Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
då, omskrifvande ett allbekant uttryck, ' qvinnan åt qvinnorna! " För dem, hvilka efter henne börjat samma bana, skall ock hennes enkla, vinnande personlighet blifva ett godt föredöme, siiv21 vid arbetet som i kaniratkretsen. hvarest hon tiUvunGt sig variiit erkännaQd * e,. Hyarjc tänkande svensk qvinna, derom äro vi öfvertygade, skall ined intre läkarens framtida verksamhet och nu med oss önska henne: Lycka till! och Väl kommen! Fredrika-Bremer-Förbundets Berättelse för är 1887, d e t tredje året af d e s s verksamhet. F re d ri k a - B r e ni er - F ö rb u n d et, hvar s verks am h e t u n der d ett a liksom de föregående åren utöfvats i öfverensstärnmelse med förbundets program, har fortfarande haft att glädja sig åt allmänhetens förtroende, hvarigenom förbundet vunnit ökad anslutning och dess arbetsfält kunnat utvidgas. Franistegen i detta afseende åskådliggöras genom följ ande siffror: År 1885 var medlemmarnas antal 886. I enlighet med 5 6 i stadgarne företogs vid årsmötet den 25 inaj 1887 val efter de sex ordinarie styrelsemedlemmar och sex suppleanter, hvilka vor0 i tur att afgå. De återvaldes, med undantag af fru Weidenhielm, som undanbedt sig återval, i hvilkens ställe valdes fröken Lotten Dahlgren. Förbundets styrelse har alltsi under år 1887 haft följandc sammansättning: Ordförande: Riksantiqvarien II. H i l d e b i w d. Vice ordförande: Hofintendenten A. B ö r t d l. Sekreterare: Fröken A. Roos. Fru S. Adler * spar3iae. Fru E. Ankarscärd. Fru AT. Bohman Fröken L. Engströiii. Fröken, II. E ' orwll. Fru A. Monietiirs. Bankdirektör J. H. I % / \)? e. D okt or G. S j ö O ei ' $ 1. F r 11 S. i&amp; % i tlo ck. Styrelsesuppleanter: Litteratören E. Beckman.
Dess undeilälenhet i detta lali, äfvensom anledningen dertill, är genom räuteribalance-undersökningen utredd och visar sig dessutom, vid betraktande af det factum, att, dä i det minst väl lottade af Länets fögderier, Medelpad, den dervarande för ordentlighet och redbarhet utmärkta kronofogden sä fullständigt redovisat den andel af låneunderstödet som tillkommit dess fögderi, alt endast 101 Kalr 32 sk. eller omkring 2? procent kommit i fråga till afskrifning, har afskrifningen inom det i allmänhet mera välmående Ångermanland uppgått, för södra fögderiet till 1,867 Kalr 23 sk. 7 rst. elier omkring 18* procent, och för det norra till 3,059 Kalr 40 sk. 8 rst Banko eller omkring 14.' procent. Enahanda ändamål, som afsetls med sislomförmälda anslag eller beredande af tillfälle åt de af Länets innebyggare, som hafva penningeliilgångar och kredit, att efter svaga år kunna förse sig med deras behof af spannemål, synes mig derföre, då Statens biträde i detta fall kan komina ali framdeles äskas, kulma vinnas lika säkert, men utan äfventyr för Statskassan i afseende på återbetalningen, om det kontanta understödet beviljas under sådana vilkor, som bestämdes för det genom Kongl. Brefvet den 18:de Oelober 1836 i JNåder beviljade, ofvan upptagna anslag, eller alt statsmedlen i starre belopp, emot godkänd säkerhet, ullånles åt personer, som förblinda sig ali hålla spannemål lill salu, efter meddelande bestämmelser i afseende på qvanlileter, försäljningsställen och priser. Hufvudsakliga ändamålet med denna min framställning liar jag förut i underdånighet anmält; men jag bör icke fördölja, att jag dertill egt eli ytterligare skäl i min önskan, alt se rättad den oriktiga föreställning om detta Läns tillgångar och beskaffenhet, som jag funnit hafva på fjermare häll utbildat sig och som varit en naturlig följd af de ofta itererade ollicielia rapporterna om dess nödställda belägenhet.
Sluteligen förenar jag mig till alla delar med Friherre. Kallvik L-ll-r^röm och Friherre ?Iemir>s. M-, Den 2 Aprtt. 47 Anmälte? och infördes en Deputation ifräv det hederwärda BondcStändet, anförd afNiksdagsmannen ifrän Upland, ^n6ei-s Is»!ison ökert, hwilken meddelade Ständets föreställning till fina MedStänder, rörande en yrkad jemkning i Clartä Sigillatä Författningen, sä wal som WondeStändets beflut, rörande den Allmänna Wewillnins gen, samt att till Nämnden? afgörande remittera frägan om medel till Saltkällor? upptagande Deputatisnen afträdde, efter manligheten utbeledsagad. Friherre 8trsl von kgollstein.- En wärd Ledamot Herr Grefwe levenheim har ansett mitt yttrande i denna sak säfom stridande emot den skyldighet, som äliggcr en i war att bära wapen för Fäderneslandet, dels ock outförbart i werksiälligheten. Det fordras wäl icke mycket bewis dertill , att det egentligen är den, som äger förmögenhet i ett land, som är pligtig till besörjandet af landets förswar. Att det är den största orättvisa, att den som har Söner skall fe dem uttagas att förswara landet och de rikes egendvrnar, oä mänga af defia rika icke gifwa ett öre härtill, har Herr dlorllenrtolpe före mig tydeligen wisat. Det inkast, att om ingen blir älagd till krigstjenst, den för. mögne med alla fina penningar skulle kunna ändock wara ur ständ att anskaffa Soldater, emedan Swenska folket icke för penningar läter förmå sig dertill, att det blott är den höga kansta af ära att fä strida för Fäderneslandet, som kan förmä dertill, tror jag icke wara Herr Greswens alfwar. Jag tager mig deraf anledning göra Grefwe» en fraga:
En 80-årig gumma, Anna Ersdotter, hvilken halshöggs på grund af kongl. brefvet till Svea hofrätt den 15 Juni 1704, lärer varit den sista föregifna trollpacka som, åtminstone inom Svea hofrätts område, genom domslut ljutit döden. Af berättelsen “Om Satans grasserande i Roslagen“ år 1729 vanns ingen annan upplysning, än att en del djeflar äro illiterata, då en prest, som länge på svenska munhuggits med den stormande anden och derefter befallt honom tala latin, slutligen förklarade “att denne djefvul icke var Belzebub sjelf eller Storsatan, utan en mindre underdjefvul, som icke kunde eller lärt latin, emedan han på sådana orter ej haft sina funktioner“ Ännu i en senare tid blefvo dock personer anklagade och dömda, derför att de förskrifvit sig åt Satan. Det ådömda straffet var emellertid betydligt mildare, ehuru ej alltid i dessa fall likhet inför lagen tyckes ha blifvit iakttagen, såsom följande tvänne exempel utvisa. En adelsman, Carl Henrik Haij, äldste sonen af en bland Carl XII:s bussar, öfverstelöjtnanten C. H. H., hade råkat i behof af penningar, och vid 21 års ålder, då han var matros på ett fartyg, “skrifvit en sedel, hvaruti han lofvat att, mot en ansenlig penningesumma, med sitt eget blod förskrifva sig till Satan“, hvilken sedel Haij sedan hos sig förvarat, men af en händelse tappat på däcket, der den upphittades af styrmannen Petter Kobbe, som angaf saken, hvarefter Haij dömdes af Hofrätten den 20 September 1744 till 14 dagars vatten och bröd samt att undervisas af sin själasörjare. Ehuru Haij sedan ej hann högre i graderna än till förare, blef han likväl vid 40 års ålder gift med en friherrinna Grundel. I Kjeflinge sockens kyrkobok omtalas en smed, som 1745 med eget blod förskrifvit sig åt hin onde med vilkor, att denne förband sig att hjelpa honom till penningar, så länge han lefde.
Ordalagen (pag. 19) äro äfven något obestämda; man kunde nemi. fråga, 0111 grufvebrytningen borde obetingad! upplåtas åt den enskildes egen omtanke. Om så vore Utsk:s tankej skulle jag göra inkast deremot, hvilka jag nu innehåller af det skäl, att jag anser lika opåkalladt som omöjligt, att nu bestämma när full frihet i jernhandteringen må äga rum , utan skada för Riket i framtiden. Hr af Uhr, Carl David, uppläste följande: Det nu förevar, betänk, rörer en ganska vigtig del af vår allmänna hushållning, och Ekon.Utsk. har efter sin åsigt sökt att reglera de derutinnan förekommande stridiga intressen. Vore nu fråga om att införa en alldeles ny handtering, sä vore det utan tvifvel rättast att lemna densamma till sin egen utveckling, roed rättighet för en och hvar, att efter eget godtfinnande tillverka samt inom landet eller utrikes försälja sina produeter, vare sig tackjern eller stångjern; men då jernhandteringen inom vårt land är flera sekler gammal och utgör Rikets förnämsta export, hvaraf ett ganska stort antal medborgare både vid bruken och angränsande trakter, genom grufvebrytning, kolningar och transporter, finna sysselsättning och bergning, förtjenar ämnet största uppmärksamhet, samt att man ställer så, att alla deruti interesserade finna sin största möjliga belåtenhet. Deli iG November f. m. '9
Den af Kongl. Majk nu föreslagna utväg, att bereda tillfälle till vård och undervisning åt alla inom landet befintliga döfstumma barn, eger, enligt Utskottets tanke, ett afgjordt företräde framför den ifrågasatta planen att för dessa vanlottade barn uppföra ytterligare ett institut af större omfattning. Om det än å ena sidan må vara Statens pligt att tillse det de döfstumma icke må sakna tillfälle till erhållande af den undervisning, som med nutidens förbättrade läromethoder kan dem bibringas, på det ej mindre deras andliga utveckling må möjliggöras, än äfven vid läroanstalten förvärfvad arbetsskicklighet sätta dem i stånd att utan anhöriges eller kommunernas betungande sig försörja, så måste det å andra sidan, liksom i fråga om den allmänna folkundervisningen, vara kommunernas pligt, att i första rummet taga denna angelägenhet om hand, och erfarenheten har visat, att det allmänna härvid kan påräkna ett kraftigt stöd af den enskilda välgörenheten, som redan genom inrättandet af de s. k. tysta skolorna visat sitt varma nit för vanlottade likars uppfostran. Så framt det i nästföregående punkt af Utskottet tillstyrkta anslag af Rikets Ständer beviljas och således Allmänna Institutet för döfstumma och blinda vinner den betydliga utvidgning, som för detsamma är föreslagen och hvarigenom tillfälle jemväl är beredt för utbildande al tillräckligt antal lärare, synes den skyldighet uti ifrågavarande hänseende, som derutöfver må åligga Staten, skäligen kunna inskränkas till ett lämpligt understöd åt de mindre dylika undervisningsanstalter, som redan finnas eller framdeles kunna uppstå.
Af allmänna Diskont-fonden skola Fullmägtige, under hvartdera året 1861, 1862 och 1863, innehålla 200,000 R:dr Riksmynt, hvilken innehållning verkställes på sätt och i den ordning Fullmägtige lämpligast anse, dock under förbehåll att någon minskning icke sker af den andel utaf fonden, sora med 130,000 R:dr är för Wisby Låne-kontor afsatt. 27 :o Morn. 1. Räntan vid diskontering och utlåning från Handelsoch Närings-dis/iont-fonden utgör minst Fyra högst Sex procent, och bestämmes af Fullmägtige med afseende å penningeställningen och andra omständigheter, som till räntans höjning eller sänkning kunna föranleda; skolande allmänheten, genom kungörelse i tiduingarne, om räntefotens förändring underrättas. Räntan vare alltid lika vid samtliga Diskont-verken. Vid utlåning från Allmänna diskont-fonden är räntan fastställd till Sex procent. Mom. 3 Utom vid belåning af vågförda effekter, kommer räntan å penninge-försträckningar från Diskont-verken alt vid det beviljade beloppets utgifvande afdragas. För de summor, som å kassa-kreditiv lyftas eller insättas, beräknas å kreditiv till enskilda personer Fem och å kreditiv till sparbanker Fyra procent ränta. Mom. 5. För de lån, som ej inbetalas inom 14 dagar efter Bih. lill B. St. 6 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 5 Banko-Utskottels Betänkande M 25. förfallodagen, denna oräknad, elier liqvideras genom omsättning, der sädan får ega rum, samt för de kassa-kreditiv, som icke betalas vid kreditiv—tidens utgång, beräknas från förfallodagen Sex procent ränta. 28:o Mom. 1. Svensk medborgare, som är bosatt utrikes, fär icke såsom låntagare eller löftesman antagas.
Lån upphör genast efter förfallodagen , är anmärkt: att en sådah Låne-austalt vöre ett vingleri , som komme att i grund förstöra den redan vacklande crediten man och man emellan; att såsom Långifvare kunde blott påräknas sådana penninge-egare, hvilka ej hafva förtroende lill någon enskild , och blott sådana Låntagare, hvilkas credit hos enskilde vore vacklande, under hvilka förhållanden en räntevinst af 3 procent h 1 efve föga mer än tillräcklig att betacka förlusterna ; att en Discont-rörelse , grundad på upplåning genom Banken , hlefve gagnande blott för handeln och den större rörelsen , men icke för den inskränktare rörelsen och jordbruket, från hvilket sistnämnda den dock kanske afledde behöfliga Capital; att en ofördelaktig verkan deraf kunde befaras, så väl för Lån-rörelsen 7S Banco-Utskoltets Utlåtande N.o 82. man och man emellan, som för RiksgäldsContoiret , i fall lån till Statsbehof beli öfele upptagas, enär mången Capitalist torde finna sin fördel att lemna sina penningar till Banken för 3 procent mot Obligationer, hvilka, nar som helst, kunde användas såsom contanta penningar; att dylika låningar bäst kunde besörjas genom enskilda Bolag, hvilka dock till en början behöfde stöd och biträde af det Allmänna , medelst Creditiv mot säkerhet eller garantier; att erbjudandet af 3 procent för lån på 6 månaders uppsägning Vore det mest oformliga, som i creditväg kunde göras, enär hvarken rörliga eller orörliga Capital på sådant sätt erhölles; att upplåningen borde antingen ske mot 2 procent på anfordran , eller ock mot 4 procent på 6 månaders, eller ännu längre tids uppsägning; att, om 3 procents ränta bestämdes, uppsägnings-tiden åtminstone borde förkortas till 4 månader, o. s. v.
Då, af de här uppgifna personer, endast Barnmorskor erhålla aflöning af de inom Kontraktet varande Kyrkors ©disponerade tionde, kommer orsaken till denna äi liga utgift ensamt att blifva föremål för vår underdåniga förklaring; och få vi, till styrko för den, i underdånighet åberopa Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Lunds Konsistorium, dateradt Helsingborg den 23 Augusti i8o5, upptaget uti Konsistorii Cirkulär, N:o g8, af den 6 September samma år, hvaruti Lunds Stifts Presterskap anbefalles: ”i anseende till yppad brist på tillräckligt antal undervista och kunniga Jordgummor, att i alia de Socknar, der ingen skicklig och behörigen lärd Jordgumma eller Barnförlosserska finnes, söka öfvertala någon qvinna att af erkänd praktisk Jjäkare skaffa sig tillbörlig kunskap och gilltigt vittnesbörd derom, utan ock Församlingarne, att af hvarje Kyrkas behållna enskilta tionde bestå en skälig lön för en sådan examinerad Barnmorska”. Till underdånig åtlydnad häraf, höllos Socknestämmor med de inom Kontraktet varande Församlingar, på hvilka den aflöning bestämdes åt varande och blifvande Jordegummor , som uti Kontraktets Kyrkoräkenskaper årligen afföres. Om förloppet af dessa Socknestämmor erhöll Konsistorium underrättelse samma år, som Kongl, Maj:ts Nådiga Bref derom utkom, och hafva utan tvifvel utdrag af de vid dessa Socknestämmor förda prolo - — 403 — kol! blifvit, såsom verifikationer för berörde utgift, bifogade i8o5 eller 1806 års Kyrkoräkenskaper. Alt icke belasta Räkenskaperna med mindre nödiga verifikationer, Lill hvilkas antal detta protokollsutdrag ansetts kunna höra, sedan det en gång lemnat upplysning oni orsaken till utgiften, liar förmodligen varit skälet , hvarföre man icke sett detsamma ytterligare upptaget uti de på dessa år följande Kyrkoräkningar..
Hindbeck. — 328 — Kongl. Lasarettsdirektionens underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Serafimerlasarettets räkenskaper för åren 1S48 och 1849. Till följd af Eders Kongl. Majrts nådiga befallning i remiss den 30 sistlidne Januari, får Eders Kongl. Maj:ts Serafhnerordens-lasarettsdirektion härigenom afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers i deras sednast afgift] a berättelse gjorda framställningar, rörande Lasarettsdirektionens räkenskaper för aren IMS och 1819. Då Revisorerne ansett granskningen af lasarettets räkenskaper i någon man försvaras genom saknaden af register öfver hufvudböckernas särskilda kooti, har Lasarettsdirek tion en förständigat vederbörande redogörare att, jemte bibehållande af den hittills brukliga hänvisning vid hvarje post till verifikationen och den räkning, i hvilken beloppet vidare, mginge, tillika för framtiden vidfoga hufvudböckertia sådant register Revisorerne afsett. i \ af Revisorernes erinran, att, ehuru lasarettet, vid revisionsårens slut. haft belial ningar i Riketsi Ständers Bank innestående, behöriga bankoattester till bestyrkande deraf likväl icke blifvit räkenskaperna bifogade, har Lasarettsdirektio underdamgst ansett sig endast böra upplysa, att riktigheten af berörde kassabehallningar finnes bestyrkt genom det af vederbörande Bankkamrerare å kassaräkningen i 1849 ars hufvudbok tecknade attestat derom, att den upptagna behållningen ofverensstamde med Depositions-afdelningens i Banken hufvudbok. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste Al lemad igste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, Carl lie GEER. Joli.
Om i sednare hänseendet ville åberopas Advokatfiskals-embetets yttrande i slutpåslåendet, att domaren, ”för sitt anmärkta förfarande, måtte meddelas den tillrättavisning, som HofRätten, efter grunderna i nyssnämnda lagrum pröfvade rättvist bestämma”, kunde med skäl deremot invändas, att detta yttrande, om det än mindre omsorgsfullt och bestämdt uppfattade min föreskrift i remissen, att talan om ansvar borde utföras, likväl genom yrkad tillämpning af det lagens rum, som handlade om domares embetsfel, afsett den tillrättavisning för den tilltalade, som instämde med grunderna i samma lagrum, deri icke omtalades någon annan tillrättavisning, än den som vore åtminstone med bötesansvar förenad. Att efter 79 sådane grunder HofRätten bort bedöma dea tilltalades embetsfel, måste äfven vara otvifvelaktigt, belst dea au begagnade, mea i lag icke omtalade utvägen, att endast varna honora för ett förnyad t misstag af samma art, hvarken uppfyllde lagens fordran, eller medförde dess kraft, så vida tilläfventyrs den tilltalade ansåg sig icke förbunden att en sådan varning efterkomma. 1 följd häraf och då, såsom under rättegången blifvit ådagalagdt och HofRätten äfven antagit, Wadsbo HäradsRätts angående Anders Olofsson meddelade beslut i anmärkta del befanns uppenbarligen stridande emot lag, ansåg jag mig böra, genom besvär af särskildt förordnad! ombud, hos Kongl. Maj:t i underdånighet öfverklaga HofRättens utslag och, med anhållan om ändring deri, framställa det påstående, att domhafvanden, som med HäradsRälten fattat det lagslridiga beslutet, derför måtte på det sätt tillrättavisas, att, enligt de i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken stadgade grunder, han blefve fälld att böta med penningar det belopp, åtalade embetsfelet pröfvades kunna förtjena; öfver hvilken besvärstalan domhafvanden sig i underdånighet förklarat samt HofRätten underdånigt utlåtande afgifvit. Kongl.
M. nu i Nåder tillkännagifva, att denna tillökning i Pensionsanslaget för miiitaire Embetsoch Tjenstemäns enkor och barn fortfarande är behöflig; så hafva Rikets nu församlade Ständer bifallit, att nämnde tillökning af 7,000 R:dr må, under enahanda vilkor, som vid sista Statsreglering bestämdes, fortfarande intill nästa Riksdag utgå. Och hafva Rikets Ständer alltså fastställt anslagssummorne å denna Hufvud-Titel, sålunda? Pensions-Staten för Civile Embetsoch Tjenstemän Dito för Civile Embetsoch Tjenstemäns enkor och omyndiga barji . * —• f5,ooo. Dito för Miiitaire Embetsoch Tjenstemäns samt Under-Officerares enkor och omyndiga barn - 23,000. Tillsammans Bauco R:dr 63,000. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 October a 834. Expeditions-Utskoitets Förslag till und. Uppläst och godkäed hos Ridd. och Adeln den 21 Oct. 1^34- Pieste-Slnndet den 21 Borgare-Ståndet den ar Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse* angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Nionde Hufvud-Tit el. (Stats-Utsk. N:o 87.) S. A. K, Vid regleringen af Riks-Stalens Nionde Hufvud-Titel, innefattande anslag för åkerbrukets* handelns och näringarnes befrämjande* hafva Rikets Ständer funnit.en ändamålsenligt organiserad Under visningsanstallt för jordbrukare vara af behofvet påkallad. Och då en enskild man, Edv. Nonnen, med en sådan Inrättning nu gjort början på Degeberg i Westergöthland, samt erbjudit sig, alt, utan Statens betungande med någon kostnad för byggnader, experimentalfält, med hvad mera, som för
Jag kan icke finna del vara vackert att vilja bedraga folk — detta uttryck erkänner jag vara vackrare än det förut begagnade — och det går ju ut på bedrägeri att sedan man försäkrat innehafvaren af en Bankens sedel, att han när som helst derför skall erhålla en viss qvantitet fint silfver, säga till honom, då han anmäler sig i banko-luckan: ”Det står visserligen på sedeln att du derför skall hafva silfver till bestämdt belopp, men nu hafva vi funnit det vara för Banken fördelaktigare att gifva dig något mindre än detta belopp.” Detta är väl icke en sak att rekommendera eller för hvilken man behöfver nyttja så valda termer, att de behaga förslagets uphofsman. Propos. till bifall å Hr von Hartmansdorffs ifrågavaride förslag blef härefter framstäld och besvarad med nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. afsloge samma förslag, samt efter Den 22 Februari e. m. 239 det svaren härvid utfallit med starka ja, jemte ett eller annat nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Då härefter förekom det af Utsk. afstyrkta förslaget att öfverhallen i Specie-mytitet må förhöjas från 7ä lill 80 å 90 ■proc., anförde Hr Björnstjerna: I ruin reservation har jag sökt att ådagalägga de olägenheter, hvilka förorsakas af vårt silfvermynls nuvar:de legering, hvarföre jag hänvisar dem, som vilja taga kännedom af de skäl och omständigheter jag till stöd för min åsigt anfört, till denna reservation och vill här endast till besvarande uptaga hvad Utsk. i denna punkt yttrat. Utsk. börjar sålunda: ”Sorn Utsk. ang:de förändring i ulmyntningsgrnnden för silfver, af ett från Ofver-Direkt. vid Kongl. Myntoch Kontroll-verken infordrad! yttrande, vunnit den uplysning att nedsättning i kopparhalten icke kan göras utan att något litet af hårdheten eller uthålligheten mot nötning på samma gång förloras.”
N:o 217, med förslag till stadgariden i Reglementet för Riksg.kontoret ang:de anslagen för folkundervisningen, aflöningen för Justitieombudsmannen samt de ordinarie statsregleringen tillhörande utgifter och å detta verk anvisade kreditiver; Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts Betänk. N:o 43, i ani. af väckt motion om Ulldiskontens indragning; Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts Betänk:n : N:o 200, i ani. af väckt motion om förändring i gällande föreskrifter ronde användande af skogsalster fi kronomarker inom WesterNorrlands län; samt N:o 202, i ani. af väckt motion om undersökning rör:de till flottan hörande segellinieskepps användbarhet för krigsbruk m. m. Sedan ett prot.utdrag ang:de R. o. Ad:ns beslut öfver Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts Mern. N:o 201 blifvit upläst ochgodkändt; åtskiljdes Ståndet kl. 3/4 11 e. m. In fidem, O. brakel. Den 24 0 k t o b e r f. m. 337 Onsdagen den 24 Oktober 1860. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades prot. för den 13 sistl. Juli.