Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till förnyad Förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; Gifven Stockholms Slott den 31 Oktober 1865. Med anmärkning att det ofta icke utan skäl öfverklagade förhållande, att vid afhändande af jord eller lägenhet för allmänt behof derför merändels måste erläggas en i jemförelse med det verkliga värdet alltför hög löseskilling, hade sin förnämsta grund i sjelfva den derom gällande lagstiftning, hade Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 7 November 1863 framställt förslag till förändring i vissa delar af Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof af den 20 November 1845, sådan den blifvit ändrad genom Förordningen den 27 November 1854; men Kongl. Majit fann, med alseende å de mot samma förslag lramställda anmärkningar, Sig icke kunna dertill lemna nådigt bifall. Kongl. Majit har likväl härmed velat för Rikets Ständer framställa ett i ämnet upprättadt motförslag. Dervid har, i anledning af en hos Kongl. Majit, i sammanhang med väckt fråga om åtgärder till hämmande af flygsand, gjord underdånig hemställan att såsom grundsats i allmänhet borde stadgas, att innan Staten sjelf toge vård om flygsandsfäit och-derå nedlade kostnader, dessa fält borde tillhöra Staten under full eganderätt, blifvit i förslaget intaget det i berörda hänseende nödiga stadgande, hvartill Rikets Ständers medverkan erfordras. I öfrigt har den granskning af gällande expropriationslag, som nu hos Kongl. Majit egt rum, varit inskränkt lill de delar deraf, i hvilka förändringar ansetts nödiga för att undanrödja eller åtminstone förminska de olägenheter af författningens tillämpning, som föranledt Rikets Ständers omförmälda framställning i ämnet, fastän Kongl. Majit anseft det lända lill större beqvämlighet för allmänheten att, i stället för att genom en särBih. till. B. St. Maj:ts Nåd.
Hr Montgomery, Robert Nils Germund: I likhet med samtlige ledamöter af R. o. Ad. inom Utsk:t, har äfven jag anmält min reservation emot Utsk:ts beslut i denna punkt. Då jag således instämt i hvad Hr Skogman yrkat, måsie jag dock tillstå, att jag finner det något oriktigt alt anse StatsUtsk:t icke hafva haft något skäl för sitt afslag. Det skäl, som Utsk:t i första rummet anfört, är nemi. behofvet af all möjlig inskränkning i utgifter för den kommande statsregleringsperioden. och detta skäl torde dock tåla att tänka på, isynnerhet när det är fråga om eu så stor utgift, som den af 7 57.800 rdr rmt. Då emellertid ingen ännu yttrat sig emot Hr Skogmans reservation och ingen heller försvarat StatsUtsk:ts Betänk., förmodar jag, att vi lätteligen kunna komma ifrån saken, hvarföre jag får inskränka mig till att anhålla om bifall till förenämnde reservation. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Det är tvifvelsutan föga inledande för en man utom facket att inlåta sig i en tankestrid, der motståndet är så enhälligt som i förevarande fråga. Det skulle således synas ganska förmätet, att ens sätta i fråga att någonting vore att anmärka, särdeles vid organisationen af flottan och den nu framställda fordran på anslag till byggande af en ny ångfregatt. I detta hänseende tager jag mig dock friheten, att med anledning af en djerfhet, som jag ådagalagt vid föreg:de riksdagar, att nemi, alltid inblanda mig i denna diskussion, ehuru, jag medgifver det, utan framgång, upriktigt bekänna, att, under de förflutna 50 åren af vårt nyare statsskick, då vi kommit i tillfälle att närmare yttra oss öfver statsangelägenheter i allmänhet, för mig åtminstone, med undantag af Gr. von Plåtens s. k. rapport rörande flottans tillstånd, icke någon organisationsplan varit synlig, som lemnat ämne till några stora förhoppningar om den utbildning af vapnet, som man har rätt att fordra och hoppas.
Vid 1856—1858 års riksdag förklarade Rikets Ständer de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifte officerares och underofficerares fordringar på staten för innehållen och till Stats-verket indragen aflöning vara af den beskaffenhet, att Staten måste anse sig förbunden att desamma godtgöra, i de fall, der vederböraudes anspråk blefve behörigen styrkta, samt anvisade för sådant ändamål ett förslagsanslag af 21,600 R:dr. I sammanhang dermed stadgade väl Rikets Ständer en bestämd tid, till och med år 1860, inom hvilken vederbörande egde göra sina anspråk gällande; men då, enligt ett ExpeditionsUtsko t tels Förslag lill anderd. Skrifvelse, A: o 152. 1 handlingarne bifogadt, af hufvudredaktören för Finlands allmänna tidning utfärdadt bevis, något tillkännagifvande baroni icke i Finlands officiela tidning influtit, hafva Rikets Ständer, i betraktande jemväl af de bevekande omständigheter, som i afseende å ifrågavarande enkor förekommit, funnit sig böra E. K. Maj:ts förevarande nådiga framställning bifalla; hvadan Rikets Ständer, för ofvanberörda af E. K. Majit angifna ändamål, anvisat ett anslag för en gång af 505 R:dr 50 öre, att från Riksgälds-kontoret utgå. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 10 November 1863. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den lo Nov. 1863. Presle-Slåndet den 10 BorgareStåndet den 10 Bonde-Ståndet den 11 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande, dels i 1862 års allmänna industrioch konst-exposition i London, dels ock i den för landtbruks-alster och redskap innevarande års sommar anordnade internationéla utställning i Hamburg.
Jag för min del, såsom chef fördel verk, der den nu tjenstförrättande Ridd.secret. är anställd, får förklara, alt jag icke anser lämpligt, att han får behålla sin tjenst i Kammarcoll., och vara hindrad från dess utöfvande, det må vara genom förordnande eller fullmakt, inlifl slutet af den riksdag, då en representationsförändring inträffat. Pä permission har han fått tillstånd att förrätta Ridd.secret.tjensten lill dess R. o. Ad. lillsätter densamma, och det kan visserligen något draga ut på tiden, men, mine Hrr, en gång måste del dock laga slut, ty tjensten kan icke skötas genom vicarie ständigt. 198 Den 17 Octo ber. e. m. Gr. Cronhjelm: Jag är rätt ledsen, att jag sä ofta nödgas uppträda med svaromål, men jag kan icke undgå att bemöta den sista talarens yttrande, deruti han hemställde lill mig, om jag trodde, att det embetsverk, i hvilket den constituerade Ilidd.secret. vore anställd, skulle tillåta honom att bibehålla sin tjenst. Jag tror det; först på grund af erfarenhet; vi hafva nemi. sett en Revisionssecrcl. pä samma gång vara Ridd.secret. under 15 å 16 års lid. Då det gick an för en person, som beklädde ett sä vigligt embete i Statens tjenst, att tillika vara Ridd.secret. så skulle jag tro, alt det icke vore omöjligt att med sistnämnde tjenst förena någon annan. Delta behöfver man i alla fall icke taga i betraktande, ty svårligen skulle en Ridd.secret., sedan han fått Ståndets congtitutorial, kunna förnekas tjenstledighet under riksdagen, och skedde det, så vore det en enkel sak att skaffa sig fullmakt för någon ätt pä Riddarhuset. Hr von Troil: Det beslut, som R. o. Ad. denna dag redan fattat, ang.
– Hvad går åt dig Gunnar? – sade han med deltagande – Du ä’ ledsen, eller ock är du sjuk, för trött, det såg jag dig väl aldrig än. – Jag är ledsen – sade Gunnar, och for med handen fram och åter i det rika mörkbruna håret. – Åh! det ä’ aldrig värdt att vara ledsen – svarade Bengt muntrande, men just då öppnades dörren, och alla de andra äldre drängarne, med rättar-Anders i spetsen, kommo nu in, snöiga, kalla och frusna, och nu blef samtalet så högljudt, dels om dagens arbete, dels om patron, som i dag hade varit «en rigtig turk», dels om «kjulda», dels om «jula», som snart skulle komma, och om den «värlek», som var förliden jul, och om den man nu väntade, och hur rasande dumt tillställdt det var, att man i år ej skulle få «julemånsken», som varade ända till «trettene». Under tiden hade Bengt sakta och hviskande fortsatt sitt spörjsmål till Gunnar, men då denne ej ville svara, sade Bengt: – Kom du Gunnar, ska vi följ’s åt, och gå ut efter litet mera te’ å’ lägga på spisen – och mekaniskt följde honom Gunnar. När de voro utkomna under Guds bara högblå himmel, från hvilken måne och stjernor i tusental blickade emot dem, då brusto länge hämmade tårar ur den unga Gunnars ögon, och han sade, medan de sakta gingo utåt den stora, af rimfrost lummiga alléen: – Ja! nu ä’ det slut med all glädje för mig mer, vet du Bengt! — Nu ville jag rätt så gerna gå sta’ och dränka mig, som gå här på jola och lefva. Nu skrattar och schåsar jag aldrig mer med dig, du Bengt, som alltid vi gjort hittills, allt s’en vi va’ små pojka’. – Ja, det säger jag – svarade Bengt, som mera fästade sig vid Gunnars sista mening än de förra – det säger jag för sannt, att aldrig, nej aldrig hade jag tagit städsel af patron, om det intet var’t för att bli kamerat med dej, och flöttar du så flöttar jag, de’ ä’ klart som sola och säkert som Gud fader.
Den go Junii bristande afsättning, föryttras; att 'en betylig del af Krono-utskylderna, ännu innestå, samt att Menigheten, utan tillfälle att sälja sin Spannmål till antageligt pris, icke mägtar att dem betala. Vid ett sådant förhållande, och medan allt synes för innevarande år lofva Riket hugnaden af en ymnig skörd, underrättas vi derjemte nästar^ dageligen om främmande Spannmåls-flottors ankomst till våra hamnar. Jag lyckönskar mitt fädernesland, som äger Representanter, hvilka, utan att hänföras af förtrytelsens ofta förhastade värma, förmå alt bibehålla eftertankans kalla lugn vid sina öfverläggningar. Såsom ett vigtigt ämne för dessa; såsom ett medel, hvilket, enligt min tanka, tillika med de öfriga af mig föreslagne, ofördröjeligen bör vidtagas ; såsom den enda utväg att för ögonblicket bereda Menigheten lättnad och hjelp, föreslår jag 7-de Veslen. en ml Senast verkstäld offentlig upphandling af inhemsk Spannmål, ämnad att grundlägga den förut föreslagne ständiga Magazineringen af 300,000 till 500,000 tunnor. Flera ibland Riksens Höglofl. Ständers Medlemmar, hafva, redan från början af detta Riksmöte, yrkat vidtagandet af ett sådant steg. För min enskilda del öfvertygad om dess ovilkorliga nödvändighet, har jag sett min’tvekan, om tillgång till erforderliga medel for verkställigheten, på ett angenämt sätt vederlagd, igenom de frikostiga Understöd Rikets Bank funnits i tillstånd att nyligen lemna åt Götha-Canah De: B*?1 är tid alt detta Betänkande ~ närmar sig till slut.
»Berätta du, hur det kom sig, att så vådlig storm plötsligt lade sig.» »Börja du!» Nej, först du!» » Neej!» »Nåväl, en natt, som Eukrates var hos mig, sade han aldrig ett ord, vände mig – oaktadt alla mina smekningar – ryggen. Jag kysste honom i nacken, hviskade, bad, frågade honom gråtande, hvarför han var förtretad. Men då flög han upp som en tanagrisk stridstupp och lemnade utan ett ord rummet.» »Men hvarföre?» »Jo, en spefogel hade skrifvit på Kerameikos murar: Melisse älskar Hermotimos, Hermotimos älskar Melisse. Och det trodde han. Jag blef så förtviflad, att jag genast samlade samman sju oboler, salt, parfym, en fackla och en toffel, som han glömt, för att gå med dem och rådfråga en thessalisk trollgumma; men när han kunde sänka sig så djupt, att han blef kär i Glycerion, du vet, hon, den frigifna med vinda ögonen ... då sände jag bud efter dig. Men berätta mig du, hur du kom lös ifrån Korinth, från den skönarmade Fyle’s snaror!» »Jo, när Fyle hörde, att arfvet efter min farbroder ej tillföll mig, utan Eutodemos, blef hon strax fnurrig och onådig. Och en vacker dag fick jag som svar på ett glödande kärleksbref: ’Jag bad om 150 guldstycken och icke om en epistel. Älskar du mig, så gif. Är du snål, förblif der du är. Farväl.’ Hon visste hon, att min Afroditebild stod osåld. Så gaf hon sina behag åt Sofroniskos, den rike segelhandlaren från Pireus. Han, som är så stockdum som en bondlurk till kappadocier, hvilken aldrig sett Athens förskansningar.» »Den snikna hyndan!» »Men med sorgen i hjertat reste jag hem. Sannerligen sant är det gamla ordstäfvet, att icke hvar man gagnar resan till Korinth.» »Och så blef du kär i mig?» »Ja, Melisse.
Consistorium i Götheborg, har uti serskilde, i anledning af Rikets Ständers och Preste-Ståndets förenämnde underdåniga skrifvelser afgifne, utlåtanden, på. de af Rikets Ständer anförde skäl och då Consistorium, å ena sidan, ovilkorligt måste antaga, att en verklig och laglig undersökning vore af de 3:ne Riks-Slånden åsyftad, oell, å andra sidan, i betraktande af tidslynnets sigtning, ansåge föga vara vunnet genom att tills vidare söka draga saken undan ljuset, och att densamma endast så vida vore ren, som den tålde ljuset, i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall till Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga framställning, under förklarande derjemte, alt, då formen för dea begärde undersökningen på förhand syntes bestämd, Consistorium funne det vara en af sakens egen natur framkallad förutsättning, att icke kyrkorne må åläggas förete åtkomsthandlingar, i hvilket läll undersökningen, v.ore blott ett svekfullt föregifvande, ulan att det må vara kronans åliggande att styrka sin bättre rätt, och att således i intet lall kyrkorcassorne må, i och för denna undersökning, på något sätt betungas;, äfvensom, efter Consistorii, tanke, kyrkorne borde, huru än målet mätte aflöpa, oqvaldt bibehållas, vid. dfi årliga ränteförmoner, de hittills af kyikohemmanen uppburit,. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 13 Kong1. Maj:ls Befallningshafvande i Hallands Län har, med bifogande af en i Lands-Contoret upprättad förteckning å alla hemman inom Länet, af hvilka smöreller andra räntor äro kyrkor och presterskapet anslagne, hvilken förteckning dock icke kommit Utskottet tillhanda, i underdånighet anfört, hurusom det förhållande, att de Halländska kyrkohemmanet! ursprungligen varit af krono-natur samt under den tid provinsen Halland lydde under Danska Kronan ansetts och behandlats såsom kronohemman, vore numera fullkomligen ulredt dels genom ett af några åboer å sådane hemman till Kongl. Majlis
262. — angående val af. Se Val. Nämndemän, om utsträckning af deras rätt till ersättning för syner och andra förrättningar. III. 384. R. 392. VII. B. 314. VIII. 36, 106. A. 109. E. 324. — om förändrade föreskrifter angående deras antal, utväljande och aflöning. XV. B. 112. A. 118. Nämnder, Läns. Se Läns-Nämnder. Näringsidkare i Jönköping, om beviljande af lån till förlag åt dem. Näshulta församling, angående sänkning af Prestsjön i. Se Prestsjön. Nätra Socknemän, angående deras rätt till Trysunda fiske. Se Trysunda. O. Obligationer, Stats. Se Stats-obligationer. — Hypotheks-föreningars, Svenska, om deras upköp af Riksgäldskontoret. Se Hypotheks-föreningar. Obotlig Tjensteman, om stadgande rörande, dess skiljande från ordinarie beställning. XV. B. 112, 118. Å. 120. E. 228. Odlingsförelag, allmänna. Se Allmänna arbeten. Odiingslån, angående boställshafvares berättigande till. Se Boställsinnehafvare. — angående den rätt, hvarmed till vattenaftappningar m. m. beviljade sådane böra utgå. Se Stats-Utskottels Utlåtande N:o 61. — angående afskrifning af elfva från Banken utgifna. Se Banken. — angående deras öfverflyltaude till Riksgälds-kontoret. Se BankoUtskottets Betänkande N:o 34. ( 134 ) Oeniga makar, om ändring i gällande stadganden angående den varning de böra undergå, innan de för verldslig räll lillialas. VI. B. 162, 396. VII. A. 143. XV. II. 113. A. 121. Officerare af Landtarméen, om anslag till beredande af tillfälle för dem alt ingå i ulländsk krigstjenst. Se Anslag. Officielt
Detta buller uppstod genom isspringor, sådane som under stark frost ofta bildas, sträckande sig milslångt från strand till strand. Stum af ångest lindade Maria sina armar kring Adolfs hals. Hans försök att lugna henne voro fruktlösa. Han föreställde henne, att de snart måste upptäcka ljusskenet från Signildsborgs fönster, och att detta skulle blifva för dem hvad fyrbåken är för seglaren på hafvet. Men Maria lyssnade blott till stormens vilda skakande toner, som nu fyllde rymden, och i hvilka de uppskrämda vilddjurens tjut och nattfåglarnes skri bortdogo såsom svaga suckar, frampressade af den lefvande naturens fasa för elementernas kamp. En häftig stöt, som var nära att kasta häst och släda på sidan, förkunnade, att de resande befunno sig inom orkanens omkrets. Ännu några ögonblick, och molnen, som hopats på himlahvalfvet, nedstörtade i täta snömassor. Ett af dessa yrväder, som i förskräcklighet föga eftergifva orkanerna i Sahara, då sandhafvets brännheta böljor förfölja, upphinna och qväfva karavanerna, hade inträffat. Adolf och Maria befunno sig likasom inmurade i en graf, hvars väggar flyttade sig framåt med samma hastighet som hästen, hvars lopp Adolf, besvärad af sin följeslagerskas armar, ej mer förmådde hejda. Så rusade den vilda jagten en lång stund framåt. Men snart minskades hästens fart, allteftersom drifvorna högre och svårgenomträngligare hopade sig på hans väg. Dennes beskaffenhet och de stötar, slädan allt som oftast erhöll, öfvertygade Adolf, att han ej längre befann sig på sjön. Hvarthän det bar, om mot söder, norr eller något annat väderstreck, visste han icke. Slutligen kastades slädan omkull af en våldsammare stöt, än någon af de föregående, och hästen stannade, löddrig, darrande med uttömda krafter och sänkt hufvud, likasom undergifvet afvaktande sitt öde. Då Adolf reste sig upp och upplyfte den af fallet och förskräckelsen döfvade Maria, kände han en häftig smärta i sin venstra arm; men tanken på hans och hennes fruktansvärda belägenhet kom honom att förgäta densamma.
Det vore måhända också troligt att man i den ort, der taxeringen egt rum, finge ge ut ett serskildt blad; ty derföre all der funnes ett tryckeri, vore väl icke sagdt, att det skulle finnäs en tidning, hvars egare ville ombesörja redaktionen, korrekturet m. m. af dessa sammandrag ur taxerings-längderna. Jag anser alltså förslaget högst oriktigt och af ingen nytta, hvarföre jag fortfar i min anhållan om afslag derå. Hr Printzensköld: Jag ber att i anledn. af Gr. Gyldénstolpes sista yttrande fä fästa upmärksamheten på, alt här icke är fråga om att trycka de skattskyldiges upgifter, utan endast utdrag ur taxerings-längderna, hvilka alldeles icke innehålla något annat än summan af den inkomst, efter hvilken den skattskyldige är taxerad. Således kan allmänheten icke veta om taxerings-belop - pet är af de skallskyldige sjelfve upgifvet, eller om det blifvit bestämdt af Taxerings-komitéen. Gr. Gyldenstolpe förklarade för en stund sedan, såvida mitt minne icke felar, alt taxeringsmännen alldeles icke äro bundna vid den skattskyldiges upgifter, utan ega rättighet att efter de uplysningar, som kunna inhemtas, rätta dessa upgifter, och i öfverensstämmelse dermed bestämma den bevilln., som bör erläggas. Deraf följer, att i händelse något klander genom pressen 454 Den 30 Maj. egde rum, detta klander icke komme alt drabba den skattskyldige, utan egentligen taxerings-männen, sorn icke båttre fullgjort sina åligganden. Detta tyckes också vara det rätta i saken, enär någon bestämd bevisning icke förefinnes, huruvida en näringsidkare upgifvit sin inkomst riktigt eller icke. Visserligen kan en upgift vara sanningsenlig, om äfven andra skulle vara öfvertygade om motsatsen. Antar man nu, såsom Gr. Gyldenstolpe tyckes göra, att delta skulle i allmänhet vara förhållandet, hvaraf kommer det sig då, att man betraktar såsom en allmänt erkänd sak, att ifrågavande klassers laxerings-upgifter ständigt i högst betydlig mån, serdeles hvad de förmögnare medlemmarne angår, understiga verkliga förhållandet?
För den händelse åter, att dc respective Exp. Utsk. Förslag till uriel. Skrif v. N:o 208- 495 RiksStånden icke skulle finna för godt att sig förena hvarken i beslutet om det begärda anslaget för renskrifnings-koSlnader inom Expeditions-Utskottet, eller om tillstånd för detsamma att från de öfriga Utskottens Cancellier requirera och erhålla Skrifvarebiträde, får Utskottet, enär, i sådant fall, frågan måste, jemlikt 'jZ §. Riksdagsordningen, utaf förstärkt Expeditions-Utskott afgöras, på sätt 53 §.'i samma Grundlag föreskrifver, hos R. H. St. föreslå följande V oterings-Proposition: ”Den, som bifaller Expeditions-Utskottets, uti dess Memorial N:o 157, gjorda hemställan 0111 beviljande af 3oo Riksdalers anslag till renskrifnings-kostnader vid samma Utskott, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej.” ”Vinner Nej, anses R. St., med afslag å berörda hemställan, tillåta, att erforderligt renskrifnings-biträde må af Expeditions-Utskottet från de öfriga Utskottens Cancellier requireras och erhållas.” Stockholm den 26 October 1829. Uppl. 0. godk. hos Ridd. och Adeln d. 2 NoV. 1829* Preste-Ståndet d. 2 Borgare-Ståndet d. 3 Bonde-Ståndet d. 3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j, an - 496 Exp. Utsi-. Förslag till und. Skrif a. TSho 208* gående Kongl. Maj:ts Nådiga Förslag till ändrad redaction af en period i zf Riksdags-Ordningen. S. A. K. Uti Nådig Skrifvelse af den i3 November sist* lidet år, har E. K. M. täckts gifva R.
Sula punkten, mom. c., angående äskad löneförhöjning för 2:ne Regementsläkare, har af Ridderskapet och Adeln blifvit återremitteradt, men af öfrige Riksstånden bifallet, hvadan och då, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. 10ule punkten, angående användandet af de indelningsräntor, som förut utgått ensamt till rusthållare vid södra bataljonen af Bohus-läns regemente, är af Bonde-ståndet återremitterad; men som de öfrige 3:ne Riks-stånden bifallit berörde punkt, hvadan, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet ansett sig dermed icke kunna taga vidare befattning. 11 \te punkten, rörande anslag för inrättande af Instruktions-kompanier vid indelta infanteriet, har föranledt återremisser från Borgareoch Bonde-stånden med anmärkningar, alt de medel, som, för bildande af dylika kompanier, voro erforderlige, borde kunna beredas genom förändrad disposition af 4:de Hufvud-titelns redan egande tillgångar, eller ock frågan derom anstå, intill dess organisation af landlförsvaret i sin helhet blifvit genomförd och kännedom vunnen om de besparingar, som sålunda kunde uppkomma; men som Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallit denna punkt och Utskottet icke finner sådana skäl anförde, som kunna föranleda till ändring deruti, får Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva.
Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk., så vida jag vågade med någon tillförsigt och någon säkerhet antaga hvad åtskilliga föreg:de talare här uttryckt vara deras öfvertygelse, nemi. att spanmålstillgångarne äro så stora att ingen hungersnöd är att befara. 310 Den 18 Mars e. m. Jag tror likväl att man bör rygga tillbaka ifrån alt bestämdt uttala en sådan åsigt. För min del dömmer jag efter förhållanderna i den ort, derifrån jag är och har för min åsigt följande skäl. Från min ort låter det verkligen som priserna på lifsförnödenheter betydligt stegrats. Potatispriserna hafva, såsom IIr von Hartmansdorff nämnt, och det var jag som meddelade honom denna upgift, stigit ifrån 3 till 5 R:dr. På Oland, en ort som lemnar mycket spanmål, hafva alla tillgångar blifvit upköpta, och det mest för utländsk räkning, för att exporteras. Jag tror likväl att om vi här något hvar uttalade våra åsigter i ämnet, sä blefvo de nära nog allesamman emot hvarandra stridande, emedan den ene omtalar förhållandet ifrån en ort, der det är brist och den andra ifrån en annan ort, der det är god tillgång pä lifsförnödenheter och der priserna, till följd deraf, äro låga. Jag föreställer mig att det är omöjligt att i en rådslående församling, sådan som denna, kunna komma till visshet om hvad som är sanna förhållandet i det luiuseende, men vi mäste erkänna att Regeringen onekligen är i den belägenheten att den, bättre än representanterne sjelfva kan bedöma om en undantags-åtgärd i detta fall skulle kunna rättfärdigas af någon verklig fara för hungersnöd. Det är derföre som jag tror, att R. o. Ad. är lika mycket för att bestämdt uttala sitt ogillande af Betänk, som att bifalla detsamma och för sådant hänseende är det som jag tager mig friheten, föreslå att, R. o. Ad. ville, nied förklarande af den åsigt att, om It. M. skulle finna utomordentliga åtgärder blifva af behofvet påkallade lill betryggande mot hungersnöd, , import-tullens uphäfvande ar den, som företrädesvis bär komma ifråga, lägga Ekon.Ulsk.-s Betänk.