Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på serskildt sätt och tid för vexelköp genom Mäklare i de Städer der Börs finnes, gälle serskild Börseller Mäklare-ordning. §• 9- Vexelgifvare vare skyldig, enligt slutsedel, tillhandahålla vexeltagaren vexel, en eller flere, å utsatt tid. Vägras sådant, ersätte vexelgifvaren uppkommande skada genom dröjsmålet. Vexeltagaren varel i sådant fall fri från handeln, om han så förgodt finner. §. io. Vexeltagare vare å sin sida skyldig å utsatt lid afhemta vexel hos vexelgifvaren, och derföre erlägga betalning enligt slutsedel. Sker det icke, låte vexelgifvaren protestera och lagsöke på sätt i VI:te och Vlljde Cap. säges. Försummas protest och lagsökning, håfve vexelgifvaren ingen annan talan, än för annan skuldfordran. §. ii. Ä fullgjord betalning för Solavexel, tage vexeltagaren serskildt quitto, hvaremot, då två eller flera vexlar utgifvas, secundavexeln eller en af de efterföljande gälla såsom quitto. §. 12. Ben, som af annan erhållit uppdrag alt vexel köpa och vill vara från vexelrätts ansvar fri, låte ställa vexel på sin hufvudman eller dess ordres, och i vexeln införa, att värdet derföre är af Ombudet erlagdt. Låter han deremot ställa vexeln på sig sjelf och egna ordres, blifve då, sedan han vexel öfverlåtit, för densamma ansvarig, såsom hade han den för egen räkning upphandlat. §. i3. yexelgifvare vare skyldig med nästa post, efter vexelslutet, gifva 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o tyg. den person, på hvilken han dragit, underrättelse (advis-bref) derom, vid ansvar för allt dröjsmål, som eljest för innehafvaren uppstå kan. §. »4. Vexelgifvaren må äfven efter godtfinnande innehålla primavexeln, för att densamma till godkännande afsända till sin man.
Utskottets förslag att åsätta Band, Siden-, införselstull af 6 R:dr skålpundet, har blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-stånden. Ridderskapet och Adeln har beslutat att denna artikel skall år 1858 vara belagd med 7 R:dr 50 öre, år 1859 med 6 R:dr 75 öre och derefter med den af Utskottet föreslagna tull 6 R:dr skålpundet. Preste-ståndet har stadgat ifrågavarande afgift under åren 1858 och 1859 till 7 R:dr 50 öre och derefter till 6 R:dr. Stånden hafva således sammanstämmande beslutat, att efter 1859 års utgång denna tull skall utgå med 6 R:dr skålpundet. Utskottet hemställer, att Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet ville, med frånträdande af sina sins emellan och från de öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, godkänna Utskottets förslag, och föreslår, för den händelse detta icke bifalles, omröstning på följande sätt: a) om kontra-proposition: 82:o. Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen angående artikeln Band: Siden-, antager Ridderskapet och Adelns beslut, att införselstullen å denna artikel skall år 1858 utgå med 7 R:dr 50 öre och år 1859 med 6 R:dr 75 öre, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Preste-ståndets beslut, att införselsafgiften för denna artikel skall åren 1858 och 1859 utgöra 7 R:dr 50 öre skålpundet. b.) i Bevillnings-Utsliottets Memorial M 27. 49 b) i hufvudsaken: 83:o. Den som bifaller Utskottets, af två Stånd godkända förslag, att införsels-tullen för Band: Siden-, skall bestämmas till 6 R:dr skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (1:a alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:a alternat.)
För min del och då jag tror att det är af vigt, att realknnskaperna redan tidigt må kunna meddelas den ungdom, som deråt egnar sig, anser jag BorgareSt:s beslut vara bättre än R. o. Ad:s och PresteShs, hvilket sednare dock i afseende å redaktionen har stort företräde framför det förra. På grund af dessa skäl, anhåller jag att få förena mig med de ledamöter, som önska antagandet af BorgareSt:s inbjudning. Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström har förmenat, att den valfrihet han förordat, nemi. all målsmännen skulle få bestämma huru tidigt latinläsningen borde börjas, vore öfverensstämmande med den valfrihet jag förfägtat. Sådant är ingalunda förhållandet. I den s. k. nya elementarskolan är ordningen, i hvilken klass hvarje läroämne skall förekomma, bestämd och oeftergiflig. Det kan således icke stå en hvar fritt, att bestämma när något ämne skall börjas. Valfriheten inom berörde skola består endast deri, att de målsmän, som icke vilja att deras gossar skola läsa lalin eller något annat af de döda språken, kunna slippa det. Detta är alltsammans. Frih. Cederström har tyckt om den liknelse jag gjorde i afseende på vaccinationen, och finner ganska riktigt att latinet åren vaccination för själens bildning. Om så vore, och om några Greker eller Romare aldrig funnits, så skulle en riktig mensklig bildning ej hafva kunnat upkomma. Då vore Skaparens afsigt med menniskoslägtels tillvaro väsendteligen förfelad. Hr von Troil har nyss uprepat hvad jag förut yttrat, eller att BorgareSt:s skrifvelse icke innehåller någon begäran att latinska språket skall uteslutas från första klassen, utan den föreslagna skrifvelsen åsyftar helt enkelt att uttrycka det Ständerna icke begärt någon viss tids bestämmande för början med det latinska språkets studium. Hvilka äro de nu, som åstadkommit allt detta trassel? Just de, som föranledt 1851 års skrifvelse; och hvilka äro dessa? Jo, den s. k. humanistiska bildningens förespråkare.
En gammal sentimental mamsell! » » Ja, hvad vet jag, men det såg så ut. » Rektorn kunde inte förstå, hvarför källarmä- staren i en hast blef så spak. Inga flere frågor, inte längre någon indignation öfver dotterns dåliga uppförande, endast en tafatt ursäkt för att han gått upp. Han ville bara v e t a. Och så fick han tacka så m y c k e t. Och så gick han. Den dagen var källarmästaren mycket tj ' st vid middagsbordet, men när Elma kom och sade tack för mat, tog han hennes hufvud mellan bägge sina händer och gaf henne en kyss på pannan, så lång och så öm, att Elma såg förvånad upp på honom, och aldrig förr hade hon sett sin pappa se så rar ut som med den blick han då hade i sina ögon. På kvällen blef hon inkallad i hans rum, och utan ett ord räckte han henne ett fyrkantigt etui, som vid öppnandet befanns innehålla en liten pickande guldklocka. Hvarför fick hon den? En aning for igenom henne, ty hon visste att han varit uppe i skolan på förmiddagen, och så tänkte hon på hans kyss och hans blick för några timmar sedan. Hon slog armarna omkring honom och kysste honom. Men ingen fråga gick öfver hennes läppar. Och inte heller sade hennes far ett ord om, hvarför han gaf sin gåfva. Det fick hon aldrig veta. Men under hela hennes lefnad förbiet den hennes käraste dyrbarhet. (Illustratör: Jenny Nyström.) in till gatan och staden. Och så är osterian färdig. NinoBeppone hade nu i tio år varit kypare på en sådan där liten osteria, och man skall icke tro, att det var för lönens och drickspengarnas skull eller därför ROMARBLOD. Berättelse af K SELMA LAGERLÖF. ar ni varit i Rom, så har ni väl lagt märke till de små landtgårdarna utanför stadsmuren. Man har ett par tunnland jord, där man odlar kronärtskockor, ärter och blomkål, allt efter årstiden. Man har, ett par låga, halmtäckta boningshus, ett åsnestall, en stor, murad brunn med sadeltak och ett par hönsburar.
Alma, älskade, haf förbarmande med mig." Han lyckades slutligen upplyfta henne och slog mossan af hennes kappa. "Lugna dig nu, var rask!" Han strök sakta hennes skuldror. "Förlita dig på mig och ångra inte naturens jubelstund." Alma svarade med en klagande suck. "Hvad du är för ett barn. Hvem är du rädd för, säg? Skogen tiger nog, stjernorna äro långt borta, likaså månen; de tala inte om något." Nymark ville stöda henne, men Alma dolde båda händerna i muffen. De hade kommit nära staden, då remmen i Nymarks skridsko åter brast och han nödgades böja sig ned för att bringa den i ordning. "Alma, vänta ett ögonblick; lemna mig inte!" sade han. Men Alma tycktes ej höra honom, utan skyndade vidare utan att se bakom sig. När hon kom till stranden, aftog hon skridskorna, hängde dem öfver armen och gick upp längs den sidan af gatan, som låg i skugga. Hon smög sig fram längs väggarna med ljudlösa steg. På gården stannade hon, såg upp till fönstren och pressade muffen mot sitt bröst. Man gick i köksdörren; hon drog sig undan bakom ett hörn. Någon kom utför trapporna, men gick sedan längre bort på gården. Undvikande att visa sig gick hon uppför tamburtrappan, stannade allt emellan och lyssnade. Allt var tyst. Hon tog på dörren; den var oläst. Lampan brann i taket, öfverplaggen hängde på väggen, hon märkte ingenting ovanligt eller nytt. Hon hängde upp sin kappa, lade hatt och muff på bordet. Gick in i salongen, men blef stående som fastspikad på andra sidan tröskeln. John stod framför henne, hög och allvarlig. Almas slocknande blick sökte golfvet. "Vet du redan af att Arvi är sjuk?" frågade John. "Han kom på förmiddagen hem från skolan midt i timmen och ligger i stark feber. Doktorn är rädd, att han får kopporna." Arvi andades tungt och hela hans kropp brände. Han mumlade otydliga ord. Ögonen rullade i sina rödsprängda hålor. Alma hade sjunkit ner på en pall vid hans fötter och satt der hopfallen. Mina bjöd henne te, men hon skakade afvisande på hufvudet.
Öfver Rikets Krigsmagt Befälet. § 15. Kommandomål, —■ godt synes. § 16- Konungen bör lyder. § 17- Konungens domsrätt såvida ej Konungen och Riksdagen, i den ordning 87 § 1 mom. stadgar, bestämda. § 18- Denna Högsta Domstol försuten är. § 19. Inkomma förklaringar gifva. § 20. Uti fredstider efter Krigsartiklarne. § 21. Konungen äger derom deltagit. § 22. Uti Högsta Domstolen mål deltaga. § 23. Alla Dess Secret. Bih. till B. St. Proposition N:o 61. § 24. Uti Konungens — Högsta Domstolen. § 25. Konungen äger blifvit dömd. O O § 26. Då Justitie-ärenden föreskrit v er. § 27. Till Justitie-Kansler begångna blitva. § 28. l:o. Konungen äger på deras börd. Till civile Tjenster inom Riket ocb till Domare-Embeten må sådane män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran; härifrån dock undantagne lärarebeställningar ocb öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd ocb skön konst, äfvensom läkare-befattningar, till hvilka jemväl andre, än bekännare af den rena Evangeliska läran, kunna utnämnas. Hvarje Departements-Chef — Departementet böra. 2:o. Konungen äger de vilkor, som bestämmas genom särskild lag, stiftad i den ordning 87 § 1 mom. stadgar. Sålunda naturaliserad — utnämnas. § 29. Till Ärke-Biskop — föreslagne blifvit. § 30. Konungen äger — valrätt bibehållne. § 31. Städernas till deltagande i Riksdagsmannaval berättigade innevånare äga att till Borgmästare-Tjenster Stockholm. § 32. Sändebud närvaro. § 33. Enär påminnelser göra, Kongl. Maj;ts Nåd. Stats-Ministrarne — innehafva eller utöfva. § 35. Stats-Rådets ledamöter — skäl äga. § 36. De som — flyttas. § 37. Konungen äger berättigad är.
Jag får påminna den talare, som sagt, ait vi icke tänkt på något att sätta i stallet, derom, att Hr Lefre'ns i betänk. N:o 6 befintliga förslag synes vara ganska godt. Banken komme då i communication med enskilda associationer, hvilka vore bättre i tillfälle att pröfva de säkerhets-handlingår, som presterades m. m. Jag tror, att Hr Tham genom detta förslag kunde vara tryggad. Hr Le frön: Jag instämmer med de två sista talarne och förklarar, att jag frångår mitt förslag för det nu framställda, såsom enklare och lättare verkställbar!; varande jag salunda villig att rätta mig efter det nu framställda förslaget, som gynnar hypotheksföreningarna, utan att äfventyra Banken. Hr Rosenblad: Jag finner ingen betänklighet vid att instämma i yrkandet om afslag å ifrågavar. morn., dock icke derföre, att jag nu, såsom då jag endast theoretiskt föreställt mig frågan, är så fiendtligt sinnad emot fastighetslånen; men jag förenar mig om afslag derföre, att förevar, mom. jemte ingressen till punkten, hvaruti det befinnes, förutsätter, att lånen fortsatt skulle utgå enlot precis ränta, och denna ersätter knappt Bankeus utgifter i och för dessa fonder. Frih. Pal mst jerna: Om Frih. Ehrenborghs propos. skulle blifva R. o. Ad:s beslut, är det nödvändigt, att re - Dea 3o Juli f. m. 343 dactionen uppställes så, att beslutet kan verkställas utan orättvisa och till allmänhetens belåtenhet. Förslaget innehåller nemi., att fastighetslån icke vidare skola utgifvas. Flera hafva likväl skalfat sig erforderliga handlingar, gjort kostnader för och beräkning af sådana lån, under förutsättning, att ingen ändring i föreskrifterna derom skulle vidtagas. Jag tror derföre, att det är nödvändigt att ställa stadgandet så, att lånerättigheten upphör för alla dem, som icke inom en viss tid anmält sig. Äfven får jag anmärka mot. förslaget, att inbetalningarna skulle anslås uteslutande till bypotheksföreningar. Det är nemi. nödvändigt, att man bestämmer sig äfven för den omständighet, att hypolheksföreningar icke skulle uppkomma. Hr Gunther: Jag instämmer med Frih.
Då emedlertid Utskottet, i saknad af en fullständig och antaglig plan för läroverkets utvidgade verksamhet, icke är i tillfälle att pröfva hvad för ändamålet verkligen erfordras, har Utskottet, helst Statsverkets tillgångar tagas i anspråk för så många andra vigtiga behof, funnitsig böra endast i så måtto. tillstyrka Rikets Ständers bifall tili motionärens begäran, att en summa af 3000 R:dr årligen ställes till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till undervisningens befrämjande vid Musikaliska Akademiens läroverk. Och anser sig Utskottet härigenom jemväl hafva besvarat tvenne från Ridderskapét och Adeln och Preste-Ståndet remitterade, af Herr Westerstrand, P., Och Lektor Söderberg väckta enahanda motioner. 30 Slals-Utskoltets Utlåtande, N:o 73. Hospitalers och Lasaretters underhåll. 34:o. Uti en inom Preste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion har Prosten Gahne anfört, att redan flere gänger framställningar blifvit gjorde så väl hos Kongl. Maj:t, som hos Rikets Ständer, om Wisby Hospitals-medels ingående till samma Hospital, i stället att, såsom nu skedde, ingå till Allmänna Hospitals-fonden, men utan framgång. För att förringa de historiska bevisen för Wisby Hospitals rätt till alla dess intrader, hade man åberopat Öfver-Styrelsens för Hospitalerne i riket till Kongl. Maj:t afgifne underdåniga utlåtande af den 29 September 1777, grundadt på 1756 års förklaring af Rikets Ständer, uti hvilket Wisby Hospital frånkändes alla de rättigheter och inkomster, hvilka det under framfarna Svenska och Danska Konungar åtnjutit, samt förvandlades till ett Krono-IIospital.
Bibelläsning — b ö n — en fader i himmelen, s o m tänker på sina barn — ting, s o m h o n glömt, o m h o n någonsin känt dem, verka åter m e d sin egen kraft på hennes hjärta. Trött af missräkningar, af inre o r o, af fruktlösa försök att följa samvetsrösten beslutar h o n träda in på trons nya väg, så underlig att börja med, så ojämförligt bättre än alla andra, då h o n pröfvat den. E n n y värld öppnar sig för h e n n e; där blir h o n hemmastadd, där var lyckan att finna. Ä r det underligt, o m h o n dröjer där, o m h o n är lite rädd, lite främmande för det gamla, o m ej det n y a innehållet genast kan fylla de gamla formerna? U n d e r långa vintermånader gläder hon sig åt hoppet, att när blott s o m m a r e n k o m m e r få lefva i en omgifning, eom förstår hennes nyvunna erfarenheter, hon längtar medvetet eller omedvetet efter sympatiens hjälp o c h lycka. Fjorton hela dagar I — en härlighet för den, s o m knappt vågade tro, att kassan skulle tillåta några ferier, men en otillräcklig hvilotid för en uttröttad. Huru skola de korta dagarna ge mest behållning, bäst stärka för den långa vintern på kontoret, b a k o m disken, vid s y m a s k i n e n? Om en ung kvinna väljer att, under det h o n kroppsligen hvilar sig, samla in så m y c k e n kraft o c h värm e s o m möjligt — för sin ande, hvad underligt ligger det väl däri? Böra vi ej unna en sådan själ att gå helt u p p i det, s o m blifvit h e n n e kärare än allt annat, o c h fördraga hennes exklusivitet? När utmärkte den sig väl för harmonisk allsidighet? Låt unga blickar dröja i h i m m e l s k a r y m d e r — lifvet här nere skall nog veta att återbörda h v a d det tillkommeri Skola vi ej tro, att den, s o m under tider af samling o c h koncentration — o c h hur väl behöfva ej vår tids människor sådana?
De berömdes oförstäldt, och bitar, dem man ansåg mest retande, blifvo nitiskt aftryckta och rekommenderade, såsom: » Sång i Ålandsgränd », » Marsch till Stadshuset », » Upprorslagen » o. s. v. En af dessa pamfletter, » Tryckfrihetsharpan » innehåller följande » lugnande » sång att sjungas vid fönsterinslagning: » Det är ett roligt ting Att sia in fönster, ping. Nu kastom sten i ring! Kom bruket blott i sving, Blef kanske bra allting. » Då A. B. i N: o 167 omtalade oväsendet vid stadshuset, skedde det med mycken undfallenhet och med en lätt faderlig hand mot pöbeln. Uppträdet begynte endast i följd deraf, att » på eftermiddagen ett par matroser, som varit orediga eller deltagit i hurrandet, blifvit arresterade, då andra sjömän sannolikt önskade att återfå sina kamrater ». Deremot låg felet hos militär-befalhafvaren, som icke hellre lät stena sig och truppen, än han begagnade sina vapen mot » fredliga medborgare ». I N: o 196 recenserar A. B. en rabulistskrift, som ansågs härleda sig från en af dess egna medarbetare. Sedan broschyren blifvit vederbörligen rosad för sin » lätta och skalkaktiga stil », anföras de så kallade notema, med följande naivt oskyldiga öfverskrifter: » allmän revolution, hvarje minut fardig » etc.; » försäkra sig om förråden å Marieberg » etc.; » att skicka några kartesch-skott » etc. — Huruvida fräckheten eller enfalden här var större, lemna vi derhän; om artikeln i sin » helhet var af lugnande » egenskap, under bullersamma uppträden, derom kunde hvaije läsare lätt öfvertyga sig. * N: o 143, sid. 2, sp. 2. * * dito dito sp. 4. Ur dagens krönika. 44Den andra akten af rabulistfarsen föranleddes af ett nytt jude-reglemente.
Der kan icke, vid delningen, ”skogsmarken ingå i beräkning med in”egorne, utan måste serskildt, fastän på Samma gång, delas; och endast ett eller ”annat hemman kan möjligen erhålla sin ”skogslott i sammanhang med Inego-lotten; ”hvaraf följer, att skogsdelningen är alldeles oberoende af in-egodeiningen, och att ”det förändrade Stadgandet således icke är ”af behofvet påkalladt. Men att det i tillämpningen skall medföra skadliga följder, ”kan, i Utskottens tanka, slutas deraf, att ”anledning derigenom gifves åt hemmans”egare, som huggit ut skogen på dess ge”nom Storskifte tilldelade Utmarks-lott, alt ”söka laga skifte, för att få den yppade bri”sten ersatt. Det är väl sann t, att, för ett 44 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. JY.o S. ”sådant fall, tillämpning af i3 Cap. 7 § ”inåste ega rum, och någon annan utväg, ”än denna, tinnes icke, för att hålla deli ”delegare skadeslös, som fredat sin skog; ”men resultatet deraf blifver onekligen, att ”det i alla afseenden nog hastigt framskri”dande skogsödandet ganska betydligt fort”skyndas. På dessa skäl och såsom elt ”nödvändigt medel att freda de ännu qvarvarande lemningarne af fordna skogstillgångar, få Utskotten alltså vördsamt tillstyrka bibehållandet af föreskriften i 1812 ”års Enskiftes - Förordning, att fastställdt "Storskifte å skog icke må rubbas j utan "att alla delegare sig derom förena". ”Deremot finna Utskotten icke lämpligt att, i vidsträcktare måtto, än sålunda ”föreslaget är, tillstyrka rättighet alt söka ”och erhålla skifte å Utegor serskildt, och "”å Inegor serskildt/’ 2 §. I öfverensstämmelse med det yttrande, Utskotten vid granskning af anmärkningarne mot 1 § af 10 Cap, afgifvit, anse Utskotten ”ett tillägg i förevarande § ”böra ega rum , ehuru någon serskild anmärkning mot densamma ej blifvit fram”ställd.
Såsom varande utan Löner eller underhåll, anser Herr Edelsvärd bemälte Officerare böra, utan beräkning af ersättning för resorne till och ifrån nämde Möten, tilläggas Aflöning under Mötet i enlighet med Rese-Reglementet och efter innehafvande Grad; hvilken Aflöning, belöpande för 18 Majorer, 70 Gapitainer och i4o SubalterneOfficerare till 7,497 R:dr Banco borde af Tredje HufvudTiteln utgå, och mot 46 S t a t s - TJ t s k o 11 e t s denna Summa ägde Staten att alltid påräkna ett skickligt och öfvadt Befäl till 70 Compagnier eller nara 18 Balailloner, då deremot det för närvarande vid Regementerne bcfintelige 3:dje BataillonsBefäl är knappast tillräckligt för en enda Class af Beväringen, ehulu Motionairen förmodar att 2Cne Classer deraf kunna komma att till tjenstgöring commenderas. DA K. M:t, enligt >4 §■ ' RegcringsFormen, äger högsta Befälet öfver Krigsmakten till Lands och Sjöss anser Utskottet sig icke tillständigt att, i anledning af Herr Edelsvärds framställning, afgifva något förslag, hvarken i afseende på de tjenstgöringsskyldigheter sorn K. Nåder kan pröfva böra tillhöra eller åläggas de i Armeen qvarstående Officerare eller om StatsVerkets belastande med en ny utgift för ett ändamål, hvars bedömande på K. M:t allena beror. Utlåtande, i fråga om Stipendiers inrättande för Armeens Officerare lill bivistandet af krig utrikes.
Att så beskaffade Discont-Verkets fordringar, för hvilka, sedan alla Lagliga åtgärder till deras indrifvande blifvit vidtagne, någon ytterligare betalning än den, som redan kommit Verket till godo, hvarken för det närvarande eller i en framtid kan påräknas* icke borde sorn en verklig behållning, år från år i räkenskaperne balanceras, utan, på sätt vid de förra Discont-Verken varit brukligt, bokföras inom linien å ett särskildt blad i balance-extractet^ för att vid Verkets upplösning till afskrifning anmälas: en åtgärd, den Herrar Revisorer desto heldre trodde sig böra tillstyrka, som, under en fortfarande årlig redovisnings-skyldigliet för dylika poster, förnyade undersökningar - Banco-Discont-Direet. Berättelse. iogi gar till bestyrkande af en förlust, som redan är gifven, utan ändamål endast ådraga Verket ökade kostnader» I ofvannämnde summa af på utsökning beroende Verkets fordringar inbegripas jämväl de utaf förre Lands-Seereteraren i Carlstads Län, Lagman Kleman tillgripne och förskingrade \ erkels medel, dem Kleman, genom särskilda Rådhus-Rättens i Carlstad samt Kongl. Svea Kof-Rätts sammanstämmande Domar i hans Concurs, blifvit ålagd att ersätta: utgörande i 3g Capital-poster 14,820 R:d.r, utom räntor. I anledning al fullföljde underdåniga besvär uti den särskilda Fiscaliska Actioneu mot be malte Lagman Kleman samt Hr Landshöfdingen och Riddaren af Wingård, såsom Lands-Canzliets-Chef, täcktes Kongl. Maj:t, genom Utslag d. 13 Augusti 18 >5, förklara Herr Landshöfdingen al Wingård skyldig att fylla, hvad hos Kleman brister i utgörandet af Discont-Verketsersättning för ifrågavande medel: hvaremot Discont-Verkets med fleres yrkande, att Herr Landshöfdingen måtte åläggas i första rummet ansvara för Kiemaus balance, med rättighet att söka sitt åter hos Kleman, i Nåder afslogs.