Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på nyssnämnde anslag från Branvaktskasse-administrationen till belopp af 30,000 R:dr, beräknade att utgöra den, efter gällande och tilllämpade författningar, till nämnde administration ingående brandvaktsafgift af 35 skillingar på hvarje tusende Riksdaler af de fasta egendomarnes taxeringsvärde, hafva hufvudstadens fastighetsägare medgifvit att berörde anslag finge på försök under tre år från bemälde administration utbetalas såsom bidrag tili kostnaden för Stadens nattbevakning, omedelbarligen verkställd genom Polisen, hvarvid fasligheLsägarne dock fästat följande förbehåll, nemligen: l:o att tiden för bidragets utgående räknades från den dag då den nya nattbevakningen trädde i verksamhet; 2:o att, sedan två år derefter förflutit, till fastighetsägarnes pröfning och afgörande borde öfverlemnas, huruvida de ville medgifva bidragets fortfarande och följaktligen nattbevakningens förrättande genom Polisen utöfver den till högst tre år bestämda tiden; och skulle nämnde bevakning emedlertid oafbrutet vidmakthållas under det återstående tredje året, inom hvars förlopp förslag till en ny organisation deraf, Berättelse öfver Stockholms Stad för åren -IS-'i8—18SO. 4 26 om en sådan skulle anses nödig, borde vara uppgjordt samt till fastighetsägarnes godkännande framstäldt så tidigt, att verkställighet omedelbart efter tredje årets utgång kunde följa; 3:o att om, efter de 2:ne årens utgång, i och för nattbevakningens underhållande antingen på ifrågavarande eller ett förändradt sätt, behof skulle sig yppa af ett bidrag från Brandvaktskassan, öfverstigande den behållna inkomst kassan erhåller genom taxering efter 35 sk. på hvarje l,000:de
Om man skulle söka utforska grunden till det af Motionairen öfverklagade stadgande, kan den troligen ej igenfinnas i något annat än den tillfälligheten alt anläggare af de på eget tackjern grundade smiden , vid de sammas först skedda privilegierande, haft egna malmtillgångar och hytta, och således fått sig ålagdt att allt framgent på denna egna tillverkning grunda sin förädling, Utskottet, som visserligen inser nödvändigheten att i närvarande tid undanrödja alla de verkliga hand, som kunna lägga något hinder i vägen för handteringarnes fria och fullkomliga utveckling, har dock icke kunnat finna, att det öfverklagade tvånget i någon väsendtlig del medfört de verkningar, som vittna om ett sådant förtryck, men deremot fått anledning förmoda, att upphäfvandet af detta stadgande skulle för öfrige Slångjernsverks-egare medföra ett ganska skadligt inflytande. Då det är kändt, att af circa 424>00°Sk& Bergsvigt, som det nu varande smidet i Riket utgör, äro 179,442 SkÄ privilegierade på eget tackjern, inses lättligen, hvilken betydlig rubbning det skulle förorsaka i hittills stadgade förhållanden, om egarne till dessa privilegier skulle tillåtas att hvar som helst upphandla sitt råämnes behof. Det är naturligt alt tackjernet skulle i början stiga, de mindre calculerande Bergs - 12 Besv. och Oecon. Utsk. männen skulle hårdare anlita sina skogar, än sorn vore förenligt med dessas bestånd i längden, och de olyckliga följderne af en, utöfver den naturliga gränsen tidtals uppdrifven production skulle blifva resultaten af denna förändring. Det synes temligen troligt, att i vissa orter der malmprisen äro högst uppdrifne, såsom i Vermlands Bergslag, skulle de Grufegande Brukspatronerne, i stället för att sjelfve tillverka tackjern, afyttra sin malm till Bergsmännen, hvilka på grund af det erhållne förlaget äro skyldige att tillverka tackjern, äfven om det skulle medföra förlust och hvarigenom de sålunda blott skyndsammare skulle komma till den dem hotande undergången.
Så gick han tillbaka till det muntra sällskapet och drack flitigt och skrattade högt. » Kanhända, » tänkte då det lilla ljuset vid sig själf, » kanhända är det detta man kallar en roman. » Draget från fönstret i förening med den döda målen hade emellertid alltför illa hushållat med dess krafter, så att nu var där ingen tid till undran. Och åter tänkte det: Men uppe hos borgmästaren ställdes där till ett hejdundrande kalas, och brodern med den talande tungan fick bevittna så mycken glans och härlighet, som han aldrig tillf orene skådat. Han brann så klart och stadigt, där han satt i lampetten, och följde så uppmärksamt med allt hvad som tilldrog sig rundt omkring, att han inte hade » Jag har fladdrat vid hvarje vindstöt. Jag kunde hafva lyst lyckligare människor. Hvem vet, o m ej ' tjufven ' kommit, hade jag kanske left en timma längre — men hvad betyder allt det där nu. Jag slocknar glad, ty jag har i alla fall fått fylla mitt värf, jag har dock fått lysa. » Så flammade det ännu några ögonblick Sämre gick det hans forne vedersakare, den vanlottade brodern, ty han blef dömd att sitta i vedhuggarens lykta. Den stackarn tyckte de andra så hjärtligen synd o m, och det var j u äfven allt och det enda de kunde göra för honom; ty han måste stå och stupa där han ställts, där fanns ingen annan bot. Ett eländigt lif fick han också, där han ensam stod och sörjde i den trånga, smutsiga lyktan, och hans fattiga tröst var, att glasskifvorna, som från alla håll omgåfvo den, voro så rökiga och tummade, att de frälste honom från mörkret ooh kölden och ensamheten på andra sidan. Ingen frände hade han sig heller när, men på lyktans botten lågo liflösa och stelnade återstoder af dem, som före honom tynat bort därinne, osörjda och osedda, och han grät tysta, klara tårar, som gjorde honom ful och skroflig och som långsamt tärde hans sjunkande, fängslade kraft. IDUN 1803 upp och ned i hopp och bäfvan, tills den nakna, svartnade veken plötsligt hamnade på bottnen af pipan.
Ja, jemte några Nej. Herr Rosenqvist begärde votering. Herr von Hartmansdorff', August: För att förmå den, som begärt votering, att derifrån förskona oss, vill jag, såsom Fullmägtig i RiksgäldsContoiret, förklara, att den ifrågavarande summan endast qvarstår i räkenskaperna; men icke är värd så mycket, 122 Den 2 Mars e. m. som ilen tid, man med voteringen borttager. Jag hemställer derföre, om den värde Ledamoten ej vill afstå från voteringen, så mycket heldre, som jag tror, att afskrifningen redan är hos de öfriga Stånden bifallen. Herr Tham, Wollrath: Uti Herr von Hartmansdorffs framställning om afskrifning instämmer jag. Mitt skäl är, att dessa penningar blefvo på en enväldig Konungs befallning utbetalte, troligen aldrig i akt och mening, att HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg skulle anses skyldig desamma återbetala, utan förmodligen skulle de genom andra medel godtgöras. År 1825 granskade jag, såsom Ledamot af Revisionen, förhållandet, och ser ingen möjlighet att få återbetalning, så vida penningarne ej skola utsökas hos den, som gaf befallningen om deras utbetalande. Herr Riben, Carl Wilhelm: Jag är förekommen af den siste talaren. Såsom ytterligare skäl för afskrifningen är, att denna fordran tillkom åren i8o5, 6 och *y, d. v. s. den sista terminen före vår nuvarande Statsförfattning. Det finnes således ingen person, mot hvilken ansvarighet kan yrkas, och då nu en Fullrnägtig i RiksgäldsContoiret erkänt, att summan står i räkenskaperna balancerad år från år, utan att man någonsin har hopp att återfå den, så hemställer jag, om icke Herr Rosenqvist skulle Den 2 Mars e. m. 123 vilja afstå från votering, och på så sätt icke missbruka en rätt, som visserligen är honom i Grundlagarne bevarad. Herr Rosengvist: Det är ej för att missbruka några rättigheter, som jag begärt votering, nej — långt derifrån -—utan emedan summan af i4>99°
Bank Q. Ordinarie Inkomsterne, beräknade Utgifterne efter Stats-Utskottets Utlåtande Enligt l.-sta Hufvud-Titeln 790,840: N:o 51 4.742.580: „ 2:dra Dito 1.110,270: Extraordinarie Inkomsterne, beräknade efter Kongl. Majis nå- diga Proposition 6,232,000: „ 3:dje „ 4:de „ 5:te , 6:te Dito Dito Dito Dito 225,650: 4,213.810: 1,548,950: 876,840: Stats fy llnads-Summan, efter 1848 » 7:de Dito 1,719,170: års Riksdagsbeslut 1,318,530: „ 8: de Dito 1.191.400: — , 9:de Dito 522,500: S:a 12.229,460: ' Skillnaden u'gSr 63,650: — —■ Summa 12*293 110: Summa 12.293,110: lior lill Stats-Etsk. Ulla!ande 1859 $■ 185!, N:o 99, NIONDE HUFVUD - TITELN. 1849 års Riksstat anslår 25.000 25.000 25,000; 71,099: 6,000: 152,099; 3 87,740: 32 32 16 Pensionsoch Indr a gnings-S t atem e. Pensions-Staten för Civile Embetsoch Tjenstemän Dito för deras Enkor och omyndiga Barn Dito för Militäre Embetsoch Tjenstemäns samt Under-Officerares Enkor och Barn Ersättning för mistade Löne-Innehållningar Wadstena Amiralitets-Krigsmans-Kassan, 1849 års anslag 6,000:
— Fru Dagmar Möller gaf i tisdags åter en af sina omtyckta romansaftnar, denna gång efter ett alltigenom danskt program. Ej mindre än nio olika tonsättare voro representerade, däribland Gade, Heise, Lange-Müller m. fl. Med fru Möllers särdeles framstående egenskaper som romanssångerska — i denna bransch står hon otvifvelaktigt främst hos oss - var det gifvet, att de sinsemellan så olikartade sångerna skulle komma till sin fulla rätt. Den friska och varma stämman, hvars höjdtoner äro något tunna, stödes af ett klart och korrekt textuttal, en intelligent uppfattning och ett alltigenom konstnärligt utförande, hvadan framgången på förhand är alldeles gifven. Bland sånger, som särskildt tycktes slå an, torde böra nämnas Heises » Lille Karen », Gades » Farvel lille Grete! » samt LangeMüllers » På fjeldet » och » Alverden er syg ». Värdefullt biträde lämnades af hr Oskar Lejdström, som metl vanlig omvårdnad och vid god disposition utförde ett par sånger och tillsammans med soarégifvarinnan en duett » Sommerfuglefangst » af Steenborg. Ackompagnemanget sköttes hela aftonen på det förträffligaste sätt af hr Wilhelm Stenhammar. Publiken var ganska talrik, men märkvärdigt nog ej fulltalig. Kungl. operan. t Filharmoniska s ä l l s k a p e t ämnar under innevarande musikår gifva tre abonnementskonserter under ledning af sin dirigent hr Vilhelm Stenhammar. Programmet till första konserten, hvil ken skall äga rum inom fem veckor, är sammansatt af V. Stenhammars invigningskantat till årets Stockholmsutställning, Joh. Brahms här hittills okända Bhapsodie ur Göthes » Ilarzreise » (för altsolo, manskör och orkester), Spinnvisan och Balladen (för fruutimmerskör, sopransolo och orkester) ur B. Wagners » Flygande Holländaren » samt orkesterstycken och solosång. Ju velerare K. A N D E R S 1 Jakofostorg1. O N Gn 355 septembersaga. Af Mari Mihi.
(Talaren uppläste derefter ur R. o. Ad:s protocoll för d, 4 April i8i5 från sid. 53 till 56 flera stycken, som slutades dermed, att "Hr Landtm, förklarade, att Gr. v. Rotens memorial vore lagligen remitteradt, och att Hr afUhrs "anmärkningar lika lagligen förblefve hvilande på bordet.”) Frih. Boye, Ludv.: I formfrågan kan man gifva fullkomlig rätt åt Hr Riben deri, att lagen ej bjuder bordläggning af anmärkningar, och åt Hr Cederschjöld deri, att praxis tillåtit bordläggningen alltsedan 18r5 års Riksdag; meli ännu större rätt ger jag likväl åt Frih. Ehrenborgh i hans påstående, alt det är hög tid afskaffa praxis, då den bidrager till Riksdagens förlängande. Det är ett misstag af Hr Cederschjöld, att förhållandet skulle vara enahanda, ehvad de bordläggas eller ej. Det blir det visst icke; ty ligga de på bordet, fa de ej utskrifvas och afsändas till Utsk., hvilket annars sker. Nu då motionären afstått från sitt yrkande, möter ingen betänklighet mot remiss af anmärkningarna; Hr Den 3 Mars f. ra. 221 Hjärne dock alltid förbehållet alt göra erinringar deremot, i fall han framdeles så för godt finner. Gr. Horn, Claes Fredi'.: Jag önskade att kunna instämma i de talares åsigter, som yrka, alt endast motionärens yttrande måtte bordläggas; men det vill synas mig, att man derigenom skulle undandraga alla dervid gjorda anmärkningar den granskning, som kunde vara af nöden, emedan ett bär afgifvet muntligt yttrande icke är lagligen tillgängligt förrän vid justeringen. Praxis kan visserligen icke med skäl åberopas, om den icke befinnes i öfverensstämmelse med grundlagarnas stadgande; och då bordläggning af hvad yttrande som helst deri icke förbjudes, tior jag försigtigheten fordra, att man ej bestrider en dylik åtgärd. Hvad sjelfva motionen angår, tillstyrker jag densamma, såsom efter min tanka väl grundad.
Om Konungen således skulle finna, att Presidenterne hafva för hög rang, kan han vid blifvande afgång nedsätta den i framtiden så, att Dess Rådgifvare komma öfver Presidenterne. Jag hoppas dessutom, att RiksRätt ej så snart skall inträffa, att det emellertid kan komma i fråga. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardies Jacob: I anledning af hvad Herr Cederschjöld anfört, får jag erinra, att i förslaget till 102 §. står: är Presidenten i HofRutten af laga förfall eller jäf hindrad j företräde dess ställe det äldsta civila StatsRådet. Således tror jag, att ingen rang-strid kan upkomma. Det är blott, när Presidenten i HofRätten är hindrad, sorn det äldsta StatsRådet skall företräda hans ställe. 14 H. 8 Den 23 Februari i e. m. Herr von Hartmansdorff, August: Vid rang-tvisten vili jag ej uppehålla mig; ty RangOrdningen måste rätta sig efter Grundlagen, oin den förändras. Men i den nya redactionen har man uttryckligen nämnt tvänne Collegier, KammarCollegium och KammarRätten, i stället för att Grundlagen ej förut specificerat något Collegium. dag tror, att icke eller denna specification horde äga rum. Visserligen är det rätt, att Grundlagen omtalar Collegier i allmänhet, såsom befinteliga, men ej att den bestämdt nämner det ena eller det andra, ty det kunde lägga hinder i vägen för att sammanslå och ordna dem till ett riktigare skick, än de nu äga; således tror jag det vara bättre att bibehålla den gamla §:n, än alt genom utsättande, att dessa Collegier skola lemna hvardera i Råd, gifva åt dem ett Grundlags-bestånd, som de öfriga sakna, och som det ej är gifvit, att dessa höra företrädesvis äga. Tvärtom tror jag, att, vid en bättre organisation af StyrelseVerken, KammarCollegium ej hör förblifva, sådant det är. Jag anhåller således om afslag å den nya redactionen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å den nya redactionen af 102 §. RegeringsFormen. Ropades Ja och Nej.
Formulären för skuldebrefven samt beskaffenheten af bevisen för Bancolån äro detaille-omständigheter, hvilka Utskottet ansett icke vara föremål för de Allmänna Grunderne för lånens utgifvande, utan böra ankomma på Fullmägtige att meddela. Utskottet hänvisar i öfrigt till den förändrade redaction i:a Puncten af Utskottets förra förslag erhållit. Vid 2:dra Puncten är anmärkt: att dels f af Egendomens Taxeringsvärde vore för lågt belopp såsom Maximum för lån, mtan att minst hälften eller eller f af värdet borde kunna erhållas, dels ock att 1829 eller sista årets Taxeringsvärde, såsom tillförlitligare, borde tagas till grund för beräkningen, äfven på det låntagarne måtte kunna undvika, att hos K. M:ts Bef:h:de begära bevis öfver de af flere års Pröfnings-Committe'er åsatte Egendomsvärden: att lånen borde nedsättas till \ af värdet: « att Betan kandell, N:o 4i5. 533 att föreskrift saknades, att 3 års räntor på de lån, Sora nied företrädesrätt kunde finnas i panten intecknade, jemväl borde uti Värderingsbeloppet ingå: huru stor summa förut tioge Vara i egendomen intecknad; om lånen fingo utgå emot inteckning i Bruks-ock Jordegendom samfäldt, och, i afseende på Städernes lånelätt, jorden belänas efter gemensam beräkning med åbyggnaden, hvarföre uttrycket: ”jord i Stac/erne“ borde förändras till ”Jord-egendom å Städernes område:” att ett förtydligande af grunderne, hvarefter Stads Egendomars belänitlgsvärde skall utrönas, erfordrades, hälst erfarenheten visat, att Brandförsäkringsvärdet ofta varit högre än vederbordt: att för desse lån ej senare inteckning än efter Banken eller Brandförsäkringsverk borde antagas: att det af Fullmägtige i BåksgäldsConloiret måtte få bero, att nedsätta lånen under f af värdet; samt att, enligt hvad i alla lånereglementen iakttoges, Ultryckeligen stadgas borde, af hvilken natur den fasta Egendom skall bestå som finge belänas.
Kronan årligen aflemna, bestämdes år 1766, det förra tili löd* skeppund och det sednare till 9 R:dr 32 sk., samt är intaget i den nu gällande Kongl. Resolutionen den 5 September 1815, hvarigenom privilegierna af åren 1649, 1680 och 1712 blifvit för en af Henrik Barkbausens och Casten Fcifs descendenter, nu mera aflidne General-Adjutanten Friherre S. C. Åkerhjelm och hans arfvingar bekräftade. Dessa äro således de skyldigheter, med hvilka det fordna kronobruket Dylta af de nuvarande egarne innehafves; hvarvid af Kommitterade tillägges, alt dessa skyldigheter icke genom Kongl. Maj:ts härförut åberopade Dom af den 7 Juni 1841 undcrgingo någon förändring. Kronans stämnings—påslående gick nemligen derpå ut, all då Dylta svafvelbruk alltifrån dess första anläggning varit Kronans tillhörighet, som aldrig med egande-rält blifvit afstådt, utan endast med nyttjandeoch besittningsrätt upplåtet åt Friherre Casten Feif och dess descendenter, men General-Adjutanten Friherre Åkerhjelm tillhandlat sig T»T:delar i bruket samt förre innehafvarne sålunda sålt hvad de icke egt och derigenom afhändt Kronan dess lagliga tillhörighet, dessa transaktioner måtte förklaras ogiltiga, tillika med Härads-Rältens derå meddelade lästa, och Kronan återställas i dess fulla egandeoch dispositions—rätt lill svafvelbruket och grufvan, med dertill lydande Kronans tillhörigheter. Svea HofBälts af Kongl.
På sina ensliga promenader i staden besökte hon ett par af de kristnes klosterskolor. Hon vardt nemligen dagligen allt fastare besluten att söka någon verksamhet. Verka, gagna, verka, gagna, blefvo slagord, som hon använde i hvart ögonblick. Dessa ord måtte ha inneburit något slags förtrollning, ty de stillade hennes oro och smekte alla sorger till ro. Hennes hemlands hela nervösa arbetsifver flammade upp inom henne och förvandlade, utan att hon sjelf märkte det, hennes person till en lefvande protest mot det Österland, som hon älskade så djupt. Hur nedslagen blef hon dock icke hvar gång, då en okunnig munk förevisade henne sin skola. Hvad lärde han barnen? Franska och katolicism. Voro arabiska och Islam sämre! De katolska skolorna tillegnade sig årligen muslimanska barn, utan att deras sjunkna, förödmjukade race förmådde rädda dem åt Islam. Hvad blef det af sådana barn? Främlingar för sitt eget land, olyckliga väsen utan rot och fäste! Stackars, olyckliga små! Nelly klappade dem på hufvudet och gick besviken sin väg – sedan munken fått en silfverslant i drickspenningar. Hennes åtrå att få ett verksamhetsfält släcktes dock ej vid första missräkningen. Den stegrades tvärtom beständigt. Hon stannade nu vid de arabiska skolorna. De liknade källare med öppna dörrar åt gatan. I halfskymningen derinne satt skolmästaren med korsade ben framför barnen, hvilka, vaggande med hela kroppen, läste innantill alla på en gång, själlöst, schablonmessigt och med gäll röst. De arbetade mer med kroppen än med hjernan. Då skolmästaren fick se henne i dörren, vände han henne ryggen och makade sig så mycket åt sidan, att han icke ens skulle orenas af hennes slagskugga. Skolmästarne voro nemligen de mest fanatiske muslimaner i hela Damaskus. Det var som hade en kall hand stött henne tillbaka, en kall spökhand ur grafven, ur Österlandets mull, ur det kränkta Islams forntid. Hon stod åter framför det der främmande, som hon så ofta mött och som hon med hela sin ungdoms varma hängifvenhet åtrådde att genomtränga. Men det skulle aldrig lyckas henne.
Jag har ej varit närvar, under liela diseussionen öfver förevar. §, och förmodligen hafva de skäl, som tala för denna min mening, redan af någon annan blifvit framställda; men då jag derom är osäker, ber jag dock få nämna, att jag anser Just.ministern, i hvilkens hand alla befordringar till domaresysslor skola ligga och af hvars gunst domarecorpsen således alltid skall hafva ett större eller mindre beroende, komma att genom chefskapet öfver allmänna åklagaremagten erhålla en större magt, än som bör lemnäs åt en enda person. Detta kunde sätta vederbörande domare i en ganska obehaglig ställning, derest de tilläfventyrs sage vissa saker annorlunda, än deras högste chef. Den högste åklagaren, som i sådan egenskap är part, skulle derföre vid mänga tillfällen kunna anses tillika vara domare, då‘ dessa sednare tillsattes efter hans förslag; och jag frågar, om detta ej vöre att demoralisera domarecorpsen eller åtminstone att fresta Ben 6 Octobcr f. ni. den alltför strängt. Jag tror således, att det är nödigt bibehålla en särskild chef för åklagareraagten, med benämning af Just.- canceller eller någon annan' hvilken är eller ieke är ledamot i Konungens Rådkammare, men till hvilken hvar och en departementschef, äfvensom hvilken embetsman eller enskild medborgare som helst, äger att vända sig för att få åtal utförda, såsom nu till Just.cancelleren. För öfrigt förenar jag mig med Hr v. Hartmansdorff deruti, att då man skiljt Just.ministern från ordförandeskapet i Högsta Domstolen, är det gifvet, att Just.cancelleren ej kan vara chef för Just.revisionen , livi Iken endast är en fördelning af Högsta Domstolen. Detta är likväl en fråga , som icke nu kan blifva föremål för öfverläggning. På dessa skäl anhåller jag om propos., huruvida icke R. o. Ad, skulle vilja såsom sin gemensamma tanke förklara, att endast den liufvudsakliga benämningen af de särskilda departementschefernas befattning kommer att utgöra föremål för öfverläggningen. Jag har anledning tro, att 2:ue Stånd, Borgare och BondeSt:n, redan fattat ett sådant beslut.
Och då embetsmannen bör sköta sin tjenst, hvilken i de flesta fall otvifvelaktigt lider, om embetsmannen egnar sin tid och riktar sitt sinne åt förmögenhets förvärfvande genom sådan industri, som är främmande för embetet, och ofta tarfvar en mans eftertanka för att lyckas, samt dessutom lätt inleder i obehagliga transaktioner och äfventyr; så, och då härtill kommer, att, enligt ofvan åberopade 3 § i Handtverks-Ordningen, »från rättighet att hålla handtverks-verkstad» äro »undantagne de, som i statens tjenst med lön äro anställde, sa länge de dylik tjenst innehafva»; vågar jag, som dessutom anser bränvins-tillverkning för en embetsman passa mindre än åtskilliga af de industrigrenar, som genom gällande lagstiftning redan äro honom förbjudne, föreslå, att Utskottets nyssanförda provisoriska beslut gillas. Men skall det nu föreslagna godkännas, så, enär hvarje domare eller magistratsperson är boende antingen »på landet» eller »i stad», samt alle borgmästare äro magistratspersoner, och de hvarken på landet eller i stad böra få tillverka bränvin; torde stadgandet om dem kunna betydligt förkortas sålunda: Domare eller magistratsperson. Och som säkerligen alla magistratspersoner äro domare i något slags mål; skulle möjligen redaktionen kunna ytterligare förkortas genom uteslutande af orden: »eller magistratsperson.» Jag (ror att nämndemäpnens rätt att tillverka bränvin likväl kunde anses skyddad. Som jag anser alla »embetsmän» kunna i en dylik lag förstås under ordet »tjenstemän», har jag trott det förra uttrycket vara öfverflödigt. § 2. Om inskränkning i tiden, hvarunder bränvin får tillverkas, skall kunna försvaras, måste det väl ske med förutsättningen, att Maine-lagens införande skall genom tidsinskränkningen förberedas. § 3- .