Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JSen 23 Jun'- Bevillningen cch tillägger Ständerna ensamt; rätt att om Bevillningen beslut?, dertill också måste höra någon ting mera än den kännedom Allmänheten får om Tullumgälderna och Tullstyrelsen ; att dertill måste höra rättigheten atfc äfven bestämma atgifterna, samt att controllera och jemväl revidera Tullstyrelsens förvalt» ning; allt detta synes mig vara utan tvifvel och deri har Herr Friherre Stael von Hallstein visserligen rätt-, så vida de i Constitutionen Ständerna tillagda rättigheter, i anseende till Tull-, väsendet, ju annars voro. inga; men lika up* yenbart måste det också vara, att, så länge Ständerna icke ens begärt att begagna dessa rättigheter, så kunne vi ej klaga öfver att vi ej njutit deni; och då de icke heller nu äro, bestridda, så är icke heller något försvar för dem af nöden., Friherre Stael von Hollstein: Friherre Boye* anmärkning, om nödvändigheten att noga ef-, tersinna huru en föregående talares ord fallit, då man vill ingå i vederläggning, är välgrundad ; Friherre Baye tyckes likväl sjelf ej, så. noga rätta sig derefter; mitt yttrande, rörande Tullverket , är stäldt emot Grefve Mörners , 3cke emot Friherre Wirsinsy sorn Friherre Boye således förblandar. Friherre BoyeJag värderar för mycket Flöglofh Ridderskapets och Adelns tid, för att upptaga den med någon ordstrid. Hufvud* sakliga frågan, af Friherre Stael framställd, ansåg jag vara den; om någon Nationens rätt nu> Den 28 Suni. 64? behöfde af Ridderskapet och Adeln försvaras? och denna fråga har jag, efter min öfvertygelse, besvarat med Nej; jag har anfört mina skäl, men om jag skulle hafva tagit 'vilse angående meningen af Friherre Stath framställning, så är jag glad öfver upplysningen derom. Hans Excellence Herr Grefven och Landtmanskalken yttrade, att sedan det Särskildta Utskottets Betänkande af flera Ledamöter blifvit begärdt på bordet , k om me det, enligt 49 §.
Y. 5o. J. Karnis, se Snäckor, Kjedjor till innanverk i Fickur, 5. Kimrök, L. 5o. I. Kypert, se väfnad af Bomull, Kirsbär, torra , V. 5o, I. Kli, alla slag, L, V, 5o. 1, Klinkert, alla slag, se Tegel. Kläden, se väfnad af Ylle, Kläder, gang linne och säng, nya af alla namn och slag, L. V. 5a. J. — gamla eller brukade, som sjöfarande och resande för eget behof kunna medföra Tullfr; Klöfvar, V. JO. Knappergall och Ekollon, malen eller omalcn, 20. I. — 25 — Knappar af alla namn och slag, L. V. 20. 1. KnifvarRak-, Y. 25. i. — alla andra slag ej specificerade, V. 5o. 1. Knytningar, se fransar. Kol, bränn, V. 3o, Koppar, rå och oarbetad alla slag: — Råkoppar, L. V. roq. 5o. — Går, L. Y. 100. 4. — Smidd, Plåtar, myntade, och så kallade Ungerska samt Gjutkakor, JOO. 3. — Slantar, myntade, loo. förb, — Ordinarie och Extra Ord. arbete, smidt eller valsadt, såsom bottnar, Bleck af hvad Diameter och dimension som helst, så kallade Spanskgrönbottnar, uppdjupadt, och flere icke fullfärdige arbeten, så ock blindmynt. gjuten koppar och Metall-spik, äfvensom de så kallade Negros eller Koppartråd, samt granullerad koppar, loo, 2. — Helfärdigt arbete, större eller mindre, smidt eller gjutet, såsom Kittlar, Pannor, Elaskor, Kökskäril och Kök-redskap, samt finare arbete af alla namn och slag •-™» s6 —* Koppar.
Stockholm den 29 November 1862. P. A. Nysiröm, från Westerbottens län. Motioner i Bende-Ståndet 1862. Af P, A. Nyström från Westerbottens län, om ersättning åt häradsskrifvare» i Westerbottens läns andra fögderi för åtskilliga extra inkomster, som ifrån år 1855 inberäknats uti den konon enligt stat tillkommande lön. På anmodan af liäradsskrifvaren i Westerbottens läns andra fögderi får jag vördsamligen andi aga följande: ”Af bifogade utdrag af länets stat visar sig, alt extra inkomster blifvit beräknade under lönen ända sedan denna bief förhöjd från sin ursprungliga ringhet. Dessa extra inkomster bestå al manlalsskrifnings-provision, bevillnings—procent, debetsedels-lösen och uppliördsprovisioner. Alla dessa borde väl rättvisligen ej betraktas annorlunda än såsom en godtgörelse för resor och skrifmaterialier, sorn tjernsten fordrar, och då Staten ej på minsta sätt härtill bidrager och ej heller till skrifvarebiträde, som ovilkorligen erfordras, synes det orätt att de skola afräknas från det belopp, sorn enligt stat tillkommer liäradsskrifvaren. Uti en till 1856 års Ständer afgifven uträkning har han visat, att utgifterna i och för tjensten uppgå till 995 Riksdaler Banko samt att, under sådana förhållanden, det ej vore för myc ket begärdt, alt liäradsskrifvaren oafkortadl linge uppbära det anslag af 2,300 R:dr Runt, sorn staten upptager, och dessutom de provisioner, sorn åtfölja tjensten, eller ock alt håradsskrilvaren linge ersättning för de utgifter, som ovilkorligen mäste ske för alt kunna erhålla de. s. k. extra inkomsterna.” ’
Då Blache betalade hyran till egaren, gaf han honom del af den sorgliga händelsen med dess lyckliga följder. Men egaren var en allvarlig man med erfarenhet af lifvet; saken syntes honom ej så enkel och han gjorde klart för sin portvakt, att man ej på det sättet tager ett arf i besittning. Detvar inte Justine, som testamenterat honom möblerna och på detta sätt kunde han blifva utsatt för slägtingames laga återfordran af qvarlåtenskapen och han skulle då blifva tvungen att icke allenast återbetala dubbla och tredubbla inregistreringsvärdet utan äfven återställa arfvet och redogöra för allt af värde deruti. I följd häraf rådde han Blache att icke öppna dörren till rummet och sände honom att underrätta fredsdomaren. Markisinnans andra bref var af annan verkan. Hugues plågades först af att hafva blifvit narrad. När Justine hade lofvat skrifva till honom innan ' tre dagar, hade han trott, att det var för att gifva honom ett nytt möte, och egentligen var det väl meningen med öfverenskommelsen. Hon hade missbrukat hans efter-gifvenhet, men han svor, att hon ej skulle få behålla sista ordet. Han började söka efter henne. Men hvad resultat kunde väl hans forskningar medföra? Följande torsdag, då hän stod färdig att gå ut, räckte Bobino honom pistolen. Han tillbakavisade den utan att lägga märke dertill. » Husbonde inte vara försigtig », sade Bobino. Hugues förstod, att dessa möten icke undgått negern, men som han nu ingenting hade att dölja, tillät han sig att tänka högt. — Jag behöfver den inte mera; din herre är ett dumhufvud, som ej kan finna hvad han söker. — Ack, är det förloradt? — Ja, det är förloradt, din dumbom. — Inte så dum, sade Bobino med sin allra enfaldigaste min, jag skall kunna återfinna. — Öch hur skall du då göra? — Jag skall gå till henne. — Hvad säger du? Till hvem? — Till kammarjungfrun. — Usling, utropade Hugues och fattade Bobino i kragen, du har följt efter mig. — Nåd, herre 1 — Tala, annars stryper jag dig. — Ja, herre. — Nå än sedan? — Sedan följde jag henne.
Mig vill det synas, som borde ett lagbud af mildare syftning, synnerligen hvad angår brott - 2,0 Bil. t. Banco-Uttkott.ets Memorial TV.'o 29. mål, icke skärpas eller iklädas en hårdare lydelse, oftare än då Lagstiftaren fann sig dertill oemotståndligen föranledd af omständigheterne och erfarenheten. Banco-Verkets Embetsoch Tjenstemän hafva sagt mig, att, på de 3c> år, hvilka förflutit från 1789, icke mer än en enda gång öfverås» signering 3:ne gånger af en och samma perr son egt ruin, och detta äfven af ringare betydendet. Hvarföre skulle väl då nya strängare. Lagar stiftas? Assignering på Banken är en inrättning till underlättande af Handelns och Näringarnes fortgång. Onödigt stränga Lagar skola motverka sjeifve detta ändamål. En man af aktning och i välstånd, skall kunna löpa fara att, genom Kungörelse i Allmänna Tidningarne, att hans Åssignätioner i Banken Blifvit casse - rade, förlora hvad lian anser .dyrbarare, än sin. materiela förmögenhet, nemligen sitt goda namn och rykte, sitt förtroende hos Allmänheten, det. han så rättvist förtjenst, -Han bor till’ex. 3o ä rfo mil från Slockholm. I sin hemort utgifyer han Assigna. tioner. I Stockholm eger han iner än till. räck lige fonder, och en Comniis af förtroende. Denne afgår genom 'döden, ellery hvad värre är, rymmer eller blir af annat olycksfall hindrad att i. Banken^ göra in-Sätlningen på bestämd tid, ulan ali Hulr B'H. t. Bnncc-XJ: skottets Memorial Nto 29. ir1 Vildman derom hunnit underrättas. Emedlertid uppvisas tre Åssignätioner, hvardera af obetydlig summa, för hvilka saknas fond, och den redlige Hufvudmaiinen finner, till råga på den olycka honom skett, sitt namn i Allmänna Tidningarne fläckadt* och nedsmutsadt.
Äfven finnes uti 81 § Reg.F. uttryckt, att om Constit.Utsk. afstyrker en Konungens propos. eller en enskild motion, kunna de genast afslås. Jag kan således icke finna annat, än att en mot Constit.Utskrs förslag framställd anmärkn. af den natur, att sjelfva anmärkn. innehåller en omöjlighet att gilla förslaget, måste af Utsk. upptagas, helst jag icke ser, att Constit.Utsk. med något sken af rättvisa bör tro sig äga högre visdom och upplysning än ett helt RiksSt.; och bör således Constit.Utsk. godvilligt ställa sig till efterrättelse Ståndens yttrade tanke. Det ligger i sakens natur, att grundlagen så bör förstås, om också icke bokstafven bestämdt uttrycker detsamma; men jag vädjar till hvad Hr Cederschjöld yttrat och tror, att äfven grundlagens bokstaf skall väl stå tillsammans härmed. Jag får således äfven instämma uti anhållan om återremiss, på det Constit.Utsk. uti ett annat jemnkningsförslag matte göra den tanke gällande, som 2Jne Stånd uttalat, nemi. att förslaget skall förfalla. Hr Hjärne, Harald: Sedan Hr Cederschjöld framställt det skäl mot Utsk:s memor., som jag tänkt anföra, nemi. qualificationen af förstärkta Constit.Utsk., vill jag blott inskränka mig till alt förena mig med de värda ledamöter, som begärt återremiss af memor., med tillägg af det förklarande, att Constit.Utsk. i detta memor. gått något längre, än förut, uti tillämpningen af sin fattade ide' om sin souveraina magt i' frågor om grundlagsändringar. Hr Dalman: Jag har icke heller, något att tillägga Hr Cederschjölds klara och upplysande framställning af ämnet, utan vill blott, i anledn. af Gr. v. Fersens yttrande, fästa uppmärksamheten derpå, att om något kan kallas en vigtig anmärka., måtte det vara den, att ett förslag är obehörigt eller olagligt; och då jag icke kan inse annat, än att Constit.
T. F. L. Oskar. Beata. Signild. Barbara, Barbro. Ragnfast. T. T. L. Nikolaus, Nils. Oskara. Lave. Anna, Anni. Judit. Daniel, Dan. Alexander, Sandor. S. T. O. Lucia. Isidor. Tjelvar. Elfrida, Frida. T. Rutger. F. Abraham. T. O. T. F. L. Ester. Hildur. Josef. Elvira. Eva, Evelina. Juldag, Adam. 2 dag jul, Helvig. Alice. M. Hilmer, Helmer. T. Ottonia. O. Hildegard. T. Ave. notisboken. Notabla förlofningar. Förlofning har eklaterats mellan kronprinsessans hoffröken Anna Nordenfalk, dotter till frih. Johan Nordenfalk och hans maka, född Reuterskiöld, samt tjänstgörande kammarherren hos kronprinsen grefve Magnus Brahe. Frih. Nordenfalk gaf i lördags i sitt hem middag för de nyförlofvade och den närmaste släkten, och i söndags voro de nyförlofvade inbjudna till dejeuner hos kronprinsparet. Till dejeunern voro dessutom inviterade frih. och friherrinnan Nordenfalk, riksmarskalken frih. von Essen med friherrinna, född Brahe, öfverstekammarjunkaren grefve Brahe, fröken Elsa Nordenfalk och löjtnant Johan Nordenfalk. Kronprinsessan kunde på grund af sitt klena hälsotillstånd ej deltaga i dejeunern. — Förlofning har tillkännagifvits mellan frö- ken Anna Lagerbielke, dotter till framlidne landshöfdingen grefve Gustaf Lagerbielke och hans likaledes aflidna grefvinna, född Ribbing, samt löjtnanten vid Svea lifgarde C. J. von Blomgren. Juvelerare K. A N D E R S O N t Jakobstorg1 Öfverstinnan Stanislas Eketräs stoft vigdes i lördags under mycket stor anslutning af anhöriga, fränder och närmare vänner till grafvens frid i Östermalms kyrka, hvars upplysta kor var prydt med blommor och högstammiga växter.
Det torde väl ej böra nekas, att ju sjelfva Representationens fördelning i Fyra Kamrar, utan någon diteet inbördes beröring, och med Utskotten till deras enda föreningspunct, väsenteligen bidrager att förtröga Riksdagsangelägenheternas gång; Men då det hvarken synes rådligt eller ens möjligt att söka rubba dessa åldriga former, som vunnit seclers helgd och allt djupare inträngt i Statsförfatningens huf - 228 ConstitutionsUtskottets Bctnnkanden. vudgrunder, har ConstitutionsUtskottet eftersinna!:, cm icke andra utvägar kunde återstå, för att, under bevarande af Riksens Ständers samL enskildta Riksdagsmans rättigheter, och utan sakernas uppoffrande för behandlingjmethoden, förkorta Svenska Riksdagarna och minska dermed förbundna, håde för Staten och för Yal-Menigheterne tryckande kostnader Och Utskottet har snart funnit sig öfvertygadt att ändamålet åtminstone i någon mån, skulle ernås genom vissa förändringar i det arbetssätt och de öfriga reglementariska detalj ier , som dels gammal haFHjj Hels” äfven Grundlagen sanctionerat. Föreskriften i RiksdagsOrdningens 24 att allt hvad innom ett Stånd förefaller och beslutes skall till Protocollet noggrant antecknas, medlör den olägenhet att vidlyftige discussioner, ofta ej inflytande på Utslaget, måste ovilkorligen in extenso upptaga^, Och änskönt Utskottet icke vågar positift tillstyrka upphäfvandet af öfverläggningarnas fullständiga publicitet, innan RiksStånden samfält medgifvit åhörares fria tillträde, tror dock Utskottet det tills vidare böra på hvarje tånd särskildt bero, att om Protocoliets summariska eller utförliga redaction, efter omständigheterna, förordna.
Banko-ombudet föredrager i Direktionen ärendena och besörjer brefvexlingen mellan Direktionen och Fullmäktige, i öfverensstämmelse med Direktionens beslut; och tillhör det Låne-kontorets Kamererare, att biträda Banko-ombudet med ärendenas beredande till utlåningsdagens expedition. Skulle Banko-ombudet någon gång vara frånvarande, kunna målen då af annan Ledamot föredragas; dock må Banko-ombudet icke, utan laga 24 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. Utan laga förfall eller af Direktionen erhållet tillstånd, må dock Banko-ombudet icke från Direktionens sammankomster uteblifva. Jemf. § 81 morn. 7. Se ofvan. Jemf. § 81 mom. 8. ”Direktionen eger rättighet, alt på Banken utfärda assignationer för utlåningens verkställande, dock under vilkor, att assignationerna, hvartill blanketter, med deri utsatt valör efter reqvisition, från Fullmäktige utlemnas, icke må utgifvas å andra summor, än Ett Hundra R:dr, Ett Hundra Femtio R:dr, Fem Hundra R:dr och Ett Tusen R:dr. Börande härvid för öfrigt iakttagas: att assignationerna underskrifvas af minst Två Direktörer och Banko-ombudet, samt kontrasigneras af Kamereraren; att några assignationer ej på förband förfärdigas till upptagande bland kassa-behållningen, utan underskrifvas endast i den mån, lån blifvit beviljade; att med först afgående post, efter hvarje ullåningsdag, förteckning på alla utfärdade assignationer, innefattande nummer, datum och summa, till Fullmäktige insändes, samt att, då inbetalningar i Kontorets egna assignationer - förfall, eller af Direktionen erhållet tillstånd, från Direktionens sammanträden uteblifva. Mom. 9. Direktionen emottage icke, vid inbetalningar till Låne-kontoret, andra medel, än det i Riket fastställda gångbara mynt, samtLåne-kontorens och Filial-bankernes assignationer.
Konungen aldrig lärer medgifva och tillåta samma absolutism, men ehuruväl äfven jag hyser denna förhoppning och känner Konungens beslutande rätt i denna sak, är jag dock af den tanken, att Rikets Ständer icke böra inför Thronen framkomma med andra önskningar, än dem de verkligen och i sin helhet önska att se i verkställighet. Och att detta Betänkande i sin närvarande form icke är af denna natur, derom har jag haft tillfälle öfvertyga mig, så väl af det grundliga yttrande den Kongl. Tull-Comileen i detta ämne afgifvit, som ock den mängd motioner, hvilka klagat öfver tilltagande flärd och utländsk lux, — tvillingbarn till en obegränsad handelsfrihet. Innan jag går att anmärka •mot den ytterliga liberalism, som Utskottet föreslagit, må det tillåtas mig att kasta en blick på andra länders institutioner och förhållanden i denna vigtiga fråga. Intet civiliseradt land i hela den kända verlden eger en absolut handelsfrihet, sådan som Sveriges Rikes Ständers Höglofl. Bevillnings-Ulskott den föreslagit. Preussen, med sin uppdrifna industri, som, lill följd af sitt läge, måste vara ett torg för ständiga marknadsfarande, har dock i sin Tulltaxa förbud. Det rika England har ännu flere undantag. Frankrikes Tullagar förbjuda ännu i denna slund införandet af kläde och smiden från Belgien, ehuru endast en smal gränslinie åtskiljer de båda Staternes största fabriksstäder. Och huru hafva dessa länder vunnit den grad af frihet i handel de nu innehafva? Ett exempel må vara nog. Då England år 20 Hur till Bevilhwigs-Utskotlets Utlåtande JY-o 1824 tillät importen af Franska sidenvaror, deponerades till sidenfabrikan» ternas disposition en summa af 600,000 Pund, och införandet fick endast ske i de 3:ne hamnarne London, Dublin och Dower. Tullen bestämdes till 5o proc. af varans värde och de strängaste controler vidtogos under Lagar, på hvars öfverträdelse ovilkorligen följde confiscalion af egendom och ofta den brottsliges deportation.
Boken nr l innehåller två berättelser, Den första » Frfin Magdeburg~ förstöring » inneh %ller en enkel, och som det synes, mycket trovärdig skildring f r k den tid, d % Mngdeburgs rysliga förstöring ägde rum. Hufvudpersonerna äro den fromma prästen Thodanus och hans hustru, hvilka fly nr den förstörda staden. De begifva sig först till Hamburg, där Thodänns får anställning som präst. Det hade varit önskvärdt, att förf. angif vit huruvida prästen Thodanus är en historisk person och framförallt om hans dagboksanteckningar äro &gt;äkta ». I innehållet och stilen förefaller de s %. Den andra berättelsen » Kamraterna » är af den från 50-talet välbekante Frans Hoffmann. Dessa kamrater äro tre unga vänner, som st % hvaïanclra bi i nöd och faror, såvB1 i England och i Indien som p % hafvet. Den enes, Jacks, profession är att radda människolif. Alla öfveïträffa hvaraiidra i modo och ädelhet. Berättelsen är något gammalmodig, inen oskadlig. Aldern 12-14 år. ' ' ~ollanna friiii D o m r h y, gemenligen kallad jungfrun af Oïlbans, hennes lefverne, bedrifter och matyrdöd, af Samuel Cleniens (Nark Twain). Fritt till svenskan af B nrzu Geete. Fyra häften A 1 lsr. Denna nya skildring af den kända Orléans ' ka jungfrun, synes icke vara sässlrilt afsedd f ö r iingdom, ehwn den äfven af ungdom öfver l 8 år bör kunna läsas med intresse. Uppställningen är originell, shsoin vnr att vänta af den kände amerikanske forfattaren, hvilken afven med mycken pietet har Behandlat sitt ämne. Wamp och seger. ~ulturhisto~iska bilder fr&amp;n den fornerska lräjsnrtjdeu. Med 41. teckn, Pris 3 kr. Skådeplatsen för de händelser, ' hvilkn här skildras, är först Kartago, sedan Neapel och slutligen Rom.
B:o , gjort sig skyldig till laga bestraffning, bort, då hon saknat tillgång till böter och derföre skolat undergå kroppsstraff, umgälla sin förbrytelse, efter stöldens värde 35 Daler Sillvermynt, med endast 13 dagars fängelse vid vatten och bröd; men, efter hvad ofvanberördt är, Kjerstin Ersdotter blifvit genom Brunflo Urtima Tings-Rätts, den 10 Junii i83o, meddelade Utslag, dömd , att i brist af böter, hållas till sådant fängelse i 24 dagar, hvilken bestraffning hon, enligt hvad Fånglistorna ifrån Östersunds Läns-häkte för Julli och Augusti månader nämnde år utvisa, äfven utstått och således undergått en bestraffning af 12 dagars fängelse vid vatten och bröd, utöfver hvad å hennes gerning följa bort; alltså pröfvade Kongl. Hof-Rätten rättvist, det skulle Herr Lands-Secreteraren Winter, för berörde af Brunflo Härads-Rätt, under hans ordförande, meddelade orätta Dorn och Hr Lands-Secreterarens derigenom ådagalagda vårdslöshet vid DomareErnbetels utöfning, böta, jemlikt 1 Cap. 12 §. Rältegångs-Balken, 100 14 R. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. r5 Januarii i834- Daler Silfvermynt med 33 R:dr 16 sk. Bro, till 3-skiftes emellan Kongl. Majrt och Kronan, Advocat-Fiscals-Embetet vid Kongl. Hof-Rätten samt Jemtlands Läns Lazarett; och att derförutan ersätta Kongl. Majrt och Kronan den kostnad, som för Kjerstin Ersdotters hållande i fängelse vid vatten och bröd de senaste 12 dagarne åtgått, och hvars belopp Konungens Befallningshafvande egde utsätta; men då Kjerstin Ersdotter förklarat sig icke yrka ersättning af Herr Lands-Secreteraren Winter för det henne i omförmälde måtto öfvergångna lidande, låt Hof-Rätten dervid bero.
I ett som allt hade Norge skäl att känna sig stolt öfver sin afton. Tredje mindre konserten gafs på torsdagsaftonen i den till trängsel fyllda stora salongen i Musikaliska akademien och var uteslutande ägnad åt svenska tonverk. Programmet upptog ej mindre än 15 olika kompositioner af 13 tonsättare, däribland Ludvig Normans sextett (a-moll) för pianoforte, 2 violiner, altviol, violoncell och kontrabas samt Franz Berwalds kvartett (ess-dur) för 2 violiner, altviol och violoncell. De öfriga numren voro sånger vid piano, af hvilka de flesta voro gamla goda bekanta. Sångerna voro af A. F. Lindblad, E. Åkerberg, E. Sjögren, I. Dannström, W. Peterson-Berger, A. Körting, J. Jacobson, I. Hallström, V. Svedbom och E. G. Geijer. Då härtill kommer, att de utfördes af så eminenta förmågor som grefvinnan Math. Taube, fru Dagmar Möller och fröken Ester Sidner samt hrr Arvid Ödmann, C. F. Lundqvist och O. Lejdström var det ju gifvet, att bifallet skulle bli det varmaste. Därjämte utfördes en ny kör för fruntimmersröster med pianoackompanjemang, kallad » Vårregn », af Karl Valentin. Den var särdeles anslående och tolkades mycket förtjänstfullt af Filharmoniska sällskapet i Göteborg under tonsättarens egen ledning. Konserten afslöts med herr Lundqvists afsjungande af " iDu gamla, du friska ». Alla de uppträdande framkallades uppSå vet: af delar sju man mig bereder, Och nu tror jag, att gåtan ej blir T i a s j o r o i n j. Bidrag mottagas med tacksamhet. Charad. I mitt första satt mitt hela, Sorglös under daggstänkt ros. Men orolig är den lilla, Hon kan inte vara stilla, Snart hon vill mitt andra — tredje Och är som en pil sin kos. Tim-tam Logogryf. När man skall fram i denna vida världen, På mig man ofta då sig stödja fått; Men lika säkert blir jag offergärden, Om man på stället stampande har stått.
»Ja», sade Alie, som nu började blifva mer lik sig själf och falla in i sin vanliga, skämtsamma ton. »Det var det enda, som hjälpte. När jag riktigt hade grälat på henne en lång stund upphörde hon vanligtvis att gråta och jämra sig, och ibland lexade jag till och med upp henne så grundligt, att jag fick henne att skratta. Men talade jag vänligt till henne och sökte uppmuntra henne, då blef det bara sju gånger värre. Då blef hon riktigt ond på mig och sade, att jag talade mot mitt bättre vetande och att det vore bättre, om jag åtminstone ville erkänna att Rikard var sårad eller fången eller död eller ja, gu'vet, om hon inte ibland misstänkte araberna för att vara människoätare och servera Rikard som stek på middagsbordet. Jo, medge, tantis lilla, att du inte var riktigt säker på den saken. Fast det vågade hon förstås aldrig säga till mig, ty då visste hon att jag skulle skämt ut henne för hennes okunnighet.» »Tro inte på hennes dumma prat, käre Rikard!» sade fru Rode och slog henne på kinden Alie hade stigit upp och stod framför den gamla, lutad öfver henne, stödjande sig på gungstolens armstöd. »Ibland hittade hon på att hålla med mig och öfverdrifva min oro», fortfor hon, vänd till Rikard. »Då låtsade hon själf vara alldeles förtviflad, så att jag måste trösta henne.» »Och det var naturligtvis bara spel?» frågade Rikard, som blifvit helt vekt stämd vid skildringen af hur dessa båda lefvat blott i tanken på honom, medan han varit ute och uppsökt äfventyr och endast tänkt på att göra sitt eget lif så rikt och intressant som möjligt. »Du var själf aldrig det minsta orolig för hur det skulle gå mig, Alie?» Hon släppte gungstolen, vände sig om och såg honom in i ögonen. Han grep hennes händer och kysste dem, men hon drog dem fort tillbaka. »Skola vi inte gå ut en stund?» frågade han. »Här käns så kvaft och jag är inte van att sitta inne en hel eftermiddag. Mamma vill inte nej, det kunde jag tro, du har naturligtvis alldeles kommit ur vanan att promenera nu, när jag varit borta men, Ali? Har du varit ute i dag?» »Nej, men »