Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer hafva således, till inköp af tomt för en seminariibyggnad i Linköping samt till påbörjande och uppförande, så långt tillgångarne medgifva, af denna byggnad efter den ritning, som af E. K. Majit kan komma att fastställas, beviljat den af E. K. Majit för år 1867 äskade summa, 25,000 Ridr; men i sammanhang härmed funnit sig böra i underdånighet anhålla att E. K. Majit, för vinnande af fullständig utredning angående den yttre och inre anordning, som för seminariibyggnader i allmänhet må finnas mest lämplig och det billigaste pris, för hvilket desamma i förhållande till det för hvarje ställe påräkneliga lärjungeantal må kunna uppföras, täcktes, innan byggnaden i Linköping begynnos, låta utarbeta normalritningar och förslag till dylika byggnader. 81:o. Till inredning och förändring af den för folkskolelärarinne-seminarium i Stockholm upplåtna byggnad har E. K. Majit äskat, för en gång, en summa af 10.000 R:dr; och hafva Rikets Ständer funnit skäligt anvisa det begärda anslagsbeloppet, 10.000 Ridr, att, enligt E. K. Majits nådiga disposition, från Riksgälds-kontoret utgå. 82:o. Vidare har E. Iv. Majit begärt att till uppförande af en byggnad för Kongl. Bibliotheket måtte anvisas för år 1867 ett belopp af 70,000 Ridr. Af Statsråds-protokollet inhemtas, att, med anledning af det alltmera framstående behofvet för Kongl. Bibliotheket af lämpligare lokal än den nuvarande, E. K. Majit genom nådigt Bref den 23 September 1864 anbefallt Öfverintendentsembetet att inkomma med fullständigt förslag till ny byggnad för nämnda Bi - ExpeditionsUtskottets Förslag lili underd. Skrifvelse, N:o 81. 39 "bliothek. öfverintendents-embetet hade derefter med ledning af ett utaf Kongl.
De fremmande skulle, efter hastigt intagen frukost, bege sig å väg. Enevald Fincke steg fram till ståthållaren och anhöll att för denna gång, som frivillig, få medfölja. Sedan önskade han ingå i konungens tjenst. "Godt", sade Fleming och tog honom i handen, "välkommen då. En ny kamrat, gode herrar." Enevald hade fattat sitt beslut att åtfölja krigarne, mera för att hastigt komma in i deras seder och vanor, än för att för denna gång egentligen deltaga i striden. Han ernade sedan taga plats vid någon af de trupper, som voro förlaggda i Åbo. Huruvida något annat, än ståthållarens närvaro, bestämde honom för att vilja vistas just i Åbo, lemna vi tills vidare derhän. Från den näraliggande byn utmarscherade redan i god ordning, de troppar, som der rastat öfver natten. Under dagens lopp skulle de troligen stöta på bönderna som, anförde af Jacob Illka, nu lägrat sig vid Nokia. Fru Metta och hennes dotter stodo på trappan och sågo på de förbitågande trupperna. Fru Metta betraktade skådespelet temmeligen tryggt, ehuru icke fullkomligt fri från bekymmer. Sigrids kinder voro något bleka och hennes vanligen så lugna utseende förrådde oro. Ståthållarn och de öfriga herrarne hade redan slutit sig till knektarne. Fullständiga rustningar buros af få; af de fleste endast de vigtigaste vapenstycken. Enevald Fincke följde med fotfolket. När han tågade förbi Tannila bugade han sig djupt och sänkte sitt svärd för damerna. Nu skulle äfven herr Erik bege sig bort, för att upphinna de öfriga, och han slöt nu, med ett varmt famntag, hustru och dotter i sina armar. Fru Metta hade svårt att rätt vara lugn och sade: "Gud bevare eder herr Erik då J gån emot sådana röfvare och vilda djur, som icke hafva försyn hvarken för hög eller låg. Käre herr Erik utsätt eder dock icke för de värsta ulfvarne. Afslå icke heller hvad jag af eder ber: bär dock denna lilla silkeslapp under harnesket, se, låt mig sticka in den här.
Sedan öfverläggningen förklarats vara fulländad samt H. E. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:u oför - Den S Oktober f. m. 81 oförändrad och dels bifall dertill med utbyte af orden »ställe företräder» emot orden »embete förvaltar»; framstälde H. Exc. propos. på, bifall till §:n oförändrad och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §44. Tillkännagafs vara bifallen af MedStin. Gr. Sparre: 31:sta §:n säger: »Kommunalfullm.ge välja ibland sig en ordförande och en vice ordförande. Ordförande eller v. ordförande i kommunalstämman eller i kommunalnämnden må kunna väljas till ordförande eller v. ordförande bland fullm:ge.» Uti ifrågavarande § står det: »Kommunalstämman utser bland nämndens ledamöter en ordförande och en v. ordförande att tjenstgöra för den tid, de blifvit såsom ledamöter invalde.» Vidare heter det: »Till dessa befattningar kunna ordförande eller vice ordförande i kommunalstämman eller hos fullrmge väljas, såvida de äro ledamöter i nämnden.» Ordföranden i kommunalstämman är ju samma person som ordföranden bland fullm:ge; således kunna orden »eller hos fullmrge» icke qvarstå, utan måste utgå, hvarföre jag anhåller om propos. på bifall till §:n med uteslutande af dessa ord. Hr Hjärne: Gr. Sparre har onekligen rätt i sin anmärk ning; men jag tror icke att den af honom föreslagna förändring är nödvändig. Det är ett förbiseende af Utsk:t att icke ändra ordet »eller» till ett »och.» Jag anhåller derföre om propos. derpå att ordet »eller» mätte utbytes mot ordet »och», men att §:u för öfrigt blir oförändrad. Frih. Tersmeden: Mig förefaller det lämpligaste vara att utesluta hela den sednare perioden af lista raom:t, hvilken lyder sålunda: »Till dessa befattningar kunna ordförande eller v. ordförande i kommunalstämman eller hos fultm:ge väljas, såvida de äro ledamöter i nämnden.»
Omvexlingar och ombyten af grundsatser, enligt hvilka ett lands penningeväsende skall förvaltas, kunna medföra missbruk, för hvilka den lagstiftande makten blot Ista I les. Vid föregående riksdag ansågs det af yttersta vigt, att i nödens stund äga någon afsatt summa för det stora creditivet, i händelse detta belopp skulle af Konungen påräknas. Nu hafva Ständerne dels redan användl den besparade andelen deraf, dels äro de på väg att tillintetgöra all sådan hopsamling för framtiden. I närvarande ögonblick tror jag det vara likgiltigt hvilket beslut Ständerne i detta afseende fatta; ty om icke någon fond blifver afsatt, så uppstår i alla fall, om några besparingar eller öfverskott visa sig, samma resultat, som hade verkligen en fond samlats, alldenstund dessa möjligen blifvande öfverskott sannolikt komma att nedläggas i räntebärande papper, hädanefter som hittills, och blifva sålunda, likasom sjelfva fonden, på Bankens räkning för kommande Ständer disponible. Vid afhörande af slutet utaf den af Frih. Palmstjerna gjorda deduction, hlef jag föranlåten att tro, alt han öfvermått på Den 14 Maj f. m. 471 Hr von Hartmansdorlfs princip, eftersom Frih. ådagalade temmeligen tydligt, huru nyttigt det vore för Ständerna, när de kommo tillsammans, att hafva en sådan fond att tillgå, för att icke behöfva låna. Frih. Palmstjerna har menat förhållandet mellan riksdagarne; jag begriper alltför väl den invändning, som skulle kunna göras mot min framställning; men så tätt efter hvarandra som riksdagarne hädanefter komma att inträffa, befarar jag ingalunda alt Riksg.cont. skall stanna i förlägenhet för anskaffande af medel till fyllande af det lilla crcditivet. Dessutom är del alldeles omöjligt att på förhand afgöra i hvad ställning Riksg.cont. skall komma efter denna riksdag, förr än vi fä bestämd uppgift till hvad del StatsUlsk. anlitar Contorels conlanla behållningar.
De förra anser jag till en del bestå uti den förmån att få deltaga i Representanternas öfverläggningar, och derigenom vara i tillfälle att genast försvara sig emot opo* sitonens anfall, och fitlfvt få tala till sitt försvar, De sednare bestå, dels uti afgifvande af Den 5 Maji e. m. råd, grundade på Constitutionens ordalydelse och ett i grund af dessa råd conseqvent förhållande, och dels uti den moraliska pligten, att med allvarlig föresats enligt bästa öfvertygelse såsom Representant framlägga antingen directe eller indirecte de planer som för landet kunna vara nyttigast — hvem borde väl också kunna bättre inse och bedömma ställningen, bristerna och botemedlen än den som genom en upphöjd plats är i tillfälle, att från differenta authoriteter inhämta upplysningar? Hvad sorn icke lagligen är en skyldighet bör befallas af Fäderneslands-känslan. En Constitutionel Konung och en välsinnad Regering böra aldrig kunna beklaga sig öfver den skiljemur, som Nationens Representanter önska att uppresa, mellan dessa båda magter; ty endast den kan hindra Statens olyckor och fall.' Att undandölja Folkets klagan, kan ej tjena till något, om man ej söker att bota den orsak, hvilken jöranledt densamme j ändamålet vinnes bäst då Konungen med förtroende till Fol-' kets Representanter hörer och icke förkastar deras önskan. Är Nationen nöjd med Ministéren bör den bibehållas, i motsatt fall bör den lemna rum för en ny. Grefve Mörner yttrar bland annat, att Svenska Menighetens önskan och tänkesätt är att heldre styras af en Konung, än af Embetsmän: ja visserligen dä denna Konung är Constitutionel, och äger ansvarige Embetsman, tå valde3 att de tillika äro patriotiska och verk - Den 5 Maji e. m, 49 veikiarama Medborgare.
Jemte det Rikets sednast församlade Ständer medgåfvo, att Riksgälds-kontoret finge till oförändradt belopp bibehålla det kreditiv, Riksgälds-kontoret alltsedan 1828 —1830 års riksdag egt å Bikets Ständers Bank, och upphäfde det gamla stadgande, som meddelades då detta kreditiv första gången beviljades och vid hvarje påföljande riksdag förnyats i afseende på inskränkning till tio månader årligen af rättigheten till kreditivets begagnande, ålades Riksgälds-kontoret att för de medel, som å sagda, förut räntefria, kreditiv lyftades, erlägga 4 procent årlig ränta; och förklarades tillika, att de i afseende på kreditivets begagnande uti bankoreglementet meddelade föreskrifter komme att tjena till efterrättelse. Med tillämpning af dessa föreskrifter har, uti den Fullmägtige för kreditivet affordrade förbindelse, tiden, hvarunder detsamma skulle få begagnas, blifvit bestämd till ett år, med rättighet för Bankostyrelsen att, i likhet med hvad rörande andra kassakreditiver vore stadgadt, före kreditivtidens slut uppsäga det om kreditivet afslutade kontrakt. De utaf ifrågavarande kreditiv lyftade summor, hvilka merändels endast under kortare tider varit af Riksgälds-kontoret begagnade, hafva tillsammans utgjort: under år 1863 R:dr 2,100,000: — „ år 1864 „ 2,200,000: — och under innevarande år „ 3,000,000: — Den ränta Riksgälds-kontoret, sedan kreditivet upphörde att vara räntefritt, måst för deraf begagnade medel erlägga under det första, vid sistlidne Januari månads slut tilländagångna, kreditiv-år utgjorde R:dr 13,738: 87. StatsUtskottets Memorial N:o 3. 31
Antalet af Wadstena krigsmanshus-kassas underhållstagare, som vid 1858 års slut utgjorde 10,014 man, men vid 1859 års utgång uppgick till 10,209 man, har sålunda under revisionsåret ökats med 195 man; och till följd dels häraf, dels ock hufvudsakligast, af den, genom Kongl, kungörelsen den 28 Januari 1859, från och med samma år beviljade allmänna förhöjning af underhållen inom gratialist-klasserna, har pensionsstaten, hvilken vid slutet af år 1858 beräknades till 184,025 R:dr, under år 1859 erhållit en tillökning af 66,027 R:dr, så att den vid sistnämnde års slut uppgick till 250,052 R:dr R:mt. § 3. Under år 1859 hafva på militie-boställs-kassans bekostnad karaktersliusen med dertill hörande källare vid 27 boställen blifvit iståndsätta med en kostnad af 14,371 R:dr 41 öre, hvarförutan denna kassa under året lemnat inqvarteringspenningar tillbelopp af 14,677 R dr 25 öre åt 149 löntagare, hvilka saknat karaktershus å inuehafvande boställen. § 4. Krigsarkiv-fonden, bildad på grund af Kongl, brefvet den 9 Mars 1806, förvaltas af Krigs-kollegii Aflönings-afdelning under militie-boställs-kassan, uti hvars räkenskaper den upptages såsom en kassaus skuld med ett oförändradt belopp af 2,475 R:dr Runt. Räntan af denna fond disponeras af Topografiska korpsen. § 5. Invalidhus-fondens inkomster hafva jemväl under revisionsåret betydligt öfverstiga utgifterna, så att fondens tillgångar ökats med 34,241 R:dr 24 öre.
Om än, såsom regel, kan antagas, att Contracter med uppsägningsrätt, sådane som det här ifrågavarande, hälst böra undvikas; så måste undantag från regeln likväl äga rum, niir nöden gör lag; oell detta var just händelsen vid den tid öfverenskommelse träffades med förutnämnde Handlande i Landscrona Capten Wihlborg sorn, enligt i afskrift (under Litt. C.) bifogade dess bref, af den 12 October 1826, begagnade uppsägningsrätten om lefverering af 2000 Tunnor Korn efter 7j Ridr Banco Tuunan, samt än mera vid ett senare tillfälle, då med samme man skulle afslutas om en annan lefverans af Ltsädes-Korn, emot 10 R:dr Banco Tunnan; ty ehuru högt detta pris i sjelfva verket var, fenn han sig ej kunna fullgöra löftet, utan undanbad sig Contract, genom i afskrift (Litt. D.) bifogade bref, af den 23 November 1826; hvilket allt, dessutom, bättre än mycket annat, bevisar då varande ställningen i Rikets inre Spanmålshandel och svårigheten att göra afslut om Spanmål, emot bestämde pris. S:o Sedan Eders Kongl. Majit redan i Nåder pröfva! och godkänt den åtgärd, sorn här blifvit i fråga ställd, borde jag väl kunna undgå att derom något förklara, men då anmärkningen förespeglar, sorn skulle jag utan behof hafva contralierat om Spanmåls införskrifning från utrikes ort, nödgas jag behandla detta ämne utförligt, i synnerhet sorn härunder rätta driffjätlren synes ligga förborgad till det tadel å mina 1826 och 1827 vidtagne undsättnings-anstalter, som, den tiden på andra vägar, oell nu i visse allmänna tidningar, försökt och försöker att göra sig gällande. Till en början får jag i underdånighet nämna huru som jag, med orubblig föresats alt hafva undsättnings-lagret bildadt före vintrens ingång* icke kunde fästa mig vid anbud och löften om större Spanmåls - ( 22 ) lefvcrancer, att verkställas på Våren 1827.
Åter vexlas handtryckningar och omfamningar med det öfriga sällskapet och vårt unga par skyndar öfver landgången, hvilken genast drages in. Propellern stampar, ångan frustar och nu klyfver fartyget de glittrande vågorna. Det unga paret står i aktern och blickar tillbaka emot land. »Hvad tänker min Bella på?» frågar den unge äkta mannen. »Jag tänker på den gång, du sade till mig: en gång skall den rätte komma, och kärleken skall då lära er, att lifvet eger rik lycka. O Mark! Hur rätt hade du icke. ’Mer än lefva fann jag var att älska’, säger skalden, han har rätt.» Hon lutade hufvudet emot sin mans axel, morgonens solljus hvilade öfver det sköna anletet och solljus strålade derur. Synbarligen var det en mycket lycklig maka, som åtföljde vår vän Mark, då han nu begaf sig på sin resa för att »utbilda sin fackkunskap» – som ingeniör och som äkta man. (Slut.) Fredagen den 13 oktober 1876 – en tvefald olycksdag – började Sirénen införas i Sydsv. Dagbladet Snällposten. Preliminärerna, som föregingo dess antagande, finnas i nedanstående korrespondens med D:r Carl Herslow i Malmö. Redaktionen af Sydsvenska Dagbladet Snällposten. Min bäste Herr Tardif! Ideen att ändtligen skaffa eder ett svar genom att tillsända oss ett särskildt frågeformulär vittnar fördelaktigt om edert praktiska sinne; tyvärr är ni ej lika praktisk vid frågornas uppställande: de kunna visst icke besvaras med rena ja eller nej. Ni kan dessutom ega anspråk på ett något fullständigare svar. Alltså: Edert opus – jag har efter edert sista bref tagit upp det ur lådan för literära »enfants perdus», dit det efter genomögnandet af de första sidorna förpassades, och nu verkligen genomläst det – är grönt i högsta möjliga grad, alldeles spenatgrönt. Karaktererna, till sina grunddrag gripna på rimlighetens utkant, äro i detaljerna psykologiskt inkorrekta och händelserna bära ofta osannolikhetens pregel. Och dock – är eder produkt såsom förstlingsalster alldeles icke så illa.
Tyst, lik en antomat, vandrade hon omkring i sjukhusets stora trädgård för att hämta frisk luft, tyst åt hon hvad läkaren föreskrifvit, och tyst drack hon de stärkande viner, fru Brich tillsände henne, tyst och stel, de stora svarta ögonen rörde sig knappast i det affallna ansiktet. Men så kom en dag ett nytt förtjusande porträtt af hennes Bubi, och då log hon för första gången, ett blekt återsken af hennes forna strålande leende. Det blef bestämdt, att hon skulle hvila upp sig en tid hos fastern för att därpå återtaga sin tjänst hos fru Brich. Och så gick hon en kväll upp för de gas upplysta trapporna till det ståtliga tvåvåningshuset, men med tyngre fjät än när hon första gången beträdde dera. Fru Brich mottog henne med nästan moderlig hjärtlighet och försökte finkänsligt att ej visa, hur förändrad hon fann henne. » Och Bubi, Bubi! » Lenko ilade full af längtan in i barnkammaren för att omfamna sin älskling, men den förskräckte gossen kände ej igen henne, vred sig ur hennes armar och sprang gråtande till modern. » Men Kurt, det är ju Lenko. » » Nej, nej, gå bort, hon är stygg, Kurt är rädd, gå, gå! » Lenko kände hvarje hans ord som en~ knifstöt, men hon visade ingen rörelse, utan stirrade blott med en tom och tröstlös blick framför sig, alldeles okänslig för fru Brichs bön, att hon ej skulle vara ledsen. » Det vet man ju, barn ha så dåligt minne, och Bubi kommer nog snart att bli lika kär i sin Lenko som förut. Sitt nu ner och hvila dig litet, så skall jag laga, att du får litet varmt kaffe, » och matmodern lämnade med en vänlig nick rummet. Nej det var ej sant, att hennes Bubi kunde komma att tycka lika mycket om henne som förut, hon var som en otäck mask, alla skulle helst gå ur vägen för henne. Och hon var ju bara sexton år; hvilket förfärligt långt lif kunde hon ej ha framför sig. Om hon ändå finge d ö! Hon gick fram till fönstret och skådade ut i den täta dimman. Den lägrade sig som tjock vadd därute, det var något lockande, dragande i den som i en mjuk bädd.
Af den nu gjorde framställningen hoppas jag Ridderskapet och Adeln samt StalsUtskottet, lill hvilket jag anhåller att delta yttrande må blifva remitteradt, täckas inse, att om anslaget till Artilleri-förråderne varit stort, så hafva också de behof, som dermed bort bestridas, varit mångfaldiga, och att således, vid fördelningen af den generella summan, de egentliga, hufvudsakliga och angelägnaste, förrådsbehofven ej deraf erhållit särdeles stor qvantitet. I synnerhet torde man lätteligen finna, att Artilleri-materielen, som i inköpspris är af icke ringa värde, då detta uppgår till omkring 1^- million, när denna materiel är ny, under de förflutne 5 åren ej varit hugnad med något stort underhåll, då detta ej utgjort mer än omkring if procent af värdet; ett anslag så mycket ringare, som, utom materielens underhåll, dermed äfven bestridts vapnets årliga scientifiqua försök. Jag åberopar dessutom hvad jag i Ridderskapets och Adelns Plenum den 23 December 1828 e. m. hade äran nämna rörande Ar - Den ag December f. ra. »29 Arlillerie-materielens mindre goda beskaffenhet samt orsakerne dertill, äfvensom, hvilket också af nu uppgjorde calcul kan inhämtas, att det egentliga anslaget som kommit Artillerie-materielen till godo för dess underhåll och förbättrande under de förflutne i3 åren, det vill säga under freden? lugn, varit per medium 16,000 R:dr årligen; en summa för hvilken inga förbättringar kunna göras, då den äfven med hushållning knappt är tillräcklig för alt dermed bestrida hvad sorn oundgängligen tarfvas lill underhållet. Jag är således för min del öfvertygad, att en god hushållning ägt rum med de för Artillerie-förråden anslagne medel, och när StatsUtskottet inkommer till Rikets Ständer med upplysningar om denna hushållning, gör jag mig förvissad, alt Rikets Ständer skola dela denna min öfvertygelse.
Jemte det jag förenar mig med Frih. Palmstjerna i anhållan om återremiss får jag förklara, att bland alla Bevilln:s-förordn:s stadganden finnes i min tanke intet så obilligt som detta. Det förutsätter nemi. att Bruksegarens vinst på jernets ulsmidning skall utgöra minst ^:del af dess försäljningspris, d. v. s. efter nuvar. värde, ungefär 16 r:dr Sk$ å denna vara — en vinst af 1 r:dr 32 sk. b:co. Jagharmig specielt bekant åtskilliga Bruk, hvilka icke hafva någon vinst af sitt smide, sådana Bruk nemi., hvilka måste köpa kol och tackjern och hafva långa transporter. Det är faktiskt bevisadt, att dessa Bruk icke hafva någon inkomst af tackjernets ulsmidning, och att bruksrörelsen blott skenbart synes bära sig derföre, att grundegendomens afkastning inbegripes i beräkningen. Det är denna afkastning men ej utsmidningen, som utgör den egentliga behållningen. Jag känner ett Bruk, som är privilegieradt till 1,200 Skit smide, men derjemte drifver en betydlig fabrikation af en annan meta!. Egaren af detta Bruk hade uptagit hela tillverkningen vid Bruket i en summa, men då han fann, att hans behållning å jernlillverkningen var obetydlig, bokförde han inkomsten af de båda fabrikerne serskildt, och vid bokslutets upgörande befanns att behållningen af 1,200 Skfå stångjernssmide utgjorde sammanlagdt 8 r:dr 40 sk. Jag har här en kalkyl för ett annat Bruk, sorn utvisar eli bättre förhållande, hvilket Bruk är beläget 2 mil från Amål och således icke har långa transporter för stångjernet. Denna kalkyl, som är uprättad för sistlidna år, är upgjord sålunda: i r:gds-mynt. Persbergs tackjern i Christinehamn 14. Frakt öfver Wenern — 20. Vägomkostnader i Amål — 5. Smideslön för 1 Sk# stångjern, beräknad med afskrifning af spanmålspris, ved ete 1: 11.
I Upsala är väl bibliotheket vida större än i Lund, men i Upsala var åtminstone fordom förhållandet, att bibliotheket der af den akademiska ungdomen nästan alldeles icke anlitades, då i Lund deremot ett alldeles motsatt förhållande ägde rum; och bibliothekets sal 2:ne dagar i veckan var nära nog full af lånsökande studenter. Och härigenom måste äfven arbetet för tjenstemännen vid bibliotheket i Lund blifva vida mera betungande än för dem i Upsala. Då jag har anledn. förmoda, att det af mig upgifna förhållande ännu qvarstår, tycker jag, att Utsk. skäligen kunnat för vice Bibliothekarien i Lund tillstyrka samma förhöjning, som hans medbroder i Upsala undfått, men om ingen förenar sig med mig i anhållan derom, vill jag icke påyrka propos. i detta afseende. Utsk:s ifrågav:de hemställan blef, uppå härefter framstäld propos., bifallen. 24:de punkten, ang:de anslag lill uprällande af en ny lärostol inom Medicinska fakulteten. H. Exc. Hr Gr. Sparre: Under anhållan om bifall till Utsk:s förslag i afs:de på inrättandet af ifrågav:de lärostat, hemställer jag, att E. och Adin i enlighet med dess nyss fattade beslut ville bestämma lönen till 4,500 Edr, så att 3,000 Edr utgör lön och 1,500 Edr löneförhöjning. Efter först till bifall å denna punkt framstäld propos., som besvarades med Nej, bifölls Utsk:s tillstyrkande, med den deri af H. Exc. Hr Gr. Sparre yrkade förändring, att anslags-beloppet bestämdes till 4,500 Edr Ernt, att i staten upföras med 3,000 Edr såsom lön samt 1,500 Edr såsom tillökning. 25:te punkten, ang de anslag lill inrättande af en ny Profession vid hvarldera Universitet i Nordiska språken. Hr Cederschiöld: Då jag väckte ifrågav:de motion, lade jag särskildt vigt derpå, att Svenska språket skulle blifva bearbetadt.