Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"räntevinsterne å Diskontrörelsen” måste förstås icke allenast 1844 års diskontvinst, utan äfven den under namn af reservfond upplagda äldre vinst, samt det belopp af samtliga dessa vinstmedel, hvilket icke erfordrades tor uppbringande af kapital-öfverskottet eller grundfonden till 10,000,000 r:dr banko, sålunda bordt, på sätt Revisorerne anmärkt, till Riksgälds-kontoret aflemnas, hvarom Utskottet uti dess under N:o 5 till Rikets Ständer aflåtna memorial, jemväl gjort framställning, så anser Utskottet dock, i betraktande deraf, att §:s uppställning kunnat gifva anledning till missförstånd, sig böra hemställa, att ifrågavarande anmärkning icke må till vidare afseende föranleda. Inre delad-för hållande. §• 23 (1847 års Rev.-Ber. § 66. Banko-Fullm. Ber. p. 72.) Efter öfvervägande af hvad Fullmäktige anfört , i anledning af den uti 1847 års revisionsberättelse framställda anmärkning, att Fullmäktige å räkningen: ”Bötesmedel till disposition åt de Fattige’', år från år till samma personer utanordnat till beloppet bestämda gratifikationer, hvilka derigenom syntes hafva iklädts egenskapen af pensioner, har Utskottet ansett berörde anmärkning, såsom nöjaktigt förklarad, böra förfalla. Angående Tumba Pappers-Bruk. §. 24. Då Industri-inrättningar, som bedrifvas för det allmännas räkning, sällan pläga lemna någon betydligare behållning, och öfver enahanda förhållande med Tumba bruk klagan ofta tillförene försports, är det med desto större tillfredsställelse - Banko-Utskottets Berättelse, N:o 14. 25 slällelse Utskottet fäster Rikets Ständers närmare uppmärksamhet på det fördelaktiga resultatet af brukets rörelse under åren 1814—1846, för hvilka år räkenskaperna blifvit af Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade Revisorer granskade, med vitsord, att vara med omsorg förde och till ziffran riktige.
Men om jag antager att Halländningarne verkligen heliOlt undsättningslän tili det belopp, som de erhållit, så mäste man anse Halländningarne såsom en börda för Staten, åt hvilka han måste gifva medel, men frän hvilka han får nog ringa tillbaka. Då är detta landskap ej för riket af serdeles värde. Gr:n har sagt, att 4 R:dr rgds på hemmanet vore det lätt för R. St:r att efterskänka, men en betydlig lindring för Halländningarne att erhålla. Man kan ej genast veta huru mycket de små summor, som hvarje skattdragande erlägger, betyda för Statsverket i det hela. Brukspatronerna yttrade i går, att om de finge en lindring i hammarskatten af 3 sk. på S/efä, så vore det en stor hjelp för dem, men en obetydlig saknad för riket. Det gjorde likväl 44,000 R:dr. Jag önskar att R. o. Ad. icke måtte fortgå i detta af en värd talare denna förmiddag s. k. allmose-system, hvilket i går afton utöfvades. Gr:n har yttrat sig tro, att om Halländningarne nu lingö hvad de ville, så skulle de aldrig mera komma igen med dylika yrkanden. Det kan jag för min del icke hoppas. Den enträgenhet, hvarmed de legat öfver R. St:r vid föreg:de Riksdagar, sä långt tillbaka jag kan minnas, föranleder mig befara, att de skola göra sammaledes äfven vid följande Riksdagar, intill dess de blifva frän all roteringsafgift. befriade. Frih. Cederström har talat om extra rotering för Halläudningarne. Jag har redan nämnt att hon icke kan komma i fråga för dem, som förut varit skyldiga erlägga utskrifnings-penningar, hvilka ej utgjordes af det ypperliga frälset, som allena med extra rotering belädes. Jag anhåller om återremiss af Betänk.
Om den tjenstgörande styrkan vid värfvade Arméen finge, hvad dess naturliga och ovilkorliga rätt är, tillräcklig föda, och denna föda indelades i dag-portioner, sä hade den gifte, ordentlige Soldaten, icke behof af att äta i Reg:tets kok-inrättningar, utan kunde dela sin portion med hustru och barn, som då sluppe tigga eller stjäla för sitt lifsuppehälle, och kunde blifva nyttiga samhällsmedlemmar, i st. f. att i framtiden blifva föraktliga korrektionseller fästningsfångar. Den af StatsUtsk. i extra Stats-regleringen anslagna summan 10,000 R:dr, lill nästa Riksdag, för hela värfvade Arméen, i st. f. en tillräcklig mat-portion, till hvarje tjenstgörande Soldat, finner jag obilligt låg, emedan den är otillräcklig, och i st. f. att gagna, snarare gör den olyckliga Soldalen nedslagen, och fullt öfvertygad om, alt han icke tillhör den delen af det fria samhällets befolkning, sora äger några rättmätiga fordringar, för hvad han upoffrar för fäderneslandet. Med hvad skäl R. St., under en tid af nära 100 år, betagit den värfvade Soldaten sitt behöfliga födoämne, känner jag icke, men hvad jag vet, är, alt jag numera är en bland de få qvarlefvande personer, som under 2:ne karapagner, delat den värfvade Soldatens mödor, så väl på bivouaqueu, under sträng brist på födoämnen, som under handgemäng med fienden, och aldrig funnit honom glömma sin pligt, som Svensk krigsman. Att R. St., eller rättare sagdt, Staten, icke har behof af att svälta sina försvarare i brist på medel, bevisas bäst genom onödig bortskänkning af betydliga grundräntor, genom borttagandet af nästan största delen af tullen för salt och sill, jemte mycket annat, sorn efter mitt förmenande, endast gagnar en del af bättre lottade samhälls-medlemmar, genom större inkomsters vinnande, men icke stillar Soldatens plågsamma hunger.
Men ur dennas o c h de banala kvinnoförtroendenas aska skall fågel P e n i x, den sunda vänskapen och det nobla fåordiga förtroendet emellan människa o c h människa, flyga upp o c h sväfva sakta öfver våra bildningsfält, där våtsarfven ej längre gror bland det spirande kornet. * 6 n stocl&lt;holmsbild. K lockan i Adolf Fredriks kyrktorn slår 12. Entoniga, allvarliga, högtidliga ljuda slagen i den ljusa sommarnatten. Ljudet dör småningom b o r t; m e n Elise B. förnimmer det ännu — där h o n sitter vid sitt skrifbord i ett elegant möbleradt rum — s o m ett svagt eko. Den unga flickan böjer ned hufvudet öfver sin bibel — en döende moders afskedsgåfva till ett älskadt barn — men hennes ögon följa vaderna endast mekaniskt, o c h hennes tankar synas vara långt, långt borta från det lästa. H o n har haft så förtjusande roligt i kväll. Det är den tanke, s o m helt o c h hållet uppfyller hennes själ, o c h i minnet genomgår h o n ånyo den förflutna aftonens händelser: den härliga åkturen på Djurgården, promenaden på Skansen o c h slutligen den muntra supén på Hasselbacken.
Deremot komma följande på Staten uppförde utgifter, som nu mera icke ega rum, att .derifrån uteslutas, nemligen: a) De för en Färjekarl vid Elf-Karleby bestådde a Tunnor Krono-Tionde-Spannemål , hvilka, sedan bro blifvit öfver Alfven uppförd, enligt E. K. M-.ts Nådiga Bref den 33 April 182a, skola indragas. b) Hushyres-anslag, som icke vidare erfordras, sedan Landshöfdinge Residencehus blifvit inköpte. i Gottlands Län 333: 16. —. Blekinge Län 383: 16. —• Christianstads Län 166: 32. — Wermlands Län 470: — —<■ Westerbottens Län 200: samt uti Södermanlands Län - 250: — —• Och få Biksens Ständer, i afseende på sistnämnde anslag, i underdånighet upplysa, att, ehuru Kongl: Maj:t, under den 6 Julii 1815, i Nåder förordnat, att detta belopp årligen skulle samlas till fond för reparationers bestridande å det till Landshöfdinge-Residence inköpte hus i Nyköping, Riksens Ständer likväl ansett indragningen böra ega rum, enär, enligt Författningarne, de, sorn bebo Kronans Hus, hafva den skyldighet sig ålagd, att' bekosta smärre reparationer, samt dessutom på Biks-Siatens 8:de Hufvud-Titel medel äro anviste till underhåll af Kronans hus och byggnader i Landsorterne, Underdåniga Skrifvelser. 647 c) Det, enligt 7£ongl. Brefvet den 19 Au. gusti 1818, till Hushyra för .Landtmäteri Contoiret i Calmar, bestådde anslag af 60 R:dr, hvil-i ket numera icke erfordras, sedan uti Fortifications-huset i nämnde
Sådant har åtminstone icke varit Utsk:s mening. Utsk. har i sin beräkning sökt komma det verkliga förhållandet så nära som möjligt, utan afseende på, om beloppet blifvit högre eller lägre, än hvartill det förr varit beräknadt. Jag tror, att det ej är mera gagneligt att bereda öfverskott, än att förorsaka brist, emedan det allmänna, lika som den enskilde, vanligen icke gerna lemnar ifrån sig, hvad det en gång fått. Hvad den ordinarie räntan särskildt beträffar, har medium deraf på 10 år uppgått till nära 513,ooo r:dr årligen; och det lärer då icke synas för högt beraknadt att upptaga summan till 5oo,ooo r:dr. Visserligen utgjorde den de första åren något mindre; men i mån af besparingarna från indragna militie-, löningsoch bostälIsräntor har summan stigit, så att den de sednare åren utgjort mera, än hvartill den af Utsk. blifvit beräknad. Hvad beträffar Riksg.- cont:s skuldsättning, så är det en särskild fråga, och jag hoppas, att Utsk. icke kommer att föreslå sådana åtgärder, att någonting för framtiden i detta afseende bör kunna befaras. Jag yrkar bifall till Utsk:s ifrågavar. beräkning. Gr. Cronhjelm: Hr v. Troil har ganska rätt deruti, att Riksg.cont:s skuldsättning icke härleder sig ensamt från för hög beräkning af statsinkomsterna, och jag tilläde derföre, att skuldsättningen var en följd jemväl af anvisningarna på öfverskotten. Jag vill medgifva, att största skulden uppkommit af sistnämnde orsak. Men då vi först granska inkomstbetänk., utan att veta hvad som kan hända vid pröfningen af utgiftsbetänk., önskade jag att äfven i denna position kunna försvara de skattdragande och att vi icke må beräkna statscassan för högt; ty nu säger man: Vi skola beräkna så högt sorn möjligt, men deremot icke anvisa på öfverskotten.
Seglationen på Wenern och Götha-elf, till så vidt den har till föremål jernoch trädvarors transporterande från Wermland och Dahlsland med flera orter till Götheborg samt återtransport af stapelstadsvaror, lemnar någon biförtjenst äfven åt den allmoge, som bebor sjö- och elf-stränderne; och i öfrigt förse Wädtle, Ahle och Flundre härader staden Götheborg årligen med något sjöfolk, deraf en inkomst, fastän ringa, således jemväl torde tillskyndas hemorten genom sjöfolkets besparade månadshyror. Handt verker ier pä landet. Enligt den till Kommers-Kollegium för år 1850 afgifna berättelse funnos då på landsbygden 145 skräddare, 156 skomakare, 7 snickare, 8 smeder, 22 garfvare, 4 glasmästare; och begagnades af alla dessa tillhopa 183 arbetare. Härvid må dock anmärkas att allmogen flerestädes öfvar en del af dessa handtverk, såsom husslöjd, utan att idkare deraf äro såsom handtverkare särskildt upptagne. Undantagande de betydligare binäringarne inom södra delen af Länet, har det icke varit möjligt att med tillförlitlighet utröna den ungefärliga inkomst, de öfriga årligen lemnat, emedan uppgifter härom i allmänhet saknas och svårligen stå att erhålla. Dock har väfnadsindustrien synbarligen tilltagit. I afseende på allmänna arbetsföretag samt landoch vatten-kommunikationer anmärkes: att omläggning af allmänna landsvägen förbi Hattås backar i 22 Redvägs härad emellan Gullereds och Ledshestra gästgifvaregårdar, uttappning af Hössna mader i samma härad med statsanslag af 8,386 R:dr samt sänkning af Haserås sjö jemte upprensning af Lerby och Snapperuds elfvar med statsbidrag af 3,600 R:dr blifviL verkställde, hvarigenom betydliga odlingslägenheter tillvunnits åtskilliga hemman.
Hr Estenberg: Jag fruktar att vi nästan alltför knapp händigt lemna denna fråga. Jag vågar ännu en gång fästa R. o. Adis upmärksamhet på betydelsen af denna motion, hvilken framlidne Presidenten von Hartmansdorff lemnade såsom ett testamente på detta rum. Man bör icke helt och hållet förkasta detta testamente; det ligger deri någonting som man måste behjerta. R. o. Ad. behagade påminna sig i hvad stund det var som Hr von Hartmansdorff afgaf detta förslag, i hvad stund han första gången uttalade de betydelsefulla orden: »Må ske ett EcklesiastikCollim.» Det var nyårsnatten 1853—1854. Jag minnes det som i går, jag var närvide denna nyårsnatt cch erhöll äfven denna nyårsgåfva af Hr von Hartmansnorff. Dessa ord af den hädangångne: »Må ske ett EcklesiastikCollim», voro icke förgäfves yttrade. Han insåg med sin stora statsmanna-erfarenhet, huru litet en chef för EcklesiastikDepart. (hvilket embete han beklädt) kunde uträtta 560 Don 9 Maj. utan ett dylikt Coll:m. Till följd af sina historiska insigter kände han också, hvilka brytningar Kyrkan och Staten emellan upstått just derföre att det hierarchiska intresset tagit öfverhand äfven inom den protestantiska kyrkan. Vi veta huruledes Gustaf Adolph gick i strid mot det hierarchiska intresset, och gick så långt att ban till och med icke aktade sitt eget lif för att vinna målet, att nederslå hierarchien som uprest sig mot den kristna Kyrkan på jorden. Han fick också ett sådant slut som vi skulle kunna önska oss litet hvar. Men hvart har den äkta kyrkliga anda, som förr var rådande, tagit vägen? Nu råder, tyvärr! en så stor lojhet, liknöjdhet och slapphet för det kyrkliga intresset, att man betraktar denna sak såsom en småsak. Det ligger dock en stor princip till grund för den nu framställda motionen, och om vi forska i våra riksdagsmanna-annaler, skola vi finna det anmärkningsvärda förhållande, att de ärligaste kyrkovänner alltid varit de som hyllat organisationen af ett EcklesiastikColkm.
— Nåja, det är inte underligt, att herrar tycka det är roligt att prata med henne om allt möjligt — hon ger sig in på allt, sade Eleonore. Alma ansåg, att Wanda var ett farligt, ett mycket farligt fruntimmer. Hon skulle inte tycka om att veta sin man vara ofta tillsammans med fru Kurt. Eleonore ansåg alls inte Wanda för farlig. Konrad till exempel, ja, han tyckte kanske om att prata och skämta med henne, men föröfrigt! Tänk, så slarfvig hon var, så litet uppoffrande och kvinnlig! Det var en lycka för henne, att hon fått en sådan man som Kurt, som var så foglig och lätt att göra till viljes. Fru Säfve talade numera om Kurt på detta sätt; under den tid, hon styrt och ställt för honom, hade hon låtit förstå, att endast en i allo öfverlägsen kvinna kunde tillfredsställa hans till ytterlighet drifna fordringar. Hon blef smått sarkastisk under det hon jämförde. Hon sade sig vilja se, hur Konrad skulle finna sig i att inte få sin middag på utsatt tid, hvilket mycket ofta var fallet hos Kurts, det visste Eleonore från säkert håll. Ibland stod maten en halftimme på bordet, innan fru Wanda behagade lägga bort sin målning — för att inte tala om allt annat slarf. Både Hjalmar och Konrad fordrade allt litet mer af sina hustrur. Fru Kronfelt höll emellertid envist på, att Wanda borde anses för farlig. Man skulle inte låta dupera sig af det öppna sättet. Det hon sagt igår till exempel var förfärligt elakt. Eleonore tyckte snarare, att det var dumt. — Ja, om man bara såg till orden. Nej, Alma ville ingenting säga. Det var alls inte värdt, att Eleonore frågade. Det dröjde således ytterligare en stund, innan Eleonore kunde öfvertala Alma att säga det, hon alldeles enkom begifvit sig upp för att afhandla. — Visste Eleonore, att hennes man hela hösten minst två gånger i veckan varit uppe hos Kurts, fast Kurt ej varit hemma, åtminstone inte som regel? Särskildt alla söndagsförmiddagar. Eleonore hade väl reda på, att Wanda då inte tog emot någon — undantagandes Eleonores man. Nu var Alma gången, och Eleonore satt ensam och tänkte öfver hvad hon hört. Det föll henne inte in, att
Nederlagsförordningen, angående ändring i. Se Tullförfattningarne. Nederlagsrätt för Slitö hamn på Gottland. Se Slitö. Nisbeth, Carl Wilhelm, yttranden. I. lil. Nordenankar, Fredrik Wilhelm, yttranden. I. 279. Nordenfelt, Enar Wilhelm, yttranden. III. 120, 263, 266. Nordensvan, yttranden. I. 280. Nordsjö-fiskerierna, om ändring och förklaring af reglementet för. Se Fiskeri-stadgan. Norrbottens Län: om Landshöfdinge-residensets derstädes förflyttande lill Luleå. Se Landshöfdinge-residensel. — och Westerbottens Län: om uppförande af kyrkostugor derstädes. Se Kyrkostugor. Norrländska Länen, de 4, angående inrättande af en särskild HofRätt för. Se Hof-Rält. Norrska undersåter, angående ersättning åt de, som under 1814 års krig lidit skada af Svenska Trupper. I. 438, 523. R. 528. IV. B. 350. A. 363. Notarius Publicus, om stiftande af en lag för desse tjenstemän. IX. B. 359. A. 498. Nummerhästar, om användande af böterna för deras vanvård, lil. B. 73. A. 88. Nådårsoch Liggetids-besparingar, s. k. angående upphörande af, vid tillträden af embeten och tjenster pä Rikets Stat, samt om ärlige anslag till Arme'ens och Civil-Statens Pensions-Cassor och Amiralitets-Krigsmäns-Cassan såsom ersättning för de inkomster dessa Cassör af nämnde besparingar åtnjuta. I. 44. R. 108. Nämnd till omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter, angående. II. 706. III. E. 78. — angående val af. Se Val. — angående ersättning åt densamma för biträde vid syner och hvarjehanda extra förrättningar. IX. B. 421. A. 509.
Och den öfverste kamereraren gaf dem namn; och nämnde Daniel Beltesazar, och Hanania Sadrach, och Misael Mesach, och Asaria AbedNego. Men Daniel satte sig före i sitt hjerta, att han icke ville orena sig med Konungens spis, och med det vin, som han sjelf drack; och bad öfversta kamereraren, att han icke skulle orena sig. Och Gud gaf Daniel, att öfverste kamereraren vardt honom gunstig och god. Och han sade till honom: Jag fruktar för min Herra Konungen, den eder spis och dryck bestyrt hafver; om han får se, att edor ansigte äro magrare än de andra drängers, som eder jemnåldrige äro, så gören I mig brottsligan till döden inför Konungenom. Då sade Daniel till Melzar, hvilkom öfverste kamereraren Daniel, Hanania, Misael och Asaria, befallt hade: Försök dock der med dina tjenare i tio dagar, och låt gifva oss mos till att äta, och vatten till att dricka; Och låt alltså komma för dig vår och de andra drängers ansigte, som af Konungens spis äta; och efter som du då ser, derefter gör med dina tjenare. Och han hörde dem derutinnan, och försökte det med dem i tio dagar. Och efter de tio dagar voro de dägeligare och bättre vid hull, än alle de dränger, som spisades af Konungens spis. Så satte Melzar bort deras spis och dryck, den dem tillskickad var, och gaf dem mos. Men dessa fyras Gud gaf dem konst och förstånd uti allahanda skrift och vishet; men Daniel gaf han förstånd i alla syner och drömmar. Då tiden förlupen var, som Konungen förelagt hade, att de skulle hafvas inför honom, hade öfverste kamereraren dem in för NebucadNezar. Och Konungen talade med dem; och vardt ingen ibland dem alla funnen, som Daniels, Hanania, Misaels och Asaria like var; och de vordo Konungens tjenare. Och Konungen fann dem i alla saker, de han dem frågade, tio sinom klokare och förståndigare, än alla stjernokikare och visa i hela sino rike.
Förslag, angtde villkor för B a likens sedlars erkännande såsom mynt. 72 §:n Regerings Formen. för mynt i Riket må erkännas, sä långede, efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt samtliga de öfriga RiksSt:n bifallit della förslag. Frih. Gederström, Jacob: Till den föreslagna nya redaclionen af 72 §:n Reg.Ftn kan jag ej tillstyrka bifall. Vehiklet som blifvit anfördt, nemi. att dessa sedlar för mynt i Riket eikännas, sä länge de efter deras lydelse af Banken med silfver iidösas, anser jag icke tjenlig! att införa. Möjliga händelser kunna inträffa, då sedelmyntet icke kunde af banken med silfver invexlas; och jag skulle förmoda, alt Sländerne icke tillstädja, att de sedlar, som det oaktadt utgåfvos, icke skulle anses som mynt, då det af Ständerna allena beror alt utgifva sedlar; emedan 72 §:n Reg.F:n innehåller: ’’ägande R. St. allena rätt alt genom banken utgifva sedlar, söm för mynt i Riket må erkännas.” Jag skulle förmoda, alt, om den händelse inträffade — hvilken man bör hoppas icke må äga ruin, — att Stockholm blefve af fienden taget tillika med banken, eller, alt denna vid upplopp blefve plundrad, hvarmed ingalunda är sagdt, att Sveriges Rike derföre är upplöst, de sedlar, som blifvit of banken utgifna, likafullt borde som mynt galla och af Svenske män som mynt erkännas. Jag kan, på denna grund, icke godkänna den nya redactionen, hvarföre jag derå yrkar afslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: I motsats mot hvad Frih. 496 D e 11 26 Mars c. m. Cederström yrkat, begär jag R. o. Ad:s bifall till denna redaclion, och det ungefär pä samma grunde)', hvarpå Fril), ställt sitt yrkande örn afslag.
Filippos, det var hans bild, hans andra jag, som hon skådat gungande på elfven, hvilken var tidens elf, som förde honom med rastlös fart, med nödvändighetens oemotståndliga strömdrag till evighetens fjerran. Sådan hon såg honom då, hade hon sett honom i sina drömmar, sådan såg honom i sin moders anletsdrag, som räddade af penseln förskönade det rum, der Hermione nu öfverlemnade sig åt sina tankar. Filippos hade ilat före sin fader och syster att finna sin moder – det var den tydning Krysanteus funnit för denna taflas symbolik. Svaret på den andra fråga, som Krysanteus förelagt oraklet, eller rättare sin dotter, detta svar dolde sig under vecken af en på marken liggande purpurmantel. Om ej denna syn blifvit afbruten genom den besynnerliga uppenbarelse ur verklighetens verld, för hvilken tempeldörren blef inslagen, så hade måhända en vindstöt, svepande öfver den solbrända öknen, bortfört manteln och visat dragen af den slagne, som hvilade under honom, eller hade Hermione sjelf, med darrande hand lyftat en flik af densamma, för att se Konstantii för henne obekanta anlete eller i värsta fall de välbekanta, älskade dragen af Julianus. Nu var denna uppenbarelse föga mindre gåtfull än framtiden, som den skulle belysa. Men den heta sandöknen, de i fjerran bortsprängande ryttarne med deras höga mössor och öfver skuldran hängande bågar? Desse ryttare, hade Krysanteus sagt, liknade inga andra än Persiens krigare. Öknen skulle kanske återfinnas i det härjade gränslandet mellan Roms och Xerxes’ nyuppståndna rike. Konstantius var just stadd på härfärd mot Perserna, när underrättelsen om Juliani uppror kallade honom tillbaka till sin throns räddning. Skulle då ej denna syn, som tydde på död och nederlag, snarast vara en tillämpning på Konstantius? Krysanteus och Hermione trodde detta, emedan de ville hoppas det. Om betydelsen af de syner, som hon uppbesvurit ur djupet af sin själs omedvetenhet, hade han och hon samtalat, medan de vandrade tempelvägen tillbaka, och sedan ofta.
Att den genom Contractet ingångne förbindelsens uppfyllande icke^ göres gällande förr än efter en månads ^ proftid, som Lärlingen hos Mästaren tillbragt. d) Att Contractet uppvisas, gillas Och inregistreras hos vederbörande Magistrat eller LandshöfdingeEmbete, inom 8 dagars förlopp, räknade från den, då det anses gällande, 2. Mästaren bör hafva omsorg om sin Lärling, behandla honom med välvilja, icke af honom fordra ett arbete, sorn öfverstiger hans krafter och förmåga, eller uppoffra hana tid med sysselsättningar, som icke tillhöra handteringen. Lärlingen bör å sin sida visa sin. Mästare aktning, lydnad och erkänslat 2o6 Den 11 April <i, ))i. uppmärksamhet för hans lärdomar, och nOggranhet att uppfylla sina skyldigheter. 3. LäroContractet kan upplösas af Lär-* lingen, dess Föräldrar eller Förmyndare: a) Om Lärlingen sysselsätfes med annat slags arbete, än det, hvarom öfverenskommelsen är gjord. b) Om af Lärlingen fordras ett arbete, som öfverstiger dess krafter ellef 6kadar dess helsa. c) Om Lärlingen med hårdhet be* handlas. d) Om nödigt underhåll honom förvägras. e) Om man befaller Lärlingen att verkställa det sorn strider mot rättskaffenhet Och goda seder, eller gifver honom farliga exempel, af ett lastbart uppförande 4. LäroContractet kan upplösas af Mästaren : a) Genom ett elakt uppförande å Lärlingens sida. b) Om Lärlingens svaga helsa ej tillåter honom att fortsätta yrket* * Dm 11 April e. nu 207 c) Om Lärlingen saknar alla naturliga anlag för den handtering han valt; öfver hvilken brist Mästaren dock. ej äger rätt att beklaga sig, i fall han bibehållit LärliDgen 6 månader efter den tid Contractet upprättades. 5. Upplösningen af ett LäroContract fean endast ske inför