Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finnér för öfrigt, att Hr von Hartmansdorlfs förslag icke innefattar någon sådan föreskrift i afseende på dispositionen, som öfverensstämmer med en redig behandling af frågan, emedan Hr von Hartmansdorff tillstyrkt, att dessa reserverade medel borde användas, icke blott till allmänna arbeten, utan äfven till andra statsbehof; men det är icke blott Hr von Hartmansdorff, som väckt propos. 0111 disposition af bancovinsten. En annan talare har föreslagit, att hälften af denna vinst skulle användas till allmänna arbeten. Jag tror att rätta tiden att yttra sig 0111 huru stor del af denna vinst skall användas till allmänna företag, lämpligen inträffar, då R. o. Ad. nästa Onsdag kommer att granska StatsUtskts förslag i detta afseende, hvilket grundar sig på K. M:s propositioner samt enskilda motioner; ty Den 21 November e. 111. hvarje för tidigt beslut i delta fall hindrar R. o. Ad. att ingå i noggrann pröfning af saken och föruLäller eli beslut, grundadt, icke på sakkännedom, utan blolt på den öfvertygelse, som för tillfallet kunnat göra sig gällande. För öfrigt kan det vara likgillligt, om det är af bancovinsten eller af Riksg.contorets behållning, sorn medel anslås till strömrensningar, canal-anläggningar m. m. För alt visa det mindre riktiga uti Hr von Hartmansdorffs framställning, anhåller jag få erinia derom, alt K. M:segen propos. i ämnet grundar sig, icke på någon tillgång af bancovinsten, ulan endast på de behållningar, sorn finnas i Riksg.coot., ehuru de blifvit annorlunda och till högre belopp beräknade, än de sedermera kunnat of StatsUlsk. upplagas. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Jag har begärt ordet i anledn. af Frih. Sprengtporten och Gr. Frölichs yttranden, att fråga nu endast skulle vara, huruvida medlen böra ingå till statsverket, och att R. o. Ad. derföre skulle vara förhindradt att nu bestämma deras användande lill nyttiga inrättningar i Riket. Vid bankens första stiftande a
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts ‘frågav:de hemställan, framställde Ilr Hr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 4:de §:ns text. Gr. af Ugglas: Jag får härmed i minnet återkalla, att jag visserligen anhöll om bifall till den nyss afgjorda punkten, men deremot om återremiss af §:n. Gr. Mörner: För min del får jag anhålla om bifall till denna §. Ilr von Troil: I enlighet med hvad jag förut yttrat, anger jag det vara af största vigt, att denna § bifalles. Om en återremiss blefve besluten, skulle den kanske leda till borttagande af maximum, men kanske ock till borttagande af minimum, och detta sednare skulle jag för min del anse särdeles olyckligt. Hr von Ehrenheim: Då jag tillhörde deras antal, hvilka i 2:dra punkten yrkade utsträckning i tiden, måste jag äfven nu förena mig med dem, som önska borttagande af maximum. Jag anhåller således om återremiss af denna §. Frih. Alströmer: Jag kan icke instämma med den siste värde talaren. Jag anser det visserligen icke så orätt att borttaga maximum, men så länge man bibehåller ett minimum, torde väl också ett maximum böra finnas. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de r~ under gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den örev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. p“ densammas godkännande och då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten. § 5. Utsk:ts hemställan. Frih. af Ugglas, Gustaf:
För att likväl i någon mån afhjelpa d e klagomål, som från flere håll sports, " att man ej förståtr, huru hemstudier skötas och hvad man med dem kan lära ", vilja vi framställa ett utförligt exempel. E n lärjunge anmäler sig för att sttidera svenska sprhket och litteraturen. Hon har genomgått sex klasser i en vanlig flickskola, men har sedan under ett par år legat ifritn all libsning. Eon känner sig osiiker i sitt språks behandling ocli obekant med vår litteraturs historia, hvarföre hon önskar studera svenska språket och litteraturen och vänder sig till Fr. Bremer Förbundet med en anmälan, i hvilken hon redogör för åilder, knnskapsmått m. m. Sekreteraren för hemstiidier, efter att emottagit hennes anmälan, träffar aftal med en lämplig lararinna eller lärare. Dennä sänder till lärjungen en läsplan. Hon får, utom allmänna råd for hemstudier, anvisning på böcker, huru hon bör läsa dem, skrifva sina anteckningar o. s. v. Derefter börjar lärjungen att hvar fjortonde dag meddela sig med sin lärare. B? a A n h g t. ex. att krjungen libst i litteraturhistorieIi Frihetstiden$ tidehvarf i Wstrbnrgs lärobok, samt inotsvamde tid i AtIxrborns eller Malmströms kända arbeten a m t en bm liisebok, ~m e " de större förfis arbetea finnas att ttligå: L&amp;- raren sitndor Iå till ' Pdrjangen t. ex. följande frkgor öfver det likta: ' " Från hvilket €and hemtade v8r vitterhet hfvudsakligen sina mörister under frihetdiden? I hvad sfseende v w deh nya smakriktningen af gagn för vår vitterh&amp;? Hvilka äro frihetstidens förniimsta didaktiska skaldest eken, idyller, episka dikter, skådespel? Hvilka äro fMh&amp;stibens förnämsta bistorieskrifvare, språkforskare?
Vid det förhållande, att utgifvaren ej dragit på egna medel, lärer väl Tm "-Utskottets Utlutande > IV.-o 124- 9 val icke någon acceptera vexeln, sedan den förre gjort konkurs; nuen i sädan händelse blir förlusten icke borgenärernes, utan acceptantens, och honom lärer icke kunna förbjudas att, på eget äfventyr, uppfylla utgifvarens förbindelser. Dessutom skulle ett tillägg i den syftning, som det ifrågaställda, leda till tvister och rättegångar, i anseende till svårigheten att ådagalägga, det acceptant ten känt utgilvarens obestånd, då vexeln accepterades. i5 §. I anledning af hvad denna innehåller år vordet erinradt, dels att föreskrift saknades derom, hvarest protest skall ske, derest den person, genom hvilken betalningen bör erläggas, icke betalar, dels ock att protesten borde ske hos både domiciliaten och domicilianten eller nyssnämnde person och acceptaliten. Härå svaras, att, enligt de grundsatser, som i förslagna lagen gjort sig gällande, bör protesten ske, der betalningen uteblir; derefter acceptanten måste sökas. Vägrar han betala, måste äfven hos honom protesteras; men i dessa delar finner Utskottet några serskilda bestämmelser icke af nöden, enär, på sätt Utskottet yttrat, tillräcklig ledning redan finnes i lagen. 18 §.
Tolef. (vid kompletteringar). S) u » å w m van |tant R a n emot att 3tt » RuEPe, Dm ooR om on » Ran på gamCa Dig m a n uåtCD man att SDu » å n D e RatDt D t n patD » om ut » » t Rnot m e D ttoRel » Ganc genom » åPfa ut att dopp ftnDta Du E o n e n ocR, Rting m e D jog &amp; m an den Dig D o m e t; » å SDatpote ooR u å t » |.aP ^ ?iD (" ' atoaC (nat b G o o t t t iD aj; tonPugnet » EucRan » RöjDet, (|tOj-Det. ou Du g q c å t, ti|.mirie! e t i » tiEEa jttD » anRte. uatt ottt » RanRte. RuCDttR mot ej. otae-R ocR nöD tiEPiRa. | ' uPPt eDen » uanDta. Rjattan Den RCagat. åtj RansRe Rata f a t De u n g a j; uPEa. Pa-tuaP 3 a 2) å te » te ue » letRaj? TJtg-ifning-stid: hvarje helgfri fredag. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. et g a m l a; tR Boklr.-Aklieb. uerno3 » tåt » Rumme! Charlotte Lindholm. Ruat; I DUN Förmodligen hafva de flesta af Iduns läsarinnor redan i god lid förnyat prenumerationen för att försäkra sig om tidningens erhållande i rätt tid på det nya året.
Detta Memorial från BevillningsUtskot* tet lades till Handlingarna, och Hans Excellences Herr Grefve Brahes Memorial remitterades till StatsUtskottet, Det af Grefve von Platen sistlidne Plenidag upplästa och på Bordet lagda Anförande, rörande Götha Canal, föredrogs nU å nyo, och remitterades till Statssamt Banco-Utskotten. Grefve lil. Den 5 Maj. e, ml Grefve Gyllenborg, Johan Henning, had« inlemna! följande Vördsamma Anförandet Af erfarenhet, såsom Landtman, har jag tnig bekant, att det stundom inträffar, att under Vintermånaderna kreatur utsläppas på andras, den årstiden alltid öppna, ägor, då grindar icke tillstängas, och Gärdesgård dar, af höststormar kullfallne, icke kunna för snöfall och infallande käle åter upprättas, hvilket ock med synnerlig framgång stundom begagnas, att förstöra den fredliga rågbrodden på andras ägor, då snöen, under bar vinter icke skyddar den, och hvaraf ägaren af åkrarna med förtrytelse får vara åskådare, utan att detsamma kunna hindra eller beifra5 i afseende på detta förhållande, har jag ansett de till förtydning lämpliga, till tid obestämda uttryck i Allmänna Lagen (att nemligen, då käle af ur marken, böra gärdesgårdar vara i laggildt stånd) böra rättas och närmare bestämmas, på ett sätt som är mera öfverensstämmande med landt, mannens nytta och billiga fordran, hvilken, i synnerhet under nu varande brist på ar-: betare, icke bör kunna åläggas sådant verkställa förr än vårbruket blifvit förrättadt, helst lian icke på en gång tvänne arbeten kan besörja, af hvilka likväl vårbruket, såsom det angelägnaste, först bör besörjas; och har jag sistlidne Riksdag föreslagit, att Ridd. 06h Ad.
Nej, vi göra i stället en liten reflexion » unter u n s », som lyder så här: Ni män äro i allmänhet bra hjälplösa oss förutan — ha ni nu under århundraden drifvit trädgårdsyrket på sådant sätt, att det snart sagdt svält ihjäl mången, som gjort det till sin födkrok, så är det sannerligen på tiden, att vi komma er till hjälp! Kvinnans insats härvidlag skulle åtminstone i ett afseende kunna ske på följande sätt: förnämsta orsaken till att inkomsten af trädgårdsarbetet är så knapp, ligger tydligen däri, att de alster, som frambringas, hafva för liten afsättning, det användes för litet grönsaker och frukt. Orsaken därtill är återigen den, att kvinnorna, hvilka j u i de flesta fall äro de, som bestämma, hvad som skall komma på matbordet, äro för litet intresserade af att använda grönsaker, de komma ej hvarje dag att tänka på sådana goda och lätt anrättade saker som ärter, morötter, bönor, sockerrötter m. m., och dessa läckerheter komma nästan ej på matsedeln annat än då det är främmande. O m kvinnorna själfva blefve odlare af trädgårdsalster, skulle deras intresse mer samlas omkring dessa, än hvad det nu gör, samtal kvinnor emellan komme att röra sig omkring dessa saker i st. för, såsom nu ofta sker, omkring den s. k. pigfrågan, man uppmuntrade hvarandra att pröfva på än den ena, än den andra af trädgårdsprodukterna, och rätt snart komme man underfund med, att såväl magen som kassan spares genom användning af vegetabilier, och i vidare och vidare kretsar skulle behofvet af dem göra sig gällande och efterfrågan på så sätt ökas. Äfven tänker jag mig, att o m kvinnor själfva sysslade m e d trädgårdsodling, skulle, under den tid, då vintern lägger hinder i vägen för utarbetet, det rent af bli nödvändigt att taga sig till m e d konservering af de inhöstade produkterna, och på så sätt finge man mer och mer användning af dem. Förutom det, att vi sålunda skulle komma att bidraga till friskare afsättning af det, som trädgården frambringar, gjorde vi mänskligheten en tjänst, då vi hela året o m försåge den med en mängd olika frukter och grönsaker, hvilka kunde göra platsen stridig för den suverän vordna potatisen.
Utskottets flesta ledamöter vid slutlig votering borttogo den sålunda föreslagna skarpt uppdragna gränslinien emellan' husandakt och offentlig sammankomst, så har man återfallit uti den gamla begreppsförvirringen, hvarigenom följden, om detta förslag godkännes, måste blifva, att en osäker, skiftande praxis skall utbilda sig, och hvar och en sväfva i ovisshet om hvad som anses för husandakt eller dylik sammankomst, hvarom tillförene anmälan bör ega rnm. Med ättledning häraf och då uti det ursprungligen uppgjorda förslaget några tillägg och ändringar blifvit gjorda, hvilka af mig icke kunna godkännas, får jag reservationsvis bifoga följande ändringar i Utskottets förslag: Uti 2 §. första punkten tillägges löre »sammankomma» ordet offentligen. Uti 5 §. utgår 2:dra momentet; i följd hvaraf 3:dje punkten skulle erhålla följande lydelse: »klagan deröfver må- i vanlig ordning hos vederbörande Domkapitel föras». Uti 6 §.2 mom, i slutet: »förfallen till böter från ett till trehundrade riksdaler». Af Herr von Hartmansdorff, A. E. Emot det förslag till förklaring utaf Kongl. Plakatet den 12 Januari 1726, hvilket Lag-Utskottet afgifvit, får jag på nedan anförde grunder mig reservera. u Lag-Utskottets Betänkande, S:o 34. I allmänhet synes det mig mindre lämpligt att förutsätta det andra sammanträden för gemensam andaktsöfning äro behöflige eller gagnelige, än den Kristliga husandakten och den offentliga Gudstjensten, Den förra kan bäst tillfredsställa den enskildes behof och längtan, att gemensamt med sina närmaste åkalla Gud och anförtro sig ät Hans nåd, hvartill ock det så mycket klandrade Konvcntikel-plakatet i sin första afdelning på det varmaste och innerligaste uppmanar hvar och én. Den sednare deremot eller den offentliga Gudstjensten bör i en vidsträcktare men samfäld krets förena dem, hvilka Guds försyn i timligt afseende satt i närmare beröring med hvarandra, för att i Herrans hus samla dem till gemensam tillbedjan, till styrka för deras tro och deras inbördes kärlek.
Vi komma 1111 lill den andra omständigheten, eller att ett sådant bifall skulle vara formvidrigt, såsom Hr Prytz påstått. Det kan verkligen vid första påseendet så tyckas, då vi veta att förstärkta Coust.- Ulsk. antagit ett förslag till förändrad nationalrepresentation att hvila till nästa riksdag; men det måste likväl erkännas, att detta förslag blifvit förkastadt af en mycket större och mera betydande majoritet, nemi. af 3 RiksStånd. Det är således icke mycken förhoppning om ali detta förslag skall blifva antaget vid nästa riksdag. Men lat vara att delta förslag verkligen vore antagligt och så förträffligt, som en och annan tyckes föreställa sig; då skulle det ju kunna inträffa, att den ifrågavar. comiteen komme till samma resultat som Coust.Utsk., och saken stöde ju då så mycket bättre, emedan man vore så mycket vissare derom, att Const.Utskts förslag vid nästa riksdag blefve antaget. Men nu är förhållandet verkligen icke så, att förslaget är förträffligt, ulan jag är öfvertygad om, alt ifall det nu vore fråga om alt definitivt antaga detsamma, så skulle icke ens inom det förstärkta Const.Utsk. finnas mera än 6 eller 7 personer, som skulle vilja gifva deras röster för detsamma i dess nuvar. form. Det är derföre af vigt att få oppgjordt något annat, som kan hafva mera utsigt för sig att blifva antaget, och det lämpligaste sättet dertill tror jag vara att sammansätta en sådan comité, som motionären åsyftat. Sådana comitcer hafva vi haft förut ganska ofta. Hr Aminoff har erinrat om att frågan om departementalstyrelse, hvilken vid början af denna riksdag af R. St. antogs, ledde sitt ursprung från en dylik comité. Om man således vill sjelfva saken, sä synes rnig ingenting grundlagsvidrigt uti det sätt, som man här föreslagit för alt uppnå densamma; hvarföre jag för min del tillstyrker alt R. St. mätte ingå till K. M. med en så D c n i(\ M a j. bcskaiPAd tind. anhållan, sorn dt n lii Ryd ilis motion inne1 lill ler. Gr. Frölich:
Del är nemi. allmänt kändt, att uppbördsstämmor numera icke utlysas under det löpande året, ulan alt de blifvit framflyttade till Februari och Mars månader följande året. Det är, på sätt Frih. Ridderstolpe nämnt, omöjligt att häradsskrifvaren kan hinna upprätta uppbördsboken till den 1 November, emedan detta ej kan ske förr än markegångstaxorna undergått granskning hos Kammarcoll. Derföre Var dett ordning tillförene iakttagen, att häradsskrifvare!! författade uppbördsbok öfver de personella utskylderna och äfven öfver bevillningen, för så vidt den var till sitt belopp bestämd och af honom känd, men deremot måste han uppskjuta nied complettering af uppbördsboken, intill dess att Kammarcollegii granskning försiggått. Men detta stadgande kan och behöfver icke numera iakttagas, hvarföre cn annan termin bör utsättas, och jag förenar mig med Frih., att den 15 Januari dertill torde lämpligast utsättas, såsom den dag då uppbördsböckerna borde vara allemnade. Att på sätt Gr, Cronhjelm anfört, landscontoren skola speciell granska uppbördsböckerna, finnes ingenstädes föreskrifvet. En generel granskning har visserligen landscontoren sig ålagd, men om Grefven täckes gå till ett landscancelli och se uppbördsböckerna, t. ex. för Westmanlands eller Westergöthlands län, så skall Gr. finna sig öfvertygad om omöjligheten för alla landsconlorels tjenstemän att, under den korta tiderymd, som förflyter från uppbördsböckernas aflemnande till dess de skola åter utgifvas, medhinna hvad jag förmodar att Grefven förstår roed ordet granskning. Frih.' Palmstjerna, Carl Otto: Hufvudsakligen i denna fråga instämmande med Frih. Ridderstolpe, anser jag, att uppbörds* 5 H. IT Den 4 December e, m. böckerna numera icke kunna till den 1 November afleranas fullständiga, det vill säga upplagande för hvarje skattskyldig allt hvad de skola innehålla. Det är måhända, såsom Gr.
* 9 * %ackelberg var hvad man kunde kalla en passionerad arbetare; knappast fans det nhgot i verlden, som hain älska.de *) De förnämsta punkterna i motionen vid 1883 års riksdag voro: Lag skulle bli, att hvardera maken egde och skötte sin egendom. Förord rörande egendomsgemenskap skulle deremot bli undantag. Målsinanskapet sknlle upphäfvas, gift qvinnas myndighet erkiinnas och skyldigheten för makarne att bidraga till hushållet och barnens uppfostran vara, gemensam för båda ma.ksrne ni. m. 212 högre iin sitt arbete. Också var han sanivetugrann och pligttrogen som få. Att störa honom i arbetet var hvad man kallade " farligt ". Han kiinde aldrig rätt förlåta en vän att hon en gång förmått honom att utebli från en sammankomst af föga betydenhet för att med henne se Ibsens " Ett dockhem '. Han glömde det aldrig och återvände ofta till ämnet, sägande i förebrående ton: ?Du, som borde styrka mig i utöfningen af min pligt, just du har en gång förledt mig att svika den! : ' Han arbetade tungt och ytterst långsamt, åtminstone rnwl pennan. De biografier, som han under många år hade i iippdrag a t t slirifva för Krigsvetenskapsakademiens årshögtid kostade honom årligen veckor, ja månader a3f träget arbete. Men så aiises också många af dem vara små mästerverk af koncis franist&amp;llniiig och fin karaktäristik. * * 3r: Stackelberg hade en a f g j ordt idealistisk lifsåskådniiig Hans gudsbegrepp närmade sig unitarismens, af hvars tolkare, Parker och Channing, han sade sig ha lärt mycket. Kyrksam var lian icke. Gudstjeristtiderna använde han i inånga Ar till besök hos en åldrig moster, för hvilken han hystje en sonlig tillgifvenhet och med hvilken han, sedan hon lemnat Stockholm, förde e n liflig brefväxliiig. På senare tid använde lian söndags förmiddag till samspråk i allvarliga ämnen med en väninna, hvars stflägsna bostad han icke gaf sig tid att upps6ka under veckans arbetsdagar.
Enligt hvad Fullmäktige i Riksgälds-kontoret hos Stals-Utskoltet i sådant hänseende anmält, funno Rikets Ständer, när det hus, ‘sorn dertill nu begagnas, vid Riksdagen åren 1828, 1829 och 1830 anvisades till sessionsoch kanslirum för Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, samt plenioch afdelningsrum för Rikets Ständers Utskott, för godt medgifva: »att, derest mellan Riksdagarne någon eller några kommittéer af Kongl. Majit i nåder varda tillförordnade, för hvilka erforderliga rum uti Kronans hus icke äro att tillgå, må sådana, uppå Kongl. Majrts nådiga tillkännagifvande härom, till begagnande af dessa kommittéer, uti ifrågavarande hus hyresfritt upplåtas, men med de vilkor, som för öfrigt af Fullmäktige bestämmas.» Det härom då vidtagna, och i 105 § af 1830 års reglemente för Riksgäldskontoret förekommande, stadgande hade emellertid ej blifvit intaget i något af de sedermera för detta verk utfärdade reglementen. Sådant oaktadt hade likväl Fullmäktige, under hvilkas vård och inseende sagde hus är ställdt, i saknad af någon annan af Rikets Ständer derom meddelad föreskrift, funnit sig föranlåtne, att vid behandlingen och afgörandet af de flera, hos Fullmäktige förekomna, frågor om upplåtelse af rum och lägenheter inom samma hus till hyresfritt begagnande under de tider, då Rikets Ständer icke varit församlade, tillämpa ofvan anförda stadgande. Men som detsammas gällande kraft kunde anses redan hafva upphört med det reglemente, deruti det var infördt, och då erfarenheten ådagalagt behofvet af några närmare bestämmelser, med hänsigt till rättigheten för Fullmäktige att mellan Riksdagarne, efter derom gjorda framställningar, för tillfälligt begagnande, å Rikets Ständers vägnar 14 Slals-UtskoUels Utlåtande, J)!
Hvad beträffar Gr. Sparres yttrande, att det vore hårdt, om lagen, sedan den sagt att en dotter kunde gifta sig utan att det anginge hennes fader, likväl lemnade fadren rättighet att göra henne arflös, om hon gifte sig emot hans vilja, så får jag dertill svara, att man har aldrig påstått att lagen skulle säga, att det icke anginge en fader med hvem hans dotter gifte sig, utan endast att fader och moder, lika litet sorn någon annan, skulle hafva rätt att förbjuda henne att gifta sig med den eller den personen, sedan hon uppnått en ålder af 25 år, och hvad hårdheten beträffar, så kan fadren disponera öfver sin förmögenhet så, att dottren kommer i åtnjutande af räntor och underhåll på ett sätt, som man icke kan stadga, om rätten att göra henne arflös skulle försvinna. Slutligen kommer jag till den sednare delen af Utsk:ts förslag, hvilken ännu icke blifvit uppläst. Den innehåller, att alldenstund 29:de punkten i R. 0. Ad:s privilegier af den 16 Oktober 1723 stadgar, »att ingen son, som icke fyllt sina ett och tjugo år eller står under sina föräldrars vård, såsom ock icke D»n 13 Maj e. m. heller någon dotter af adligt stånd skall efter denna dag drista sig till att inlåta sig i något äktenskapsförbund utan sina föräldrars ja och samtycke; och att, om fader eiler moder äro döde, då tages dertill rätte giftomans råd och samtycke»; så skulle, äfven om lagen i öfrigt förändrades, den icke kunna ändras för en ogift qvinna af adligt stånd, utan att privilegierna i denna del upphäfdes. Utsk:t har derföre föreslagit, att i fall den första delen af dess hemställan klefve bifallen, denna punkt af R. o. Ad:s privilegier skulle upphäfvas. Jag har icke velat motsätta mig detta beslut, emedan jag anser detta sätt att lösa frågan vara det aldra enklaste; men jag kan icke återhålla den öfvertvgelsen, att den 29:de punkten af privilegierna icke utgör något hinder i det hänseendet, ty jag anser icke denna fråga vara af privilegii-natur.
Med anledning häraf får Utskottet vördsamligen yttra, all, då Utskottet tillstyrkt föreskriften om Universitetens förpligtande alt hvartdera sända minst en Riksdags-Fulimägtig, Utskottet äfven med afsigt föreslog bestämmelsen om dessa Fullmägtiges aflöning på Academie-Cassans bekostnad, såsom ett nödigt undantag från det allmänna stadgandet, att vald Riksdagsman bör uppbära sitt underhåll af de valberättigade. Förslaget är ock numera, i hela dess vidd, af Trenne Riks-Stånd till bordläggning gilladt; och enär hvarken någon sammanjemkning här eger rum, ej eller återkallandet af de Tre Ståndens beslut kan grundiagsenligen begäras, hemställer vördsamligen Constitutions-Utskottet, om icke ilögvördige PresteStåndet skulle täckas desto hellre foga sig efter respective Med-Stånden, som förslaget beslår, hvilket ock Preste-Ståndet redan insett, af aine serskilda delar, och något hinder således ej möter för ett partielt bifall eller förkastande vid nästa Riksdag. Stockholm den 5 December 18215. Canstit.-TJtsk. Memorial, N:o 60. Ankom till Exp. Utik. d. n D*c. 1819, Memorial till Ridderskapet och Adelnt med utlåtande öf ver äterrernissen på. Memorialet N:o 3o, rörande Allmänna jBeredningens grundlagsenligct befattning.