Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter att hafva noga öfvervägt så väl det af 1845 års Revisorer, sid. 17 i Revisionsberättelsen, framställda förslag, att i Riksgälds-Kontorets hufvudbok måtte uppläggas särskilda räkningar för de i hvarje § af gällande Reglemente bestämda anslag och tillgångar, som ock de af Fullmäktige, i deras utlåtande, sid. 59—63, häremot anförda betänkligheter och erinringar, få nu församlade Revisorer, för sin del, förklara, att de instämma uti berörde förslag, dock med de jemluiingar och iakttagelser vid detsammas verkställighet, som Professoren Bråkenhjelm och Grosshandlaren Berg, uti sitt Fullmäktiges utlåtande bifogade särskilda yttrande, sid. 71—72, uppgifvit och tillstyrkt. I öfverenstämmelse härmed, anse Revisorernesåledes, att hvarje anslag, som, enligt Reglementets föreskrift, ovilkorligen måste, efter skeende reqvisition, under årets lopp af Riksgälds-Kontoret utbetalas, äfvensom de vilkorligen beviljade anslagssummor, hvilka, jemlikt från Kgl. Maj:t ankomna nådiga Bref, skola under året, i stadgad ordning, hällas vederbörande tillhanda, höra i särskilda conti uti Riksgälds-Kontorets hufvudbok för samma år uppdebiteras; och att följaktligen hvarje verkställd utbetalning bör å sitt behöriga conto alföras, samt det återstående beloppet, såsom Riksgälds-Kontorets skuld vid årets slut, utbalanseras; hvarförutan, till upplysning om hvad i afräkning å hvart och ett anslag förut blifvit utgifvet, det ursprungliga beloppet af samma anslag, jemte deraf före årets början skedda utbetalningar, böra inom linien å det för anslaget öppnade särskilda conto antecknas.
Uland de arliklar, sorn blifvit upptagne uli Bevilln.Utsk:s vid betänk. N:o 12 fogade förslag till förändring uti 1841 års tulltaxa, företogs nu: Socker; Moscovad-, eller brunt och gult, ordinärt Terresoch Tetes-, samt hvit t pudersocker; Krossadt Lump-, HavannaTerres samt undra till sockerhalten lika slag. Efter någon discussron, hvarunder af de ledamöter, som ieke godkände []lsk:s förslag, yrkades dels en utförselstull af 3 sk. 6 r:st. å Mascovad-soeker, dels oek (i sk. tull å krossadt Lump-socker m. II. dylika slag per 8f, beslöt R. o. Ad., uppå derom af II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställde propos:r, att, med bibehållande af nu stadgade tullvärden, bestämma införselstullen å Mascovadeller brunt oell gult, ordinärt Terresoch Telessamt hvitt Pudersocker, på sätt Utsk. föreslagit, lill 3 sk., och å krossadt Lump-, HavannaTerressamt andra till socker balten lika slag lill 6 sk. per U. Sten; qvarnRhens/ta och Engelska; Strumpstickor; Stål: gjut-, garf-, andra slag; Stålarbeten, ej specificerade; Sågblad; Söljor. Lades lill hamllingarne, såsom utgörande sådane arliklar, hvarom beslut dels vid pröfningen af förslå punkten af betänk., dels i sammanhang med åtskilliga smidesartiklar, redan blifvit af R. o. Ad. fattade. The. Ulsk:s förslag bifölls. Tjära. Lades till handlingarne. Tobak.- Blad, Mar ylands, andra slag; Stjelkar.
Majit. funnit särskildt anslag böra beviljas, så har det visserligen förekommit Utskottet som lämpligast varit, om åtminstone några af dessa arbeten upptagits och beräknats såsom tillhörande sjelfva byggnaden samt följaktligen utgifterna derför äfven påförts det egentliga byggnadsanslaget; men då sådant ej skett; då andra af de arbeten, som nu blifvit ifrågaställda deremot påtagligen äro af beskaffenhet att de hvarken kunna eller böra dit hänföras och då vid den hållna besigtningen å byggnaden blifvit ådagalagdt och sedermera af vederbörande vitsordadt, att samtliga dessa arbeten, hvilka finnas fullständigt uppgifna i ett detaljeradt, handiingarne vidfogadt och af Utskottet granskadt kostnadsförslag, äro oundvikliga saint att en del af dem måste verkställas innan det ännu återstående arbetet med byggnadens aptering för dess ändamål, dekorering o. s. v. kan företagas, finner Utskottet Rikets Ständer svårligen kunna undandraga sig att anslå härtill erforderliga medel. Enär likväl nyssnämnda af Öfver-intendents-embetet uppgjorda kostnadsförslag upptager utgiften för dessa byggnadsarbeten till 45,465 R.dr, men härifrån bör afdraga» det belopp å 6,950 R:dr, utgörande kostnaden för 2:ne spiraltrappor och terrasstrapporna vid östra porten, som, enligt hvad nyss blifvit erinradt, bör utaf de till byggnadschefens disposition ställda byggnädsmedel utbetalas, kommer följaktligen anslaget för ifrågavarande arbeten, om det beviljas, att utgå med endast 88,515 R:dr. Emot de i den nådiga Propositionen upptagne utgiftsposter för underhåll och till aflöningar, för mattor, m. m., har Utskottet icke haft något att erinra; men hvad särskildt beträffar det framställda förslaget om anbringande IIih. lill R. St.
Men då den arbetande classen ej med rättvisa kan förhindras att ingå äktenskap, vet jag ej hvarföre man ej snarare skulle vilja yppa tillfälle för densamma till välstånd, än såsom hittills öfverlemna den åt sitt öde; och om äfven det fall, att Staten vid utomordentliga tillfällen, såsom vid infallande missvexter, kunde behöfva träda emellan, skulle inträffa, synes mig bättre, att Staten på allmänna arbetsföretag använder de flera hundratusen riksdaler, hvilka 11 u årligen åtgå för underhållandet af de flera än tretusen (för närvar, omkring 3280) män och sjuhundra (700) qvinnor, hvilka endast äro fångar af brist på s. k. laga försvar — jag ryser vid att uttala detta ord, foster af vanvett och omensklighet, alstradt uti en ond demons hjerna, utgånget för att förderfva menskligheten — och de många brottslingar dessutom, hvilka aldrig burit delta namn, om ej nöden och brist på arbete tvungit dem att söka brottslingens bostad, för att skydda sig mot hungerns död. Hvad jag yttrat örn laga försvar vare sagdt om det, såsom det nu förstås och tillämpas. — Carl IX utgaf första lagen mot försvarslösa — men för att försvara Liffland, sedan han lidit nederlaget vid Kerekholm; men vi hafva ett svårare Kerekholm, som botar oss, nemi. följderna af en oriinlig och kränkande lagstiftning. Vi hafva öfver tre regementen försvarslösa på fästningarna, måhända ej bättre använda till vårt försvar. Icke ansvarslöst borde lagar få stiftas, som tillfoga Riket så stora förluster och nationen så myckel ondt. Jag skulle önskat, att den, som skrifvit våra sista författningar angtde laga försvar, hade för LagUtsk. kunnat redovisa för de principer han följt.
'Af enahanda anledning torde i stället för stadgandet i 25:te, nu blifvande 20:de §, att, om godsägare anser en vara, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, icke kunna draga den i taxan utsatta tull, densamma bör, efter det förskämningen blifvit styrkt och varan på auktion försålts, bestämmas för alla de varor, å hvilka tullvärde i tulltaxan är utsatt, efter auktionspriset, jern - § 27, nu 22. § *»• 70 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. fördt med samma värde, kunna föreskrifvas, alt i omförmälta händelse godsägaren må äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af magistratsperson med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män verkställas i närvaro af vederbörande tullkammareföreståndare, som äger att, under tjenstemannaansvarighet för bevakande af kronans rätt, besigtningsåtgärden kontrollera; att, om dervid godset befinnes hafva under transporten undergått förskämning, besigtningsmännen skola ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick; att, derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, tullkammareföreståndaren bör anteckna sitt godkännande å besigtningsinstrumentet, som ej edsvurne förrättningsmän skola vara pligtige att, der så äskas, med ed fästa; att tullkammaren sedermera bör, efter föregången kungörelse, låta på öppen auktion i behörig ordning försälja hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande att godset, såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt, försäljes, införselstullen för det som enligt taxan förtullas efter värde, beräknas, såsom hittills, efter faststäld tullprocent å auktionspriset, men för annat gods emot tulltaxebostämmelsen minskas i samma mån som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; och torde lydelsen af paragrafens första moment böra i öfverensstämmelse härmed ändras.
"eller häfver han något slut fattat, som elen saken rörer," synes den, som gjort sig reda för egentliga grunden till, och afsigten med de af lagen antydda jäfsförhållanden emot domare, ej med fog kunna bestrida, att de Riksrättens ledamöter, som deltagit uti R. o. Ad:s beslut i afseende på tillämpning af Reg.F:ns förutnämnda 107 §, derigenom blifvit jäfvige att uti Riksrätten handlägga de dit hänskjutna ärenden, af hvilka flera äga ett oskiljaktigt samband med dem , som legat till grund för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut. Om t. ex. någre af Riksrättens ledamöter skulle såsom ledamöter af detta Stånd hafva beslutat, alt, jemlikt 107 §:n Reg.Ftn, till entledigande i underd. anmäla de af Statsrådets medlemmar, som biträdt beslutet om förändring af 18iS års förordning ang:de Mosaiske trosbekännares rättigheter och skyldigheter; skulle väl samme ledamöter då kunna anses ojäfvige att uti Riksrätten handlägga det dit hänskjutna åtal emot åtskilliga af Statsrådets medlemmar för beslutet om samma förordnings utfärdande? Om någon skulle invända, att Statsrådets ledamöter troligtvis ej brytt sig om att framställa en sådan jäfsanmärkn.; så får jag endast fästa hans uppmärksamhet derpå , dels att i3 cap. 1 §:n Rätteg.-b:n ålägger domaren att sjelfmant träda ifrån rätten, då han vet jäf med sig, dels att Just.ombudsmannen är actor inför Riksrätten, samt att hans skyldighet i första rummet är att tillse det domstolens ledamöter äro competente samt ojäfvige att handlägga och afdömma målen. Frih. Boye, Ludv.: Ang:de den siste talarens reservation har jag icke något att yttra,— den må gerna gå; men då Hr Stråle icke är närvar., är jag skyldig att inför R. o. Ad. upplysa ett missförstånd. Hr Stråles kunskaper, bans rättskaffenhet, sätta honom, jag åberopar allmänna omdömet, högt öfver alla småaktiga anmärkningar. Ett missförstånd eller en otydlighet af Hr Cederschjöld eller mig var orsaken till bans yttrande.
Uti unberbånig ffrifmelfe ben 17 af innemaranbe manab, halme 2Ui fmS Songl. 2flai:t anhållit, att kongl". ffUafit i falber tåcfteS anbefalla me? berboranbe tillfe, ej minbre att 33attfenS forbran för bet år 1826 Ipftabe ©pannmålS?crebttm, @n billion 9vifSbaler, måtte, ju fort* beile hellre, blifma inbetalb, på fåbant fått, att f. b. Slllmånna (3JlagajinS?inråttningenS utrebning forff/uter, h^^b f°m brifla, feban €vebitiP?fonbenS contahta BeljfFiflnmg Ija^tid antt>anb / an a froen Att, fa roal droab forn Farn efter? f!å af f. b. Sldraånna l3)?agaidnS*fonbenS utrebningS eontanta behållning, feban förenåmnbe förfFott afsatt, forn (jroab febermera, genom benna utrebning, Fan infipfa, ademnaS tid 3viFSgålbS*£ontoiret, tid ett fammanråFnabt Belopp af ©t didion SiiFSbaler 33anco; men att, droab Derefter ytterligare Fan inga, roarber tid 33anFen leoererabt, i afbetalning <S befi forbrfngar (joS f. bi SlElraånna ^agajinS^inråttmngen. $. »7. ©åfom en ibfanb 2Båre angelågnade omforger, ^afroe SCÖ.i beträffa* att, genom anroifanbet af en lämplig tilléfning i ben nuroaranbe UH*2Difcont* fonben, fatta £ongl. 9ftai:t i tillfälle att, mebel)!
Det är naturligt att de, som gillade Banko-Utsk:ts motivering vid den sednast föredragna punkten, äfven nu böra vara af den åsigt, att Utsk:ts ordalag vid denna punkt äro de lämpligaste; men jag anser i öfverensstämmelse med de åsigter, som här blifvit af (lera talare uttryckta, att det är både nyttigt och nödvändigt att göra ett sådant tillägg, som blifvit föreslaget, på det att banko-fullmägtige häri måtte ega ett stöd vid sådana transaktioner, der det kommer i fråga att utlemna silfverplantsar. Om fullmägtige icke hafva ett sådant stöd från R. St:rs sida, kan man lätt tänka huruledes påtryckningar skola göras för att få priset på plantsar bestämdt så lågt som möjligt, och om sådant icke skulle lyckas, komme nog fullmägtige att blifva föremål för skarpa anmärkningar. Jag tror att i första rummet bör bankens fördel afses, och endast i andra rummet sättas, huruvida det kan vara silfver-exportörens fördel att få silfverplantsens pris bestämdt så lågt som möjligt. Jag anhåller derföre om bifall till Hr Åkermans förslag. Den 4 Mars f. m. 31 Sedan öfverläggningen ansetts härmed fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad och dels af Hr Åkerman, med hvilken flera ledamöter sig förenat, att R. o. Ad. skulle bifalla samma hemställan med det tillägg, att efter orden »som fullmägtige med» infördes orden »afseende å bankens fördel och», så att beslutet finge följande lydelse: »att åt banko-fullmägtige må öfverlemnas att kunna, i stället för Svenskt silfvermynt, från banken utgifva silfveroch guldplantsar mot det pris, som fullmägtige, med afseende å bankens fördel och ledning af priset å silfver och guld på utrikes orter, bestämma.» Härefter framställde Hr Gr. o.
Då erfarenheten numera visat, att K. förordn. d. 9 Maj 1835, ang:dc försäljning af lösegendom, långt ifrån att motsvara sitt ändamål, tvertom haft en alldeles motsatt verkan, i thy att 40 Den 31 Juli. samma författning’ i hög grad bidragit till störandet af credilen och förtroendet enskilda emellan, genom den mängd af bedrägerier, som i följd af svekfulla köp uppkommit samt allt nver och mer tagit öfverhanden, sedan bysättningstvång^, till följd af K. förordn. d. 10 Juni 1841, till större delen upphört, då så väl i städerna som på landet skuldsatte personer, hvilka, med föranledande af det nästan helt och hållet afskaffade bvsättniugstvånget, icke äfventyrat något dervid att, genom en skenbar afhandling, till annan person öfverlåta sin egendom, hafva, till gäckande af deras fordringsägares rättmätiga anspråk, försålt sin lösegendom utan att någon valuta derföre verkeligen blifvit erlagd; får jag vördsamligen väcka fråga om upphäfvande af ofvauberörde K. förordn., hvilken, mig vetterligen, mera än någon annan författning haft ett skadligt och förderfligt inflytande. Riktigheten af hvad utaf mig i detta hänseende blifvit uppgifvet, förmodar jag icke kan bestridas af någon, som är med ställningen i landet bekant; hvadan jag, till undvikande af den vidlyftighet, som framdragandet af en mängd exempel uti förevarande ämne kunde medföra, vill inskränka mig dertill att omnämna, det nyligen vid ett Ting inom en domsaga i Småland, enligt domhafvandens till mig lemnade uppgift, icke mindre än 105 lösöreförsäljnings-afhandlingar blifvit till intagande uti domboken föreviste.
5 Sedan de erforderliga uppgifterna till Ecklesiastik-departementet inkommit, samt derstädes blifvit granskade oell sammanförde, bar, på sätt bifogade protokoll öfver Ecklesiastik-ärendcr närmare upplyser, sig visat, dels att de egentliga biskopslönerna icke lemna tillgång till Biskoparnes aflönande på ett mot deras värdighet och vigten af deras åligganden svarande sätt, utan att ett prasbendepastorat blir hvarje Biskop anslaget, hvartill Kongl. Majk äfven funnit giltiga skäl i öfrigt anförda; dels ock att de inkomna uppgifterna väl utvisa Biskoparnes nuvarande inkomster, men icke kunnat lemna någon visshet om det belopp, som, i mån af afgång, blir för en reglering af Biskoparnes löner att tillgå, hvarföre icke heller en sådan nu kan uppgöras till alla sina delar så bestämd som Rikets Ständer synas hafva åsyftat. Då emellertid genom den skedda utredningen är ådagalagt, att Biskoparnes nuvarande löneförmåner, genom deras jemnare fördelning samt ett ändamålsenligare användande af dithörande hemman och lägenheter, åro tillräcklige att förse samtlige Biskopar med skäliga löner, äfven om något mer än halfva antalet af dem nu anslagna prsebendepastorat frångå deras inkomster och blifva med egne pastorer försedda, samt att framdeles ett, om också ej särdeles betydligt, öfverskott derå sannolikt skall uppstå, har Kongl. Majk i ofvanomförmälda omständigheter ej funnit hinder att redan vid innevarande riksdag beslut må kunna fattas i afseende på en reglering af Biskoparnes löner, att, så snart och i den mån lagligen sko kan, bringas till verkställighet. På grund häraf samt med stöd i öfrigt af de skäl, som i bilagde protokoll öfver Ecklesiastik-ärender äro anförde, vill Kongl. Majk härmed föreslå Rikets Ständer antagandet af följande En fullständig reglering af Biskoparnes löner bör, i mån af nuvarande inneliafvarcs afgång eller så snart sådant utan förnärmande af deras rätt ske kan och omständigheterna i öfrigt medgifva, verkställas.
Hon stannade och viftade med näsduken, som hade hon haft någon lönlig förhoppning om, att en människa skulle resa sig från båtens botten och besvara hennes hälsning; Gerda, som satt och rodde, med ryggen vänd emot henne, kunde icke se den. Maria kände en underlig beklämning; hjärtslagen blefvo häftigare och häftigare. Hon skulle velat ropa, men det var som om ropet skulle ha fastnat i strupen utan att nå fram. Hon kunde endast vifta med näsduken, mekaniskt, upp och ned; men oron inom henne blef starkare och starkare och till sist bredde den sig ut öfver själen som en tryckande ångest — hon visste icke för hvad. Hvem vet hvaraf dessa själslifvets oförklarliga skiftningar komma. Som de fasta kropparnes molekyler krympa samman och vidga sig vid luftens temperaturförändringar, så krymper ock själen samman, eller vidgar sig, påverkad af orsaker, dem vi icke känna; och som dimmor stiga öfver ängen, när sommardagens hetta förbytes i nattens svalka, så stiga underliga stämningar upp från det omedvetnas djup, när skymning faller öfver själen; och vi gripas af en orimlig, oförklarlig ångest, lik den, vi kände som barn, när vi med skygga, hastiga steg passerade en kyrkogård vid nattens inbrott. — Kanske vandrar också vår omedvetna förnimmelse i sådana ögonblick öfver minnets kyrkogård, där alla vårt lifs sorger och förhoppningar ligga begrafna, och den ångest, som griper oss, har kanske ock sin grund i fruktan för det stora obekanta, det, som ligger på andra sidan nuet. Det stora obekanta är ju icke blott döden, utan också lifvet; och lifvet såväl som döden kan fylla oss med hemska aningar. Det är som om en stor kall hand lade sig öfver själen; icke dödens — lifvets hand. Många år efteråt erinrade Maria sig ännu den kyla, som i detta ögonblick genomträngde hennes själ, lik en aning om, att hennes lifs öde nu skulle afgöras. När Gerda vände sig om för att se efter kursen, varseblef hon Maria på bryggan; hon reste sig upp i båten och förde sin hand till munnen som en ropare: »Jag kommer för att enlevera Mia?» Maria svarade icke; men hon stod kvar i solskenet, viftande och nickande.
Då dessutom omförmälde inskränkning af qvinnans frihet verkade missgynnande på hennes ställning inom familjen, icke sällan gjorde henne till en träl för snikna och hårda anförvandter och förmyndare samt qväfde känslan af hennes eget värde, ansåge motionären, det borde, på sätt jemväl skett i förslaget till ny civillag, viss ålder bestämmas, då ogift qvinna må ega att sjelf vårda sina angelägenheter; och med förutsättning, att fyllda 25 år vore lämpligaste tidpunkten för rättighetens inträdande, har motionären, under tillkännagifvande af sitt syftemål att 14 niyndighetsförhållandena lör så väl man som qvinna Uih. filt 'It. St. I Afd. 4 Uiift. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o to. på elt till Statens, familjens och den enskildes gemensamma fördel rättvist sätt bestämda, men med öfverlemnande likväl åt Lag-Utskottet att föreslå den inskränkning, som kan anses af nöden i enkas nu egande rätt att, ehvad ålder hon innehar, vara myndig, framställt följande förslag till förändrad lydelse af 19 Cap. Ärfda Balken: 1 §. Man vare myndig, då han fyllt 21 år: är han gift, innan han denna ålder uppnått; vare ock då myndig. 2 §. Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt 25 år. Enka vare myndig, ändå alt hon den åldern icke uppnått. Om hustru, som från mannen lagligen skiljd hlifvil, och icke uppnått 25 år, skall gods sitt sjelf vårda; det må af Domarens pröfning bero. 3 §. Kan den, som omyndig är, genom eget arbete sig något förvärfva, råde deröfver sjelf, då han eller hon femton år gammal är. 4 §. Den vanvettig är, stånde alltid under förmynderskap. 5 §. Menar fader, eller, der han död är, moder, eller der föräldrarne döde äro, närmaste fränder eller förmyndare, att omyndig ej kan, innan han eller hon här stadgad myndighetsålder uppnår, vinna nog mognad i förstånd alt sig och sin egendom sjelf råda och förestå, ege att hos Rätten det anmäla.
Ännu finnas hos oss qvar så många fördomar, så mycken råhet, oaktadt statskyrkans evangelisk-lutherska presterskap i vårt land uti århundraden utgjort ett särkildt, icke blott läroutan älven politiskt stånd, att man skulle kunna förvåna sig deröfver, om man icke visste, alt det till följd af förhållandena icke kan vara eller kunnat blifva annorlunda. Förgäfves tor de ock del öfverhandtagande religiösa svärmeriet kunna på annat och lämpligare sått stäfjas än genom spridande af en bättre och fullkomligare folkupplysning. Folkskolan har derföre till sin förnämsta uppgift alt härutinnan föregå med exem pel. Detta är likväl omöjligt förr, än sådana läroämnen meddelas, sorn, att jag så må uttrycka mig, neutralisera den olyckliga, ensidiga rigtning, folkundervisningen hos oss bekommit, Dertill räknar jag i främsta rummen naturlära och insigt i medborgerliga ämnen. Så pass mycken kunskap bör väl hvarje medlem i Staten besitta, att han känner till de enklaste naturlagarne och elementerne i statsläran. Bih. till R. St. Fröt. Användes på dessa ämnen blott hälften af den lid, sorn nu olfras på katekesläsningen, skulle deraf uppstå en oberäknelig vinst. Jag tror ock, att t. ex. eli kort och lättfattligt sammandrag af våra grundlagars förnämsta hufvudpunkter skulle för flertalet af folkskolans lärjungar vara ett vida angenämare och tacksammare studium, än långkatekesen. Är det en sanning att man aldrig för bittida lärer sig att lefva och verka i del land man tillhör, så måste det väl numera få anses såsom ett hufvudvilkor för all slags uppfostran, alt man åtminstone känner till de politiska grunddragen hos det folk, hvaraf man är en medlem. — Härtill kommer, att den religiösa undervisningen bör ställas på en helt annan fot, än den närvarande. Den bör i första rummet tala till själ och hjerta, vara ett föremål för djupare eftertanke icke blott för ett virluosmessigt uppdrifvet minne. —•
Vår lycka och sällhet stå i vida fältet. Jag är djupt, outsägligt bedröfvad, och kommer för att söka tröst och råd.” ”Nå, hvad har då händt, mitt barn? Låt höra hvad det är.” Rosa berättade för honom allt, sin första bestämda känsla, som bjöd henne afslå Garbens ädla anbud, och de qval och stridigheter, tusende gånger värre än de första, i hvilka hon råkat genom sin fars oväntade, höga ädelmod, jemte moderns spådom, att detta slag blefve hans död. – ”O, min Gud! min Gud!” snyftade Rosa, ”hvarifrån skall jag då taga tröst? Icke ens vid Mannerstedts älskande hjerta skulle jag finna den! Lugn och frid vore för alltid förspillda; ty minnet af min fars bortgång, såsom en följd af min oädla sjelfviskhet, skulle ständigt, ja oupphörligt, sofvande och vakande, stå vakt vid min sida, och förderfva eller undanrycka hvarje glädje, som blomstrade i min väg. Jag kunde icke mera njuta den; ty på mitt hjerta hvilade en skuld.” ”Lugna dig, i Himlens namn, mitt kära barn!” sade professorn, och strök smekande den upprörda och uppskrämda flickans blossande kinder. Låt icke luftbilder så handlöst kasta dig omkring, utan låt ditt förnuft också hafva ett ord med i laget, och hör hvad jag, din gamle, erfarne vän, säger dig. Se så, bort med tårarne först! Jag kan just undra hvad Mannerstedt skulle säga, om han såg dig i denna stund, stridande mellan den pligt, som bjuder försakelse, och den, som bjuder dig att icke försaka din och hans framtida lycka, er kärlek, som väl icke lärer vara af det vanliga slaget, efter den kan åstadkomma en sådan revolution i min annars så lugna och förnuftiga Rosas hjerta och känslor.” ”Ja, hvad skulle han säga?” inföll Rosa, och en glädjestråle glimmade genom tårarne, vid blotta namnet af den, som var henne öfver allt på jorden dyrbar. ”Hvad skulle han säga, bäste farbror? – Ett ljust, innerligt uttryck spred sig öfver hvarje hennes drag.