Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— De väsendltigasle artiklar af förra slaget äro: caffe, arbetade förgyllda eller försilfrade metaller, ^socker, tobak, vissa slag, och vin. De artiklar af sednare slaget, som egentligen påkalla tullförhöjniugar, äro: glas, vissa slag, hudar, manufaclursmide, ull, ved och halfylleväfnader, vissa slag. Dertill kommer slutligen i Finland pä Svenska tryckta böcker, sorn, i och för ett lättare utbyte af begge ländernes litteratur samt för bildningens befrämjande, anses böra blifva lullfrie. Dessutom torde hela rubriken metaller, ehuru de oförgyllde och oförsilfrade ej äro i behof af någon egentlig luliförhöjning, likväl behöfva erhålla den af Ulsk. föreslagne, äfven i den min reservation bifogade tariff upptagne, för tullbehandlingeu ändamälsenligare och redigare uppställningen. Beträffande åter sjelfva beloppen af lullafgifterna, så förbehåller jag mig att sedermera dertill fä uppgifva förslag, grundade pä de ofvanföre nämnda olika cönsiderationer, nemi.: skydd för inhemska näringar, ökad statsinkomst, förbättrad handelsväg, samt för cousumenten icke i obehörig mån stegrade priser, hvartill äfven bör komma möjligaste föreböjande af tullförsnillning, och nödigt afseende å handelsförhållandena till andra länder. G H. 19 146 Den 11 Januari f. m. Ännu elt skäl talar för den behandling af ämnet jag nu föreslagit. Om nemi. alla de af Ulsk. ur nu gällande tulltaxa lösryckte 194 artiklar skulle komma att utgöra föremål för voteringar, först inom olika Ständ och sedan inom förstärkt StalsUtsk., synes det af en dylik behandling komma att blifva en naturlig följd, att allt system i taxan försvinner, och alt således, nära nog, slumpen kommer att bestämma, huruvida ej vissa fabrikater komma att qvarstå vid nu gällande lullbestämmelser, under det råämnets lull förhöjes, hvarigenom således det för den inhemska fabrikationen påräknade skydd kommer alt försvinna. Resumerande hvad jag nu anfört, får jag således tillstyrka, att Pi. o. Ad. mätte, i anleda, af K.
Grefwe O o Ku a, ^uxust, yrkade för sin räkning r Protocollet reserweradt, at han conformerade sig nied Grefwe la Larciie. Herr Grefwen och Landtmät stålben: Har jag förstått de Herrars mening rätt, I milka ärv af en skiljaktig tanka fran PluratiLe» tens, da jag tror den wara, at de rm an e den Person, som är föreslagen til Swernges KronPrins, icke äska nägon Votering? Grefwe vo la 6ar6ie, Hans Ercellence Herr Grefwe cku ur K, Hans Ercellence Herr Fri - Z4Z Den 18 I»ln. Friherre ^Vscbtm sister, Larl ^6am, Hans Ez'cellence Herr Grefwe krake, Friherre siikvers Lirfö 16, ddiis, förklarade Ultryckeligen til Protocollet at mot Prinsens af Augustenburg Person hade hos dem alldrig nägon betänklighet upstatt, utan at frägau om tiden til Thronföljare-wal more den enda, hwarom de kunde eller wille äska votering. Herr k/ilje, krants, Herr von ^ockenström, Salomon, och flera andra hördes instämma med bemälte Herrar. Under den sinnenas willrädighet som ännu fortfor, yttrade sig Herr Nordenstolpe, ^n6ers. Innom detta Samhälle lärer wisierligen ingen kunna mitztänkas, at icke äga de ädlaste de redligaste tänkesätt för det allmännas wäl, ehuru nu stridiga meningar blifwit yttrade, uti nu afgjorde ämne.
@ebertnera har, titt berebattbe af lättnab wib ffeppéfarteit, Äottgl. SDiaj:t genom Ättttgös retfe ben 11 ftfilibtte Snitt mebgtfmit nebfättning intill ttäflfomntaitbe årö flut af införfelétutten å utlänbffa, af @wenff utan inlöpta, feglattbe fartyg 73 fartyg nteb tillbehör, äfmenfont å mijja för fartygd utrujlniitg erforber Uvifetö ©tänberd febnaftc fammanträbe betybligett obatö oty fålimba mäfenbtligeit bibragit tid be öfmerffott, font beté rebatt tommit 91if'dgälbd IKibr ©bede ffttde utntyittad oty fattad i otnlobb, fjär Äottgl. ädajit, nteb bifad tid Siifetd ©tänberd beront gjorba t)emfiädait, mebbetat fö Sattbdltyfbiitgeii i ©faraborgd Sätt itbbtåtna fnitgdgårbett SRartefmlnt; båbqggttab od) itt Sätt, jemte embetdlofal för Sänd 10 74 fjmitfa ftfhtäntnbe bpggttabcr ftörre bibrag tia foflnaberneö beftribanbe lifmäl ntåft anmifaé från be å 9iilö IDefiutom fjär Äongl. 9)laj:t, för ti(lmägabrin Dmtyflflnab ©eban Oiiletö febiiaft förfamlabc ©tänber, enligt Äongl. Sftajtté beröm gjorba framftällning, bemiljat attflag för ontbpggitab af Sratte
Mörner, hyser äfven jag den öfvertygelsen, att det kan vara ganska nyttigt att åt en person få öfverlemna icke allenast en utan flere fullmakter. Det är dessutom en obillig begäran att alla röstberättigade i stämman skola derstädes sig infinna. Lagliga hinder för en sådan inställelse gifvas; och det vore vid slikt förhållande hardt nog att icke få anförtro sin talan åt en person, för hvilken man har verkligt förtroende, derföre att en annan röstberättigad för samma person haft samma förtro ende. Jag tillstyrker att, med afslag å Utsk:ts tillägg, komitera des förslag i denna del måtte af E. o. Ad. godkännas. Hr Hjärne: Jemlikt hvad jag numera inhemtat, har Preste-8t:t bifallit Utskds förev-.de förslag oförändradt, samt Bondeoch Borgare-Stm naed en i någon mån förändrad^ ord ställning. 54 Den 8 Oktober e. m. Frih. Tersmeden: Alldenstund, jemlikt hvad den siste talaren uplyst, förevarande § redan blifvit af 3:ne Stånd bifallen, anser jag icke lämpligt att spilla många ord på densamma. I största korthet har jag således velat nämna, det jag, i likhet med Hr von Troil, helst skulle önska, att hvar och en sjelf förde siri talan vid stämman; men då detta svårligen låter sig göra, vill jag söka att erhålla denna rätt att utfärda fullmakter så inskränkt som möjligt. Största olägenheten af detta fullmakts-utgifvande är, att personer med så stor lätthet kunna fara ur gård och i gård och skaffa sig fullmakter. Ett slikt förfaringssätt är dock till en betydlig del förekommet genom ifrågavide af Utsk:t föreslagne tillägg. Man kart uti detta tillägg se liksom ett band på listlöparne. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n enligt Utsk:ts förslag, och dels bifall dertill med uteslutande från lista mormt af orden »dock må ingen på grund af fullmakt föra talan för mera än en röstberättigad»; och skulle §:ns båda mo menter blifva föremål för särskilda proposir.
Hr von Hartmansdorff kan stödja delta sitt yttrande, men det vet jag, af egen erfarenhet, alt den af Hr von Hartmansdorff klandrade upvaklningen i flera embetsverk utgör ett verksamt medel för den på tjenstebanan nyss inträdda ynglingen, att i praktiskt hänseende, vinna en erfarenhet och en bildning, hvilken, just för sin mångsidighets skull, gör honom företrädesvis användbar i allmänna värf, och hvaraf således både han sjelf och Staten skördar verkliga fördelar. I skolan undervisas ju barnet icke endast i ett utan i många ämnen, och hvarföre, om icke för det alt man insett nödvändigheten, alt åt det gifva en så mångsidig bildning, som möjligt; och hvad är väl riktigare eller mera angeläget, än att låta samma upfostrings-princip gälla för tjenstemannabanan ända till dess tjenstemannen fått en plats i samhället, der hans upfostran bör kunna anses för fulländad. Sålunda, långt ifrån att anse det skadligt för Staten, att de e. o. tjenstemännen upvakta i ett större antal embetsverk, är detta enligt min tanke det rätta och verkliga medlet att, om hos ynglingen anlag till duglighet finnas, utveckla dem på ett sätt, sorn leder lill största gagnet för det allmänna. Sjelf har jag i min ungdom, tjenslgjort inom 5 å ti embetsverk, hvilken tjenstgöring sedermera mången gång ländt mig till nytta inom det embetsverk der jag slutligen stadnat; och jag har dervid erfarit, att om i allmänhet den s. k. juristen är att anse såsom den mest användbara i de många olikartade embetsverk, som finnas inom samhället, så har likväl, å andra sidan, det juridiska kunskapsförrådet hos honom, då han kommit till administrativa bestyr, icke ensamt på långt när varit tillfyllestgörande. Pä dessa grunder anser jag det förhållande, som med Ijuspenningarne nu förefinnes, vara både det mest nyttiga och det riktigaste och kan derföre icke annat än förorda bifall till IJtskis betänk.
§ 90 Under ständerna och utskottens överläggningar får inte frågor som rör ämbetsoch tjänstemäns tilloch avsättande, regeringsoch domaremaktens beslut, enskilda medborgares och korporationers förhållanden eller verkställigheten av någon lag, författning eller inrättning förekomma. § 91 Blir konungen utomlands mer än 12 månader sammankallas genom öppet påbud ständerna till allmän riksdag. Kallelsen sker i huvudstadens kyrkor samt skyndsamt i rikets övriga delar. Sedan konungen blivit underrättad men ändock inte återkommit tar ständerna den författning om rikets styrelse de anser bäst. § 92 Detsamma gäller om konungens sjukdom varar mer än 12 månader. § 93 Då konungen dör och tronföljaren är omyndig utfärdar statsrådet kallelse till ständerna i hela landet. Oberoende av den avlidne konungens testamente angående riksstyrelsen förordnar de en eller flera förmyndare. § 94 Skulle den olyckliga hädelsen inträffa att den kungaätt som har arvsrätten helt utgår, sammankallas Ständerna till allmän riksdag för att utkora nytt kungahus. § 95 Magistraten och landshövdingarna kungör att val av riksdagsmän, där sådana skall ske, äger rum och ständerna sammankomma att deras och rikets rätt iakttaga och skydda. Sådan riksdag öppnas på 50: de dagen efter kungörelsen. § 96 Ständerna skall vid varje riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man till ombudsman. Han skall ha tillsyn över lagarnas efterlevnad av domare och ämbetsmän samt i laga ordning tilltala dem vid domstolarna, som utövar våld, mannamån eller av annan orsak begår någon olaglighet. § 97 Denna ombudsman väljs av 12 elektorer. De skall samfällt och icke efter stånd rösta med slutna sedlar. Får en man mer än hälften av rösterna är han vald. Delas rösterna av flera anställs nya val. § 98 Vid samma tillfälle väljs en ersättare om justitieombudsmannen skulle dö innan nästföljande riksdag. § 99 Ombudsmannen har rätt att övervara domstolar och andra kollegier utan att ha yttrande rätt. Han har också tillgång till protokollen. § 100 Ombudsmannen skall vid varje riksdag avlämna en redogörelse för sin förvaltning och utreda tillståndet för lagskipningen i riket. Han kan föreslå ändringar och förbättringar. Mellan riksdagarna skall han årligen lämna rapport och ett utlåtande som skall tryckas.
Jag skall börja med uppta gande af sista skälet, som Frih. Raab anförde, nemi. att man får hålla tillgodo ett sämre förslag när man förkastat eli bättre. Min tanka är, att om man af andra tvingas att taga emot elt dåligt förslag, eller hvad helst som är dåligt, sä är man ursäktad; men om man sjelf väljer hvad dåligt ar, sä har man felat. Jag förmodar, alt R. o. Ad. med all aktning för sine Medständers mening, likväl måtte hafva lika sa mycken, om ej mera aktning för sitt eget handlingssätt. Således om Ståndet förut välbetänkt lättat elt beslut, sä är det väl enligare med följdriktigheten i Ståndets handlingssätt, att vidhålla hvad det en gäng godkänt, än att alldeles afvika derifrån, och inträda på en alldeles ny hana. Så skulle man göra, om man anloge det förslag, sorn Frih. Raab förordat. Att han så gör, är visserligen följdriktigt af honom, emedan han uttalade samma mening sista gången saken här förevar, och mäste sålunda hålla ut dermed. Meri om Ståndet lika bestämdt vidblifver siri mening, hvilket jag tillstyrker, så ogillas haris. Frihrn har sagt, att, om della förslag är dåligt, så är det en olägenhet, sorn vi redan vidkännas. Detta är ett yttrande af en sig så kallande reformvän, hvilket jag förr aldrig hört, ty gamla olägenheter, som finnas, äro just de, med hvilka man aldrig vill hafva tålamod. Det tagnar mig att Frih. Raab omsider kommit derhän, att han finner det vara bättre att hålla sig vid de olägenheter, som man känner, äu att kasta sig i nya, med hvilka man ej äger någon bekantskap. Nu har R. o. Ad. emedlertid vidtagit ett beslut för att fä rättelse, och jag hoppas, att Ståndet icke frångår sin mening, annorlunda än på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit. Frih.
Slaksberedning?» framhärdar metz djupaste underdånig mördnad, kryhet och nit Siormägljgsle AllkrnZdigge Koliuag Lkkre Kongl, Majus underkHc och trop!:ste tjrnrre »ch »ndersätare L. L. l.^OKAiaLM, L»n, L.?Kessijellrp, p, ^cllsrcrerU^, kks. kpessryeässN, (Ilospelon. Km, t^iclegren, ^tochhsim den '2Y Maji t8si, h, f-UNst'r>ei» till Kongl. Main nndlidänigst, angående en särskild Lomitö tils scviderandc as aila RitcjL wedel srLy och med rtzoo lisl och metz M-. sery Den Juni!- 64? Herr Landt-Marffalken ermdrade, q« Rid. derskapet och Avel» häras kunde se hwad åtgärd bliswit kagen wid pessurek om redoaöxelsen ifrän är i8Oy til yh med ,809, afl revisioner; warit pä. ränkt, men ingen ting mer blifwit gjordt, än StatSbercdningens betänkande innehäller, Orsakerna sy» lias tydligt af berörde betänkande, men Herr Landt. Marskalken hade sig äfwen säkert bekant, att ytterligare underrättelser derom skulle akHans Kongl, Maj.r ännu under denna Riksdag Riksens Ständer meddelas» friherre 8tael von kkollstein, LorsttiL Oust" vi§: Af Herr General Grefwe törners yttrande finner jag, ali Stats-lslskottet sjelf saknar de under, rättelser jag hade ansett,oumgängliga för akt kunna ordentligen xröswa ve räkenskaper som nu siätt tinder revision. Staksberedningens betänkande sy? nes wilja upkasta swärighetec som nästan göra 0- niöjsigt atf någonsin fä den önskade revision »verkstält».
En båtsmansdotter från Enånger, Klara Våghals, som på något afstånd från olycksstället åsåg händelsen, skyndade dit och kastade sig utan vidare direkt i det kyliga och djupa vattnet samt lyckades sålunda i sista ögonblicket få fatt i den lille, ehuru med största fara för sitt eget lif. Efter lämplig behandling återkallades lifvet hos gossen, och räddarinnan fick ej häller någon märkbar skada af det kalla badet. Väl bullrar den stora hopen Sitt bifall högt i sky Åt blodiga hjeltedater, Bravader och vapengny; Åt denna verldens mägtige Byggs ärestoders rad, Och deras bragder skrifvas I guld på historiens blad. Den enkla qvinnan af folket Hon visste j u ock att te I kärleks namn och anda En bragd så fullt som de. Men ej skall hopens lofsång Och äreropens skall Belöna hennes gerning, Som glöms, förr ' n dagen är all. mamma stund och Ack nej, ty sjufaldt större Blir hennes tysta l ö n: Ett tacksamt modershjertas Välsignelse och b ö n! läppar. Cordula. » jag d e n här jag Han mer än fem år. så, » yttrade » Ja, i skulle v i få det trefligare. störtade u p p ur jag till alldeles förfärligt o c h slog handen i borma Hon kan och mamma, hvad sin m å g, h a d e h o n n o g ej v ä n - detta. är fick » M e n d u har j u det h o n o m m e d, o c h så tillräckligt förståndig att fast i hon: som gester ert kappor och reste sköterskan han a f ljus. D å hon dervid g å n g bliftviflar jag åskväder att skick. s o m blomsterförsäljerska eller någonting. se d i g. sen ni och att ett som för det så ett å r. » sig suckade sina o r d. bråket stackare, » märkbart sade o c h strax steg. vet, det dig jag allt värre o c h v ä r r e. grinat När åt han hade m i g så der, m e d likgiltig ton, s o m o m han taBidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet.
Jag skulle icke upptaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, som visserligen borde egnas åt mera nyttiga och värdiga föremål, än prö!r\ingen af en sådan motion, som den Herr Ankarloo i sistlidet Plenum behagat framställa, angående förbud för ordinarie Domare, att åtaga sig bouppteckningar, arfskiften och sterbhus utredningar, enär sådana befattningar, i följd af det enskildta förtroendet, kunna blifva dem uppdragne; jag skulle icke våga, säger jag, upptaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns, för vigtiga öfverläggningar, angelägna tid, om jag icke ansåg det vara min pligt i dubbelt afseende, både såsom Embetsman tillhörande den corps , hvilken blifvit ett föremål för Herr Ankarloos framställning, och äfven såsom Riksdagsman, att i anledning af Herr Ankarloos motion framställa några vördsamma erinringar. Herr Ankarloo har behagat anföra, att ordinarie Domare, på uppdrag att förrätta Bouppteckningar och Sterbhus-utredningar vid flera tillfällen skola oredliacn och orättvist sig förhållit, äfvensom att, då tvister sedermera i anledning af sådana utredningar uppkommit, vederbörande Domare , i stället att anse sig jäfviga att med dessa mål taga laga befattning, skola företagit dem till pröfning, och afdömt dem till den Partens förmon, hvilken Domaren varit mest tillgifven, hvarefter och II. Den 4 April. St och sedan denna åtgärd blifvit af högre Rätt ogillad, samt målet till HäradsRätten återförvist, för att af en ojäfvig tillförordnad Domare handläggas, både tidspillan och kostnader skola blifvit parterna tillskyndade , af hvilka anledningar Pierr Ankarloo hemställt, antingen att ett allmänt förbud måtte utfärdas för ordinarie Domare, att aldrig få emottaga uppdrag att förrätta Bouppteckningar och Sterbhus-utredningar, eller ock, att, i händelse tvister, i anledning af dessa förrättningar, sedermera skulle uppstå, Kongl. Maj t och Kronan måtte åläggas ersätta den tillförordnade Domarens underhållskostnad vid handläggningen och afdömandet af sådana mål.
Hvarföre skulle jag då misströsta om denna förmåns utsträckning till de norra länen. Om det icke sker vid denna, torde det väl lyckas vid någon kommande riksdag. Hr Sandströmer: Jag medgifver till alla delar rigtigheten af Utsk:s praemisser, då Utsk. säger att ”de för Jemtlands egendomliga naturförhållanden föranleda ett ifrån andra orter olika jordbruk;” men jag kan alldeles icke finna att Utsk. af dessa prcemisser bort komma till en sådan konklusion, som skett, utan snarare till motsatsen; ty det förhållande att jordbruket uti denna provins är alldeles olika det i andra provinser, borde tvertom bevisa, att provinsen har behof af en särskild landtbruksskola. Den siste värde talaren har så fullständigt utvecklat detta ämne, att jag icke vidare har något att tillägga, utom det, att jag under den befattning jag uti provinsen innehaft, egt tillfälle erfara, att behofvet af en sådan landtbruksskola är ganska stort. Der finnas högst betydliga odlingslägenheter, som mer och mer begagnas och stora odlingar hafva under de sednare åren blifvit gjorda på de vidsträckta mossfälten. Det synes således vara af vigt att man får tillfälle att lära sig på ett ändamålsenligare sätt, än hittills, behandla så väl nyodlingarne, som den jord, hvilken redan är i bruk. Jag kan äfven uplysa, att K. M. för några år sedan, updrog at Direktör Johnson att besöka Jemtland, för att taga kännedom om de stora odlingslägenheter, som der voro att begagna, och att han gifvit de fördelaktigaste vittnesbörd om jordens beskaffenhet och de ytterligare odlingslägenheter, som der voro att tillgå. Under sådana förhållanden anser jag mig ega fullt skäl att instämma med den siste värde talaren uti anhållan om återremiss, och ber att tillika fä erinra, att Utsk:s hänvisning i 9:de punkten, alt möjliga besparingar på anslagen till de der omnämnde lägre Den 24 April. 101 landtbruksskolorne, kunde användas för en landtbruksskola i Norrland, troligen icke kan leda till något resultat, emedan de i samma punkt uptagna anslag troligen komma att till der ifrågavar. skolor uteslutande användas.
Ständer mätte medgifva en allmän förmedling af hemmanen å Wisingsö, dock utan att någon förutgående utbjudning af samma hemman borde ega rum. Med hänsigt till hemmanens å Wisingsö i allmänhet svaga beskaffenhet och dervarande allmoges fattigdom har, vid serskilde tillfällen, lindring i afseende på belöpande utskylders erläggande blifvit samma allmoge förunnad; och är sednast, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 4 Juh *834* medgifvet, att lösningspriset för de dagsverken, hvilka det åligger hemmansegarne att utgöra, finge, då desamma icke in natura utfordras, bestämmas till en fjerdedel af Länets årliga markegångspris för drängedagsverken. Ehuru de af motionären uppgifne, och, genom företedde handlingar, till en del styrkte förhållanden visserligen synas antyda, att någon ytterligare nedsättning uti hemmanens onera vöre af billighet och omtanka för hemmansegarnes utkomst påkallad, likväl och enär uti gällande Författningar finnas meddeldte bestämda föreskrifter, angående vilkoren och sättet för erhållande af förmedling utaf hemmans mantal eller jordeboksränta, samt det icke synes lämpligt att uti förevarande speciella lall föreslå ett undantag från allmänt gällande bestämmelser, har Utskottet funnit sig icke kunna, i anledning af J. Samuelssons förrberörde motion, tillstyrka någon åtgärd å Rikets Ständers sida. Stockholm den 10 Februari 1845. Ankom till Exp.-Utsk. d. II Febr., kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om rättighet för invånarne i Marums, Winköhls och Härlunda socknar i Skaraborgs Län att för sina kreatur begagna mulbete å Kronoparken Furubacka. (I. A.) Riksdagsfullmägtigen Johannés Andersson från Skaraborgs Län har, uti Memorial, som af Bonde-Ståndet blifvit till Stats-Utskottet remitteradt, förmält, att ehuruväl, i följd af Kongl. Majlis till Kammar-Collegium af - Bik. till R. St.
Jag tillstyrker icke återremiss, emedan jag anser, att K. M. kan vid pröfvandet af de befintliga förhållandena, utom R. St:s medverkan, ändra författningen i den män K. M. finnér det nödigt. Gr. Hamilton, Jacob Essen: I anledn. af det ämne som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, ber jag få äran upplysa, alt, om jag icke missminner mig, det var år 1834, som en Engelsman företog en resa i Irland på bekostnad af ett Engelskt sällskap, för att efterforska orsakerna till fattigdomen i Irland, och uppgaf då han återkom, att en bland de väsendtligaste orsakerna till fattigdomen derstädes var, att man i sednare tider företagit sig att på auction utarrendera farmers och smärre lägenheter, emedan sedan detta sätt för utarrenderingen hade blifvit antaget, arrendesuramorna uppgingo till tre gånger högre belopp än tillförene, hvarigenom den ifrågavar. samhällsclassen, i st. f. att fordomdags vara förmögen och väl bergad, numera var alldeles utfattig. Sammaledes var förhållandet med dem som arrenderade kojor och mindre lägenheter. Då vi i vårt land hafva en bedröflig erfarenhet, att mänga boställsarrendatorer, just till följd af detta sätt för arrendenas upplåtande och de derigenom orimligt uppdrifne arrendebeloppen, måst frångå sina arrenden, till skada Den 9 0 c t o b e r. 89 för sig sjelfva, äfvensom för de vänner och slägtingar, hvilka för dem borgat, samt till mehn för sjelfva bostället, enär det är tydligt, att detsamma mäste lida af dessa täta ombyten; så tager jag mig friheten föreslå, all om, när ett boställe skall utarrenderas, den summa som af flere bjudes, uppgår lill det belopp som boställsdirectionerna, vanligtvis till heder för deras omdöme, anse vara det riktigaste, lottning må äga rum emellan dem som gjort dessa anbud, och att det således icke må blifva den mestbjudande förbehållet att öfvertaga arrendet. Med anledn. häraf anhåller jag om återremiss af ifrågavar. betänk.