Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det svenska folket har också varmt, och lifligt, fattats och hänförts af denna tanke, denna föreställning. Från alla delar af riket inkomma bevis derpå i frivilliga bidrag. Summan är redan ganska betydlig. Men skola Rikets Ständer — svenska folkets ombud — förblifva, eller ens kunna förblifva likgiltiga derför? Jag kan icke förmoda eller antaga det, Riksförsamlingen bör i sina handlingar och åtgöranden alltid vara en trogen återspegling af folkets tänkesätt. Betänka måste man att en skillingsinsamling, sådan sorn den, hvilken nu pågår inom landet, möjligtvis icke kan uppgå till den, för uppresandet af ett värdigt monument, erforderliga summan. Betänka mäste man ock att landet nu inför Europa satt sin hederi pant, att monumentet mäste resas. Betänka mäste man slutligen jemväl att monumentet får ett annu högre värde, ifall till folkets frivilliga gärd dess ombud vid Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 118. 235 riksdagen, dess konstitutionella förtroende-män, dess representanter äfven betyga sitt gillande, genom en dermed öfverensstämmande gärd i hela nationens namn. Det är med anledning af hvad jag nu haft äran andraga, som jag vågar föreslå: att Rikets Ständer mätte, såsom fyllnadssumma till den frivilliga insamlingen för uppresandet af ett värdigt monument öfver Carl XII, anslå en summa stor 100.000 R:dr R:mt, att utgå såsom förslagsanslag. Pä det att monumentet redan vid nästkommande riksdags öppnande må, i närvaro ai Rikets Ständer, pä ett lika värdigt som högtidligt sätt kunna aftäckas och helsås af nationens bifall, tillåter jag mig vidare föreslå: att Rikets Ständer måtte till IT. Maj:t Konungen ingå med en underdånig skrifvelse, det högstdensamme täcktes uppdraga vederbörande, att så skyndsamt sorn möjligt vidtaga alla sådana åtgärder — såsomj uppgörandet af ritningar — bestämmandet af platsen för monumentet — beställningen af gjutningen o. s. v. som saken påkallar, på det att monumentet redan vid början eller under loppet af nästa riksmöte mätte blifva färdigt. Anhålles om remiss till Stats-Utskottet.
En bland de större bristerne i vår närvarande grundlag är den osäkerhet för alla industriella beräkningar, hvilken uppkommer af lagbudet, alt tullbevillningen vid hvarje riksdag ovillkorligen skall å nyo bestämmas, och sålunda kan underkasta hvarje artikel i taxan från agat till ättika de mest inflytelserika förändrade tullbestämmelser, utan behof af annan öfvervigt i omdömet om ändamålsenlighet, än att detta omdöme delas af eu enda utaf de 4 RiksSl:n, understödda af en rösts pluralitet i förstärkta StatsUlsk. Utsk. bar från föregående allmänna grundsats föreslagit undantag i nedanstående 4 fall: l:o För att, med hänseende till landets Jinanciella betryck, afse behofvet att inskränka en allmänt öfveridagad, högt uppdrifven import af nfverf lödsvaror. Mea bar verkligen en sådan import ägt rum och föranledt landets financiella betryck? Hr Fåhraeus har redan med officiella siffror ådagalagt, att de ökade qvantileter, som införts af de betydligaste varuarliklaruc, icke antyda, att Sverige för dessa ökade qvantileter betalt mera penningar, ulan att förhöjningen till fullo betäckts af den stora nedsättning i inköpspriset, hvilken under tiden ägt rum, äfvensom ali den minskning, vår jernexport till belopp och värde under åren 1842 och 1843 undergått, fullt motsvarade dessa arens silfveru!försel. Den högst betydliga nedsältningen i vår under de nästföregående åren så lönande frakt förtjenst kan anses betäckt genom den tillökning i värde vår utförsel 1842 och 1843 erhållit på vissa artiklar, hufvudsakligen trädvaror och raffineradt socker. Jag medgifver likväl, att åren 1842 och 1843 betydligare belopp caffe och socker införts, än landels behof erfordrat, och sorn således, under de i öfrigt ogyunande bandelsförhållanderne, ökat utförseln af silfver och guld. Men orsaken till denna öfverimport igenfinnes icke i lull-lagsliflningen, utan i andra förhållanden.
LngUtskottets Bet/lnhtmden, Gesäller han antagit, så lange ban har arbete på sin verkstad, och icke afskeda först den ena, så den andra, utan i den händelsen , att de kunna få arbete på annan verkstad. De antagna Gesällerna för ett arbete, böra alla arbeta derpå tills det tager slut. Gesållerne deremot å sin sida , böra icke få gå frän arbetet utom Mästarens medgifvanvande, utan ovilkorligt qvarblifva på verkstaden så länge Mästaren behöfver dem. Samtelige Mästare uti ett Ämbete böra vara förbundne att någorlunda beräkna de Gesällers antal, som för bedrifvandet af deras arbete kan beböfvas, och då gemensamt ansvara för dem, så att de ej för lösdrifvare må anses. Åmbetet bör ock, sä vida görligt är, söka att gifva dem arbete. Åmbetets egen rätt dock obetagen, att i första rummet sysselsätta sina Lärogossar. Men på det Gesållerne icke skola lida för mycket dervid, bör det åligga Åmbetet att vid Gossars antagande, hafva afseende på huruvida de förhanden varande Gesållerne åro färre eller flere, och derefter råtta antalet. Ämbetet dock obetaget, att uti hvilket fall som heldst antaga det för hvarje Handtverk nödiga antal Lårgossar, VII. Art. Vid åtalande af olagligt arbete böra äfven Städernes Fiskaler hafva sig ålagt samma skyldigheter , och tillagde samma rättigheter som Kronans. Utom rättighet till Husvisitation lärer denna åtalan blifva af föga värde, Dervid är ock: LagUtskottets Betdnkandett. xlvii. ingen riskerad, enär den sker af Fiskalen, under sådant ansvar. Reglemente för Gerningsmän. Vid frågan örn Gernirgsmäns antagande åberopas hvad redan anmärkt blifvit uti de från Ståndet inlemnade Memorialer. Derjemte anmärkes, att det vid strängaste ansvar bör vara dessa förbundet , att insända sine förfärdigade arbeten till Städerne, för att der försäljas.
Hvad åter angår Herr frosten Gumcelii yrkande, att ordet 5Shelst” i 1 mom. af denna § måtte utgå, så ehuru efter de åsigler, som förut blifvit yttrade, Utskotten visserliga]» skulle anse en föreskrift, hvarigenom en fast skolas inrättande i hvarje Socken, der ej laga hinder mötte, ovilkorligen anbefalldes vara för ändamålet tjenligast; likväl och enär de mot förslag i denna syftning vid 1840 \års Riksdag gjorde vigtiga anmärkningar icke kunna vederläggas, samt def måste förutses att, i anseende lill de svåiigheter, som mött författningen;» sättande i verket och troligen ytterligare komma att möta, ett så besläm|dt och ovillkorligt stadgande, oaktadt de i 14 S medgifna tillfälle till undantag derifrån skulle öka farhågan för Författningens tillämplighet i allmänhet, och derigenom mera skada än gagna ändamålet, kunna Utskotten ir^ke annat än afstyrka llerr Iyiosten Gumcelii o inför mäld a förslag, / t Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskotens Betankande j N:o <fo. 7 de gifna föreskrifterna af omständigheterna påkallas, eger att derom hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan. Utskotten hemställa således, att den i förenämnde hänseende väckta fråga må förfalla.
Ager emellan denna, af ett nytt — ännu icke ett halft sekel gammalt — samhällsfördrag stadgade riksdagsordning, hvarigenom fyra RiksSlånd besluta med tre röster emot en, någon jemförelse rum med den ordning, som existerade under en tid, då näfrätten stod högst och våldet bjöd lydnad för de mest drakoniska contracter, så består skillnaden, som uppkommer vid denna jemförelse deri, att fordom hade icke samhällsutvecklingen fortgått längre, än att man på sin höjd anade, eller hade ett i samhällets lifsprincip liggande dunkelt begrepp om nyttan af allmänna lagar, men deremot hade man, i de slarkares obändiga och ofta egennyltiga sinnen, nästan oöfvervinnerliga hinder alt möta, både för att göra begreppet klart och än mer för att få stifta några allmänna lagar; hvadan man också nödgades kalla en sådan samling af stadgar för allmän lag, som endast bestod i ett agregat af enskilda classers fordna enskilda och sjelftagne rättigheter eller på sin höjd af sådane privilegier, som man lyckats aftvinga en okunnig eller svag regering. Men blotta denna term af allmän lag var ett omäteligt och stort steg, vunnet af civilisationen under dess kamp med barbariet. En omedelbar följd af delta steg var den högst vigtiga, att ehuru icke alla, i allmänna lagen incodifierade enskilda rättigheter kunde genast försvinna, och samma lag derföre mäste vidkän - 326 Den 12 Februari. nas mänga anomalier och många stridiga, ja oförnuftiga satser — hvilka endast med framtiden kunde borttagas eller rättas — så tvingades dock alla de mest skärande undantagslagarne, n.b. efter den tidens begrepp, alt straxt lemna allmänna lagens sig småningom vidgande område, och fingo sedermera söka sin tillflykt hvar bäst de kunde skydda sig, bränmärkte som de blefvo, nu och för framtiden, med den förhatliga titeln af särskilda privilegier. Ifrån den stunden blef det sålunda juridiskt omöjligt att förblanda rättigheter enligt allmän lag eller enligt privilegier med hvarandra. Det är denna lagstiftningens naturliga gång och ordning under civilisationens ledning, som man nu vill omkasta! Det är således icke den progressiva civilisationen i Sverige, som längre får vara den segrande?
J*8 ^ac^e förut trott, att i ett ämne af så vidsträckt omfattning, af så allmänt inflytande, mera bestämdhet i åsigterne och mera sammanhang i öfveriäggningarne skulle bere das, om ett Förslag varit uppgjordt, som fullständigt upptagit och utvecklat de förhållanden, som på frågan äga inflytande och derefter framställt de medel, hvilka ansetts 6äkrast leda till målet, som jag anser vara: stadga i penningeverket, nied minsta möjliga rubbning af för handen varande ägande rätts förhållanden; och jag hade äfven funnit mig i denna tanke styrkt af det yttrande, samma Ledamot förut fällt om caracteren af enskilda motioner, nemligen ensidigt afseende på partiella och locala omständigheter. Men då jag af det först anförde yttrandet låtit mig tillrättavisas och jag af de förefallna discussionetne funnit, att flera Förslager blifvit gjorde, torde det böra åtminstone förlåtas mig, om äfven jag i detta ämne lämnar ett bidrag, till vägledning. Jag skall försöka. att så mycket möjeligt är vidga min synkrets, så att icke åsigterne måtte bli alltför inskränktfe eller ensidige. Jag har granskat FioanccComitéens Betänkande och der, i åtskilliga afseenden funnit mindre, än jag hoppats. Jag hade väntat att få en stödjepunkt för mitt omdöme om myntets värde eller vanvärde, genom meddelade uppgifter om Bancosedelns förhållande till silfver under åtskillige perioder, särdeles af tillökning eller indragning af sedelstocken, äfvjn som genom uppgifter om Bancosedelns 9 Den IV April j. m. 313 förhållande till Jordegendom och dess producter vid samma tider, jemte de särskilda omständigheter, som kunnat verka förändringar dessa förhållauden. Jag hade väntat att f£ uppgifvit förhållandet imellan Fastighetsvärdet och det skuldbelopp, hvarföre det häftat, under olika perioder; och då det anföres att
Detta indutsri-företag kan Staten således tryggt öfverlemna ålenskilde personers omtanka, ty om man vid något tillfälle funne alt Staten inom en kortare tid behöfde en större mängd krut, än som vid de redan befintlige krutbruken hunne tillverkas, så kunde in* om några månader nya krutbruk inrättas och träda i verksamhet, utan några särdeles stora kostnader. Helt annorlunda är förhållandet med gevärsfabrikationen. Det erfordras stora omsorger, mycken kostnad och en längre tid att få en gevärsfabrik i gång. Jag yrkar således på det högsta, alt Kronan måtte få behålla det enda faktori den för närvar, äger. Jag sade nyss, alt Kronan icke bör hafva mer än ett, ty 2 vore för mycket. Men ett faktori bör den hafva, på det att icke, i händelse ett större parti gevär skulle i hast behöfva tillverkas, Kronan i afseende derå må vara helt och hållet beroende af enskildes vilja eller förmåga att anskaffa hvad som erfordras. Den anmärkn. Hr Aminoff gjort, att vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori för det närvar, icke kan tillverkas så många gevär, som Staten behöfver, är riktig; men dervid bör erinras, att materialier der finnas för tillverkning årligen af ett nära tiodubbelt så stort antal, som nu derifrån levereras. Vår nationalära och vårt sjelfbestånd bör icke göras beroende af enskildes tycke, utan den bör vara anförtrodd åt Konungens omvårdnad. På grund af hvad jag nu och förut anfört, yrkar jag fortfarande på afslag å hela betänk.; men om denna mening ej vinner bifall, sluter jag mig till det förslag Hr von Hartmansdorff här framställt. Frih. von Kraemer: Hr Aminoff har yttrat sin förundran deröfver, att åtskilliga ledamöter af Statslltsk. tillhörande detta Stånd talat emot förevar, betänk., utan att till detsamma foga någon reservation. Jag får då fästa hans uppmärksamhet på en omständighet, som icke bordt undfalla honom, såsom en gammal Ulsk:s-ledamot, nemi. att man inom ett Utsk. kan komma att i någon fråga votera med majoriteten, ehuru man icke i allo gillar denna majoritets åsigter.
Förordning om en, efter 2 art 6 § i bevillningsförordningen 1815 lämpad förändring, av det i kungörelsen den 18 januari 1810, stadgade edsformulär, till bestyrkande av fordringar, vilka i konkurser bevakas. Stockholm den 6 augusti 1815 I bevillningsförordningen som ständerna antagit för 1816 föreskrives, att låntagare endast förskottsvis erlägger den bevillning, som gäller utlånade medel. Det är hans rätt att återfå detta förskott av långivaren och 5 % avdrages som ränta. Förändring i edsformuläret följer Det nya tillägget skall inte angå den som bevakar fordringar i verk och inrättningar, som är befriade från avdrag. Stockholms slott på Rikssalen den 6 augusti 1815. CARL Kungörelse angående förhöjning i avgifterna till Adliga Jungfrustiftskassan, vid introduktion å riddarhuset. Stockholm den 8 augusti 1815. Ridderskapets och adelns anhållan att höja avgiften för Adliga Jungfrustiftskassan för de tre adliga värdigheterna till 50 riksdaler vid introduktionen till Riddderhuset, godkännes av Oss. Stockholms slott på rikssalen den 8 augusti 1815. CARL Bevillning för år 1816, och de påföljande åren, intill slutet av 1820, så vida ej inom denna tid urtima riksdag infaller. gjort och samtyckt vid urtima riksdagen i Stockholm den 8 augusti 1815. Innehållsförteckning 71 sidor. Sedan Vi granskat statsverket tillstånd och brister, har Vi anslagit särskilda summor till att fylla behoven och åtagit oss en bevillning på 2.350000 riksdaler, oräknat de inkomster som kommer av postverket, charta sigillata, stora sjötullen, landtullen och husbehovsbränningen. Vi har ansett att förut gällande grunder skall bibehållas med några förändringar. Artikel I Personlig avgift. Varje mansperson mellan 15 - 18 år betalar 32 skilling. Sedan 1 riksdaler till 63 års ålder. Då upphör den för alla som inte har en inkomst av 50 riksdaler. Artikel II Avgift för lön, egendom och rörelse, § 1 Ämbetsoch tjänstemän samt betjänter. § 2 Bevillning i städerna. De delas upp i fem klasser med olika beskattning.
Behöfligheten af ordinarie Statsanslag är, för Statskont:s embetsoch tjenstemän, ännu större än för Krigs Golldi, emedan det, om någon af de förra skulle, vid 65 eller 70 års ålder vilja taga afsked med hela ' lönen i pension, den icke kan, till hela sitt belopp, fås på allmän Indragningsstat, ej heller erhållas af de flera, till lönefyllnad sammanplockade Statsmedlen, på samma sätt, som Krigs-Golhii tjenstemän fått, af de, under dess vård stående kassor. Under d. 30 sistl. Augusti, - har RammarR:n, i underd.-het begärt ny organisation och lönereglering, enl. hvilken Statsverket icke skulle något tillskjuta, utan deremot årl. bespara 121 R:dr. Men som den nya löneregleringen skulle komma att draga länge på tiden, Transport 16,081: 27. 10. Den 31 D ecember e. m. 371 Transport 16,081: 27: 10. emedan åtskillige embetsoch tjenstemän, ej borde för framtiden få, såsom nu, innehafva flere tjenster på samma gång, och enär det sällan torde inträffa, att lika belopp af lön och tjenstgöring, varda samtidigt lediga, så att de kunna odelade öfverflyttas, från gammal till ny innehafvare, har KammarR:n i nnderd:het, anhållit om ett förslagsanslag af 2,000 R:dr årl., för att, under öfvergången från gammal lill ny stat, lätta och befrämja verkställigheten. Denna var likväl beräknad, endast för verkets gamla författning.
Snarare delar han blott, fastän på sitt vis, menniskans allmänna lott; hvilken ju, från en viss sida sedd, är att vara ”född till olycka såsom fåglarne till att flyga”. Men vid frågan om sådana män, som Kellgren och det slägte han tillhör, synes oss Goethe hafva rigtigare betecknat deras öde, då han yttrar i ett af sina ungdomsbref: ”Alles geben Götter, die unendlichen, Ihren Lieblingen ganz; Alle Leiden, die unendlichen, Alle Freuden, die unendlichen, ganz”. En af nutidens aktningsvärdaste konstdomare – Palmblad – har sagt140, att Kellgren väl ”ägde ett ljust omdöme, en fin takt, ett för allt ädelt och skönt öppet sinne, det finaste öra för sångens toner; värma för den fosterländska vitterheten, en lekande qvickhet, som kunde, när han trodde sig strida för högre sanningar, antaga en Juvenalisk skärpa; framförallt ett af känsla och ömhet flödande hjerta”; – men ”icke det slags snille, som inom tankens eller diktens riken öppnar nya rymder, bryter nya malmgångar, banar nya vägar; hans bildningsgåfva var mera rörlig än djup, mera omfattande än uppfinningsrik”. – Måttet af den sanning, som kan synas ligga i detta omdömes sednare hälft, skall, i följd af hans brådskyndade död, alltid förblifva vanskligt att bestämma. De anförda skaldeprofven (och flera kunde tilläggas) låta oss näppeligen sakna, hvarken ”djupets” eller ”uppfinningens” värden.
Här skall man börja med att votera sig till en ja-propos. emellan åtskilliga alternativer, och derefter en contra-propos. Om man börjar med att antaga Utsktns tillstyrkande af PresleStts tariff till ja-propos. och sedan later de öfriga ingå såsom alternativer i nej-propos. och förekomma den ena efter den andra, så får nian den som man vill hafva; men att först votera om ja-propos. och 44 Den 17 Mati f. m. sedan otn alternnliver till nej-propos., det Sr ett nytt sätt att gå tillväga vid voteringar, hvilket kanske skulle förbrylla åtskilliga ibland de voterande, så att de få intet af allt hvad de trott sig få votera örn. Jag tillstyrker således den ordalydelsen af den första propos., att ja-propos. må blifva: Den sorn bifaller PresteSt:s beskaltningstariff, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, så kommer antingen BondeSt:s eller något af de öfriga alternaliverna att ingå i conlra-proposm, och då blir det votering dem emellan örn hvilketdera, som skall ingå i contra-propos:n. Hr von Hartmansdorff: Det H. Ståndet behandlar, på samma gång, två olika frågor, nemi. den om redskapens afverkningsförmåga och den om beskattningen. Om R. o. Ad. skulle, på sätt här har varit ifrågasatt, antaga PresteSt:s tariff för beskattningen, så har Ståndet med detsamma äfven afgjort frågan om alverkningsförmågan, eftersom tariffen är beräknad på en viss afverkningsförmåga, nemi. af 5o proc. förhöjning för ångapparaters begagnande och i sådant fall bundit sig.
N:o 30, öfver väckte förslag till ändringar och tillägg uti de om skiftesverbet i riket gällande föreskrifter. Föredrogs och bifölls Lag-samt Allm. Besv:s-o. Ekon.Utsk:ns den 26 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 38, i anledn. af väckt motion, ang:de upmälning af tomter i Stockholms stad. Vid föredragning af Lagsamt Allm. Besv:so. Ekon.Utskms den 26 dennes på bordet lagda Mern. N:o 40, med förslag till sammanjemkning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i anledn. af Betänk. N:o 29, ang:de skogshushållningen i riket, blef detta Mern., på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv:so. Ekou.- Ulsk:ns den 26 dennes på bordel lagda Betänk. N:o 41, i anledn. af väckte motioner, dels om införande af Notarial-embetet, samt dels om utarbetande af stadgar för Natarii publici. Föredrogos och biföllos Exped.Utsk:s den 26 dennes på bordet lagda Mern.: JVs 17, ang:de rättighet för Utsk:s Kansli-personal och vaktbetjening alt upbära aflöning någon tid efter Riksdagens slut; och JM 18, ang:de acceptering, efter Riksdagens slut, af räkningar å tryckning och häftning af Bihanget till RiksStåndens prot. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. kl. § till 11, i följd af BiksSlåndens sammankallande till Plenum Plenorum, afgätt lill Rikssalen, samt der afhört och fått emottaga K. M:s Nåd. Svar, i anledn. af åtskilliga af R. St:r vid innevande Riksdag antagne Grundlagsoch andra Lagförändringar, åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. j till 12 på dagen vid nedgången från K. Slottet, enl. derom före afgåendet från Biddarhuset fattadt beslut.
1896 Olof-Gustaf och skall ha hästar, fast där inga Anns, och ställer till ett lefverne i huset — o m det vore det! Men den släde som blef synlig — det var för resten fältkamrerns — svängde af upp till henne i stället, så nu var det här det blef främmande. Inte roligare för det — det kände hon till. Bara ett bylte i släden, bara fältkamrern — då sätter han sig ned och spelar écarté m e d far efter att ha skämtat med henne o m att hon inte blir gift — » tjugutvå år, » säger han, » och tiden förgår, he h e! » Ja sådant där blir ingen gladare af. I och m e d detsamma fick HanneCharlotte en idé och tog pannan från fönsterrutan. O m j a g skulle låna släden och klä ' ut mig i fars päls och fara till OlofGustaf och reta honom! Det tar inte lång stund, och ingen behöfver veta af det. Hade det varit hvilken annan dag som helst, skulle Hanne-Charlotte aldrig ha gått in på ett sådant förslag, inte ens o m det gjorts af en annan och hon haft sällskap, men nu, första april och så jämmerligt trå- kigt, och snön, som aldrig höll upp att falla, och blidvädret, som aldrig kom — hon kunde icke stå emot ett ögonblick. Hon sprang alltså ut och väntade vid salsdörren, tills fältkamrern hunnit in i fars rum med hela sin utrustning och stöflarna på — hvar stöfvel en fältkamrer! — Där skulle det ta en ansenlig tid, innan han hjälpts af med alla de klädesplagg, hvarmed han var omsnurrad så tätt som en spole med garn, där skulle ingen tänka på att se efter hvad det var för bjällror, som klingade förbi. Så tog hon snabbt en päls, skärp, mössa och ett par pjäxor och sprang med hela famnen full ned till stallet. Släden hade just hunnit dit, men ingen hade rört vid den ännu, körsvennen, en sömnig pojke, behöfde alltid en kvart, innan han tinade upp och som en istapp från ett tak föll ned från sitt säte. » Anders, » sade Hanne-Charlotte, » var nu rask och kör mig till Bergsgården.
Strrs underd. skrifvelser till K. M:t, nemi.: H. VII. 15 T> e n JO Juni f. m. N:o 7i, sng:de rotehållares för båtsmän skyldighet att inställ® sig vid generalmönstring; N:o 72. ang:de sockneprests befrielse från skyldigheten att åtfölja dödsfångar till afriittsplatsen ; N:o 7 3, om uphäfvande af straffarterna prygel och dagg; N:o 74, ang:de ändring i sättet att expediera den s. k. kvrkoposten ; N:o 75, ang:de förändrad grund för upskattning af bränvins värde vid partihandel; N:o 7C, om antagande öfver hela riket af mantalet såsom enhet vid skatteberäkningen och om reducerande af mantalsbråken till decimalbråk ; K:o 77, ang:de nedsättning i lösen för prot.-utdr. rörande förordnanden eller entlediganden för förmyndare; N:o 78, om rättelse i de s. k. ofrimans-frälsehemmans i Bohus län beskattnings-förhållanden; N:o 79, ang:de förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas; samt N:0 80, ang:de afstående af jord till Marstrands stad och dess elementarläroverk. Anmäldes och bordlädes: Konst.Utskit.s Mern. N:o 38, med förslag till ändring i R. 0:s föreskrifter om PresteSt:ts representationsrätt, och Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Betänk. N:o 14, i anledn. af väckta motioner om ändringar i nu gällande skiftes-stadga. Uplästes följande af Hr Ter sm ed e n, N i 1 s, inlemnade Mern.: