Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Disconts affatrer småningom under en klok Styrelse reda sig sj< lf, och ingen -fordringsägare,- hvarken Banquen el/er Privata, förlora ro r än den visserligen obetydliga skillnad, som kan blifva af att få ut sin fordran genast eller på 5 ärj och hvaröfver Creditorerne säkerligen icke skola besvära sig, $ synnerhet om TreprocemsSedlar och Afskrifningsbevis antagas såsom Hypothequer till beläning i BancoDisconten , hvilket torde vara nödvändigt, för att förekomma ali agiotering ined dessa pappar. Det matte ej heller vara så svårt, att för denna Disconts framtida förvaltning lemna en jnstruction, förenad roed det ansvar för dess öfverträdande, att något sådant icke ens blir påtänkt, mycket mindre sker. Då man besinnar, att Disrontens skulder löpa en de! med ingen , och resten med Trepröceros Ränta, men lånen med 6, utom hvad sorn förtjena® genom Räntans afdragande förut samt ÖfyerRäntor; skall man lätt finna sanningen af hvad jag anfört qm denna Disconts qtredmng. ' Götha Cann.lDisconts Octroy är dem af förra Ständer till och med 1835 års skit garantråd 3 deraf,återstå ännu nära 1 7 år , oph qm man beräknar Discontvinsten under denna pd till i 2c,ogo R:dr om året för de första rq ågfn, saipt sedermera allt mindre och mindre. Den 17 Martti, e. m, 2 i J till Octroyens slut, uppkommer likväl en Summa af minst i,8qo,cco R:dr, hvilken, samman» la^d med de nuvarande tillgångar , äfven om man, såsom sådana, i likhet med hvad Utskottet gjort', endast beräkn r de utestående DiscontLånen , lemnäs ett högst be ydligt öfverskott , sedan både Bar.quens och de Privatas fgrdringar blifvit betalta.
Dess tolkande är en domareåtgärd af dem, som samhället härtill gifvit uppdrag; och de fullgöra hos oss ett sådant uppdrag, när de genom allmän kyrkolag förordna om läran, sådan den i församlingen skall predikas. Ofver samvetet utöfvas härmed ingen domsrätt eller tvångsmakt. Hvarje kyrkans medlem pröfvar sjelf sin tro, enligt Mästarens egen föreskrift: »ransaker skrifterna», och erkänner öfver sig härutinnan ingen menniskomyndighat. Men det är nödvändigt, att kyrkans lära, sorn offentligen förkunnas och hvaruti offentligen undervisas, förblifver en och fri från skiljaktigheter. Det är denna församlingens offentliga lära, som beror af kyrkolagens förfogande; och af högsta vigt är å ena sidan, att ingen förändring deruti, till den enfaldiges förargelse, i oträngdt mål företages, men å den andra, att en förändring, som visar sig vara för församlingens välfärd oumbärlig, icke onödigtvis göres omöjlig. Andringarne drabba aldrig den gudomliga trosnormen, af hvilken »ingen prick skall »förgås»; utan de drabba tillämpningarna, tolkningarna deraf, hvilka äro menniskors verk och i hvilka menniskor kunna upptäcka brister. Få dessa brister icke afhjelpas; vill man upphöja menniskoläror till ofelbarhet; så bör det påräknas, att förmätenheten straffar sig sjelf. Emot anspråken j)å ofelbarhet uppreser sig förnuftet, och sjelfva samvetet. Sekter bildas, hvilka snart förstå att draga fördel af den fordran på religionsfrihet, som från början varit de protestantiska iorsamlingarnes lifsfråga, och hvilken fordran mot dem sjelfva gäller med samma rätt, som den af dem blifvit gällande gjord. Protestantismen har affailit från sig sjelf, när den tillvällar sig myndighet att stadga oföränderliga dogmer, och långt ifrån att viuna, hvad dermed åsyftades, tvertom just framkallat oundvikliga schismer. Skall kyrkan sammanhållas och bestå; så måste hon fortfara att reformera sig.
Huruvida detta tillägg är behöfligl, det lemnar jag till afgörande af deni, som äro i kammarärenden mera verserade än jag, och ber derföre blott att få fästa uppmärksamheten derpå, alt Utsk. icke sjelfmant, utan på grund af motion utaf en ledamot inom BondcSt. gjort denna förändring, och alt, då Utsk. ej kunde undgå alt pröfva frågan, kunde Utsk. icke eller som grund för sitt åtgörande lägga några säkrare beslämmanden, än dem, som voro att tillgå hos någre af Utsk:s ledamöter, som voro bevandrade i dessa ärenden. Hr Printzenskjöld: Det är väl möjligt, på sätt Frih. Palmstjerna yttrat, att han äger en frälseränta, för hvilken han icke hetalt någon rustljenstbevillning; men månne icke något conlract derför ligger till grund, eller månne icke jordägaren godvilligt åtagit sig all betala de der sk i 11 inga r ne i ruslljcnstmarker, hvarom nu är fråga, hvaremot Frih. beträffande den i 21 § omnämnda äganderältsbevilluiug icke lärer varit ifrån densammas erläggande befriad? Frih. vet nogsamt, alt de 3 r:dr, hvarom han nämnde, skola förvandlas till capital, efter 5 proc., och att af delta capital äganderättsbevillning med 2 r:dr per mille skall erläggas. Det är i håda dessa fall, som Utsk. ansett fratscränteägaren böra stanna för afgifterne.
Domsagorna skiljas. På detta sätt och då Bergs - Tings - Rätterna på lander och alla särskilta Rätter i Städerna äfveri upphöra samt Kätnners-Rätter, der de nu linnas, afskaffa*, kunna alia Under-Rätternas göromål, både på Uandet och i Städerna, besörjas af ett mindre antal limbetsoch Tjenstemän , än dettiil nu erfordras. Då både ett (siler flera Härader och en mindre Stad höra till en och samma Rätt, bör den hafva sitt säte uti Staden och Ledamöter dertill både från Staden och Landet väljas. Tåg anser sluteligen Stads-Rätf, likasom Häräds-Rätf, endast böra bestå af en Domare, som äger Den 38 Juni. äger afgörande röst, med Bisittare eller Eådmlfn, va Ide af Stadens Innevånare. Desse Bisittare eller Badman, sorn ock kunna likasom på landet kallas Nämnd, böra äga lika befattning, sorn Nämnden vid Härads-Rätterna —* — . ö — Det af Herr Lagmannen Silfversparre till Lag-Utskottet remitterade Memorial innehåller äfven det förslag, att en enklare sammanfogning af alla administrationens grenar borde ske, och. att alla högre Civile, Militaire och Ecclesiastique Embetsverk blefvo i hvarje Provins inrättade på samma ställe och ägde enahanda område för sin befattning. Det är i min tanka otvifvelaktig!, att, för allmänna ärendernas rediga, ordentliga och skyndsamma drift, den inrättningen skulle vara nyttig och vigtig , att hvarje Domsaga innefattade ett fögderi , att vissa Domsagor alltid utgjorde ett Län, att vissa Län voro under en' Öfver-Rätt, att Militaire och Ecclesiastique Styrelsen äfven vore antingen för hvarje Län eller för vissa Län concentrerad, att i statistiskt afseende hvarje Domsaga eller Fögderi, liv arje I.än ocliOfver.BättsJurisdiction ägde en, så vidt
Man t. ex. äter och dricker hos en vän, som inom sitt bröst bär öfvertygelsen, att han snart nödgas öfverlemna hela sin egendom åt Creditorer, och han döljer sin oro; man skjutsas af en bonde , som glad emottager sin skjutspenning och dagen derpå ser han sin utpantade egendom bortsäljas. Om dylika resande händelsevis skulle anlända till centralpuncten för pantförsäljningen i min ort, der hvarannan Fredag sådan marknad hålles, snart sagt hela året om; så skulle äfven mulna ansigten för deras blickar visa sig. Också äro d« Vestra sädes-provincerne, som sakna binäringar, mest i förlägenhet. Denna skildring af ställniugen är sann, synnerligast träffande för de provincer, som endast producera spannemål, utan stöd af skogsvahror eller binäringar; för de provincer, hvilka sakna större anslag af Statsmedlen, till Embetsoch Tjensteverk, från hvilka KronoUtlagorne utsopa allt för att anordnas till andra bättre lottade, äfvensom de provincer hvilka blifvit genom locala förhållanden mer än andra intrasslade i vårt, om jag så får säga , både lyckliga och olyckliga creditsystém, hvarvid den för jordbruket alltför höga räntan af 6 till 12 procent blifvit betalt, oförenlig fDen io Felmar.ii. med dess trefnad, och hvarigenom jordbruket, på ett utmärglande sätt till största delen bidragit, till alla de stora tillgångar dessa räntor förskaffat så väl Disconterna som Bankett till deras jättelika byggnader och utgifter. Dessa administrativa åtgärder, kunna liknas vid snaror, utkastade, att deri fånga de olyckliga jordbrukar 'es trefnad och vällärd, i synnerhet då på en gång, en sådan utvidgad credit-rörelse, blifvit concentrerad inom Hufvudstaden, hvarigenom den snart sagdt på en gång upphört. Uti oeconomiskt afseende ser jag en bidragande orsak til! jordbrukarens vantrefnad, i den orimliga inblandning af närande och tärande classerne Hvilkethnd i verlden visrr en oredigare titia än Sverige i denna frf:ga.
De gingo tysta, och då de kommit hem, blef Tofte stående vid fönstret och såg upp mot sommarhimmeln, medan Nina klädde af sig. Slutligen vände han sig om och sade sakta, som om det kostade honom en ansträngning: »Något sådant har jag aldrig sett förr.» »Var det något i stjernorna?» frågade Nina skälmaktigt. »Åh, du vet mycket väl, hvad jag menar», svarade han hastigt. »Jag talar om fröken Tonio.» De råkade henne genast nästa morgon på promenaden, klädd i en ljusblå klädning, garnerad med spetsar, och en stor eldröd, kinesisk parasoll. »Nej se! Välkomna upp, mina vänner!» sade hon och räckte dem handen. »Min grefvinna och mina fröknar äro ännu inte påklädda, men jag fick i en hast några trasor på mig för att inte försumma en sådan morgonstund. — Det är ju som om man drack hela ölglas med munklikör», sade hon och spärrade upp näsborrarna för att insuga den starka furudoften, som slog emot dem i solskenet. »Det är något annat än de stenlagda bulevarderna i Paris.» »Tycker fröken inte om Paris?» frågade Nina, som höll sin man under armen. »Cela dépend!» svarade Julia och ryckte på axlarna. »Det är ju sjelfva brännpunkten, ugnen, hvari alla vi hembakade skorpor ska gräddas för att bli välsmakande, och det förstås, — för att lära arbeta och täfla, och få fart i sig fins det bara ett ställe i verlden, och det är Paris, men naturligtvis är det ingenting för ens hjerta.» »Har ni inte alls fått några vänner der?» frågade Tofte. »Ni har ju varit så länge der.» »Vänner får man inte bland fransmännen», svarade hon. »Der bryr sig ingen menniska om någon annan än sig sjelf.» »Nå ja, det är då en ganska allmän mensklig svaghet», svarade han. »Det är nog sant, men ingenstädes i så hög grad som i Frankrike. Der är man praktisk, ekonomisk, sträfvar efter heder, framgång och pengar. — Men ens vänner! Ja, de få sköta sig sjelfva och sträfva för det samma, så får tiden visa hvem som kommer längst.»
Förbryter sig någon emot den i 4$ §. af RiddarhusOrdningen omförmäldte stadga, tili ordnings vinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, har Fiscalen att de böter, hvilka å sådane förbrytelser äro utsatte, genast uttaga, eller den felande i vidrigt fall inför RiddarhusUtskottet låta uppkalla, och der sitt påstående göra, 29 §• RiddarhusFiscalen är derjemte så väl Rid - 3io Den 20 Junii. darliusCassans, som de öfrige under RiddarbusDirectionens vård stående Cassors, Ombudsman, hvarföre honom åligger: 1) Granska de Låne-ansökningar jemte Rotulus och anmärkningar, sorn Kamereraren, enligt 7 §• i dess Instruction aflemnar, samt utlåta sig huruvida den erbjudne säkerheten är sådan, att lånet, enligt Författningarne, kan bifallas, eller hvad dervid kan vara att erinra ; samt inom fyra dagar hela den sålunda beredde Låneacten till Secreteraren återlemna, för att slutligen i Directionen föredragas, 2) Sedan Kamereraren tili Direction ingifvit förteckningar på så väl Inteckningsförnyelser, som obetalte räntor, åligger Fiscalen, att efter Lag och UtlåningsReglementet dem åtgärda, samt med berättelse och räkning öfver utgifterne till Direction inkomma, då den sednare tili ersättning anordnas, och af Kamereraren observeras vid räntebetalningarne, enligt skuldebrefven, på sätt i 4 och 5 §§. för Kamereraren stadgadt är, 3) I alla Rättegångar utförer Fiscalen Directionens talan, och, sedan Kamereraren, enligt 6 §. här ofvan, afgifvit bevis öfver beedigandet inför Domstolen vid inträffande Concourser, skall Fiscalen bos ConcoursDomaren bevaka och utföra Cassans talan, samt derom för Direction tidigt tillkännagifva, äfvensom i andra mål hvad af honom derutinnan blifvit Den 20 Junii. gil tillgjordt, och hvad Utslag hos vederbörande derå följt. 4) Öfver alla Remisser och anförtrodde göromål bör Fiscalen föra ett ordentligt
Men härvid förekommer den märkbara omständigheten, att trenne RiksSt. antogo en annan valprincip, än Utsk. deruti föreslog, nemi. stånds val istället för samfällda val, hvaraf den följd uppkommit, att dessa Stånd icke yttrat sina gemensamma tankar rörrde vallagens särskildta stadganden, t. ex. val-census. Sammanjemkningen har således gått för sig inom Utsk., på sätt en af reservanterne (Gr. Spens) yttrar sig, emellan elt Stånds gemensamma tanke, sorn Utsk. vetat, och 3:ne Stånds, sorn Utsk. gissat. — Jag nämnde val-census. Dermed har Utsk. förfarit på ett oväntädt sätt. Reg.F:ns 56 § bjuder (2 morn.): "Utsk. åligge då att samtliga RiksSt:ns tankar till ett helt sammanjemka." Nå väl! Utsk. föreslog i N:o 38, vallagens 1 § 1 inom., att valrätten skulle tillkomma "dem, hvilka å landet äga jord af minst 2Öo r:drs uppskattadt värde. Heder v. BondeSt., som yrkat att valrätt borde tillerkännas hvarje hemmansägare eller kronoåbo, bär väl derigenom upphäft census, men deremot fästat valrätten vid besittning af hemman eller besuttenhet. De öfriga 3:ne IiiksStm, hvilkas gemensamma tankar antagit valrätten ståndsvis, hafva således vidhållit allmogens val inom sig, d. v. s. i5 §:n Riksd.Ordn., som förmår, alt ”allmogen välje efter hemmantalet.” Alla fyra RiksStin synas således vara eniga härutinnan, hvarigenom bes u I ten beten såsom norm för valrätt af jord å landet bade bort vid innevar. riksmöte anses såsom elt R. St:s beslut, hvilket kommer alt hvila till grundlagsenlig behandling vid instundande riksdag. Detta beslut står icke i strid med principen af allmänna val, ej heller med det beslut förstärkta Coust.Utsk. fattat, lörtde representationens fördelning i kamrar.
I anledning häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville, såsom ett erkännande af Prosten Berlins verksamhet såsom riksdagsman, åt hans enka, Anna Catharina Berlin, född Nordström, å Allmänna Indragningsstaten anslå en pension af 600 B:dr att från och med innevarande år utgå. Då Utskottet, i likhet med hvad under nästföregående punkt blifvit anmärkt, jemväl i förevarande fall af motionären lemnats utan all upplysning om de tillgångar, som kunnat för Prosten Berlins enka och oförsörjda barn uppkomma derigenom, att enkan under henne förunnade nådår egt uppbära inkomsterna af det, enligt motionärens egen uppgift, förmånliga pastorat, hvilket Berlin i lifstiden innehaft, har Utskottet ej heller funnit skäl att till nu ifrågavarande motion tillstyrka bifall, utan hemställer, att densamma må af Rikets Ständer afslås. 71:o. Med anförande hurusom det vore samhället värdigt och äfven läge i dess välförstådda intresse att med sin hjelp understödja familjen efter en man, som iifvad af nit för mensklighetens högsta angelägenheter, egnat sina krafter åt en verksamhet, derigenom lian varit urståndsatt att tillförsäkra sina efterlefvande en bekymmerfri utkomst, hafva inom Borgare-Ståndet Herr Trybom (i motion N:o 88) samt, inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län (i motion N:o 268) föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja aflidne Komministern Nils Ignells efterlemnade enka, Sigrid Florentina Ignell, född Lindmark, en årlig pension af 600 R:dr.
Om dessa behof noga beräknas och fördelas, skola de bidrag, som af Statens med-, lemmar göras, säkerligen svara till ändamålet, som är lika vård om alla de inrättningar , hvilka äro till Statens upprätthållande stiftade* Närmare undersökning härom bör leda derhän, att de brister, som visa sig å ett ställe, kunna fyllas genom blifvande öfverskott å ett annat. Hvad som härvid synes förtjena uppmärksamhet, är det sätt, hvarå Rikets Pre-' sterskap aflönas. Då i flera orter afgifterne från ett heminan till Presterskapet sammantagne öfverstiga den till Kongl. Majit och Kronan, kan deraf dömmas till hvad betydligt belopp sammanslagna summan uppgår af Statens bidrag till Presterskapets underhåll och aflöning. Fördelarne häraf tillfalla likväl icke alla Prester gemensamt, ty Comministrar och Adjuncter finna sig ofta i så knappa vilkor , att Församlingarne, hvarest de tjena, ej kunna undgå att särskildt bidraga till deras understöd, samt i och med detsamma vidkännas ökade bördor, som ej komma i någon beräkning. Deremot finnas andre, såsom Kyrkoherdar, Prostar och Biskopar, hvilkas inkomster, bostället inberäknadt, kunna skattas från 4 till 5, 6 och ända till 10,000 R:dr och derutöfver. Om nu allt hvad som är anslaget till Presterskapets aflöning skulle tillfalla Kronan, Och Presterne lika med Staters öfriga Tjenstmln, deremot finge deras aflöning på Kronans Stat, lämpad efter billigheten och sig företeende - Den 31 Mare. 321 teende omständigheter, så skulle ej allenast en rättvis jemkning befordras, i anseende till Presternes villkor inbördes, utan ock Staten tillskyndas en behållning, hvilken, såsom en ökad tillgång, sedan kunde användas till andra för det Allmänna gagneliga ändamål.
Att hvilan är en rättighet på denna dag, »lör den som vill» begagna sig deraf, är ju godt, men blir endast som en god »borgerlig» ordning, hvilken hvar och en har en obe gränsad frihet att bruka eller ej, så att ingens samvete dermed betungas. Detta äflande efter att hålla Sabbaten är en lagisk riktning, som endast är skuggan af Kristendomen. Apostelen säger derför äfven i Coll. 2: 16, 17, »Så låter nu ingen göra eder samvete öfver helgedagar, högtider oell sabbater, hvilket var skuggan af det, som tillkomma skulle», nemi. Kristendomen. Må det äfven tillåtas mig att anföra en af våra reformatorers yttrande härom, nemi. Olaus Petri. Ilan stiger: »Mich är vel witterligith ätli nåågohr få stvcker äre ännu i brukning, som ilråå Apostlarnes tijdh hafva hållen vordet, som är, hålla Söndliagen heligh, hålla Pascka och Pinctzdaghar med någhor fåå annor stycke, men sådana stycke röra vor salighet intet uppå, epter thet wij wiil kunne varda salighe änthå wij sådana stycker aldrig holle». Vidare säger han: » ty huar sådana festeller högtijdher hade varit aff nödhenne, liaffde icke S:t Paulus scriffwit theremot till the Galathé!' och Colosser». Och vidare: »Tliet kommer ju wore troo jutet wijd, hvad Söndliagen är heligh eller eij.» (Från 1524). För att nu specielt fästa sig vid den förev:de motionen, är jag fullt förvissad, att den är föranledd af en innerlig välmening; man kan derföre icke underlåta att uttala, huru den i sig innebär en Lagisk men icke Evangelisk riktning.
Nådiga skrifvelse till Rikets Den i4 Juni i j. m. 5;i Stander angående de af en i Nåder tillförordnad Commitée utarbetade underdåniga Betan: kander» om reglering af Rikets PenningeVerk, samt rörande inrättandet af ett Handels LåneContoir i Götheborg 5 af åtskillige FullmägtL ges från Carlstads Län Memorial , angående undersökning af Publique Cassors tillstånd och Lån derutur, tillika med Olof Nilssons från samma Län och Eric Svenssons från Bohus Län i ämnet afgifne yttranden; af Gustaf Larssons från Stockholms Län Memorial, angående reglering ®f penningeverken m. m ; af Johannes Larssons från Jönköpings Län, rörande indragw ning af all sedan 1809 beviljad Löneförhöjning; af Nils Håkanssons från Kronobergs Län, angående nya Låneanslag till afhjelpande af Landtmannens pencinge förlägenhet; samt af Kongl. Majus Nådiga Proposition om bidrag till utförande af Hjelmare Canals och Slussverks ombyggnad. Till StatsBevillningtfamt Allmanna Befvärsoch EconomiUt[kotten: Af Moses Johanssons från Westerbottens,’ Carl Svenssons från Jönköpings och Nils Håkanssons från Kronobergs Län Memorial, angående ökad ersättning för Postföringen; af Johan Bengtssons från VesterNorrlands Län , rörande vissa förmoners beviljande för nybyggare i nämnde Provins; samt af Anders PåhlssOns från Jönköpings Län , om ett PostContoirs inrättande i Wrigstad. Den i4 Junti /, m. Till StatsBancooch LngUtJkotten: Af Pehr Pehrssons från Calmare Län Memorial, om nedsättning af räntan för penningelån.
Detta var nu i o c h för sig ett fel emot det passande o c h skulle n o g ha inbringat mig en liten fin reproche, m e n det ville sig dessu t o m ej bättre än att under den häftiga rörelsen framåt m i n klädningsärm fastnade i pipen pä kaffepannan, drog omkull denna, så att innehållet flö- dade öfver duken o c h vidare ner i knäet på majorskan, s o m desperat rusade upp från bordet o c h skakade sig s o m en våt hund, hvilken nyss k o m m i t upp ur vattnet. Och midt i den bruna syndafloden låg sockerskålen krossad — d e n vackra kristallskå- len, s o m jag alltid haft mitt nöje i att se på. » Hvilket exempellöst slarf », ropade majorskan, och jag fick en ljungande blick ur hennes bruna ögon. Jag framstammade en otydlig b ö n o m förlåtelse och brast därpå i gråt — jag kunde ej hjälpa det. » Se så, se så, barn », sade kaptenen vänligt, 7 IDUN 1899. — » gråt n u bara inte. När jag för ett ögonblick såg in i hans deltagande grå ö g o n, v o r o de så lika min egen pappas, att jag, lydande en inre oemotståndlig impuls, gick fram till h o n o m o c h lutade, ännu snyftande, mitt hufvud m o t hans bröst. Hur han såg ut i det ögonblicket, vet jag e j, men han lät sin hand fara smekande öfver mitt hår och sade därefter: » Stackars barn, h o n har i hemmet blifvit van vid att bemötas m e d ö m h e t o c h får nu sakna allt deltagande. » Därpå lösgjorde han sig sakta ifrån mig o c h gick in i sitt rum. » Fröken Eva, för att välja det allra lindrigaste uttryck, så vill jag blott säga, att ni i dag förvånat mig öfver höfvan, o c h jag får b e er att för framtiden vara litet försiktigare i ert uppförande. » Det var majorskans hvassa stämma, s o m uttalade dessa ord, m e n i stället för att i grund förkrossa mig, väckte de min själfkänsla till lif, o c h mina tårar upphörde att flyta.
9 Maji 1818.’ 4°S dags-kostnaderne anslagne Allmänna medel, för att 50a Exemplar bland Ridderskapet och Adelns ledamöter utdelas, låta till trycket befordra: 1. Så fort sig göra låter , de vid slutet af Utskottens rörande utredningen af Göta Canal Ilolags , Malmö och Göteborgs Disconter den 53 sisth April afgifne Betänkande upptagne punkter elier propositioner. ?. Samma Betänkande helt och hålles uti ett sammanhang . 3. Utskottens blifvande Utlåtande , i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens rörande Allmänna Finance-Regleringen den 6:te sisth April medd^lte Betänkande, i de delar samma Utlåtande kan blifva från Utskottens förr ut afgifna Betänkande skiljagtigt. S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande Stats-Utskottets den l.-sta dennes afgifne samt den 8:de i samma månad förmiddagen på bordet lagde Utlåtanden: 1. Angående Krigs Academiens på Carlberg Boningsoch Underhålls-stat. 2. Öfver Kongl. Maj:ts nådiga Remiss, angående förhöjning i aflöningen för Fält-Jägare Regementer. 3. Angående upptagande i Stat af 3 500 Hamburger Banco Fyringsmedel* såsom inkomst från Dannemark. 4. I anledning af Herr _L. JC. Edelbergs Memorial om Lån af Allmänna medel tillSkole-Hus uppbyggande eller inköp uti Landscrona. 5. D. I anledning af dervid gjorde anmärkningar återremitterades följande Utskotts den i:sta 406 Prot. TJiår. d. 9 Maji .1818.' dennes afgifne samt den 8'de i samma månad på bordet lagde Betänkanden, nemligen: Till Siats-Utskatiet: Angående den summa, sorn för Stats, och Riksgälds-verkens behof erfordras att genom Allmänna Bevillningen utgöras. Tt(l BevillningsUtskottet: 'Angående Post-inrättningen och de deraf till Stats-verket inflytande inkomster, rn. m.