Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gäller modren, makan, den trogna tjänarinnan, sjuksköterskan. Hvad vi kanske allramest behöfva är friska kvinnor, hurtiga, kraftiga, hängifna kvinnor. Samfundet behöfver dem; sådana t. ex. som Lona Hessel i » Samfundets stötter ». Det gör ej så mycket, om de ej äro så fina, om de blott äro finkänsliga. De behöfva ej vara så utomordentligt kunskapsrika, blott de ha förstånd på människor. Det här har kanske blifvit för långt. Ämnet är rikt; och tankarne hafva fått komma som de velat. Kunde någon, som ej varit vaken därför, väckas till tanke på de många moraliska spörsmål, som detta vår tids stora lidande framkallar, så vore det glädjande. Vi stå helt visst vid en tidpunkt, då stora etiska frågor mer och532 NÅGRA TANKAR OM NERVLIFVET OCH DET SEDLIGA. mer komma på dagordningen. De politiska och sociala frågorna tränga från sitt håll in på det moraliska området. De ekonomiska frågorna likaså; det visar sig ju omöjligt att göra affärer, om ej människorna följa sedliga grundsatser. Detsamma gäller med de hygieniska frågorna. Och det är väl ej underligt, att frågor, som röra människa och mänsklighet, kräfva etiska svar. Och när denna synpunkt rätt kommer på dagordningen — då skall det bli mer intressant för människan att » leve Livet ». J. Ä. Eklund.Predikanter i New-York. Några tgper ur Amerikas religiösa lif. Äfven dem, som hafva mycket individuellt utpräglade religiösa behof och delvis eller alis icke vilja underordna sig under de fäderneärfda trosfor-merna, erbjuder i våra dagar New-Yorks andliga lif rikliga uppbyggelsetillfäl-len. Ej blott de mest olika skiftningar i åsikter och trosöfvertygelser äro där tillgodosedda, utan äfven olika smakriktningar. Det lär ju nämligen icke kunna bestridas, att just bland de bildade klasserna mången långt mer afhålles från den allmänna gudstjänsten, därigenom att hans estetiska smak stötes tillbaka af predikantens sätt eller ritualens former, än i följd af att han ej fullt kan dela den till grund lagda bekännelsen. Trosgemenskapen kan på sådant sätt komma att spela en mindre roll än känslofrändskapen.
Säger edrom brödrom: De äro mitt folk, och edro syster, att hon är i ynnest. Säger domen öfver edra moder, att hon är intet mer min hustru, och jag vill intet hafva henne; beder henne kasta bort sitt boleri ifrå sig, och sitt horeri ifrå sin bröst; På det jag icke skall afkläda henne nakna, och sätta henne, lika som hon var, då hon rådd var, och jag då gör henne såsom ett öde, och såsom ett torrt land, att jag icke låter henne dö af törst; Och icke förbarmar mig öfver hennes barn; ty de äro horobarn; Och deras moder är en hora; och den dem burit hafver, hon häller sig skamliga, I och säger: Jag vill löpa efter mina bolar, hvilke mig gifva bröd, vatten, ull, lin, oljo och dryck. Derföre, si, jag skall igentäppa din väg med törne, och gärda der en gård före, att hon icke skall finna sina stigar. Och då hon löper efter sina bolar, skall hon intet fä dem, och icke finna dem, när hon söker efter dem, och måste säga: Jag vill gå till min förra man igen, der jag bättre mådde, än jag nu mår. Ty hon vill icke veta, att jag är den som gifver henne korn, must och oljo, och hafver gifvit henne mycket silfver och guld, der de Baal af gjort hafva. Derföre vill jag taga mitt korn och must igen i sinom tid, och bortvända mina ull och lin, der hon sina blygd med betäcker. Nu vill jag upptäcka hennes skam för hennes bolars ögon, och ingen skall undsätta henne utu mine hand. Och jag skall göra en ända med all hennes fröjd, högtider, nymånader, Sabbather, och alla hennes helgedagar. Jag skall öde göra hennes vinträ och fikonaträ, efter hon säger: Det är min lön, som mine bolar gifva mig; jag skall göra en skog deraf, att vilddjuren skola uppäta det. Alltså skall jag hemsöka Baalims dagar öfver henne, hvilkom hon rökoffer gör, och pryder sig med spann och halsband, och löper efter sina bolar, och förgäter mig, säger Herren. Derföre, si, jag vill locka henne, och föra henne uti öknena, och tala ljufliga med henne.
Skrifvelse, angående rättighet till enkel tjenstårsberäkning för Prestman, som lill Lärare vid Laneaster-Skola antages. 67. — angående upphörande af Ridderskapets och Adelns rättighet att å Frälse-egor anlägga krogar. 68. — angående rättighet för Adjuncter och Docenter inom Juridiska och Medicinska Faculteterne, att beräkna Academisk tjenst» göring vid fråga örn befordringar utom Academien. 69. — angående afvittringarne inom Herjeådalen. ■jo. — i fråga om ersättning till Städernes Borgerskap, då de till be sigtningar, m. m. för Kronans räkning blifva kallade. ni. — angående af Rikets Ständer till Stats-, Bancooch Riksgälds Yerkens öfverseende oell granskning år 183a församlade Revisorer gjord anmärkning, i afseende på beviljad t anstånd med Capital-afbetalningarne och de så kallade Förslagslånen ifrån Manufaetur-Disconten. n-2. angående reglering af löne-vilkoren för Pastorernes Adjuncter. 73. — rörande ett utarbetadt Förslag till en Låne-Inrättning, till un derstöd för Bergsraanna-handteringen i Riket. ■j4- — angående utarbetandet af Förslag till de ändringar oell för bättringar i Catechesen, hvilka kunna finnas nödiga. <y5. — angående utfärdandet af en ny Författning, rörande Privile gia Exclusiva. 76. — angående inställelse af vidare utgifning af Riksgälds-sedlar. n7. — angående låne-understöd till staden Falkenberg. 78. — i fråga om förlängning i ytterligare
Der står: ”Ordför. och vice ordför. väljas å sockenstämma för 2 år. På enahanda sätt, d. v. s. på sockenstämma,” etc. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt om han rätt fattat meningen af hvad Hr von Hartmansdorff och Gr. Mörner yttrat, hade den varit, att Hr Mannerskantz’s förslag skulle så förändras, att det komme att heta: "bland de röstägande inom li varje af dem” etc. Hr Mannerskantz: Naturligtvis är det min mening att så väl af de röstägande som ibland de röstägande denne ledamot må kunna utses. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade oförändradt antaga CJtsk:ns förslag i den del, som nu vore i fråga. Ropades starka nej, blandade med ja. Den 10 Mart t. m. 3o3 Uppå derefter framställd propos. Lief Hr Mannerskantz^ förslag af R. o. Ad. bifallet. Hr Frill. o. Landtm, ytlrade, att föröfrigt den anmärka. af Hr von Hohenhausen blifvit gjord vid den nu föredragna §:n, att början skulle få följande förändrade lydelse : ”Sockennämnd skall bestå af kyrkoherden, eller den hans embete förestår, såsom ordförande, en vice ordförande och fyra eller lieie, högst nio ledamöter. Desses antal må för öfrigt bero af bestämmelse vid sockenstämma/’ o. s. v. Hr von Hartmansdorff: Jag vill minnas, att Hr Lefren föreslog, att det skulle beta ”de sednare: antal’’ i stället för ”ledamöternes.” Jag tror det vara så mycket nödvändigare att säga ”de sednares,” som ”desses” kommer att innefatta äfven kyrkoherden. • Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att ehuru lian icke kunde instämma i det begrepp om ordet ”d esses,” att det i alla fall bär kunde misstydas, funnes likväl än mindre anleda. dertill sedan R. o. Ad. bestämdt utsatt att kyrkoherden skulle vara ordförande. Hr von Hohenhausen:
Men de sednares motståndskraft är icke lika stark med de förres anfallsförmåga, dels emedan långifvarne äro färre, dels derföre, att ibland de sednare beftuna sig Banken och alla allmänna kassor, Pensions-, Försäkrings-, Besparings-, Helsö- och FalligvårdsInrättningar eller, med ett ord, fromma stiftelser, hvilkas målsmän icke äro så ifriga, som den enskilda vinningens förespråkare. R. St., som äga Banken, äro vål, näst Styrelsen, den mäktigaste myndighet i landet, samt borde följaktligen hvarken sakna vilja, eller förmåga alt uprällhälta honom och göra hans fordringar gällande. Men R. St. äro tillika ombud för alla gäldoch skalteskyldige i landet. Deri ligger den hållhake, som blottställer penningevåsendets säkerhet. Ingen riksdagsman vinner ett öre på Bankens fortfarande bestånd. En hvar kan derigenom endast bibehu.Ua Bankens obestånd, genom minskad skuld eller skatt. Jordegarne, som af alla samhällsklasser äro de mäktigaste, böra i allmänhet på förändringen vinna mest, emedan jorden merändels är intecknad, och den gäld, som är gjord i bättre mynt finge betalas med sämre. Vöre nu äfven grundräntorna bestämda i penningar; så gjordes på dem samma vinst. Till jordens räknar jag äfven brukens ägare, hvilkas vinning lill en början skulle blifva störst, emedan metaller, som till främmande länder utföras, betalas med dessas klingande mynt, hvaremot malm, kol, körslor och dagsverken här hemma skulle betalas med vårt sedelmynt. Som dess försämring korame att höja det nominella priset på jern och koppar hastigare än på nyssnämnde, för deras bearbetande behöfliga, förnödenheter: så skulle skillnaden blifva Bruksägarens vinst. På de lån, som utrikes blifvit af Hypotheksföreningarne uptagna i främmande mynt, kunde väl, genom det Svenska myntets försämring, ingenting vinnas, men ock föga förloras, emedan landtmannavarorna stege i samma mån, myntet förringades. Hypothekslånen utgöra icke heller ännu största delen af de antecknade. Betydligare, än alla dessa sammanlagda, äro namnlånen, på hvilkas betalning med sämre mynt gäldenärerne likaledes vunne.
Dom, socknemännen innehade jordegande-rälten och intägterne, utan jordegarnes hörande, tillkommit, oaktadt skattskyldig jord icke finge från sin rätta bolstad söndras; att ifrågavarande lägenheter, likasom hela Allmänningen, enligt 9 §. i i8o5 års Kongl. Förordning, angående skogarne i Riket, efter skiftandet, iklädt sig samma natur, som de hemman, hvilka deruti erhållit del; samt att åberopade INådiga Dom, såsom vilkor för återvinningen eller egande-rältens utöfning, icke föreskrifvit, att ytterligare eller ökad skatt för de hemmanen tillfallande andelar af Allmänningen borde ega rum; hvaraf åter följde, att intägterne, såsom mindre delar af Allmänningen, icke voro någon serskild betalning underkastade eller borde i rätta egarnes händer belastas af de med nyb}rggares besittningsoch odlings-rätt förenade afgifter. Kongl. Majrts Högsta Domstol har åter, medelst Dom af den 20 Januari 1837, upphäft UnderDomstolarnes och Kongl. Hof-Rättens beslut, samt ogillat hemmans-egarnes omförmälde påstående, emedan 1826 års Dom icke innehöll, att den å intägterne satte skatt och ränta skulle försvinna eller anses inbegripen i de utskylder, som utgjordes för hemmanen, emellan hvilka intägterne skulle skiftas, och desse senare icke kunde hänföras lill sådane odlingar på hemmanens enskilda mark, vid hvilka hemmans-innehafvarne enligt Författningarne borde, utan serskild och ny ränta, bibehållas, hvaremot i Kongl. Förklaringen af den 5 October 1741 uttryckligen stadgades, att med behörigt tillstånd röjda och uppodlade lägenheter å oskiftade Socken-allmänningar borde, efter markens beskaffenhet, läggas lill skatt och ränta, som, efter tillgodonjutna frihetsår, skulle utgöras. Slats-TJtskottets Utlåtande, N.o *]0. 3 Frågan om skyldigheten för hemmansegarne inom Suntetorps socken att fortfarande utgöra den, före år 1826, satte ränta
bassar! men när man träffar såna der passagerare från helfvetet, så jag ska säga er der sammanpackas de alla i ett och samma rum, och hvad den ena djefvulen inte vet, får han lära sej af den andra, och så blir det itter värre, alldeles som i våra fängelser och korrektionsanstalter. BONDEN. Det var en ryslig historia det der. sofva på hela natten, för det der otäcktyget. GUMMAN. Ja det vet jag visst, att inte kan jag GESÄLLEN. Bönder ska' inte sofva det gör dem bara feta och oförmögna till arbete. Magra ska' di vara magra som spindlar vintertiden. BONDEN. Men har han inga roliga saker att berätta oss? Ska' det vara en sup och litet skarpost? tag, d'ä' honom väl undt. 45 GESÄLLEN (tager för sig). Ro hit med hvad ni har jag ä' allsinte stolt af mej, schål, era torndyflar. ker så omenskligt mycket om musik. GUMMAN. Kan han inga roliga visor? jag tycGESÄLLEN. Ä' ni musikalisk, mor lilla? då ä' ni väl musikalisk, som en spik på ett plank. Känner ni Gesällvisan? ALLA. Ack, sjung den för oss! GESÄLLEN. Nå, så spetsa örsnibbarna då. Gesälln kring verlden vandrar uti sitt yrke lärd. 2. Och allramjuka tjenare, min lilla såta vän! 3. Den som kring verlden vandrar, han ä' en man af verld. Hur står det till med helsan? och se'n med kärleken? Och nu ä' visan aller; men hvem har skrifvit den? Jo, det ha två gesäller, som bo i Stakens gränn. 4. Den ena hette Linqvist; den andra Sunnerlund. 5. Men båda kunde sjunga, och det af hjertans grund, Den ena kunde sjunga; den andra han va' stum. Den ena han va' qvicker; den andra han va' dum. Den ena hette Anders; den andra Samuel. 7. Och nu ä' visan sluter, ty nu ä' visan slut.
Den fordom rike, och huru få voro icke dessa! kan nu hafva en jämn bergning, den förmögne är nedsatt till inskränkningar, och dessa hundrade , som tillförene ägde en måttlig utkomst, äro försänkte i nöd Hvarf man vänder ögat, ser man en ruinetad famille, en husfar som ramlat, eller, lutar till fall, en bonde, som för ett par hundrade Riksdalers skuld, nödgas lemna sina fäders gård, å en utnjätningsauction, för fjerndeln af värcbt? och Den 31 Februarii. 537 blifva Inhysesman å den jord, sorn upphämtat hans ungdomssvett och möda, å den jord han ämnade sina söner till arf. Vid denna all manna skakning, kan icke den ene hjelp» den andre, icke fadren sina barn icke brodern sin bror; man står sjelf på en halkande fot man utsträcker biträdets hand, och , man följ r den hjelpte i fallet. Credit och förtroende finnas icke mer. Man är så van dervid, att man icke ens anlitar någon enskilt om bistånd. Possessionaten söker fördröja sin Otärd medelst publika lån, dyrköpta genom uppoffringar, långa resor och kostsamt vistande i Hufvudstaden; när de icke bekommas, eller blifva otillräcklige, är han, mer än lyck-* lig om han, äfven till underpris, får sälja sin egendom till en rik man, och sedan sjelf blifva Inspector; i annat fall, det vanliga slutet; Concui's. Denna utväg, fordom högst sällsynt, och ansedd såsom en ensak för Handelscorpsen, hvars speculationer, beräknade på lyckans tillfälliga ynnest varit till deras natur af Större vansklighet, denna utväg är nu öfverflyttad äfven på landtmannens mindre vådliga yrke, och Plogen, detta idoghetens och oberoendets redskap, är icke mer något vapen deremot.
Summor skulle kunna undvikas, jemnte det Ståndet erhåll anständigt och tjenligt logement, denna Lågenhet, såsom tillhörig Staten icke skulle kunna båttre användas. I anledning häraf får, med erkännande af angelägenheten deraf, att så vål Hedervärda Bonde-Ståndet som Hogvårdiga Preste-Ståndet och Vålloll. BorgareStåndet, hvilka 3:ne Stånd åro i saknad af egne Sessions-Rum, må kunna dermed varda fårsedde , Stats-Utskottet andraga, att då, hvad beträffar de Rum, som Nils Mansson föreslagit, att till detta behof åt Bonde-Stådet upplåtas, Rikets Ständer vid innevarande Riksdag, i sammanhang med frågan 0111 Allmänna Magazins-Inråttningens ai 4 Stats-U/skottets Betänkanden. upphörande, ansett de ifrågavarande rummen oeh Lågenheterne bora, under den tid som iår Verkets Utredning kan åtgå, få till Åmbets-rum begagnas af det blifvande Utrednings Departementet; samt om ån efter fullbordad Utredning, MagazinsInråttningens rum kunde vid nasta Riksdag vara ledige, att till andra ändamål användas, Utskottet i alla fall icke kan kånna, om icke desse rum kunna at Kongl. Maj:t finnas behoflige för något bland Statens Allmänna Verk och Inrättningar, dertill de, såsom belägne i ett Kongl. Maj:t och Kronan tillhörigt Hus, företrädesvis torde böra upplåtas; så lärer Nils Månssons Motion får närvarande icke föranleda till annat yttrande, ån att, i händelse Kongl.- Maj:t skulle i Nåder finna godt, att de oftanåmnde rummen till Rikets Ständers disposition öfverlemna, vid nästa Riksdag må om deras användande beslutas, då äfven torde komma i betracktande, att Rikets Ständer dessutom åro i saknad af nödige Sessions-rum för större delen af deras Utskott. Dock varder detta Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt , underståldt. Ankom den 36 Nov i8a3..
Öfver den store diktarens senaste skapelse har redan så m y c k e t skrifvits o c h dryftats, o c h de i någon högre mening literärt intresserade i n o m vår läsekrets ha naturligtvis långt före detta skyndat att göra den till sin andliga egendom. Det synes oss därför gagnlöst att här ingå på någon s o m helst utläggning af det tankedigra innehållet i » John Gabriel Borkmans » fyra akter, detta den stora egoismens mäktiga sorgespel, utan vilja vi endast m e d några kortfattade ord dröja vid det utförande, det fick, o c h den verkan, det gjorde från Vasateaterns scen. Detta var ett regissörsverk, o c h att vi b e g y n n a m e d dess erkännande beror därpå, att vi förmena, det just regissören gick från Borkmanpremiéren m e d de mest oomtvistliga lagrarne. Den pietet för diktverket s o m röjdes i enhvar den minsta af dessa yttre, m e n — när de så iakttagas — ingalunda oväsentliga detaljer gör, redan den, Vasateaterns framförande af det n3 a dramat till ett vackert stycke succés o c h en gedigen konstnjutning. r Så långt var således allt till det bästa bestal ldt. Så fort vi emellertid vända oss till den personliga framställningen, få genast den individuella uppfattningens kraf spelrum, vanskligheterna att fullt utfylla dessa på samma gång så enkla o c h d o c k så rikt komplicerade karaktärer göra sig, i all sin svåröfvervinnelighet, gällande. Ja, vi vilja säga oöf vervinnelighet! Den säkraste skådespelarkonst måste här med naturnödvändighet k o m m a mer eller mindre till korta o c h häri ligger ock förklaringen, hvarför Ibsens senare verk ovillkorligen s o m läsdramer verka mäktigast på hvarje mera innerligt mottagande sinne. Ärliga o c h sant konstnärliga bemödanden gjordes d o c k efter hela linien — delvis m e d afsevärd framgång. T y man måste här känna sig stå inför en öfverlägsen ande, öfverlägsen ända till det djupaste djupet af sin förnedring. Fru Håkansson lyckades ej heller ge Ella B e n t h e i m m e r än — möjligen — half; ibland inspirerade glimtar, som värmde till.
Flera betänkligheter, hämtade ur andra källor, uppstå äfven mot antagandet af den fö* reslagne Lagförändringeo. Jag fruktar att den kan leda till resultat, som äro skadeiiga för Samhället: Jag fruktår nemligen, att brottslingens grymhet skall ökas med Lagens. Hvilka Mo* tiver hindra väl vanligen nu Tjufven att derjemte blifva Mördare? Icke ar det moraliteten eller samvetet, som bos honom höjer sin röst. Brottet har redan längesedan tystat den — men hart vet, att om än ett olofligt tillgrepp blir uppräck?, kati der försonas med mindre än bilan eller repet. Detta motiv finnes ej mera i den stunden stöld straffas med lifvets förlust, likasom ett mord. Följden ar lätt att inse. Tjufven skall börja med att undanrödja ett besvärligt vittne. Lagen skall förmå honom att blifva mördare, ty han har ej mera än ett lif att förlora, och innom sig har han intet band 36 Den i April. sora bjuder honom att skona andras. — Om proportionen emellan brott och straff vid ali Lagstiftning bör komma i beräkning, frågar jag om förlusten af ett människo-lif kan matas mot ett olofligt tillgrepp af några skillingar? Brytes icke äfven genom stadgandet af dödsstraff för tjufvar, den kedja som vår Lag framför många andra Nationers, så varsamt sammanfogadt. Rån, som är ett våld både mot Personliga säkerheten och Egendoms-rätten, är belagt med dödsstraff, men Hof-Rätterne hafva i sådana mål Leuterations-rätt, den de ock nästan alltid utöfva. Hvarföre skall då itererad stöld, som blott är ett ingrepp i Egendoms-rätten, ovillkorligen straffas med döden? Att på sätt Utskottet föreslagit med ett outplånligt marke förse den, som andra gången stjäl, anser jag både orättvist och skadeiigt. Många exempel gifvas på personer, som nöden eller lättsinnigheten förledt till brott ; nien hvilka vid återvunnen sans, förbättrat sitt lefverne. Lagstiftarens pligt är att befrämja en sådan förbättring. — Huru uppfyller han den, då han för lifstiden trycker brottets stämpel å den olycklige, som likväl tillätes att återgå till Samhället?
Jemte öfversände tryckta exemplar af detta förslag *), att utdelas till de embetsoch tjenstemän inom hvarje län, hvilka med insamlande af uppgifterna till femårsberättelserne eller deras sammanförande hafva eller kunna få befattning, anmodade Stats-Rådet och Chefen för Civil-Departementet genom Cirkulär af den 19 Juli samma år Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att så väl inkomma med yttran - *) Förslaget finnes jemväl intaget, i Statistisk Tidskrift, utgifven af Kongl. Statistiska Central-Byrån, lista bandet, 5:te häftet, år 1861. Sammandrag af K. M. Bef:des und. berält. för åren 1850—1860. 1 2 Kongl. Maj:ts nådiga föreskrifter rörande femårsberättelserne, m. m. den om och i hvilka hänseenden några väsentliga hinder ansågos ligga i vägen för användandet af detta formulär för perioden 1856—1860, som i öfrigt granska dess ändamålsenlighet. Sedan dessa yttranden inkommit, täcktes Eders Kongl. Maj:t, med uppskof beträffande frågans slutliga afgörande, den 25 Oktober samma år förordna, att det afgifna förslaget skulle läggas till grund för utarbetandet af femårsberättelserne för åren 1856—1860, i den mån sådant var förenligt med begagnande af redan infordrade eller inkomne uppgifter och så vidt antagas kunde, att genom primäruppgifters insamlande i enlighet med de nya formulären, vare sig för alla fem åren eller blott för det sista i femårsperioden, värdefulla upplysningar utan särdeles svårighet nu kunde vinnas, hvarjemte tiden för berättelsernes insändande bestämdes inom utgången af Juli månad 1862. Tillika anbefalldes Chefen för Statistiska Central-Byrån att, med iakttagande af hvad vid förslagets granskning förekommit, ombesörja tryckning och utdelning af nödigt antal formulärblanketter till primäruppgifternes insamlande. Ytterligare har Eders Kongl.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett den af ConstilulionsTJtskottel emot Förste ExpedilionsSeereteraren von Printzencreutz gjorde ofvanberörde anmärkning böra förfalla. Upplästes till justering och godkändes följande ExpedilionsUtskottets insände för - i66 Den ?4 Jul'* fro - slag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o iii. Angående anslag af jord till ökadt utrymme för Eskilstuna Stad. Angående öfverlåtelse ti fl Stockholms Stad af en del utaf Kronans Tomt, Beridarebanan, till Hötorgets utvidgande. Angående aflidne Kamereraren A. P. Evers systerdöttrars, af Kongl. Maj:t i Nåder remitterade, underdåniga ansökning om befrielse från Sterbhuset ådömd ersättning af Bevillningsmedel. N:o u 4* Angående Saltpettergärdens uppbärande. N:o ii 5. Angående Nådig tillåtelse för Rusthållarne vid samtelige Indeldte CavalleriRegementen, att förfärdiga Ryttarens beklädnad af vadmal. Angående väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande. Om beviljande af optionsrätt för räntegifvare att utgöra räntehö och halm för Kongl. HofStallets behof. Angående behofvet af ett sammandrag utaf alla gällande Författningar om Syner å Soldatetorp, och om Torp-underhållningsskyldigheten. Den rz4 J u I i i f. tn. 167 UpplSstes följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden: Från StatsUtskottet: Af den 3 dennes: N:o 198. I anledning af väckt motion om rättighet för en del hemmansägare i WesterNorrlands Län, att, med andras uteslutande, få idka fiske af hvad beskaffenhet som helst vid egen strand i ÅngerraannaElfven.