Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man skulle inskränka sig till hvad StatsUtsk. föreslagit, så skulle ej kunna anskaffas mer än 3ooo gevär om året. Af den calcul, som blifvit StatsUtsk. meddelad, visar sig, all omkring 3ooo gevär är det antal, som kan antagas årligen förslitas, då man deruti inberäkna!' pistoler, studsare, sablar och andra - Den 18 Mars - öl Jp-a dylika gevärspersedlar. Följaktligen, om man inskränker anslaget (ill de 62,000 r;di' om året, sorn Utsk. föreslagit, så kunna ej Heta gevär anskaffas än just jemnt så många, sorn årligen åtgå, oell man får således naturligtvis ingenting att upplägga i förråden. JN7är man då tager i beräkning liela den stående armeen och lägger dertill 3 classen beväring, så finnes ej i förråden tillräckligt antal gevär till två per man. Delta är alldeles lör litet för händelsen åfelt kiigs utbrott, emedan man ej kan medhinna att reparera gevären och tillverka nya lika fort som de förslitas eller förstöras, och det således ej blir möjligt att i hast complettera dem. Det är derföre nödvändigt, alt man söker fylla sina förråder, och om äfven det anslag skulle beviljas, som K. M. begärt för anskaffande af nya gevär, så skulle det likväl åtgå en ganska lång liderytnd innan föirådet blefve så fyldt, att inan finge det antal gevär per man, som anses behöfligt. Det är således vissei ligen icke skäl att inskränka det anslag, som K. M. har begärt. Till ytterligare stöd för denna mening får jag anföra följande, som inträffat sedan K. M. afgaf sin nåd. propos. i ämnet. Under den 2 April sisth år har K. RI fastställt en ny modell för studsare med slagkrut santändning, och under den 21 påföljande December likaledes en ny modell för infanlerigevär, äfven med slagkrut«anlä ndning. Alla nya gevär komma att hafva denna slags antändning, och de i förråden befintliga flintlåsgevär böra Ufven med samma slags antändning förses.
Då emellertid den fråga, som jag nu bragt å bane, är af den ingripande och omfattande beskaffenhet, alt den vid denna riksdag måhända icke kan till alla sina detaljbestämmelser blifva slutligen afgjord samt den uppgjorda planen för fängelsevårdens omreglering derefter till verkställighet befordrad; men grunderna för den - 768 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 469. samma dock må kunna komma under pröfning, hemställer jag, i sammanhang med begäran om motionens remitterande till vederbörliga Utskott: att, såvida dessa grunder godkännas, och saken icke skulle kunna vid denna riksdag fullt utredas och afgöras, skrifvelse må afgå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, alt Kongl. Majit täcktes efter riksdagens slut nedsätta en kommitté af sakkunnige personer, hvilka fingo sig uppdraget att uppgöra ett i allo detaljeradt förslag, som skulle aflemnas till slutligt afgörande vid nästinstundande riksdag. Jag anhåller derjemte vördsamt att denna min motion må varda Med-Stånden delgifven. Stockholm den 30 November 1862. S. Heurlin, från Kronobergs län. Af Sveö Heurlin ri-ån Kronobergs län, om en revision af Jordeboken. Jag föreslår: att Rikets Ständer för sin del besluta, att Jordeboken skall undergå en revision och ursprungliga Kronoeller Kronoskattelägenheter, som förut innehafts med full åbo-rält, men af en eller annan orsak, hvad Kronans rätt öfver dem beträffar, öfverlåtits åt enskildt verk eller inrättningar, och ännu af förre åboernas rättsinnehafvare brukas, skola återställas uti sin egenskap af Kronoeller Kronoskatte och åboerna bibehållas oförkränkta i sin besittningsrätt till hemmanen, ehvad Kronans rättsinnehafvare sökt förvandla dem lill Landtbönder eller ej, och de ej kunna betungas med andra gärder, afgälder eller tjenstbarheter än de, som ålåge hemmanen, innan Kronan öfverlät sitt dominium öfver dem till enskilde. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1802. S. Heurlin, från Kronobergs lån.
11 a) att småningom indraga fonderna för diskontering på namn, för att bespara dem åt verklig diskonterings-rörelse med vexlar, kredilpapper, anvisningar m. m., på det att de må blifva förläggare för industrien; b') att äfven i viss grad och med vissa förbehåll belåna inhemska varuprodukter; e) att icke allenast inom samma Banks filialoch hufvud-kontor, utan' äfven inom olika Banker, utbetala lemnade anvisningar för någon annan Privat-bank eller Filialkontor, eller godtskrifva den person, som invisningen innehar, om han eger räkning med den Bank, der penningarne skola lyftas; d) att utvidga depositions-rörelsen och derpå lemna ränta med invisningsrätt; e) att utvidga kassakreditiv-rörelsen; /) att låta förfärdiga på ett enda ställe alla blanketter för bank-rörelsens bedrifvande, hvilka, i mån af reqvisition, stämplas och utvexlas af en derom betrodd, under Kronans uppsigt stående auktoritet; samt g') att förvandla sina vexlings-kassor i silfver, i stället för Biks-bankens sedlar, och att inlösa sina sedlar i silfver-species; af Herr Prosten Ahnqvist: att Banko-Utskottet, för den händelse Privat-bankerna kommo att bibehållas, mätte föreslå de förändringar, som funnos nödiga i deras reglementen, i afseende å dels deras kredit-sedlars mottagning i allmänna uppbörden, dels dessas minsta valör och sedel-utgilningens begränsning; af Herr Professoren Agardh: alt Kongl. Maj:t och Rikets Ständer måtte utfärda en lag för Privatbanks-bolag, enligt hvilken hvarje bolag, som ikläder sig uppfyllandet af de i samma lag föreskrifna vilkor, erhölle rättighet att när och hvar som helst idka bank-rörelse; och kunde såsom grundval för en sådan lag läggas det förslag, bemälde Kommitté i berörda hänseende afgifvit; af Herr fallenberg: att Kongl. Författningen af den 9 Januari 1846, rörande enskilda Banker, må såsom allmän författning få gälla till efterrättelse, och att, i följd deraf, enskilda Banker, må kunna upprättas å andra orter än sådana, hvarest dylika Banker nu finnas; samt af Riksdagsfulimäktigen Anders Olofsson från Jemtlands län, att vederbörande'
År 1858 hämtade han sin unga brud, och på sensommaren anlände fru Boklund till sitt nya fosterland. I en atelier vid Klara norra kyrkogata — sedermera bebodd af bl. a. konstnärsparet Winge och baron Cederström — redde de båda makarna sitt första hem. Atelier och sofrum — det var hela våningen, kök fingo de till en början reda sig utan, och Boklunds vänner brukade på skämt försäkra, att allt hvad denne skaffat i husgerådsväg till sin hustrus ankomst var ett dussin punschglas! Man kan väl förstå, att det fordrades en energisk vilja och en stor praktisk förmåga för att i ett främmande land finna sig tillrätta i förhållanden så olika dem hon vuxit upp uti. Den älskvärda och intelligenta unga frun redde sig dock med heder. I mannens umgängeskrets fann hon också snart många trofasta vänner, som omfattade henne m e d stark sympati och jämnade vägen för henne. Sin mans arbete ägnade hon ett lifligt intresse och var honom till stor hjälp vid den mängd olika uppdrag, som kommo honom till del. Så t. ex. skötte hon vid utställningen 1866 en stor del af den korrespondens Boklund, i egenskap af ledamot i komitén för ordnandet af konstutställningen, då hade att ombesörja. När så professor B. år 1867 utnämndes till hofintendent och till direktör vid Akademien för de fria konsterna, var fru B. helt initierad i svenska förhållanden och fullt vuxen de många och maktpåliggande plikter, som väntade henne i det nya hemmet i Akademiens byggnad. Den gästfrihet och hjälpsamhet, som voro i så hög grad utmärkande för herr och fru B., fingo här de yppersta tillfällen att utveckla sig. Karl X V: s glada konstnärskrets, hofvets herrar, akademiens elever och en mängd andra vänner — alla trifdes de väl i det gästfria hemmet, där de voro i tillfälle att beundra lika mycket den praktiska husmodern som denj behagliga värdinnan. Fattiga och hjälpbehöfvande elever kunde alltid vara säkra på att i direktörens hem få bistånd med råd och dåd, och många af dem bevara ännu i dag i tacksamt minne den myckna välvilja de där åtnjöto.
Enär nu staten eller andre räntetagare icke l>i Iligt vis kunde i skatt fordra annan eller bättre spanmål, än den skattskyldiges jord afkastar, så vida nemligen denna spanmål är af ren och i förhållande till årets gröda god beskaffenhet, samt då närvarande lids conjuncturer syntes uppmana till all den lindring i skattebördorna, som, utan rubbning af bestående ordning, kunde tillvägabringas, har motionären hemställt, alt ofvannämnde Kongl. Förordning mätte tili sin ordalydelse sålunda förändras, att i stället för orden: väl rensad och strid säd infördes: val rensad och god säd, äfvensom att en viss vigt måtte bestämmas å hvarje sädesslag. Hvad förrberörde motioner och de i anledning deraf inom Riks-Stånden afgifne yttranden, innehålla liar Utskottet i öfvervägande tagit; och beträffande först det af Prosten Lyth framställde yrkande, i afseende på sättet för Markegångs-Comitéernes bildande, så förekommer, att, enligt Kongl. Kungörelsen den 1 October 1810, grundad på Rikets Ständers samma år fattade beslut, de ledamöter, hvilka å Ridderskapets och Adelns vägnar böra i markegåugssättuingen deltaga, skola utses af och bland de inom Länet boende och der fast egendom egande, fullmyndige adelsmän; dock att, i händelse vald ledamot, efter anmäldt laga förfall eller förfallolöst, vid sammanträdet uteblifver, Landshöfdingen i Länet då eger kalia annan valbar adelsman; hvarjemte och derest inom Länet icke finnes någon adelsman af ofvannämnde egenskap, det tillhör Landshöfdingen att bland obesutne inom Länet boende adelsmän utse Deputerade. Till ledamöter å Borgare, och Bonde-Ståndens vägnar, i berörde Comiteer förrättas valen väl inför Magistraten och Härads-Rätter, men valbare och väljande äro endast städernas borgerskap och allmogen.
Men redan denna omständigheten, att dessa noggranna underrättelser finnas, är oss en varning, att icke alltför förhastadt och icke i alltför stort omfång uppställa den Isländska utflyttningen såsom ett profstycke på folkvandringarna. Man är i allmänhet alltför benägen att tillämpa de Isländska förhållandena på förhållandena under de äldsta tiderna i våra bygder, utan att närmare eftersinna, i hvilken mon det på Island kunde finnas en särskild sakernas ordning. Den Isländska utvandringen är af enskild natur. Det är icke en stam eller ett folk, som under sina höfdingar bryter upp att söka sig nya boningsplatser, utan enhvar af dem, som begåfvo sig till den fjerran liggande ön, drefs dit af ett honom enskildt bestämmande motiv. Han for dit ut i fullt medvetande af sina skäl och af sitt mål, det bestämda mål, han sjelf hade satt sig. Det är icke så, när folken vandra. Då är det massorna, som röra sig, och de gå fram instinktlikt, utan att vid utgångspunkten hafva klart för sig, hvar deras väg skall sluta, närmast ledda af dem, som de hafva till höfdingar. Men derföre att den enskilde ej dervid handlar sjelfständigt, utan i öfverensstämmelse med den gemensamma, högre viljan, förlorar sig så snart och så lätt medvetandet af vandringens orsaker, förlopp och närmaste följder. Att utflyttningen till Island var sådan den var, blef af stor vigt för utvecklingen af de offentliga förhållandena på ön. Af menniskor, som fullt medvetet handla i det offentliga, kan man icke vänta en sådan samhällsordning, som födes, man vet icke när, emedan den icke varseblifves eller granskas, förrän den hunnit någon utbildning, hos ett folk, som befinner sig i normal utveckling. När den tiden kom, att man på Island kände behof af lagar, beslöt man att skaffa sig sådana och man gaf i uppdrag åt en viss person att skrifva dem. Så blef författningen, likasom utflyttningen var det, artificiel, ett verk af den enskildes fria vilja och derigenom förfaller ock rättigheten till bevisande jemförelse mellan den Isländska och den Svenska författningens uppkomst. I ännu ett annat afseende blef utflyttningen till Island bestämmande för öns historia och dess inre förhållanden.
Sl:s åsigt att inskränka tillåtelsen att införa förbjudna varor till andra än socker och sirap utan äfven utsträcka den till andra varor så faller det af sig sjelft att den sednare delen eller den som afser tillåtelsen till införsel i flera eller färre stapelstäder, äfven då mäste jemkas efter den stora utsträckningen som K. M. gifvit åt tillåtelsen lill införsel af förut förbjudne varor, hvarföre jag för min del skulle tro detta afseende icke böra tagas i betraktande vid öfvervägande af denna fråga utan att den endast bör inskränkas till socker och sirap hvilken artikel den egentligen angår och i afseende hvarpå jag åberopar hvad jag förut haft äran yttra samt vidhåller min begäran om bifall till förslaget. Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke, har sökt ett försvar för Utsk:s betänk, i den omständigheten, att R. St. icke skulle hafva frigifvit till införsel mer ära en enda artikel och att R. St. i följd deraf endast skulle afse denna artikel vid dess yttrande i frågan om importrättighet af förut förbjudna men nu lill införseltiIlaine artiklar. Om Grut behagar, att med mera uppmärksamhet, än som nu synes vara händelsen, genomläsa Utslcs förslag, så kommer Gr:n till ett helt annat resultat. Der har Gr:n för sig uppställd den satsen, att eftersom R. St. icke bifallit införsel förbudens upphäfvande för mera än en enda vara, så skulle det betyda ingenting om R. St. inginge till K. M. med tind. förklarande att de för sin del anse rättigheten att införa hittills förbudna men hädanefter till införsel frigifna varor böra medgifvas alla stapelstäder. Kan väl Gr:n förneka, att uti detta förklarande ligger uttryckt en allmän grundsats, som i sin tillämpning gäller för alla slags förbudna varor, derest de skulle blifva frigifne, i. st. f. att man bordt inskränka silt_ yttrande till allenast det fall, hvarom fråga var för handen. Ar sådant riktigt, och vittnar det om conseqvens i tankegång och handlingssätt? Jag tillåter mig påstå motsatsen, utan fara att bli vederlagd.
Med salongen förstås fångarnes aftonsamqväm, der man upp * läste skaldestycken, täflade i bouts-rimés, sjöng visor och utförde iostramentalmusik. Ena gången firade man en seger, vunnen af republikens arméer; en annan gång firade Vigée i ömma verser Acacian på en af ftngelsegårdarne, eller läste sin poetiska epistel till den berömda aktrisen Louise Contat, eller egnade de arresterade damerna sin hyllning: Nouvel Adam, par plus d ' une Ève Dans ces lieux je me vois tenté. Kort sagdt, i Coittants skildring blifver Port-Libre ett ganska trefiigt ffengelse. » I dag var det salong », antecknar journalens författare den IS pluviôse år II. Sedan man applåderat Vigées dikt A VAcacia, läste medborgaren Coittant en af honom författad romans om medborgarinnan Sombreuil, hvilkens hängifvenhet räddade fadern ur mördarnes blodiga händer. » Medborgarinnan Sombreuil var närvarande, hon lyssnade med sänkt hufvud, ansigtet badande i Urar *. I dessa fyra strofer ¿öker man fåfängt någon allusion till det pris, hon säges hafva betalat för fadrens lif. Är det tänkbart, att familjen Sombrenils medfångar skulle hafva varit och förblifvit okunniga härom, ifall det verkligen hört till det Trait historique de piété filiale, som Coittant beqjöng? Nej, men hvar-ken m: lle de Sombreuil eller hennes far eller bror eller någon annan hade ännu hört talas om den historien. Detta är negativa vitnesbörd, kan man säga. Visserligen, men man torde medgifva att de äro af den beskaffenhet, att de endast kunna falla för bestämda intyg att så skett, som Légoavé sex år senare uppgaf. Och intet enda sådant intyg fins. Der-emot meddelar Coittant ett ögonvitnes berättelse om hela förloppet, med hvilken fabeln om glaset är absolut oförenlig. På flere fångars begäran, säger journalens författare, meddelade medborgaren Grappin intressanta detaljer om septemberda-garne.
PresteStåndet fernittérat ett till Ståndet af dess Secreterare ingifvet Memorial, hvaruti hemställes, alt, enär RiksStåndens Canzlier komma att Upplösas åtta dagar efter Riksdagens slut, enahanda anslag, som vid alla föregående Riksdagar varit vanligt, för Utskrifning af manuscript till tryckningen af PresteStåndets Protocoll vid denna Riksdag samt correcturläsning, nemligen r R:dr B:eo för hvarje tryckt ark, måtte bestämmas att af Riksdagskostnadshiedlen Utgå; och hafva likaledes V. BorgareStåndet samt H. BondeStåndet, efter inhemlad underrättelse om berörde hos PresteStåndet gjorde hemställan, meddelat enahanda remiss till Utskottet i afseende på ifrågavarande anslag för tryckningen af deras Protocoll» Efter öfvervägande häraf och då, enligt R. H. 8t:rs beslut, aflöningen för samtlige, vid innevarande Riksdag , uti RiksStåndens Canzlier tjenstgörande kommer att upphöra med åttonde dagén efter Riksdagens slut, men tryckningen af RiksStåndens Protocoll dessförinnan icke kan varä fullbordad, hvadan för dehsammas verkställande derefter serskildt anslag mäste för ofvanomförmälte erfördetliga biträde dervid ber stämmas; får Utskottet vördsamt tillstyrka: 5 Bi 4a 606 Stats-Utskottets att för utskrifningen af manuscript till den vid innevarande Riksdags slut återstående tryckning af RiksStåndens Protocoll samt för Correcturläsnijjgen dervid må beviljas enahanda vedergällning ^ som vid 1823 års Riksdag, för samma befattningar var bestämd, eller En Riksdaler B:co för hvarje tryckt ark, att af Riksdagskostnadsmedlen utbetalas, sedan Protocollen blifvit till RiksgäldsContoret behörigeri aflemnade.
Ut? Ja, ut igen, smed, och vandra, vanka, utan hvila, utan ro! Vet du hvad som fattas, efter som vi aldrig hinna fram? SMEDEN. Nej! 115 S:T PER. Det är tron! Ty, nu minns jag det, vägen till himlen heter korsets väg! Låt oss söka korset! SMEDEN. Du menar lidandet? S:T PER. Jag menar lidandet! SMEDEN. Ja, då tror jag ingen lider mer än den som på ingenting tror, och ändå är han längst från korset! S:T PER. Kryp till korset, smed, och vi få väl se! (De gå.) Changemang. En korsväg och ett Kalvarium: stenfot med Kristus mellan de båda röfrarne på korsen; dock vända med baksidan åt publiken. Don Quixote sitter vid korsets fot. Den vandrande Juden (Läkaren förklädd) kommer in med en kramlåda i rem om halsen. Fjärde scenen. JUDEN. Köp något af den vandrande juden, stränge riddare! 116 DON QUIXOTE. Hvad har du mer att sälja, sen du sålde din mästare? JUDEN. Jag har manschettknappar och duknålar, slängkammar och speglar, blyertspennor och fickböcker! DON QUIXOTE. Gif mig en spegel! JUDEN. Var så artig! DON QUIXOTE. Hvad kostar den? JUDEN. En mark! DON QUIXOTE. Kan du ge tillbaka på trettio silfverpengar? JUDEN. Ja, jag kan! DON QUIXOTE. Du förstår inte satir, jude? JUDEN. Jo, jag gör! Men gör riddaren? (Han spottar på penningen och stoppar in den.) 117 DON QUIXOTE. Spottar du på penningen? JUDEN. Ja, jag gör som riddaren med juden. Han spottar på den, men begagnar den! Judas Redivivus
Lån; hvilka skulle kunna komma ifråga att omsättas; dock bör härvid erinras, att, ibland sistnämnde Reversal finnas flere, hvilka väl icke blifvit i Coneotirser bevakade, men enligt anteckningarne uti Ombudsmännens Diarier, skall all tillgång saknas både bos Låntagarena och deras Löftesmän, så att 4:<le Samt. o ix4 Stats-Utskottets Betärikandeh. antalet af Lån, hvilka kunna förväntas till omsättning, aldrahögst skulle komma att uppgå till 17 å 1800 stycken, i synnerhet när härvid tages i beräkning, att Lån, genom frivilliga inbetalningar > efter band alldeles försvinna. Hvad angår eftergiften af öfverränta, så finna Fullmägtige icke något skäl att densamma tillstyrka, Rikets Ständer hafva öfvertagit Filial-Disconterile, endast för att härigenom åt Discont-Gäldeiläreina bereda tid och utrymme, att successive få afbörda sig skulder, hvilka i händelse Disconterne blifvit försatte uti Concours-tillstånd, genast och på eli gång kommit att infordras. Och Fullmägtige kunna icke heller inse någon gällande anledning hvarföre de nu återstående Discoiit-Gäldenärer skulle med någon så beskaffad förmån gynnas, framföre den, hos hvilka öfverräntan genom execution förut blifvit uttagen. Vidkommande frågan om upplifvande af Utrednings-Contoiren i Götheborg och Malmö, så hafva Fullmägtige, uti sine afgifne Berättelser till 1820 och 1822 årens Revisioner, äfvensom nu sednast till Rikets Högloft. Ständer, utredt, att, ä ena sidan desse Utrednings-Contoirs endast varit gagnelige för sådane, Gäldenärer hvilka personligen kunnat vid Utrednings-Contoiren uppgöra sine litjvider, och å den andra, att Stats-Utskottets Betänkanden.
Om äfven någon del af Discontonden borde särskildt fixeras för Bruksägare, och någon i Den 20 Juni. någon annan del särskildt för inanufacturerna, äfven enligt vissa utstakade grunder, eller om de till understöd för dessa Näringar redan existerande Rnne-inrättningar må vara tilifyllestgörande, och deras Idkare derigenom och genom tillfallet för öfrigt, att, lika med Handlande och. alla andra, på allmänna vilkor, emot nödig säkerhet, kunna ålita Disconten, anses belåtne, det bör blifva föremål för en närmare pröfning. Frågan om biträdet till Götha Canal intager ett väsendtligt rum uti Finarice-regleringen. Af hvad jag redan haft äran anföra, visar sig, att jag icke anser förenligt med den plan, jag tror nödvändig för en lifligare penninge-circulation, att sammanbinda den stora lane rörelsen med Gä. tha Canal-Verket, som är tillfälligt. Min mening är att vid. detta Riksmöte skulle läggas grund för det Sytem af Inhemska Råne biträden, förvaltade och utspridde genom Statens försorg, hvaraf man funnit så stora verkningar i andra länder, och Sorn, jemte den financiela nyttan af att röra sig lifligare med ett mindre Capital, tillika har den politiska, att närmare sammanbinda dfe t individuel» intresset med Statens. Hvar och en som deponerar ett bespardt öfverskott, för att deraf dra-' ga en vinst, får derigenom en omedelbar, en di-' rect känd del i det hela och en ny väckelse att medverka till dess upprätthållande. Med denna plan står således icke att förena öfverlemnande^ af ioo6 Dm 3 o Juni. af dess utförande i sammanhang med ett ämne» som, ehuru vigtigt, är af en helt annan art och främmande för detta.
Man skulle icke tro, att en sådan försigtighet vore behöflig; men jag har förut en gång nämnt, att mig, som t. f. landshöfding, är vordet vägradt att få reda på vissa sockenstämmobeslut, som fattades, och att mycket trassel ägde rum med consistorium i Linköping, innan jag kunde officielt få veta hvad man haft för sig på sockenstämmor inom de församlingar i Calmar län, hvilka höra till Linköpings stift. Landshöfdingen hade förr kunnat få veta hvad som tilldrog sig i deputerade-kammaren i Frankrike, än hvad som skedde i Ukna församlings sockenstämma. Uti 9 §:n hafva Utsk;n undvikit att bestämdt utsäga hvilka befattningar tillhöra sockenstämman och ålnöjt sig att yttra allmänna ordalag. Det kan visserligen hafva sin fördel alt begagna sådana, emedan man derunder kan innefatta hvad som helst. Men det har afven sina olägenheter, ty man kommer i en 438 Den 29 Augusti f. m. ovisshet, som gör att då tvister uppstå, förklarar den ene, att saken icke tillhörer sockenstämman, och den andie motsatsen, utan att någondera hav lagens bokstaf att åberopa, och så tvistar man om formen, som upptager mera tid än frågan om hufvudsaken. Jag önskar derföre att Ulsk:n ville specificera föremålen och tillägga, med mera dylikt, hvarigenom man icke vore stängd inom ett visst måhända ofullständigt uppräknande, men hade, genom ordet ”dylikt,” en gifven jemförelsegrund att rätta sig efter. I afseende å sockenstämmas rättighet att ålägga vitén, finnas redan på sidan 20 föreskrifter, som synas mig betryggande i orden: ”börande likväl sockenstämmas beslut om vilen af Konungens Bef:h:de pröfvas och fastställas, innan de äro gällande.” Vid 10 §:n 2 mom. har Frih. Cederström, Anders, afgifvit en reservation, uti hvilken jag instämmer. En sådan särskild beskattningsrätt bör icke kunna tillkomma något litet samfund, som icke derom sjelf öfverenskomma. Det kunde eljest utöfva ett välde, som blefve alltför äfventyi ligt.