grät icke, sade jag, hys förtroende för mig, låt mig förebygga denna olycka, vi skola dela den gemensamt. Dervid praktiserade jag några silfverrubler i flickans förklädsficka och aflägsnade mig derefler med hastiga steg. Uppkommen på min kammare ångrade jag nästan min frikostighet, som helt och hållet uttömt min börs: dock tänkte jag helt frimodigt: vedergällning följer alltid på såväl ondt som godt, och lugnad deraf somnade jag godt in. Vid uppvaknandet var min första tanke den lilla betryckta, som måhända redan tidigt förlorat sin mor eller eljest blifvit förföljd af ödets hårda slag. Mången dag förflöt, den ena ej olik den andra, då jag en morgon, återkommen från ett sjukbesök, ser min lilla okända. Jag tyckte mig se tacksamhetens och blygsamhetens renaste färg lifva hennes kinder och den värde läsaren torde ursäkta mig, om jag bekänner, att jag i detta ögonblick varit färdig att uppoffra all min förmåga för att förljufva hennes, som jag tyckte mig se, af dystra moln omhöljda dagar. Sällsamt var det intryck jag erfor vid detta möte och min öfvertygelse var den, att ehuru hon ännu ej räknat många år, hon ändock hunnit långt nog i motgångens och pröfningens hårda skola. Under dessa betraktelser erfor jag en känsla af medlidande för den arma.
Jag vände mig då till Löjtnanten och frågade, om lian visste hvad som förstods med en mullfåra. Han erkände sig lefva i en fullkomlig okunnighet härom. Då hemställde jag til! dessa Hrr, om de, som ej ens kände så mycket af landtbruket, kunde med något sken af giltighet uppträda såsom mina läromästare i en näring, åt hvars både theori och praktik jag nied hängifvenhet eanat mig sedan 18 år tillbaka, oell — de lemnade mig alldeles i fred under återstående delen af resan. Sedan fick jag ej höra sådan argumentation, förrän jag återkom till R. Sl:rs hus. För få näringar torde stabilitet i lagstiftningen vara så nödvändig, som för jordbruket, men huru har denna grundsats blifvit fiiljd. Vi landtbrukare hade sökt införlifva oss med det nya systemet, hade ändrat vårt cirkulationsbruk och beaynt att rigta våra ansträngningar till åstadkommande af ladugårdsprodukter och mpjerialster etc., men då fingo vi en variation af tre tulltaxor på 3 ä 4 år, och detta var en variation, större än att vi kunde följa med. Så vidt jag rätt uppfattat ställningen vid fö - Den 8 Februari f. m. 427 regående riksdag, så tror jag alt R. St:r väl påpekat nyttan och nödvändigheten af en traktats ingående med Frankrike, och lemnat åt K. M:t nästan en plein pouvoir alt på de möjligast fördelaktiga vilkor afsluta en sådan, men jag kan icke finna, att R. St:r nämnt något om Holland eller Persien eller Japan; tillåtelsen gällde således endast Frankrike, och någon ny tulltaxa, som utan all reciprocitet skänkte åt andra nationer nästan lika fördelar som Frankrike, var således hvarken af behofvet påkallad eller af R. St:r begärd, i följd hvaraf den ock efter min åsigt var otillständig, samt stridande emot 57 och 61 §§:ne R. F. Jordbruket skulle icke hafva haft så svåra förhållanden att kämpa med, om det inom styrelsen haft någon talman för dess intressen.
Godkändes; N:o 24, i anledning af väckt motion om bildande af fögderioch länsvis sammanträdande Municipal auctoriteter, för behandling af för fögderiet eller länet gemensamma angelägenheter. Bifölls. Bih. till B. St. N:o 25, i anledning af väckt motion, om förbud för hästhandlare och ”så kallade skojare,” att på deras resor genom landet medföra qvin nor och barn. Bifölls; och N:o 26, i anledning af väckt motion, om förändrad reglering af nämndeoch fjerdings-mäns skjuts-skyldighet. Bifölls. Från Heder v. Bonde-standet. S. D. Föredrogos och återremitterades Stats-utskottets utlåtanden: N:o 30, i anledning af Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorers berättelse, angående samma år verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1842 och 1843; samt N:o 35, i anledning af Kongl. Maj:ls nådiga proposition, rörande den till skolorne i åtskillige städer inom Lunds stift utgående helgonskyld, jemte under öfverläggningen härom afgifne skriftlige anföranden. S. D. Etter skedd föredragning af Lag-utskottets betänkande N:o 14, i anledning af väckte motioner om rättighet för fordringsegare att hos Konungens befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsök ningsmål, lät ståndet, vid hvad Utskottet i betänkandet tillstyrkt hero. S. D. Lästes och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet nu ingifne anföranden af A. J. Sandstedt från Jönköpings län och Ingemund Odin från Gottland, angående skyldigheten att ersätta ekonomiska besigtningar å ecklesiastike boställen. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 18, i anledning af väckt motion, om beredande utaf fyranstalter i sjöarne Mälaren och Hjelmaren. Ståndet lät vid Utskottets i betänkandet gjorda hemställan bero.
Deras hufvudsakliga syftemål då de komma in uti ett hus, är att få sig mat, och om möjligt äfven derifrån kunna medföra några styfver i kontant. Hufvudsaken för dem är att i lättja få framlefva sitt lif utan att svälta^ Detta tror jag alla kunna intyga, som hafva någon erfarenhet i frågan. Det har blifvit sagt att ifrågande stadgande skulle innebära en undantagslag från Handels-Ordn. och en § af densamma har för en stund sedan blifvit citerad. Jag skulle hafva önskat, att detta skett ordagrannt, och att i synnerhet det Morn., som rörer denna fråga, blifvit upläst, ty det skulle då visat sig, att den nu befintliga rättigheten för kringvandrande handelsmän är ett undantags-sladgande från Handels-Ordn., och i fall den blefve dem betagen, så vore sådant blott en återgång till hvad förut varit stadgadt. Om den föreslagna förteckningen af en sådan pass-sökande icke presenteras, sä får pass icke utgifvas, och han får då hålla sig hemma. Hr von Hartmansdorff: Den liflighet och vidlyftighet hvarmed detta ämne blifvit bebandladt antyder det verkliga förhållandet, nemi. att fri-handelns gynnare ansett frågan stöta på en dem mycket kär grundsats. Det är klart att handlande i allmänhet och Borgare-St. der de handlande hafva så stort inflytande, skola med välbehag anse ett lefnadssätt, hvarigenom varor i landet afsätlas icke blott för allmogens, utan äfven, på sätt Utsk. omförmält, för städernas räkning. Vi må således icke förundra oss deröfver, att Betänk, af detta Stånd blifvit gilladt, men då detta ämne hufvudsakligen rörer allmogen och Betänk, af BondeSt. blifvit återremitleradt, sä torde deraf någon uplysning för oss vara att hemta.
Diarium utvisar, i förhållande till det, hela, äro både till mängd och beskaffenhet mindre betydlige, .och yid hvilka min åtgärd merändels varit inskränkt till infordrande af vederbörandes förklaring. Sedan Markegångs-Taxorna för nästlidét äts 1812 till en del ej förr än i Januari månad innevarande år till mig blifvit insända, hade jag först i medlet af samma månad tillfälle att, likmätigt Riksens Högloll. Ständers den 17 Augusti förlidet Sr mig derom meddeldte förordnande^ hva#- 174 Deri 8 Mars. hvarom Kongl. Maj:t uti Nådig Skrifvelse den 16 derpå följde September afven behagat mig förständiga, öfver detta grannlaga ämne till, Högloft, Kongl. Kammar-Gollegium ingifva sådant Förslag till jemkning emellan Markegångs-priserne uti Rikets särskildta Län, sorn, efter en allmän öfversigt .af* Taxornas förhållande till hvarannan, jag trott vara bådé med det Allmännas och de Skattskyldiges rätt förenlig. Då ovanligt tidiga nattfroster uti Rikets Norra Provinser förderfvat deras förnämsta gröda, vårsäde!:, och en missgynnande väderlek öfver hela Riket så alldeles hindrat inbärgningen och, försämradt hvad frosten lemnat oskadad!, att årets äring på det hela borde skattas vida 'ander medelmåtan, samt för fyllandet af invånarnes hehof otillräcklig, har jag ansett en sådan deras, belägenhet, hvars bekymmer varit ökadt genom skyldigheten ått utgöra en i betydlig måtto, förhöjd Bevillning, påkalla en billig skonsamhet, och har derföre nedsättning af Markegångs-priserne på de flesta ställen af mig blifvit föreslagen; hvaremot och till vinnande af det ändamål, som‘med detta mitt erhållna uppdrag varit åsyftadt, alt Statsbördo.rna, så vidt möjligt är, emellan de Skattdragande matte lika fordelas, jag yrkat förhöjning å vissa persedlar uti de
Så t. ex. säger Utsk., att det icke vöre lämpligt, att Staten ansloge medel till en byggnads upförande ut denna skola, derföre alt densamma endast vore af gagn för staden Slockholm. Det är svårt att säga hvad man menar med gagn, men det säkra är, att mer än hälften af de personer, som begagnat skolan, icke varit födda i Stockholm utan tillhört landsorten. Vid sådant förhållande torde man icke hafva skäl lill det påstående, att skolan är ulan allt gagn för landet i dess helhet. Visserligen medgifver jag, att det är ganska berömvärdt, att StatsUtsk. så vidt möjligt är, hushållar med Statens medel och jag skulle derföre knappast hafva vågat begära återremiss å denna puukt, ont jag icke funnit mig dertill upmuntrad af det förhållande, att ifrågavartde anslag tillhör den Otte Ilufvudtiteln och att det således kunde hafva varit för StatsUtsk. ännu obekant hvad som i den sista tabellen af Ulskts utlåt, ronde utgifterna finnes uplagct, nemi. alt det al Utsk. upgjorda förslag till den ordinarie Stals - 234 Den 20 April. regleringen utvisar, jemfördt med 1817 ars Budget, eu minskning i Stals-brist-summan af 166,000 R:dr. Hade Utsk. vetat detta, då ifrågavande anslag inskränktes till 6,000 R:dr, så skulle lörhända, såsom jag åtminstone vill hoppas, summan blifvit till högre belopp föreslagen. Jag anser det icke vara allt för vågadt att påstå, det några 1,000 R:dr, ja till och med 10 å 20,000 R:dr offrade för den Svenska industriens utveckling, skall vara af större nytta för fäderneslandet, än eftergift af en motsvarande summa å den allmänna bevillningen.
Dom - stolens upptagande och ej eller angå tillsättande af tjänster, skulle på det sätt och med de undantag, som bestämdes i särskild stadga, stiftad af Konung och Rikets Ständer gemensamt, i den ordning, som i 87 § Regerings-formen föreskrifves, uppdragas ett visst antal af Konungen utnämnde män, de der skulle utgöra Konungens Regerings-rätt, så hafva Rikets Ständer uti tvänne särskilda skrifvelser den 3 November 1834, med anmälan om de af dem i förenämnda hänseenden fattade be slut, och enär granskning af utarbetade och till Rikets Ständer framlagda förslag till de lagar, hvarpå tillämpningen af de hvilanda Grundiags-sladgandena skulle bero, komme att både säkrare vägleda uppfattningen af de skäl, som kunde tala för slutligt bifall till samma Grundlags-stadganden, och tydligare ådagalägga de betänkligheter, som möjligen deremot förekomma, samt det i öfrigt måste betraktas såsom en förmån, om, derest omförrnälda Grundlags-förslag blefve antagna, och finge egenskap af gäflande lag, tillämpningen deraf kunde skyndsamt inträda, i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte täckas låta utarbeta och vid denna riksdags början till Rikets Ständer framställa nådiga förslag, såväl till lag angående ordningen och vilkoren för naturalisation af utländsk man, som äfven till den särskilda stadga, jorn uti d«t ifrågasatta nya momentet af 17 § Regerings-formen funnes åberopad. För Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse JY1 54. 41 För att gå Rikets Ständers sålanda yttrade önskningar till möte, har Kongl. Majit anbefallt utarbetande af särskilda här bifogade förslag, dels till lag angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare, och dels till stadga för Regerings-räUen, hvilka förslag Kongl. Maj:t, ehuru någon behandling deraf, enligt 87 § Regerings-formen, icke kan komma i fråga, innan sig visat, huruvida de föreslagna Grundlags-förändringarne blifva af Rikets
Ar hela församlingen, som troligtvis kommer att blifva förhållandet, ett enda kommunalsamhälle, bör han naturligtvis deltaga i kommunalstämman för alla socknarne; är åter förhållandet sådant att hvarje socken i församlingen är en särskild kommun, anser jag att kyrkoherden bör hafva rätt öfvervara öfverläggningen i den socken der han är boende, men att komministrarne eller den, som sköter annexförsamlingen, bör hafva rätt att öfvervara kommunalfullmäktiges sammanträden i annexsocknarne. På det sättet skulle jag vilja instämma i Preste8t:ts beslut; men så utsträckt, som inbjudningen föreslår denna rättighet, kan jag icke godkänna den, eller att kyrkoherden, ehuru han icke erlägger någon afgift till kommunen, skulle hafva rätt deltaga i öfverläggniugarne rör:de vare sig fattigvård eller annat. Hr von Koch: Sedan jag haft tillfälle närmare betrakta PresteSt:ts beslut, förefaller det mig, som det endast vore i fråga om fattigvårdsärenden som man velat hafva kyrkoherden i församlingen att deltaga i kommunalfullmäktiges öfverläggningar både i moderoch annex-församlingarne, ehuru han ej der erlägger kommunalutskylder. Någon fråga att komministern eller någon annan prestman skulle deltaga i öfverläggniugarne förekommer icke, utan endast rörande kyrkoherden eller den som hans ställe företräder. Jag får således anhålla, att R. o. Ad. måtte biträda PresteSt:ts ifrågav.-de beslut. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels antagande af ifrågav:de tillägg oförändradt och dels af Hr Hjärne, att tillägget skulle inskränkas dertill, att kyrkoherde skulle få deltaga uti Den 5 Ole to ber e. m. kommunalfullmäktiges öfverlilggningar ang:de fattigvården i den kommun, hvaraf kyrkoherden är medlem; framställde H.