Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ali åtgärd, som kan föranleda derhän, är så mycket betänkligare nu, som det torde vara ganska osäkert, om ej cursens närvarande fall just kan vara en följd af Riksdagen, och väntan på Myntregleringen. Det skulle nemligen kunna bända, att capitalisterne indrifva sina fordringar och hålla på sina bankosedlar, för att afvagta hvad värde de skola erhålla, och kunna begagna 4 Den 12 December e. m. 197 conjunctuferna. Cursens nuvarande fall lian sålunda tilläfventyrs härröra mer af bristande tillgång på bankosedlar, än af verkligt öfverskott på vexlar. Om man alltså vill för ögonblicket tvinga upp cursen, bör man åtminstone bereda sig en möjlighet alt kunna åter nedsätta den, om så skulle behöfvas. Jag anser derföre det silfver, som nu skall uppköpas, ej böra begrafvas i Banken, utan hemställer, om det ej vore bäst att upplägga det i någon utländsk Bank, för att derifrån kunna disponera det, medelst vexlar, och derigenom äfven spara transportkostnaden hit. På dessa grunder anhåller jag om Betänkandets återremitterande. Herr Rosenblad s Bernhard: Då BankoUtskottet tillstyrkte bifall å den gjorde hemställan om ny rättighet för Bankofullmäglige att uppköpa silfver, uppstod äfven fråga orri den inskränkning deri, att växeluppköp för ändamålet icke skulle tillåtas. Den uppkom af farhåga att öppna vägen för växeloperationer. Jag trodde deremot denna fruktan lätteligen kunna undanrödjas genom ett af mig tillstyrkt vilkor för allt vexelköp af Fullmägtige, nemligen att de uppköpte växlarne ej skulle få till annat än siliverköp användas; men vid anstäld votering var Utskottets pluralitet af annan tanka. Jag anser mig derföre böra understödja Grefve von Schwerins förslag om Den 12 December e. m. återremiss af BankoUtskottets Betänkande, på det nämnde inskränkning må upphäfvas.
Jag hemställer wördsamligen till Riksens Höglvfl. Ständers bepröfwande, huruwida det bör uppdragas desi LagUtstott, att öfwer desia ännu ej inträffade händelser stadgande» förestå. Dä allmänna Lagen uti n Cop. r §. Rätteg. Balken vwillkorligen föreskrifwer, att den som till annan kära will, stall, i förestrifwen ordning stam, ning uttaga och sin »vederpart tillställa, men mcningarne warit skiljaktige huruwida stämning äfwen för, drades i fräga om börd, halst 5 Cap. Jorda>Bal, ken i r §. utan att nämna om stämning, endast utstakar när och i hwad ordning Bördeskilling nedsättas bör, men deremot 8 § förmär att, om man för annan orsak än börd ä köp tala will, stämning rågås stall; har genom Kongl. Mai:ks nädiga Förordning om Lagfart och Börd af Jord pä Landet Den 2Z April. 79 af den r z Juni rzoo, den förklaring blifwit gifwen: art Bördman derest han sin talan förwara will, icke allenast bör i den ordning samma förklaring färeffrifwer, Bördeskilling nedsätta, utan ock Lagligen instämma köparen. Men dä denna Förordning endast rörer Lagfart och Börd af Jord vä Landet, och emot bokstafwens tydlighet, desi tillämpning för Jord, Hus och Tomt i Stad ej annorlunda an analogice kan äga rum, synes äfwen ett stadgande nödwändigt huruwida och i hwilken ordning stämning om Börd af Jord, Hus och Tomt i Stad köpare tillställas bör. Upplysningswis torde mig tillätas, att i korthet upptaga meningarne mot och med.
När hären drager af stad, så skola Aaron och hans söner gå in, och taga ned förlåten, och svepa vittnesbördsens ark deruti; Och lägga täckelset deröfver af tackskinn, och breda deruppå ett kläde alltsammans gult, och lägga hans stänger dervid; Och breda desslikes öfver skådobordet ett gult kläde, och sätta deruppå fat, skedar, skålar och kannor, der man med ut och in skänker; och det dagliga brödet skall ligga der när; Och skola breda deröfver ett rosenrödt kläde, och betäcka det med ett täckelse af tackskinn, och lägga dess stänger der när; Och skola taga ett gult kläde, och svepa ljusens ljusastaka deruti, och hans lampor med hans ljusanäpor och släcketyg, och all oljokar, som ämbetet tillhöra; Och skola lägga om allt detta ett täckelse af tackskinn, och skola lägga dem på stänger. Sammalunda skola de ock breda öfver gyldene altaret ett gult kläde, och betäcka det med täckelset af tackskinn, och lägga dess stänger dervid. All tyg, som de skola med tjena i helgedomen, skola de taga och lägga ett gult kläde deröfver, och täcka det med ett täckelse af tackskinn, och lägga uppå stänger. De skola ock sopa askona utaf altaret, och breda ett skarlakanskläde deröfver; Och all dess tyg lägga dertill, der de med skaffa hafva deruppå, kolpannor, gafflar, skoflar, bäcken med all redskap till altaret; och skola breda deröfver ett täckelse af tackskinn, och lägga dess stänger dervid. När nu Aaron och hans söner sådant gjort hafva, och betäckt helgedomen, och all dess redskap, när hären drager af stad, då skola Kehats barn gå in till att bära det, och skola icke komma vid helgedomen, att de icke dö. Detta är Kehats barnas tunge vid vittnesbördsens tabernakel.
Deremot och då Utskot* tet, å ena sidan, ansåg ofvanberörda 10 §. icke medgifva en i vidsträcktaste måtto bokstaflig tolkning, emedan alla Regerings* Ärendens ovilkorliga föredragning i Bered* ningen innebär en ögonskenlig omöjlighet, och rimligen ej kunnat ingå i Grundlags* stiftarens afsigt, men, å andra sidan, af Stats-Råds-Protocollen inhemtade, att flera Allmänna Ärenden, hvilka rättligen tillhört Beredningens preliminaira handläggning f 8 Cons thutions-XSt skot tets Memorial. 7V:o 39. omedelbart förédragits i Stats-Rådet, fann Utskottet följaktligen sig uppmanadt att tillstyrka en underdånig framställning, hvarigenom vederbörande Föredragande erinrades om Allmänna Beredningens constitutionela bestämmelse* och Kongl. Majit derjemte lemnades anledning ätt i Råder förordna om sättet, hvarpå denna bestämmelse tjenligast skulle uppfylläSi I betraktande häraf ocli för siii del öfvertygadt, alt ensamt den tillstyrkta åt» gärden, eller annars ingen, ari närvarande fall lämplig och ändamålsenlig* vågar Ut* skottet vidhålla och förnya dess förra vördsamma förslag* hvilket det för öfrigt herot5 på Riks-Stånderi att gilla eller förkasta. Stockholm d4 27 Junii 1829. ■, , H lii |'1M rr., 1 .-iTWft STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon. Ad. WALLI)én. Constnmions-Utskttret: Memorial jNfc» 4o. i N:o 4°» A atona till Exped. (Jt»k. d. 14 Julii 1829. Memorial, rörande Stats-Vtskottets anmärknings-anledning i afseende på beviljade förlags-lån åt Mekaniska verkstaden vid Motala. Samtlige Riks-Stånden hafva behagat under den 3 dennes till Constitutions-Utskottet remittera en af Stats-Utskottet framställd anledning till anmärkning mot Föredraganden af Handelsoch Finance-Ärenden.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den förevide §:n, framställde II. Exc. först propos. å bifall till densamma, dervid svarades många nej och några ja, samt sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utlöllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Den 17 Juli. 159 Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller § 9 af LagUtsIcts uti Betänk:t N:o 38 framställda författningsförslag, ros1 ar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder nämnde g till Utsk:t. återremitterad.» Vid voteringens slut bade rösterna utfallit sålunda: Ja — 6. Nej — 18. Hr Ca rlhei m - Gy 11 e u s kjöld: Då jag vill söka affatta mig i största möjliga korthet, får jag endast i R. o. Ad:ns minne återkalla de förut af mig i ämnet'gjorda erinringar; och dertill allenast tillägga, att om It. o.' Ad. antingen vid början af denna g eller vid slutliga behandlingen af förslaget eller och efter hvarje §:s behandling vill göra sitt bifall för hvarje gång och särskildt ronde förmånsrätten beroende af K. M:s Nåd. bifall till en sådan lag, som kan anses betryggande lör de omyndiges rätt, så är min ovilja mot denna g i betydlig mån förminskad. Då man likväl i närv:de stund icke eger någon visshet, hvarken att R. o. Ad. fastställer ett sådant vilkor, att de öfrige Stånden på samma sätt förfara eller att K. M. bifaller förslaget, kan jag för min del icke annat än yrka återremiss. Gr. Sparve: Då denna sak redan förut under diskussionens lopp blifvit mycket omordad och sjelfva principen således blifvit tillräckligt afhandlad, får jag, under åberopande af hvad i ämnet af mig härförinnan blifvit anfördt, anhålla om bifall till den nu föredragna §:n.
Och få äro de, som lyckas kämpa sig igenom vågorna och rädda så mycket af denna personlighetens ursprunglighet, som erfordras för att blifva en af de starkare, som kunna hjälpa till att föra tidens hjul framåt i god riktning. D e flesta dö likväl som kopior, och kopior oftare af det dåraktiga och fula, än af det goda och sköna. Och imitationen, kopieringen eger mestadels rum i och genom umgängeslifvet. Det slår ej gärna felt, att den, som förtroligt umgås med en fåfäng och lastbar människa, själf till sist skall blifva lastbar, om han ej redan är det. Det slår ej heller felt, att den som står under inflytelsen af ett godt, friskt och rent umgänge, däraf så småningom skall röna ett helsosamt intryck till skydd emot tidens frestelser. Att lyckligt välja sitt umgänge är därför lika viktigt, ja, ännu viktigare än att rätt välja böcker. Men ett val bland det hundradetal af människor, med hvilka vi komma i beröring i lifvet, är ingen lätt sak och fordrar mycken människokännedom och stor världserfarenhet, som ofta ej vinnes utan många förut gjorda förödmjukande missräkningar. Oftast är det likhet i samhällsställning, verksamhetsart, yttre vilkor af bildning, som vid valet äro de bestämmande faktorerna, och detta är j u helt naturligt och äfven fullt berättigadt. Men ännu oftare är det likhet i lefnadsvanor, seder och förströelser, hvilka framkalla den inre sympatien och föra människor tillsammans. Och känner man då endast en i sällskapet, så kan man lätt sluta till, hurudana alla de andra äro med hänsyn till seder och grundsatser, om de också hafva kunnat avancera mer eller mindre långt på den en gång beträdda vägen. Men samstämmigheten i grundsatser är icke på en gång färdigbildad. Den fordrar sin tid — utvecklingen må gå i ond eller god riktning — för den ene en längre, för den andre en kortare tid, allt efter olika anlag och böjelser. Och det är icke allenast i det myllrande folklifvet i de stora städerna, som fara är för handen för den oerfarne att inväfvas i ett för hans andliga och sedliga lif skadligt umgänge.
Tåg får då erinra, att här icke är fråga om försköning af Stockholms stad, med undantag af Helgeandsholmen, utan om sådana behof, som vår tids upplysning högt påkallar och sorn redan gjort sig gällande i Danmark och flera andra mindre stater, t. ex. Braunschweig, som har de förträffligaste inrättningar för konsterna och i bildningsväg. Sådana behof och slussens ombyggnad mäste bekostas af State» och icke af staden. Här är således icke fråga om Stockholms försköning. Såsom bevis emot byggnadsföreta - D c n 24 April. gens nödvändighet har man åberopat reservanternas skiljaktighet, i det den ena skulle vilja det ena ändamålet och den andra ett annat. Delta är en följd af olika smak, och jag har nämnt ett nationalmuseum derföre, att slussens ombyggnad icke för närvarande är något trängande behof, hvaremot vi hafva ett verkligen trängande behof af ett nationalmuseum, då vi äga betydliga konstalster, hvaribland 1200 taflor, som icke kunna uppställas, utan nu äro spridda i slottsrummen, der de icke kunna med tillräcklig noggrannhet vårdas. Enahanda är förhållandet med vårt riksarchiv, hvarföre äfven dyrbara handlingar gått förlorade. Jag tror således, att ett museum är i hög grad af behofvet påkalladt; men jag har härmed icke velat bestrida riktigheten af de öfriga reservanternas skäl, utan blott sökt ådagalägga, att deras skiljaktighet i fråga om medlens användande icke kan anses såsom något skäl mot bifall å motionen. Jag anhåller om återremiss af betänk. Frih. Boye: En värd ledamot, Hr Cederschjöld, har gjort den erinran, som är ganska riktig, att inträffande ymnighet af en vara fäller dess pris och att accisafgiften derföre i sådant fall träffar producenten; men om han haft den godheten att närmare eftersinna tillämpningen deraf, skulle han funnit, att skälet slår bom i denna fråga.
St:r beslutade tull-lagstiftningen skulle framkalla i afseende på Borås och trakten deromkring, men då tankarne härom äro mycket delade, synes det mig icke vara lämpligt, att anföra detta skäl förr, än erfarenheten visat, i hvad mån sådant kommer att inträffa. Jag tror också derföre, alt R. St:r förfara ganska riktigt, när de icke f. n. bevilja något anslag till inrättande af ifrågavande skola. Jag glömde nämna uti mitt förra yttrande, att, utom de af R. St:r beviljade medel till inrättande af tekniska skolor i Orebro och Norrköping, har K. M. lemnat bidrag till en dylik uti Eskilstuna. När nu 3:ne skolor på en gång skola uprättas, synes det mig, att, då den brist på lärare, som i afseende på nu befintliga skolor redan förefinnes, torde blifva allt mer och mer kännbar, det vore ganska oklokt, att anslå medel till Borås, hvarföre jag fortfar uti min vördsamma anhållan om bifall till Utsk:s Betänk. Frill. Cederström: Efter hvad som uti ämnet redan blifvit anfördt, kan jag blifva ganska kort, och vill derföre till bemötande endast uptaga det af Hr von Hartmansdorff framställda argument, härrörande deraf, att, då nedsättning i bevillnm blifvit vidtagen långt under hvad han ansåg vara det rätta, återstode, enl. hans förmenande, ingen annan utväg, än att äter höja densamma. Då detta naturligtvis icke kan ske vid innevar:de Riksdag, synes det således först vid den nästkommande kunna visa sig, om R. St:r vilja vidtaga den af Hr von Hart mansdorff föreslagna åtgärd. Enär det af honom häruppå byggda, nyss vidrörda argument, således för det närvar:de torde få anses förfalla, vågar jag vördsamt fortfara uti min anhållan, att R. o. Ad. ville vidblifva sitt i ämnet förut fattade beslut och bifalla Ulsk:s Utlåt. Hr Tersmeden: Jag har anhållit om ordet, i afsigt att med några ord besvara de anmärkn:r, som mina motståndare framställt. v Frih. Cederström har trott sig finna, att jag sagt, det 3:ne Stånd bifallit anslaget. Detta är ett misstag. Jag har sagt 2
Då stod Simei upp, och sadlade sin åsna, och drog åstad till Gath till Achis, att han skulle söka sina tjenare; och då han ditkom, förde han sina tjenare ifrå Gath. Och det vardt sagdt Salomo, att Simei var faren af Jerusalem till Gath, och igen kommen. Då sände Konungen bort, och lät kalla Simei, och sade till honom: Hafver jag icke svorit dig vid Herran, och betygat dig, och sagt: På hvilken dag du fore ut, antingen hit eller dit, att du då veta skulle att du skulle döden dö? Och du sade till mig: Jag: hafver hört en god mening. Hvi hafver du då icke hållit dig efter Herrans ed, och det bud som jag dig budit hafver? Och Konungen sade till Simei: Du vetst allt det onda, som ditt hjerta med sig vet, som du minom fader David gjort hafver; Herren hafver betalat dina ondsko på ditt hufvud; Och Konung Salomo är välsignad, och Davids stol varder befäst för Herranom i evig tid. Och Konungen böd Benaja, Jojada son. Han gick ut, och slog honom, att han blef död. Och riket vardt befäst i Salomos hand. Och Salomo befryndade sig med Pharao, Konungenom i Egypten, och tog Pharaos dotter, och förde henne uti Davids stad, tilldess han skulle fullbygga sitt hus, och Herrans hus, och muren omkring Jerusalem. Men folket offrade ännu på höjdomen; ty det var ändå intet hus bygdt Herrans Namne, intill den tiden. Men Salomo hade Herran kär, och vandrade efter sins faders Davids seder; undantagno att han offrade, och rökte uppå höjdomen. Och Konungen gick bort till Gibeon, till att offra der; ty der var en härlig höjd; och Salomo offrade tusende bränneoffer på det samma altaret. Och Herren syntes Salomo i Gibeon, uti en dröm om nattene. Och Gud sade: Bed hvad jag skall gifva dig.
Lina-Elfven flyter förbi bergets fot och faller i ÄngeräElfvén hvilken harsit! utlopp i Bottniska Viken vid Neder-Calix Kyrka sedan dessa strömmar genomflutit ett Landskap, som dels redan är bebodl och uppodladt, dels ger de bästa anvisningar till vidare nybyggen och odlingar, samt eger Skogar, Som, endast beräknade på 80 års återväxt, anses VTiidcrdflnlga Skrifvelse?} '45? öfverflödigt tillräckliga för en ärlig tillverkning af Tjugo Tusen Skeppund Tackjern. Hela gräns;, bandet emellan Svenskbygden och Lappmarker.’ ne liar väl många sådana och .nästan öfver allt mötande Lägenheter, hvilka kunna blifva föremål för en omtänksam framtid och gifva anvisning att vinna Landskap utan eröfring och blodsutgjutelse. Men, som den ofvan beskrifne ibland alla synes förmånligast och lättast åtkomlig såsom erbjudande de minsta svårigheter att Öfvervinna, hafva Riksens Ständer dervid fästat sin hufvudsakliga uppmärksamhet och till en Bergslags införande uti den vestliga delen af Öfver-Calix samt den sydliga och östliga delen af Gellivare Socknar* trott böra användas de utvägar, sorn kunna vara att tillgå, dels genom derstädes ännu odisponerade Krono-Skogar, dels genom ditflyttande af annorstädes försutna Bergsmanna-Privilegier och slutligen genom de i öfrigt skeende uppoffringar af Staten, hvilka, å vidt de äro föienlige med tillgångarne, aldrig sy nas kunna användas till större gagn för Fosterlandet och framtiden. X afseende på d,e medel, som böra vidtagas till en sådan Bergslags Organisation, samt till vinnande af de dertill nödige förberedelser, anse Riksens Ständer dem vara af den art, att d© endast genom noga undersökningar på stället samt af kunnige, i ortens hushållning erfarne och med folkets lynne förtrolige, Embetsman eller andre der boende ansedde Personer kunna bestämmas. Riksens
Maj:t i underdånighet öfverlemnade berörde Betänkande, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj;t täcktes i anledning deraf intill nästa Riksdag vidtaga den åtgärd Kongl, Maj:t kunde finna tjenligast. Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta: På sätt jag hört rösterne utfalla, skulle jag tro det vara några Ledamöter, som icke vilja tillåta någon Contra-proposition. Jag får vördsamt förnya min anhållan, att mitt förslag antingen mä antagas såsom Contra - proposition, eller såsom tillägg till den af Herr von Hohenhausen föreslagna, hvarpå han förklarat sig gerna vilja ingå, och hvars igenom den minsta möjliga ändring i Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut uppkommer. Herr CederschjöldOm jag rätt fattat 694 Den 14 December. Herr von Hohenhausens mening, finner jag för min del ganska lämpligt att, pä sätt häri föreshgit, öfverlemna målet till Kongl. Maj:t , till vinnande'af nödiga förberedelser för ämnets1 afgörande till nästa Riksdag. Herr Lefren'. Jag vågar vördSamt föra Ridderskapet och Adeln till minnes, att det var jag, som begärde votering. Jag anlwiU derom straxt efter, sedan Herr Grefven och LandtMarskalken till Ridderskapets och Adelns bifall framställt Friherre Cederströms förslag. Det lärer således vara min rätt , att få till Contra, proposition antaget det förslag , på hvilket voteringen begärdes. Herr Grefven och Landt-Murskalken yttrade, det han af den förefallne discussionen tyckt sig hafva inhämtat, att Ridderskapet och Adaln icke önskade Friherre Cederströms förslag till Contra-proposition, och af sådan anledning gjort Proposition å Herr von Hohenhausens förslag. Enär nu detta sednare icke eller af Ridderskapet och Adeln godkändes, vore Herr LandtMarskalken föranlåten hemställa, om Ridderskapet och Adeln tilläfventyrs önskade, attHerr Hjertås förslag måtte till Contra-proposition antagas.
detsamma gilla^ men derjemte, på grund af Strömbergs, i sammanhang med besvären gjorda, af nyssnämnde embetsmyndigheter förordade, underdåniga anhållan, att af gunst och nåd befrias ifrån den honom ådömda återbäring, medelst nådig remiss tili Rikets nu församlade Ständers Stats-utskott, ölveleinnat handlingarna i målet, för det afseende, berörde på billighetsskäl och förekomna bevekande omständigheter grundade anhållan syntes förtjena. Stals utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och som af handlingarna inhämtas bland annat, att ej mindre Strömbergs företrädare i bagare-befattningen vid Christianstads kronobageri opåtaldt för sig och gesäll tillgodo beräknat och från de förbakade qvantiteterna afdragit 72 lispund mjukt bröd årligen, än äfven Strömberg under en tidrymd af 23 år fått vidtaga till sin förmån enahanda åtgärd, utan att någon anmärkning derå följt förr än år 1843, genom hvilken i så många år fortsatta uraktlåtenhet af den allmänna Magazinskontoret åliggande anmärkningsskyldighet, Strömberg tvifvelsutan, såsom han ock föreburit, blifvit styrkt i den förmodan, att hans först sistnämnde år anmärkte förfarande ej vore stridande emot författningarna, finner Utskottet, med hänsigt härtill och i betraktande af hvad i öfrigt till Strömbergs ursäkt förekommit, sig icke sakna skäl tillstyrka, det Rikets Ständer måtte forsill del medgifva, att, såsom Kongl. Majit i nåder föreslagit, kronobagaren Strömberg befrias från den honom ådömde återbäring € StaU-U(»kattel» Utlåtande, N:o 129. eller ersättning af beräknad provision å brödlbtakoing i Christianstads kronobageri. Stockholn) den 20 April 1848. Anie. till Exp. litsle, den 21 April, kl. 10 f. ca.
Den del man såg af vägen, utgjordes af en stupande backe; vid dess ena sida, var en djup afsats; der hade efter hvad landtfolket visste omtala, flere olyckor händt; der hade väl varit en ledstång, men denna var nedstörtad antingen af ålder eller jordras. Sommartiden var Ottilia ofta på detta berg. Intagen af utsigten, och för att vinna öfning, hade hon aftecknat dess olika partier; i synnerhet under den förra sommaren. Landsvägen erbjöd henne då många lefvande taflor: troppar af fotfolk, ridande kosacker, ja ofta hela regementen med fanor, kanoner och trossvagnar, äfvensom transporter af sjuka och fångar. De stadnade merendels vid foten af backen för att hvila sig, och Ottilia kunde desto bättre betrakta dem från sin höga ståndpunkt. Mången af våra läsare skall, liksom Leonna, undra huru den unga, eljest något försagda, flickan vågade dröja i denna enslighet, ty aldrig mer än en enda gång lät fru Palman öfvertala sig till en dylik promenad. När hon då hunnit höjden, och sett sig omkring, begrep hon ej hvad fröken Ottilia kunde finna för nöje i att se en stor sjö, en skog och några simpla boningshus, hvars innevånare äfven icke ingåfvo något intresse, menade hon. Ottilia gick sedermera allena dit, och fann sig så road af sitt arbete, der sällskap endast varit störande. Men första gången hon der öfverraskades af en af de taflor vi nyss antydt, darrade hon visst af fruktan att upptäckas, och bäfvade vid åsynen af menniskor, som då ännu, besynnerligt nog, ansågos för våra fiender; men hon blef likväl deruppe; ty eftertanken sade henne det vara vådligare att begifva sig på återvägen, när många individer af troppen ströfvade omkring till de närbelägna gårdarne; och mötet med dem skulle skrämma henne vida mera. Hon hukade sig således ned bland de stora stenarna här uppe, säker att vara dold af träden nedanföre. Sedan hon en tid afhållit sig från detta favorit-ställe, beslöt hon likväl att fatta mod, och tillika vara försigtig.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 April 1851. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 1(5 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af år 1849 verkställd revision af Statsverkets m. fl. fonders förvaltning. (Stats-Utsk. Uti:ii, N:is 30 och 96). S. A. K. Efter inhcmtande af hvad Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorer, rörande dervid verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna me - 80 Expeditions-IIIskaHels Förslag till and. Skrifvelse, N:o 53. del bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1846 och 1847, i afgifven berättelse, anmält, samt vederbörande förvaltande embetsverk och myndigheter, såsom förklaringar deröfver, bos E. K. M:t underdånigst andragit, hafva Rikets Ständer i nedannämnda ämnen, hvilka blifvit upptagna serskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk och myndighet, fattat följande beslut. C har tce-Sig illatoe-Ve r ket.