Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En slik förändring skulle icke heller komma att stå uti öfverensstämmelse med hvad den af R. Stms hemställan föranledda samt af K. M:t den 22 April 1853 utfärdade Nåd. förordning stadgar i afs:de å rösträtt i sådana frågor. Till följd häraf anser jag lämpligast vore att här införa ett stadgande af denna lydelse: »Då fråga förekommer om afgift, som efter oförmedladt hem»mautal utgår, skall rösträttigheten efter nämnde hemmantal ut»öfvas. » Jag får således yrka, dels afslag å Utsk:ts, samt bifall till Komiterades förslag, hvad 9:de och 10:de gg:ne beträffar, dels ock att ett tillägg af förutnämnde innehåll måtte vidfogas någon af dessa gg. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Afven jag anser det vara én försämring, om Utsk:ts förslag i denna del anlages. Det kan väl icke vara annat än rätt, att då innehafvare af mantalsatt jord äro å lagda vissa skyldigheter, t. ex. väg-underhåll m. m., de äfven i afs.-de å sådana förhållanden ega att besluta. Utsk:t har anfört, att i fall i kommunen skulle ligga någon stor fabrik eller annan industriel inrättnii g samt rösträtten vore obegränsad, jordbrukarne skulle kunna tvingas anlägga t. ex. en Väg, hvilken endast vore till båtnad för nämnde fabrik; och till förekommande af en slik orättvisa föreslagit, att icke för annat än jord af någon må röstas för mer än en tjugondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden. Att ett undantagsförhållande i viss mån till men för fabriksidkarue sålunda upställes, lärer dock icke kunna bestridas. Jag anhåller om bifall till Komiterades förslag och afslag å Utsk:ts i samma del gjorda hemställan. Hr Hjärne, Harald:
Han skulle denna afton se alla de vackra saker hon haft under arbete, men... kanske hon också då såge honom för sista gången... men denna bittra tanke förqväfdes af hoppet, som förstulet hviskade att hon icke var honom likgiltig. Sent omsider dagades den 24 December. Redan på morgonstunden erhöll Ida en liten vänlig biljett från assessorskan Sylvan, som bad henne utverka sig tillåtelse att äta julgröten med "den stackars barnlösa gumman." Det skulle, tillade hon, blifva högtidsafton för gumman i dubbel bemärkelse: hon ville ännu en gång på en sådan afton trycka en dotter till sitt hjerta. Äfven jag skall tro mig vara i kretsen af de mina, tänkte Ida, jag får ju der tala om dem och ju mera hon tänkte, desto sannolikare blef den i början såsom orimlig förkastade aningen, att hon der skulle träffa denne Någon som man väntade hvarje ögonblick. När Natinka, som inne hos henne skulle försegla julklapparne, inträdde, visade Ida henne assessorskans skrifvelse, och bad att hon ville meddela sin mamma dess innehåll samt hennes egen lifliga önskan att efterkomma den vänliga bjudningen. När Natinka återkom, sade hon: Både mamma och pappa blefvo obehagligt öfverraskade genom din begäran och att du ens kunde tänka på att gå till en nästan obekant person, i stället att tillbringa aftonen hos dina anhöriga, som visst icke vilja lemna dig lottlos för allt det besvär du haft för denna afton. Detta ljöd alltför godt och smickrande; likväl var det med en tryckande känsla af sitt beroende Ida sände ett tacksamt återbud. När thétimmen inföll, nedkallades hon i salongen. Utom familjen, bestod sällskapet endast af fröken Brömser, Auroras intima vän, och titulärrådinnan Pratmeijer, en fru som, utan malice, utgjorde ett konversations-lexikon hos mången af stadens haut volée. Utom dessa voro der några äldre herrar, enstöfvingar, sådana, som vanligtvis ersatta sin skinka och julgröt med ett par granna thékoppar för värdinnan, eller en toilettprydnad för döttrarne i huset. Sedan thé var serverat, skingrades sällskapet.
Icke mätte det vara med billighetens fordringar öfverensstämmande, att vilja sätta soldaten på den förknappning af 1^ dal. s:mt, hvilken enligt lag skulle tillkomma honom såsom vedergällning mot mistuingen af cn enskild bostad, och ej eller alt de facto tvinga rotehällarne lill uppoffringar utöfver lag, när missförhållandet så lätt kan hjelpas; och det synes mig derföre vara i yttersta måtto skäligt, att, den af rotehällarne nu gjorda anhållan af R. St. biträdes. Att det icke i enskild väg lyckats dem att vinna denna deras önskan kommer sig troligen deraf, alt deras ansökning varit tvungen att först passera skärselden af K. Kanimareoll. och alt derigenom K. M:s öra blifvit dem frånvändt. Om de således nu vände sig till R. St., förefaller mig detta både naturligt oeh rätt. Ilr von Hartmansdorff, A u g.: Den enda som här förut talat i samma mening, som Hr Gripenstedt, nemi. Hr von Rosen, började med en förklaring, alt efter den undersökning, som Utsk. i delta ämne gjort, hade man funnit, att ifrågavar. personer sanningsenligt ingen rätt hade. Den som icke har någon rätt, den kan icke eller göra andra anspråk än på nåd. Ar nu detta fall så beska lia d t, att nåd hör gä förrätt? Hr Gripenstedt säger, att när nytta kan på Kronans parker beredas åt rustoch rotehällarne, så bör hon dem äfven lemnäs. Detta låter godt nog; men första frågan är väl, om desse parker då kunna underhållas i deras goda skick? Sakkunniga män påslå alt det ej later sig göra under annat villkor, än att de inkomster, parkerna gifva, användas till deras underhåll. Skulle man nu behandla Kronans skogar så, att man först sparade dem några år, men så snart de kunde bära sig genom sin egen omvårdnad, man läte dem gå lill sin undergång, så vore dermed ingenting annat vunnet, än förändring, men ingalunda någon förbättring. Den siste talaren har äfven sagt, alt Konungens öra blifvit sökanderne frånvändt, derigenom att ansökningarnc måste gå genom skärselden Kammarcollegium.
T y ett allfwarligt b u d h bedröfwar wåra leeder Innan kort tijdz förlopp, att alla Sijden kläder, Som wirkade af gull o c h meehr än een Ooleur, Bland fållk och samqväm war vår största prydnadt för. Ehr willia är wår lagh, O wijsse landsiens Fader, I weeta aldra bäst hvad gagnar eller Skadar. W å r högsta längtan är att lyda Eder Bud, Här effter wijsa oss utj een sådan Skrudh, Som kan befrija oss Fiscalens pung att richta, Eller utj brist af Silf m e d bara kroppen plichta. M e n ach, beswärligt wärek, att giöra nya kläär, När utj b o d e n tygh, i Pungen intet är, O c h när eij eller m e h r öfwer oss flickor arma Wår gambla wän Credit sig wärdigas förbarma. Fast skulle intet mehr än lijfwet öfwer blifwa, Det gifwes m e d hiertans frögd, allt h w a d wij dhertill gifwa. Dhe swåra.tijder haa nu stäckt wår öfwerflödb, Och den kan skattas rijk, s o m intet lijder nödh. Ausee wårt usla kön, O fagre tapre hielte, Till dhes I seger Säll h e m k o m m e n utur fällte, Och föra y m n o g h e t m e d Ehr till Sweriges bygd, Tillåta att wij må få prijsa Eder dygd I wåra gambla kläär, ty sannerlig wij swärjä, W i j kunn oss anners eij för nakenheeten bärja; Och skönt på een bahr kropp Naturen tehr sig ställt, Så biuder dygd lijkwähl dhet skönste hållas dållt. Wij arma haa j u ej så lyckelige warit, Att wij medh Er wår Kungh till Zarens lägre farit, Och dher fått hwar sin pälls, ty unn oss glädie wår.
Då Kongl. Maj:t elen 2 Februari 1888 i Nåder förklarat, att de nu ifrågavarande dagsverksskyldigheterne, såsom hvarken i hemmanens ränta inbegripne, eller i skattläggning, eller indelningsverket grundade, borde med Vårfrudagen 1839 upphöra, ehuru, vid det förhållande, att lösen för dessa dagsverken blifvit beräknad såsom tillgång vid Landshöfdinge-lönernes reglerande, befrielsen icke kunde vidtaga förr, än motsvarande anslag blifvit af Rikets Stän - Stats-Utskottets Memorial, JY.-o 323. der anvisadt; så och enär ett dylikt anslag väl numera blifvit af Rikets Ständer till uppförande å stat beviljadt, men billigheten fordrar, att de dagsverksskyldige, äfven för den förflutna tiden, ifrån Vårfrudagen år 1839, få tillgodonjuta den eftergift, hvartill de i berörde hänseende funnits berättigade, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer, till godtgörande af den tillgång för Landshöfdinge-lönerne i Skaraborgs och i Christianstads Län, hvartill ersättningen för dagsverksskyldigheten tili Mariaeholms och Cathrinebergs Kungsgårdar varit beräknad, måtte för tiden ifrån Vårfrudagen år 1839 till slutet af innevarande år, eller för 1| år, bevilja ett af Riksgälds-Contoiret utgående, emot den beräknade dagsverks-lösen för nämnde tid svarande, anslag af 1,490 R:dr 38 sk. 2 rst., hvaremot de dagsverksskyldige befrias ifrån den dagsverkslösen för 1839 och 1840, som icke redan blifvit godtgjord och berättigas att återfå hvad deraf redan må vara erlagdt. Stockholm den 10 September 1840. Ank. till Exp. ZJtsk. den 16 Sept, kl. 11 f. m.
Propos. N:o sj. miterades underdåniga Betänkande, förklara, att Eder Kongl. Maj:t, uppå anförde skäl, ansett det vara af mycken nytta, om, på sätt Comiterade föreslagit, ett Corrections-hus i Hufvndstaden, i stället för det i Wadstena varande, Liefve inrättadt, och hvartill Lägenheten Barnängen kunde inköpas, men att Eder KonglMaj:t, enär verkställigheten samt underhållet af denna Inrättning fordrade en större Summa, än den, som för ett dylikt ändamål vore att tillgå af de på Stat anslagne medel, derjemte ville i Nåder hafva till Rikets Ständer öfverlemnadt att tillse, om och hvilka tillgångar kunde för ifrågavarande kostnad anslagne varda. Uti underdånig Skrifvelse den rg December samma år yttrade Rikets Ständer, i anledning af förrberörde Nådiga Proposition, att de nogsamt insett, ej mindre bristerne vid den i Wadstena varande Corrections-Inrättning, än ock nödvändigheten af en på bättre grunder organiserad dylik anstalt här i Staden, men då tillgång för den erforderliga kostnaden icke funnes, trodde Rikets Ständer, som af de inför Eder Kongl. Maj:t i Stats-Rådet öfver detta ämne förde Protocoll inhemtat, alt Eder Kongl. Maj:t, med fästad synnerlig uppmärksamhet vid detta ärende, vore för framtiden betänkt på Bil. till K. M. Nåd. Fropos, N:o 23. 33 på ytterligare åtgärder derutinnan, att det gjorda förslaget 0111 ett Sällskaps inrättande, som åtoge siguppsigtenöfver fångars behandling i allmänhet, vore väsendtligt och ändamålsenligt, hvarjemte Rikets Ständer, för att, så vidt möjligt vore, gå Eder Kongl. Maj:ts
Jag är äfven öfvertygad om, att, derest det blefve Frih. Bennets åliggande, att hvarje dag infinna sig å Riddarhuset, så skulle han underkasta sig detta besvär, ty han har ådagalagt, att han icke skyr någon möda, då det gäller Riddarhusets bästa. Under åberopande af den erfarenhet, jag, såsom ledamot i Direktionen öfver ett penningeverk, hunnit samla, kan jag försäkra, att förslagets antagande icke kommer alt förorsaka delta penningeverk några svårigheter eller föranleda någon tillökning i dess tjenstemannapersonal. För närvande emoltager en af de 6 Direktörerne turvis de penningar, som inkomma från landsorten och skola af Kassören i Banken insättas. Om nu det skulle blifva ett åliggande för Riddarhusets 6 Direktörer, att hvar sin dag i veckan vara tillstädes å Riddarhuset, så tror jag icke, att att man kan säga, att delta blefve ett olidligt besvär. Hr Cederschiöld, Robert Theophron: Otvifvelaktigt skulle den ifrågavande förändringen leda till minskning i allmänhetens besvär; men lika otvifvelaktigt är, alt den skulle förorsaka ett ganska stort bekymmer hos Direktionerna öfver de penningeförvaltande verken, äfvensom alt ett ökadt antal balanser deraf blifva en följd. Det är visserligen ledsamt att behöfva ifrågasätta, att balanser skola upkomma, emedan deras inträffande förutsätter oredlighet hos de personer, åt hvilka kassorna äro anförtrodda ; men erfarenheten har likväl utvisat, att sådana olyckor icke kunna förekommas, och, såsom en slags ursägt för deras inträffande, bör man erinra sig den svaga aflöning, som i allmänhet bestås kassaförvaltarne, och hvarigenom man, snart sagdt, tvingar dem alt tillgripa kassans medel. Vid sådant förhållande torde det också vara ganska naturligt, att om kontanta penningar dagligen inflyta till dessa personer, de lättare inledas i fre - 222 Den 14 Oktober f. m, stelse alt tillgripa deni, oell om sådant skall förekommas, mäste strängare kontroller föreskrifvas.
Maj berörde år innehåller, sitt underdåniga yttrande häröfver afgifva oell pa anförde skal afstyrkt de af Landshöfdingen föreslagna förändringar, den 29 fia följande Juni väl i Nåder funnit, att någon ändring uti hvad allmänna Lagen stadgade rörande straffet och bevisningssättet för förbrytelser i åverkans mål då för närvarande ej kunde aga rum, xnen tillika förklarat, att sorn det vore af mycken angelägenhet, det alla anstalter, som till skogarnes fredande och förbättring kunde lända, befrämjas, och åverkan derå i möjligaste måtto förekornmas, Riksens Ständers uppmärksamhet genom en från Kongl. Maj:t vid en tillkommande Riksdag afgående Nådig Proposition i detta ämne borde fästas; så har Landshöfdingen med förberörde ytterligare underdåniga hemställan inkommit, hvarefter Högsta Domstolen', som häröfver blifvit hörd, i underdånighet åberopat sitt i ämnet förut gifne yttrande. Högsta Domstolens uti nyssnämnde ProloePll intagna underdåniga utlåtande afhördes, hvarefter Justitise-Cantzlern Grefve Trolle Wachtmeister uppläste följande skrifteligen författade underdåniga yttrande: Ibland Statshushållningens vigtiga föremål intager vården om skogarne rummet näst intill Åkerbruket, emedan under ett mindre blidt, än mera under ett ganska hardt, luftstreck är det lika nödvändigt, att åt Landets inbyggare bereda värn mot 7 3'i Den i g Juni'. mot kölden» sorn att försörja deni med födoämnen. Men denna sanning har först i sednare tider blifvit erkänd. Man insåg deri icke den tid da, vid odlingens första utbredande, skolarne stodo endast som hinder, och deras utldanrödjande var så vigtig till befrämjande af åkerbrukets foretag, alt den nytta, Sorn man till byggnad eller bränsle hämtade af ett och annat bland mängden af nedfällda träd, nästan ansågs sorn en biomständighet. IDenna tid är länge sedan förbi; men den har lernnat efter sig beklagliga spår uti allmänna omdömet, eller rättare i allmänna lynnet och, intill sednare tider, äfven i Lagarne.
Uppstär fräga om eller hwart remitteras bör, kan denna fräga blott för den Pleni-dagen läggas pä bordet; men i nästa Plenum stall beslut owägerligen sattas. Dä saken frän Utskott äterkonnnit, blifwe den efter första uppläsandet liggande pä bordet. Den kan wid nästa föredragning, ehwad öfwerläggning ägt rum eller ej, pä flere Ledamöters förenade begäran äter hwila; men dä saken tredje gängen förekommer, skall den till afgörande företagas. Hwar och en fräga af annan än allmän beskaffenhet, äfwensom preliminaira hemställanden och förfrägningar ifrän Utskotten, mä genast kunna afgöras, sä wida den eller de af nägon Ständets Ledamot ej begäras pä bordet. Uti Ständens Cancellier bör alltid finnas en öppen förteckning öfwer alla pä bordet lagda mäl. 128 Expeditioner till Riks-StLnden. 8 50. Hwarje Ständs-Ledamot äge rätt att i Plenum, stående och frän sin plats, fritt tala och utlåta sig i alla frågor, sou, under öfwerwägande komma, och om lagligheten af allt som inom Ståndet sig tilldrager. Hwar en yttre sig östner ett ämne i den ordning han dertill sig anmält; och mä ej nägon wara berättigad att tala utom Protocollet. Ingen tilläte sig personliga förolämpande,: eller oanständige uttryck. Sker det, pröfwe Ständet huruwida den Ledamot, som jatunda sig yttrat, mä afLandtmarskalken eller Ständets Taleman erhälla tjenlig föreställning och warning, eller om saken bör behandlas enligt 77 ^ eller ock alldeles sörfalla. 8 51. I en skrift böra ej flere mäl sammandragas af sä olika beskaffenhet, att de ej till ett och samma Utskott kunna förwisas. Icke eller mä ett Memorial, som flera än en Ledamot underskrifwit, emottagas, med mindre det är tecknadt af Ständets Ledamöter frän nägot Stift, Stad eller Län och sädan Orts angelägenheter beträffar. 8 52.
Då Utskottet för öfrigt anser, att så väl kanslistsom kopist-beställningar i allmänhet, hvilka hufvudsakligen äro afsedde för utskrifning, kollationering och afsändande af expeditioner, böra vid en blifvande reglering af embelsverken indragas, emot det att lill bekostande af dessa göromål erforderligo medel särskildt anvisas, har Utskottet, som, beträffande den för Kopisterne inom ifrågavarande Expedition föreslagna löneförhöjning icke haft något, i afseende å beloppet, att erinra, funnit sig böra hemställa, att tillökningarne för Kanslisten och Kopisterne icke må såsom sådane i staten upptagas, utan att i stället en emot dessa tillökningar, med iakttagande af förenämnda inskränkning i beloppet för Kanslisten, svarande summa, utgörande 1,574 R:dr 50 ören, må anvisas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för befrämjande af göromåiens gång inom kanslistoch kopist-graderne. De öfrige tillökningar i aflöningsoch gra lifik o t iöns med el, som den föreslagna staten upptager, hafva af Utskottet ansetts böra med deri uppförda belopp utgå. Med de af Utskottet* nödige befunne förändringar i löne-staten, skulle, enligt tabellen, den erforderliga anslags-tillökningon för Justilie-Stats-Expeditionen blifva 5,274 Hulr; och Utskottet tillstyrker allså, att förhöjning af nämnda Expeditions nuvarande anslag må af Rikets Ständer beviljas med 5,274 R:dr, att utgå på sätt Utskottet i tabellen föreslagit. Härigenom har Utskottet älven yttrat sig öfver Riksdagsfullrnäktigen Johan Johanssons uti förutnämnda motion framställda yrkande, dels att för en af Byrå-cbeferne någon löneförhöjning icke mätte beviljas, dels att beloppet af den föreslagna tillökningen för Expeditionens Registrator skulle nedsättas. i Slats-Dlskoltets Dllåtande M 42, Tab. Litt. A. Nuvarande w C/3 (S t O: 3 3 IL sf 3 c Löner. Arfvoden.
St:rs Jiist.-Omburlsmans motion i afseende på kärande parts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofsbeslut; N:o 19, i ani. af väckt motion om rättighet att i brottmål svara genom fullmäktig; N:o 20, i ani. af väckt motion om förändrad lydelse af ' vittneseden; N:o 21, i ani. af väckt motion om förändrad bestämmelse i afseende på qvittning af rättegångskostnad; N:o 22, i ani. af framställda förslag ang:de förändradt sätt för doms eller utslags lifgifvande i Rådstufvurätt och hos Ofverstälhållare-embetets kansli; N:o 23, i ani. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på sättet för kommunikation al besvär, som blifvit till Hofrätt ingifna; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 52, i ani. af väckta motioner i fråga om ersättning åt boställshafvare lör bekostande af grunddikning eller af större odlingar å boställsjorden; N:o 53, i ani. af väckta motioner om befrielse för lärjungar vid Rikets högre Elementarläroverk äfvensom lör elever i folkskolelärare-seminarier från deltagande i beväringsmöte; N:o 54, i aid. af väckt motion i fråga om fördelningen emellan socknar inom samma pastorat af återvunnen helgonskyld; samt N:o 55, i ani. af väckt motion om upphörande af penningeinsamlingar vid bröllop och barndop. R. o, Ad. åtskiljdes kl. £ 1 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 1 e. ni. Justerades 3 prot:s-utdrag för d. 21 dennes samt prot:t för den 31 sistl. Januari e. m. Upplästes ett af Frih. Peyron, Gustaf Oscar, inlemnadt mern. af följande lydelse: Som jag blifvit utsedd till Revisor uti Malmö Låne-kontor, och jag derföre måste infinna mig derstädes den 1 näst k.
Till lånbiträde åt sådana Filialbanker, som, utan ändamål att ersätta upphörd privatbank, kunna bildas, ega Fullmäktige att använda ett belopp af 1,500,000 R:dr, hvilket, ifall flera dylika banker skulle samtidigt uppstå, dem emellan fördelas efter Banko-fullmäktiges bepröfvande. n) Nämnde belopp af 1,800,000 R:dr bildas dels af de 800,000 R:dr, hvarmed fonden för belåning af publika papper blifvit förminskad, dels af äldre odisponerade vinstmedel, samt dels af den från och med detta års början till och med 1883 års slut inflytande behållna vinst, under iakttagande, att det bestämda maximum för sedelstock härigenom icke öfverskrides; kommande de från fonden för publika pappers belåning anvisade 800,000 R:dr att i denna lånerörelse begagnas, intill dess desamma erfordras såsom lån till Filialbanker. Enligt ankomna protokolls-utdrag af den 21 och 26 sistlidne Juni, har ifrågavarande Betänkande blifvit af höglofl. Ridderskapet och Adeln, högvördiga Presteståndet och vällofl. Borgareståndet återremitteradt, men af hedervärda Bondeståndet deremot bifallet.
Ifrå verldenes begynnelse är icke; hördt, att någor hafver dens ögon öppnat, som hafver varit blind född. Vore han icke af Gudi, så kunde han intet göra. De svarade, och sade till honom: Du äst aller födder i synd, och vill lära oss! Och så drefvo de honom ut. Och fick Jesus höra, att de honom utdrifvit hade; och när han fann honom, sade han till honom: Tror du på Guds Son? Han svarade, och sade: Herre, ho är han, att jag må tro på honom? Och Jesus sade till honom: Du hafver sett honom, och det är den som talar med dig. Då sade han: Herre, jag tror; och han tillbad honom. Och Jesus sade: Till en dom är jag kommen i denna verldena; att de, som icke se, skola varda seende, och de, som se, skola varda blinde. Och någre af de Phariseer, som voro med honom, hörde detta, och sade till honom: Månne vi ock vara blinde? Sade Jesus till dem: Voren I blinde, då haden I icke synd; men nu sägen I: Vi se; derföre blifver edor synd. Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken icke går in genom dörrena i fårahuset, utan stiger annorstäds in, han är en tjuf, och en röfvare. Men hvilken som går in genom dörrena, han är herden till fåren. För honom låter dörravården upp, och fåren höra hans röst; och sin egen får kallar han vid namn, och leder dem ut. Och när han hafver släppt sin egen får ut, går han för dem, och fåren följa honom efter; ty de känna hans röst. Men den främmande följa de icke, utan fly ifrå honom; ty de känna icke deras röst, som främmande äro. Denna liknelsen sade Jesus till dem; men de förstodo icke hvad det var, som han sade dem. Åter sade Jesus till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Jag är dörren för fåren. Alle de som för mig komne äro, de äro tjufvar och röfvare; men fåren hörde dem intet.
Herr von 8 eburitr, Ikvsr kreör. 6abwiej, uplästc följande: ödmjukt anförande: Det är c) min afsigt, att wilja bestrida jordbrukaren en billig winst pst betz producter. Det war ej en sädan afsigt, som föranlät mig, att pä bordet begära Herr Bergs-Rädet Lesterstsstts den 25 dennes uplästc Memorial, angäcnde ukwerknnde af förbud emot Spanncmäls-införsel frän Utrikes ort. Jag anser den» na sak af sä mycken wigt, att jag trodt mig böra der, om yttra mina tankar, innan frägan remitteras till Economieoch Beswärs - Utskottets halldläggning, ehuru jag ej hyser den förmätcnhetcn, att tro mig kunna bättre än Utskottet afhandla detta ämne. Ehuru ej Jordbrukare och ehuru jag ej äger nägot Kappeland jord, hyser jag dock för Jordbruket all möjclig wälwilja. Jag unnar Jordbrukaren sä godt sou, mig sjelf, men intet bättre. Jag will lika sä litet att han skall sälja sin product med förlust, som jag will akt han skall hafwa oskälig winst. Jag önskar akt den wälllgnelse jorden detta är frambragt mätte komma sä wäl den ene som den andre Rikets Jnwänare tilgodo. Wiäro alla i lika behof deraf, sedan wi alla hivar i sin mon känt de swära fbljderne af kriget och ett föregäcndc mitzwäxts-^är. Jag önskar att inga obilliga Spannemäls-priser mätte, till de mindre förmögnas lidande och de fattigas förtryck, af egen» nyttan och girigheten tilffapas. Man Den Zo September. lOZl Man synes frugta att Spannemälen sfall falla till wanoris. Denna frngtan tror jaq wara tiikommcn af ett origtigt begrepp, eller ock däraf, att man icke welat,eftersinna sakernes wanliqa gäng och Rikets be hof af Spanncmäl.