Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvifvelsutan har man ej litet skäl att förvånas, när man hos Thorild ser sjelfve Plato räknas till de författare, som äro ”icke stora genier, utan stora konstnärer” (i hans mening af ordet). Men väl uppväges denna förvåning af den, att hos Leopold råka Leibnitz ibland de råa och ovisa bålsnillen, hvilkas värde, eller föresynlighet, ej kan erkännas utan margfaldig afprutning. Tilläggom: hade både Thorild och Leopold nogare studerat Plato, så skulle de visserligen i hans skrifter funnit tillräckligt många ”underliga” och ”oerhörda” ting, för att (om än hvardera ur sin synpunkt) inflytta honom i Shakspeareseller Ossiansklassen. Att anse Ossian för en författare, var, till en viss grad, för dem båda gemensamt; men komiskt förekommer, att i Leopolds uppsats, öfverallt, se honom behandlad såsom litteratör. Föröfrigt torde väl ej kunna upptänkas en större otänkbarhet, än att ”Shakspeares snille” (modificeradt, förfinadt huru som helst, men bibehållande sin innersta egendomlighet) skulle någonsin kunna inrymma sig i – eller åtnöja sig med – ”Racines fullkomlighet”. Omöjligheten af allt sådant är gifven just i och med Thorilds rigtiga sats: att, ”emedan hvar och en varelses bestånds-kraft finnes endast i dess egna systems centrum, så kan ock dess skönhet finnas endast i dess eget hela väsendes finaste mått”. Men detta var för Leopold ”en omening, hvaraf ingen skall begripa något”. Så beskaffad var, oaktadt sin i vissa hänsigter klarare föreställning om ”konst”, den Leopoldska konstläran. Vi komma nu till en tredje af Leopold gjord anmärkning, som ej synes obillig; om än dess rättmätighet, vid närmare skärskådning, till det mesta försvinner.
Af Herr Odmansson, J., som, enär föreskriften i 25 § 2 mom. af tulltaxe-underrättelserna, att besigtningar å sjöskadadt gods bör verkställas af kronofogden i orten eller annan behörig kronobetjent, ofta medförde den olägenhet, att, ehuru tillgång på besigtningsmän från städerna lättare kunde förskaffas, egaren till godset, eller den, som derom borde taga vård, icke dessmindre måste färdas längre väg för att anträffa kronofogden, föreslagit att, för al hjelpande häraf och beredande i öfrigt af all skyndsamhet i behandlingen af sjöskadadt gods, det måtte på vederbörande få ankomma att, efter som beq rämligast funnes för besigtningens anställande, tillkalla magistratsperson eller kronobetjent, och det ifrågavarande momentet alltså få följande lydelse: ”att för detta ändamål laga besigtning å godset, så fort ske kan, Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o la. 2 7 ’’bör anställas af magistratsperson eller kronofogde i orten eller annan kronobetjent” &c. &c. Utaf de, på sätt ofvan är omförmäldt, af Chefen för Kongl. Maj:ts Finance-Departement Herr Stats-Rådet och Riddaren S. A. Munthe, öfverlemnade handlingar inhemtas: 1:0 att uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift fabriksbolaget i Götheborg L. Furstenberg &
Resolutioner, bland hvilka de i Utskottets Utlåtande omförmäldte Nåd. Skrifvelse!- till Konungens Bef:h:de i Nyköpings Län af åren 1818 och 1822 äfven böra innefattas, Staden Nyköping, ehvad R. St:r än måga besluta, äger rätt att antingen för ständigt eller ock ifrån år i8i5 till år 1824 af Kronan uppbära de Stadsutskylder, som böra utgöras af den till Residencebus för Landshöfdingen derstädes inköpte Stadsegendom, serdeles sorn det vore stridande emot billighet ' \ v'. 3gG Stats-Utskottets och rättvisa, alt
Ett sådant sätt att tillvägagå synes mig icke vara riktigt; och detta så mycket mindre, som den af R. o. Ad. i ämnet hållna öfverläggning, ifall Utsk. deraf erhållit del, utvisar, huruledes R. o. Ad. på ett grundligt och mångsidigt sätt öfvervägt alla de i §:n förekommande frågor, innan det beslut, om hvars vidblifvande jag vördsamt aDhåiler, af Ståndet fattades. Frih. Raab: Ehuru jag icke var närvande i Utsk., då hela detta Betänk, derstädes förehades, är jag likväl säker derom, att Utsk. låtit hvarken denna eller andra §§ gå förbi utan att deråt egna en sorgfällig granskning. Detta kan jag försäkra Hr Printzensköld, men en annan sak är, att Utsk. icke utförligt till besvarande uptagit hvad inom Stånden emot dess första Betänk, anmärkts eller särskildta af Ståndet fattade beslut. Men delta bör likväl, enligt min tanke, ej med stränghet läggas Utsk. till last, ty Utsk. har ansett det vara vigtigare att skyndsamt inkomma med förnyadt Utlåt., än att förnöta en dyrbar tid med afgifvandet af ett nytt fullständigt motiveradt och affattadt Betänk., som troligtvis blifvit lika, om ej mera, vidlyftigt än det första. Dessutom får jag fästa upmärksamheten derå, att denna § ej varit föremål för någon återremiss, hvarföre icke heller de skäl, 13 H. 7 08 Den 5 Oktober. sorn legat, lill grand för R. o. Ad:s särskildta beslut, kommit till Utsk:s kännedom. Hr Printzensköld tyckes egentligen hafva fästat sig dervid, att Utsk. icke tillstyrkt, det upbördsmannens qvitto öfver afgiften skalle, för att blifva gällande, hos Häradsskrifvaren till annota tion företes. Om R. o. Ad. fortfarande skulle finna ett sådant tillägg behöfligt, är det ingenting som hindrar Ståndet att antaga §:n med ett sådant tillägg, hvarföre jag bos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhåller om särskild propos. å dessa frågor.
— Mins hon, mor lilla, — återtog han efter en stund, — när hon satt här bredvid på bänken och snackade med mig. Det var andra tider det Ja, ja, inte hade hon då tyckt om, i fall man vändt örat till, när hon ville kyssa på munnen, hvasa? och ackurat så'n skilnad är det mellan denna munnen, och... Längre hann han ej i sin jemförelse, ty nu kom ett af de största ölkrusen surrande tätt förbi hans öra och gjorde punkt, i det att det klang i bitar mot fönsterbrädet. — Det var hvasst, sa' han som skar sig, — ropade en af gästerne under de andres skratt. Mäster Kinkel torkade småsvärjande af sig ölstänket. — Se opp, pojke, — skrek han derpå till Anders, — får du se på sjelfve Ulfspegel. — Mor Kerstin tycker jag är i sin goda rätt! — svarade Anders. — Hon hör ej till dem, som i kunnen sätta handskarne på. — Förståndigt taladt! Bra sagdt, det der, pojke! Der fick du din orlofsedel, gamle Kinkel! — ljöd det från alla håll. — Och om du sticker fram en gång till med din giftiga tunga, — tillade en välfödd borgare, med grått helskägg och klädd i lång kappa, fodrad med ofärgadt fårskinn, — är jag man för att laga så, att det blir pojken som för dig till Gillstu'n i stället för tvärt om! — I borden blygas, mäster Kinkel, — inföll nu mor Kerstin sjelf, helt belåten öfver att finna sådant medhåll. — I borden verkligen blygas, säger jag, att bära Er så åt på allmänt ställe. Hur länge ha' n I icke fått gå här och draga på mer än årsgammal gäld och så öknämnen I mig som den värsta... och det inför mina förnämligaste kunder! — Se så, tyst nu gamla gumman, — sade mäster Kinkel godsint. — Den, som kastar åt tjuren, får horn till svar, vet hon väl.
«Jo nu sitta vi der vackert fast!» ropade gumman andra dagen åt Evelina då denna hemkom från ett litet besök på förmiddagen. «Efverling skall med på slädpartiet! och han bad att få köra för dig.» «Men moster svarade väl att jag redan var engagerad!» sade Evelina alldeles förbluffad. «Tycker du det, att neka Efverling! Nej det blir lika så omöjligt, som att taga ned sol och måne. Nej, jag tackade jag, och bad honom vara så god.» «Ah Gud i himlen!» ropade Evelina, «alltid gör moster så der dumt. Det är alldeles omöjligt, att säga återbud till Säfve, och alla flickorna som redan veta det, Nej, då får jag heldre bli hemma, jag skall göra mig sjuk.» «Alldeles omöjligt! Efverling skulle tro, att du inte ville åka med honom, nej du skall fara och det just med Efverling. Och sanningen att säga, så blef jag rigtigt glad. Gud gifve att han ville åka med dig till evig tid.» «Det skulle bli en tämligen lång promenad,» sade Evelina, «jag skall i middag säga Efverling, att en annan har fått vårt löfte. Det är alldeles omöjligt att mankera Säfven.» «Men det blir ingen ting utaf, säger jag!» sade gumman, och sköt opp sina glasögon i pannan, «flicka! flicka! om inte du vet dit eget väl, så vet din gamla moster det. Jag skickar helt simpelt bud till Schröder, han får säga åt den andre, och dermed punkt.» Gumman struttade i detsamma ut, för att instruera Saralena i sitt ärende. Evelina var alldeles utom sig! att inte få åka med notarien Säfve, att inte få triumfera öfver de andra flickorna. Hvilken skall han väl nu välja utaf dem? Hvilken gränslös harm! Han skall inte tala ett ord till henne, under hela balen, icke dansa med henne, nej icke en blick en gång! Evelina var gråtfärdig, men skulle hon väl ha hjerta att göra moster Wiberg emot, och skulle hon väl våga att säga ett nej åt busen? Hon promenerade fram och åter, förgäfves bjöd hon till att bekämpa den tankan: Hvad de andra flickorna skola skratta. Denna motgång var den största, Evelina någonsin rönt. Och Efverling?
Det StatsContorets ogillande, sorn ijämnes i Utskottens första Betänkande N:o nederst å pagina 12, önskades blott att bestå i att ej finna anbudet antagligt, och dymedelst at. Staten bibehålla en äga, som kunde i en närbelägen framtid blifva densamma nyttig, ja ganska behöflig. I hvilken strid denna önskan kan råka med 90 Den i4 Augusti e. m. §. RegeringsFormen, kan jag ej ännu inse; helst nämnde §. bjuder fredande för tadel af hvad som skett är, och min önskan deremot åsyftade inverkan på framtiden. I anledning af hvad i nu förevarande Utlåtande N:o 46 förekommer, får jag an* märka, att jag tror, det Grefve Posses förmodan tål afprutning, helst jag ej kan föreställa mig den tid i Sverige stunda, då ordinarie räntor åläggas att ifrån ett Län passera genom ett annat för att lefvereras i ännu ett tredje. Sidan 3o hafva Utskotten funnit, ”att ”Rikets Höglofl. Ständer icke höra eller kun* vna genom något deras beslut hindra verkställigheten af Kongl. Maj:ts i administrativ väg till StatsContoiret aflåtne Nådiga ”befallning, etc.” Märkom väl beslut. Huru skall man uträkna slägtskapen emellan den föreslagne underdåniga anhållan, och Utskottens aning om beslut? Utskotten creditera, sidan 3i, StatsContoiret för att hafva ”låtit all verkan af ”auctionen blifva hvilande” — på samma gång Utskotten i Motionairens debet placera — hans Motion, hvilken blef StatsContoirets motif, att ej säga väckelse. Hvad hufvudsaken angår, och i fall Ridderskapet och Adeln bifaller Utlåtandet, kan jag medgifva, att det må i hand - Den 14 Augusti e. m. *4» Jingarne qvarstå såsom caracteristik på consequencen under en Riksdag, der man klandrar en Skeppshandel öfver hvilken Kronans målsmän hörde blifvit, och der man gillar försäljandet af en LifStallbyggnad, öfver hvilket Kronans målsmän ej blifvit liÖrde.
— Af de nu ytterligare gjorda anmärkningar och flera från hvarandra betydligt skiljaktiga förslag till bestämmande af b vad för besutenhet bör erfordras, hafva Utskotten hemtat ett förnyadt stöd för den tankan, att nyttan och tillämpligheten af hvad i denna del är vordet stadgadt säkrast genom erfarenheten af dess verkningar erfares; och Utskotten vidhålla således desto hellre tillstyrkandet, att någon ändring deruti för närvarande ej måtte ske, dels derföre, att de bestämda grunderne för besutenhet torde i det närmaste vara lämpade efter hvad förut i detta afseende vid pröfningen af dylika frågor i allmänhet tagits till rättesnöre, och hvaraf några för landet skadliga följder icke visat sig, dels ock, emedan genom 3 § i samma Capitel blifvit stadgadt, att, om hemman är så beläget, alt en Åbo af andra näringar, såsom Fiske, Sjöfart eller dylikt, kan hafva säker och ständig förtjenst, bör sådant vid fråga 5 6 Las,- samt Allm.Bcsv.o. Oec. Utsh. UtiiV:o 47• om besutenhet i serskild beräkning dertill ingå, samt g § ålägger Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande att i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmäla, om, i följd af serskilda förhållanden, jemkning eller ändring i föreskrifterne, rörande hemmans klyfning, och således jemväl i fråga om besutenhet, kan finnas af nöden. 2:0 vid 2 Cap. 3 §.
Och har Herr Friherre Wrangel förklarat sig i detta förslag instämma, med det tillägg, “att, sedan jemkning “i den förra Extra Roteringsskyldigheten först “blifvit vidtagen, och denna på ett jemt och “billigt sätt blifvit fördelad, den ma förvandlas “till ständig emot en femtedels nedsättning i “allmänhet; af Herr Munck af Rosenschild, Eberhard: att “då det är af mera vigt, att man har en “hel dass af Rotehållare nöjde, än ett par hun“drade Soldater mera i en Gräns - Province,*' Talaren förmodat, “att Rikets Ständer inse sin “pligt och folkets rätt vara, att de i denna del “inträda såsom medlare.“ Varandes i öfrigt er inradt, att Arrendatorer och Frälsebönder äro af den nu varande Roteringen tungt tryckte; af Herr Biskopen m. m. Doctor Faxe; att, enär förhållandet inom Skåne verkligen vore sådant, att pluraliteten är nöjd med deri nu varande Roteringen, och blott en mindre del anser sig lidande, Herr Biskopen funnit billigt vara, att äfven denna mindre del finge tillfälle anföra skälen till sin klagan och få dem pröfvade; af Herr Contracts-Prosten Hallstrom: att det bär ofvan ofta upprepade, vid ordinarie Roteringerrs åtagande år 1813, af Malmöhus Läns Rotehållare lastade, men af Roterings-Comrnis - Statssa7nt Oec.-TJtsh. Uti.
Och möta då för ofvanförmäldte Förslag öm Bevillnings utgörande efter behållen I11- Jcomsty hvars Rättsgrund man erkänner, i allmänhet sådana oöfvervinnerliga hinder, att det icke möjligen kan tillämpas och i verkställighet sättas i vårt Land, då likväl i andra Lån-) der dylika Beskattningsgrunder blifvit med fördel införde och begagnade; är då denna förmenta osäkerhet i beräkningen och svårighet i verkställigheten, icke en, utan föregången undersökning, antagen idée, utan framställa de sig i sjelfva verket för mången så absolut oundVikeliga» sorn man velat påstå ; så synes förnuft tet och rättvisan fordra, att man med sorgfällig uoggranhet granskar, innan man dömmer; att man icke allenast uppgifver svårigheterne, utan ock bevisar deras verklighet; att man jemnför dessa med dem, som åtfölja hvarje annat Förslag, Och att man behörigen eftersinnar, om de goda verkningar, hvilka man vid verkställigheten häraf befarar skola uteblifva, kunna af något annat med mera trygghet väntas. Man jemföre då förevarande Förslag med det nu gällande BeskattningsSystemet, och erfarenhet ten skall vitsorda» att samma osäkerhet i beräkningen » hvarföre man hufvudsakligen förkastade 1810 års BevillningsFörfattning , ännu mer röjer sig vid tillämpningen af 1812 och 1815 årens Beskattningsmetbode. Vacklande emellan oerhörda öfverskott och betydeliga britter, har denna BevillningsLag, ömsom med e* Den j 4 Martii, / m. 3 51 tryckande hand hvilat öfver serskilfa MedJ borgareClasser och förnärmat Statens rätt till åtkomst af den fastställda Summan, Men dessa farhågor skola likväl i samma mohn försvinna , som man med en lika noggrann sorn fördomsfri granskning följer Herr \ron Törnes Förslag.
Beträffande dernäst de till lättade Vattencommunicationer samt till Casernoch Stallbyggnad för Lifgardet till Häst förskjutne suramor, emot ersättning af påföljande års anslag, så kan det ej bestridas, att sådant innebär anticipation, samt medtager medel, hvilka för löpande årets behof äro beräknade och kunna erfordras, äfvensom att om så beskaffade anvisningar erhölle en alltför stor utsträckning, sådant kunde menligt inverka på möjligheten att i behörig tid och ordning fullgöra StatsVerkets beLalningsåligganden. Då emedlertid de serskildta så beskaffade anticipationer, som hittills ägt rum, inskränkt sig till mindre betydliga belopp, varit föranledda af behofvet och utan olägenhet kunnat verkställas, samt blifvit snart ersatte, håller StatsContoret i underdånighet före, att någre serskildte föreskrifter i denna del, för det närvarande, så mycket mindre äro erforderlige, som det icke ens kan anses tillständigt förmoda, att Eder Kongl. Maj:t genom långt utsträckta anticipationer, till ersättning af kommande års anslag, skulle vilja försätta StatsContoiret utur stånd, att vederbörligen verkställa utbetalningarne af löpande årets Statsutgifter. 4:o Med anledning deraf att Eder Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 14 April i83a, tillagt Kammarherren B. Rosenblad, som någon tid varit i egenskap af Legationssecreterare anställd vid Beskickningen i Berlin, ett expectancearfvode af 1,200 R:dr årligen af det för MinisterStatens aflöning å Andra IIufvudTiteln uppförda anslag, hafva Revisorerne, då Ministeranslaget befunnits mindre tillräckligt för dess egentliga föremål, ansett berörde Expectancelön vara alltför hög, särdeles då man täger i betraktande den underordnade befattning, Kammarherren Rosenblad bestridt, den korta tid han tjenstgjorl och de Pensionsbelopp som för så beskaffade fall förut blifvit bestämde; och kan StatsContoret i afseende härå allenast upplysa, att det beror på Eder Kongl. Maj:ts
?örbundet ' och talrika notiser från såväl insom, utlandet gifvii läsaren tillfälle a t t följa förbundets verksamhet och 1893 å&amp; viktigaste tilldragelser inom t vin no världen. ' ', T+Hften B)) ' '. Under Ar 1893 liar af Fredrika-Bremer-F~rbtm (Iet s styrelse en Iiommitt&amp; bliflvit t.illsatt i syfte a t t \ verka för en förbättrad - qjnkvård hufn~dsakligen &amp; 1ancIsI) ygden och uppdrogs kt konimitten, a t t ut arbet.a sta gar och orcliia kiirser f ~ it ' childmide r af s: Ii. faltsk~r-~jiiksköte1 ' ~1~or, livilka luirser skulle gora dessa sköterskor saiskildt lanipliga för sjukviird inom afkiigsna orter p&amp; landsbygden. IIorrunit.tBn! som afvenledes fick sig anförtrodd högsta ledningen af ilen platsförmedling for sjiiksköterskor, livillieii under flera &amp; r ined fi.mig&amp;iig fortgiitt ti byrån, bestar af följ ande personer sisoin orc7imric medle~~iriiar: F r n S. Adlersparre, ordföra.nde, fru E. Aiikars~-#u?, fru A. Bexelius, frö- ken M. Leij oiiliuf~~iid, fröken A. Sterky, selireterare; samt shsoni slcppleco~~ter: fröken X. Silow ocli fiiikeii S. Vlricli. ' Under h e t hafm till ' koiiiinittéils sekreteritre, lirilkeii a f h n iir föresthidarinna. för faltskarskursen, iiigiitt ett stort an tal skriftliga och muntliga firfiiigningar. Sbsoin ele~ei. och aspiranter. \ - id narniida .. fiiltskarskws ha.fi7a följande personer blif~~it.
Såväl för möjligheten att inom truppen vidmakthålla god ordning och disciplin, som i moraliskt och sanitärt hänseende är det enligt min tanke af aldra största vigt, att detta behof, som ingen förnekat, blir snart afhjelpt, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade bifalla Hr Brakels förslag. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: En talare har sagt, att Stats-Utsk:ts pligt vore icke blott att yttra sig öfver behöfligheten af ifrågasatta anslag, utan ock att så reglera förhållandet mellan inkomster och utgifter, att de förra blefve tillräckliga för bestridande af de sednare. Enligt § 62 R. F. är det dock pröfningen af utgifterna, som i främsta rummet tillkommer detta Utsk., och frågan om anskaffande af de dertill nödiga medlen kommer enligt grundlagen först i andra rummet. Icke hyser jag heller någon så stor och absolut fruktan för att, om sådant blir nödvändigt, i någon mån höja bevillningen, som länge stått orubbad vid sitt gamla belopp, oaktadt ganska stora företag blifvit inom landet utförda. Då således man funnit ett behof böra oundgängligen afhjelpas, må sådant ske, och sedan blir det en annan omsorg att anskaffa de nödiga medlen. 328 Den 26 Mari e. m. Hvad nu denna fråga särskildt beträffar, är bebofvet af en ny kasern för Svea artilleri-regrte så fullständigt ådagalagdt, att jag ej torde behöfva derom något tillägga; men då Frih. Fock gifvit anvisning på utvägar att till en sådan byggnads utförande vinna bidrag, instämmer jag med Gr. Mörner i anhållan om återremiss till Stats-Utsk:t, på det frågan härom måtte blifva vederbörligen utredd. Gr. Cronstedt, Fredrik: Med fullt erkännande af den ifrågasatta kasernens behöflighet, nödgas jag dock, på de grunder, Hr von Troil framställt, yrka bifall till Utsk:ts förslag. Jag har dertill också ett särskildt skäl, som äfven Gr. Mörner på pekat, nemi. att hufvudstaden eger i afseende å inqvartering för garnisonsmanskapet vissa förbindelser, genom hvilkas aflösning kunde åstadkommas en icke obetydlig summa. Nästkommande
Kammar-rätten öfverlemnas, samt att den redovisning för Känteriets uppbörd och utgift af karta-sigillata-medel, som dittills afgifvits, skulle, såsom icke vidare af nöden, försvinna, Och har, i följd häraf, upprättandet af särskild hufvudbok för karta-sigillata-uppbörden, från och med år 1850, upphört; varande, efter hvad Revisoreme inhemtat, de belopp, som vid 1819 års slut i räkenskaperna utbalanserades i 1850 års rikshufvudbok, uppdebiterade i länens general-räkningar till redovisning derstädes, af hvilka belopp de i landet utestående karta-sigillata-medel under åren 1S50 och 1851 till största delen influtit. Enligt Karta-sigillata-kassörens för ifrågavarande båda år afgifna räkningar öfver stämpladt papper, hvilka äro granskade i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, var kassans ställning samma år följande: år Behållning från år 1849 _ 5,10S,627: .38. — Lefverering från Rikets Ständers Bank - 833,166: 32. — Extra uppbörd 7,561: 18. — Utlemnadt och afsändt - 593,629: 43. — Summa 5,949,H355: 40. — år 185 S. •— Den här ofvan upptagna proprie-balans, 13,S05 Rdr 22 sk., utgör en år 1S50 hos dåvarande Kassören för stämplade pappersuppbörden, C. E. Widegren, genom af honom skedt tillgrepp utaf kartor å vissa valörer jemte vexelblanketter, yppad uppbördsbrist.
Yid pröfning af Herr JustitieOmbudsmannens jäfsanmärkningar voro meningarna skiljaktiga, hvarföre omröstning skedde, dervid Herr 81 Herr BergsRådet Tribler yttrade, att han fann de af Rikets Ständers Justitieombudsman emot Herrar Presidenterne Westerstrand och af Billbergh framställda anmärkningar, enligt grunderna i 13 Kap. 1 §. Rättegångsbalken, innefatta jäf för Herrar Presidenterne att hvar i sitt af ifrågaställde ämnen sig yttra. Herr Amirali te LsKam marila de t IVi din och SlatsKommissarien af Tuneld instämde i detta yttrande. Herr KrigsRådet Branting deremot utlät sig, att han ansåg nämnde anmärkningar icke, enligt 13 Kap. 1 §. Rättegångsbalken, innefatta laga jäf. Herr KommersRådet Leyonmarck förenade sig med Herr KrigsRådet Branting. Herr KammarRådet Fägersten åter med Herr BergsRådet Tribler. Herr HofRättsRådet Sköldberg med Herr KrigsRådet Branting. Herr GeneralLieutenanten Lorichs med Herr BergsRådet Tribler. Herrar A iceAmiralen Coyet och JustitieRådet Nordenstolpe med Herr KrigsRådet Branting. Herr JustitieRådet Isberg yttrade: Då Herr Presidenten i Kammar Rätten af Billbergh i och för detta embete varit och ännu är i åtnjutande af den lön, emot hvars belopp åtal förekommer i första punkten af memorialet Lil. Ej funne Herr JustitieRådet, med godkännande af den utaf Herr Justitieombudsmannen framställda anmärkning, Herr Presidenten af Billbergh icke kunna anses ojäfvig att såsom Domare deltaga i pröfningen af samma åtal; hvaremot, i afseende å Herr Presidenten Westerstrand, Herr JustitieRådet ej fann sådana omständigheter ådagalagda, som kunde utgöra laga jäf, i följd hvaraf den framställda anmärkningen af Herr JustitieRådet ogillades.