Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottet redan anticipérat på denna ny projecterade rättighet, då det undandragit sig att i behörig oidning inkomma med sitt Utlåtande öfver den anledning till anmärkning, som redan den 14 sistledne Martii ifrån Höglqflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterades, och hvilket, oagtadt en den 25 April aflåten anmaning, att till den sista i samma månad dermed inkomma, ännu till denna stund uteblifvit; detta utvisar, att Högloflige Utskottet blifver sin föresats trogen, att lemna samma Remiss obesvarad ; ehuru Högloflige Utskottet, genom den nu föreslagna förändrade Redactionen, sjelf tyckes sätta i tvifvelsmål, huruvida åtminsto, ne ännu detta behandlingssätt är öfverensstäm-? mande med Grundlagen, flans Excellence, Herr Grefven neli LandtMarskalken yttrade, att ConstitutionsUiskottef, Uti dess i dag på bordet lagda Betänkande, rörande Stats-RådsPrqtocoilernes fulländade granskning, meddelat svar ä Herr Hertzenhjelms nyss omnämnde anmärkning. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande: Enligt den gamla Redactionen af 107 Den 23 Maji. 155 stadgas i 1, Morn. huru förhållas skal], då ConstitutionsUtskottet sjelfmant anmärker, att Stal§- Rådets Ledamöter i deras Rådslag om allmänna mått och steg ieke iagttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt RörtroendeEmbete utöfvar. ”Då skall nemligen Utskottet sådant för Riksens Ständer tillkännagifva, hvilka, om de finna Rikets väl def kräfva, kunna hos Konungen skriftligen pnmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord.” I andra Momentet af samma §. säges deremot, att då fråga om anmärkning blifvit väckt i något
Låt också vara att de få en present af staten; men hvilka få en större? Jo, de mäldsökande. De hafva nu ganska långt till qvarnen, och få ofta vänta mycket länge, innan de kunna få sitt ärende uträttadt. Jag har ett exempel i detta fall från Ostra Westmanland, der man någon gång fick vänta tre dagar, innan man fick sin säd malen. Det ligger i sakens natur, att om näringen blir fri, så komma så många qvarnar att uppstå, att något dylikt icke vidare inträffar. Under förutsättning att qvarntullen blir fri, så kunde visserligen hända, att den uppsattes så högt vid en qvarn, att man icke ville begagna sig af denna. Men då uppstår nog en annan. Då åtskillige af härvarande ledamöter icke ännu voro upp komna, då Gr. Hamilton framställde sitt förslag, ber jag att till deras kännedom få uppläsa detsamma. Han föreslog nemi., »att R. St:r, under förutsättning att nu gällande författn:r, så vidt desamma icke angå frågor om vatten-uppdämning, skola i behörig ordning ändras i afseende å hittills meddelade föreskrifter rörande rättigheten för mjöloch sågqvarnars anläggning, måtte, för sin del, besluta att räntan å mjöloch sågqvarnar må, från och med nästa statsreglerings-period, upphöra att vidare utgöras, i följd hvaraf rustnings-skyldigheten för så beskaffade verk af frälse-natur äfven bör försvinna». Det är om bifall härtill som jag vördsamt anhåller. Frih. Hamilton, Hugo: Jag är i hufvudsaken förekom men af den siste värde talaren. Jag begärde ordet för att bemöta Gr. Mörners inkast, att afskaffandet af qvarnräntan skulle innebära en högst betydlig gåfva till qvarnegarne, som vore en välmående klass, och att detta skulle vara högst motbjudande, i synnerhet som presenten komme att blifva störst för de rika, och minst för de fattiga. Frih. Stjernstedt har besvarat denna anmärkning genom hänvisande till det af Gr. Hamilton yrkade tillägget till beslutet. Att ett sådant tillägg behöfver inflyta i sjelfva Den 28 Februari f. m. 497 sjelfva beslutet, och icke bör stå endast i motiveringen, har ingen så tydligt bevisat som just Gr.
September, i anledning af Kongl. Masts den zo nästförutgäende Augusti i Räder asgifne Proposition till Riksens Ständer, angäende betalning af Hambu-gfle Banquierernes Amer hoffs Arfwingars, E. A. von Halle L Sons samt Luis K Jenquels fordringar; Och blef vice Talemannens fram. ställning till bifall af Stats. Utskottets Betän. kanden i detta ämne med enhälligt Nej beswarad. Ut supra. kx ?rotncollc> Oabriel Öctmann. Utdrag 852 Den 15 October. Utdrag af Protocollet, hältet hos Bon. de-Ständet tvid Urtima Riksdagen i Arebro den 15 October igro. S. D, Efter uppläsande af Stats-Utskottets den 12 vennes, pä ätcrrem:§ gifne och följande dagen pä bordet laqde Pltrande öfwer de anmärkningar, som hos Bonde. Ständct knifwit gjorde wid det Utlätande, Utffottet, i anledning af Kongl. Mastts Nädiga Proposition om en Fond till Pensioner för sivärt bletzerade Officerare och Under. Officerare, redan den 29 Sex. lomber meddelat, gjokde vice Talmannen framställning till bifall af Utskottets Betänkande», men hwilken med enhälligt Nej beswarades. Ut supra. Tx ?rotocoIIo Oabriel OärriLkw. Utdrag af Protocollet, hället hsS Bonde, Ständct wid Uttima Riksdagen i Orebro Len 15 October 1810. S. D. biföll Ständet Constitutions-Utskottets Memorial af den 12 dennes, angäende det pä allmän bekostnad ofördröjligen mätte genom trycket utgifwas Förflagerne till förändring i Grundlagarne, med hwad dertill hörde; Och Den 15 October. L5Z skulle Stats.Utskottet anmodas att härtill föreflä nödige medel. Ur supra. Tx ?rokocol!o Oabriel Oömsnn.
Jemförelsen mellan LifRegdets Dragoner och andra på Ladugårdsgärdet sammandragna trupper är icke riktig, då dessa sednare endast tillfälligtvis äro der förlagda, och liksom marscherande trupper icke kunna föra sjukhus med sig. Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte behjerta ifrågav:de behof, och tillstyrker bifall till K. Mits framställning. Hr af Wirsén: Gr. Posse har icke funnit afståndet mellan Dragonernas lägerplats och garnisons-sjukhuset särdeles betydligt. Jag ber att få fästa hans uppmärksamhet derpå, att det är för den sjuke nödvändigt att så snart som möjligt komma under tak och erhålla vård, att just genom denna skyndsamma vård sjukdomar af allvarsammare art kunna förebyggas och den sjuke snart ånyo blifva tjenstbar. Frih. Liljencrantz har talat om beväringen och jag har icke förbisett denna; men jag hem - 74 Den 3 Mars f. m. släller, om det icke är af större vigt för kavalleristen att han så snart som möjligt blir återställd, derest han blir sjuk, då han i förhållande till den för öfningarna anslagna tid har så mycket mer att lära och öfva. Kavalleriets öfningstid är så kort och dyrbar, att den måste väl användas. Man har talat om, att ett sjukhus för alla trupperna på Ladugårdsgärdet skulle uppföras, och jag har visst icke något att invända deremot, men dä någon sådan framställning ännu icke blifvit gjord, anhåller jag orri bifall till K. M:ts förevarande Nåd. Propos. Hr von Francken: I motsats mot de talare bland Utskits ledamöter, som förut yttrat sig, anhåller jag om bifall till K. M:ts förslag och afslag å (Jtsk:ts hemställan. Hr af Wirsén och Hr Silfverstolpe hafva redan så grundligt utvecklat denna sak, att jag icke har mycket att dertill tillägga. Man har sagt, att det skulle vara en orättvisa att anslå medel till detta sjukhus. Jag fattar icke detta slags orättvisa. Om andra hafva det lika dåligt som man sjelf, är det väl rättast att ändå hjelpa dem och är det lättare att sedan sjelf blifva hjelpt.
Den förstnämnde liar, ined förmenande, att det uti Kongl. Kungörelsen •den 24 Oktober 1851 stadgade förbud mot köp af fridlyst villebråd, sorn icke bevisligen blifvit fångadt å den tid, då sådant varit tillåtet, ej skall ledt till det dermed åsyftade ändamål, enär fångst och försäljning af dylikt villebråd lika obehindradt skola egt runi efter berörda förbuds utfärdande, som förut, anfört, att, derest villebrådet skall tillbörligen fredas och jagten lenina lika ator afkastning, sorn i andra länder, det vöre nödvändigt, att de nu för Lag »arnt Allm. Best.- och Ekon-Utskotten» Betänkande, N:o 15. 5 ♦»loflig jagt stadgade böter förhöjdes, och tillika jagt-stadgans onödigtvis inskränkande, och derföre till ölverträdelscr lockande, föreskrifter undanröjdes. Såsom sådan vore förbudet mot jagt å tjäderoch orr-tupp frän den 14 Mars till och med den 1 Augusti att anse. Att tuppen till slägtcts förökande skyddas, intilldess hönorna på lek arn csig infunnit, vöre riktigt. Men intet skäl vore för handen att derutöfver utsträcka förbudet. Finge jagten å orrech tjäder-tuppar redan den 1 Maj begynna, skulle de blifva vida bättre fredade. än med förbud mot deras fällande under hela lektiden. Vår-skyttet vore nemligen ett så lockande nöje, att, om ingen tid för dess idkande lemnades, lagen alltid skulle komma att. öfverträda?, och tuppen skjutas såväl vid vårens början, sorn sednare. Visserligen kunde det ofta inträffa, att vid sena vårar hönorna nämnde dag ännu icke öfvergifvit lekarne; men säkert vöre, att, de vid denna tid der sig infunnit; och blott tuppen af hönorna orngåTves, vore han temligen fredad för jägaren.
Hvad dervid de inre förändringar inom kyrkan angår, så härleda de sig frän tvenne särskilda ursprung, den ena uppifrån, från lärarne och deras sätt att behandla läran, den andra nedifrån och bestående i förändringar inom länkeoch iefnadssättet bland folket.» Reformationens återgång till den äldsta kristendomens grundsatser och bruk upphiifde den politiska skilnaden emellan prest och lekman. Presterskapets kall liar derigenom blifvit ett församlingens updrag, prestön lärare och predikare af ordet, förvaltare af nådemedlen; genom messoffrets försvinnande ej mera en offrare och medlare emellan Gud oell menniskor. Saligheten har blifvit vär gemensamma angelägenhet. Hunned är hierarkiens grund bruten. Det kyrkliga medvetandet, elter mer än 1000:årig dvala, har med reformationen kommit in i församlingen och öfverstigit de gränser, prelaturen och enväldet för detsamma utstakat, reformationen har återbringat församlingen sin rätt. Men reformationens män, som uppdrogo bevakandet af kyrkans högsta angelägenheter åt furstarne, hvartill de hade många skäl, hade icke så noga öfverlagt hvarthän det skulle föra. Sedan efter de stora reformatiouskrigen församlingens deltagande i de kyrkliga angelägenheterna sä småningom aftog, i samma mån som furstemakten tillvexte, så förlorade folket sitt sammanhang med kyrkan, som allt mera blef papistisk och byråkratisk, ett kyrkligt appendix till den sig utbildande embetsmaniiastateri, med flere eller färre hierarkiska tillsatser. Så befinner sig vår Svenska kyrka i närvarande ögonblick såsom en statsinstitution under regeringens högsta och presterskapets omedelbara ledning. Visserligen kunna folkets representanter vid Itiksdagarne om kyrkans angelägenheter rådslå såsom om statens, dock hittills utan serdeles inflytande. Visserligen eger PresteStit en fjerdedel i representationsrätten för Staten, men detta är något helt annat än kyrklig representation, hvarom presterskapets städning till kyrkan bärer omisskänneliga tecken; alltså mäste erkännas att denna representation icke kan sägas vara kyrklig, och att kyrkan lider af samma öde som Staten, att i närvarande ögonblick föreställas af en representation, som har föga bekantskap med dess väsende och rätta natur.
Häruti instämde Gr. Lagerbjelke. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Eör min del undrar jag om icke denna § måste återremitteras, på den grund, att det ännu icke blifvit bestämdt, af hvilka uppgifterna skola göras. Den 18 M a j e. m 247 I denna § står nu, att det skall blifva särskild sedel för hvarje person, som betalar bevilln. efter 2:dra art., således äfven för hvarje betjent eller dräng, som har mera än 400 rdr. Efter den gamla författn. fick tjenaren åtminstone uptagas på husbondens debetsedel, dock med rättighet för denne att kunna erhålla särskild sedel för den förre. Då det nu icke är afgjordt huruvida upgiften får lemnäs af husbonden eller icke, torde ej heller vara skäl att bestämma, huruvida särskild sedel ovilkorligen skall finnas för hvarje person, ty om det blir bestämdt, att en tjenare får af husbonden till bevilln. upgifvas, så bör ban också kunna på dennes debetsedel uptagas. Jag tror således att denna §, såsom sammanhänganden med frågan om upgifterna, bör till Utsk:t återremitteras. Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n med förän dring af ordet skattskyldige till ordet skattskyldig, och dels §:ns återremitterande; hvaruppå H. Exc. framställde först propos. å bifall till §:n med omförmälde förändring, dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på återremiss af §:n, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit äfvervägande. § 84. Gr, Hörner: I denna § är den förändring vidtagen, att tiden, inom hvilken debetsedlarne skola vara af vederb. tjenstemän aflemnade, är inskränkt från 4 veckor till fjorton dagar. Jag vet icke rätt anfin till denna olikhet; mendet är tydligt, att den något längre tiden alltid är en fördel och leder till lättnad.
För begagnad Jnvisnings-rätlighet emot ränta (1812—i8a3) 1,800,000: — —- För det till samma Inrättnings förvalt ning upplåtne Crediliv lill uppköp af myntbara metaller 302,213: 4°- —2,102,^13: 4o. har, i afräkning å den sednare af ofvanberönle skuldbalancer, eller å Cicdilivet för uppköp af myntbara metaller R:dr 302,213: 4o* — ingått, uti arne serskilde poster, en summa af . „ 127,213: Ljo. — hvarigenom denna balance är nedsatt till R:dr 175,000: och sedan, till följd af Kongl. Maj:ts, uti Nådigt Bref den 22 April iS3o, Kongl. Stats-Contoiret gifne, af Rikets Ständers underdåniga anmälan föranledde, Befallning, 1,000,000 R:dr B:co, enligt Stals-Conloireis tillkännagifvande, uti skrifvelse af den i5 April i 836, ingått omedelbart till Riksgälds-Contoiret, har Skuldbalancen å den förra räkningen blifvit, uti Magazinsfondens räkenskap, upptagen till R:dr 800,000; men, enär Rikels Ständers Beslut, om aflefvereringen af berörde medel till Riksgälds-Contoiret, icke blifvit Bano-Slyreisen delgifvet, eller någon föreskrift lemnad, alt, på grund deraf, afkortning borde ske å den, enligt bestämda föreskriften i BancoReglementet af år i83o, inom linien förde summan 1,800,000 R:dr, qvarstår denna summa, till oförändradt belopp, i Bankens räkenskaper, bland de inom linien förde osäkre fordringar; hvarå Revisorerne få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, för tillvägabringande af nödig rättelse och den öfverensstämmelse, som emellan de serskilde Verkens Räkenskaper bör, i enlighet med rätta förhållandet, äga rum. §. 7.
Bref den 1 Augusti 1768, tillåtit Rummaröboerna, hvilka deltagit i Djurö kapells uppbyggande, predikantens aflöning och boställets anskaffande, att i alla afseenden tillhöra sist bemälde församling, emot förbindelse att till presterskapet i Öster-Haninge utgöra vanliga och lagliga rättigheter, samt att härefter Rummaröboerna, genom Kongl. Resolutionen den 24 Maj 1771, förklarats skyldiga att efter hemmantal deltaga i alla de onera, som åligga Nämdö socknemän i anseende till kyrkan och dess vidmakthållande, samt dennas betjente. Vid dessa förhållanden har Kammar-Kollegium, lika med Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande i Stockholms Län och Konsistorium Ecklesiasticuin i Upsala, underdånigst tillstyrkt, att ön Rummaren må i allt ecklesiastikt afseende, så väl i onera, som rättigheter., förläggas till Djurhamn, samt derjemte i underdånighet förmält sig anse, att Öster-Haninge pastorat, som, Rummaren oberäknad, år 174° bestod af 1 09^ mantal, lätteligen kunde utgöra sina skyldigheter, hvad kyrka och prestegårdsbyggnad beträffar, utan särskild ersättning för de afgående obetydliga bidragen från Rummaren, äfvensom genom dess frånskiljande kyrkoherden icke skulle förlora något uti inkomster, enär alla hans pastoralier af Rummaren voro öfverlåtne till kapellpredikanten på Nämdön; hvaremot och då en sådan förlust komme att drabba Nämdö kapellag, samt predikanten och kyrkobetjeningen derstädes, så mycket kännbarare för denna församling, som den består af endast i skärgården belägna och af fattiga fiskare bebodda mantal, Kammar-Kollegium till Eders Kongl. Majits pröfning öfverlemnat, huruvida Rummaröns förläggande till
M 39. 89 Om misshandel, som gores af ofvermaga eller afvita. § SI Begär öfvermage, som är äldre än sju år och yngre än femton år, sådant brott, som i denna författning nämndt är, och pröfvas han hafva egt nog urskillning att gerningens brottslighet inse; varde dömd till fängelse eller straffarbete i högst fyra år, om gerningen i allmänhet med dödsstraff belagd är, och högst tvä år om straffarbete å längre tid derför i allmänhet stadgadt är. Pröfvas han ej hafva egt nog urskilning alt gerningens brottslighet inse, el ler är brottet ringare, än nu sagdt är; vare lag, som i 52 § stadgas. § 52 Barn, som är yngre än sju år, må ej för misshandel, som det ä annan gjort, ådömas straff; dock ege Domaren efter omständigheterna förordna, att barnet af föräldrar eller annan, under hvars vård och lydnad det står, med aga hemma i huset rättas skall. § 53. Afvita, som gör misshandel ä annan, vare straff-fri. Om nödvärn. % 54. Varder man af annan med våld eller hot så öfver fallen, att fara är för lif eller helsa, eller sker våld eller hot, för att någon till otukt tvinga eller olofligen beröfva någon hans frihet; då ege man rätt till nödvärn och vare saklös för all skada, som man deri gjort. Emot den, som begår inbrott eller eljest olofligen och med våld tränger sig in i annans hus, gård, rum eller fartyg nattetid, eller, ehvad det är natt eller dag, söker med våld fråntaga någon hans egendom, eller sätter sig till motvärn emot den, som sitt värja eller å bär gerning återtaga vill, må ock det våld brukas, som nöden kräfver. § 56. Rymmer fånge eller häktad person, eller sätter han sig lill motvärn emot 60 Kongl. Majus Nåd.
Då kommilterades utlåtande, med åtföljande jemförelse-tabell, blifvit inom Riks-Stånden utdeladt, och samma utlåtande innehåller motiverne för alla de förändringar i nu gällande tullhestämmelser, som af kommitterade blifvit föreslagne, äfvensom jemförelse-tabellen utvisar, bland annat, skillnaden emellan nu stadgade sammanräknade afgifler och de föreslagna nya tullsatserne, samt då vidare i det Kongl. Maj:ts Proposition åtföljande Statsråds-Protokoll finnas upptagne såväl skälen till de förändringar i kommitterades förslag, som af Kongl. Maj:t ansetts böra ega rum, som äfven en redogörelse för de anmärkningar och påminnelser vid samma förslag, som dels af de deröfver hörda embetsverk dels af åtskillige Fabriksoch Handtverks-föreningar samt särskilde närings-idkare blifvit framställde, sä har Utskottet, till undvikande af den vidlyftighet, som skulle föranledas af ett förnyadt upptagande i detta Betänkande af hvad förut vid ifrågavarande omfattande ärendes behandling blifvit anfördt, ansett sig kunna härigenom i allmänhet hänvisa till omförmälda handlingar i afseende på redogörelsen för och motiverne till sådana förändringar i införsels-tarifen, dervid Utskottet för sin del icke funnit någon erinran att göra. Särskild framställning har dock Utskottet ansett sig böra afgifva rörande alla sådana förändringar uti nu gällande stadganden, som kunna anses vara af större betydenhet, antingen med afseende å den deraf beroende tullinkomsten eller ock i betraktande af den tullbeskattade artikelns egenskap att utgöra föremål för någon inhemsk industri af mera framstående vigt. Utom dessa frågor har Utskottet jemväl att i hvarje särskildt fall redogöra för de afvikelser från Kongl. Maj:ts förslag, som Utskottet ansett sig böra tillstyrka, äfvensom för de förändringar i tullagstiftningen, hvilka inom Riks-Stånden blifvit föreslagna. Vid denna redogörelse är de ifrågakomne artiklarnes alfabetiska ordning iakttagen, med undantag endast för några fall, der antingen tullsatsernes ömsesidiga beroende af hvarandra eller vissa artiklars likartade beskaffenhet ansetts böra föranleda till dessa ämnens behandling i ett sammanhang.
Bov nu väckta motion om en väg i det inre af landet från Kårböle, tvertöfver Ljungan, Indalselfven och Ångermanelfvcn i parabel riktning med strandvägen, får jag äran upplysa, alt när jag för 4 år tillbaka genomreste dessa byggden, hörde jag af flere bland ortens kunnigaste och upplystaste innevånare den önskan yttras: att en så beskaffad väg, som den nu föreslagna, måtte, så fort sorn möjligt, ko m m a till stand. — Den är också icke endast i militäriskt hänseende af behofvet påkallad, ehuru detta behof är så stort, att det fullkomligt rättfärdigar den kostnad, som på honom kan komma att användas, utan ännu mer af den for örtens innebyggare härflytande stora ekonomiska nyttan, emedan de, genom en så beskaffad väganläggning, komma i direct beröring med hvarandra, hvilket nu icke kan ske på annat sätt, än att först resa ned lill kusten och sedan följa strandvägen, tills de möta den väg, som förer dem in i landet, dit de åstunda komma. Det vill säga, för att komma 10 mil, nödgas de stundom resa 3o. — De nya väganluggningarna hafva en annan ganska väsendtlig förmån, som icke bör förbises, nemi. att de merendels öro så val anlagda , jemna och utan backar, att allmogen kan åtminstone lagga en tunna mer på lasset, mot hvad den hittills förmått forsla efter en häst, och det är ingen obetydlighet i ett land, som är mycket vidsträckt, glest befolkadt och försedt med blott få meri tunga produeter. Som få kostnader äro så väl använda, och åtminstone indirecte så fort återgälda det på dem använda belopp, som de, hvilka användas på nya comnmnicationers öppnande eller de gamlas förbättrande; så får jag vördsamt anhålla, att delta mitt tillstyrkande måtte få åtfölja General-adjut. Boys väl motiverade förslag. Remitterades till StatsUtskottet. D e ii ii Mari f, m. 5i Ilr von Hartmansdorff, Au g.:
Jag anser att icke någon makt bort kunna ålägga en sådan skatt, och när sådant skett, bordo Sländerne densamma eftergifva. Utsk:n säga: ”och då sockenallmänningarne ända till utfärdandet af skogsordningen den 1 Augusti i8o5 stodo i fullkomligen lika förhållande med landsoch häradsallmänningarna ;” men att icke så är förhållandet upplyses af iy3i års författning, och Utsk:ns uppgift är alldeles oriktig. Sedermera säga TJtsk:n: ”E11 lägenhets skattläggande har dessutom icke sin grund i en Kronans jordäganderätt, ty i sådant fall skulle afgärda hy icke kunnat särskildt i mantal sättas.’’ Jag her att få erinra att förhållandet är icke adaeqvat emellan afgärda hy och ifrågavar. intägter, emedan afgärda hyn vanligen bidrager med stambyn lill utgörande af den sednares onera. Då emedlertid, som jag redan nämnt, 3:ne Stånd beslutat i frågan, är det ej värdt att vidare orera derom, utan anhåller jag blott att R. o. Ad. ville afslå betänkandet. Frih. Den aS April o. ra. Frih. Cederström, Jacob: De tvänne resolutioner, hvilka den siste talaren citeral, såsom bevis för byars rättighet att utan särskild skatt bibehållas vid de ägor, som till samma hemman lydt och lyda, angå så mycket mindre sockenallmänningar, som dessa samfällighetsmarker, innan de öfverlemnades till socknarna såsom desses enskilda egendom, icke lydt eller då lydde under socknarna eller socknarnes hemmantal, utan voro i alseende å dispositionsrätten till desamma af enahanda beskaffenhet med härads-, länsoch krono-allmänningarna till nyttjande upplåtne åt de hemman, som hade skogsutsyning af nöden. Den värde ledamoten har citerat författningar på 1700-talet; men man bör verkligen gå litet längre tillbaka för att komma till källorna.