Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att så fråga, i en bok som ju låter påskina en den mest glödande ifver för högheten af Poesiens väsende och värde, är, i Leopolds ögon, en motsägelse; ehuru den, om så vore, har, på ett tredje ställe, både sin upprepning och sin upplösning i denna korta formel: ”andra kunna skrifva Verser; jag ville skrifva Geni”. Att icke här fatta Thorllds mening, är – såsom ock denne sjelf anmärkte – att antaga en identitet af Göra Vers och Poesi, af Rimmare och Skald 27. Och likväl hade Leopold sjelf, ej många år förut, i sin kritik öfver Gyllenborg uppdragit en ganska bestämd skillnad mellan poet och versmakare! Äfvenså begripa vi blott på nyss angifna sätt, huru han kunde deri finna ett prof af Thorilds oförskämdhet, eller af det oförsynta i dennes utfall mot Kellgren, att på det i Kellgrens mun lagda spörsmålet: ”Men skall man ej tukta, gissla, härja, utrota det Dåliga”? svaras: ”Min Herre, Gud skydde er egen varelse”! – hvarvid man, i stället för att här (med Leopold) afbryta citaten, blott behöfver läsa de nästföljande raderna, för att komma under fund med Thorilds verkliga och lika vackra, som personligt oförgripliga, mening. Thorild fortfar nämligen: ”När ni säger det Dåliga, så menar ni Svagheten; denna är ofta älskvärd, alltid oskyldig; och – jag talar nu till er själ – skulle det ej vara nog till att förlåta, ja till att hålla af svagheten, att den ger en så ljuf känsla af egen höghet? Ack, hvad vore denna, utan svagheten och de svaga? Men bedrag er ej i er tamerlaniska hetta. Svagheten, M. H., stiger ofta upp till de största behag – men är ändå svaghet, i hänseende till en högre styrka. Ser ni väl då, hvad förödelse ni stiftar? Och jag frågar: hvilken, hvilken Gud håller sin sköld öfver ert egna hufvud?
Som de senare årens erfarenhet ådagalagt, huru olika och ofta förhastadt detta Den i5 December e. m. 319 stadgande i afseende på KronoLotsarne blifvit tillämpadt, då ej sällan handt, att en Lots, med 5 R:drs årlig Ion af lotsmedlen och en Lotspenningeförtjenst af omkring 1 högst 2 R:dr, och utan all annan förtjenst och inkomst, än hvad ett precairt fiske kunnat gifva, blifvit taxerad till 4 R:dr B:co i årlig Bevillning till Staten, hvilket belopp dessa senare åren kan nära anses svara 'emot Lotsens brödföda; så har sådant ökat eländet, håglösheten och missnöjet bos dessa för öfrigt nog vanlottade personer, hvilkas tillvaro likväl är så högst väsändtlig för sjöfartens säkerhet , så i merkantilt som militairiskt afseende, och hvilket förhållande kan vitsordas af hvarje vid kusterna boende medborgare. Högloft. Ridderskapet och Adeln täcktes häraf både inhemta och ömt behjerta Lolsarnes belägenhet, att det är högst angeläget för det allmännas båtnad, att KronoLotsarne ifrån en sådan tryckande utskyld rättvisligen befrias, hvartill de, efter milt omdöme, äro så mycket mera berättigade, som Lotsinrättningen är ett militairiskt verk, i och för sjöförsvaret och handeln, och står i närmaste sammanhang, eller är i samma cathegorie med Soldater och Båtsmän, hvilkas ekonomiske fördelar och dagliga ansvarsfulla tjenstc-åligganden med Lotsarnes icke kunna på något sätt jemföras. 3ao Den 15 December e. m. På dessa sanna, enkla och talande skäl får jag vördsamt hemställa, att KronoLotsarne för framliden för sine personer malte ifrånall Bevillning till Staten blifva frikallade — deras härda och ansvarsfulla yrke påkalla denna uppmuntran, denna obetydliga uppoffring å Statens sida; •— men skulle, af för mig okände anledningar, Rikets Höglofl.
STOCKHOLM, tryckt iios ioh. beckman, 1848. Stats-Utfkottets Utlåtande, N:o 214, 1 J\i 214 i Ank. lill Exp.-CJtsk. den 21 Juni, kl. 3 e. m. Utlåtande> i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition> angående åtgärder för behof vandes undsättning i missväxtår. (Rgs. Afd.) Genom en till Rikets nu församlade Ständer, under den 2 December nästlidet år aflåten, och i lista Samlingen at' Bihanget till Riks-ståndens protokoll, under N:o 22, införd proposition, hvilken Ridderskapet och Adeln remitterat till Statsoch Bevillnings-utskotten samt de öfrige Riks-stånden blott till förstnämnde Utskott, har Kongl Maj:t läckts underrätta Rikets Ständer om de serskilda åtgärder, som genom sednaste årens missväxter och ofördelaktiga skördar varit från styrelsens sida påkailade; hvarjemte Kongl. Majit i nåder framställt de förslag, som Kongl. Majit, med hemtad ledning af erfarenheten, och efter noggrant öfvervägande af härmed gemenskap egande frågor, funnit lämpligt hänskjuta till den på Rikets Ständer ankommande pröfning. Utaf de i denna proposition meddelade upplysningar och gjorda framställningar, har Stats-utskottet ansett sig böra här anföra följande: Sedan, efter 1844 års knappa och i allmänhet illa bergade gröda, behofven blifvit någorlunda fyllda med de från 1843 och föregångne år befintliga tillgångar, visade sig, då skörden år 1845 inom flere af de bördigare länen utföll ännu svagare, en brist, för hvars afhjelpande statens mellankomst blef oundviklig Kongl. Maj-t fann Sig fördenskull föranlåten att utaf de till undsättningar afsedda medel under hösten sistberörde år samt vintern och våren 1846 disponera ett belopp af 1,140,616 r;dr 32 sk., häruti inberäknad en till Öfverståthållarens disposition för utlåning åt handlande anordnade summa af 55,000 ridr.
Teaterns läge vittnar om de gamles aldrig slumrande skönhetssinne. Man har derifrån en den härligaste utsigt öfver staden och den beundransvärda hamnen. Glädje och sorg äro ju tvillingbröder, påstås det. Strax bakom teatern med dess glänsande minnen ligger »grafgatan», som, bruten djupt in i berget, med grafplatser och gallerier å ömse sidor — numera tomma — mera tilltalar ens inbillning än ens öga. »Regardez, mesdames och messieurs!» ropade guiden oupphörligt. Han var välviljan sjelf, men den sträfva, enformiga rösten plågade mig, och jag höll mig så långt jag kunde från hans flödande vältalighet. Vi kommo nu till amphiteatern, der under en senare period menniskor och djur och menniskor mot menniskor kämpade sina vilda, förtviflade strider, för att tillfredsställa den förskämda smaken hos en blaserad folkhop, som, lycklig i att efterapa de stores vanor, slutade med att öfverträffa sjelfva deras laster. Gräfva här, huru djupt man vill, är jorden röd och fuktig, upplyste vår ciceron. Har den kanske druckit så mycket blod, att icke ens sekler förmått att upptorka den? Efter att i förbigående hafva kastat en blick på det kolossala altare, der under en längre tid årligen offrades 450 tjurar, till tacksägelse för någon tyranns afsättande, uppsökte vi de första latomierna. Latomierna äro gigantiska stenbrott, natur underhjelpt af konst, hvaraf somliga användts till befästningsverk, andra till kyrkogårdar och än andra till fängelser. Syrakusanerne läto sina fångar arbeta här, och i »paradiset», en bland de vackraste brotten, ehuru namnet förefaller som ett hån, ser man ännu märken efter vakternas kojor. »Regardez, mesdames et messieurs!», ropade guiden som en panoramaförevisare, och det var i sanning ett panorama, väl värdt att betraktas. Vi befunno oss vid Dionysii öra, kanske den intressantaste af alla latomierna.
Ty hans kunskaper stadna då ofta vid kollegii-häftena, eller, om han fortsätter sina studier på egen hand, så inskränka sig dessa vanligen till uppmärksamhet uppå skolans öden och hvad i dess anda produceras. Med ett ord: då allt hans vetande är frukten af en i det minsta ingående ledning, så blir han mer eller mindre oförmögen af fritt sjelfstudium. En Tysk student behandlas äfven för öfrigt mera som en skolgosse, än såsom en yngling, hvars framtid man lemnat i hans egen hand, för att hos honom utbilda den mogenhet och sjelfständighet, som höfves mannen. Det finnes universiteter, der det t. ex. genom lag är bestämdt, till huru stort belopp en skomakare, en skräddare, en handlande, en värdshusvärd får lemna studenten kredit, och för hvilken summa, uppgående till några r:dr b:ko, han genom universitetsmyndigheterna kan kräfva återbetalning. Studenten måste då beriktiga en sådan fordran före nästföljande termin eller, om han är sinnad att lemna universitetet, förrän han kan erhålla sitt akademiska vittnesbörd. Än strängare hållna äro blifvande prester, vid de universiteter, der såkallade stift finnas, uti hvilka de njuta fritt uppehälle och fri undervisning. De få blott på bestämda timmar lemna sina läsrum, som vanligen äro gemensamme för flera, och stå der under ständig uppsigt, så att hvarken samtal eller minsta buller är tillåtet, utom på de få fritimmarne. Likaså måste hvarje student af den ifrågavarande läraren ega ett betyg, att han ordentligt afhört föreläsningarne, med tillagdt epitet för hans flit och förvärfvade insigt i ämnet, hvilket sednare läraren dels af kollegii-häftet, dels genom ett anstäldt colloquium bör utforska. Stundom är dock detta en blott ceremoni. Förf. var tillstädes hos en professor i Halle vid ett tillfälle, då denne utfärdade ett sådant betyg. Han skrattade deråt, sägande: att det var honom omöjligt att veta, om den ifrågavarande studenten ens bivistat hans kollegier. Nog af, han hade anmält sig vid semesterns början och fick derföre samma betyg, som alla andra. Disciplinen är äfven för öfrigt ganska sträng, så att störandet af andras fred för studenten vanligen medför relegation.
Äng. Zetterberg från Stockholms Län biträdde motion, angående tågande truppers förseende med lifsmedel från Kronans förråder; 4:o J. O. Dahlbergs från Wester-Norrlands Län motion derom, att postförare måtte tillerkännas rättighet till lika stor skjutslega, som för hallock reservskjuts finnes eller kan blifva bestämd. 5:o David Anderssons från Halland motion om beredande af lindring uti kronobrefbärings-skyldigheten. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: l:o Better Johnssons från Öland af Sven Isacsson derstädes biträdde motion om den förändring uti 7 Cap. af Skiftes-stadgan, att ägo-utbyten äfven efter laga skiftes fastställande må vara tillåtne; och 2:o Petter Pehrssons från Calmar Län motion om den förändring uti 18 Cap. 20 §. af Skiftes-stadgan, att Landtmätare må vara skyldige att inom besvärstidens slut till Ordföranden i Ägodelnings-Rätt insända charta och handlingar öfver fullbordade laga skiften. Från Ilo glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Herr von Knorrings} Carl Henric_, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, angående afskaffande af permanent inqvarterings-skyldighet under fredstid. S. D. Vid förnyad föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndets den 19 oell 22 dennes på bordet lagda protocolls-utdrag af den 15 i denna månad, innehållande inbjudning tili de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti en af Bonde-Ståndet beslutad, och protocolls-utdrag vidfogad underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, i anledning af Hans Maj:ts tal till Rikets Ständer på Riks - Fröt. Utdr. d. 26 Februari 1840. 55 Salen vid Riksdagens öppnande, fann Ridderskapet och Adeln, som icke antog den gjorda inbjudningen, för godt att lagga densamma till handlingarne.
Skrifvelse, N:o 136. 313 artikeln Mahogny, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, dessa artiklar ur Kreditupplagst^riflen uteslutne, älvensom, på grund af den beslutade gemensamma införselstullen för Ull al alla slag, de hu i nyssberörde Tariff under särskilda rubriker upptagna olika slag af Ull blifvit sammanförda under en gemensam rubrik: Ull, alla slarj, med samma transito-algilt; och, då skal icke förefinnes att från kreditupplags-rätt utesluta något sfegs spantnål, halva de bestämmelser rörande kredit-upplaget och transito-afgiflen, sorn i nu gällande Kreditupplags-lariff förekomma endast för artikeln Korn, blifvit i bilagde Tariff upptagne för Spanmål, omalen, alla slag'. 1 afseende å Underrättelserna om hvad vid Tulltaxans verkställighet bör iakttagas, har förekommit: ^ irl § 5, att den i 1 morn., för det fall att angifningsvärdet å vara, som efter vissa procent al värdet förtullas, icke är bestyrkt med faktura, förekommande hänvisning till 31 § Seglalions-Ordningen, hvari stadgas att godsegare skall med edsförpligtelse underskrifva angifnings-inlagan, blifvit utesluten, enär dylika edsförpligtelse:- endast i yttersta nödfall böra ifrågakomma, hvaremot, såsom ytterligare kontroll å riktigheten af angifningsvärdena, i 2 mom. blifvit förbehållen fötTullkamrarne rättighet att, i vissa fall, för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning inlösa det angifna godset. Vid § G, att deri, för Redskap, Machinerier och Verktyg, som med Kommersekollegii tillåtelse för inhemska näringar inkomma, stadgade undanlag från den i nästföregående § föreskrifna tullbehandlings-melhod, blifvit uteslutet, enär Rikets Ständer, i följd af den nu medgilna betydliga tullnedsättningen för nämnde artiklar, anse bemälda Kollegii rättighet att för vissa fall tillåta införsel af desamma emot nedsatt tull, hädanefter böra upphöra.
Propos:ns remiss till Utsk. med den anmärkn., att såvida man afser en nödvändig sparsamhet, synes icke någon otjenligare lokal till arkiv byggnad kunna väljas eller föreslås, än just den nu ifrågav:de eller norra ändan af Carl XIif:s torg. Det är utan tvifvel för R. o. Ad., likasom det på sin tid var för hela allmänheten, bekant, att till en böljan väcktes fråga om att på denna plats förlägga det nya RiksMuseum; detta gaf anledn. till långa undersökningar af åtskilliga vederbörande äfvensom till meningsstrider och långvariga debatter i tidningarne. Dessa meningsstrider hade också till följd, att det till fullkomlig klarhet uplystes att blotta grundens läggande på denna sanka plats erfordrade en pålning, hvilken skulle till den grad upsluka penningar, att man ansåg byggnaden derigenom komma alt blifva nära hälften dyrare än den eljest borde blifva. Om likväl nu frågan vore om ett så beskaffad! residens, som fordrade en lysande utsigt eller nära gemenskap med det K. Slottet, då hade det måhända icke varit skäl att göra alltför mycket afseende på, att man skulle behöfva nära nog kasta bort pengar för att få grunden i komplett skick, men för de gamla handlingarne röride Sveriges Historia, hvilka utan tvifvel äro dyrbara minnen från forntiden, torde det vara likgiltigt om de hafva utsigt åt K. Slottet och Norrström, eller om de erhålla sin plats längre upp på Norrmalm, der man icke behöfver utgifva någon särskild omkostnad för grunden. Många platser kunna finnas längs efter den ås, som löper från Gustaf Adolfs torg, utefter Brunkebergs torg ut till Observatorium, och det synes mig ingalunda otjenligt om ifrågav:de byggnad kunde läggas i grannskapet af WetenskapsAkademiens hus eller Observatorium. Jag kan icke finna något skäl att för upbvggandet af ett arkivhus upoffra en summa så stor, att räntan på de dertill uplånta kapitaler skulle upgå lill ett många gånger större belopp än som åtgår för aflöningen af sjelfva arkivets tjenstemän.
Jag frågar, om denna lag har varit nyttig. Likaledes blef vid sista riksdagen af R. St. till K. M. framburet ett förslag, om inskränkning i bysättningslagarne, hvarigenom man trodde, att mera styrka och ordning uti creditväsendet skulle beredas. Delta förslag blef också af K. M. bifallet. Tre eller Tyra år äro nu knappt förflutna, och motioner hafva blifvit yäckta om upphäfvande af denna lag, hvilken i sina följder visat sig vara i högsta måtto skadlig. Således kan man icke ifrån sjelfva lagarncs mer eller mindre nyttiga följder sluta sig till det bästa sättet för deras förändrande eller upphäfvande. Man måste bedömma saken sådan den är, och det är en sanning, som icke låter sig bestrida, att lagarne förlora i helgd och i vördnad ju mera de förändras. Lydnad för lagarne är likväl nödvändig, om dessa skola medföra något gagn. Då bör ock detta ändamål sökas, derigenom att man sä sparsamt som möjligt förändrar dem. Jag medgifver riktigheten af Frih. Nordenfalks anmärkn. derom, att det är en inconseqvens, alt K. M., då han skall meddela sina röster vid lagförklaringar, äger mindre makt, än då han gemensamt med R. St. stiftar lag; men jag kan deraf ingalunda draga någon slutföljd om nödvändigheten af detta stadgandes upphäfvande. Det enda jag skulle vilja medgifva i detta fall är, att stadgandet i grundlagsenlig ordning förändras sålunda, att K. M. vid fråga om lagförklaringar erhåller samma makt och myndighet, som han äger i fråga om de lagar, som R. St. till honom frambära. Denna lagförändring kan visserligen ganska lätt i grundlagsenlig ordning tillvägabringas, och då tror jag, att den väsendtligaste olägenheten af det nuvar. förhållandet blefve undanröjd. Man har då äfven sjelfva lagen qvar, och det är dess bibehållande, som jag anser vara af yttersta vigt. Man har tillika sagt, att Högsta Domstolen tolkar lagen i första instansen, derigenom att denna domstol, på en underdomares förfrågan, meddelar sitt yttrande, huru lagen rätteligen bör förstås.
Mo 85. ^en!,e! Nlutte, ^.l annu! satt, kilMNlu notenin^s-inrältnin^en tillgodo; llvarjenUe l^on^l. ^l»j:> , nii sedermera till Ivrius-oell l^unimun-tadle^ierne samt l'orvalln!n»en ut 8jo-X.rendena utlätns Xätti^g skril vtdsen den 3o ^luj, den >4 .tuni sun.t ilen o oell ,5 IVovendlen >826, i anledninLl ut derom ^jor<iu lieniställunden, nieddelat åtskilliga detta amne närande täresk, itte,' oell to,klu, ingur. Ixttsn cte!. it,uguvununde roteni,lgs-tonnuttningar inom de I^un, den sädunu voro tilt venkstä! ligket anketulldu, lmnnit ut dertill utsedde Lommitle>u<!e till slut llriil^us, samt undeniluni^a l>enättelser (lerom inkonnnit, lueslät Xongl. Nuj:l, sedan Krigsoell Kunlmar-Lollegienne sunil Konvultningen ut 8jä-,X, r n-lenu linnde blitvit, unden den 2 lXovemllen ,833, lugg <ie!tu ärende i ett summunllung under lVudigt ätvenvugunde, samt dervid ieke iulott utgäru <ts inom lrvurje
— Bröd kan man nog förtjäna — men att få i sig den amerikanska andan — riktigt förstå, hvad det är, som gör Amerika så stort och lifskraftigt — och — ja — jag kan inte uttrycka mig — men jag vet så innerligt väl, hvad jag menar — vi kunna aldrig riktigt se med deras ögon och gå med deras steg — vi dras till det — och vi stötas bort. Om du skulle ge dig in och arbeta i något andligt arbete med amerikanska damer, så finge du se. Du skulle aldrig få deras tag i dig — nå ja — det är en särskild sak, — det gjorde inte så mycket — men du skulle inte förstå dem alltid — du skulle jämt vilja ha något ideelt — något filosofiskt, om jag kan så säga — in i det — och — de arbeta inte alls så. Det är bara ett och ett och ett, — om de ha börjat med det — och så är det så rifvande, afgörande och fixeradt — antingen de hålla tal eller räkna siffror. » » Men lilla gumman, » bröt han af tröstande — » ha vi det inte bra nu? Ja — jag vet nog Hanna • — jag vet nog, må du tro. Tror du ändå inte, » — kom det så sakta och innerligt varsamt — » att det var det allra bästa? Vi hade del så smått — jag var vedkligen mycket trött — ' • inte alls för det — men — du 1 «- » JLtA&lt;XX k j C L l C X. d e r hade knappt stått ut — och så hade du ju ett sådant behof att läsa och höra bildande saker. » » Men hon hade blifvit äldre, » kom det svagt. » Ja det förstås, — men din ungdom hade gått — jag säger det bara för din skull. » Hon satt med bortvändt hufvud i den skymmande kvällen. Tårarna droppade ned — • skulle det hafva så kort varaktighet? Var hon en sådan usel stämningsmänniska, att hon inte tålde en fläkt af verkligheten? Men var det inte sant? Hade inte allt det där genomkorsat hennes egen hjärna många gånger? Inte dugde hon till något — och att barnet hade gått — det var bara bra! Allt det stora, som dragit genom hennes själ i dag — var det bara meningslösa intryck — komna för ro skull?
StatsBådet m. m» Herr Grefve von Platen, uppå flere anförde »kai då förklarat, det lian af nödig omsorg för sig och sina närmaste vore föranlåten att dädanefter inskränka sin befattning vid CanalVerket till blott de göromål, sorn rörde sjelfva byggnaden och på Canal linien föreföllo , samt hvad för öfrigt t i i i Verkets bästa genom correspondance på Hufvudstaden kunde uträttas, men att Herr Gref. ven deremot, under de uppgifna förhållanden, ej mera vöre i tillfälle att vistas långa tider, aflägse från sine närmaste och må hända ändå oförmögen att uträtta hvad Pierr Grefven arn sage vara sin pligt oell för Fäderneslandet af högsta vigt; Bolaget under yttrad öfvertygelse att Verkets angelägenheter till alla delar af ingen annan an Pierr Grefven rätt kunde besörjas, dels erbjudit såsom en ehuru ringa ersättning för Herr Grefvens under den förflutna tiden hafde extra kostnader och gjorde uppoffringar, 6000 II:dr i ett för allt, dels ock, jemte Önskan och anhållan att Herr Grefven måtte på lika sätt som förr fortsätta sia be fattning, icke jaskiäait blott tilj Canal liui.ea. BancoUlskottett
Tages 1111 i betraktande, att under de sista 144 åren, räknade från och med 1696, stångjernstillverkningen uppgått från 223,ooo till 612,000 skepptd, och således blifvit nära tredubblad, hvartill kominer ett ökadi behof af tackjern för flera sorter machiner och byggnader m. 111., hvartill tackjern nu för tiden användes i stallet för träd, och Del) 16 November f. m. livi!ka behof ärligen tilltaga, äfvensom att nära hälften af lida ilet privilegierade smidet är grundadt på köpe-tackjern från bergslagerna; så lärer ej kunna bestridas, att ju bergsmännen nu hafva ett stort fält oppnadt förderas verksamhet emot fordom, för att fylla de inhemska behofven, samt att deras klagan öfver bristande afsättning å tackjernet inom landet icke är grundad, — ett förhållande, som säkrast vitsordas af de mindre behållningar deraf, som finnas qval liggande på vågarna från ena året till det andra, och som hädanefter icke heller är alt befara, ehuru della under de sednaste riksdagarna förebui its såsom skäl för dem att få exportera deras tackjern, en begäran, som, 0111 den bi fa I les, otvifvelaktigt skulle grundlägga både jernhandteringens och alla deras undergång, som deraf hafva sin bergning, och derföre äfven nu af Utsk. blifvit afslagen. Genom bifall till bergsmännens petition skulle väl tackjernet under de första åren stiga i pris.
Utlåtandet, N:o 61, bifölls, med undantag af den, sid. 16, till Bonde-Ståndet gjorda anmälan, i hvilken del Utlåtandet lades till handlingarne. S. D. Ånyo föredrogs Sammansatta Stats-. Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Memorial N:ö 49, i anledning af äterremiss ä Memorialet N:o 42. angående åtgärders vidtagande för befrämjande af en förbättrad skogshushållning. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 75, med hemställan om tillfällig löneförhöjning för Kanslisten W. Machel. S. I). Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Banko-Utskottets Memorial N:o 75. med anmälan om Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet N;o 70. 804 Prot.-Utdrag den 10 Febr nan 1858 S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 7 b. i anledning af väckt motion, att någon viss delafliankovinsten ina, enligt uppgifna grunder, till Bankens konsoliderande användas. S. 1). Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 77, angående instruktionen för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-diskont-verkct i Stockholm och Låne-kontoren i orterna. Fran lieden. Bonde-Ståndet. S. f).
Collegier och andra HedervärBondej Puksens I Ständers Riksena Ständers Hallbeck redoviBrist. Öfverskott som afSumma Verk. j Ståndet. j Revisorer. Utskott. sar. drages Extpl.l Ex. Bandet Utom ofvanstående redovisar Actuarien Hallbeck ofullständiga Exemplar af 3 Litt. E. Summarisk Räkning öfver Utgifterne i och för Tryckningen och Försäljningen af Riks-Ståndens Protocoller vid 1815 Års Urtima Riksdag. Debet. Trycknings-kostnader in. m. Försäljning. Af Ridderskapets och Adelns. - 14 31 4 Borgare-Ståndets - 1557- 4 5 Bonde-Ståndets - 468. 24 Saldo af StatsVerket t i llskjut it. För Ridderskapet och Adeln. - 2204. lo. 4, Borgare-Ståndet. 4^3. 36. 7, Bonde-Ståndet. 977- 7. — Specie. 3453 b!1 1 Summa 7,0832° 11 (Bilaga till N:r 196 i Bihang till Rlis-StA Brot. 1817-1818 4:de Sami* *id« ie förslag TILL | lönereglering v I D RIKETS ELEMENTARLÄROVERK, N:o I. Ij ns Skolor Upsala Stift Slockholm -Cathedral-Skolan. Alla Lärarne tillsammans Krono-T ionde och Socknegnngs-medel - Af Staden 120 — Private dispositioner 34° — St. Claret Kyrko-Skola.- Alla Lärarne tillsammans Krono-Tionde St. Jacobi Kyrko-Skola.- Alla Lärarne tillsammans, kronotionde och af privat disposition - Alaria Alagdalena Kyrko-Skola • Alla Lärarne tillsamman , kronotionde Catharina:. Kyrko-Skola: Alla Lärarne tillsamman, kronotionde Ulrica Uleonora Kyrko-Skola: