Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af ofvanberörde utlåtande har Utskottet inhemtat följande: Efter det gäldenärerne för ifrågavarande lån, vid förfallotiden, blifvit hos Konungens Befallningshafvande i Kronobergs län lagsökte, hade låntagaren, som ålades betalnings-skyldighct, vid anställd utmätning befunnits'sakna tillgång och vara utfattig. Innan utslaget afgafs, hade löftesmannen Eskil Olsson blifvit i konkurstillstånd försatt, och från hans konkursmassa har icke någon utdelning kunnat erhållas. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 86. 5 Andre löftesmannen Anders Persson förnekade sitt namn, i följd hvaraf målet, i afseende å honom förklarades tvistig! och instämdes till Domstol, hvarest Anders Persson, genom Utslag år 1847, ålades betalnings-skyldighet; på grund hvaraf all hans så väl lösa som fasta egendom blifvit utmätt och försåld; men den sednare befanns vara intecknad utöfver försäljnings-summan, och lösöre-egendomens försäljning inbringade en behållning af allenast 28 R:dr 16 sk. 4 rst., sora i afräkning å lånet är vorden insatt. Vid sedermera hos gäldenärerne anställde ytterligare utmätnings-försök, hafva de alla befunnits utan ringaste tillgång, med det enda undantag, att från låntagaren år 1849 blifvit utmätt en af Kammarskrifvaren Bergqvist utgifven revers^ å 100 R:dr. A nyssnämnde revers hafva 25 R:dr banko blifvit afbetalde och för återstoden har Bergqvist varit bysatt, utan att, något vidare kunnat erhållas, eller af honom är att förvänta. På grund af hvad sålunda utredt blifvit och enär. enligt så väl utmätningsbevis, som särskilde ansökningen bifogade intyg, samtlige gäldenärerne för ifrågavarande, vid 1849 års revision, såsom osäker fordran, inom linien förda lån, äro alldeles medellöse och någon vidare godtgörelse af dem icke kan påräknas, får Utskottet, i enlighet med hvad Banko-Diskont-Direktionen tillstyrkt, och med fästadt afseende pä
Nora och Örebro, jernväg mellan, se Jernväg. Nordencreutz’s döttrar, pension för 1 4 1 90 15 b. 26 April b. 30 April b. 3 Maj å. 5 Maj Svar på återremiss — 4 1 155 29 a. a. 14 Juni a. a. 44 Juni a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni 174 Nordström, C. S., årligt understöd till henne — C 1 39 9,10 b. 12 Juli b. 16 Juli b. 15 Juli b. 15 Juli Normal-upplaga af Catechesen, om föranstaltande deraf — 8 — 16 — å. 29 Jan. a. 29 Jan. å. 29 Jan. b. 25 Jan. Svar på återremiss — 8 — 77 — a. 19 April f a. a. 17, 26 \ April. a. 17 April (a. a. 16,25 j April Norrbottens Län, utbetalning af rotefrihets - afgift för nya hemman derstädes — 4 286 — b. 7 Aug. b. 8 Aug. b. 8 Aug. b. 7 Aug. 166 Norrböhle by, upplåtelse af hemman derstädes till Skellefteå stad — 4 1 206 — b. 9 Juli b. 9 Juli b. 12 Juli b. 9 Juli Norrige, om verkställighet derstä- des af Svenska myndigheters beslut — 8 . 123 — b. 6 Aug. b. 6 Aug. b. 6 Aug. b. 5 Aug. 164 Norrköpings Klädesfabriker, disponerade räntor till, se Skatle-förenkling.
2:0 vmeclan en mvntbestämning mecl silkverpie»en i utbyte mot secllen nu icke lcan ästglllcoinmas annorluncla än genom skulösättning bos utlänningen eller uppskof mecl realisation sä nära nästa sammankomst, att man szmes iclce börs gä clesse blikvancle stäncler i körväg mecl ett beslut, som kanske blott nägra mänaöer eller veckor kore öeras sammsnträcle kunöe ga i verkställigbet. 3:o Umeclan garantier lilcs litet nu kunna tillvägabringas, som 1823, kör bestänöet inkör nästs 8tänZer, ak en bestämning meö penna, som ej annat än genom tillllonstlalle melle! ocb utlänclsk skulclsättniag kuncle bringas till en sort sk realisation. I käljcl ak clessa enkla slutsatser, anser jag kragan om mvntbestämning böra uppskjutas till nästa Riksdag ocb ile körbeieciancle ätgärcler, bvilka, körXeslisation pa samma gang snm m^ntbestämningen, ak i8a3 ärs 8ttr köreskrekvos Lanco-8t^i elsen att vicltaga — fortsätts;, jemte lie som nuvarsnile8t:r i samma änclamäl kunna besluta: ika jag lioppas att nästa II. 8i:r toröe vicl sitt sammanträlle linna sig i en belägenbet sa skillt ikrän clen nsrvaranlle att kunna genast mecl Länkens egna »nöer bancl bakvanöe meckel göra, icke bestämning weck penna, utan mecl 8ilkverpiesen, minclre eller större, mot Lanco8e<llsr. Lrukspatron Laugeuäerg. vä X. ltlrts Xäö. proposition till X. 8t:r om äl^ntvärösts upprättbällanöe nu §8 8tatsoell Lanco-Vtskotten» till akgörsorie förekommer, torLe
Emot annan, än den, som till prest i svenska kyrkan antagen är, må åtal lör villfarande lärosatsers utspridande ej ega rum, med mindre Konungens Justitie - 4 Lag-Utskottets Betänkande JU 46. kansler, efter erhällen underrättelse om saken och dess sammanhang, förordnat om åtalets anställande, § 3- Den, som genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar söker förmå någon (ill affall från den rena evangeliska läran, vare, der gerningen ej är efter annan lag belagd med högre straff, förfallen, första gången till böter från och med etthundra till och med trehundra riksdaler, och hvarje gång det oftare sker till fängelse från och med två månader till och med ett år. Lag samma vare, om någon, hvilken af föräldrar eller målsman fått sig anförtrodt att uppfostra eller undervisa barn, som tillhör svenska kyrkan, beträdes att under utöfningen af sådant uppdrag bibringa barnet annan religionstro, än som med den rena evangeliska läran öfverensstämmer. § 4. Barn af svenska kyrkans medlemmar skall anses tillhöra samma kyrka, ändå att föräldrarne, efter barnets födelse, till annan trosbekännelse öfvergå. Har blott endera af makarne till annan troslära öfvergått, vare äfven om barn, som sedermera i det äktenskap födes, lag, som nu sagdt är, der ej båda föräldrarne äro ense om barnets uppfostran till annan religionstro, och derom inför vederbörande presterskap, före barnets dop, afgifva uttrycklig förklaring, till anteckning i kyrkoboken. § 3. Hvad i afseende på fremmande religions-förvandter hittills varit stadgadt och icke genom denna författning blifvit ändradt, skall intill dess annorlunda förordnas fortfarande tjena till efterrättelse, och jemväl ega tillämpning på dem, som från svenska kyrkan till annan trosbekännelse öfvergå. Ej skall någon på grund af sin trosbekännelse anses frikallad från efterlefnad af rikets borgerliga lagar. Tillstädjer honom ej bans troslära att aflägga i lag föreskrifven ed, då sådant erfordras, och är derom ej särskildt stadgadt, förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör.
Jag kan således ej annat än rättvisa Utskott tena ädla afsigter och bemödanden samt hembär dem för deras redliga patriotiska åsigter gärden af min uppriktiga tacksägelse. Jag har blifvit öfvertygad, att, under stormen af nu rådande opinion, troligen ej något bättre kunnat laglikmägtigt åstadkommas. Rike synes det sanna och goda i fråga om hjelpemedel merendels bestå i de lidandes vanmägtiga önskningar, hvilka endast af utomordentliga händelser och orahvälfningar kunna realiseras. Öppnades Harrar Elactorers lista till val af en Ledamot i Banco-Utskottet efter N:o 352 Friherre Sandels, fullmägtig Herr Heijkensköld, Carl Fredric, HofRättsRåd, och ea Ledamot i Stats-Utskottel efter N:o 2004 Herr von Schulzenheim, David^ President, och befanns hafva blifvit utsedd till Ledamot i Banco-Utskottetj N:o 183 Herr Dufva i Westergöthland, Fullmägtig Grefve Cronstedt, Claes, Öfvers 6te; samt 534 Den io Junii e. nu till Ledamot i StatsUtkottet: N:o 7 Herr Sparre af Rossvik, Bengt Erland, GeneralMajor. Sedan 43, 44 och 45 af RiddarhusOrdniDgen blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln val af 3me Ordinarie Ledamöter och 8 Suppleanter uti Förstärkta StatsUtskottet, och befunnos, efter förrättningens slut, följande Herrar hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:o 87. Herr Stråle, Nils Wilhelm, 131 röster. Herr Gethe, Adolph Sebastian, 130 — N;o 304. Friherre Fock, Pehr A dolph, -129 Suppleanter-, N:o 115. Grefve Lagerbjelke, Fullmägtig Friherre Lagerbjelke, Adolph, 121 N.*o 1824. Herr von Törne, Michael, 109 Ä N.'o 327.
Vid de886 förliällanden, oell dä derigenom att under8tödet för okvanomförmälda väg8 underliällande anvi838, att med vi88t lielopp pä en gäng utkalla, mycken 8värigliet oell 08äkerliet 8kulle uppkomma i alkeende pa medlen8 förvaltning oeli dera8 tillliandaliällande i all framtid för det dermed ä8^ktade ändamäl, köre8lär Kongl. Naj:t, att jemte de för Ö8tvarp8 bron i iVIora 8veken, 8amt broar oell kakvelbroar ä Kärbölevägen upptagna belopp ak till8amman8 2,400 k:dr, livilka böra Vransport 5,426: 12. — 3» 1>r>,l8^oet 5,426: 12. ut°ä loe en Aän», oell 8älede8 ujljlfoek>8 illlgnd de r>N8lr>-; gf8ädr>n Ile8lirlffenll6t el lee föe vi88!> äe, li v>IIrr> 8ee8lli!rlt 8liolri r,f I1iliet8 8tändee IleAäir>8, ett belojljl, 8vger>nde mot fem foe llund eg i eänts om äeet >lä clen 8uminu st 24,909 8:de, 80m tor väzen, utom i I^ju8elgl8 ^in^luA, Ileer>Iinr>t8, undee ioeutsuttnin» dervid, llvrid vä»en inom ^lfte d?in^8lg» 6än I^inn8tUAgn till I?äeilr» eä rinr;äe, ritt den8uminr>, 8ä8om vede, Iloeguds till8t)'elit, endr>8t undeell:>IIri8 nä 8ätt, 80m lige ofvrin loe 1'oet88ttninA6n de erd' inom I^ju8dr>l8 1inA8lr>A omfoemäle8, mä 8ä8om ärligt 8tr>t8r>n8lr>» foe ili äAr>vr,eunde vä^llällninZ Il«viHrl8, foe ritt, till vedeellöernlde vä^llr>llnin»88liylili^e, i män rif clet föe llvriije ^in^8lr>!; utofvee ioel Ileeöi <Ie InllIl^F^nr>d8-Ii08tnr>d r>t 8t^eol86N foe rdlmrinnr» VriAoell Vrittenll^c,Anr><Iee foee8lriAnrl uudei8töd ined 1,245 11:de ärligen ut^ä till8 vidrire, oell intillde88, i följd r>f olmde 1l08r>tti>inZr>e oell lilii^riee ideel86, rinnoelunilrl Iren Illifvri föeoednrldt, 8l>mt rrtt de88ulom foe den del r>f vä^en, 8oin ^enomlöjlee I^u8drd8 ^in»8lr>A, mä r>n8lä8 515 H:de 30 8li., ritt undee ofvunnämnds villlroe äeli^en ut^ä; i lländel86 gf Ililrill livrntill ru>8lriAet undee föeevrierinde titel, nu ut ^öeunde 8,000 Il:de, Irommee rrtt olrri8 med 1,800: — el lee till 9,800 k:de. e). //// ^o/' ^o/v/5/vr/roe/l I)ä med ri^:>een r»f DeZelreiZ i "We8teer;ötlllr>nd foeu^rxlt eonteriet 1>!ifvit u^jlirittrult, riiiFäende foitfrn rindet <>f det dei8tride8 ineättslle l0rnliltlleuli8-ln8titut, livilliet vi8r»t 8ir; niot8vrn r> clei inell ä8^ftride n^ttioli r>n>lr>mäl, 8!>int dä 5 länee lr>ndt5i ulr88lioloe lerlriii rii o
Yttrandet om bevillningen af Embetsoch Tjenstcmäns samt Beij entes löner m. m., sid. 6. Det Utlåtande, hvari Utskottet afstyrkt bifall till framställda förslag om opphäfvande af eller nedsättning uti bevillningen af embetsoch tjenstemän» samt betjentes löner, har blifvit återremitteradt ej mindre af Riddershapct och A deln samt Presle-ständett hvilka förordat bifall till hrSchutans motion om ned - Bevillning»-Utekotteta Utlåtande, N:o 21. 3 iättning af denna bevillning till cn tredjedel af hvad nu är stadgadt, dervid dock hr grefve af Ugglas, inom förstnämnde Ständ, erinrat, att, om en sadan nedsättning skulle komma i fråga, bevillningen då måtte, med borttagande af den i 2 § i Bevilinings-förordningen uppställda tarif, sättas till en procent af alla löner; än äfven af Borgarc-slåndet, der en del ledamöter likaledes önskat obetinga&t bifall till hr Schwarts motion, men andra deremot förordat ifrågavarande skatte-lindring endast i förening med en allmän nedsättning i bevillningen, samt bestämmandet af en lika bevilinings-procent, för såväl embete och tjenst, som rörelse och näring, äfvensom fast egendom, hvilken förändring i afseende å bevillningens belopp och fördelning de funno sig föranlåtne att påyrka, emedan å ena sidan stats-verkets närvarande tillstånd, jemte de på andra skatte-titlar vid detta riksmöte ökade stats-inkomsterna, kräfde en minskning i allmänna bevillgen, och å den andra, bestämmandet af en lika bevilinings-procent för alla ingalunda skulle medföra en högre beskattning å einbetsoch tjenstemän, i jemförelse med andra skattskyldiga, enär bevillnings-procentens nedsättning för dessa sednare ©tvifvelaktigt skulle åstadkomma sannare taxerings-uppgifter och en med verkliga förhållandena mera öfverensstämmande taxering.
Ridr silfver, den andra, som uttalat sig för den af Baron Wrede redan vid 1840 års Riksdag föreslagna ^ R:dr silfver eller 24 sk. R:gs. Den förra har af Kongl. Majit blifvit föreslagen att läggas till grund för det nya systemet, emedan Rikets Ständer vid 1845 års Riksdag sjeifve härom gjort hemställan, och emedan Kongl. Majit vid föregående tillfällen sjelf förklarat sig härför. Går man likväl tillbaka till 1845 års Riksdagshandlingar, så finner man, att Rikets Ständer vid denna Riksdag förkastade, genom Sine Stånds sammanstämmande beslut, decimal-systemets tillämpning på Rikets mynt, och bibehöllo i stället den gamla indelningen, för hvilken 1 Ridr Rigs skulle vara enhet. Det enda Stånd, som antog den af Banko-Utskoltct föreslagna decimal-indelningen, eller Ridderskapet och Adeln, antog äfven, under benämningen Krona, 24 sk. Rigs till enhet. Att då införa någon ny enhet, när man i öfrigt ville bibehålla hela den gamla indelningen, skulle vara alt alldeles onödigtvis förändra, — att förändra utan att åsyfta någon fördel med förändringen, eller att göra förändringen sjelf till ändamål. Helt annat blir naturligtvis förhållandet om man vill antaga en ny indelningsgrund, och det derigenom blir nödvändigt ali införa ett nytt begrepp och i sammanhang dermed äfven en ny benämning för att uttrycka detta begrepp. Då reducerar sig frågan till att afgöra huruvida det nya begreppet och den nya benämningen böra fästas vid den högre enheten eiler vid den lägre. Svar på denna fråga får jag, om jag undersöker hvilkendera af de nya begreppen och dermed förenade nya benämningarne åstadkommer den största rubbningen i bestående förhållanden.
Jag har svårt att älska den, som behöfver mer, än sin själ, för att vara stor. Mitt ”sätt att handla mot Kellgren”87 var blott för att säga: Man kan mäta er arghet. Man känner ert värde. Ni är en liten viss varelse: man ser både oändligt öfver er och oändligt under. Här ges både en himmel och en afgrund: och precist midt emellan, på denna lilla jordens yta, är Kellgren. Med ett ord: det var blott ett något högspändt badinage med hans varelse. Jag tänker alldeles som M. H. om ”Oderne”; om ock något mer om dess egen. Dock förstår jag ej – och, så långt jag förstår, älskar jag ej – dessa åtskillnaderna af ”emblem” och ”sublimt”, af ”bild” och ”känsla” m. m. Jag – känner i alla Naturens slag ej mer än ett. Hvar något är sublimt i en bild, är det sublimt genom den känsla, den tanke deri lefver; hvar någon känsla är sublim, är den det blott genom den sanning den har. I er oöfverträffliga sammanställning af Himlahvalfvet, Atlas och Vandringsmannen88 är det ej emblemet, som rör; det är den sköna, oändligt pathetiska taflan af Stort och Ringa. Så är ock ”vid dödens brant, på farans brustna klyfta” ej blott en schematism: det är en sanning; ej i skol-ord, utan i lefvande natur. Låt oss blott skilja tingen i Sannt och Falskt – Stort och Litet, Starkt och Svagt etc. – för att ej utesluta annat, än det Naturen utesluter. Om ”Cartesismen” af min philosophi, en annan gång. All glans är ej falskt ljus. Den största sanningen är till, som den minsta; den minsta som den största. Låt oss efterse: har någon den? Jag mottager med hänryckning Hr Bibliothekarien i gemensamheten af det gudomliga företagandet, att upplyfta allt Sannt, Skönt och Stort. Detta är Snillets välde och lagstiftning på jorden. Men då – förlåt mig! – då bör man ej tänka, att ”det Förträffligas tidehvarf är ej mer”. All period är Snillets. All tid är Styrkans. ”Det finnes ej”.
Men de bryta i någon mån ljuset, och redan det är omväxling i den förfärande ödsliga enformigheten, som annars råder så långt ögat når. Det är den, som framför allt annat värkar nedtryckande på nybyggarens sinne. Under sommaren har han sitt hårda, aldrig fullgjorda arbete, men vintern tvingar honom till sysslolös väntan, dag efter dag, vecka efter vecka utan tillfälle att växla ett ord med någon människa, ofta instängd i sin jordkula under dagar och nätter, då en blizzard brusar fram öfver prärin och hotar med ögonblicklig död allt, som ej funnit skydd. Endast okufligt seg, uthållighet och ett jämnmod, sådant få besitta kunna hjälpa honom att gå igenom de första åren, tills nybygget blifvit en gård med mångfaldiga sysslor, som icke lämna tid till grubbel, och jordkulan svällt ut till ett hus med utrymme för hustru och barn. Men håller nybyggaren ut så länge, så blir också vanligen hans belöning större an han någonsin kunnat hoppas på i "det gamla landet" det han har i tankarna, då han säger "hemma". Alls icke mindre, ehuru af väsentligt annan art, äro de svårigheter nybyggaren har att bekämpa i skogstrakterna, vare sig sedan att han slår sig ned längst borta i nordväst, i Oregon eller Washington, eller begynner bryta bygd uppe i nordliga Minnesota. Af Minnesota hörde fordom och "fordom" behöfver ju icke betyda så alldeles många år i Amerika en stor del till de vildaste och svårast tillgängliga skogsområdena i Förenta Staterna. Ännu lefva där män, som på långt när icke hunnit gubbåldern, men dock mycket väl komma ihåg det senaste, blodiga indiankriget där, i trakter, hvilka nu helt och hållet göra intryck af gammal odlingsbygd. Ty det var icke längre tillbaka än i början af sextiotalet, då de alltid oroliga Sioux-krigarne i förbund med några andra stammar ödelade många kvadratmil nyodlingar där uppe, skonlöst slaktade män, kvinnor och barn och brände ned deras hus allt för att häfda sin egen rätt till landet, där de förut varit obestridda herrar. Sedan dess har odlingen emellertid på nytt häfdat sin rätt gentemot vildarne.
Genius der Humanität! Der Verfasser jener Archimetrie ist Thomas Thorild, schwedischer Dichter, und in seinem Vaterland der erste Anstimmer des Youngisch-Klopstockischen Tons (des stark-erhabenen); in diesem Ton zugleich der kühnste Staats-Autor, und dennoch von Gustaf III wunderbar geschätzt; wollte aber nicht – auch nicht einmal von diesem göttlichen Mann – eine Hofgunst, sondern nur das Naturglück Aller; gieng nach England, um da (mit den Grössten unter den Grossen, dachte er) die Menschheit als einen unsichtbaren Weltstaat einzurichten; fand aber alles da ganz ver-beef’t; schrieb zu Stockholm 1792 ”die Ehrlichkeit” (gegen die Politik), – nur eine Dedication, – worauf Bastille, Populartriumph, Exilium, Güte des Regenten etc. (laut allen Zeitungen damals); fand endlich, dass nur die Phantasie jene Hecate der Menschheit, jene höllische Welthexe war und ist, zu der keine Herkulische Macht reicht, und gegen die er daher eine Orphische Natur-kunst suchte. Um diese – um die Archimetrie – in Ruhe, weit von allem Sturm der Parteyen, zu vollenden, wählte er frey, Professor und Bibliothekar in Greifswald zu werden: welches, seit 1796, seine directe Adresse ist. Diese vertraue ich hiemit Ihnen und Jean Paul. Ich werde am 3:n März 41 Jabre alt. O Herder! Hier in
Hvad derefter angår fördelningen af förberörde Låne-anslag inom Districten, så torde den ordning dervid Böra följas, att, sedan tiden till anmälan om Lånens erhållande tilländalupit, Konungens Befallningshafvande, hvar i sitt Län, Bör hos Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifva det Belopp som för hela Länet erfordras och derjemte inberätta hvad som till närmare upplysning rörande fördelningen i en eller annan målto tjena kan, hvarefter Kongl. Maj:t med fästadt nådigt afseende så väl å anslags-tillgångarne som inkomlie reqvisitioner samt öfrige förekommande omständigheter torde täckas i ämnet meddela Nådige föreskrifter till Lånesökandernes efterrättelser. För ifrågavarande Spannmåls-Lån beräknas ingen ränta eller uppgäld, och lemnäs dessutom anstånd med återbetalningen, hvilken dock ovägerligen bör vara fullgjord inom Tio års förlopp med En tiondedel af primitiva Beloppet för hvarje år: Låntaga - 36o S t a t s -TT t sk o 11 e ts B e t ä n k a n <1 e n. ren dork öppet lemnat, att på korrtare tid än Tio år besörja inbetalningen, i händelse de så för godt finna. Afbeta lningen får verkställas antingen med penningar till Länets Ränteri, efter det löpande årets Markegång, eller ocb med Säd in natura till närmast belägne Krono-Magazin, der Kronans behållne Spannmålsräntor efter förfaltningarne aflevereras; Dock bör i båda desse fall afbetalningen ske inom hvarje års slut, så vida icke milder tiden en hårdare missväxt skulle hemsöka ett eller flere District, då vid slike olyckshändelser uppskof för det löpande erets inbetalning må medgifva? till nästa termin, men längre dröjsmål med årliga inbetalningen får ej i något fall ega rum; Och ikläda sig alla Mägazins-delegarne samfält ansvarighet för Lånebeloppets och derå förfallne afbetalning ars ovillkorliga fullgörande å' här ofvan föreskrifne terminer.
Den ryska ortodoxa statskyrkan bedömes ganska strängt, och nekas, kan ej heller, att hon bär en viss hjälplöshetens prägel, omhvärfd som hon är af en ofantlig massa mer eller mindre uppenbara sekter och skyddad mot dem och främmande troslärors inflytelse hufvudsakligen af statens strafflagar och polis. Denna kyrka har dock i sin organisation och i sina traditioner vissa förutsättningar för en bättre framtid. Hon saknar den romerska kyrkans allt för strängt utbildade hierarkiska anspråk, och inom slavofilernas parti, som gjort ortodoxien till sin lösen, höjas dock äfven röster, som med stöd af de gamla kyrkomötesbesluten påyrka en verklig synodalförfattning öch andel i församlingsstyrelsen för lekmännen. Den ortodoxa kyrkan hyllar, likaledes i motsats till den papistiska, principielt gudstjänstspråkets och de heliga skrifternas begriplig-LITERÄRA NOTISER. het och tillgänglighet för alla troende, om också denna grundsats i tillämpnin-. gen har lidit åtskilligt afbräck. Rysslands kyrkliga utveckling i kommande dagar beror helt och hållet på dess kulturframsteg för Öfrigt De separatistiska sekterna torde i och för sig knappast förete några lofvande nya uppslag, men de förbereda jordmånen för ett närmande till vesterlandets friare och rikare utbildade kyrkosamfund. Det lär väl vara något förmätet att med herr Stadling hoppas därpå, att » den nästa stora religiösa väckelsens våg, som kommer att utöfva något väsentligt inflytande på den europeiska utvecklingen, sannolikt kommer att uppstå i Ryssland » (sid. 167). leke ens grefve Tolstoj framstår för den lugnare betraktelsen såsom den väldige och djupt själfständige profet, hvartill hans beundrare vilja göra honom. Hans egendomliga läror påminna i själfva verket * rätt mycket om det gamla Österlandets kätterier, som säkerligen hafva spelat ut sin roll. Men det är redan mycket, om ryssarne utan anspråk på att reformera hela världen själfva efter hand kunna ledas in på den allmänna kristendomens breda strömfåra. ' H-e. Vår novell-literatur har på sista tiden riktats med flera nya arbeten, Det mest betydande af dessa är onekligen Oscar Le v er t ins » Lifvets fiender » (Stockholm, Alb. Kr.
» Den väna fullmånen, hvilken den förflutna hälften af ' natten haft laga förfall för sitt uteblifvande — ty hvem kunde väl våga sig ut i ett sådant väder! — framträdde-nu i ali sin härlighet. Ehuru förut mycket missnöjd med regnets gud, försonade hon sig nu ganska lätt med. honom vid åsynen af de många och nya små speg-larne, som han placerat mellhn de stora och vanliga, sä att hela jorden föreföll nattens klara tärna såsom en enda jättestor trymä, enkom uppställd för hennes toalett. » D. v. s. först gör han den blyga och väna månen till ett femininum, en ung dam, en liten kokett tärna, ett egenkärt och behagsjukt litet stadsbarn, som pyntar sig, - fruktar att promenera och väta ned sig i regnet och älskar att kunna spegla sig i en hel rad trymåer. Sedan låter han månskenet strömma ut i dallrande ljusknippen, d. v. s. han ser det komma silande öfver hustaken, sänka sig mellan husraderna ned på en trång gata och spegla sig i de otaliga och bottenlösa vattenpussarna. Men i trots af sin realism var August Blanche romantiker. Blanche kunde icke undgå att taga intryck af tiden, och 30-talet präglades af Hugos bild. Således var han ingalunda påverkad af tyskarne. Hans romantik var fransk romantik. De som han brukade såsom mönster voro fransmän. Först läste han Balzac, Dumas och Victor Hugo; längre fram Soulié, Eugène Sue och George Sand. Mycket af deras stil öfvergick i hans verk, särskildt deras tillspetsade och mera lifliga framställning. Mycket af deras förkärlek för det gräsliga * och äfventyrliga, af deras sensationr tillegnade sig Blanche. Mycket af deras vidunderliga typer går igen i Bruno, i Stork, i Broms, i Hvita Björnen. Dessutom var han » glupsk på underbara historier ».