Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid §§. 6. 7. 8. 9. och 10. var icke något att erinra. 5- u Herr von Hartmansdorff: Det förslag som hår blifvit gjordt, att en Mästare må under sig förena flere slags handtverkare, som ar - Den 33 Augusti /. m. \ 331 beta tillsammans, innebår just en sådan öfvergång till fabriks-systemet, sorn jag ansett så vådlig för handtverkarnes sjelfståndighet. Om man tillåter någon, att drifva flera handtverk, utan att vara Mästare i deni alla, så händer det, att den, som har penningar och vill slå under sig allt, eller en stor dej, arbete i en liten Stad, kunde göra sig till förläggare för hela stället, och preja hela orten, o. s. v. i mindre förhållande, för de större Städerna. Fäster man uppmärksamheten på förhållandet i främmande länder, hvarest frihet finnes att drifva yrken, som man icke lärt eller sjelf kan handlägga, så erfar man, huru icke konstförfarna men penningar ägande personer skaffa sig bref på att vara Skräddare eller Skomakare &c. att förlägga förstådernes fattiga arbetare, dem de hålla uti ett beroende och uti en träldom, som vi må önska våra handtverkare bevarade ifrån. Jag afstyrker följagteligen ifrågavarande mångslöjd. Kunna sådane frivilliga föreningar göras, som slutet af §:n omförmäler, år det ganska vål, ty en hei Stad år ej att betragta annorlunda ån såsom en frivillig förening af varuförådlare och varuomsåttare. Men att sammanslå flere handtverk under en person, kan icke leda till annat ån capitalistens öfvervigt på handtverkaren, samt den sednares fattigdom och undergång. Friherre Cederftrom: Så vål denna, som de öfrige Herr von HartmansdorfFs anmärkningar, bära stämpel af hans kärlek för skråsy - 332 Deri 30 Augusti f, rn, stemet och ovilja mot Näringsfriheten.
Fröt. 1$4° oc^ 18 4U G Sami. 1 Jfd. 5i Häft. 3 i8 JBanco-Ut-kottets Memorial, N;o i Verkets serskilda Afdelningar, samt förvärfva en viss färdighet och vana uti de. derstädes förefallande olikartade förrättningar, åligge det UnderStyrelsen att, när så nödigt pröfvas, vid Verkets samtlige Afdelningar och Contor så jemka placeringarne, att ett Lade för Verket och Extra-ordinarierne sjelfve hehöfligt ombyte af tjenstgöring må kunna vinnas. 3:o, Mom. r. Blifver någon tjensteman af sjukdom hindrad att sin syssla förr älla, och göromålens behöriga gång fordrar att föranstalta om vicariat, ege Under-Styrelsen att till sysslans bestridande fö i ordna den person, som Under-Styrelsen pröfvar dertill skicklig och hvilken frivilligt sig åtager att, emot det arfvode, som för tjenstgöringen bestås, den förrätta. Skulle ej någon finnas benägen till ett så beskalfadt frivilligt åtagande, vare, utan beräkning af transportsökande, den äldste oanvände och för sysslan skicklige bland competente sökande till densamma, i händelse den ledig vore, förbunden att, emot sin förut innehafvande aflöning, vicariatet emottaga. Och åtnjule Extra-ordinarie, som användes lill ordinarie tjenstgöring, för den tid, han sådan bestrider, en aflöning, motsvarande tninsta inkomsten i ordinarie tjenstegrad. Måste vicariat, i anseende till sjukdomsförfall, föranstaltas för innehafvare af sådan tjenstebefattning, som tillsattes utan förslag eller utom tour, ega Fullmägtige att, efter oinständighelerne, förordna om aflöningen för den, som vicariatet sig åtager. Sökes tjenstledighet för en svag helsås förbättrande utan egentligt sjukdomsförfall, eller ock för enskilde angelägenheter, ankomme det på Fullmägtige att bestämma, huruvida vicariat må föranstaltas, eller sökanden sjelf bör draga försorg om sin tjensts bestridande under permissionstiden. Mom. 3.
Om jag således antoge, att förslaget icke vore antagligt och att Lagcommitteen uteslutit större del af den gamla lagen och till en del omskrifvit den på ett ofördelaktigt sätt, så trodde jag mig finna, att Lagcommitte'en utgått från den synpunkten, att omarbetningen borde afse vidsträcktare förändringar, hvartill committéen, enligt sin instruetion, visserligen var berättigad; men fråga är, huruvida den bort föreslå så beskaffade förändringar. Jag tyckte mig finna, att Lagcommitteen icke riktigt tänkt sig, huru lagen skulle blifva verkställbar, t. ex. i afseende på domstolsinrättningen, hvarpå hela rättegångsordningen till stor del hvilat, hvarvid intet förslag är framsläldt, huru lagen i detta fall skall kunna blifva verkställbar. Jag tyckte, alt om del vore möjligt att förändra domsagorna, borde det kunna ske oafhängigt af en ny lag. Dervid borde tillses, dels örn målens antal kunde blifva tillräckliga för att löna en domare, och dels, om de icke blefve flera, än att de kunde medhinnas, samt om parterna finge för lång väg till tingsstället; men förrän man kunde se sådant vara verkställbart, syntes mig orätt att framställa ett sådant förslag, d. v. s. att antaga lagen, innan man sett medlen, hvarigenom den kunde bringas till verkställighet. Allt detta tycktes visa, att man gått längre, än man bort. Om man nu ogillar committeens förslag, så hemställer jag, om icke en fullkomligare revision borde ske. Det är väl sannt, att alternativer blifvit framställda; men hela lagen är utarbetad i den supposition, att förändringarna kunde äga rum, och således, I Den ii Juli c. ta. befarar jag, att, om man skulle antaga förslaget med förändring i vissa §§ och bibehållande af andra , det hela skulle blifva ett osammanhängande lappverk. Jag har alltid ansett såsom ett htifvudsakligt vilkor vid lagstiftningen, att samma ide'er consequenl följas hela lagen igenom, emedan lagen i annat fall blir ofullkomlig.
Under erkännande att, såvidt Utskottet kunnat inhemta, det i motionen väckta förslag synes ega skäl för sig, anser sig likväl Utskottet, då den af inotiouären önskade förändring lätteligen torde kunna genom frågans anhängiggörande i administrativ Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Ali 59. 9 administrativ viig tili vägabringas, samt ärendet synes vara af alltför enskild natur och ringa vigt att göras till föremål för en Rikets Ständers framställning, böra hemställa, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må i anledning af motionen vidtagas. Stockholm den 20 Mars 1860. Arik. till Exp.-Utsk den XI Mars 1860, kl. 10 f. m. Uetäokande, i anledning af väckte moln ner om dels revision af, dels särskilda ändringar ali Kongl. Hajds Nådiga. Instruktion af den 10 November -1855 för Lamishöfdingarne i rikets län sami de rid Länsstyrelserna anställde tjenstemän. Frän Hedervärda Bonde-Ståndet hafva i förevarande ämne blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade följande motioner: nemligen af Paul Hedström från Wester-Norrlands län, med hvilken ett större antal af Hedervärda Bonde-Ståndets ledamöter sig förenat, och hvilken anfört, att 66 § i ofvannämnde Instruktion, i strid mot Grundlagen, tilläde Landshöfdingen magt att skilja Landssekreterare och Landskamrerare från embetets utöfning om, vid åtals anställande mot dem, omständigheterne det påkalla. Det olämpliga och obehöfliga i denna nya suspensionsmagt vore anmärkt af Rikets Ständers Justitie-ombudsman i hans till sistförilutne riksdag afgifne berättelse. Det vore ock uppenbart till hvilka missbruk denna magt hos Landshöfding kunde föranleda. Då paragrafens ordalydelse medgåfve
»Och så förvånar det dig ändå att man någongång får lust att vara ’stor-inqvisitor’.» »Ja. Jag har verkligen så svårt för att tro, att det kan intressera andra, hvad jag finner på.» »Generar det dig om jag fortfar med min ininqvisiton en stund? »Åhnej. Gå på du bara.» »Nå. Hvad finner du på nu?» »Röker cigaretter.» »Tack. Hvad arbetar du på när du är hemma – efter man skall uttrycka sig så korrekt.» »Ingenting. Jo, jag skrifver teaterrecensioner ibland. Och läser böcker ibland. Också inhemsk skönliteratur ibland, när jag ska anmäla. Men det är drygt.» »Att läsa eller anmäla?» »Båda delarne; men det första i synnerhet.» Hans ton, som hittills varit lätt sarkastisk fick med ens en anstrykning af fullaste allvar: »Ju mer jag läser dess mindre lust får jag till att sjelf göra någonting.» »Hur kan det komma sig?» »Jag ser hur tråkigt det är; och det pinar mig. Sådant vill jag inte skrifva.» Det lyste upp af glädje i moderns bruna ögon. Det var ju hennes egna tankar, som fingo ord.» »Så skrif något annat då», sade hon sakta. Han smålog. »Något annat – ja. Det är lätt att säga! Men hvad? Vi äro midt i en literär öfvergångsperiod. Det nya, som bröt sig fram i literaturen för ett tiotal år sedan och som då var berättigadt derför att det var en ny länk i utvecklingens kedja, har nu vunnit häfd och blifvit till en dogm som ligger tryckande och hämmande öfver diktningen i Norden. Under dess hägn skjuta de små förmågorna som svampar ur jorden och lefva en parasittillvaro på de frågor och problem, som banbrytarne för tio år sedan ställde fram. Se bara på böckerna, som komma ut härhemma! Realistiskt handtverksarbete! Respektabelt – gu’bevars – satt ihop efter recept tråkigt, så ingen gitter läsa det. Hvem gitter höra Noras afkomma i elfte led deklamera? När jag hör fraserna idislas om att kvinnan är förtryckt äcklar det mig bara.
Men det har skett i den förhoppning, att jag möjligtvis med min ringa röst kunnat förskaffa samma välvilja, samma lagar åt hela den Svenska - Den 4 Juni f. m. 497 ska sjöfarten, så alt icke den ena delen ensam må hafva alt glädja sig åt föräldrakärleken, och den andra, såsom nu skett, styfmoderligt behandlas och öfverlemnas åt fattigdomen och förtrycket. Får hela den Svenska sjöfarten alltså samma lagar, samma omvårdnad, så skall också denna för Sverige så vigtiga näringsgren med förnyad kraft tilltaga och blifva hvad den fordom var — en folknäring. Den skall också då, som den bör kunna, bidraga lill hela landels materiella förkofran. Och om det lyckats mig att i aldrig så liten mån bidraga till detta stora mål, anser jag mig hafva mera gagnat sorn representant, än om jag möjligtvis yrkat en eller annan skillings försvinnande ur folkets debetsedlar. Ty den tilltagande välmågan sprider belåtenhet i landet; den bibehåller också lugnet; det är den som gifver nationen ökade krafter att på starka skuldror med lätthet upbära de ökade skattebidragen, hvilka alltid åtfölja den framskridande civilisationens ökade fordringar. Ja, välmågans till vext tystar äfven dessa utrop om landels fattigdom, dem man så ofta hör, då Regeringen af representationen äskar medel, — nödvändiga för henne, om hon skall föra nationen framåt i uplysning, sedlighet och kultur! Många ledamöter hördes hertill yttra bifall. Hr Rosenblad: Frih. Palmstjerna har, såsom jag tror, såsom skäl för de större tvifvelsmål, han nu äger än han ägde 1845, auföit de förändrade handelsförhållandena ra. m., som inträlfat sedan 1845.
Någon större säkerhet än ädla metaller torde likväl icke kunna erbjudas, helst om det stadgades att, vid uteblifven liqvid å förfallotiden, panten skall hemfalla till Banken, då den ofördröjligen, utan allt uppehåll, kan genom myntverkets försorg förvandlas till det fasta mynt, hvaraf behofvet växer i egenskap af exportvara i samma mån, som landets utländska gäld ökas. Det anföres vidare, att den föreslagna låne o 7 C rörelsen ådragit Banken så betydliga förluster genom dels falska panters belåning och dels andra underslef. Vid närmare undersökning utrönes dock, att hela den så mycket omordade förlusten, så vidt man känner, allt ifrån Bankens första stiftelse uppgått till endast några få hundra li:dr, och detta under det Banken på ett enda år, på sin vexelrörelse förlorat öfver Sjuttio lusen R:dr. Det har äfven ordats om bristande utrymme inom Bankohusen för emottagandet af alla de panter, som möjligen kunde komma att hembjudas. Förvaringsrummen inom Bankohusen äro icke förminskade, och efter sednast verkställde inspektion i Bankens hvalf hafva Herrar Revisorer tvifvelsutan kommit till fixllkomlig visshet att utrymme der icke saknas, örn än den oförmodade händelsen skulle inträffa, att de guldoch silfverpjeser, som kunde ifrågakomma till belåning, skulle till omfång blifva jemförliga med de husgerådspersedlar, till hvilka man är så benägen att hänföra dessa redbarheter af ädel metall. Ofta göres den invändningen, att, i händelse ädla metaller finge i Banken belånas, borde samma rättighet med lika stort skäl medgifvas emot pant af möbler och allt annat husgeråd. De ädla metallerna innehafva ett bestämdt värde, icke underkastadt de vexlingar och förändringar, hvarför all annan egendom är utsatt; och hela denna invändning synes mig i sanning vara snai-are på skämt än allvar framställd. Man framhåller äfven de missbruk, till hvilka många gjort sig saker, genom att begagna denna låneutväg, för att tillfredsställa begär efter njutning och öfverflöd.
I likhet med hvad Borgare-Ståndet beslutat , ansåg Ridderskapet och Adeln någon underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t i afseende å tillämpligheten af Skiftes«Siadgan icke erfordras. Prat. Utdrag den ty Augusti i8?g. 83 Från Högvördige PresteStåndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Slats-Utskottets Utlåtande, N;o 187, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 40, angående ändring i Kongl. Placatet den 27 Augusti 1720, rörande vilkoren för Bergsbruks anläggande , fann Presie-Standet för godt bifalla deri af Utskottet uti ofvanberörde Utlåtande, N;o »87, föreslagna jemkning uti dess af Preste-Ståndet förut gillade förslag. S. D. Beslöt Preste-Ståndet, att, till betygande af sin aktning för aflidne HExcellence Juslitire Stats-Ministern m. m. Herr Grefve Fredric Gyllenborgs, emot Konung och Fädernesland , under en lång och ansvarsfull tjenstemannabana, utmärkt bepröfvade nit och redlighet , bivista hans jordafärd , Lördagen den 29 dennes; och skulle de respective Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Beslut med Preste-Ståndet sig förena. S. D, Vid föredragning af Rikets Höglofl. Ständers förstärkta Stats-Utskotts Memorial, N:o sig, angående grunderne för S.j Prot. Utdrag den 37 jiugusii 18 3gi den blifvande allmänna Bevillningen, samt för värdering af Fastigheter, beslöts, att detsamma, som till Handlingarne lades, skulle läevillnings-Utskottet meddelas.. Från Välloflige BorgareStåndet. S. D. Beslöt Borgare-Ständet, att , till betygande af dess aktning för framlidne Hans Excellence, Justitia Stats-Ministern m. m. Herr Grefve Gyllenborgs minne, bivista Hans Exceliences begrafning.
Jag vördar detta betraktande af en vigtig Statssak, ty sådan var den. Men jag skall derföre icke det mindsta förundra mig, att andre, som betrakta saken för sig, med bokstafvens tillämpning, dervid göra anmärkning. Ingen som såg ställningen på nära håll, borde dock tveka om sitt parti som rådgifvare: följden måtte För hans person bli hvilken som helst. Många olyckor och nu pågående bekymmer hade blifvit besparade, om samma åsigter kunnat ända igenom iakttagas. I anledning af Herr Hertzenhjelms anförande får jag den äran upplysa att, då Riksens Ständers Revisorer gjorde frågan om Malmö Discont-Förvaltning till ett mål för deras granskning, och uppdrogo Banco-Fullmägtige, Den 27 Maji. 441 att i ämnet vända sig till Kongl. Maj:t, blef ett hufvudsakligt steg oundvikligt; förhållandet måste yppas, Lagens kraf mot de brottslige göras gällande, och undersökning om tillståndet genast företagas. Derföre skedde inventering afContoiret härstädes, och papperen, förseglades. Men tillika skulle det 3'ttersta försöket göras, att sammanhålla den allmänna crediten. Till den ändan insattes af Statens medel å nyo 200,000 Pudr, särskildt rum begärdes och erhölls i Banken; och enda möjligheten att gå till väga, så snart ett sådant beslut en gång fattades, var att, såsom förut, inlösa allt hvad som till inlösen presenterades. Få tillfällen kunna vara mera bekymmersamme, än dem som upptogo öfverläggningarne om denna angelägenhet. Tiden utvecklar nogsamt det närmare förhållandet; men det är högst oförtjent, om desse bemödanden stämplas såsom illa intentionerade: tvärtom insågs nogsamt ansvaret för sådane messurer; det hade varit lättare att göra ingenting, må hända också bättre, efter man ej vann målet med hvad som skedde; men min enskildta öfvertygelse blir alltid den, att det kunnat vinnas. Emedlertid framgick blott första dagen efter händelsens publicitet, då anmälan kom från Götha Canals och Götheborgs Disconter att äfven deras Fonder voro medtagne, samt att, utan betydlige understöd, måste äfven de upphöra att betala.
» Je vous géne vous d e u x? E h! b i e n! Je m ' en fiche! » Och hon satte sig graciöst på ledstången o c h åkte utför, kastande hela vä- gen slängkyssar åt de två däruppe De v o r o ensamma. Herr Birger hörde sitt eget hjärta slå. » Tack för i natt, » sade hon. » Och tack för allt, allt det ni gjort för min skull. — Jag ville endast säga, att jag nu fått plats. » » Fått plats? » Herr Birger visste ej, hvarför det plötsligt skar så underligt till inom h o n o m. Det var ju m y c k e t roligt, att hon fått plats, den fattiga Tatjana. Han borde riktigt glädja sig å hennes vägnar. » Hvar? » frågade han andlöst. » I » les gaies oiseaux ' s » orkester som sekundviolinist — efter mademoiselle Anette, som flydde bort i natt. » Hennes röst var klar o c h hennes svarta ögon sågo rätt på h o n o m, så lugna o c h så stora. Herr Birger mindes plötsligt den grå kappan o c h hyrkuskvagnen kl. 5 i morse. » I » les gaies oiseaux ' s » orkester? » upprepade han tonlöst. » Ja » — svarade Tatjana stillsamt. Det blef tyst där i herr Birgers lilla rum. » Det var j u mycket roligt. Jag gratulerar er, fröken Tatjana, » sade herr Birger slutligen m e d en röst, s o m lät främmande i hans egna öron. » Ja, det är mycket roligt. Tack! » svarade h o n stelt. Deras händer snuddade vid hvarann. Då grep hon plötsligt hårdt o m hans arm. » Tack för allt! allt! Ni är den bästa af alla! » Ett ögonblick var hennes mun nära hans kind. Så ljödo lätta steg uppför trappan. Och herr Birger var ensam. — Det var plötsligt, som o m han förlorat något dyrbart o c h kärt. H a n kände sig så fattig och tom. Klockan i det närbelägna kyrktornet slog half 9. K l. 9 hade han en lektion längst uppe på Söder.
Ehuru således detta företag rörer en landsort, för hvilken jag kunde vara befogad att tala, vill jag likväl icke förorda hela summan såsom anslag. I fråga om det af mig gjorda förslås, har samma talare undrat, huru det skulle komma att gå lill, ifall aktieegarne företaga sig att utdela räntan, innan statsverket erhållit siu del. Der - 184 Den 5 September f. m. på svarar jag, att i sådant fall Riksgäldskontoret komme att gå tillväga med bolaget som det skulle hafva gjort med hvilken annan som helst, som ej fullgör sina förbindelser, nemi. att Riksgäldskontoret komme att hos K. M:s Refh:de begära qvarstad å de medel, som funnes. Ett sådant underslef kan emellertid icke så lätt låta sig göra, då bolaget hade en revisor, som genastanmälde förhållandet lör Riksgäldskontoret. Frih. Tersmeden bar ifrågasatt, alt samma vilkor här skulle statueras som för jernvägarne. Detta vore visserligen en mycket enkel utväg; men det är likväl en betydlig skillnad mellan en kanal i en aflägsen landsort och en bibana, som stöter till statens jernvägar. Jag tror flir min del, alt, af de ifrågasatte alternativcrna, det af Frih. af Ugglas och mig framställda är det lämpligaste och lättast verkställbara. Frih. af Ugglas: Då det förslag, som nu blifvit fram stäldt, innefattar en nyhet och lill följd deraf bör nogsamt pröfvas, vill jag ej motsätta mig en återremiss, ifall R. o. Ad. skulle besluta en sådan. Frih. Tersmedens förslag att i afseende å kanaler bestämma enahanda säkerhet som för jernvägar nu är stadgadt, kan vara ganska rigligt, men deremot skulle jag anse det vara orätt, om den likställighet, man nu tyckes vilja emellan dessa arter af företag inlöra, jemväl utsträcktes ti.l den för jernvägarne föreskrifria s. k. garantiteckning lör sjelfva arbetets utförande. Alt sådant icke heller synts vara Frih. Tersmedens mening, ber jag att lå i protokollet antecknadt. Hr Paykull: 1 afseende på Gr.
A. r. 4 arbetade, alla slag . 1 skålp. 1 F r i a. G Musslor, friska Nålar: i tunna 1 24 — —• 3 — Kråsoch Bröst-nålar af oågta metall 100 R:d. v. 25 F r i a♦ 5 Ost, alla slag 1 lisp. 1 24 — 1 Fri Paraplyer och Parasoller . 100 R:d. v. 33 IG — F r i a, Porcelaine: Oäkta, Slenetc. hvitt, gulaktigt etc. Tallrickar etc. — 16 — andra pjeser 1 skålp. — 5 — F r i tu Portefeuiller, Taskböcker, Ridiculer och Nattsäckar 100 R:d. v. 25 — F r i a, 5 G 24 — Salpeter: oraffinerad raffinerad 1 lisp. 1 lisp. F F ör ör b. b. r i — 8 Sirup : Socker-, brun eller hvit Socker : 1 skålp. F ör b. F r i — 16 Topp-, Candioch Kak1 skålp. F ör b. F r i tu Nålar: Kråsoch Bröstaf oägta metall, sammanPortefcuiller, Taskböckcr och Nattsäckar. satta med andra ämnen. t»., i nidiculer. Paraplyer och Parasoller. 62 Bevillnings-Ulskottets Utlåtande, N.-o 30. T ullvärde.
Hr Croneborg; Fullm. Hr Tersmeden, Nils; — 1955. von Oelreich; Fullm. Gr. Lewenhaupt, Axel. Stats-Utskotlet: ■— 338. Frih. Tesmeden, Wilhelm Fredrik; — 381. „ Hjerta; Fullm. Hr von Troil, Samuel Gustaf; — 389. „ von Kraemer, Robert Fredrik; — 394. „ Nordenskjöld; Fullm. Hr Stjerngranat, Georg Gu staf Henrik; 46 Den 30 November f. m. Hr Rääf i Smaland, Leonhard Fredrik; — 1226. „ Gripenstedt, Johan August; — 1682. „ Ehrenstam, Johan Fredrik; — 1703. „ Blomcreutz; Fullm. Hr af Geyerstam, Carl; — 1905. „ von Rosen, Georg Ludvig. Bevi lin ings-Utskotlet: . — 8. Gr. Oxenstjerna af Korsholm; Fullm. Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo; — 243. Frih. von Roxendorff; Fullm. Frih. Raab, Adam Chr.; „ af Ugglas; Fullm. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig Fredrik; „ Lagerheim; Fullm. Gr. Posse, Fredrik Salomon; „ af Klinteberg; Fullm. Hr Aminoff, Joli. Fredr.; Hr Rosenstråle; Fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf; , Stuart, Fredrik Christoffer; , Philp; Fullm. Hr Munck, Bror Gustaf Reinh.; , Prytz, Lars Adolf; „ Insensljerna; Fullm. Gr. Sparre, Johan Alexan der Casimir; „ von Konow; Fullm. Frih. Adelsvärd, Erik Seth; , Fåhraus, Olof Immanuel. Banko -Utskottet: — 69. Gr. Cronhjelm till Hakunge, Polycarpus Erik; — 139. 71 Wirsén, Axel Emil; — 287. Frih. Rappe, Axel Ludvig; — 778.
Men låt oss aldrig tänka på någonting enskilt, utan blott på det allmänna, och den starka orkan, som susar omkring oss. Kusins värda fru syster i Karlstad, den galanta kammarrådinnan, är i den vägen långt friare. Jag vill aldrig tvifla på att ju kusin gör mig den stora glädjen att skicka mig hennes sista bref, då jag får emottaga svar på detta. Med den allra största vänskap och tillgifvenhet kusins eviga vän Johanna Klase. Från fru direktörskan Lovisa Apeltoft på Hjelmby till fru postmästerskan Klase i Strömstad (med inneslutet bref från Karlstad). Min värderade kusin! Då vi under denna svåra tiden nu kommit så långt fram på året, har kusin förmodligen trott att jag antingen vore mycket otacksam för kusins välvilja eller ock blifvit död och begrafven. Men ingendera delen. Jag har i stället varit sjuk af sorg öfver allt elände, som äfven vi ha att se på. Hvad än inträffar, vill jag hoppas att Dalregementet, der jag har min son, aldrig blir overksamt i hvad som kommer att hända. Mina tankar äro nu något förändrade, och jag kan åtminstone, utan att emotse en slagattack, utsäga de orden att här kanske blir en jordbäfning i stället för en orkan. Gud nådeligen bevare emellertid höga öfverheten, som jag från min barndom lärt att dyrt vörda! Jag innesluter dem nu som förr i min aftonbön, och deri skall jag aldrig göra någon ändring; men jag har i min trogna bön tillagt de orden: ”Välsignade herre i himlen, om det är ditt behag, så öppna höga öfverhetens ögon, att den icke längre må gå i blindhet för styggelsen i landet!” Och efter detta vill jag ytterligare lägga till: ”Måtte någon rättskaffens stor menniska och redlig fosterlandsvän stiga fram till majestätets tron och tala ett ord för sanningen!” Ty min ödmjuka öfvertygelse är, att om konungen blott en enda gång finge sanningen in i sitt hufvud, skulle han ej längre låta bedraga sig hvarken af sig sjelf eller andra.