Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— 6enom en äfven tili dessa 8enare öfver8kott la "ut8träelit lreliikliing »k tiligangarne under nä8ta 8tat8-r6gler'ing8ji6riod, 8liulle "oeli ilen formori vinna8, ieke klott att klera kekok derigenom skir lie kulina "kvlla8, utan äfven ribt 8jelkva 8trit8-r6g1eidngen klefve 8älirare oeli ordentligare» "enär' 5or lie ökade keliokven, del8 af Ke8tändiga ärliga ari8lag, del8 af an8lag "för aila eiler v>88a är af den ii o ninia licie perioden, — medel kunde anvl8a.8 "jiä ärliga inkoiii8ter, k varemot ris redan kefrntliga öfver8kotten, Kvilka8 kort"8atta nnlianiläiiancie frän rörelsen leke är gagnellgt> kunde användas tili sä"ciana anslag, 8vni för e/r gäng erfordrades." Koligl. Naj:t täektes i lXäder gilla den ak i^öredraganden oell 8tats-iiädst8 fleste lkedamoter föreslagna keräkning af 8t:>ts-5"elke!.8 iilkoncster neli öfriga keiirrtliga tillgängar för den liiifvande 8tats-reglering6n i alia de88 delar, äfvensom Xoligl.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå: l:o att Rikets Ständer måtte besluta att verkställandet af all den upplåning, som hädanefter erfordras för utförandet af Statens jernvägsbyggnader, måtte öfverlemnas till Kongl. Maj:t, att genom Chefen för Finansdepartementet ombesörjas; dock att, sedan aftal om de erforderliga lånesummorna blifvit afslutadt, det ankommer på Kongl. Majit att förordna huruvida de upplånta penningarne böra direkte genom Fullmägtige i Riksgäldskontoret indragas, eller på annat sätt komma nämnda kontor tillgodo, i utbyte mot i behörig ordning af bemälde Fullmägtige utfärdade räntebärande obligationer, af den lydelse, som låneaftalet bestämmer och hvilka derefter i hittills vanlig ordning böra med de till Riksgälds-kontoret inflytande medel, af nämnda kontor behörigen till kapital och ränta liqvideras; 2:o att Rikets Ständer jemväl måtte åt Kongl. Maj:t öfverlemna att bestämma, under hvilka vilkor upplåning för sagda ändamål må ega rum, äfvensom tiden för lånets afslutande; 3:o att, om och när lån kan erhållas på sådana vilkor, som Kongl. Majit anser för Svenska Staten förmånliga, Kongl. Majit må ega att afsluta ett eller flera sådana lån, uppgående till ett sammanlagdt belopp af 24,000,000 Ridr Rimt; 4:o att, om och när nödiga medel på sådant sätt erhållas, deraf må, i mån af behof, och på de tider Kongl. Majit eger bestämma, användas de för nordvestra och östra stambanans fullbordande erforderliga medel, nemli - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 257. 373 gen för den förra. och för den sednare eller tillhopa
Då de svårigheter, hvarmed man under sednare tider haft att kämpa vid anskaffning af lämpliga lokaler för elevernas praktiska öfningar, alltmera ådagalagt alt särskilda åtgärder måste vidtagas, för att försäkra Bergsskolan om fri och obehindrad disposition under viss tid hvarje år af verkstäder för så väl tackjernsberedning, som de särskilda smidesoch jernförädiings-methoderna, äfvensom af bostäder i grannskapet deraf för lärare och elever, hade inom Societeten fråga äfven blifvit väckt om inköp för dess räkning af en bruksegendom, der dessa fördelar kunde Bergsskolan erbjudas och tillika tillfälle blifva att verkställa de rön och försök, som i bergshandteringens interesse ansåges böra ske och hvilka, då de anställdes i öfvervaro af Skolans personal, borde kunna antagas vinna i ändamålsenlighet på samma gång, som de medförde mången värderik upplysning för denna personal. I betraktande deraf att ett dylikt inköp skulle iideda Societeten i många för densamma, såsom ett bolag, främmande omsorger och bestyr, hade detta förslag likväl icke blifvit af Societeten anlaget, hvaremot Societeten, enär samma ändamål kunde vinnas, genom med enskilde bruksegare träffade öfverenskommelse!' om tillhandahållande af lämpliga verkstäder och boningsrum vissa månader hvarje år, under hvilken tid de på Jern-kontorels yttre stater anställda tjenstemän kunde vid undervisningen biträda, ansett denna utväg lämpligen böra anlitas. Kostnaderna härför kunde väl ej annat än blifva ganska betydliga, men vore dock, om det afsedda ändamålet vunnes, ingalunda att anse såsom förspilda. Genom ifrågavarande förslag till ordnande af undervisningen i bergsvetenskapen afsåges icke att för framliden undandraga Bruks-Societeten att i kostnaderna derför 116 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 4iQ. deltaga eller att förminska det bidrag, sorn dertill från Jernkontoret utgått.
Enligt hvad ett den nådiga Propositionen biiagdt Statsråds-protokoll af den 2 Juni 1865 gifver vid handen, hade Vetenskaps-akademien uti underdånig skrifvelse den 10 nästförutgångna Maj, jemte erinran, hurusom uti den för Naturhistoriska Riksmusei Intendenter utfärdade instruktion vore dem förbjudet att hafva egna samlingar, anmält, att Palceontologice intendenten derstädes, Professoren Nils Peter Angelin, förklarat sig villig at-t till museum öfverlemna sina högst betydliga samlingar inom nämnda vetenskapsgren, utgörande mera än 96,000 exemplar och uppskattade till ett värde af öfver 40,000 R:dr, mot det att han dels erhölle 3,000 Ridr till inköp för musei räkning af sådana dyrbarare arter, som nu i samlingarhe saknades, men vid uppställningen vore oundgängliga för den allmänna öfversigten af fornverldens naturalster och ej med årsanslaget kunde anskaffas, och dels finge, från och med år 1866, årligen uppbära 2,000 R:dr R:mt; hvarjemte Akademien hemställt att, på det berörda samlingar, hvilka hade ett ganska högt vetenskapligt värde och, ordnade i förening med det, som Riksmuseum i denna väg förut eger, skulle utgöra en särdeles fullständig och rikhaltig framställning af vårt lands palseontologi, måtte kunna oskingrade Bibehållas åt fäderneslandet, Kongl. Majit täcktes bereda uppfyllande af de vilkor Professor Angelin i ofvanberörda måtto framställt, för att hans samlingar må till det naturhistoriska Riksmuseum öfverlemnas; och har i följd häraf Kongl. Majit under förevarande Hufvudtitel föreslagit anvisande af 3,000 Ridr för en gång till inköp af vigtigare och dyrbarare föremål för samlingarnes fullständigande.
St. inkomma med förslag till de underd. skrifvelser, hvilka af nu pågående beslut skola blifva en följd, synes intentionen vara, att man skall fästa sig vid orden, och jag får derföre fästa Hrr:nes upmärksamhet på ett i Utsk:s betänk, förekommande mindre lämpligt uttryck. A pag. 13 står nemi. ”nachdel för Upsala Akademi”. Jag önskar, att Exp.Utsk. ville se de der orden med samma ögon, som de der i mina ögon oskyldiga orden: ”lika åligganden fordra lika aflöning”. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i denna punkt afgifna utlåt, med uteslutande af orden ”med tillämpning af den förut uttalade grundsatsen, att lika åligganden förtjena lika aflöning,” ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. 14:de punkten, ang:de anslag för inrättande af nya professioner i kemi och zoologi vid Upsala universitet. Hr Bråkenhjelm: Som en revy af uttryck nu pågår, får jag fästa Exp.Ulsk:s upmärksamhet på ett i StatsUtsk:s betänk, vid denna punkt förekommande mindre egentligt uttryck nemi. ”ren kemi”. Den vanliga indelningen af denna vetenskap är theoretisk och praktisk, men ren kemi är något, för mig åtminstone, alldeles nytt. Hr von Hartmansdorff: Anmärkn:n af Hr Bråkenhjelm var så ringa, att jag icke vill uptaga den. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. hvad Utsk. uti förevar, punkt tillstyrkt. Hr Rosenblad:
Der ropas en toilettbyrå upp — den är ännu fraich, klaffarne vittna ei om mycket begagnande, spegelglaset är obesväradt af fukt — den var ny för i fjol, men så kom döden sakta bakifrån och förjagade med sina knotiga fingrar den lefnadBfriska bilden och nu. pang — klubban faller. De unga se segersälla ut. Spegelglaset, som nyss återgaf den bleka kinden och de matta ögonen, skall snart helsas af en ny lyckas glada leende. Det gaf reflex åt lycka förr, låt den blifva längre och varaktigare nu. Och sak efter sak går. De tåga förbi, alla dessa ting, med sitt hemska nummer påklistradt — och alla kunna de tala — ifrån lysningspresenterna till sjukstolen — och medikamentsflaskorna, som säljas i parti. I de der stolarne, borden, sofforna, toiletterna, nipper, bordsilfver, koppar och porslin, hvilka utropas af auktionistens snörflande stämma, och hvilkas öde afgöre3 med ett snabt klubbslag, i dem ligga tusende lifvets skiftningar fördolda, outtalbara lärdomar och varningar, glädje och smärta, hopp och förintelse. Dock, de unga, som sätta bo, filosofera icke och bekymra sig ej om möblernas små historietter. För dem lyser solen ständigt, valnötens och mahognyns fantastiska fasoner bilda för dem små amoriner, och spegelglaset återger nu endast ungdom och hopp. Och så utstyrseln, som rustas i hemmet! Allt detta hvita, bländande, oskuldsfulla, allt detta lärft, madapolam, skirting och kambrik, slätt, randigt och noppigt, som under flitiga händer småningom tager form af alla dessa förtjusande ting, som utgöra en ung bruds utstyrsel! Och när slutligen denna massa af hemvirkade spetsar, som tagit månaders arbete, förhöjt elegansen och behaget, då dra måhända mödrar och systrar en suck af lättnad, men då är också allt klart och färdigt, och man kan lugnt afvakta lysningsdagen. Lysningsdagen! Ja, här lem o a vi de unga, som skola sätta bo. Det är en jubeldag, och kärlek och vänskap bringa dem sina rika skördar. Adolf Hellander.
Bäst det var tillökades kanske kretsen med Blanche, Mellin eller någon annan af de förtroligare gästerne, och clå (i fall det var stor manuskriptnöd) lemnade jag Thomson att studera sig fram, som han kunde, medan jag skattade åt de husmoderliga pligterna. Men nu hade vi då, som sagdt, efter minst hundra protester från Thomsons sida, hamnat på Regeringsgatan, der jag då började mina läskurser, hvarunder jag dock emellanåt skref på ett eller två arbeten. »Du har ju lofvat mig», brukade min man säga, då han någon gång träffade mig med penna i hand, »att icke proppa i dina arbeten något slags filosofiskt eller socialistiskt kram. Det gör dem ej mera värderade och det ligger icke riktigt för dig.» Nej», svarade jag, »var fullkomligt öfvertygad, att jag icke begår det felet. En författare kan göra sig till godo ett mera utbildadt vetande för sin egen del, och hans arbeten draga ock nyttan deraf, utan att det framstår i någon form som särskildt kan påpekas ... Hvad tror du det här är för personer, jag håller på med, och hvar ligger sjelfva scenen, som de röra sig på!» Jag framräckte första arket. »Aha! Pål Wärning – En skärgårdsynglings äfventyr. Det låter höra sig ... Men du har en till», sade han skrattande. »Då du i går afton förhörde din son sina lexor, passade jag på och tittade öfver skrifbordet, der jag råkade på en annan titel, Fideikommisset. Tänk på Vinterbladet och guillotinsmannen!» Jag lofvade tänka på alltsammans, och kände mig ej så litet stolt när jag fick visa min man ett Vinterblad af 1844, der Theorell, som måste vaknat på sin bästa sida, värdigades utströ några af herrar recensenters förnämsta guldkorn, hvilka äfven kommo Pål Wärning till godo. Men då denna skörd sträckte sig öfver de två följande arbetena Vindskuporna och Enslingen på Johannisskäret, blef jag rädd, och det fick jag goda skäl till, ty denna tydliga partiskhet födde afund.
Jag och mitt folk äro bönder, men det skäms jag inte för, men ni – lärdomssnobbar – ni tro att allt som ni rata skall ha namn efter oss, derför att åt oss kan det vara godt nog, och derför att så länge vi rätta munnen efter matsäcken, så länge ha ni något att klippa af, sedan ni kommit i kronans tjenst. Men en vacker dag kunna vi kanske begära att också fint folk titta efter i matsäcken innan de gapa för stort. Det var bara det jag ville säga.» »Hur kan du bli så ond för en småsak, som inte var ämnad att såra?» sade Walter lugnt. Karl såg ut som om han fått en köttbit i halsen. Han sväljde och sväljde, röd i ansigtet och stirrande på Börje. »Bry dig inte om det, Walter», sade Börje, »tror du inte jag vet att det i grunden är som om jag vore af en annan race än du och hade annat blod än du, bara derför att jag inte legat vid en akademi?» Han gick. På ett sätt tyckte han det var dumt att han brusat ut, men på samma gång var det honom en lättnad att ha fått luft. »Han kan verkligen ha underliga idéer, hvem skulle ha ringaktning för honom, derför att han inte legat vid någon akademi!» sade Walter till Marianne, som stod på tröskeln till sitt rum och hade hört ordvexlingen. Haqvin hade hela tiden hållit sig tyst som en råtta och dröp nu ut på gården med en min som om han fått ett ämbar kallt vatten öfver sig. Det var något i Börjes sista ord, som gjorde att han kände sig skamfull. »Ja, hvad i all verlden var det åt honom? Han brukar ju annars inte vara på det sättet», sade Karl i det han återtog sin kaffedrickning; i handling vederläggande all beskyllning för att ringakta bondskorpor. Marianne gick åter in till sig, men det rann henne i sinnet ett yttrande, som hon hört ett par af pigorna fälla sins emellan: »ja, när herrn blir ond, tar han aldrig reson, och då kan en stå på ho’edet liasåväl som på benen; de’ nyttar inte hva’ en gör.» Vid qvällsmatsbordet visade Börje sig emellertid icke ond.
Detta Utskottets förslag öfvervnsstärnmer med hvad vid sisth riksdag af representanten för staden Norrköping, Herr Klädesfabrikören Bergvall yrkades uti hans reservation, bilagd då varande Revillnings-Ulskotts tullbetänkande. Derjemte har Utskottet för shawlar, shawletter och andra dukar, hvarå Herrar Rosenblad och Murén föreslagit införselstullen till 1 R:dr, höjt denna afgift till 4 R:dr 46 sk. skålpundet. Ofvertygadt att ylleväfnads-industrien sålunda icke lemnats något skäl till klagan öfver våldsam brytning af bestående tull-lagstiftningen, hemställer Utskottet, att bilagde taxeförslag angående ylleväfnader må varda bifallet. Af linneoch hampväfnader är endast »lärft, hvaraf 4 qvadrataln väger till och Linneoch med 3 lod», belagdt med införselsförbud. Detta förbud tillkom först vid 4 840—44 HamPårens riksdag och har icke medfört annan verkan, än att smugglaren, i stället för staten, beskattar den mer och mer tilltagande förbrukningen af denna fina och i anseende lill sin hvithet begärliga utländska väfnad. Utskottet anser således äfven detta förbud böra upphöra, äfvensom Utskottet, Bih. till B. St. Brot. 1830 & 1834. 5 Sami., 1 Afd., 3 Haft. 9 60 Bevillnings-Utskottets Betänkande, JYs 3. lika med Herrar Rosenblad och Murén, finner de å hampoch linneväfnader stadgade tullsatser i allmänhet redan nu vara alltför höga, än mera, om den å råvarorna af Utskottet föreslagna nedsättning eller frihet från tull bifalles. För blaggarn, buldan oell kanfas, af hvilka buldan nu drager 9 sk. 4 rst. samt de öfriga 12 sk. tull, men hvarå Herr Rosenblad föreslagit tullsatsen till 6 sk. skålpundet, får Utskottet, i enlighet med Herr Muréns motion, tillstyrka, att införselstullen bestämmes till 8 sk. per skålpund.
Oukvulllitel oell clerkör erkoräerliea me6e1: Oepsrtemeuts-Llrekeu u^lsste ett i skseeu^e lrsrä skriktli^eu u^psstt, 8ä 1^8sn8e, snkorsulle: "8eclsn Rikets 8tsu8er, uti skrikvelse sk cleu 19 Oeeenrlrer 18^0, 81sncl "auust, i unäercläni^lret snlrällit, stt Ollers Lon»1. IVlsj:t, vicl kourursucle "Rikscls^, för Rikets 8tsncler i Käller ville krsrulsMS eu kullstsuäiA ^lsu "lör 8jökörsvgret8 orclusucle, ssrut Rou^l. Nsj:t tor utreclsucle sk cletts nrsAt"^sliMsn^e ämne i Käller körorclust eu Lourite, oelr lleuns Lourite mell "kullstsucliAt uncler^äni^t lretsuksnäe iukoururit, sr iukör Oäers RouAl. "I>lsj:t i unclercläuiAlret recloAjorclt kör lie äsi^ter, lr vilks i Loruiteen Zjort "si^ Asllsulle, äkveusour kör clet sutsl kart^, (loiuuiiteracle su8ett erkorclrss "kör 8 vernes sjelkkestäucl, oell cle 8uuuuor, ti1l8sruiugu8 u^Aseucle till ^'2,000,000 R:clr Rsueo, lrvilks kör uppuäeulle sk cletts rusi sro sk nöcleu.
— Det förekommer mig i hög grad besynnerligt, att på samma gång Justitieombudsmannen är i begrepp att å Rikets Ständers vägnar företaga en Critninal-rättegång emot tvänne personer, desse samma Ständer skola öfverväga om, huruvida de åt dem vilja anslå penningesummor, för hvilkas erhållande ingen laglig rätt lian åberopas. 2:0 Reserverar jag mig mot det beslut, hvari Utskottet stannat i hufvudfrågan. Jag föranledes ej dertill af något ömmande hvarken för den ena eller andra personen, utan af hvad jag anser en klok beräkning af Statens sanna fördel föreskrifva. Det faetiska förhållandet, som af ingen betviflas, är att de båda f. d, Stats-Rådens afgång ur Konungens Råd varit en följd af det ogillande af deras rådgifvare-åtgärder, som inom Stats-Utslcoltels Utlåtande, N:o 257.' 3 ea afgörande pluralitet af Rikets Ständer gaf sig tillkänna; dervid bör likväl ihågkomnias, att desse Herrar, vid deras inträdande i Rådkammaren ej befunno sig i strid med dåvarande Riksdags-majoritet. De opinioner, hvilka nu vunnit öfvervigten, uppenbarade sig under Riksdagen 1828—3o nästan endast inom 2:ne Riks-Stånd och äfven der endast såsom en underlägsen opposition. Om det nu blifver en antagen praxis, att personer, sorn i öfverensstämmelse med den rådande parlamentariska majoriteten ingå i Ministeren, då de genom tidernas omvexling befinna sig i minoriteten, och derföre se sig nödsakade att afgå, hvarken må ega att återgå till de tjenster, de förut innehaft, eller hafva att af Staten förvänta något understöd för deras återstående lefnad, så befarar jag, att ingen person, som ej eger betydlig enskild förmögenhet, eller åtminstone fullkomligt ekonomiskt oberoende, finner sig kunna våga försöket, att på denna upphöjda plats gagna fosterlandet, om ej tilläfventyrs militärer, enär Grundlagen tillåter dem att i sådant förhållande bibehålla deras förra tjenster. Om. det ej kan nekas, att ett af de aldra vigligaste syftemålen vid ordnandet af Statens angelägenheter måste vara, att Konungens
– ”Alla de der utsigterna, kära du, tycker jag just icke äro så förtjusande, att de förtjena skildras med de ljusa, glada färger du begagnar.” ”Just emedan min goda mamma tycker att de alltid äro mörka och dystra,” svarade Hilda med en förändrad ton, full af stilla, lugnt allvar, ”så ämnar jag, det vill säga, så vidt min förmåga sträcker sig, omskapa dem till mera leende bilder. Och när den gode Guden lägger sin rika välsignelse till dessa bemödanden, så hoppas jag att allt skall blifva godt.” ”Jag skulle önska,” suckade fru Borgensköld, ”att jag hade något af ditt lätta och glada sinne. Det ville jag önska, min Hilda; men professorns hårdhet ligger mig jemnt i hågen. Han hade kunnat hjelpa din far, om han velat; men ...” ”Men, söta mamma,” fortsatte Hilda den afbrutna meningen, ”farbror hade ju redan på förhand sagt pappa, att han skulle blifva förstörd på den saken, och tillika yttrat, att, om han, emot farbrors vilja och vetskap, ingick derpå, borde han, i händelse af olycka, aldrig räkna på farbror Lings bistånd, emedan han tydligen visat pappa, att det skulle gå illa. Jag erinrar mig ännu ganska väl, att professorn då svor en dyr och kraftig ed, att, om pappa, medan ännu räddning var möjlig, icke lyssnade till hans ord, så skulle icke heller han framdeles lyssna till hans eller deras som förde det för honom. Hvad kunna vi då förebrå farbror, då pappa, långtifrån att höra hans råd och varningar, mera trodde på sin falske, intalande vän, gick i borgen och förlorade sin lilla förmögenhet? Hvad hade det blifvit af oss, vi hade varit alldeles förlorade, om icke pappa, genom professorns förord, erhållit den der inspektorssyslan på den lilla egendomen Lindfors i Småland? Den är väl icke serdeles indrägtig, det vet Gud; men pappa kan dock lefva deraf, och äfven vi, det försäkrar han i sina bref, om vi vilja inskränka oss och kunna komma dit. Utväg härtill hafva vi nu funnit, och således böra vi ej sörja, min lilla mamma.”
Transport: 36,650: 57 — Transport: 36,650: — inom Kalmar län: för omläggning af vägen mellan Wissefjerda och Wassmolösa gästgifvare gårdar 25,500: — hvaraf utbetalts 12.750 R:dr. inom Jönköpings län: för vägomläggningen mellan staden Grenna och säteriet Lyckås 60,000: — hvaraf utbetalts 20,000 R:dr. inom Elfsborgs län: för omläggningar och förbättringar å allmänna vägen mellan staden Borås och gästgifvaregården Testerudssund 22,500: — hvaraf utbetalts 5,000 R:dr. inom Orebro lån: o för vägförbättring vid Afvesta backe och ombyggnad af dervarande bro på landsvägen melian Orebro och Arboga 2,000: :— A detta anslag har icke någon utbetalning ägt rum. inom Gefleborgs län: för vägomläggningar mellan Kurlands och Löfviks gästgifvaregårdar 17,300: hvaraf utbetalts 5,000 R:dr. inom Wester-Norrlands lån: för vägomläggning förbi Ödsbacken på vägen mellan Frånö och Nylands gästgifvaregårdar 31,500: — hvaraf utbetalts 10.000 R:dr. för vägomläggning förbi Stadsoell Bybackarne invid staden Sundsvall 18,500: — hvaraf utbetalts 4,000 R:dr. inom Jemtlands län: för anläggning af väg mellan Kårgärds och Vinelfs byar 4,000: — hvaraf utbetalts 1,300 !':dr. inom Norrbottens län: för vägars anläggning från ;■ öknäs by tili Aby eif samt från Boksele till Aborrträsk och vidare till Arvidsjaur 50,000: hvaraf utbetalts 15,000 R:dr. utgörande dessa beviljade anslag tillsammans H:dr 267,950: — 8 , Statsbidrag för sjösänkningar och vattenaftappningsarbeten} beviljade vid 1859— 1860 års riksdag. Upplåningen mot inhemska fonderade statsobligationer. — 58 — Utaf de vid sednaste riksdag till Kongl.
De Egyptiske Konungarnes historia tecknades på templets murar; men lltsk:s griffel är för svag att göra det. Framtiden, den oväldiga allena, kan teckna den, när dagens småbestyr sjunkit i glömskans natt. Denna framtid skall omtala mildheten, visheten, rättrådigheten af Carl Johans regering, de hundrade fältslag, i hvilka han deltagit, det fria val af tvenne fria folk, som fästat Dess dynasti på Skandinaviens throner; skall omtala mötet i Trachenberg, der han uppgjorde planen, som frälsade Europa från det Franska oket; skall omtala slagen vid GrossHeeren, vid Dennewits, vid Leipzig, der denna plan af Honom till stor del utfördes. Dessa stora och ärorika bedrifter skall historien omtala, men icke giftet, som söker att utplåna dem. Const.Ulsk. har således öfverskrida grundlagens föreskrifter, ett så mycket oförlåtligare fel, som det är tillsatt att öfvervaka dess upprätthållande. Jag föreslår derföre, alt det ogillas af II. o. Ad., och att dess betänk., efter detta ogillande, utan vidare åtgärd lägges att afsomna i handlingarnes digra sköte. Många ledamöter gåfvo härtill bifall tillkänna. Ilr Rosenblad: Hvarje läsare af nu föredragna del af Utsk:s utlåt, har otvifvelaktig! gjort sig den fråga: hvad kan Utsk:s afsigt hafva varit med anmälandet, alt K. M., uti vissa uppgifna fall, begagnat Dess conslitutionella rätt att fatta beslut, skiljaktiga från hvad Statsrådets närvar, ledamöter enhälligt tillstyrkt? Manne, att emot rådgifvarne anmärka de afgifna, men icke följda ruden? Detta har ej kunnat vara afsigten, då Utsk. sjelf förklarat anmärkn. i dessa mål, hvarken efter 10(i eller 107 §, kunna äga rum. Månne, att, i strid med den helgd, grundlagarna tillerkänna det Konungsliga Majestätet, rikta en pil utaf klander åt den nyss öppnade Konunga grafven?