Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hof-bageri egendomen vid Regeringsgatan här i Hufvudstaden; och N:o 332, i anledning af väckt fråga om anvisandet af en kapital-ersättning till utsockne frälsehemmans-egarne i Halland för dem ålagd roterings-skvldighet. S. D. Föredrogs och bifölls Bankooch Lag-Utskottens i gårdagens plenum på bordet lagda Utlåtande N:o 2, i anledning af återremiss i viss del af Utskottens Betänkande N:o 1, angående Lagstiftningen för Privat-banker. S. D. Vid föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens i gårdagens plenum på bordet lagda Betänkande N:o 27, i anledning af väckte motioner om ändring i de angående fattigvården samt rörande försvarslöse och kringvandrande personer gällande bestämmelser, fann Ridderskapet och Adeln den del af 12:te punkten, hvaruti Utskotten, med tillstyrkande till en förklaring, att rösträtten vid sockenstämma skall beräknas efter hemmans förmedlade mantal, utom i i de fall annan beräkningsgrund finnes särskildt stadgad, anmält att särskildt Utlåtande derom kommer att afgifvas, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne, samt blef förevarande Betänkande i Öfrigt bifallet, med undantag af Utskottens uti 2:dra momentet af 4:de punkten förekommande yttrande, hvilket ogillades, och hvaremot Ridderskapet och Adeln beslöt att kyrkoherde, ehuru han icke är Ordförande i Socknenämnd likväl må kunna väljas tili Ordförande i Fattigvårdsstyrelse. 528 Prot.-Utdrag den 21 Augusti 1851, S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda Utlåtanden och Betänkande: N:o 28, i anledning af -väckt motion om ändring af 32 § 24 kap. Kyrkolagen; N:o 29, i anledning af väckte motioner om ändring i sättet för kungörelsers uppläsande i kyrkorna; och N:o 30, i anledning af väckt motion om införande af tjenstehjonsböcker. Från Högv. Preste-Ståndet.
Dan, utan äfven bestrida alla öfrige ett DiscontVerk till* hörande göromål, har Utskottet funnit nödvändigt, att tilt hvart och ett Contoir anslås en tgfter dess afsedda behof lämpad viss summa, såsom ett oundvikeligt vilkor, så för möjligheten att hela DiscontAnslaget må kunna förde* las och spridas till alla delar af Riket, och ingen ort af en annans lättare tillgång på, eller Större begär efter Lån|, i dess rättighet förfördelas, som ock, att vinna ordning i Discontxörelsen i allmänhet, under det hufvud-afsig * ten med utgreningen deraf, vöre vunnen9- nemligen en säkrare kännedom hos Discontförvaltningen af Lånsökandes och Löftesman* vederhäftighet.- och att Xnneyåoaroe iden d® BeneaUtskottets Btiänkandtn. 1*3 af Landet, der DiscontLånen arn mest behoflige och kunna förmånligast begagnas, mitta på närmare håll, med mindre kostnad och tid*- utdrägt af dem komma i åtnjutande. Beträffande åter omfattningen och viddén af det för hvart och ett LäneContoir föreslagne Distrikt i har Utskottets tillstyrkande i denna del grundat »ig på öfvertygelsen, att den i fråga* komne förändringen i
Då, enligt hvad Utskottet inhemlat, sådana insamlingar som de ifrågavarande mångenstädes i riket kommit ur bruk, men på andra ställen deremot ansetts icke kunna uraktlåtas, så länge stadganden derom finnas i författningar, som ej blifvit upphäfda, samt det behof, som, enligt hvad ofvan anförda Kongl. Bref utvisa, framkallat föreskrifter i berörda hänseende, numera icke förefinnes, sedan lasarettens bestånd blifvit oberoende af dessa frivilliga sammanskott, de der icke uppgå till betydligare belopp, finner Utskottet sig böra tillstyrka bifall till motionen sålunda, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan, alt Rikets Ständer anse de föreskrifter, hvilka äldre författningar innehålla om insamling vid bröllop och barndop af frivilliga gåfvor, icke vidare böra bibehållas, anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes genom nådig kungörelse upphäfva ifrågavarande föreskrifter. Stockholm den 13 Februari 1866. Reservationer: af Friherre Cederström, Rudolf-. „Då, under öfverläggningen om detta, såsom det kan synas, mindre vigtiga ärende, inom Ekonomi-Utskottet blifvit upplyst, att ifrågavarande sed fortfarande eger rum i en stor del af riket under fullkomlig beredvillighet till lemnande af frivilliga bidrag till de välgörande ändamålen, hvilka bidrag såmedelst uppgått till icke obetydliga belopp, sammanlagdt, för åtskilliga lasarett, och dessa ofelbart äro öfverallt i behof af utvidgning och fullständigande; — då vidare jag icke kan godkänna den åsigt, att sådan välgörenhet emot sjuka eller nödlidande medmenniskor vore »högst opassande, vid högtidliga religiösa förrättningar, men jag tvärtom tror gifmildheten med skäl kunna påräknas vid tillfällen, då det kristliga brödrabandets kraft bör vara lifvadt genom sådana på en gång allvarliga och hugnande familjhögtider; — då slutligen det beror på hvarje närvarandes egen fria vilja att något gifva, eller icke, och ingen alltså kan blifva utöfver sin tillgång betungad, — önskar jag icke bidraga till upphäfvande af gällande föreskrifter i detta hänseende.
M. hemställt om anslag till en fyr på Sandhammaren, hvilken fråga varit behandlad af StatsUtsk:t ensamt. På samma gång hafva vi här diverse fyranläggningsanslag, hvilka utgjort föremål för Sammaus. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts handläggning. Men, som saken är, måste man ock taga den, och detta är nu ett förhållande, som f. n. icke låter sig hjelpas. I afs:de å den nu föredragna punkten, instämmer jag helt och hållet med de talare, hvilka yrkat återremiss deraf. Från långliga tider tillbaka har klagan försports att bristen på fyrar vid våra kuster varit ett stort hinder för vår handel och segelfart samt bidragit till mångfaldiga olyckor och alltför många menniskolifs spillande. Jag kan icke undgå att finna, det man haft allt skäl för denna klagan. — Vid sisth Riksdag försökte R. St:r att afhjelpa denna brist. Då blef ock, som redan en föreg:de talare omnämnt, flere fyrar beslutade. Deras antal är likväl ännu ej på långt när tillräckligt. Då vi erinra oss, huru långsträckta våra kuster äro, kunna vi nemi. ej finna annat än att vi måste hafva ett stort behof af sådana anläggningar. Jemlikt K. M:s och LotsDirektörens yttrande i ämnet, är fyranläggningen vid Sydostbrotten bland de anläggningar af denna art, som uti ordningen härnäst förekomma, ansedd vara af största vigt för sjöfarten; men såsom skäl, hvarföre icke anslag derföre blifvit hegardt, upgifves, att K. M. icke ansett sig böra f. n. framkomma S34 Den 18 Februari f. m. med några ytterligare förslag att för dessa behof taga Rikets tillgångar i anspråk. Likväl tror jag att få anslag iiro af så stor vigt, som anslag för fyrar, å lämpliga ställen anlagda. Min åsigt är fördenskull att, om 100,000 rdr komma att vid denna Riksdag för dessa inrättningar anslås utöfver hvad af K. M. derför blifvit hegardt, så skulle dessa medel vara särdeles väl använda.
Nej, det är ganska sannt; – gubben är alltid samma despotiska tvärvigg, som förr, men de unga förstå mästerligt konsten att hålla honom i tygeln, så att han inte vågar annat, än rätta sin vilja efter deras. Fru Arnman. Men ser inte bror, att flickan i alla fall är hans dotter, och således beroende af honom. Det gör mig sannerligen ondt om henne stackare, ty jag tycker, uppriktigt sagt, att hon är ett raskt, dugligt och oförderfvadt barn; – men bror skall veta, att lika mycken högaktning jag har för de unga, lika mycket hatar och afskyr jag gubben, och kan således aldrig ge mitt samtycke till en förbindelse emellan min son och hans dotter. Askenberg (seende genom fönstret). Jag ser Arve är hemkommen och skyndar hitåt. Han skall troligen snart komma att tala med fru syster, om saken; jag ber derföre, både för hans, min, och fru systers egen skull, – att fru syster söker bryta dessa sina grundsatser, hvilka jag väl måste vörda, men som jag ändå önskar se besegrade. ANDRA SCEN. De förre, ARVID. Arvid. God morgon min mor! god morgon farbror Pehr Nu är jag åter hos er! Fru Arnman. Välkommen barn Välkommen Huru har det gått för dig i dag Arvid. Ypperligt min mor! Återigen ett beslag; – ganska indrägtigt ska J veta Farbror Pehr känner väl den der stolta och penningdryga Köpmannen Pundström, som alltid gjort sig ett nöje af att preja och pina våra stackars fiskare? Nu har lyckan gynnat mig, att ge Herr Patron en liten minnesbeta, som jag vill tro, skall qväsa krämarehögmodet något, både hos honom och hans sidendraperade fru. Ett beslag, mina vänner, på åtta tusen riksdaler! Askenberg (skakande hans hand). Jag gratulerar dig, min raske gosse lyckan synes i sanning gynna dig må den alltid bli dig bevågen jag önskar inte något högre. Arvid. Tack, min hederlige farbror Pehr! tack! – Jag vet, att min lycka, ligger er, likså väl som min mor, om hjertat. Fru Arnman. Min Gud och Skapare, Arve! är det möjligt att Pundströms nu äntligen fått en sådan knäck?
Att tillägga Kronan för dess Parker, Djurgårdar, Allmänningar, samt menigheter för deras Landsoch Härads-allmänningar m. m., rättighet att af angränsande jordegare fordra hägnadsbiträde, vore visserligen, i synnerhet om skyldigheterne blefve enahanda å ömse sidor, fullkomligt lika rältsenligt, som att åt enskilde personer, hvilkas egor tillgränsa hvarannan, öfverlemna en sådan rättighet, men så vida Kronan och meuigheterne skul - Lflgtamt Allm. Bej c, och Oecon-Vtsfotteus Vildt mide N;o 41 • 7 le kunna sältas i tillfälle alt begagna denna förmon, vöre oundvikligen nödigt, alL en annan delningsgruud än hemmantalet bestämdes, ty berörde skogar och lagenheter äro icke till mantal satte, och hemmantals-åsättande efter vanliga skattläggriings-melhoder lärer svårligen kunna verkställas, åtminstone icke ulan öfverdrifna kostnader, föga motsvarande förmenen af stängselbiträde; vid hvilket förhållande Utskotten ansett denna fråga böra belt och hållet bero af den nya delningsgrundenS antagande eller förkastande, hvarom en i allmänhet gjord erinran i Betänkandet förekommer. Hvad åter angår frågan, huruvida innehafvare af utjordar och urfjällar borde tilläggas vitsord att stänga, hafva Utskotten trott samma skäl, som för deras uteslutande från den allmänt medgifna rättighéten, vid utfärdande af 1802 års Stängsel-Förordning, gjort sig gällande, nemligen den osäkra grund, hvarefter deltagnings-skyldigheten i hägnad för utjord och urfjäll, för närvarande och så länge hemmantalet fortfar att vara allmän delningsgrund, bestämmes, samt omsorgen att skydda delegare i en by förfölja derne af en utom densamma boende jordegares godtycke, jemväl hädanefter böra verka till bibehållande af ifrågavarande inskränkning, hvilken, efter Utskottens omdöme, icke med fördel kan upphäfvas, så vida icke delningsgrunden i och med detsamma forändras.
Sände han Joram sin son till David, till att helsa honom vänliga, och välsigna honom, att han hade stridt med HadadEser, och slagit honom; ty Thoi hade örlig med HadadEser, och han hade med sig silfver, och gyldene, och koppartyg; Hvilka Konung David ock helgade Herranom, samt med det silfver och guld, som han helgade af allom Hedningom, dem han under sig tvingade, Af Syria, af Moab, af Ammons barn, af de Philisteer, af Amalek, af HadadEsers rof, Rehobs sons, Konungens i Zoba. Och gjorde David sig ett namn, då han igenkom och slog de Syrer i saltdalenom, adertontusend. Och han lade folk i hela Edomea; och hela Edom var David undergifven; ty Herren halp David, ehvart han drog. Alltså vardt David Konung öfver hela Israel; och han skaffade rätt och rättviso allo folkena. Joab, ZeruJa son, var öfver hären; men Josaphat, Ahiluds son, var canceller. Zadok, Ahitobs son, och Ahimelech, AbJathars son, voro Prester; Seraja var skrifvare; Benaja, Jojada son, var öfver Crethi och Plethi; och Davids söner voro Prester. Och David sade: Månn ock någor vara qvar af Sauls hus, att jag måtte göra barmhertighet med honom, för Jonathans skull? Så var en tjenare af Sauls hus, benämnd Ziba, den kallade de till David; och Konungen sade till honom: Äst du Ziba? Han sade: Ja, din tjenare. Konungen sade: Är ännu någor till af Sauls hus, att jag måtte göra barmhertighet med honom? Ziba sade till Konungen: Det är ännu en till, Jonathans son, ofärdig i fötterna. Konungen sade till honom: Hvar är han? Ziba sade till Konungen: Si, han är i Lodebar, i Machirs hus, Ammiels sons.
Beträffande de under rubriken: oliqviderade äldre lån, upptagna dels 2,691 R:dr 6 sk. på ÖfversteLöjtnanten Rappes konkursmassa och dels 3,674 R:dr 15 sk. 9 rst., såsom lån till fartygs-byggnader, allt härrörande från f. d. StrömrensningsKommittéens förvaltning, så beror dessa summors afskrifning allenast på de åtal, som Kongl. Kammar-Rättens Advokat-Fiskal, i följd af från f. d. Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning gjorda anmälanden, anställt emot f. d. Strömrensnings-Kommitteens Ledamöter, i och för åtgärder i afseende på utlemnandet oell bevakningen af ifrågavarande poster; ty Öfverste-Löjtnanten Rappe är död och dess konkursmassa annars längesedan utredd, och af de personer, nemligen Nellzon, Miitzell, Åkerberg, Strandberg, Sedelin, Silvander, Bjuhr, Hammarén, Aberg Gran & komp., hvilka häftade för lånen till vedtransporter, dels såsom låntagare, dels såsom kautionister, hafva nästan alla gjort konkurser, sorn redan äro utredda. Gäldenärerne äro äfven till större delen döda och de trenne', som ej afträdt sin egendom till borgenärernes förnöjande, hafva varit så alldeles utfattiga, att f. d. Strömrensnings-Kommittéen ej ens lagsökt dem. Stockholm den 21 Februari 1846. AE. VON SYDOW. M. F. Åberg. — 398 — Direktionens öfver Arméens Pensions-Kassa. undeTdåniga Utlåtande, i anledning af 4845 års Revisorers Berättelse rörande nämnde Kassa. Stormäktigste Allernådigste Konung/ Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts, genom nådig Remiss å härhos återgående utdrag af Rikets Ständers Revisorers Rerättelse om den år 1845 förrättade statsrevision, Direktionen öfver Arméens Pensions-Kassa, under den 19 December sistlidet år, gifna befallning, får
Anordningen af förhållandet mällan relativa centralalljag, centraljag och “jag“ kunde man kanske tänka sig så, att ju större utveckling ett väsen nått, dess större krets omfattade det såsom relativt centraljag och centralalljag. Jag vill äfven här begagna den förut brukade bilden af en hierarki äller ett feodalsystem och långt ned tänka mig vår jord med relativa centraljag inom mindre kretsar, ofvan dessa ett jordiskt centralalljag, om ett sådant funnes (jag rider på hypotesen antingen den är riktig äller ej) — ofvan detta (och motsvarande andra planetcentralalljag med underlydande centraljag inom mindre kretsar) solalljaget, som inför öfversolens centralalljag inom det solsystem, solen själf kunde tillhöra, måste te sig som ett underlydande centralalljag — öfver detta högre solsystems relativa centralalljag ett ännu högre sådant o. s. v. Man kunde tänka sig systemets högsta centralalljag, som omfattade alla systemets öfveroch underordningar, vore detsamma som den absoluta centralstjärnans centralalljag, hvilket desslikes vore alljagmedvetet och allmedvetet samlefvande med och innelefvande i alla universi varelsers lif. Man kunde vidare möjligen tänka sig, att jämsides utvecklingen af vetande ginge utvecklingen af medvetande om andra varelsers lif och samlefvande i deras lif, hvilket sista kanske likväl snarare borde tänkas såsom ett ursprungligt ehuru omedvetet samlefvande, hvilket genom utveckling blefve alltmer medvetet och utbredde sitt medvetandes omfattningsområde alltvidare ända upp till allmedvetande.
Det är dock icke fråga om inrättande af embeten på Statens bekostnad. Ehuru, på sätt nämndt är, Nolariats-inslitutionen i Frankrike är ordnad genom lag, (äller den likväl icke Staten till last. Den lefver och upprätthålles af det enskilda förtroendet, och deri ligger en sporre till redlighet och ordning, eller de egenskaper, som alstra förtroende. De i städerna hos oss antagne Notarii publici betunga ej elier statsverket. Deras inkomster äro beroende af det förtroende, de visa sig värdiga. Deras tillvaro är likväl i åtskilliga lagar, bland andra vexel-lagen, erkänd; Och de kunna följaktligen redan Lag-Utskottets Betänkande N:o 63. 9 redan anses innehafva en officiel karakter, ehuru all lag rörande deras egentliga och mest gagnande verksamhet samt verkliga qvalifikation saknas. Hvad som i förevarande hänseende påkallas af för handen varande förhållanden, synes emellertid kunna tillvägabringas dymedelst att Notarii-publici-embetet varder ordnadt genom lag samt till omfattning och verksamhet utsträckt. 1 detsamma finnes nemligen redan grundvalen till nu ifrågaställde institution. För detta ändamål erfordras dock, i enlighet med hvad Herr Rinman antydt, en speciel kännedom om särdeles de förhållanden, som i affärslifvet förekomma och för hvilka institutionen är nödig. En sådan kännedom saknar likväl Utskottet, och redan deri ligger ett hinder för Utskottet att i ämnet utarbeta förslag. Men saken är af en för den allmänna säkerheten obestridlig vigt; Och denna omständighet torde rättfärdiga Utskottets vördsamma tillstyrkande, att Rikets Ständer, med anledning af ifrågaställde motioner, måtte i underdånig skrifvelse anhålla, del täcktes Kongl. Maj:t uppdraga åt sakkunnige män, att, efter föregången undersökning om de förhållanden, sorn på förevarande ämne kunna hafva inflytande, utarbeta förslag till en lag, som lill omfång och beskaffenhet ordnar
Hagelius und. ansökning 0111 förhöjd pension; Nro 78, ang:de ändring i 24 cap. 8 5n> samt 34 cap. Missg.-b:n; Nro 74, ang:de ansvars stadgande för inslående af fönster; Nro 76, ang:de tillägg i 17 cap. 32 §:n Rälleg..b:n, sådan den lyder i K. förordn. den 20 Januari 1779; Nro 77, ang:de rälta grunden för förvandling till fängelse vid vatten och bröd af böter, som ådöminas för sådana stölder, hvilka ligga i tveböte emot annan tjufnad; N:o 79, angrde oinfattningeu af blifvande förordningar i kameral-ekonomioch polili-mål; N:o 80, angrde revision af de academiska constitulionerna; N:o 8t, angrde rättighet för tiondegifvare i Skåne att lösa kyrkornas behållna tionde efter årlig markegång; Nro 82, angrde föreslaget förbud för tjenstemän vid embetsverken alt på samma gång innehafva mer än en tjenst med lön på stal. Frih. Boye, Ludv.: Jag bestrider icke vigten af att Exped.Utskrs förslag till und. skrifvelse:- justeras, men till Hr Landtmrs loyaute' öfverlemna:- jag, om det är rätt och billigt, alt så många sådana på en gång justeras, att bänkarna blifva tomma, innan vi komma till föredraga::: af de på bordslistan upptagna mål. Nu anhåller jag att, om flera dylika förslag återslå, de må uppskjutas till en annan dag, och att vi måtte få återkomma lill föredraga.listan. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, i anleda, af delta Frih. 68 D c ii i September c. m. lioycs anförande, alt alla inkomna förslag lill vind. skrifvelser, hvilka af Ridd.Setretm blifvit för Hr Landtm, anmälda, nu redan blifvit upplästa och justerade.
Ehuru laga skiftena medföra betydliga kostnader, är dock allmogen numera mycket belåten med desamma, ty hvarje delägare sättes derigenom i tillfälle, att efter bästa förstånd sköta jorden, oförhindrad af grannen, som kan hafva helt olika åsigler. 11 I vissa trakter, särdeles i Fjäre och Tönnersjö härader, hafva så kallade ägofridsföreningar blifvit, efter afslutade laga skiften, ingångna, och med dem har hitintills mycken belåtenhet uttalat sig. — Skifteslagen hafva nemligen beslutat, att för undvikande af de dryga kostnader, uppförandet af hägnader medförer, hvarje ägare är skyldig taga vård om sine kreatur, så att de icke göra skada å annans teg. Underlåtet uppfyllande häraf medför skyldighet att ersätta all derigenom uppkommande skada. Under de sednaste åren hafva följande summor till odlings-lån blifvit af allmänna medel beviljade: för år 185'1 — år 1852 1,800 R:dr B:ko, år 1853 6,200 » » år 1854 2,950 » » 1855 1,540 » » ar Summa 12,490 R:dr Banko och i utflyttningshjelp hafva följande summor erhållits till underlättande af genom utflyttningar till följe af laga skiften förorsakade kostnader, neni igen: 7,290 Vid jemförelse med min år 1850 afgifne berättelse om utsädet och sädespro duktionen blir förhållandet sålunda: att utsädet af alla slags säd uppgick: år 1850 till 81,800 tunnor och » 1855 till 88,866 tunnor; att medelafkastningen, efter afdrag af utsädet, beräknades: år 1850 till 316,124 tunnor och » 1855 till 354,049 tunnor; att utsädet af potates utgjorde: år 1850 .
I fråga åter om nedsättning af det minsta tillverkningsbelopp på dygn, för hvilket anmälan får ske, från 300 till 100 kannor, har hufvudsakligen anförts, att derigenom skulle beredas tillfälle för mindre jordbrukare att medelst bränvinstillverkning tillgodogöra sina egendomars produkter och att sådant skulle lända till stor fördel både för jordbruket och jordbrukaren, hvilkens nuvarande betryckta ställning i väsendtlig mån kunde anses föranledd af obilliga och orättvisa stadganden i afseende å vilkoren för bränvinstillverkning. Äfven vid de nästförutgångna riksdagarne har samma yrkande varit föremål för Rikets Ständers pröfning. Vid 1859—1860 årens riksdag, då enahanda beskattningsgrund för alla brännerier infördes, ansåg Sammansatta Utskottet, att vid bestämmandet af minimum för tillverkning på dygn billigt afseende borde fästas å det stora antalet mindre brännerier, som då ännu funnes, samt yttrade vidare, att, om detta minimum för alla brännerier bestämdes till så högt belopp, som redan vore för större brännerier stadgadt, eller 300 kannor, all bränvinstillverkning i de dittills begagnade mindre brännerierna blefve omöjlig, emedan utrymmet i dessa ej medgåfve användande af så beskaffad redskap och så stor personal, som för åstadkommande af nämnda tillverkningsbelopp erfordrades, och att, ehuru man genom ett sådant stadgande i väsendtlig mån skulle närma sig det mål, dit man sträfvade, nemligen att låta bränvinstiilverkningen samla sig i få och stora fabriker, hvilka kunde draga den största fördel af råämnena, Utskottet likväl, då så många ännu funnes, hvilka, utan att ega tillräcklig kapitalstyrka att utvidga tillverkningen till egentlig fabriksnäring, hyste den föreställningen, att bränvinsbränningen vore en för jordbruket nödvändig binäring, icke vågade tillstyrka ett sådant steg, hvadan Utskottet föreslog, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan finge ske, skulle vara, då rättigheten att idka bränvinstillverkning grundade sig på tillverkarens behörighet att idka fabriksrörelse, 300 kannor, men då nämnda rättighet grundade sig på egandet eller innehafvaudet af jord, 100 kannor.
Efter mig har Hr Braunerhjelm fullkomligt uttryckt min åsigt i denna fråga, ehuru jag skiljer mig ifrån honom deruti, att jag anser oss höra göra denna koncession åt BondeSt., hvilket deremot sistnämnde ledamot ej finner vara nödvändigt. Huru kommer det i alla fall att gå med de mindre luännerierna? Jag år öfvertygad, att uti de provinser af södra Sverige, der bränvinsbränning är allmän hos allmogen och bedrifves såsom en näring, nemi. Blekinge och en del af Skåne, man skall önska att få bränna tinder 2:ne månader om hösten, men att deremot större delen af allmogen i de öfrige provinserna är mera belåten med att en månad eller hälften af den medgifna bränningstiden inträffar på våren. Gr. Sparre har sagt, att man icke bör göra några koncessioner åt fördomen, men jag ber att få påminna Hr Gr:n, att vi redan förut under denna öfverläggning gjort sådana koncessioner. Vi hafva t. ex. vid behandlingen af 8 § bibehållit kokrummet i berak - 550 Den 27 April e. m. ninaen af de små pannornas lymd. Man har äfven gjörl en, koncession i den 40 § der de mindre pannornas afverkningsförmäga är upskallad lägre än den i sjelfva verkel är, hvilket allt skett för alt icke väcka för slort missnöje hos de mindre pannornas egare. Alt lagstifta i ett sådant ämne, sorn del nu förevar:de, är ett updrag af särdeles ömtålig beskaffenhet, och ehuru jag i allmänhet ej är böjd att göra nåcra koncessioner, då jag har en rättsgrundsats alt trygga mig vid, sä anser jag likväl i della serskildta fall det icke vara öfverensstämmande med den klokhet, som bör leda våra rådslag, alt allt för mycket åsidosätta den, jag medgifver det, oriktiga men allmän! herrskande opinionen nos egarne af smärre bränviusredskap