Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans purpur, drypande af medborgerligt blod, har ej hunnit torka i årtusendens sol: på Gustafs konungamantel åter är det egentligen fläcken efter hans eget, som aldrig kan utplånas. Gustaf III:s regering börjas med statshvälfningen 72. De föregående aderton månaderna innefatta frihetstidens sista andetag. Dödsvåndan var gräslig och långsam. Frid öfver jettens stoft! Sedan frihetstiden urartade från sitt ursprung, har den endast råkat ut för bespottare: Gustaf vanslägtades, berusad af högheten, också från sitt; men har funnit försvarare. Så olika skonsamhet ha ett folk och en kung att påräkna för sina förirringar. Jemna och lofvande voro Gustafs första steg på regentbanan: lofvande både för gagnet och glädjen. Han befolkade sin rådkammare med statsmän ur frihetstidens: de voro således vuxne sitt kall och uppburo, med heder för sig, för landet, för konungen, den talàr, han gaf dem. Men äfven de första val, han gjorde på egen hand, af embetsmän till andra poster, vittna om regentblick och känsla för statens bästa, då han nämnde landshöfdingen Carl Sparre till öfverståthållare och kommersrådet Johan Lilljencrantz till statssekreterare för handeln och finanserna: män, fostrade under frihetstiden, det är sannt, och Sparre till och med en af riksdagarnas verksammare medlemmar; men det var af Gustaf, de erhöllo och under honom, de utöfvade de befattningar, i hvilka de gjort sina namn. Straxt efter regementsförändringen hade konungen, för att smickra dels sin äregirige broders fåfänga, dels Stockholms borgerskap – Gustafs förnämsta och tillförlitligaste stöd under alla skiften – uppdragit hufvudstadens styrelse åt hertig Carl, och ur hans händer öfvertog öfverståthållaren baron Sparre den år 1773. För svenska vitterheten vidtog nu en ny tideräkning. «Atis och Camillas« sångare och sångaren af «Tåget öfver Bält« stodo konungen närmast och fingo således först hugna sig af den nya solens värmande nådestrålar.
Krigs-Kollegium har således hemställt, att förslag om förhöjning af anslaget till »Lifoch släpmunderingar vid Rotehålls-regementena» med 19,862 R:dr 13 öre eller i jemnt tal 20,000 R:dr, eller till 252,000 R:dr årligen, måtte af Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåtas: hvarvid dock af Kollegium erinras, att en ytterligare förhöjning af detta anslag vore beroende på det beslut, som kunde fattas i anledning af väckt fråga om Bohus läns Regementes Södra bataljons förändrande från rusthållstill rotehålls-bataljon. Då, enligt hvad Krigs-Kollegium sålunda upplyst, det nuvarande anslaget till »Lifoch släpmunderingar vid Rotehålls-regementena» är för behofvet otillräckligt, så att utgifterna öfverstiga med 19,862: 13 hvarjemte, på sätt jag nyss förut anfört, en ytterligare utgift nu ifrågakommer för Bohus läns Regementes till rotehåll förvandlade Södra bataljon, i och för be klädnads-kostnaden, med 5,336: — 25,198: 13, anhåller jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes af Rikets Ständer begära en förhöjning i förevarande anslag med, i jemnt tal R:dr 25,200, hvarigenom anslaget, nu utgörande » 232,000, skulle blifva R:dr 257,200. Salpeter-u-ppköp.
Väl uppe i vagnen viftade han åt sin hustru, som hotade honom med pekfingret, där hon stod vid fönstret. Dagen därpå vid tolftiden gick friherrinnan ut på verandan och såg nedåt allén, som ledde till hufvudbyggnaden. — Flickor, nu kommer vagnen, ropade hon inåt rummet och skyndade ner för trappan för att taga emot den väntade gästen. Flickorna kommo efter i största hast. Fröken Ulla kom långsamt gående från parken. — Det är fasligt genant med pappa, jag är säker på, att Svante blir stött. — Vi få säga att vi vänta honom hem hvilken stund som hälst, det går inte an att låtsa som om Sten tänkte bli borta hela tiden, sade moster Ulla, som hade en liten svaghet att vilja styra och ställa för hela familjen. Nu körde vagnen fram och stannade framför trappan. — Välkommen kusin Svante! sade friherrinnan. En lång, mager äldre man med tunnt gråsprängdt hår steg försiktigt ner från den höga jaktvagnen och ’kysste sin värdinna på hand. — Hur står det till min älskvärda kusin? — Tack bra, hur har Svante haft det sedan sist? — Åhjo så där. Det aldra sista har inte varit bra, jag menar färden hit. — Var det svårt på sjön? — Nej, det var värre på land, edra vägar här nere i Småland äro förfärliga, backe upp och backe ner, och när det så är dåliga fjädrar på vagnen, så käns det i ryggen. — Jag skickade jaktvagnen. Svante tyckte sist, att man satt så illa i droskan. — Ja, det gör man också, man sitter för lågt, jag hade ondt i knäet flera dagar efteråt. Sten borde skaffa sig bekvämare åkdon. Se där ha vi Siri, goddag min flicka, du ser ut som en riktig rosenknopp! Baron Svante böjde sig ner och kysste den unga flickan. Och Edla, hvad du vuxit! — Får jag presentera för dig vår blifvande svärdotter, Lars’ fästmö. — Så roligt att råka fröken Krona härnere, jag var bekant med frökens salig far. Elisabeth sträckte fram sin hand, hon ansåg det var tillräckligt, då hon så nyss blifvit presenterad. Men det tycktes ej vara Svante Tigersvärds mening, ty han kysste Elisabeth som han kysst Siri och Edla. — Så där hälsar jag alltid mina unga kusiners fastmör!
Hr Reutercrona, Carl Axel: Emot R. o. Ad:ns beslut den 7 December 1865, hvarigenom K. M:ts förslag till representationens ombildning blef af Ståndet antaget, får jag härmed vördsamt anföra min reservation. Hr Crafoord, Georg Gudhem Alexis: Jag anhåller vördsamt att få till prot:t antecknad inin reservation emot det af R. o. Ad. fattade beslut i fråga om det hvilande förslaget till representationens ombildning. Hr von Ekensteen, Fritz Otto Ludvig Wilhelm: Härmed får jag vördsamt anmäla min reservation emot det af R. o. Ad. fattade beslut uti den hvilande representationsfrågan. Frih. Lilliecreutz, Jakob Henrik: Emot det af R. o. Ad. fattade beslut, i afseende på det nya representations-förslaget, får jag härmed vördsamt anmäla min reservation. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:ts den 16 och 20 dennes bordlagde Utlåt. N:o 16, i ani. af K. Propos., ang:de en af Blekinge läns landsting gjord ansökning om inköp af en kronan tillhörig tomt i Karlskrona. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 16 och 20 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 17, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos., ang:de befrielse från rotering för hemmanet Fångåmon N:o 1 i Jemtlands län. Gr. Mörner, Carl Göran: Vid förra riksdagen väcktes enahanda fråga, men afslogs då af R. o. Ad., och, om jag icke hade mig bekant, att den redan är afgjord genom 3 Stånds beslut, skulle jag jemväl nu yrka afslag å Stats-Utsk:ts Betänk. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utlåt:t, och, då dervid Den 22 December. 511 svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Aldrig hade jag det kunnat tro, att min nådigaste fröken kommit längre i grekiskan, än själfver Lutherus, genmälde Skytte med oförställd förvåning, men där låg en omedveten spets, som förtretade hans åhörarinna. Å, jag har längre till hans och eder lärdom, än från Stockholm till Wittenberg, invände Kristina lifligt. Besynnerligen med grekiskan reder jag mig ännu slätt, förutom Nya testamentet, som jag dessa tider genomletat för att få skriftens språk mot de reformertes villfarelser. Summa: hvarför skall en lärd jungfru kastas i armarna på en olärd man? Är icke det att förmäla en hök och en näktergal? Stackars Hillevi! Fast hellre må hon gå makalös. Hvarför skall hon, som äger hela världen, gifva sig i en tiggares våld? Jag understår mig intet att därom strida med min nådiga fröken, återtog Skytte undfallande. Det är nu engång fattiga jungfrurs lott och deras kvist att sitta uppå. För de höga och rika står det att välja, efter som deras hug är. Dock pläga ock de gemenligen gifva sig uti äkta stånd. Drottning Elisabet gifte sig aldrig. Hvad skulle riksrådet säga, om jag gjorde som hon? Jag skulle bedja Gud upplysa min nådiga fröken om hvad bäst är efter hans vilja. Låt Hillevi blifva ogift! Gif henne icke i träldom under en man! Hon har fått därtill för högt förstånd. Och si, nu äro vi tre, om ej flera, af landsens döttrar, som kunna latin. Är det ej skam för ett så mäktigt rike som Sverige, att hafva så många lärde män och så okunniga kvinnor? När jag kommer till regementet, skolen I hjälpa mig att inrätta flickskolor i riket. Det skall blifva edert sista mästerstycke, såsom salig konungens uppfostran och Upsala akademi varit storverk tillförene. Gud bevare! Om Sverige finge så många lärda jungfrur, som akta sig för goda att gifvas åt olärde män, skulle riket snart blifva öde. Å, sörj inte för det! Nog hitta vi lingon i skogen skäppan full, men åkerbären plocka vi ett och ett ... Nej, se på henne därborta vid fönstret! Sådana äro de ... Hon skall ej akta lärdomen högre än prinsar ...
Sedan hertigens folk besatt slottet och noga ransakat att intet förräderi kunde vara anlagdt och sålunda ingen fara mera var för handen, hade fru Ebba erhållit tillstånd att bege sig till sina rum, der hon befalltes att qvarstadna, och vakt ställdes utanför dörren. Äfven hennes döttrar fingo på begäran lof att komma in till henne, men med vilkor att sedan der qvarstadna. Sigrid erhöll icke samma tillåtelse, och yrkade den icke heller med all möjlig ifver. Hon fruktade att på det sättet bli stängd från hvarje underrättelse utifrån, och hon kände ännu ej hvilket öde som drabbat hennes trolofvade. Han hade icke varit bland de uttågande tropparna, icke heller bland dem hon genom fönstret sett på borggården sträcka gevär. Var han fängslad, var han sårad, kanske död? Hennes oro steg med hvarje ögonblick, hon visste ej till hvem hon skulle kunna vända sig, för att få upplysning. Sedan fru Ebba var fånge, hade Sigrid intet värn. Hennes far var ibland dem, som under Stålarms befäl nu tågade opp mot Tavastland, sedan de blifvit afskurna från slottet. I sitt bekymmer vände sig nu Sigrid till Stålarms maka, fru Elin Fleming, och bad denna taga henne under sina vingars skugga. Fru Elin svarade bekymrad: "Kära jungfru Sigrid, väl ville jag vara eder till skydd och beskärm, men är ju sjelf värnlös. Icke kan J dock bege eder till någon af edra slägtingar på godsen häromkring, om ni än finge lemna slottet. Hertigens soldater sägas nu hålla på att plundra hos våra och konungens vänner. Stanna då hellre hos mig tillsvidare." Sigrid hade ej hunnit mer än tacka fru Elin för hennes löfte, då gamle Hans framträdde till henne och sade: "Jungfru Sigrid, som är så god mot hvar och en, törs jag be eder stiga ned i min kammare. Min son ligger illa sårad. Han tror att jungfrun skulle kunna lära mig huru jag bör bete mig för att lindra hans plågor. Han längtar efter, det ni måtte göra eder den mödan att hugsvala den döendes själ. Neka mig icke min bön, jungfru Sigrid, jag ber eder." Sigrid tyckte visserligen det vara svårt, att uppfylla gubbens begäran, men ville dock icke afslå hans bön.
Ehuru bristfällig inrättningen var, låg en vacker tanke till grund derför; och den skulle äfven otvifvelaktigl halva uträttat mycket mera godt än den i sjelfva verket gjort, om den blott bade blifvit kallad till lif på ett med skolordningens stadganden öfverensstämmande sätt. Men detta skedde beklagligtvis icke, vare sig i följd af de föredragandes glömska och försumlighet eller af beqvämlighet och motvilja mot en inrättning, som satte lärare på visst sätt till kontrollanter öfver Biskoparnes åtgärder. I stället för alt revisionen borde hvart 3:dje år sammankallas, så vidt ej Riksdag samtidigt inträffade, då sammanträdet skulle uppskjutas till nästa år, så har under loppet af 36 år revisionen endast inalles tre gånger varit sammankallad, nemligen åren 1824, 1832 och 1843, således blott en enda gång, nemligen den första, i laga tid. I stället för att Konungen skulle enligt skolordningen lill revisionens ständiga Sekreterare utse ”någon för insigter uti allmänna uppfostran känd man,” hvilken synbarligen, enligt lagstiftarnes mening, just sk lilie utgöra deu egentliga själen uti hela revisionen, så synes man alltsedan den första utsedda Sekreteraren dog, hafva — med eller utan afsigt, må lemnäs derhän — glömt tillvaron af detta embete och att det borde besättas, ända till dess, i följd af den allmänna meningens påstötningar, ett revisions-sammanträde omsider blifvit beramadt, då man till Sekreterare i bast kallade den Konsistorii-notarie, som var närmast till hands. Om denne egde några "insigter uti allmänna uppfostran”, korn dervid icke i fråga; att han under mellantiderna skulle egna uppmärksamhet åt undervisningens framsteg och följa med den pedagogiska litteraturen inom och utom fäderneslandet, såsom skolordningen föreskrel, ännu mindre; och det lill hans förfogande ställda pedagogiska bibliotheket, som skulle allt framgent förökas för att bereda honom och revisionen tillfälle att följa med sin tid, har åtminstone öfver ett Ijerdedels århundrade slått obegagnadt på Eckiesiastik-departementets dammiga hyllor, och någon enda bok har veterligen dertill icke blifvit inköpt.
Hon sprang uppför trapporna; men på tredje våningens trappafsats kände hon, att det svartnade för hennes ögon. Hon grep tag i bänken, satte sig ner och förlorade medvetandet. När hon vaknade, visste hon icke, hur lång tid hon legat der; men hon erfor en känsla af befrielse. Ångesten var förbi. Långsamt och försigtigt steg hon uppför de öfriga trapporna. »Ändtligen kommer du», hörde hon honom säga då hon trädde in i rummet. Han kände igen hennes steg. Och så satt hon der åter på sin vanliga plats, talade eller hörde honom tala — läste högt för honom de dikter, han senast skrifvit. Två fåglar ser jag strida. Hvit är den ene, den andre röd. De sitta på hvar sin sida, och heta: lif och död. De kämpa om min sjuka kropp, som knappt jag röra kan. Med gnistrande ögon de sluka, hatfullt och hotfullt hvarann. De skarpa klorna sträckas, korsa hvarann med ilskans mod mitt hvita linne fläckas rödt af de kämpandes blod. De flaxa med sina vingar; spetsarne ofta med gnistor slå mitt öga; smärtan tvingar ögat att tåras då. I stridens blinda ifver upp på mitt bröst med spända klor den röda fågeln klifver, tryckande tung och stor. Jag stönar, jag kan ej andas fjäder hvit och fjäder röd vimla i luften — blandas gör pinan kort, o död! Du hemska fågel, du röda, sänk dina klor, djupt i min kropp, så djupt, att jag kan förblöda Låt striden höra opp! Du vackra fågel, du hvita, du kan ej segra, det ser jag väl. Låt honom sönderslita min kropp — tag du min själ. Den sista dikten af hans hand bar dedikationen: Till La Mouche. I drömmen såg jag nyss en öde trakt af spillror full, från vittrade ruiner, en grusad rest af renässansens prakt och öfver detta kaos månen skiner. Allt är i spillror. Endast här och der en trotsig dorisk pelare ses peka med hedniskt hån mot himlens stjernehär, som vill den sjelfva blixtens gud förneka. På marken ligga, spridda rundt omkring, fragment af dörrar, friser och skulpturer, men’skor och djur — fragment af allsköns ting:
Dessa förrättningar äro alla följder af jordbrukets och andra näringars framåtskridande utveckling, eller någon gång äfven af jordegares tvister om bättre rätt till den eller den åkern, ängen, beteshagen eller skogslotten. Jordvinningar erhållas genom sjöars sänkning eller uttappning helt och hållet, genom rågångars upgående emellan tvistande grannars egor, och på sätt och vis äfven genom laga skiften, som medgifva hvar och en att, oberoende af grannars »ja» eller »nej», behandla tillskiftad jord ändamålsenligare än förut ske kunnat. Hvad är då billigare, än att den, som skördar de framtida frukterna af företagen, och den, som genom en sådan tvist orsakar kostnader för andra, hvilka dermed för sig sjelfve icke hafva något att skaffa, ersätter dessa kostnader, då Staten icke är i tillfälle att ersätta sina dervid närvarande målsmän, de allmänna ombuden? Nämndemännen få numera ersättning både för resekostnaden och lefnadskostnaden vid ofvanomförmiilda tillfällen, oeh vid mångfaldiga slags andra; magistratspersoner och borgare likaså. Fordrar Den 26 November e. m. 453 då icke rättvisan och billigheten att någon ersättning tillkommer äfven kronofogden eller krono-länsmannen, presten och officeren eller under-officeren, som enligt förordnande eller ordres sig inställer? På grund af hvad jag haft äran anföra, får jag derföre vördsamt föreslå: l:o att skjuts-ersättning, enl. gällande rese-reglem., måtte tillerkännas allmänna ombuden vid alla de förrättningar och sammankomster, dit de blifva beordrade, antingen på befallning eller reqvisition af K. Befallningsh:de eller annan myndighet, för att bevaka under bemälde myndighets inseende varande egendoms-rätt; och 2:o att ifrågav:de skjuts ersättning måtte gäldas af den eller dem, som förrättningen eller sammankomsten begärt eller föranstaltat. Om remiss af denna min motion till vederbör], Utsk. får jag vördsamt anhålla. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t. 2:o. K. M:ts nåd. Instruktion, hvarefter de till general-mönstrings förrättande vid K.
Från Stats-oeh Dan c q-Utskotten ; I anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga Skrifvelse angående de af eri i Nåder tillförordnad Comité utarbetade underdåniga Betänkande!! örn reglering af Rikets penninge-verk , tillika med de i öfrigt till Utskottens samfälda behandling remitterade Memorial och yttranden rörande enahanda ämne; om Bankens närvarande ställning, samt bestämmande af förhållandet emellan Bankens Sedlar och Silfver-mynt; om uppköp och inväxling af myntbåra metaller , samt framdeles utväxjing af reelt mynt; angående Riksgälds-Conioirets ställning, och inlösen af dess Credit-Sediar; om SlatsVerkets förhållande till Banken ; om BanCO-Discontens Låne-rörelse och de omständigheter rörande densamma, hvilka ansetts äga sammanhang med allmänna Finance^ Begleringen; om Bankens utlåningar å Guld och Silfver, metaller eller andra varor; om Fastighets och Qdlings-lån; ^ngående Credit - anslagen för Jern-Conteiret och Den 19 November f. m. s 13 Manufactur-Disconten; i fråga om låne-biträde af Allmänna medel för Trollhätte Canal-'Verk 111, m.; angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal ; om anslag för Södertelje Canal-Verk; rörande låne-understöd för Städerne Norrköping och Borås:; i anledning af väckte frågor om understöd och uppmuntran för Spar-Bariks inrältningarne ; samt om Jånerält i Rikets Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkrings-Verket. Från Stats-Bancooch Lag-Utskotten: Om enskilde personers rättighet att utfärda Invisningar, FrånStatssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotten ; Om biträde af Staten till moss-odlingar i Skaraborgs Län; och angående Hospitals-Inrättningarne i Riket. Från Bevillnings-Ulskottet: Om de genom Stora Sjö-Tullen inflytande Bevillnings - medel; om grunderlie för värderingar å Jord på landet, Hus i Städerne samt Jera-bruken; och angående väckt fråga om upphörande af den utaf
" Xed afseende på giifvoniedlen iakttages att 2: ne af gifvarne, fru Johanna Kempe och fru S. Adlersparrc lemnat sina bidrag (tillsammans 1500 kr) med önskan, att de framdeles n 6 öfverflyttas till stipendiefonden - en önskan, soni styrelsen naturligtvis skall efterkonma så snart det blir möjligt. " On1 det satt pa hvilket Dagny arbetat för sin uppgift ma bi fogade öfversigt af innehållet vittna, d i Iiisaren deraf bast kan bedöma i hvad mon hon förmitt tjena och friimja förbundets syften. Öfversigt af Dagnys innehåll 1886. sy stel *. Om sjelfhjelp och Iöneförhilllandcn. I sociala fragor med sarskildt afseende D&amp; qvinnornas ställning och verksamhet. Om literatur, som berör sedlighetsfrilgan eller sociala spörjsmill. ' Qvinnofragan och socialismen i Tyskland. (Frau Guillamne Schacks upptriidande, m. m.) H i l n ~ i o n. Om modedarskapen. Dragtreformen och möjligheten af dess beklimpaude. Esselde. Sjelfhjelp i form af sjukhjelp. Uttalande om qvinnofrilgan. N. ET. Hvarför böra qvinnor deltaga i stadsfullm~ktigvalet? Uttalande om qvinnans viirnpligt i form af sjukvlird. Fredrika-Bremer-Förbundet och dess verksamhet under 1885. (Bilaga rörande dragtreformen.) Esselde. Den qvinliga valrattsrörelsen i England och hvad vi af den hafva att lara. 111: IL FrBn qvinnorörelsen i Norra Amerika. Om de qvinliga Iäkarnes stallning ocli verksamhet 1. N. Amerikas förenta stater, 2. Engelska Indien, 4. Tyskland. L. V. Om gift qvinnas eganderatt enl. Nya Lagberedningens förslag. Till fragan om arbetslönen. Hilnriou. Min hustru och jag i fraga om mAlsmanskapet. AL ET. Svensk gifteriniilsstatistik. literiira vensterns sjel fportratt.
Men om jag således å ena sidan anser regeln vara den, att man bör gå tillväga med den största försigtighet, så kan jag deremot, å andra sidan, icke finna mig förhindrad alt med denna försigtighet lill rättesnöre, pröfva hvarje fråga för sig efter de omständigheter, som dervid förekomma. När jag nu genomläser StalsUtsk:s ifrågavande utlåt, och granskar de skäl, som Arrendatorn och de i ämnet hörda auktoriteter anfört, så synes det mig, som om det verkligen vore en skyldighet från Statens sida att fästa afseende på Arrendatorns belägenhet för alt befria honom från det öde, som i mot - 118 Den 6 Augusti. salt fall tyckes ligga klart för ögonen, eller en fullkomlig ruin. När Staten härvid icke går längre i sin eftergifvenliet, än all den tillåter Arrendatorn alt frånsåga sig arrendet, så har derigenom icke någon egentlig skada blifvit Slaten tillfogad. Hela följden blefve den, att en ny arrendeauktion finge utlysas och alt vid den en arrendesumma fastställdes, som förenade Statens rätt med Arrendatorns bestånd. Det synes mig icke vara Staten värdigt att i sitt förhållande till individerna i samhället strängt hålla sig fast vid den grundsatsen, som ligger i ordspråket: ”skylle sig sjelf den som icke bättre föresåg!” Visserligen kan hända att endast egennytta föranledt Arrendatorn till ifrågavar:de ansökning, hvilken då skulle innefatta ett försök att få en nedsättning i arrendet, hvartill han icke är berättigad. Men i sådant fall komme det tvifvelsutan att gä här, som det gått med en Arrendatoren af ett indraget militiaeboställe inom Skaraborgs län, hvilken vid sisth riksdag begärde nedsättning uti sitt arrende, under förklarande att han, i händelse ingen nedsättning beviljades, skulle blifva alldeles ruinerad.
Min tanka är derom att en Bank kan förtjena ändå rätt vackert utan alt sträcka siu sedelrörelse ens så långt söm innestående behållningar medgifva, och då inom Riks-Stånden blifvit yttrad en önskan att erhålla uppgift om den genom Wermländska Bankens tillvaro vunna erfarenhet, får jag på detta sät t såsom bilagor meddela anie tableauep, öfver dess ställning vid olika tillfällen, jemte dess vinst och förlust-räkning vid sista årets slut; hvaraf en hvarje kan se, att med 552,ooo Rrdrs fond och en cassa stundom öfverstigande den conlanta insatsen Banken aldrig färdiggjort, mindre utsläppt mer än circa 4oo,ooo R:dr ereditsedlar. Hör till Banco och Z-g—Utskottens Utlåtande IV-o 4- Tableau öfver IVermlands Provincial-Banhs Banco. 152 Lottegare, sora en för alla och alla för en äro roed allt hvad de ega ansvarige för Provincial-Bankens förbindelser, hafva, till allmänhetens desto större säkerhet, deponerat godkände Adier och Inteckningar på högst 6 månaders uppsägning till ett belopp af 355,866: 32. — Och uti Hypoteks-Fonden contant aflemna!, som, enligt 5 §. 3 Mora. Bolags-Reglorne och ii Art. Instructionen, blifvit emot godkände Inteckningar utJånte 12,400: 368,266 32 Lottegare hafva å Teckningssumroan 552,4oo Riksdaler Contant inbetalt 183,166 32 Lottegares innestående räntor 455 3o 11 Å Uppoch Afskrifnings-Räkningen häremot 3 procents ränta varit insatte i5o,797 R:dr 32 sk., deraf nu innestå 38,911 l7 2 2,250 ___ Utelöpande Assignationer på Rikets Ständers Bank 4,230 — __ Utelöpande Credit-Sedlar å io, 5, 3 och 2 R:drs valeur, att vid uppvisandet betala 376,925 _