Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den allmänna Indragnings-staten beredde visserligen en möjlighet för den uttröttade embeisoch tjenstemannen att vid 65 års ålder taga afsked med bibehållande af samma löneförmåner, som å stat äro uppförde, men en obestridlig erfarenhet vitsordade att denna ålder vore allt för högt tilltagen, med afseende på förmågan hos embetsoch Ijenslemän i allmänhet att sköta deras tjenst med det nit, de krafter och de intellektuela förmögenheter, som staten hade rätt att fordra. För att fylla denna brist, hade de särskilda pensions-anstalterna tillkommit, der pension kunde tillträdas vid en tidigare ålder, men de pensioner, som i dessa inrättningar erbjudas vore alltför otillräckliga att förmå någon utan enskild förmögenhet att taga afsked, så vida det vore för honom möjligt att släpa sig fram i tjensten. Denna otillräcklighet hade naturligtvis ökat sig i samma mån som lönerna stigit, och om dessa komme att, på sätt Kongl. Maj:t vid denna riksdag i nåder föreslagit, förhöjas, blefve missförhållandet ännu märkbarare. Med Civil-statens pensions-inrättning inträffade det förhållande, att, med undantag af några, i anseende till sjukdom oljenstbare länsmän, så godt som ingen af det närande inrättning tillhörande (alrika antalet embetsoch tjenstemän toge afsked och begärde pension, hvarföre hela inrättningen nu mera hufvudsakligen vore att betrakta såsom en pensions-austalt för enkor och barn, och att den följaktligen alldeles icke uppfyllde det dermed åsyftade stats-ändamålet. Vid en annan pensions-inrättning, nemligen den för arméen, der pensionerne voro ännu klenare på samma gång tjenslbarheten tidigare upphörde, hade man sökt ersätta pensionernas ringhet genom befordringar till befattningar vid Tulloch Post-verken, hvilka på delta sätt äfven i viss mån blifvit ett slags pen sions-anstalter. Vid ännu ett annat pensionsverk, Amiralitetets, vore väl pensionerna mera tillräckliga; men då de bero på grundkapitalets förmåga alt af sina räntor dem utbetala, förorsakade detta vanligen ett längre uppskof för tillträdandet, hvilket åter vid Flottan åstadkomme en talrik expektans-stat.
Till utrikes ort afgingo följande antal fartyg och bålar, deraf de fleste tillhöra personer, boende på fiskelägen i Kullen, af Malmöhus län, nämligen: år 1842 . 409 st. » 1843 , 394 » » 1814 . Stadens handelsflotta bestod år 1842 af 23 större och mindre fartyg, med en drägtighet af 1,095 läster 1843 af 23 . 982,42 » 1844 af 22 925,32 » 1845 af 20 822,n , 1846 af 16 714,26 » 1847 af 19 • 847,78 » Orsaken till handelsflottans aftagande från och med år 1842 till 1847, då den åter höjde sig, förefinnes deri, att frakthandeln under förstnämnde ålvar mindre lönande. Å stadens varfsplats nybyggdes år 1847 6 st. smärre fartyg, af omkring 197 lästers drägtighet, vid hvilka arbeten 81 personer sysselsattes. Nämnde år hafva en del af stadens handlande och skeppsredare, på derom gjord ansökan, vunnit rättighet att å förberörde varfsplats anlägga eller inrätta ordentligt skeppsvarf, samt inrättningen på aktier ställa, hvarföre samma plats blifvit, med den rätt staden dertill äger, till dem under 10 års tid upplåten, eller till och med 1856 års slut, emot erläggande af en bestämd afgift lill stadens kassa. Allmänna undervisningen bestrides vid en lägre lärdomsskola af en Rektor och tvänne kolleger, samt vid en lankaster-skola, med särskild lärare. Under byggnad är folkskola, hvarmed kommer att förenas en slöjdskola för flickor, bildad genom tillskott af enskilde personer, och den år 1841 inrättade småbarnsskola har allt sedan varit i verksamhet. 35 Stadens inkomster uppgingo år 1847 till 8,888 R:dr 28 sk. io rst. Banko, deruti inbegripne 874 R:dr 15 sk. 7 rst.
Direktionen åligger, att av det kapital som kassan har i banken erhålla 4 % ränta och endast ha så mycket som behövs för det löpande, resten skall lånas ut. I väntan på utlåning kan de sättas i någon Diskontofond mot 3 % ränta. Om pensionerna utbetalande. § 102 Pensionerna utbetalas en gång om året. § 103 För att pensionen skall kunna betalas måste original pensionsbrevet uppvisas. Det behövs behörigt prästbevis, om det sker genom ombud § 106 Pensionerna kan inte beläggas med kvarstad eller beviljas till införsel. Artikel VII Kassans pensions och avlöningsstat. Pensionssummorna för de 9 klasserna. Artikel VIII Kassans extra utgifter, samt värden av dess byggnader. § 110 Till extra utgifter räknas arvoden till postbetjäning, bokbindningsoch tryckningskostnader, skrivmaterial uppvärmning, ljuspengar. Revisorerna granska även dessa räkningar. § 111 Revisorerna får 3 riksdaler om dagen i traktamente samt får resan betald. Revisionen skall vara avslutad sist inom 42 dagar. Den som anställs att föra protokollet betalas med 100 riksdaler. § 112 Direktionen skall hålla noggrann vård över kassans hus och efter besiktning verkställa nödvändiga reparationer. Stockholms slott den 20 maj 1817. CARL Extra insatt blad: Förteckning som närmare förklarar den föreslagna sammansättningen av Arméns fullmäktige till överseende av dess pensionsinrättning. Reglemente för Arméns Änkeoch Pupillkassa inrättning. Stockholm den 20 maj 1817. Det har ofta inträffat att militärer efterlämnat änkor och barn i en torftig belägenhet och de medel som statskassan lämnar till deras understöd inte är tillräckliga. Därför har Vi, Kronprinsen och Hertigen av Södermanland befrämjat ett förslag till en änkeoch pupillkassa för armén. Vi ämnar efterhand förära ett kapital så stort att räntan efter 6 % blir 5.000 riksdaler. Till dess kapitalet blir samlat svarar Vi för samma räntebelopp. Som erkänsla för Vår välvilja, har krigsbefälet överenskommit, att genom 1 % höjning av avgiften till pensionskassan medverka till vinnande av ett så välgörande ändamål. Denna procent läggs varje år till Vår och deras kungligheters gåva.
Om en sådan lärare befordras till Lektor, synes den enklaste rättvisa fordra, att någon förmån beviljas honom framför den, som kanske såsom nyss blifven Magister till dylik tjenst befordras, och att en lång tid redan använd i läroverkets tjenst till något värde uppskattas. Ett ytterligare skäl till ett sådant stadgande är, att Statsverket derigenom skulle komma att göra icke obetydliga besparingar; ty om äldre Adjunkter härigenom uppmuntrades att söka lektorater, blefve deras tjenster åter besatte med yngre lärare, som började med yngsta adjunktslönen, då nu deremot de äldre Adjunkterna nödgas behålla sina platser, och de yngre beklädas med Lektorers platser och löner. För den Adjunkt, som redan upphunnit eller snart upphinner fjerde lönegraden, är det nu nemligen en ekonomisk förlust att söka ett lektorat, såsom den enklaste beräkning lätt kan uppvisa, Ett par exempel må närmare upplysa detta förhållande: Om en Adjunkt, som uppnått högsta lönegraden, befordras till Lektor och innehar lektorstjcnst i 10 år, blir förhållandet följande: Den »till Lektor befordrade Adjunkten uppbär: i 5 år 2,500 Den i stället tillsatte Adjunkten: i 5 år 1,000 - 5,000: i 5 år 1,500 Såsom det nu är: Adjunkten behåller sin lön: 2,500 i 10 år En ny Lektor i stället : 12,500: 5 år å 2,000 Summa R:dr 47,500 R:mt. Summa R:dr R:mt Statsverkets viust skulle i detta fall blifva 7,500 R:dr R:mt. Samma förhållande, fortsatt i ytterligare 5 år, visar följande resultat: Den till Lektor befordrade Adjunkten! uppbär: i 5 år 2,500 Summa R:dr R:mt 67,500: Alltså Statens vinst äfven i detta fall 7,500 R:dr R:mt. Summa R:dr R:mt 75,000: Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Eåtom oss kasta en blick på Norrlänninga ine i detta afseende, och vi skole finna, att de få transportera sina produeter — 5o, 60 å 70 mil landväg på ömsom släda och hjuldon: hvad bar blifvit ålgjordt lili förkortande af denna väg? Norrlands skogar få förmultna på roten, i brist af understöd till floltning deraf efter de större elfvarne, under det alt Sverige köper ved ifrån utrikes ort. Jag tror mig med mycken säkerhet kunna påstå, att om blott räntan å 5 procent årligen af ofvanstående 3? 5oo R:d bade blifvit användt till understöd eller pr amber för timmerflottning utför den så kallade Indabls-elfven, som rinner ifrån Jemtland genom Medelpad, skulle årligen kunna påräknas emellan 20 ä 3o,ooo st. timmer och bjelkar mera än hvad som nu exporteras, och jag tior, att en sådan ökad export vore mera riksgagnelig än en liten promenad-canaf. Jag kan således icke bevilja några medel till detta ändamål, förr än jag vet, att de i första rummet blifva ined klokhet och sparsamhet använda lör de mest lönande företag, oell deribland räknar jag hvad som befordrar skogseifecters flottning efter våra större elfvar, så vida desse effecter utgöra en ibland hufvudlillarne af våra exportvaror. ” Emot Utskottets beslut, hvarigenom den af Herr Santesson B. H. inom Utskottet väckta fråga, att anslag för fästningsb}rggnader och vallencommunicationer må anvisas äfven för det 6: te år, som möjligen kan förflyta innan en ny Stafs-reglering vidtager, ansetts böra förfalla, har Herr Santesson afgifvit en så lydande reservation: ”Utskottet bar äfven denna gången afstyrkt mitt yrkande, så väl inom Högloft. Utskottet, då Konungens Proposition om extra anslagen första gången handlades, som uti Borgare-Ståndet, och nu ytterligare inom UtsiotBihntfg till R. St.
Jag kan tänka mig möjligheten af att pastor sjelf i en församling skulle kunna önska den här lilla inkomsten jemte sina öfriga intrader af socknen, och att, genom det inflytande han der äger, blifva vald till skollärare. Han ställde sig då mellan den pastorala vården inom församlingen och folklärarevården ; och jag hemställer då, huruvida vi kunde äga garantier att han skall med samma verksamhet och samma nit sköta dessa båda, hvar för sig så vigtiga, kall. Jag befarar, att skolan, som fordrar trägnare sysselsättning, skall sättas å sido, och följaktligen lärarekallet nedsättas både till sitt värde och sin nytta. Så är det äfven med adjuncterna, som egentligen äro pastorernes enskildta biträde; det vore ej ur vägen att desse kunde få till hjelp i sina ringa inkomster det belopp, som skollärarelönen utgör, mot skyldighet att sköta skolan, men med åliggande dermed förenadt att biträda pastorerne vid pastoralgöromålén kan jag tänka mig samma förhållande med dessa, som med kyrkoherdarna, hvarföre så väl kyrkoherdar som deras adjuncter böra uteslutas ifrån rättigheten att vara lärare i folkskolor, och derföre medgifver jag äfven att Gr. Hamilton har rätt deruti att ordet ”i allmänhet” bör försvinna. Utsktn hafva sagt att comministrar, huspredikanter, brukspredikantm. fl. icke äro förbjudne etc. Delta hade på sitt sätt kunnat vara öfverflödigt, ty om det icke hade stått der, D c 11 13 Februari f. m. 317 der, så hade desse uppräknade prester kunnat lika litet åläggas att vara sorn att icke vara skollärare; men Utsktn hafva trott det icke böra bestämdt förklaras, att någon prest icke får vara skollärare, utan lemnat latitud för domcapitJen, att, när det låter sig förena med skolans nytta, låta en prestman af de ofvan anförda få emotiaga lärarebefattning i folkskola, dels till sysselsättning, dels ock till bidrag i lefnadsbehofven. Jag önskar att hvad Utskm i detta afseende yttrat måtte få stå qvar i mom. Utskm synas mig hafva galt en medelväg, hvarken förbjudit eller tillstyrkt att vissa prester skola få vara skollärare.
* Marcellus har förtäljt den » Hamiltonska sagan » så, som den utan tvifvel helst vill läsas af de många som beundrade den högättade och högt begåfvade mannen; så sonv de många skyddslingarne par caprice, om de det förmått, sjelfva velat skrifva den. Men han har icke inlåtit sig på något försök att förklara grefve Hamiltons psykologiskt gåtlika handlingssätt. Hvad som derom förekommit har han helst velat ha ansedt som lösa rykten eller som familjearrangemanger mellan farbror och brorson, ingenting annat. Jag vill nu fortsätta der Marcellus slutat och lemna nägra bidrag till lösningen af den » Hamiltonska gåtan ». De som se den Hamiltonska bilden, träffande återgif-ven i Dagens Krönika, och än mera, de som på nära håll sett personen sjelf, äro nog öfverens om, att hans hållning, hans ansigtsbildning och hvardagliga minspel angåfvo, att han skulle vara en lugn, besinningsfull och något kylig personlighet. Det var deremot med hans inre menniska ett alldeles motsatt förhållande; det sjöd inom honom. Han var passionernas martyr. Här vill jag endast upptaga mig med en af dessa makter som beherrskade honom. Grefve Hamilton var spelare, ända från ungdomen; han var det in i sina sista lefnadsår. Men hans tidiga och lyckliga giftermål hejdade honom något på denna bana och kännedomen om Oscar I.stes förakt för spelare och hat till spel gjorde att han under denne konungs regering i all tysthet öfvade spel. Han valde ett hemlighetsfullare sätt att tillfredsställa spelpassionen. Han blef börsspelare, men genom ombud. Den synlige medspelaren var äfven af ädel börd, men innehade lägre samhällsställning än Hamilton. I spel är lyckan omvexlande, den var det äfven för de kompagnonerna. Kom så det bekanta för affärsmän i allmänhet farliga året 1857. Det blef en förfärlig crache, mest för svindlande firmor. Grefve Hamilton och hans kom-pagnon träffades äfven deraf så hårdt, att den senare måste, åtminstone för någon tid, göra sig osynlig och den förreförlorade sin förmögenhet och något derutöfver. Hans helsa blef äfven i sammanhang dermed bruten. Den 4 nov.
Dessa utgjorde, efter afdrag af det till stående förlagslån afsatta anslag å 200,000 R:dr, af de, jemlikt särskilda Kongl, förordnanden, till fördelning emellan Glasbruksidkare samt Eskilstuna Fristads Manufacturister och deras förläggare bestämda summor, samt af Fondens balancerade osäkra fordringar, år 1837 ett belopp af 1,245,552 R:dr B:co, hvaraf, i förhållande till värdet af föregående årets tillverkningar, fördelades emellan fabriksidkare, tillhörande Irsta classen, 972,108 Rrdr efter en allmän lånrätt af 181 procent, emellan 2;dra classens idkare 144,674 Rrdr efter 15 procent och emellan fabrikanter af 3:dje classen 128,770 Rrdr efter 131 procent. Sistlidne år åter uppgingo tillgångarne, efter enahanda afdrag, till endast 1,188,480 Rrdr, deraf 958,826 Rrdr afsattes för fabriksidkare i Irsta classen efter en lånrätt af 18| procent, samt 146,185 Rrdr för 2:dra och 83,472 Rrdr för 3:dje classens idkare efter den genom nya classificationen för dessa classer bestämda lånrätt af 15 procent i den förra och 10 i den sednare. Jemlikt den rörande classificationens successiva tillämpning lemnade föreskrift minskades låneprocenten för de idkare, hvilka förut haft fastställda belopp af de allmänna lånetillgångarna sig tilldelade, så att t. ex. glasbruksidkare, hvilka år 1836 åtnjöto 371 procent, år 1837 uppfördes till blott 281 och år 1838 till 23 procent. Då, oaktadt nedsättningen af lånrätten för dessa och andra idkare i så stark progression verkställdes, den nya classilicationen af fabriksnäringarna likväl ännu ej kunnat i sin helhet tillämpas, finna Revisorerne deri ett ytterligare stöd för hvad de ofvanföre yttrat om Manufactur-Discontfondens otillräcklighet för den dermed afsedda lånerörelse.
Ett tull-system af denna art skall tvifvelsutan inom en icke så långt aflägsen framtid komma att visa sina skadliga verkningar. Regeringens kärlek till, detta system har emellertid varit så stor, att den, för fullkomnandet af detsamma, icke skytt några medel, hvaraf ett, som vittnar om den största inconseqvens, förtjenar att här anföras. R. o. A. behagade nemi. erinra sig huruledes importförbuden för åtskilliga artiklar utbyttes emot vissa då bestämda tullsatser, som ausågos utgöra ett lämpligt surrogat för det fordna förbudsskyddet. I ani. häraf aflät K. M. Nåd. Propos. om en sådan ändring uti 61 § Reg:sE;n, som hade till syftemål att dessa tullsatser icke skulle af R. St:r så hastigt, som vid en påföljande Riksdag kunna förändras. Konselj-ledamöterna läto då sin Konung säga till R. St:r följande anmärkningsvärda och landsfaderliga ord: »Det har städse varit en af K. M:s angelägnaste omsorger att, der hinder af lagstiftningen mötte emot en friare utveckling af lofliga och nyttiga näringar söka undanrödja sådana hinder, samt lemna idogheten och fliten alla tillfällen till verksamhet och arbete för beredande af enskildt trefnad och allmän välmåga. Verkningarne häraf hafva ock visat sig i ett fortgående ökadt frambringande af såväl råämnen, som tillverkning af förädlade varor äfven af förut här i landet icke förfärdigade slag, derigenom ock många nya näringsVII H. 29 450 Ben 22 Juli f. m. källor blifvit för en tillväxande folkmängd beredde. En större utveckling skulle sannolikt häråt gifvas, om, medelst förändring i nu gällande tull-lagstiftning, en mera öppen täflan med utländska tillverkningar skulle beredas, särdeles för erhållande till lindriga priser af en del för de dagliga behofven nödvändiga och vigtiga varor. Vid förändringar af detta slag är'likväl oundgängligt att iakttaga den största varsamhet, så att icke enskild välfärd förspilles, och landet på det hela, genom hastigare åtgärder underkastas svåra påföljder.
Det innefattar likväl endast - Den 16 Februarii e. ni. dast en liten del af ämnet eller flugan om de olryckte Riksdags-handlingarne sedan 1809; hvaremot mitt förslag afser samlandet och ordnandet af alla håde tryckte och otryckte Riksdagshandlingar så väl före sorn efter 1809. Min motion omfattar således äfven den, hvaröfver Ekonomiutskottet utlåtit sig, och om den förra bifalles, blir till följd deraf allt serskildt Utlåtande öfver den sednare öfverflödigt. Men jag anser mig böra fästa uppmärksamheten på ett väsendtligt misstag, som af Ekonomiutskottet blifvit begånget, då det i sitt Betänkande säger, alt ”de af Motionären om”förmälde otryckte Handlingar lära huf”vudsakligen utgöras af de inom RiksStån”den väckte serskilda motioner, hvilka, ehu”ru icke alla in extenso intagne uti Bi~ ”hanget till RiksStåndens Protocoll, likväl *dill deras väsendtligaste innehåll finnas ”upptagne uti reciterne till vederbörande ”Utskotts Retänkanden.” Desse motioner finnas likväl redan in extenso tryckte uti RiksStåndens Protocoll, och kunna således icke vara åsyftade med de af Motionären omnämnde otryckte Handlingar. Men sådane äro Utskottens Protocoll och Bilagor; och det är förmodligen desse Handlingar Motionären menat. Ehuru jag således äfven för min del finner skäl till återremiss vara för handen, hemställer jag likväl om det kan anses löna mödan, clå vi i alla i3 II. 8 Den iG Februarii e. ra. fall från StatsUtskottct hafva alt förvänta ett nytt Betänkande öfver ämnet i sin vidsträcktare omfattning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Ekonomi-Utskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Herr Ribbing:
Reservationer å extra statsanslag 2,259,477: 67. Efter afdrag af: Kontanta behållningar Utlånta medel Utestående kronouppbörd den 31 December 1863: Levererad inom den 31 Augusti 1864 Resterande den 1 September samma år Förskott Proprie-balanser Fordringar: Hos statsverkets grundfond: Andel i öfverskott och besparingar: Ingående balans: Fondens skuld vid 1863 års början, bestående af: Öfverlevereringar 134: 10. Skulder: Till extra statsregleringsfonden: Reservationer å extra statsanslag 2,500,108: 48. Efter afdrag af: Utestående kronouppbörd den 31 December 1862: Förskott Proprie-balanser Fordringar: Hos statsverkets grundfond: Andel i öfverskott och besparingar: Extra statsregleringsfonden: Extra statsanslag 27,240,002 12,979,391 Anordning å Riksgälds-verkets inkomster: Afkortning Anordning 78,66.8: 10. 2,954,307: 60. 3,032,975 Summa i 43,252,369 åm ." fm t«B«r ■i ■ Prorat ifc • . ... SÄÄ Étifc feli Ä •• Vakans-afgifter af nyroterad jord 2,239: 63. Extra medel och uppbörder 25,774: 60. Salu-accis af städerna 218: 50. Riksgälds-kontoret tillgodoförda besparingar; å l:sta hufvudtiteln: Hennes Maj:t Enkedrottning Desiderias hofhållning 120,000: å 2:dra hufvudtiteln: Fångars vård och underhåll 6,969: 88. å 4:de hufvudtiteln: V Furagering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar 72,370: 30. Inqvarterings-kostnader i Stockholm 38: 59.
Maj:t föreslår således i nåder härigenom: att, jemte det Rikets Ständer medgifva, att hvad af förra anslaget 1,300,000 R:dr återstår, må, utan hinder af den år 1841 gjorda fördelning emellan läns-, häradsoch stadsfängelser, kunna till hvilketdera slaget som helst, efter Kongl. Maj.ts pröfning af behofvet, användas, Rikets Ständer tillika, för cellfängelsers uppförande, ytterligare anvisa 20.0,000. R:dr årligen.. I sammanhang härmed, och uppå de grunder, som finnas utvecklade i Justitie-Statsministerns hosföljande memorial den 31 Mars 1.846 och den 17 Februari innevarande år, föreslår Kongl, Maj;t vidare: att ej mindre städer, än härader, emot skyldighet att, der så fordras, till statsverket afträda deras äldre häkten med tillhörande jord och åbyggnad, må varda alldeles befriade från byggnad och underhåll ej mindre af de sålunda af stådda häktena, än ock af de nya cellfängelserna, äfvensrtm från fångunderhållet och bevakningen i desamma; dock med det undantag för Stockholm, hvilket af särskilda omständigheter påkallas ; att häraderna för framtiden, i den mån, Kongl. Maj:t pröfvar fängelseoch domsageregleringen föranleda till uppförande af nya tingshus, må erhålla den förmon att befrias från tingshusbyggnad och dess underhåll, med vilkor för de härader, sorn nu hafva tingshus, eller dertill eller såsom häradshöfdingebosiällen anslagne jordegor och åbyggnader, att allt sådant varder till statsverket öfverlåtet; och att,' efter Kongl. Maj.ts pröfning, nuvarande häradshöfdingeboställen, likasom de här ofvan omforma]de byggnader med jord och tillhörigheter, som städer och härader komma att afstå, må kunna, efter föregången värdering, genom 36 Kongl. Maj.ts Nåd.
Och då härtill kommer, att, i fråga om Enoch Två-dags Marknaderne, desammas inskränkande till blott Onsdagar och Thorsdagar, med Tisdagars och Fredagars undantagande derifrån, skulle anedföra den olägenhet, att Marknader inom närbelägna orter kunde inträffa på en och samma gång, till mehn för både köpare och säljare, särdeles i Rikets aflägsnare och anera glest bebodda Orter, hvarest Marknaderne svårligen skulle kunna besökas af Handlande från långt aflägsna Städer, så Bcsv. och Oecon. Utsk. Bet de. N. o 4- 11 framt terminerna icke vore så afpassade, att de trafiquerande, under samma resa, kunde påräkna flera inköpsoch afyttringstillfällen, kan Utskottet icke tillstyrka deli i motionens förra del yrkade ytterligare inskränkning af dagar för Marknaders hållande, Hvad åter angår förslaget alt från Auctionsförrättningar fritaga de dagar, hviika omedelbart föregå eller efterfölja en Prediko-dag, tror Utskottet det, på eria sidan, icke vara med Sabbatens tillbörliga helgd oförenligt, om Auetioner hållas näst efter en helgedag, och att, på andra sidan, uppmärksamhet bör lemnäs dels åt viglen deraf, att Auetioner, serdeles utmätnings-auctioner, må varda talrikt besökte, dels åt svårigheterna och kostnaderna för en vidt kringspridd Allmoge, att för olika sammankomster verkställa flere serskilda resor, i fall ändamålen kunna, utan hvarandras rubbning, på samma gång och med mindre tidspillan, vinnas; i följd hvaraf Utskottet icke eller anser sig böra denna del af Motionen annorlunda understödja, än med den hemställan; Att endast Lördagar och de näst före en Prediko-dag må från Auctionsförrättningar så vida undantagas, att på dem nå - 12 Besv. och Oecon. Ut sk. B elde. If.o 4j 3. gra Auctioner ej må begynnas, men väl förut påbörjade fortsättas, dock ej senare än till kl. sex eftermiddagen; med iakttagande för öfrigt af hvad författningarne i detta hänseende redan föreskrifva; hvilken Rikets Höglofl.