Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är för mycket öfvprtygad om renheten af Baron Staeis afsigfer, för att ens ett ögonblick vilja dem misstyda; men då Herr Gene* ralén Gretve Anckarsvärd nyss inför Ridderskapet oell Adeln medg?fvit det Beslutet på Baron Staeis Motion så hastigt fattades, att han, sorn var den förste , hvilken täfte efter Baron Stael, ej hant yttra sig , innan det redan var iattadf; så har jag, utan att derföre tro, det Baron Stael åsyftat göra Regeringen någon direct förebråelse, föreställt mig, det Herr Baron Stael ej sä noga pfyervägt följderne af en sålunda framburen Tacksägelse - Adresse, hvilka följder ännu närmare blifvit utaf Herr Grefve Lövenhjelm utvecklade, Det är utan all tvifvel, att om Ridderskap pet och Adeln hifölle Redac;ionen af Protacolls Utdraget i fullkomlig enlighet fied ordalydelsen af hvad Baron Stael anfört, så skulle icke allenast hvarje Utlänning, utan äfvenledes de flesta Medborgare inom Sveriges Rike anse, det Ridderskap,et och Adeln velat åsyfta en direct förebråelse mqt Regeringen, som underlåtit skaffa Sig sanna upplysningar om Landel rätta ställning. Att dessutom, med undantag af det inre bekymmerssamma Penninge-förhållandet, hvilket Kongl. Majit orpnämdt i sitt Tal, ingen Dm s
En påskafton på förmiddagen k o m den unge tattaren igen m e d anhållan, att jag strax ville följa med honom — det var ett litet barn, som var så dåligt, och hon kan j u bota » skärfvan », säga de j u alla. Den lilla tösen var 13 må- nader gammal och kunde ej gå, men kvidde jämt och ständigt. Det var mig omöjligt att då få tid att följa med, men jag lofvade komma så fort ske kunde, och tidigt samma eftermiddag begaf jag mig i väg upp till tattarfolket. Ej var det lätt att komma dit, ty det var obanad skogsväg, mycket svår att köra, och vi fingo gå bitvis — en annan, bättre väg hade jag förut farit, men min körsven hade tagit miste o m den rätta, och efter åtskilliga irrfärder kommo vi ändtligen upp till » tattarbyn ». Jag lät åkdonet hålla ett litet stycke från husen samt gick, utan att bli sedd, upp till den största kojan — därifrån hördes högröstadt tal och buller. Då jag sakta öppnade dörren, mötte mig en egendomlig och vild syn. En klunga svartmuskiga karlar stodo midt på golfvet, talande häftigt, svärjande och m e d ljungande ögon. De diskuterade troligen en fråga, däri meningarna voro delade. Min tattare, som var den if rigaste bland dem, såg allt annat än behaglig ut, och det röda ärret på kinden lyste fult i det upphettade ansiktet. På ett långt bord stodo åtskilliga buteljer jämte en del matvaror, och luften i rummet var blandad med ångor af starka drycker. I en öppen spisel flammade en eld och framför den satt med ryggen mot dörren en hopkrupen, brokigt och trasigt klädd kvinna, som sakta vyssjade ett kvidande barn. Då en liten raggig hund började ilsket morra, tystnade karlarne och tittade nyfiket på mig, undrande troligen, hvad denna främling ville dem. Min tattare sade endast: » det är kloka fröken » — • pekade på sin kind och presentationen var gjord. Kvinnan satt fortfarande orörlig, och då jag närmade mig henne samt bad att få se på den lilla sjuka, möttes jag af ett par mörka, slöa, misstrogna ögon, och utan att svara ett ord lät hon mig taga barnet.
Denne insigt och skicklighet, så väl för Handtverkare sorn Fabrikanter, skall specificeras sett särskildt Reglemente, som kommer att förförnyas så ofta konsternas, framsteg sådant kräfva,. 2. Hvar och en, sorn bevisar sig hafva upptäckt, uppfunnit eller först satt i verkställighet något nytt alster af komstftiten, något nytt medel att uppfyllla hvilket lefnadsbehof sorn helst, eller något nytt fördelaktigare tillverkningssätt, skall hafva rättighet att nedsätta sig antingen såsom arbetare med egna händer, eller handtverkareeller fabrikant, i och för ett sådant konstalsters frambringande, eller för begagnandet af ett sådant tillverkningssätt, utan att något prof af hans skicklighet må harem åläggas. Likväl skall det vara honom förbjudit, att utvidga sin tillverkning till sådane produeter, som för hans upptäckt, uppfinning eller nya tillverkningssätt äro främmande. Icke heller må det vara honom tillåtit att öfverlemna, sin rättighet till någon annan, Den il April e, in. 189 V, Om förvärfvande af rättigheten -att börja el. ler Jortfätta en Jlöjd af perfoner, forn dertill fahna erforderlig infigt och Jkicklighet. 1. Rättigheten att idka en handtering med egen hand, mäste förvärfvas af den person sjelf, som sig deraf begagnar, och kan ej öfverflyttas på andra, hvarken genom arf, köp, eller pä något annat sätt. 2. För att idka en slöjd i bolag, såsom Handtverkare eller Fabrikant, fordras blott att en af bolagsmännen bevisat sig dertill äga insigt och skicklighet. 3. För att hafva rättighet att nedsätta sig såsom Handtverkare eller Fabrikant, eller att fortsätta en redan i gång varande rörelse, äfven såsom enkling eller enka, då man sjelf dertill ej äger erforderlig insigt och skickligmåste man antaga i sin tjenst, antingen en verkgesäll eller en verkmästare sorn är skicklig att leda arbetet; och skall en sådan verkgesäll eller verkmästare med inrättningens ägare dela ali ansvarighet för producternas godi het, då de från verkstaden utgifvas.
I andra länder, der icke allenast en privilegierad StatsBank, utan en mängd PrivatBanker, och ej blott Banker, utan enskilde äga mer eller mindre betydliga förråder af metallisk valuta, tillräcklig för circulationens kraf, der kunna tilläfventyrs föt retag, mer eller mindre likartade med det nu föreslagna, äfventyras och lyckas. Men jag tror icke, att de här hvarken kunna eller böra tjena till efterföljd. För det andra. Man synes taga för afgjordt, att coursen alltid skall förblifva låg, och att Bankens fond lätteligen kan genom silfverköp förstärkas till det erforderliga beloppet. Jag är äfven i dessa hänseenden klentrogen. Det är sant, att de fem förflutne åren, serdeles det sednaste, talat till fördel för Sveriges handelsbalance, men omständigheter, hvilkas bestånd vi icke förliastadt böra påräkna såsom orubbligt, haf - Den 6 Julii f, m. ,57 va dertill bidragit. Den oväntade händelsen, alt Sverige, det förflutna året, kunde till utrikes orter föryttra icke obetydlige qvantiteter spannemål, hvars export ännu i vår fortfarit, förenade sig med en högst betydlig jernskeppning, härledd synnerligast från en i de NordAmericanska Fristaterne å jern beslutad tullförhöjning, hvilken, kungjord tidigt på våren för att vidtaga i början af September, föranledde under tiden en mängd spekulationer i denna väg, under hoppet att genom en snäll öfverfart vinna besparing af tillökningen eller 2 R:dr R.'g:s per Skeppund. Dessa begge omständigheter, jemte ovanligt nedsatta pris å våra behof af Coionialprodukter, gåfvo Sveriges handel den visserligen icke eljest inträffade öfvervigt, att Rikets Barik, genom de kloka åtgärder, som förra S t änder i detta afseende beslutat, kunde förstärka sin metalliska fond till det betydliga belopp, som ägde rum, utan annan inverkan på coursen, än den, hvilken fördelaktigt hämmande en alltför hastig och ofta lika ovaraktig, kursförbättring, på sådant sätt, jemväl bidrog till bibehållande af den lyckliga conjuncturen.
Jag har redan på förhand sagt, att det icke är fråga om att ej BaukoUtsk. för vinnande af sådant ändamål har rätt; men på min anmärkn., att de särskilda facken, när de fastställdes, voro ansedda såsom högst nödiga och nödvändiga, och åberopades såsom skäl, hvarföre man kunde tillstyrka en stor utvidgning af Bankens laneoch kreditivrörelse, på denna anmärkn. har den värde talaren icke lemnat ett enda ord till svar, utan i stället hänvisat oss till en auktoritet, nemi. BankoFullmäktige, som tillstyrkt förslaget. A la bonheur! Det är på auktoriteter, sådana som BankoUtsk. och BankoFullmäktige, som B. o. Ad. är upmanadt tro och bygga, utan att' bry sig om några grundsatser, icke ens så mycket att man anser de anmärkmr som i ett eller annat afseende framställas, förtjena ett svar; det är nog om man talat för tomma väggar, — man behöfver sedermera blott gå på. Hr Mannerskantz har sagt, att han icke kan finna, att Bankens kredit på något sätt förlorar genom den föreslagna åtgärden. Emot ett sådant argument har jag naturligtvis ingenting att invända. Jag har flere gånger på detta rum varit i tillfälle att säga, att när jag får en opponent, som förklarar att han icke kan finna att skäl väga någonting i vågskålen, har jag derpå intet att säga till gensvar. Den värde talaren borde väl finna, att man först bör undersöka skälens halt, innan man kan komma till ett sådant resultat. Ett dylikt argumentationssätt afklipper all discussion i sak. Att man vill komma till att begagna sådana tillgånger, som ligga oanvända, är ju detsamma som att säga: vi hafva en förmögenhet i penningar, som ligger oanvänd; och det förlorar både Banken och allmänheten på. Det vore förträffligt om det vore guld och silfver till öfverflöd. Biskop Agardh har sagt i sin statistik att det vore oförsvarligt låta så mycket metallisk valuta ligga alldeles oanvänd i Bankens hvalf. Hvarföre kan man icke tillika draga ränta 23-2 Den 11 Juli f. m. på den metalliska kassan?
När man vill skipa rättvisa, måste man vara konseqvent och i främsta rummet söka göra alla rätt. Här visas åter tydligen, att .man vill gynna den ena låntagaren på den andras bekostnad, eller med andra ord, här vill man gynna filialbankerna på jordbrukarens bekostnad. För öfrigt, hvad det ofvan antydda argumentet beträffar, får jag, i likhet med den första värde talaren, öppet förklara, att jag ännu aldrig lyckats begripa hvad det ofta i BankoUtsk:ts Betänk:n förekommande ordet' »bankraessighet» betyder, och jag upmanar Utsk:ts nuv:de ordförande att han ville hafva den godheten att för mig och hela denna församling på ett nöjaktigt sätt definiera både hvad som menas med detta ord och äfven det på sid. 11 förekommande uttrycket: »RiksBanken har ett annat vigtigare ändamål etc. etc.» I afvaktan på denna förklaring, anhåller jag att R. o. Ad. ville, med afslag å BankoUtsk:ts förevide, på intet enda giltigt skäl grundade förslag, bibehålla fonden vid dess hittills stadgade belopp eller 7,500,000. Hr Nordenfelt, Enar: Då det skarpa klander, de tvänne sista talarne uttalat mot BaukoUtsk:ts förev:de Betänk., hufvudsakligen härleder sig derifrån, att nuv:de Utsk. bibehållit och fullföljt samma grundsatser, som sisth riksdags BankoUtsk. antagit och hvilka äfven blefvo af samtlige RiksStånden godkända, så kan det tyckas mig, att jag, som då deltog i detta beslut, kunde hafva skäl att yttra några ord för att utreda den tankegång, som låg till grund lör beslutets fattande. — På begäran af de tvenne föreg:de värde talarne vill jag först söka lemna en redogörelse för hvad med ordet »bankmässighet» förstås. Hvad beträffar ordet »messig», så är detsamma ett Tyskt ord och kan närmast förklaras med orden: »öfverensstämmande med grundidéen». Bankens grundidé är ju att omsätta penningar, och ju hastigare detta går, desto större blir fördelen för banken.
Då svarade öfversten för Synagogon, och var vred att Jesus helade på Sabbathen, och sade till folket: Sex dagar äro, der I mågen arbeta på; kommer på dem, och låter hela eder; icke på Sabbathen. Då svarade Herren honom, och sade: Du skrymtare, löser icke hvar och en af eder om Sabbathen sin oxa eller åsna ifrå krubbone, och leder bort att vattna? Måtte man då icke lösa af detta bandet, på Sabbathen, denna Abrahams dotter, hvilken Satan bundit hafver, si, nu i aderton år? Och då han detta sade, skämde sig alle som honom emotståndit hade, och allt folket gladde sig af de härliga gerningar, som gjordes af honom. Så sade han då: Hvem är Guds rike likt? Och vid hvad skall jag likna det? Det är likt vid ett senapskorn, som en man tog, och sådde i sin örtagård; och det växte, och blef ett stort trä, och foglarna under himmelen bodde på dess qvistar. Och åter sade han: Vid hvad skall jag likna Guds rike? Det är likt enom surdeg, hvilken en qvinna tog, och lade in uti tre skäppor mjöl, tilldess det surnade alltsammans. Och han gick igenom städer och byar, och lärde, och tog vägen åt Jerusalem. Och en sade till honom: Herre, äro de ock få, som varda salige? Då sade han till dem: Vinnlägger eder derom, att I kunnen ingå igenom den trånga porten; ty månge, säger jag eder, skola söka derefter, att de må inkomma, och skola dock icke kunna. Sedan husbonden hafver uppståndit, och låtit dörren igen; och I begynnen stå ute, och bulta på dörren, sägande: Herre, Herre, låt upp för oss; och han svarar, och säger till eder: Jag vet intet af eder, hvadan I ären; Då skolen I begynna säga: Vi hafvom ätit och druckit med dig, och du hafver lärt på våra gator. Och han skall säga: Jag säger eder, jag vet intet af eder, hvadan I ären; går ifrå mig, alle I ogerningsmän.
S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-Ulskottels utlåtande, N:o 26, i anledning af gjorda anmärkningar vid betänkandet, N:o 12, angående Tullbevillningen: Härvid förekommo: l:o. Följande varuarliklar uti Tull-Taxan: Apotheksvaror. Utskottets i betänkandet, Pöo 12, afgifna och i utlåtandet, N.'o 26, bibehållna förslag, bifölls; Bleckslagare-arbeten, ej specificerade. Utlåtandet, N:o 26, Indes lill handlin garne ; Broderade arbeten, andra slag. Utlåtandet, N:o 26, Indes lill hand Ängarne. Böcker. Utlåtandet, N:o 26, Indes lill handlin garne’, Glas. a) frågan om lydelsen af rubriken: bouteiller, burkar och flaskor. Betänkandet, N Betänkandet, N:o 12* och utlåtandet, Pöo 26, gillades-, c) införselslullen å hvitt och grönt glas: 1841 års Tull-Taxa bibehölls; d) tariff för beräkning af band å hvilt fönsterglas. Utlåtandet, No 26, gilindes’, e) rubriken; optiska glas. Utlåtandet, N-‘o 26, gillades. Hudar och skinn: 680 Prol.-Utdrag, den 1 Mars 1S45. Utskottets i belänkandet, N:o 12, afgifna och i utlåtandet, N:o 26, bibehållna förslag till rubriker och införselsafgifter gillades; Jernkettingar. Utlåtandet, N:o 26, lades till handlingarne. Kläder. Utlåtandet, N:o 26, lades till handlingarne; Lackerade arbeten. Utlåtandet, N:o 26, lades till handlingarne; Läder. Betänkandet, N:o 12, med förändringen, enligt utlåtandet, N:o 26, gillades; Papp-arbeten. Utlåtandet, N:o 26, lades till handlingarne; Papperstapeter och hörder. 1841 års Tull-Taxa bibehölls; Svafvelsyra.
Majit samma år fastställdes, angående premier för rofdjurs utödande utan skall - Tab. Litt. I. Pi 'iser ä skogsalster enligt markegångstaxorne. I I Westerås särskildt. En famn tallved, 4 alnar bred, 3 alnar hög och 6 qvarter lang. En stock, knutför, om minst 16 alnars längd. Ett bräde om 8 å 9 alnars längd. En stig kol om 12 tunnor. En famn björkved, 4 alnar bred, 3 alnar hög, 5 qvarter lång. Eli famn alved, 4 alnar bred, 3 alnar hög, 5 qvarter lång. En famn tallved, 4 alnar bred, 3 alnar hög, G qvarter lang. En famn granved, 4 alnar bred, 3 alnar hög, 6 qvarter lång. Bergsoch brukshandtering. gång, och hvilka öfverenskommelse!’ varit gällande under ofvannämnda 5 år, hafva premierna varit inom hela länet på följande sätt bestämda: för en björn eller unge af björn 75 R:dr, för en varg eller vargunge 25 R:dr, för en lo eller lounge 22 R:dr 50 öre, för en räf eller räfunge 3 R:dr, för en örn eller berguf 1 R:dr, för en utväxt eller i roffogelns bo tagen unge af örn eller berguf 1 R:dr, för en slaghök, hök af de större slagen, mindre uf eller uggla 50 öre, för en utväxt eller i roffogelns bo tagen unge af slaghök, af större slags hök, af uf eller af uggla 50 öre. Nya öfverenskommelser träffades och stadfästades af Eders Kongl. Maj:t år 1860; men då de icke egentligen trädt i verksamhet förr än efter den tiderymd, för hvilken denna berättelse afgifves, torde rättast vara att icke här ingå i någon särskild uppgift om deras innehåll. Behållningen af länets Jagt-kassemedel utgjorde vid 1860 års slut 1,475 R:dr 12 öre R:mt. E) Bergsoch brukshandtering samt F) Fabriker, manufakturer och handtverk.
Riksdags-Ordningen, ansett en så beskaffad förändring i de Bankens Öfverstyrelse nu tillhörande åligganden, som biefve en följd af berörde förslag, ovilkorligen fordra en föregående Grundlags-förändring, dels ock förklarat , att Under-Styrelsen väl, utan binder af Grundlagarne, syntes kunna, när som helst, * erhålla den mer eller mindre förändrade organisation, som för hand Banco-Vtskottens Betänkande Nio 74, ig varande omständigheter möjligen kunde anses påkalla, men att emedlertid Fullmägtige jemväl derutinnan, i motsats med Motionairens syftning, Amre af den tanka, att en fortfarande collectivt agerande Och gemensamt ansvarig Corps, som icke hlott delvis vore införlifvad bland medlemmar af ÖfverStyrelsen, torde för flerfaldige, i den inre Banco-Förvaltningen förekommande ärendens behöriga utredning vara af vigt och än vidare böra bibehållas; och att, under iakttagande af delta vilkor, ingenting, efter Fullmägtiges öfvertygelse, vore förloradt, ulan tvärtom åtskilligt vunnet på en förändring, hvarigenom ej allenast underordnade och eurania saker kunde något mera än hittills skötas, hvar inom sitt Departement, och den Colie■giala behandlingen sparas åt det mera vigtiga och maktpåliggande, utan äfven den Corps, hvilken hade att med sådane ärenden taga befattning , till sin personal reduceras från talrikare till fåtaligare, helst det icke vore för den Collegiala Förvaltning-en, ulan i följd af ett förökadt Expeditions-arbete, sorn Banken nu bade 21 Commissarie!’, i stället för att allenast 6 af ålder, enligt 'jule punkten i 1668 års Banco-Ordning, dertill af Rikets Ständer förordnades. Utskottet har ansett sig först böra ingå i undersökning, om och i hvad mon de af Herr Santesson antydde, och uti Herr Rosenblads ofvanintagne förslag utvecklade principer äro förenlig® med Rikets gällande Grundlagar; och enär det, genom stadgandena i 72 §. Regeringsformen och 66 §.
I afseende å del sednare förslaget eller skol-afgiftens användande till malerielen, får Utskottet jemväl anmäla dels en hos Borgare-ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion af Herr Berg, innefattande yrkande att nämnda afgift, såsom för lärjungarnes föräldrar och målsmän i allmänhet kännbar och tryckande, mätte alldeles upphöra samt den derigenom uppkommande bristen i aflönings-slaten för lärarne af statsmedlen anvisas, dels den uti förut omförmälda motion af Herr Ericsson gjorda framställning om beviljande af ett anslag å 15,000 R:dr Riksmynt till inköp af nödiga malhemaliska, fvsiska och kemiska instrumenter för läroverken. Behofvel af anslag för anskaffande af nödig undervisnings-materiel för läroverken torde icke kunna bestridas, helst med den förändring, som i undervisningen föregår, en mera fullständig och kostsam sådan materiel numera erfordras. Det är ock ostridigt att nuvarande sättet för lermins-afgiflens utgående är förenadt med flera olägenheter och att den ofta tryckande afgiften af mången med motvilja till staten erlägges. Den af Professor Carlson föreslagna utväg att, genom en förändrad disposition utaf afgiften, få ett för läroverken vigtigt behof afhjelpt utan någon synnerlig uppoffring för Staten, enär denna afgift är i beräkningen af tillgångarne för elementar-läroverkens stat upptagen till 39,000 R:dr Riksmynt, synes derföre Utskottet, såsom både lämplig och gagnelig, böra vidtagas; och Utskottet tillstyrker således, att den föreskrifna termins-afgiften må upphöra att till statsverket ingå och i stället användas till anskaffande af undervisnings materiel för det läroverk, dit densamma inbetalas; hemställande Utskottet derjemte, alt, till betäckande af den härigenom uppkommande bristen i de beräknade aflönings-tillgångarne för elementar-läroverken, en summa af 39,000 R:dr Runt anvisas. Vidkommande Kongl.
Emellertid borde båtsmännen erhålla en sådan rekrytöfning, att de kunde anses tjenstbara för striden till lands, och måhända vore detta sistnämnda förslag till förändring i afseende på båtsmännens öfning det enda, som kunde anses fullt motiveradt. Dessa äro de förslag, som i fråga om flottans personal, dess organisation och öfningar blifvit framställda, alla åsyftande att åt så väl befäl som manskap bereda den bästa möjliga sjömannabildning och duglighet för krigstjenst. Huru detta mål säkrast skall kunna ernås och hvilka åtgärder, som derför böra vidtagas är emellertid i närvarande ögonblick ganska svårt att bestämma. På samma gång det ej kan bestridas, att den sednaste tidens tilldragelser i afseende å sjökriget föranledt förändrade åsigter angående beskaffenheten af de blifvande krigsfartygen, måste det äfven medgifvas, att, i fråga om den erforderliga bemanningen, åtskilliga förändringar i nuvarande anordningar synas förestå och blifva nödvändiga. Synnerligast lärer detta blifva förhållandet i vårt land, om nemligen den åsigt fortfarande godkännes, att Sverige icke kan såsom egentlig sjömagt uppträda på aflägsnare farvatten, utan att den sjökrigsmateriel, som nu bör anskaffas, hufvudsakligen skall afse försvaret af egna kuster och flottan föröfrigt erhålla sådan organisation, att endast ett mindre antal sjögående fartyg behöfva utrustas och bemannas. — Häraf och då, till följd af ångkraftens användande på krigsfartyg i allmänhet, bevärade roddkanonbåtar icke numera kunna anses tidsenliga, utan antagligen komma att ersättas med andra för nuvarande förhållanden lämpliga fartyg, måste blifva en naturlig följd både att flottans personal kan inskränkas och att öfningarna på annat sätt böra ordnas. I hvad mån en del af ofvan omförmälda från Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 177. 21 skottet, med åberopade af deras ofvan anförda skäl, vördsamt föreslå Rikets
Hr Mannerskantz har utgått från den. synpunkten, att till följd af de bivägar, som måste anläggas för att förena de allmänna vägarne med de jernvägar, som kunna komma att anläggas, hemmansägarne i jernvägarnes grannskap skulle komma att af deras vägunderhållnings-skyldighet så betungas, att de ej förmådde bära denna ökade börda. Men nu för tiden är likväl icke förhållandet sådant, att hemman eller socknar så obetingadt och för andras beqvämlighet kunna åläggas att anlägga och underhålla några nya vägar, fastmera möta sådana frågor de största svårigheter, och der nya vägar anläggas, måste de i allmänhet afse socknens egen fördel, eller ock torde både anläggningskostnad och underhåll komma att besörjas af Staten. Samme talare har yttrat, att ett förhållande, som fortvara! under flere sekler, icke vidare borde äga rum. Jag för min del kan deremot ej finna det vara något skäl att förändra ett förhållande endast derföre att det är sekelgammalt. Påståendet, att vägbållnings-skyldigheten numera är i högre grad betungande än fordom, torde icke heller hälla streck, ty man är, åtminstone i allmänhet, öfverens derom, att detta onus var vida större på den tiden, då några ångbålskommunikationer ej funnos, och det är äfven kändt, att slitningen på do stora vägarne är mycket mindre under de månader af året, då ångbåtstrafiken är i gång, än under de öfriga månaderne. Om man derjemte tager i betraktande, att vägarne genom sek elsi å n gt omsorgsfullt underhåll blifvit hårda och således lättare att underhålla, torde man böra medgifva, att vägbållningsskyldigheten i sjelfva verket är mindre betungande nu än då densamma lades på jorden. Man har sagt, att Betänkit borde återremitteras, på det att Utsk:n måtta komma i tillfälle att ånyo taga de i ämnet afgifna förslag i öfvervägande och sederme.ra framlägga ett bättre förslag än det nu ifrågav:de.