Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stamtaflorna öfver de n Riddarhuset introducerade ätter hafva blifvit i möjligaste måtto kompletterade, medelst begagnande af alla de tillförlitliga upplysningar, som genom Presterskapets årligen afgifna uppgifter, officiela tidningar och meddelanden af slägternes egne medlemmar kunnat erhållas; men som derigenom likväl ej kunnat vinnas all den fullständighet, som vore önskvärd, föraulåtes Direktionen vördsamt hemställa, det Höglofl. Ridd. och Adeln behagade, liksom vid många föregående riksdagar skett, besluta och i Riddarhus salen låta anslå en uppmaning till Ståndets medlemmar, att i Riddarhus-kansliet taga en noggrann kännedom om beskaffenheten af sina ätters stamtafior, samt derefter meddela alla de för kompletterandet deraf erforderliga upplysningar, som möjligen kunna anskaffas. 8 s ',' Introduktion å Riddarhuset har efter sednaste riksdags-berättelses afgifvande blifvit meddelad följande ätter: N:o 400. Friherre Bergenstråhle. Herr Ericson. Herr Fåhraeus N:o 2326. Herr Waern. N:o 2327. Herr Huss. Herr von Hall. Herr Thulstrup. Herr af Kleen. Herr Ros. Deremot hafva följande ätter funnits böra afföras såsom utslocknade : N:o 122. Grefve Puke. N:o 37. Herr Rosenstråle. N:o 2013.A.Herr Rosenblad. N:o 2167.A.Herr af Puke. N:o 1318. Herr Stjerneld. Herr von Rosen. Herr Ridderstam. Herr Rothoff. N:o 2312. Herr Peijron. Jemte dessa utslocknade ätter äro från de lefvandes antal aflörde nedannämnde ätter, å hvilkas stamtaflor icke någon enligt Genealogien lefvande manlig person finnes upptagen såsom född under de 100 sistförflutna åren: Friherre Clodt. Friherre Stackelberg. Friherre Lillje. Friherre Hast fehr. Herr Lund. Herr Svanfelt. Herr Gladsten. Herr Klöfverfelt. Herr Nassokin. Herr Sahlefeldt. Herr Mannerberg.
Det betydliga jordbruket omkring Staden" skötes med drift och omtanka; och må anmärkas, att bär infördes först i Riket potates-odlingen af Jonas Ahlströmer, som då äfven anlade planteringar för tobak och färgstofter; men desse senare äro längesedan förvandlade till åker och äng, så att stadsjprden nu mera uteslutande användes för åkerbruk och boskapsskötsel, - samt' till stor del,- för odling af potates i och för bränvinsbrännin gen, sorn utgör en vigtig binäring.- På landtmannaproducter saknar Staden' icke tillförsel,- sorn, vid ofvanberörde förhållande med Stadens eget jordbruk, är snarare öfver än under behofvel. — Stadensinflytande på kringliggande landsorts cultur och näringar kan således icke' vara betydligt, och faller åtminstone icke’ starkt i ögonen. —• I Staden hålles årligen fyra marknader,* sorn äro temligen besökte af trafikerande.- Inom Staden är en Lärdoms-skola, som befmnes i godt skicka under tillsyn' af Rector och tvenne Colleger, hvilka njuta lön af allmänna medel' och enskilde donationer samt husrum af Staden. Äfven finnesder en’vexelundervisnings-skola, som rymmer 150 barn, gemensam för Staden och1 landsförsamlingarne samt grundlagd genom Eders Kongl. Maj:ts frikostighet ocfr några enskilde bidrag.- För Läraren har Alingsås1 socken anslagit fitefer*- 48 lie af Irenne små jordlägenheter, som blifvit från Kronan återvunne; men dessutom saknas hvarje annan löneti,Ilgång, än den pastor kan årligen insamla genom frivillige bidrag, af församlingaines invånare. Fattigförsörjningen, hvartill Stadens invånare sammanskjuta medel, vårdas sorgfälligt af en derför inrättad Committé och har ådragit Staden betydlige kostnader. För helsovården lönar Stadens cassa en Läkare, som nu tillika är Extra Provincial-Läkare uti det efter 1828—30 årens Riksdag in rättade Tredje Provincial-Läkare-districlet. Stadens
Ock kafva L:g:sLonto, ets llrr LuIImäglige ännu mindre kunnat inse nagra giltiga skäl tor vexlingens utsträckande äfven till 8eälar ä större valeur, kvilket förfogande, derest äet viätogcs, skulls -ör LtgtsVerket medföra en alltför stor riscpie, keist, i kall, såsom Motionären föreslagit, äen princip skulle 8 latsocli Lanco-IIskottens I,lifva gällanlie, att, vilj uppstäclli tvel^-Iigbet om lie för bcciömmanclet sk en fö,sliten 8ellels rätta vä, lie fastslällcits kännetecken, 8el>eln snarare boilie inlösas a5 liet Verk »om utgikvit liensamma, an fö, blifva vin löst, till fö,lnst för cles» sista Innebafvare 8tatsLItsk»tket bär för liss» liel instämt vt! lien af Lrr Lullmägtige i L.glsLantoret ^ttraöe »anka oeb ansett, öe pä giltiga anleliningar långt före lietta inslälilie atzällie, ne, att melielst förskotters utgikvanlie frän (kontoret, seisllililt befrämja invexlingen gs liess i orterne kringlöpanöe körnötta 8ecilar, sä mycket winöre beböfva a n^o vi»ltagas, som ett viösträckt utbyte emelIan 8ecielsorker af alla slag läten sig tillväAabninga genom lie utvägar b vilka, enligt Iiäi:ts fälliga Lief till Less pcb kilsets 8tatsliantor ak lien 22 Vlaji 181g meli anlecining ak L8t:rs är ,8,8 gjorcla unlieill. anbällan, blifvit, sä i akseencie pä Lauben» som k:g.sLontorets 8erilar jemväl ak ?,ög,e v«/e^re,- öppnaöe vell deieölie, nemligen: "qtt enär K, äl.ts Lel:b:cie insänlia "till 8tatsLontoret mell Losten, till omvexling, Ltt ä "Iväiusencle Likslialer, n^a 8mäse<llar kiliva, sill eng"banlia belopp, mecl omgäenlle Löst, ciem tillsänlie; "liva,ekler ocb seclan antingen större 8elllar eller kör"slitne ak minllre valeur blifvit vik Lanlltkäuterierne "bärlöre invexlsile, rjesse ater k»nna till 8tatsLonto, et ^'jnsä,ilias, för atf utbvtas emot n)lg , samt lie, meli fort"sättas suecessive, j lien mobn bebotvet brafver,"
När bärtill lägges, att sedan Discont-papperen, genom ett sådant Riksens Ständers fattade Beslut , återvunne full Credit , och de sålunda kunde utan våda emottagas i Eiqvider både med Dis conterna , mellan Enskilda, och, såsom genast möjlige att emot BancoSedlar i Banquen utbyta , äfven i den allmänna Uppbörden, synes mig till och med att Banqnens temporaira förskott af sig sjelf skulle blifva långt obetydli; gare, än den utgift, för hvilken Banquen genom det nu föreslagna Liqvulationssättet exponeras - Den 17 Martii, e. m. 135 Af allt detta drager jag följande slutsättser: en sådan omöjlighet till Disconternes regJ lering är ej för handen , att Riksens Ständer böra iordningsä>ta Staten, genom inskränkning i Enskildas rätt, och upphälvande af Lag samt stadgande af en retioactiv Lag för tillfället. Om klokheten af föreslagna steg kunna lätt meningarne vara delade , men om deras rättvishet, om nödvändigheten att ifrån rättvisa och laglighet ej afvika, då derigenom Sam* hällsordningens bestånd kunde hotas, tror jag ej att tänkesätten kunna vara stridiga Det är i sådan öfvertygelse jag framställer dessa mina Anmärkningar till Riksens Ständers och de förenade Utskottens besinnande. Sedan jag anfört detta om hufvudgrunderna för Utskottens Betänkande, anhåller jag äfven att få framställa några mindre Anmärkningar. Om Riksens Ständer , när grunderna för Regleringen af Rikets Penningeverk blifvit dem fullständigt förelagda , skulle finna att Disconterna på 5 års tid böra indragas, och att sådant genom Banquens mellankomst bör utföras, finner jag ganska betänkligt, att endast i Stockholm concentrera all Discont-rörelse. Våra Näringar och ali Arbetsfht innom vårt Land äro så sammanväxta med Di-cont-rörelsen, att dess Disposition på ett sätt, som ifrån Förvaltningen utesluter en noggrann kännedom af local och personliga förhållanden, äfven utan någon minskning i RöreLe-Capitalets belopp, skulle Den 17 Martil, e, m. kunna medföra de vådligaste följder.
Utdrag af Frotocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskott den 29 April 1825. S. D. Comminister Flodin anförde: ”Då uti Riksens Ständers Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskotts 3:dje Afdelning förslag uppsattes till Betänkande tili ett från Hederv. BondeStåndet, till detta Utskott, re* tnitteradt Memorial, åsyftande annullerande af stadgad föreskrift, att den af till staten skattskyldige* som ej vid andra UppbördsStämman vederbörligen styrker sin oförmö» genhet att dessa utskylder utgöra, skall för detta uteblifvande anses med 12 sk. böter, 4*6 Re sv. och Ekon. TJtsk. Bet ankan elen. kunde jag ej med Afdelningen förena mig uti tillstyrkande af bifall å denna motion, och torde mig tillåtas, att i ödmjukhet få inför det Höglofl. Utskottet anföra, hvarföre jag ansett i fråga varande föreskrift böra fortfara i sitt förbindande kraft. Det lärer vara nödvändigt, att för hvarje handling af mera vigt bestämma en viss tid. Härifrån har den så kallade Fatalietiden för många fall uppkommit. Den, som denna tid försitter, måste derföre rättvisligen vidkännas sin skada. Om i fråga varande föreskrift skulle, till sin kraft och verkan, upphöra, synes mig, som också inga Uppbördsstämmor mera skulle ega rum, då det icke är ovanligt, att många menniskor äro benägne att handla godtyckligt, der ingen viteslag är öfver dem satt.
(Räkningarne öfver Riksgälds - Sedlarnes Realisation äro redan år 1812, enligt Rikets Ständers förordnande, medelst afskrifning fullt aftlutade, och det är således utan allt ändamål, att i Bankens Bok vidare balancera inom columnen förenämnde obetydliga restantier i Riksgälds-Sedlar. Bankens förskott till samma operation blefvo, genom Banco-Discontvinsten, slutligen ersatta år i8r8, och den såkallade Realisations-Räkningen blef då på det hela Bvnro-Utskottets Betänkande. N:o 17, afslutad. Men emedan en Riksgälds-Contoirets utfärdade Invisning på R:dr 52: 40. Riksg. förblifvit opresenterad, och Banken, i följd deraf, för realiserade Riksgälds-Sedlar jcke utgifvit mera än R:dr B:co 9,999,964: 87. 4- e^er R;dr 35: 10. 8. mindre än 10 millioner; så synes ordningen fordra, att desse 35: io. 8. balanceras i hufvud-columnen såsom verklig skuld, i likhet med eljest utelöpande oinlöste In visningar och Attester}, De nu tillstyrkte afskrifningär och omföringar förändra, på sätt som följer, Bankens enligt 1827 års Bok upptagne Capital ll:dr 9,946,685: 21. 9. dfdrag. N.-o 18. 1 N:o 18. 17 Memorial, i anledning af hvad Revisions-Berättelsen år 1825 innehåller, rörande val af Suppleanter för Hedervärda BondeStåndet uti Province-Låne-Contoirens Directioner, emellan Riksdagarne.
Min erfarenhet som landshöfding gifvet1 mig ledning för mitt omdöme vid detta tillfälle. När en gesäll blir skattskrifven hos en mästare, kan han blifva qvar i >4 dagar hos honom på verkstaden och sedan lemna den; han får icke pass förrän han företett bevis att han betalt skatten till sin mästare; han gör icke detta, men bladet oaktadt icke qvar på verkstaden, ehuru han icke kan komma utur staden, åtminstone icke annorlunda än som lösdrifvare. Han är då för tillfället en skadlig medlem af samhällsordningen; åtminstone är detta förhållandet i den ort, der jag vistas. Det vore deremot ganska hårdt för mästaren att för honom betala skatten, då gesällen ej arbetar hos honom mer än en kort tid. Enligt min öfvertygelse borde gesällerne således vara frie från annan afgift, än skyddsafgiften, då de erlägga den, och såmedelst hafva uppfyllt sin förbindelse till Staten. Gr. Mörner, Garl: Hr von Hartmansdorff har förnämligast yrkat den gamla förordningens bibehållande, på den grund, att han förutsätter att verkgesäll alltid skulle finnas på verkstaden. Jag ber likväl få fästa uppmärksamheten derpå, att detta ej är det vanliga förhållandet, åtminstone ej på andra ställen än Stockholm, Götheborg och Norrköping. Uti alla andra städer kan man gerna säga, att mästarne äro sina egna verkgesäller. Det skulle vara ganska tungt för mästarne uti de smärre städerna alt för den förste gesällen betala 3 r:dr, för den andra 2 r:dr jfi sk. och i r:dr 32 sk. för den tredje. Detta kan möjligen äga rum i Stockholm, men ej på andra ställen; ty man vet att gesäller nu för tiden i allmänhet äro mindre brukbart folk, och de fleste duglige hålla sig inom Stockholm och de andra större städerna. Jag förenar mig således uti Hr von Rosens yrkande, att nedsättning af denna afgift lill i r:dr för alla gesäller måtte äga rum. Gr. Hamilton: I afseende på den anmärkn., som af Hr von Hartmansdorff blifvit gjord, får jag blott tillkännagifva, alt det verkligen varit Utsk:s afsigt och önskan att åstadkomma minskning uti de afgifter, som mästare i all - Den3öctoberF. m. 5g mänhet skola betala för sina gesäller.
När aftonen kom, efter denna långa, tysta, mulna dag, och alla längesedan ätit sin qvällsvard, utom Elin, som låg allena på sin sjukbädd, då förfogade sig Abraham bort till sitt bås, men mor Ingrid, Lena och Gunnar sutto stumma i hvar sitt hörn af stugan. Djup tystnad rådde, och deraf följde att man redan på långt håll hörde en kommandes snabba steg. – Det är Bengt! – sade Gunnar, uppfarande från stolen. – Jag trodde’t just. Han lofvade mig det. Bengt trädde in i stugan. – Nå? – sade Gunnar frågande och utan att helsa på Bengt. – Gu afta! Tvi! det ä’ riktigt hemskefullt, att gå så der allen’ i mörka natta genom svarta skogen – yttrade Bengt, så snart han inkommit i stugan och stängt dörren om sig och satt sig. – Nå du? – sade Gunnar än en gång. – Jo, nu må j tro det ä’ trefveligt fram på herregåln! – började Bengt. – Ingen vet hva’ han ska’ göra och hva’ han vill göra se’n, och ingen gör nå’t heller. Alla springa de om hvarandra. Rättar-Anders frågar intet efter hvad spektorn säger, och dagsverkara fråga intet efter hvad rättar-Anders säger. Hvar och en tycker sig vara husbond’, och jag med – sa’ hund. – Nå ja, men det andra? – sade Gunnar, allt med frågande ton, men utan att vilja nämna vid namn hvad han önskade få veta. – Jaså, om liket – sade Bengt. – Jo varsch! det ha’ de gått på med hele da’n. Prosten och majorn på Svanvik, och länsman, det förstås, och kronfogden har varit der allt se’n i morse, och doktarn kom först i qvällninga, för se, han va’ borte i sjukbud när skjutsen kom efter’n, och nu har de oppstuterat ’en, eller hur det heter, men jag för min del tycker att de har skuret opp patron, som ’en skär opp en galt eller ett nötkritter. Mor Ingrid ryste hörbart och Lena äfvenledes. – Nå du? – sade Gunnar än en gång.
Rådgifvare utan anmärkning låtit den redan för sjutton år seolan af Riksens Ständer framställda, genom Riksens Ständers vid sista Riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse å nyo i minnet återkallade, frågan 0111 näringsfriheten allt sedan medlet af år i836 sakna ytterligare handläggning: ett öde, sorn den enkla frågan om Skrå-Ordningarnes upphäfvande för några allmännare kända och utöfvade yrken fått dela. De anmärkta undantagen angå hufvudsakligen utländska handeln, men synas dock i sin mån hafva bordt fästa Konungens Rådgifvares uppmärksamhet på behofvet att i all Näringslagstiflning införa ett sådant system, som undanröjde behofvet af en dylik extra lagstiftning, med den derigenom underhållna osäkerhet; så mycket heldre, som visserligen icke heller exempel på undantag inom den inreNärings-lagstiftningen saknas.
Utskottet får derföre, oberoende af delina fråga, på grund af de upplysningar, som nu mera vunnits, frånträda sitt förut afgifna förslag, och, i öfverensstämmelse med de hos Eiks-st änden gjorda framställningar, vördsamt hemställa, att, med upphäfvande af hittills varande särskilda mantalsoch skattskrifningar, äfvensom taxeringar för universiteterna i Upsala och Lund, 44, 92 och 93 §§ måtte ur bevillnings-förordningen borttagas, samt att i stället akademistatens ledamöter i nämnde städers taxerings-kommittéer måtte, uti 2 inom. af 89 §, bestämmas till dubbelt antal mot hittills, eller fyra. Den rubbning i de efterföljande §§;nas nummerföljd, som förorsakas genom borttagandet af ofvanberörde §§, torde böra på det sätt afhjelpas, att 45 § i Utskottets förslag erhåller numret 44, att §§;na derefter fortgå i oafbruten nummerföljd till och med § 91, som sålunda blir den 90:de, samt att, sedan vidare § 94 erhållit numret 91, §§:na åter fortgå i nummer-följd till och med § 152, hvilken följaktligen blifver den 149:de. § 62. Högvördig». Preste-ståndet har återremitterat denna §, i anledning af Betillmngs-Utskottets Utlåtande, N:o 21. 21 herr kontraktsprost en Kullmans förslag till en sadan ändring; i densamma, att husbonde skulle vara förpligtad, att till Taxerings-kommittéen uppgifva »de personers löne-föi maner, sorn öfverstiga 200 r:dr b:ko, för hvilkas bevillning han ansvarar. Men sorn förevarande §, hvilken innehåller blott reglementariska föreskrifter, är af de öfriga tre Stånden godkänd, har Utskottet endast att detta förhållande anmäla. § .05. Ilögv.
Ehuru troligen ”i en framtid, och måhända äfven med ”större förmån, Hyttor kunna och böra anläggas närmare malmberget, samt följaktligen besparing ske i malmtransporten, ”torde likväl för närvarande detta ställe ”vara tjenligast, i afseende på dess läge i ”den mera bebodda trakten.” ”2:0 Då masugns-byggnad öfverstiger ”nuvarande innevånares förmåga, bör den”na byggnad verkställas på Statens bekostnad, och jemte kolhus, rostgropar, m. m. 192 Den i5 December c. m. ”i fullständigt stånd skänkas åt de blifvande Bergsmän.” ”3:o Till lättnad i transporten för det ”tillverkade tackjernet bör på allmän bekostnad den väg upptagas, som blifvit ”föreslagen från Räktforss till Töre hamn, ”belägen invid hafvet; och, enär denna väg ”går igenom bebodt land och endast är ”2| mil lång, synes kostnaden ej blifva så ”betydlig, eller böra ingå i någon särskild ”beräkning, vid betraktande af den lätta ”transport, sorn derigenom fulländas till ”inskeppnings-orten. ” ”4:o Inom den för Bergslagen före”slagna trakt af omkring 20 rjvudratmils ”innehåll böra alla skattlagda hemman be”frias från all slags Rotering, samt alla ”dem nu åliggande Skatter till Kongl. Maj:t ”och Kronan på 5o års tid, äfvensom alla ”Nybyggen, hvilka hädanefter der upptagas, likaledes njuta 5o års skattefrihet, ”med vilkor att idka Bergsbruk. Ifrån erläggande af all tionde för deras tackjerns ”tillverkning höra de äfven under samma ”tid vara befriade.” ”5:o Så väl för Lappen som för Nybyggaren, ja äfven för sjelfva Bonden uti ”dessa vid sådan rörelse ovana bygder, ”skulle verksamheten säkrast framkallas gebom en genast synbar fördel. Om derföre - Den i5 December e. m. "före några mindre premier, hvilka för "Staten ej blefvo af känbar betydenhet, "kunde fästas per Skeppund för malm träns"porten, skulle dymedelst det åsyftade ändamålet säkrast vinnas.
485, 500, A. 500. — N:o 11, i anledning af väckt förslag om inrättande af ett universitet i hufvudstaden: B. I. 516, 520; II. 5, A. 37. — N:0 12, i anledning af väckt förslag om upphörande af de så kallade Prebende-pastoraten: B. 1. 516, 520; II. 80, A. 91, B. 599, 608, A. 611; B. lil. 201, 476, 512, A. 512; B. V. 464, 537, A. 537, E. 609. — N:o 13, i anledning af väckt motion om kronofogde-tjensternas indragning: B. I. 516, 520, A. 520. — N:o 14, i anledning af väckt motion om rätt till ersättning för flyttning af hus, som stå på mindre än 100 alnars af stånd från jernväg: B. I. 516, 521, A. 526. — N:o 15, i anledning af väckt motion om förbättrad hägnad utmed Statens jernvägar: B. 1. 516, 526, A. 526. — N:o 16. i anledning af väckta motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för Landshöfdingarne samt de vid Läns-Styrelserna anställda tjenstemän, och om förenkladt expeditions-sätt inom samma Styrelser, m. m.: B. I. 508, 511; II. 4, A. 4. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkande!) och Utlåtanden: — N:o 17, i anledning af väckt motion om tillsättande af en komité för utredning af frågan om införandet af en Juryinstitution: B. I.
Då således så väl en skälig rättvisa, som det allmännas väl synes i närvarande tid särskildt påkalla en förbättring i de Ijenstemäns vilkor, hvilkas verksamhet, på en gång fordrar en så långsam och svår förberedelse och tillika är af en så utomordentligt slör, ehuru icke alltid tillfyllest bemärkt vigt för samhällets trefnad och utveckling, hafva Rikets Ständer likväl icke ansett sig böra gå alltför mycket utöfver de belopp, den nådiga Propositionen innehåller. Att åtminstone något höja dessa, har deremot funnits af behofvet påkalladt, äfvensom, efter Rikets Ständers tanke, en fjerde lönegrad bör för Adjunkterne och Kollegerne, så vä! som för Lcktorerne, tilläggas. Rikets Ständer hafva derföre beslutat, att del belopp, hvarmed efter Eders Kongl. Maj:ts nådiga Proposition hvar och en högre lönegrad öfverskjuler den närmast lägre, må höjas med 100 R:dr Runt och således blifva 500 R:dr R:mt, äfvensom att för Adjunkter och Kolleger ytterligare en lönegrad utöfver de tre, Eders Kongl. Maj:! föreslagit, må fastställas, hvadan Lektorslönerna blifvit bestämda till 2,000, 2,500, 3,000 och 3,500 R:dr samt lönerna för Adjunkter och Kolleger lill 1,000, 1,500, 2,000 och 2,500 R:dr, allt Riksmynt. 0m Statens tillgångar icke medgifva alt lärarne vid rikets Elemenlar-Läroverk erhålla rikligare löneansläg, torde likväl, genom de vilkor, som stadgas för fortskridandet från lägre Lill högre löneförmoner, en icke obetydlig fördel kunna beredas läraruc, utan synnerlig lunga för Statsverket. Efter den lör läroverken nu gällande stat, är ett bestämdt antal löner i olika grader anslaget till hvarje läroverk, och de yngre lärarne uppflyttas efter sin inträ desfullmakt till ett högre rum, i mån af äldre lärares afgång.
Sol-I ja: [&lt;ovalevsky hijr till cle personligheter, h.villras 1; n~: okter oopphorligt lockar till psykologiska iatliiggninga~:. Endast sju Br hafva fiirflutit sedan llennes clod och for hvarje BJ: gores nya forsolc ntt tecknn hennes siillspnt tillclragande, men. p&amp; sainma g8ng ytterst Iromplicerade Bild. Den lefnadsteclming, sonl kort efter fru Kovalevskys dod ntgafs af en a£ hennes niirmare vfinner, Anne Charlotte Lefflei:, har tyvarr t,iliunt cle fl.esta senare biografer som riittesnore. Vi saga tyvarr, ty densamma sysslar ngstan endast, och, nlgot soill A. Ch. Leffler ottryckligen betonar, uteslixtonde f.r&amp;u forf. subjelrti.va nppfattning sedt, lned clen senare perioden af f1: a K: s lif och lBrnnar f6.r clen forra, hennes b; jlrndom och nngc.om, ett stort tomram. Till en do1 hilr detta tomrum nu f~rllts, i (let nyligen &amp; .I nlira anforvandt till S. K. meddelnt Iritskilliga mycket intressaatn fdcta och s~ntidrag friin heunes barndomso c l ~ ungdoimdif, ~i~eddelanden som, om ' icke nppenbarancle alla gAtornn i Sonja Kovdevskys Irarnlrter, dock fijrk1ar.a~: och Irolnldetterar mycket, som alldra ini.unesteclrnsre l a m a t c1nukel.t eller p&amp; ett vilsele.dan.cle siitt framutiillt.
På grund af mina nu anförda åsigter och för den vigtiga frågans ytterligare bedömande, anser jag mig böra instämma uti de talares yrkanden, som begärt återremiss. HrBildt, Didrik Gillis: Den grundsats, som, så välKomiterade som TTtsk:t uttalat, eller att sjelfva grunden för beskattningens utgörande bör vara sjelfva inkomsten, som hvarje individ eger, är obestridligen riktig; men då man biträder riktigheten af denna grundsats’ tillämpning, bör man väl tillse, att man icke, för att få densamma genomförd, begår verkliga orättvisor. Bland de orättvisor, som vid denna punkt kunna ifrågakomma, synes mig en, som lätt kan tänkas och ligger temligen nära för handen. Det finnes knappast någon större affärsman, som, på samma gång han har fordringar, icke äfven eger skulder. Den, som t. ex. har en betydlig jordegendom, men har den intecknad till högt belopp, han får, vid beskattning af sin jordegendom, densamma beskattad, lika som om den varit skuldfri. Således beskattas äfven de i jordegendomen intecknade kapital. Om ytterligare samme jordegare tillika är fordringsegare och han har nedlagt de uti egendomen intecknade penningar på aktieföretag m. m. dylikt, så kommer han att för samma kapital ännu en gång beskattas. Att på detta^ sätt, allenast för att få en princip erkänd, ett kapital skall tvenne gånger beskattas, är en bestämd orättvisa. Hr Stuart har härom yttrat sig samt påpekat ett yttrande, som förekommer i hans reservation och skall innebära en förklaring eller rättelse uti förberörde hänseende. Por öfrigt synes mig äfven ganska vanskligt att bestämma egentliga inkomsten af kapital, så länge icke kapitalets rätt är erkänd i vårt land. Så länge icke räntan är fri, synes mig oriktigt att låta kapitalet på detta sätt undergå en bestämd fix beskattning, ty en kapitalist, som endast åtnjuter 5 proc. af sina penningar, han skattar icke; men en annan kapitalist, som får 6 proc., den drabbas af en ganska dryg beskattning, enär han då, som vi känna, skattar 5 proc. å räntan.