Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är ingenting anskaffadt, så är fattigdom och vanmagt för händen, huru skicklig man än må vara att använda det, som finnes. Utsk. antyder vidare, alt bondhustrun, sorn har mera arbete än prestens och borgarens, bör ej vara sämre lottad Utsk. talar liar om materielt arbete, och i det afseende! kan invändas, att äfven bonden har mera arbete än borgaren och tyngre än presten, och att lian på sådan grund borde hafva större rättigheter; men arbetet får ej beräknas efter den mechaniska kraften, ty då borde hästar oell ångmachiner uppskattas högre än menniskor, utan efter den intellectuella förmåga, som dertill erfordras. Då mannens åligganden fordra större intellectuella förmögenheter än qvinnans, böra ock lians rättigheter vara större än hennes. Dessutom bör man ihågkomma, att tyngden af qvinnans arbete är olika nästan i hvarje hushåll och att, om man vill så noga nagelfara med sin beräkning, borde hvarje hustru få olika rättigheter; men sådant är overkställbar!. — Utsk. omtalar såsom obilligt, att hustrun nödgas lemna hela sin egendom till mannens förvaltning, men återfår vid hans död blott en tredjedel af sina penningar och lösören jemte en lika del af hans lösegendom och af deras gemensamma förkofran, att denna obillighet mäste jernnäs genom öfverenskommelse!’, hvadan det vöre bättre, att den jemnades af lagen. Jag anmärker deremot, Den 2 O c t c li c r f. m. att lagen mäste antaga, det livar oell eu fullgör sin pligt, och således förutsätta, att mannen förvaltar egendomen väl. Vill man förutsätta motsatsen, borde man omvända förhällandet och stalla mannens egendom under qvinnans förvaltning; ty då vore åtminstone tillämpningen öfverensstämmande med grundsatsen. Men till så förvända förhållanden haiman i Sverige ännu icke kommit. Man bör ock ihågkomma, att lagstiftarne utgått från det allmänna förhållandet, att mannen i boet infört större egendom än qvinnan, icke att de, såsom Utsk. förutsatt, införa lika mycket, och ännu mindre, att han inför mindre egendom än qvinnan.
N:o 1 bygga försvaret pä ett ändamålsenligt genomfördt beväringssystem, samt å andra sidan, att den förökade kostnad och ytterligare tillökning i onus för landtbruk och näringar, som beväringsmanskapets efter behofvet förlängda öfningar oell dermed gemenskap egande förhållanden skulle medföra, aldrig af nationen kommer att bifallas, eller rimligtvis ens kan begäras, i jemnbredd med underhållet af den närvande stående hären och de dyra indelte trupperne, har jag ansett mig finna giltig anledn. att föreslå, det Beväringsmanskapets öfningsmöten under fredstid skola uphöra. Vid föreslåendet af en dylik åtgärd har jag i öfrigt fästat så mycket mindre betänklighet, som jag gjort detsamma i förening med inrättandet af allmänna skjutöfningår, hvarom mera här nedan. Ang:de den tredje afd:n af landtförsvaret: Land/stormen, så anser jag dess tillvaro, under förutsatt fiendtligt anfall, af ingen kunna bestridas, hvarföre jag härom ansett öfverflödigt anföra något utöfver hvad som i förslaget förekommer. Rekryteringsföreskrifterne äro i del hufvudsakligaste oföränclradt bibehållne. Jag vill derföre ingalunda hafva sagdt, att, hvad de indelte trupperne angå, rekryteringsföreskrifterne icke bordt i vissa delar förändras, t. ex. att antagningen borde ske på vissa år i st. f. hvad nu eger rum, nemi. nära nog på hela lifstiden. Men som denna förändring skulle föranledt rubbning i knektekoutrakten, har dervid ingenting blifvit åtgjordt. Ofvergående till Befordringslagarna, — denna vigtiga del af så väl den militära som hela statsorganismen — kan jag icke undgå, att anföra hvad sorn gäller såsom en obestridlig sanning, nemi.; att Den 7 December. 53 fa ibland våra samhällsinstitutioner äro mera sväfvande till sitt innehåll, följaktligen mera tillgänglige för godtycket, än de som angå befordringarne inom arméen.
K:o 155, i anledning af väckta frågor om förändring och förtydligande af de för Handelsoch Närings-Disconternes låne-rörelse, uti 4> 5 och f’:te morn. af 232 §, uti Banco-Reglementet af dea 26 Maj i835, lemnade föreskrifter, angående dels antalet af namn, som erfordras, såsom hypothek för lån utöfver 10,000 E:dr, dels belåningen af växlar, dels högsta tillåtna skuldsättnings-beloppet, och dels förbudet emot låns omsättning. GodJiändes. N:o i56, i anledning af väckt fråga, angående stadgande i BancoReglementet, att Kamereraren vid Banco-Disconl-Verket, skall ställa borgen eller annan godkänd säkerhet för den uppbörd, honom anförtros. Bifölls. och N:o i5y, i anledning af Directionens öfver Malmö Låne-Contor hemställan om ändring af 88 §. 8 mom. uti nu gällande Banco-Reglemente. Återremitterades. S. D. Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln, enligt Protocolls-utdrag för den 5;te dennes, dels beslutat, att alla de u!i Bevillnings-Utskottets Memoiial, N:o 41» föreslagna voterings-propositioner, deruti inbegripen voterings-propositionen JNT;o 231, hvilka härröra af nämnde Riks-Stånds ifrån de öfrige Ståndens skiljagtiga beslut, i afseende på frihet ifrån utförsels-tull för åtskilliga artiklar, borde sammanfattas uti en enda voteringsproposition, samt att åt Bevillnings-Utskollet skulle öfverlemna? att på detta sätt uppställa frågan lill afgörande i Förstär kt Stals-Utskot', dels inbjudit de öfriga Stånden att i detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena, fann Borgare-Ståndet för godt att beröide inbjudning an* taga. S. D.
Du blef då kristen, Gunlöd! Den heliga jungfrun har hört min bön. Ja! Ja! O, låt mig kyssa korset du bär på din axel, det har du ju fått vid den heliga grafven? Och nu ger jag dig den kristna broderskyssen, den första, Gunlöd, du fått af mig. Du får aldrig kyssa mig mer! Men, säg mig, hur blef du kristen? Först trodde jag på min far han var så, stark; se'n trodde jag på min mor hon var så god; sist trodde jag på dig du var så stark och så god och GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. Ja ja men du får ej dröja, ty han väntas hem i qväll. Nåväl, der bortom Hjørleifsnäset ligger min drake; ut till hafs! Det blåser landvind, och innan första hanegället äro vi vid Orkney. Ack ja! GUNLÖD. GUNNAR. GUNNAR. GUNLÖD. Snart äro vi i Östergötland; der står sommaren ännu grön, och der skall du bo på min borg, som jag bygt der din faders gård låg! Står den ej qvar? GUNLÖD. 213 Nej, han blef uppbränd. Af de kristne? GUNLÖD. GUNNAR. GUNNAR. med de kristne och du skall få se att ditt hjerta skall glömma allt! Skall jag fly från min mor? Det skall hon förlåta dig en gång. GUNNAR. GUNLÖD. Du är så ifrig, Gunlöd. Jag vånde jag heldre då vore hedning. Hvad säger du, flicka? Förlåt mig! Förlåt mig! Jag är så vild till lynnes och när jag ser de fromma kristna fara fram så Döda din tanke, den är gudlös. Ser du denna krans? Hvar tog du den? GUNLÖD. GUNNAR. GUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. Men min far skall kalla mig feg, och det får han ej. Det må du lida för din tros skull. Thorfinns dotter var aldrig feg.
Utskis förslag skulle penningarna i stället för att såsom nu »åka» komma att »ligga». Jag beder att i motsats härtill lå anföra ett exempel. En penningeremiss skall skickas från Wenersborg till Stockholm, och Banken har på det förra stället penningar alt fordra i hufvudstaden, penningarne insättas då hos Banken i Wenersborg mot attest eller anvisning att inlösas i Stockholm, och Banken kan genast utlemna de insatta medlen i sin rörelse i Westergöthland, hvaremot attesten infrias med Bankens i Stockholm befintliga behållning genast så snart Statseller RiksgisKont. med företeende af attesten fordrar dess inlösen. Saken är alltså ganska enkel. Öfverdrifvet stora fördelar har den icke, men likväl några, och hvarför skall man då icke begagna sig af dem. Man har såsom felaktigt anmärkt, att Utsk. icke tillstyrkt, att å de i Bankerna insatta medlen alltid skola tagas vexlar. Utsk. ansåg sig icke böra tillstyrka detta för hvarje fall, emedan Bankerna kunde hafva medel på depositionsräkning i Riksbanken, och för lyftande af dessa medel begagnas nu endast anvisningar. Hvad jag nu yttrat rörande punkten 1 gäller äfven om punkten 2. Enl. punkten 3 skola medlen antingen af Riksg:sKont utbetalas till det verk eller den embetsmyndighet, som eger förvaltningen af eller tillsynen öfver det föremål, för hvilket anslaget är beviljadt, eller ock för samma verks eller myndighets räkning insättas i R. St:rs Bank. Såsom bevis för olämpligheten häraf har man åberopat ett exempel med Förvaltningen af Sjöärendena, hvilket exempel jag vill något närmare belysa. Vore det väl rimligt, Den 3 Decemner f. m. 43 att do under detta embetsverk lydande olika stationer skola direkte bos Riksg:sKont lyfta de för dem anslagna medel? Något sådant har aldrig varit Utsk:s mening eller blifvit föreslaget, utan endast att Förvaltningen af Sjöärendena skall lyfta dessa medel och sedan ombesörja deras utbetalande till stationerne.
Och ryttmästaren, som ej kände, att hans väns syster var förlofvad, hade, i följd häraf, ganska redbara skäl för sina planer. Förbindelsen mellan Julie och Waldemar hade blifvit afslutad straxt efter Gustafs afresa. Han kände icke det ringaste derom, emedan Julie ville öfverraska honom med denna nyhet vid hemkomsten. I följd af det medvetslösa tillstånd, hvaruti han nu blifvit försatt, kunde ett sådant förtroende icke meddelas honom, och efter hans långsamma tillfrisknande uraktlät hon det af någon orsak, hvars grund hon troligtvis sjelf bäst kände. Brukspatronen tänkte antingen icke derpå, eller tyckte han Gustafs tillstånd ännu vara för svagt, att oroa honom med något ämne, som kunde inverka på hans känslor. Allt nog, saken var afgjord och blef ej vidare omnämnd, tilldess en tidpunkt inträffade, som bragte upplysning öfver det dunkel, hvaruti den, med eller utan afsigt, blifvit omhöljd. Fjerde dagen omkring kl. 6 på aftonen följde gamle brukspatronen doktorn ut genom tamburen. Doktorn skulle afresa, och de begge herrarne tycktes hafva företagit sig en täflingsstrid i artigaste sättet att utbyta grannlåter och tacksägelser. Härunder var herr Brink sysselsatt att ställa ett virabord i ryttmästarens rum, hvilken, då han ej kunde använda tiden angenämare, var glad öfver denna anordning. Under afvaktan på sin värds återkomst, inlät han sig ganska artigt i ett samtal med Brink, om den förträffliga bruksrörelsen, beloppet af afkastningen på en sådan egendom, med flera höfliga frågor, hvilka man naturligtvis blott gör för att hafva ett talämne. Brink uppskattade dem ock som sådana, och besvarade dem med nöje samt på ett sätt, som synnerligen upprymde baronen. Men denne så ofta omnämnde Brink förtjenar en närmare bekantskap. Han var en af dessa trefliga menniskor, som ej inskränka sig till en sak. Såsom förste bokhållare var han visserligen mycket upptagen; men derjemte utgjorde han Knapergårdens allt i alla.
bör toara tift fitffo tiqbibcrabt fenaft inom flutet af år 1860; SDcp pafiue 2®t, unter ben 50 ^December fifttibet år t utibcrbåittgpct anpåtttt, att Äongt. 9Jiaj:t täcfteö unbcr bett form, font för änbamåtet fan fiititaö tneft lämplig, ocp på be tuttfor, font funna betittgaö, upptaga tfrågatoaranbe tån etter frebtttb famt ftäfta betfautma titt g-uttmägtigeö i 9itfetö Stänterö 23anf btöpofitton; tuarattbe t affe* enbc å betta fånö auiuäubaitbc oep ttqbiberanbe föreffrifter febermera af SDp tnebbe* tabe, på fått 2Bt, uti unberbånig ffrtfiuctfe bett 50 ^amtart tutiemaranbc år poö Äongt. 9Jtaj:t anmäft. §. 52. Stöt paftue, betö för 2®år bet beffittat, betö oef poS åfougf. 99?a;:t i imber* båitigpet anpåtttt, att, meb upppäftoaitbe af Äottgf. åfungörctfeu, augåenbe inrättanbc af enffttba 23aufcr efter ©isfottter, af bett 14 Sanuart 1824; Äottgf. åfungöretfeit augåenbe enffttba 23anfer, ptuiffa utgiftua egna frebtt*febfar, af ben 9 Saituari 1846; ålottgf. g-örorbntngeit augåenbe tolfta tagbeftämmeffer, tttcb affcettbe på ett* ffilba 23attfcr, af ben 6 Oftober 1848 oep ■ffettgf.
Äfven Whitelocke säger om erkebiskop Lenæi rum, att de ”voro illa meublerade.” Då detta var förhållandet hos rikets förnämsta embetsmän, kan man deraf sluta till tarfligheten hos menige man. Också säger Whitelocke: ”Svenskarnas sjukdomar äro få, läkemedlen simpla och komma Svenskarna till hög ålder”362. Vi hafva derföre fullt skäl att tro, det äfven under detta århundrade både hos medelklassen och de lägre klasserna svenska folkets urgamla dygder — tapperhet, flit, tarflighet, redlighet och vördnad för religionen — fortforo att blomstra, ehuru vi dermed ingalunda påstå, att dessa klasser förblifvit oberörda af tidens menliga inflytande. Vi spåra detta inflytande hufvudsakligast i tvenne verkningar. Den ena är den tilltagande ovanan, att, när tillfället så erbjöd, öfverlasta sig med starka drycker. Vi hafva sett, huru man redan under medeltiden klagade öfver den sig alltmera utbredande dryckenskapslasten; den tog till under krigsåren och ej minst under Carl Gustafs tid; inomsom utomlands omtalades svenskarna såsom starkt benägna för dryckenskap. Whitelocke, som äfven omnämner detta rykte, hörde till och med erkebiskopen klaga öfver ”den så djupt inrotade dryckenskapen.” Christina afskydde denna last på det högsta, men kunde dock icke i detta hänseende införa en bättre ton. Att till och med rikets förnämsta män togo del i dryckesorgierna, skulle man väl knappast tro möjligt, om ej samtida berättelser intygade det. Vi vilja som bevis anföra ett par utdrag ur Ekeblads bref. ”Den 31 Oktob. 1649. De gode herrarne Ryssarna (Gesandterna) blefvo samma dag herligen tracterade ute hos Hennes Maj:t, så att the blefvo så väl plägade, att mesta parten af the s ... n läto alla noterna på bordet, med gunst att säga.” ”Den 23 Febr.
L:co, oell oagtaclt Ivnonans uppbo,cl seclan cle» ticle» ilebitenats i banco, lise libväl Lancoäl^ntet sä lilel förmatt uttränga cleo alline vä, ciemälaren , LibsgälclsLiljnn, att lill oeb mecl sjelfva Lanco8et! Ia, ne nöclgats unclenbasta sig »lensainma, 8., allt. ex. Eliels L.cln L:eo8eciel, i trots as cless ateebna, Ie väncle 8 sb., iibväl allmänneligen bållås Dn 7o//^- s/il///»g/ >2 sb. Laneo8ecieln: en o. 8. v. ellee neli vänllenas i Dalen, älanb oell 8l^sven, ciä ilen sonna bållås en ^ clen sellnane en Tl^/o nran^crne o. 5. v. 2«o Dä ni>, enligt livall nelian än anloillt, LibsgälllsLilinn till oell niecl än va, cle-mäta, e lön sjelfva Il»neo8elIIanne, 8a länen man val icbe nimligen bunna neba all lien i allmänbet, oell meil gansba ta uiiliantag, än <let sfven, sa väl i banclel, 8om vill bestämmaiiliet as arbetslöner, änslönen, stäclja, clagspenningsr, sbjutspenningan oell benäbningan as alla 8lag. lblt unclen säclane för bällanllen vilja taga vänclet ak I L:<ln Lanea till busvuclgi unö, ellen säballall Dabel, sön clet n^a silfverin vnlet, clentill sabnas säleöes alla auleclningan bämlntle snan gällancle brub oeb vanö, lias Ilmänlieten.
Maj t i Nader täcktes vid den blifvande nya organisationen af Tullverket, vidtaga den indragning af öfverflödige Embeten och Tjenster inom detta Verk, sot» med dess behöriga handhafvande möjeligen står att förena. Att, såsom jemväl blifvit föreslagit, Tullverkets Räkenskaper matte ställas under Riksens Ständers, och deras Revisorers granskning, anse sammansatte Utskotten vara af mycken vigt, och tillstyrka alltså iakttagandet häraf hädanefter; Skolande Stafs - Utskottet, i fråga om TullRäkenskaper nes förändring med hvad mera till Bedogörelse-verket hörer, serskilt utlåtande afgifva, vid besvarandet af hvad Riksens Ständers till StatsRåneooch Riksgälds-verkens öfverseende sist församlade Herrar Revisorer härom framställt i deras aflemnade, samt af Riksens Statsoch Besvärs■ Utskottens Betänkanden. 1083 Höglofl. Ständer till Stats ■ Utskottets yttrande remitterade berättelse. I öfrigt, och hvad sluteligen beträffar den utaf Riksdags-Fullmägtigen Nils Nilsson gjorde hemställan om fork äring af Kongl. Brefvet den 18 September 1810, angående tillåtelse för visse Socknar i Vermland, att, u;an Pass, begifva sig till Norrige; så får allmänna Besvärsoch Ekonomi Ut-kottet anföra, att ori förmälte Kongl. Rref innehåller så tydliga föreskrifter i detta hänseende, alt någon förklaring deraf, i Utskottets tanka, icke är rf nöden; och anser Utskottet, i händelse »åg a åtgärder b ifvit vidtagne, som äro stridande emot ofvanriämnde Nådiga för ordnande, detta vara ett missbruk, hvaruti den förorättade äger att, i laga ordning, söka ändring och rättelse. Hvilket alt Riksens Höglofi. Ständers näcmare bepröfvande vördsammeligen underställes; jemte det å t ek i 11 ige Ledamöters serskilt:» tankar i ämnet bifogas. Stockholm den 1 Maji 1818.
För att göra densamma oskadlig, behölves ju icke annat än att låta en flytande kropp stöta mot densamma, så att den spräriges. Dermed är också dess verkan slut, och den öfriga flottan kan obehindradt segla in. Jag säger ännu en gång att jag ingalunda underkänner deras verkan, men får reservera mig mot ett sådant förslag, som att vårt försvar derpå skulle hufvudsakligen grundas. Hr Cederschjöld: I ani. af den siste värde talarens yttrande, att, då en mina sprungit, så har hon sprungit, måste jag visserligen erkänna att detta är sannt, men ett litet tillägg torde vara af nöden, och det lyder, att då har fartyget äfven sjunkit. Jag kan dessutom icke föreställa mig att man skulle gå så hufvudlöst tillväga som att lägga ut en enda mina. Man bör ju lägga ut många och dessa böra icke allenast läggas så att de icke kunna upptagas, utan äfven försvaras. Under sista kriget mellan Westmakterne och Ryssland gjorde ju blotta medvetandet om dessa minor att flottorne icke vågade gå in mot Kronstadt och Sveaborg. Man har sagt att en komité är nedsatt att öfverväga denna vigtiga fråga. Jal det är sannt — men hvad mera är, den är nedsatt redan för 6 månader sedan, och jag måste beklaga att man i en så vigtig angelägenhet sölat så som man gjort. I anledning af Hr af Kléens yttrande, får jag återkalla i den värde Fortifikations-generalens minne, att då han för 2 år sedan i Krigs-Wetenskaps-Akademien höll ett sakrikt föredrag ang:de Stockholms befästande, så uppträdde upphofsmannen till denne motion, Ofverste Hagelstam, och frågade hvartill det skulle tjena att nekasta stora summor på Stockholms befästande från landsidan, så länge man lemnade sjösidan öppen; och han satte sitt hufvud i pant på att han som Rysk Amiral skulle kunna intränga till hufvudstaden — och detta genom tvenne särskilda farleder. Han erbjöd äfven Krigs-Wetenskaps-Akademiens ledamöter, att, om de ville komma hem till honom, skulle han visa dem huru dermed skulle tillgå. Men ingen kom; så stor var likgiltigheten för denna vigtiga sak.
Såsom försvar för nu under handläggning varande förslag, har man yttrat att dess antagande blott innefattade en legalisering af det förhållande, som för det närvar, de facto äger rum. Den K. proposm går dock vida längre än nu gällande praxis, ilhy att förslaget, äfven under de tider då Konungen residerar i Stockholm, införer utom stats-rådet t. f. rådgifvare i kommandomål, hvilket hittills aldrig ägt rum. Enligt de föreslagne sladgandena kan en depart:ts-chef slippa ifrån all ansvarighet i alla kinkiga ärenden, endast han lagar så, att en annan föredragande för tillfället förordnas. Det är godt och väl att säga att denne sistnämnde äfven är ansvarig efter 10(i § Reg.F.; men jag frågar om det kan kallas att vara underkastad ansvar af t. ex. stats-råds-embetets förlust, dä man icke innehaft något stats-råds-embete, utan endast ett tillfälligt förordnande. Enligt 15 § Reg.F. åligger det nu Konungens rådgifvare i kommandomål, alt i vissa fall tillstyrka Konungen alt höra ett krigsråd. Det skulle då kunna hända att ett sådant krigsråd hölles inför Konungen, utan att någon enda af statsrådets ordinarie ledamöter dervid vore närvar., i den händelse nemi. alt rådgifvare i kommandomål vore tillförordnad. Vid ett så vigtigt tillfälle vore det väl särdeles angeläget att till föredragande och sjelfskrifven ledamot af krigsrådet hafva en person med så väl erfarenhet och special kunskap inom facket, som genom ledamotskap i stats-rådet fövärfvad öfverblick af sakernas ställning i det hela. Just denna omständighet visar bäst det skadliga uti ali hafva t. f. föredragande ; ty lins dem finnes icke tillräcklig garanti derföre, ali Konungen vid alla tillfällen får höra mogna oell välgrundade råd; de för tillfället förordnade föredraganderne kunna väl äga special kunskap i särskilda fall, men någon öfverblick öfver det hela kunna de svårligen förskaffa sig, då de icke få öfvervara stats-rådets öfriga öfverläggningar. En annan svårighet härutinnan uppkommer, då fråga är att tillämpa 38 § Reg.F. på en sådan t. f. föredragande.
Utstötts bttänkondrn af den 27 och Zv nästlidne Nomember, rörande, det förra, förpantningar af fast egendom och srälfträntas sörwäifwande samt det senare, nägon yrkad ändring i 19 Capitlet Ärf4>a Balken, om Enkas rätlighct att räda öfwer sig och sitt gods, blifwit af de öfrige trenne Riks Standell gillade och antagne; sä fann Borgare-St,indet nägot beswarande af dest ivid berörde betänkarchen gjorde anmärkningar icke wara af nöden; Hwilket sä wäl de Respeetive Med-Ständen, som wcderbörande Utstött wördsamt och manligen skulle tillkännagifwas. Et -upr». S. 'D. Kongl. Majtts Nädlga Proposition till Riksens ständer, af den y:de i denne mänad, angående någre wid Niksdags-Or'ningen gjorde anmärkningar, flulle, likmätigt L Mom. af Regerings formens Li §, öfwerlemNäs till Riksens Högloft, Ständers Constitutions-Utstotr, med anmodan, att sitt utlåtande derom till Riksens Ständer afgiflvaV Hwilketttiarigenom borde dr Respeetive MedStänden wördsamt och manligen tillkännagifwas. El suxi^ iA. DRiksens HögloftStänders Bewillnings Utstötts, uti Protocollö-Utdrag af den 10 dennes, afgifna förflag till nödig Penninge-fond för kostnaden till Undersökningars anställande, huruwida Salt-kokning inom Riket med fördel kan ästadkommasHblef af Borgare-Ständet till alla delar Madl och govtändk.'' S. D. Hwad Riksens Högloft. Ständers Stats-Utstott, !
Sttr vid 1809 och 1810 års Riksdag hos K. M:t i underdånighet anhålla, att en vettenskaplig undersökning vid Bergverket ora Grufvans och Silfververkets beskaffenhet måtte anställas af kunnige Bergsmän, samt åt dem äfven uppdragas att höra Bergslaget om vilkoren för en ny reglering af contractet och Grufvedriften, så att ett aftal mätte träffas, hvarigenom Interessenternes bestånd och Ortens fördel kunde med någon vinst för Statsverket förenas ; hvarvid tillika af R. St:r yttrades den underdåniga önskan att nämnde undersökning måtte fulländas innan näst derpåföljde Lagtima Riksdag, på det att ett afgörande beslut då skulle kunna tagas. Uti Nådigt Bref af den 26 Mars 1810 täcktes K. M:t, med bifall till Strrnes berörde underdåniga anhållan, i Nåder förordna BergsRådet och Riddaren Rothoff jemte Bergshauptmannnen och Riddaren Pihl, att anställa en så beskaffad undersökning, som R. St:r begärt, och vid samma tillfälle höra Bergslaget i fråga om vilkoren för en ny Reglering af conlractel Betänkande n, K:o 199. 1A7 och Grufvedriften, derom berättelse borde till Bergscollegium aflenmas. De committerade, som insågo nödvändigheten, att i en allmän omfattning och systematiskt sammanhang känna Grufvans förhållande i Bergsmanna-afseende ; hvarpå ett omdöme skulle grundas angående Grufvans så kända men ännu obegagnade som sannolika tillgångar af malm, anhöllo i sådant afseende hos K.