Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade då visserligen, för både hans allmänna ingripande i svensk själsbildning och hans särskilda andel i svensk språkförädling, blifvit en icke ringa vinst, om han gjort sig det ädla besvär, att åt sitt fosterlands hemljud anförtro de tankar, som nu hvila undangömda i hans Umbra Sapientiae divinæ et humanæ, hans Monile Minervæ, hans Templum Mentis ac Veritatis reseratum, in quo Archivum Naturæ retectum, revisum, recensitum 22. I motsats till de innehållstomma hårklyfvare, hvilkas metaphysiska konst och ära grundar sig på förmågan att erfara eller se så litet som möjligt, höll han för en dårskap, att vilja tänka öfver Gud, Menniskan och Naturen, utan öppna och friska ögon för Lifvets fullhet, eller utan att kunna skådande uppfatta dess ur-andliga Ena och Hela, hvars medelpunkt har afbildat sig i vår egen själ; han såg i vår verld, under alla dess skiftande former, en oafbruten symbolisk uppenbaring af den gudomliga; och i sjelfva Mathematiken en hieroglyphik, der den invigde hittar nyckeln till den högre kunskaps-herrlighet, det Vishetens smycke, som är Minervas halsband. Det philosophiska vetandet satte han i en klar insigt, huru de lefvande enheter af verkligheter och begrepp, som emanera från en treenig Gudom och i slik emanering utgöra detta smyckes länkar, sammanhänga för theoretisk kännedom och praktisk tillämpning. Grundvillkoret för sådan kunskap vore en sjelf-ransakning, hvarmedelst menniskotankan, sedan hon nedstigit till det lägsta af sin och all varelse, ända till gränsen af intet, åter uppstiger till sin varelses gudomligaste del, för att der se spegelbilden af dess gifvare och fader. En på tingen rigtad undersökning, följande i spåren denne faders daningar, nedifrån de allmännaste form-förmågorna och de första naturkrafterna upp till mikrokosmen
N:o 9, om inställande af bränvins tillverkning under innevande höstmånader och om tillåtande, i dess ställe, af tillverkning under någon tid af nästkommande år. Den 19 Juli. 3C5 Ge. Lagerbjelke, Gustaf, och Gr. Taube, Henning Edvard, begärde att detta Mern. måtte få ytterligare hvila på bordet; hvarefter Hr Hjärne, Harald, anmälde sig och yttrade: Då jag icke är närvande, när detta nu på bordet ånyo lagda Betänk, af R. o. Ad. kommer att afgöras, och emedan Ståndets lid icke lages i anspråk af några andra ärender, anhåller jag att få yttra några ord. Först och främst får jag nämna, att jag icke inom Utsk. deltagit uti öfverläggningen af förevar:de fråga samt att jag icke gillar det beslut, hvartill Utsk. kommit. Jag anser det af Utsk. gjorda tillstyrkande, att medgifva tillåtelse att bränna en månad instundande vår, vara af den beskaffenhet, att man f. n. icke kati fälla något bestämdt omdöme deröfver, huruvida en sådan tillåtelse är lämplig eller icke. Om Utsk. ansett den nu föreslagna tillåtelsen utgöra en ersättning för den i höst förbjudna bränvinsbränningen, finner jag det högst oriktigt att utgå från en sådan synpunkt, emedan, om bränvinspriserna komma att nästa år falla, det är ganska tvifvelaktigt, huruvida någon ersättning på del sättet kan komma bränvinsbrännaren till godo. Ehuru jag icke vill bestämdt, motsätta mig hvad Utsk. föreslagit, så får jag förklara, att jag anser tiden ännu icke vara inne för ett besluts fattande i della hänseende. Det enda skäl man kan anföra för att, på sätt Utsk. gjort, frångå de principer, som hiltils vid denna Riksdag hafva hos R.
Den 3 Junii. w Deraf följer också, att conjuncturerne må blifva så förmånliga som helst, aldrig någon ersättning kan tagas i den utgående Tullen på dyrbara exporter för den betydliga minskning, sorn nedsåttningen dels å trävaror, dels å export med ofria Skepp, otvifvelaktigt skall med-j föra; och att denna förlust således måste fyllas, antingen genom Tullens ansenliga förhöjning å inkommande varor, hvilka sannolikt icke tåla högre tull, utan åfvenlyr af verkelig förlust, medelst tullförsnillning, eller också genom en direct Bevillning, bägge högst tryckande för Nationen. Jag hyser visserligen den måst fördelagtiga tanka om Bergsbrukshandteringen, och tror allt bör användas, sorn till dess förkofran kan lånda; men jag ömmar icke mindre för den vida större del af Nationen, sorn icke har några effecter att aflåta , utan måste lefva på inskränkta löner, eller eljest måtteliga inkomster, för hvilka det skall falla högst tryckande, att ånda till öfverdrift betala sådane varor, hvilka, ehu» ru i sig sjelfva öfverflödige, likväl af en längre tids vana, blifvit oumbärliga; och lika oråttvist att på en gång både för förbrukningen erlägga bevillning, och serskilt genom högre pris vidkännas ersättning för de fördelar Ex^ porteuren tillskyndas. Jag tror således, att Högloflige Utskottet bordt stadna vid dess allmänna grundsatts, och icke på tillämpningen deraf lägga sådane band, som hindra Kongl. Majit, att till det af Utj Den 3 Junii, skottet fastståldta Maximum öka tullen å utgående varor, då gynnande handelsconjuncturer dertill föranleda, hvarförutan det af Kongl. Maj:ts faderliga omvårdnad för Landets vål visserligen icke år att förmoda, att en sådan rått blef i Nåder begagnad. Också kan jag icke dela Högloflige Utskottets förslag till helfrihet å utgående tull, under 5:ne år för alla sådane fartyg som i Sverige byggas, och till utlänningar försäljas.
Platen yttrade rör:de försvaret af det land, som var honom så kärt, och hade han fått lefva, lider det icke tvifvel, att sedan hans älsklingsföretag blifvit fulländadt, hans alla bemödanden blifvit riktade derhän, att kunna upprätta det då till förfall lutande sjöförsvaret. Detta styrkes än ytterligare af hvad han till mig yttrade, då jag af honom tog afsked. Han sade: ”Helsa edra kamrater i Carlskrona och säg dem, alt hvad jag sade härom dagen, var mitt testa - Den 11 Mars e. m. 211 mente, min yttersta vilja; Gud välsigne eder, jag återser er aldrig mera.” Dessa ord inpräglades så i mitt minne, att jag skulle kunna aflägga ed uppå, att de äro desamma sorn yttrades. Kort härefter gick den olyckliga aningen i fullbordan. Att en sådan man, som Platen, ändrade sin en gång fattade åsigt om rättaste sättet att försvara fäderneslandets kuster, är ett icke ringa stöd, åtminstone för mig, att lika med honom utropa: Sveriges kuster måste försvaras med alla sjövapen i förening, från det stora skeppet (ill kanonjollen! Denna Plåtens förändrade åsigt var ingalunda något löst hugskott, han var icke den som byggde systemer på sådana. Nej, han hade med den skarpsinnighet, som var honom egen, bedömt förhållandena sådane han sett dem, och han kom till följd deraf till det resultat vi redan veta. Bland de storverk, som förevigat den oförgätlige mannens namn, torde det icke vara det minsta, att han sålunda innan sin död sökte utvisa den väg, som hans efterkommande hade att följa. Frid vare med hans aska!! Efter detta yttrande hördes åtskilliga bifallsrop. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.: Då ministernför sjöförsvaret yttrat, att man ej behöfver vara man af yrket för att bedöma ifrågavar. sak, är det med så mycket mera trygghet jag vägar yttra mig uti nu föredragna ämne. Frih. Tersmeden har sagt, alt han icke förstår den ifrågavar. saken. Denna bekännelse kunde han hafva sparat sig, ty det finnér hvar och en af hvad han yttrat.
Grefven understöddes då af den dåvar. ledamoten af detta Stånd, Hr Gustaf Hjerta, som yttrade, att lian förenade sig med Grefven 0111 nödvändigheten af ett centralförsvar, och gjorde det, såsom orden föllo sig, så mycket hellre, som • 64 Den 20 Mar» f. nr. Carl Johans idde i detta falt synes för hvarje Svensk i de murar, som höja sig på Wanås, Gr. Horns Jag äger att beklaga mig ganska mycket deröfver, att Gr. Anckarsvärd sökt bevisa, det jag i något fall frångått mina politiska grundsatser, derföre att jag ej i allo kan motsvara de fordringar, hvilka Grefven tyckes äga på sina s. k. politiska vänner, d. v, s. en fullkomlig abnegation af egen öfvertygelse i frågor, då deras öfvertygelse kan vara stridande emot den, sorn lian äger. Grefven har i dag, emot mig, framkastat den förebråelsen, att jag, tvertemot hvad jag förut yrkat inom detta rum, nu skulte vilja tillstyrka att R. St. åtaga sig en bevillning utöfver tiden för nästa riksdag. Jag tror mig ej hafva gifvit anledn. till en sådan misstanke, rakt emot mitt begrepp om det tillbörliga och rälta, som mig tillkommer såsom representant inom detta Hus. Att tillstyrka en sådan sak, vore att göra ett brott emot grundlagarna. Hvad jag här har yttrat är, det jag anser, att då R. St. besluta företag, och jag nämnde specielt canalbyggnader, hvilka ej kunna göras färdiga inom perioden för R. St:s nästa sammankomst, så kunna, så böra R. St. draga förbindelse derpå på kommande Ständer. Jag anser detta vara ganska formenligt och det enda naturliga sättet att åstadkomma sådana för det hela nyttiga företag, då de ej äro dagens verk. Det tillkommer då en sjelfmyndig och klokt dömmande representant, att handla för framtiden i detta fall, och jag tror fullt och fast, att Representationen kan, med grundlagsenlig rätt, ålägga eftertiden sådana förbindelser. Detta har äfven vår grundlag förutsett i åtskilliga fall. Nu har Gr.
För mig är det nästan omöjligt att dväljas här en hel natt, utan jag måste, då diskussionerna om aftnarne draga länge ut, taga min reträtt dit ner i klubbrummen, och jag känner personer med svagare helsa, som alldeles icke våga komma hit om aftnarne. Det är uppenbart, att under de kommande riksdagarne, som skola 202 Den 9 Maj e. ni. inskränkas till 4 månader och vara samlade under den mörkare årstiden, sammanträdena komma att i allmänhet hållas om aftnarne; och, om man då anbringar gaslysning i alla rum, så komma vi, M. Hrr, att jemmerligen förgås. Den som, i likhet med mig, sitter i ett Utsk., der man ofta nödgas sammanträda om aftnarne och der man har gasupplysning, vet nogsamt, huru man lider deraf. Jag har heller aldrig annorstädes sett, att gas användes för att upplysa boningsrum; den är egentligen afsedd för upplysning af gator och trappor. Att använda gasupplysning i samlingslokalerna för den nya representationen, jemväl i de smärre rummen, vore i sanning obarmhertigt. Jag har visserligen funnit, att det blifvit ifrågasatt att anbringa luftvexlingsapparater, men, om äfven sådana kunna användas i de större samlingsrummen, blifver det dock omöjligt i de små, låga rum, der Utsk:n skola sammanträda. Jag får således med erfarenhet om den plåga, som gasupplysningen förorsakat åtminstone mig, och under förmodan, att de, som för framtiden komma att deltaga i riksdagens förhandlingar, likaledes icke hafva någon smak för att på detta sätt steka sig, hemställa, att vid återremiss jemväl denna fråga måtte tagas i öfvervägande. Frih. Klinckowström:
N:o 51. om dess erläggande af sådane personer, som äro arbetsföre och icke utfattiga, hvilka enligt Kongl, förordningarne af den 8 Mars 1770 och den 15 December 1854 äro befriade från mantalspenningars utgörande. Motion N:o 11. Bevilln.-Utsk. Utlåt. Folkskolebyggnader, om upprättande af normalritningar för. Motion N:o 106. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk N:o 41. R. St. underdän. Skrifv. N:o 39. 8 Folkskolelärare, om en minimilön af 400 Rdr och en förhöjning efter 10 års val vitsordad tjenstgöring till 500 Rdr för examinerade. Motion N:o 7. StatsUtsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N;o 169. angående förslag till ändring i föreskrifterna rörande deras aflöning och åliggande. Motion N:o lil. Lag-Utsk. Utlät. Folkskolelärare-seminarierne, angående deras minskning till fem. Motion N:o 108. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. om ändring i reglementet för. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdän. Skrifv. Folkskoleväsendet, om ordnandet af. Motion N:o 124. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. rörande anslag för dess befrämjande. Motion N:o 12. Stats-Utsk. Utlåt. N;o 139. R. St. underdån. Skrifv. Folkundervisningen, om fortfarande af de hittillsvarande anslagen för. Motion N:o 119. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169 om tillsättande af en Kommité för dess ordnande.
Oss mötte genast en Grek med de vanliga frågorna: hvarifrån vi kommo och hvart vi gingo samt om vi ville handla något. Han, liksom de andra jag såg här, voro vackert och nobelt folk med stor värdighet och urbanitet i sitt sätt och uppförande. Men som de dels voro något dyra här, dels hade ganska litet, beslöto vi att gå upp till byn som ligger ungefär 1/2 Sv. mil från denna strand, och började vår vandring längs den lilla bäcken, som äfven är en utgrening af Scamander. Marken var ganska våt och rikt bevext med någon sorts högt sträft starrgräs, och det regnade temmeligen starkt, så att färden väl var besvärlig; men nöjet att beträda den jord och troligen just det ställe der Grekerne hade sin flotta uppdragen och der striderna stodo mellan dem och Trojanerna dessutom den blomsterdoft, som spred sig från det herrliga, till någon del ännu grönskande fältet, kom oss att glömma alla besvärligheter. Slutligen hittade vi en liten spång öfver bäcken, gingo öfver och började nu stiga upp emot höjderna, som åt alla håll omgifva den stora slätten. Här träffade vi en ung Grek, som hade samma väg och som vi gåfvo oss i samtal med, hvilket dock gick temmeligen trögt, emedan han förstod ganska litet Italienska, som här tyckes vara det mest gängse språket och hvari min kapten äfven är ganska mäktig, och jag förgäfves sökte påminna mig några Grekiska ord. Han var dock en munter och glad gosse, kanske om 18 år, vacker med svartglänsande ögon, skrattade så godt när vi ej förstodo hvarandra och var högst treflig, men urban och fin i alla miner och rörelser, ehuru simpelt och nästan trasigt klädd med tvenne små halfsmutsiga säckar på ryggen. Vi följdes nu åt uppåt höjderna, som ännu voro gröna och vackra; men vägarne voro af regnet blöta och slippriga på den leriga marken. Vi gingo förbi en liten hytta der några små smutsiga Grekbarn stodo vid dörren allena, och kommo så till en höjd, der vi sågo byn Ieni kiaj, dit vi ämnade oss.
I fråga om Rikets Ständers vid sednaste riksdag meddelade beslut, angående anläggningen af en strandgata med kaj-mur långsefter Riddarholms-kanalen nedanför Riksgälds-kontorets hus samt hvad härvid förekommit och blifvit tillgjordt, hafva fullmäktige icke något att tillägga till de härom af Rikets Ständers Revisorer i deras nyss afgifna berättelse meddelade upplysningar; till hvilka fullmäktige alltså, hvad detta ärende beträffar, få hänvisa. Enligt föreskriften i reglementets 203 §, hafva de af 1851 års revisorer afgifna och till Riks-stånden numera öfverlemnade berättelser om granskningen af Stats-verkets samt de under Kongl. Kommers-kollegium ställda fonder äfvensom Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, jemte de till dessa berättelser hörande utlåtanden och förklaringar, blifvit, genom fullmäktiges försorg, till trycket befordrade och derefter på stadgadt sått utdelade; varande anstalt redan fogad om tryckningen af de, i medlet af innevarande tpårrad, afgifna enahanda berättelser, hvilka, så snart desamuias tryckning kan hinna verkställas, jemväl komma att lill Riksstånden öfverlemuas och i föreskrifven ordning utdelas. Under iakttagande af hvad reglementets 204 § i afseende på verkställigheten häraf stadgar, hafva fullmäktige gatt i författning om upphandlingar af det papper, som förmodas komma att under nuvarande riksdag åtgå för protokollernas och bihangets tryckning och om tillhandahållandet af de för Riks-ståndens och Utskottens räkning erforderliga skrif-materialer och öfriga effekter,■ hvarförutan kontrakter om tryckningen af bihanget blifvit med åtskillige boktryckare afslutade, ehuru det för detta trycknings-arbete af dem äskade pris betydligt öfverstiger hvad tinder de föregångne"riksdagarne behöft för euahanda arbete af Riksgälds-kontoret betalas. Beträffande det uppdrag, fullmäktige genom reglementets 205 § erhållit, med hänsigt till utarbetandet af ett fullständigt förslag till uv eller förändrad organisation af Riks - s StafsUtskottets Memorial,.
Frhn granarnas grenar dansade snön i gnistrande flingor och gångstigen drog 111.1 genom skogen en skimrande strimma. P&amp; herrgkrden stod den unge ägaren med armen kring sin tacka hustrus lif och såg ut genom fönstret. )) Niii hjärtegoda lilla tomte », hviskacle han önit och lade hennes hufvud mot sitt bröst. 230 samtidigt öppiiades dörren till torpet och hustrun smog sig försiktigt in. %Så lange du har varit, knotade mannen. 2 Glöm inte att väcka i tid, så, vi komma som folk i ottan. ». Hon glömde inte att vaclra i tid. Samskolan &amp; er ' pk dagordningen. 0 ' Ordet af samskola » har i liiifvudstadeii blifvit ett slags partilösen, om till mera skada än gagn för den sak, som ligger bakom ordet, niii lämnas osagdt. E n del folk, och vi bland dem, tro det vara helt likgiltigt hvilkeii fäi.g. en samskolans vän bär, om han är frihandlare eller tal om saken; r i tro icke att samtallvän. Tï hhlla inga skolan skall rfida bot på alla gosskolans öfverklagade brister och ranta icke heller, att flickuppfostran i och med den skall liafra iippnått höjden af fidlkomning. Men vi tro, att samskolan, oin den koimner iiiider god manlig och ko.2rtlig lediiing och blir ratt organiserad, skulle gifva &amp; t båda könens oppfostran en mera naturenlig riktning samt infWa i systemets alltid mer eller mindre artificiella apparat nagot af familjens och heininets koiist.lösa enkelhet. Vi ha sett oss om hos ~ i r a grannfolk, norrman och finnar, och funnit, att saniskoletanken där icke stannat vid blotta satser, mer eller mindre talangfullt uttalade vid storstidernas vensterniöten, iitan att grniidsatsen slagit iit i handling under ledning och med stöd, i Finland af enskilda uppoffriigar och privata lärares och lärarinnors oiittröttliga energi, i Morge af statens och kommunens förenade Beinödanden.
Vid öfvervägande af denna grannlaga fråga framställa sig, å ena sidan, de anmärkningar: é a) att, om än, i sträng bemärkelse, hvaf och en brottslig, såsom sådan, är rättlös , afseendet å menniskans sedliga natur likväl bjuder, att annat våld å honom ej må utöfvas, än det, som andras säkerhet nödvändigt fordrjrj La gZJt skottets Betänkande N’.o 113. b) att försök att tillfredsställa menniskans medfödda begär till återvinnande af förlorad frihet eller undvikande af ett för hand varande edler förestående lidande i och för sig sjelft ej är ett brott; c) att Lagen i allmänhet icke i annat fall tillåter eller ursäktar en annans skadan de till lifvet, än då det sker för nödvärn, el-t ler, såsom Lagen i 26 Cap< 4 §. MissgerningsBalken uttrycker sig, da. man varder sa. of verf allen, att han lif sitt ej frälsa kan, utan att han dräper den honom ä lif tränger , i hvilket fall honom likväl åligger att den nöd med fulla skäl visa; d^) att fånge , som söker taga flykten , men dervid icke utöfvar våld å väktaren, eller sätter sig till motvärn, då denne vill honom gripa eller från flykten hindra, ej kan sägas hafva försatt väktaren i ett sådant nödfall ; e) att icke hvar oell en för brott anklagad och häktad är verkligen brottslig eller bor såsom sådan behandlas, innan han blifr vit om brottet lagligen förvunnen; f) att icke eller hvar och en häktad brottsling kan anses så farlig för allmän eller enskild säkerhet, att omsorgen för denna säkerhet rätt - LagUtskottets Betänkande N.o 113. 5 färdigar uppoffrandet af hans lif) och ändlligen g) att en Författning, hvilken, såsom den föreslagna, öfverläte rättighet öfver fångars lif ät deras vårdare, skulle kunna i tillämpningen blifva i flera afseenden vådlig.
S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 20 sisth Maj och 1 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 110, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag till uppförande af en ladugårdsoch en mejeri-byggnad vid Ultuna Landtbruks-institut. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorde anmärkningar, Bevillnings-Utskoltets, den 20 sisth Maj och 1 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 14, angående Post-bevillningen. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets den 20 sisth Maj och i dennes på bordet lagda Betänkande N:o 30, i anledning af väckt motion om stiftande af lag för kompromissarier. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 20 sisth Maj och 1 dennes på bordet lagda Betänkande 244 Prot.-Utdrag den 7 Juni 1854. N:o 31, i anledning af väckt motion om bildandet äf en Hof-rätt i Norrland, beslöt Ridderskapet och Adeln att vid detta Betänkande låta bero. S. D. Föredrogs och bifölls Stuts-Utskottets den 24 sisth Maj och 1 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 102, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 50, angående ifrågaställd förbättring af soldaternes vid Södermanlands regemente löneförmoner. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 24 sisth Maj och 1 dennes på bordet lagda Utlåtande .
Kanske beror detta missförhållande derpå, att Italien genom en för landet lycklig, men nu mer out-ransaklig tillfällighet en gång kommit i ett visst rop, att folk ' blifvit af detta rop lockade att göra den långa resan dit och att de sedan ej velat ut med, att de blifvit så illa narrade utan då helt oförsynt tagit sig för att måla och rita af det, beskrifva och besjunga det så, som de på förhand tänkt sig landet. Det kan ju också hända — osannolikare % har händt — att aldrig förr än nu någon riktig realist hemsökt Italien. Detta är nu, som sagdt, endast gissningar. Möjligt är dock, att de komma att besannas. Men, säger ni, Italien har väl något karakteristiskt, något som ej är humbug? Det har det visst. Dét har ingen förnekat. Det har apelsiner. Apelsinerna äro icke humbug. Tycker ni om apelsiner, så res dit. Ni kan äta apelsiner, tills ni storknar, ni kan kasta snöboll med apelsiner, ni kan vältra er i hela drifvor, om ni vill, ni kan få trampa på och sparka apelsiner — för rakt ingenting. Men det är ett litet “ aber “ med de här apelsinerna, fivarpå jag ber få göra er uppmärksam. Har ni ett mycket känsligt nervsystem och är ni af naturen retlig till lynnet, så kan det hända, att ni slutligen finner dem outhärdliga. Ja, det kan gå så långt, att ert färgsinne svårligen afficieras af deras brandgula farg, så att ni ser allting grönt, såsom en del ungdom lär göra. Jag vill minnas jag har detta ur något resebref från Italien. Tycker ni ej särdeles om apelsiner, så res ej dit. Myrten har ni kanske på ert blomsterbord, och lagerträd fins ju på hvarje större kafé. Det är ingenting att se i Italien. Humbug, sir, bara humbug. fEn helsning från Italien. - Af Alfredo Mazza. (öfvers. af H. Sandström. Annu för ett sekel sedan hade hvarje stad sin egen karakter, hvarigenom den skilde sig från andra städer.
I detta sednare hänseende måste ock någon skillnad göras emellan t. ex. en chemisk fabrik, hvarest det endast erfordras att med upmärksäinhel följa en vetenskapligt riktig method för att erhål lia en lika god produkt på det ena stället, som clet andra, och väfnadsmanufakturen, hvars egentliga grundkapital ligger uti den grad af kunskap eller konstfärdighet i sjelfva arbetet, som finnes bland någon viss del af befolkningen i en eller annan ort. Härvid torde jemväl få ihågkommas att väfnader äro bland de artiklar, hvilkas rälta tullbehandling höra lill de svårare att kontrollera, och alt en betydlig qvantitet deraf dels alltid kommer att ingå utan erläggande af tullafgift, med resande och fartygsbesättningar, dels också genom stundom lyckade försök att angifva en i tullen dyrare vara för en som drager mindre tull, utan att de bevakande tulltjenstemännen alltid möjligen kunna förekomma sådant. Med ledning af dessa förutsättningar, hvilkas riktighet icke torde bestridas, är det min öfvertygelse att tullafgiften å väfvader om jemte bibehållande af nödigt skydd, en statsinkomst deraf tillika skall kunna vinnas och tullförsnillning någorlunda verksamt förekommas, icke bör bestämmas lägre än 15 och icke högre än 25 proc. af medelvärdet, uträknadt efter vigt, och efter utrönande af de verkliga priserne pä rudimaterie!*, jemte räntan pä förlaget och arbetskostnaden, samt att vid det närmare bestämmandet för de serskilda slagen af väfnader inom detta utrymme må tagas i betraktande i hvad mån tecknisk färdighet, arbetsskicklighet och stort anläggningskapital mer eller mindre ingå i tillverkningen. Exempelvis tillåter jag mig sålunda att föreslå, det för sådana släta varor, som utan behof af någon större konst eller vana hos arbetaren kunna produceras antingen på mekaniska väfstolar eller i en vanlig handväfstol af hvem som helst, t.