Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en hög och skön rättighet, som Svenska folket äger, att sig sjelf beskatta, men derföre bör man vara så mycket mera aktsam, att icke genom orättvisor kringgå den. Jag kan aldrig frångå den åsigten, alt tjenstemännens löner borde vara heliga för Staten, så länge tjenstemannen uppfyller sin pligt, och jag instämmer således med alla dem, som yrka ali Utsk:s förslag i denna del matte ogillas. Hr Rosenblad, Bernhard: Det är tvenne särskilda frågor, som nu kommit under Öfverläggning, den ena i allmänhet, ang:de beskattningen af tjenstemännens löner, och den andra mera enskild rör:de de diplomatiska och consulat-befattningarne. Hvad den första beträffar, så erkänner jag, att det vore billigt och rättvist, då våra tjenstemän äro så ilia löntc, att man icke toge från dem med den ena handen hvad man gifver med den andra. Detta vore så mycket mera billigt, som man nu derutöfver ålagt tjenslemännen att efter 2:dra art. för deras löners fulla belopp, hvilket man väl känner, deltaga i en mängd corn - Den 30 November f. m. 557 munala afgifter, hvaraf de icke hafva den minsta förmän, och hvarifrån de förr voro alldeles befriade. Sä t. ex. betala vi tjenstemän här i Stockholm, sedan uu äfven fattighusafgiflerne blifvit på oss uttaxerade, mera än de rikaste borgarne i staden. Bien om äfven hela denna af mig framställda grundsats är riktig, så går det icke så lätt här i Sverige alt introducera en förändring i det fallet. Vågar man sig pä att göra ett försök, hvilket jag icke ens nu kan hoppas, så hör man kanske till en början blott sträcka sig till de lägre lönerna; vi andra, som anses hafva de högre, ehuru några förskräckligt höga just icke finnas, få väl med tålamod draga vår börda.
Då det icke kan nekas att en prestman, med hvilken församlingen i allmänhet är nöjd, likväl kan ingifva en och annan ledamot af församlingen mindre förtroende; då ett spändt förhållande kan upkomma mellan presten och en af hans församlings medlemmar, är det då icke skäl att för dessa fall tillåta fritt val af den prestman, som inger det mesta förtroendet. Om också härigenom skulle upkomma någon olägenhet för Presterskapet och om också en och annans löneförmåner skulle komma att minskas, så kan väl detta icke vara ett skäl för att afslå ett förslag, som har så många skäl för sig. Jag anhåller således om bifall till Betänk. Pir Lefrén: Jag vågar hemställa, om det icke vore skäl att bifalla återremiss af denna punkt, då PresteSt. bifallit den, BondeSt. återremitterat den, och BorgareSt. icke derom fattat något beslut, emedan detta Stånd antagit K. M;s Propos. Jag inser icke i hvad mån någon olägenhet skulle kunna uppstå deraf att denna fråga återremitterades lör att omarbetas i sammanhang med Litt. A. Hvad angår den tvist som här upstått mellan tvänne personer, bägge tillgifna den s. k. reformationen inom Kyrkan så är det endast detsamma som alltid händer, när man discuterar sä beskaffade frågor, eller att man ej är sams. Phil och med de varmaste anhängarne af en fri religions-öfning tyckas stå emot hvarandra i en punkt, så vigtig, att om de livar för sig kunde bilda en sekt, så skulle här upstå två kyrkor i st. f. en. Den ena skulle hafva ett lagligen valdt Presterskap då deremot den andra afsade sig all befattning med Presterskapet, emedan hvar och en, som steg upp för att lära sina medmenniskor, vore prest. Detta är likasom en liten vink hvart det skulle bära, om man tilläte hvar och en upträda som reformator efter sitt tycke. Efter sitt samvete, säger man. Jag, för min del. intränger icke i någon menniskas samvete. Det må göras från motsatta sidan, men jag vill icke göra det. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.:
Uti memorialet J\s 31 hade Utskottet inbjudit Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet att frånträda deras skiljaktiga beslut, angående beräkningen af husbehofsbrännerimedlen, och instämma i Utskottets af de öfriga Stånden godkända förslag; hvarjemte Utskottet, för det fall, att inbjudningen icke vunne något Stånds bifall, föreslagit frågans afgörande genom omröstning i förstärkt Bevillnings-utskott öfver jemväl uppgjord voteringsproposition. Enligt Utskottet meddelade utdrag af Ståndens protokoll för den 4 och 6 innevarande månad, har den gjorda inbjudningen icke blifvit antagen, utan så väl Ridderskapet och Adeln som Preste-ståndet vidblifvit sitt skiljaktiga beslut; hvarförutan, i fråga om den af Utskottet föreslagna omröstning, Ridderskapet och Adeln godkänt Utskottets förslag, Preste-ståndet återremitterat detsamma, på grund af deremot gjorda anmärkningar, Borgare-ståndet likaledes återremitterat förslaget, med anmodan till Bevillnings-utskottet att uppgöra förslag till voteringsproposition för omröstning i förstärkt Stats-utskott, samt Bonde-ståndet väl godkänt den af Utskottet föreslagna voteringsproposition, men ansett densamma böra komma under omröstning i förstärkt Stats-utskott. De inom Preste-ståndet emot Utskottets förslag framställda anmärkningar gå derpå ut, att, då frågan om beloppet, hvartill de serskilda bevillningstitlarne böra beräknas, tillhörde statsregleringen och redan vore i Stats-utskottets inkomstbetänkande behandlad, samma fråga, jemlikt föreskrifterne i 34 § 2 mom. Riksdagsordningen samt 69 § Regeringsformen, borde genom omröstning i förstärkt Statsutskott med Rikets Ständers rätt afgöras. Då Utskottet afgaf sitt ifrågavarande förslag till omröstning i förstärkt Bevillnings-utskott, underlät
Alströmers hemställan föreslå följande förändrade lydelse: samt att, i händelse en så beskaffad upplåtelse eller ock expropriation kommer att ega rum, Riddarh.-Direktm vöre berättigad att ordna återstående gårdsplatsen antingen genom nybyggnad i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det af Direktionen understödda förslag, eller ock annorledes, dock så att sammanlagda kostnaderna icke må öfverstiga det kostnadsbelopp, Direktionen för nybyggnad beräknat. Den 16 Juni. 675 Frih. Bennet: Efter hvad jag vill minnas, förordade jag uti mitt föregående anförande Riddarh.-Direktms förslag till reglering af gårdstomten; men jag hegärde icke Hr Cfrms o. Landtm:ns propos. derå, emedan jag först ville komma i tillfälle att förnimma, huruvida något lämpligare förslag skulle framställas. Det af Frih. Alströmer uppgjorda förslag med det af Hr Trolle dertill gjorda tillägg finner jag ganska antagligt och instämmer deruti, under anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, ville derå framställa propos. Hr Edelsvärd har ansett, att hela den förev:de frågan sväfvade i ovisshet, enär man vore osäker, huru de föreslagna byggnaderna komme att se ut. Ja, man kan ej sträcka sitt omdöme längre, än ens fantasi tillåter; men när man sett ritningar och modeller, torde omdömet deraf kunna hafva tillräcklig ledning. Hr Edelsvärd har äfven förklarat sig gifva företrädet åt det förslag, enligt hvilket större, med Riddarhuset sammanhängande, flyglar skulle uppföras. Detta har verkligen varit ifrågasatt; men för min del tror jag det vara bäst, att inga flyglar uppföras, synnerligast emedan derigenom tvenne fönster å hvardera ändan af Riddarhuset skulle komma att borttagas och en stor del af utsigten att undanskymmas. Hvad beträffar anbringande af den af Utsk:t föreslagna eldstad, så har samme talare förklarat något hinder derför ej möta. Jag får då erinra, att uti denna del af huset för närvarande ej förefinnes någon eldstad, hvadan ej heller någon skorstenspipa finnes uti någondera muren anbragt.
En leverantör af viktualievaror kan visserligen hafva magasin i hufvudstaden, dit han kan återföra de varor, som ej för hvarje proviantering åtgå, men förhållandet är annorlunda med de personer, som leverera fourage-persedlar, hafre, hö och halm. Hessa äro nemi. ej bosatta i hufvudstaden, utan äro jordbrukare, ofta frän ganska aflägsna trakter, och för dem medför det stora svårigheter att de måste föra varorna direkte till lägerplatsen och icke hafva tillgång till något magasin, der varorna kunna upplaggas A Ladugårdsgärdet fanns förut en byggnad för detta ändamål, men denna uppbrann 1856, och den byggnad, som sedermera användts dertill, begagnas nu för upplag af salpeter, för hvilket rum saknades. Under sådana förhållanden, och då eljest det kommer att möta många svårigheter att fylla beholven för de trupper, som komma att sammandragas till ölningsläger å Ladugårdsgärdet, nödgas jag, — huru mörkt det än ser ut, att en sådan hemställan kommer att vinna bifall — anhålla, att R. o. Ad. ville, med afslag å Utsk:ts Betänk., åtminstone bevilja ett för uppförande af fourage-magasin och hö-lörrådshus erforderligt anslag af tillsammans 44,000 rdr. Frih. Klinckowström: Jag tror att Stats-Utsk:t handlat alldeles riktigt, då det i anseende till Statsverkets tillstånd icke funnit skäl att bevilja ifrågav:de anslag. Hen siste värde talaren har nemi. upplyst, att behofvet af proviant-magasin icke är så trängande, enär leverantörerna kunna lör hvarje dag föra ut till Ladugårdsgärdet proviant från de magasiner, de hafva i hufvudstaden. Hvad åter fourage-magasin och hö-lörrådshus angår, Den 3 Mars f. m. 67 hemställer jag, huruvida det kan vara förenadt med någon olägenhet att stacka säden och höet ute å Ladugårdsgärdet, der alltid plats bör finnas.
Balken och de dertill gjorde tillägg. Uti memorial, som från Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit till Utskottet öfverlemnadt, har Het t Lars Hjerta anfört : att så väl den lagstiftande magiens omsorger, som den enskilda omlankan på de senare åren gjort mycket för lättnad i handeln och. bäringarne genom creditrörelsens baserande på en förnuftigare grundval äh fordom, då Staten skulle vara uteslutande både förmyndare och förläggare, för den enskildes förelag. I syn - Lag-Utskottets Betänkandej N;0 5o» 3 nerhet hade man i delta afseende tvänne tillfredsställande företeelser uti Rikets Ständers vid förra Riksdagen fattade beslut, angående Lagen för inrikes vexlar, oell uti Provincial-Bankernes uppkomst samt i de kloka grundsatser, hvarefter de senare i allmänhet blifvit både inrättade och förvaltade. Dessa lättnader skulle emedlertid blifva otillräckliga, så länge icke sjelfva crediten och capitalens omsättning understöddes af en reform i de lagar, som handlade, om fordringar, å hvilka förskrifning icke lemnades. En sådan reform tarfvades, enligt mångas tanke, uti allmänna lagens stadganden, dels angående prfescriplionstiden för de fordringar å borgade varor, hvilka grundade sig endast på säljarens bok och räkning, och dels uti den bevisningsrält, lagen stadgat för deras giltighet. En handlande elfer fabrikant egde nu icke allenast att utkräfva en sådan fordran under loppet af 10 år efter det varan blifvit aflemnad, utan han kunde äfven, ända tillslutet af denna långa tid, genom beedigande af sin egen b.ok, om denna funnes ordentligt skrifven, gifva åt krafvet fullt vitsord, mot den annars antagne rättsprincip, alt ingen må ega svärja sig till penningar.
Stånds* privilegierna; hvarefter och i fall det eller de Utskott, till hvilka Bonde-Ståndet öfverlemnar samma Motioner, skulle anse frågorna icke tillhöra deras befattning, efter 3 Mom. 1 44 §. af Riksdags-Ordningen för respective Med-Stånden först vidtagit förbindeli se och rätt, att sig yttra, under hvilket Utskott de anse frågorna höra; till följd hvaraf och då en sådan händelse icke eller inträffat, i anseende tili de öfrige Motionerne eller dem, som Högil. Ridderskapet och Adeln samt Eonde.Ståndet redan remitterat, det äf, ven vill synas, som de af Högvördige PresteStåndet och Vallöf]. Borgare-Ståndet nu paeddelade remisser af samma Motioner icke bordt Prat. Utdrag ilen 6 Februarii 1829. 33 bordt ega rum; så beslöt Bonde-Ståndet, att härmed ånyo utbedja sig Vällofl. BorgareStåndets yttrande öfver och samtycke till sättandet af det föreslagtie serskildta Utskottet, samt att Vällofl, Borgare-Ståndet och Högvördige Preste-Ståndet i alla fall behagade undanrödja verkan af deras beslutne remisser utaf Motionerne, så, att Bondeståndet, derest icke serskildt Utskott lör Motionernes behandling kommer att sättas, blifver i tillfälle, att, utan några i förväg lagde hinder, kunna förordna om och första gången utsätta, till hvilket eller hvilka Utskott Motionerna om jemkning i Stånds-privilegieroa böra gå, och samma remisser icke eller må föranleda till någon collision, i aiseende på öfrige frågorne, som af de Stind, inom hvilka de äro väckte, blifvit förviste afven till andra och flere Utskott, än Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet. S. D. Remitterades till Stats-, Battcosamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: Kongl. Majus Nådiga Proposition (ill Rikets Ständer, angående den till undsättning i missväxten anslagne Creditiv-Fonden samt Bihang till R.
För att nå målet, fordras att de särskilda brotten ordnas i vissa särskilda afdelningar, så att den sammanblandning af bedrägeri och andra brott, som i förslaget eger rum, och den förvexling af begrepp, hvartill samma förslag i följd deraf torde kunna gifva anledning, så vidt möjligt är försvinna; och derföre hafva Rikets Ständer, som i sitt förslag gifvit omförmäida afdelning följande rubrik: “om bedrägeri samt annan oredlighet11, sökt att på förenämnda sätt ordna de brott, hvilka, efter Rikets Ständers åsigt, böra i denna afdelning omnämnas eller upptagas. Således äro till en början i en följd sammanförda de brott, som synas vara hänförliga till bedrägeri i egentlig mening, hvilka brott åter blifvit ordnade efter de föremål, de afse, eller egendoms-, familjeoch personliga rättigheter. Härefter' följa alla öfriga brotten, såsom dels förskingring Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 189. 617 förskingring eller försnillning af annans egendom, deraf man lagligen kommit i besittning, med flera handlingar, som innefatta missbruk af förtroende, dels ock de brott, som icke egentligen äro alt hänföra lill de föregående, men lämpligen falla under kategorien "annan oredlighet.” Del synes väl, som skulle ett och annat af de sednare i viss män närma sig till bedrägeri; men den stora skillnad, som nu göres emellan dessa brott och bedrägeri, rättfärdigar tillfyllest, efter Rikets Ständers omdöme, den uppfattning, som deraf egt rum. Genom nämnda uppställning kan äfven ifrågaslällda lagstiftning lätteligen bringas i öfverensstämmelse med hvad gällande lag i afseende på prescriplion af brott innehåller. För sådant ändamål är 47 § al Rikets Ständers förslag uppgjord. Den förklarar 32 § 17 Kap. Rättegångs-balken, med afseende å den ifrågasatta förändringen i lagstiftningen angående svek oell bedrägeri, och innefattar med detsamma en förklaring af de grundsatser, hvilka Rikets Ständer bär ofvan tillämpat.
Men om tiden lägges till ”grund för vapenöfningarnes ordnande, blifvcr deraf en nödvändig följd, att kostnaderna icke kunnat till någon bestämd summa beräknas, utan måste, såsom beboende af varuprisen, årligen omvexla, hvadan ock det anslag, sorn beviljats, bör ”erhålla egenskap af förslags-anslag.” På grund häraf beviljades af Rikets Ständer ett förslags-anslag af 596,000 R:dr R:mt att, för ofvannämnde ändamål, användas på det sätt och för de öfningstider, Kongl. Maj:t föreslagit. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 71 Uti sitt nu afgifna utlåtande har Stats-Utskottet, på grund deraf att kostnaderna för arméens vapenöfningar under åren 1858 och 1859 mera öfverskridit förslags-anslaget än Rikets Ständer, enligt Utskottets förmodan, torde hafva föreställt sig, tillstyrkt, att de medel, som för ifrågavarande ändamål anvisas, framdeles böra såsom reservationsanslag uppföras. I följd häraf skulle alltså den vigtiga grundsatsen i afseende på öfningstidernas bestämda längd åter komma att frånträdas. Att kostnaden för arméens vapenöfningar öfverskridit förslags-anslaget, finner väl sin förklaring deruti, att detta anslag 1856 beräknades efter 15 års medelpris och borde ej, med anledning af de sednare årens högre varupris, hafva varit oväntadt. De af Rikets sednast församlade Ständer uti ofvannämnde underdåniga skrifvelse anförda skäl för antagandet af Kongl. Maj:t,s förslag till ordnande af arméens vapenöfningar och för beviljandet af de härför erforderliga medlen i egenskap af förslagsanslag, synas mig vara så riktiga, fullständiga och öfvertygande, att, då Utskottet nu ansett sig böra frångå dessa af Rikets Ständer, för blott tvänne år sedan uttalade grundsatser, jag icke med min röst kunnat till ett sådant beslut bidraga. ” Häruti instämde Herrar Bildt, Lilliehöök och Stjerngranat.
Uppå Herr Barons och Landt-Marskalkens tittkännagifwande att enligt Riddarhus-Ordningen en Deputation af sex Personer, under äldste närwarande Grefwens Hans Exettence Herr Grefwe ttrndes anförande, ffutte i morgon enar Ridderffapet och Adeln för denna Riksdag ätffrljas, till Konungen Återlemna Landt-Marffalks-Stafwen, antecknade sig nu detze Herrar och upprepades likasom de, hwilka ffutte utgöra afskeds-Deputationen till de öfrige Respectivs Ständer:. Sedan 2-.ne Härolder ankommit, aftägade Högloflige Ridderffapet och Adeln klockan 10 tltt Slorkprkan att afhöra Riksdags-Predikan, efter hwars flut klockan 12 Ridderffapet och Adeln, Den 12 November. 539 Adeln, Kongl. Majit titt Riks-Salen foljaktige, derstädes jemte de öfriga Riks-Ständen, afhörde Riksdags-beflutet och blefwo af Hans Majit hemförlofwade. Riddcrffapet och Adeln lemnade Riks-Salen klockan half 2. In Uttern krotOLolli, O. Li1ver§tolys, Tisdagen den iz November. stenum klockan half 12 förmiddagen. Herr Baron och Landt-Marffalken anmälte det han wid den förledne gårdag aflagde afffeds-uppwaktning med Ridderffapets och Adelns Deputation hos Hennes Majit Enke-Drottningcn, erhållit Hennes Majits Nädiga befallning, att för Riddcrffapet och Adeln förklara den listiga rörelse, och den synnerliga erkänsla hwarmed Hennes Majit emottagit det henne lemnade wedermäle af Ridderffapets och Adelns uppmärksamhet och Mg i swen het för hennes Person. Äfwenwäl tillkännagaf Herr Baron och Landt-Marffalken att en af Hans Kongl. Högbets Kron-Prinsens Adjutanter titt Herr LandtMarffalken i dag aflcmnat Hans Kongl. Högbets
RiddarhusSecreteraren åligger att emottaga och granska alla till Introductioner hörande prestanda, så ock jemföra Vapenplåten med Sköldebrefvet, innan Introductionsansökningen hos Directionen anmäles. 11 §. De anordningar sorn De anordningar sorn / Men 19 Julin c,%m, 46g af Directionen på Cassan utfärdas, contrasigneras af RiddarhusSecröteiaren. Ruidcti hus Katuerci oren, ■» 14 § • Riddar husKamcre laren åligger, att eraot« taga och behörigen förvara alla till Cassorne inflytande medel, samt ager att uti Riddarhuset begagna arbetsrum för sig, så ock till förvaraji^g af de af Directionen på Cassan utfärdas, contrasigneras af RiddarhusSecreteraren. 12 §. Om RiddarhusSecre* tcrsren under påstående Riksdag, genom laga förfall biifver hindrad sin tjenet förrätta och sådant anmäldt blifvit, äger LandtMarskalken, att någon dertill skicklig person a£ Ridderskapet och Adeln utse, som under tiden gör Secreterarens tjenst. Riddar husKavicreraven. 13 §• RiddarhusKamereraren åligger att emottaga och behörigen förvara alla till Cassorne inflytande medel} samt begagna det uti Riddarhuset för honom bestämde arbetsrum, så för sig, som till för. Den ig Julli e. ni. dess tjenst tillhörande Handlingar o< b Pantkistor, hvilka böra efter möjliglighelen uti rågot hvalf med behörigt Jerustängsel insättas. T. I enlighet med Directionens anordningar besörjer han ensam utgifterne, samt de samma efter faststä lida formulairer bokförer; iå ock anvarar med ersättnings skyldighet för alla de utgifter, hvilka ej enligt föreskrift äro verilicerade, 15 §• Då Contante medel till Direction insändas, ställe sig Kamereraren til! noga efterlefnad, hvad i arbetsordningens 5 §. stadgadt är. 16 §.
Vidare bör man äfven icke förglömma, att de flesta ledamöterna af ofrälsestånden hafva skjutsoch dagtraktamenten till och ifrån Riksdagen på dems komitenters bekostnad. Skulle nu Riksdag prorogeras, hvem skulle betala kostnaden för deras framoch återresa? Skulle komitenterna göra det, så må jag säga att man både obilligt och oriktigt beskattar dem, och jag skulle icke förundra mig om inom landet ganska allvarsamt missnöje förspordes deröfver att R. St:r vidtaga åtgärder, som, långt ifrån att bereda besparingar, tvertom föröka kostnaderna för Riksdagarne. På alla dessa skäl, och då man icke i motiverna förmått för detta förslag upgifva något giltigt skäl, hvarföre man nu skall efterapa andra länders bruk, eller hvarföre man icke kan upskjuta frågans afgörande tilldess man hunnit införa årliga Riksdagar såsom i utlandet, kan jag för min del icke annat än på det allra högsta afstyrka bifall till förev:de förslag. Gr. Lagerbjelke: För att motbevisa deu förra talarens anförande, tror jag endast att man behöfver påpeka två af erfarenheten ganska väl vitsordade förhållanden. Så kan t. ex. inträffa, och har äfven gjort det, att förslag föreläggas en Riksdag af så omfattande beskaffenhet på samma gång som at så stor vigt, att det blelve omöjligt för det Utsk., sorn skall behandla deuna fråga, att afsluta sina arbeten på samma gång, som de andra Utskm. Följden deraf blir naturligtvis antingen att dylika vidlyftiga förslag icke kunna komma att af R. St:r behandlas, eller ock skulle under den tid, som åtgår för Utsk. att utarbeta ett sådant förslag, ett god tidslängd förflyta, under hvilken icke allenast de öfriga Utskm utan äfven samtlige Riksdagsmannen komme att utan nytta och sysselsättning vara samlade. Om således vid sådana tillfällen, då de öfriga Utskm afslutat sina arbeten, men ett Utsk. icke medhunnit sina. Riksdagen skulle kunna prorogeras, så behöfde icke det inträffa, att den ena gör intet, medan den andra arbetar. Det låter äfven tänka sig, att under politiska brytningar, t. ex. vid tillfällen ai krig, det skulle vara ganska nyttigt om R.
Ammon — »erkänner, att äktenskapets egentliga väsende, efter den äldsta, den apostoliska kyrkans grundsats består endast uti kontraheuternes ömsesidiga öfverenskommelse; erkänner, att den kyrkliga vigseln på intet sätt mera fullkomligt styrker äktenskapets validitet, än det borgerligt ingångna utan vigsel och presterlig benedikson; han anför såsom historiskt, att såväl före som efter Reformationen den presterliga vigseln icke var någon allmännelig lag för de kristna eller ens under alla förhållanden kunde vara det (1. c.). Derjemte tillägger han: »att det i och för sig tillåtliga Privateller Samvets-äktenskapet (maMimonium legitimum) först då är ett erkändt äktenskap (matrimonium ratum), när det »antingen» är borgerligt bekräftadt af Staten eller »endast» kyrkligt välsignadt. På samma sätt hafva äfven de flesta berömda protestantiska jurister inuti 17:de och 18:de århundradet stått på lika ståndpunkt, nemi. hvarifrån »det borgerliga äktenskapet» betraktas som äktenskapets fundament, och vigselns kyrkliga prägel deråt som en fri I)c n 8 Fe 1» rnari f. m. handling. De tillägga det borgerliga äktenskapet alla borgerliga verkningar, såsom barnens legitimitet o. s. v., som man sednare sökt att göra beroende af äktenskap med vigsel (se t. ex. den berömde Hartm: Pistoris (f 1600) i bans observat. singular. 83). Just. Henning Böhmer upställer helt enkelt följande yttrande: »Dä det är utan allt tvifvel, att. det är en i och för sig vilkorlig sak med hvilka offentliga bevisningar äktenskapets konseus franiställes och att der Statslagstiftningeti ansett, sig kunna fastställa, att de, som ville ingå äktenskap, skulle bevittna deras konsens lör kyrkan, sfi kan det ej heller nekas, att dessa bestämmelser också äro vilkorliga. nemi. i den mening, att en regent, på giltiga grunder, kati dem förändra, och att en annan offentlig deklaration kati sättas i deras ställe. (J. H. Böhmer Jus ecclesiast. Protestant. II I — 1. c.).