Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ett motsatt förhållande kan inträffa, och det är för ett dylikt fall Utskottet föreslår ett tillägg till ingressen i förevarande Utskottet får alltså, på grund äfven af hvad i öfrigt här ofvan är vordet anfördt, hos Rikets Höglollige Ständer hemställa, att den § i nästulfärdande Banko-reglemente, som kommer att motsvara 121 § i det nu varande, må erhålla följande förändrade lydelse: 5:o Oberoende af de åtgärder, fullmäktige hafva att vidtaga til! förstärkning al Bankens metalliska kassa, åligger det fullmäktige, att, när större silfver-utlagning från Banken eger rum, eller sådan bör befaras med anledning af sedelstockens i landet ökning öfver normalförhållandet, eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, n) minska utlåningen genom Handelsoch Närings-Diskonterne, alslå ansökningar om kassa-krediliv samt uppsäga till inbetalning inom 3:ne månader redan beviljade dylika kreditiv; b) alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller mindre del af utlåningen på namn och reverser med omsättnings-rält genom Banko-diskonten och Låne-kontoren; egande fullmäktige, samtidigt med de i mom litt. a) eller b") omförmälda åtgärder, att antingen emot betalning i Bankosedlar försälja innehafvande obligationer, eller upptaga lån mot lägsta ränta, sorn kan betingas; c) till inbetalning inom den i hvarje serskildt fall bestämda tid uppsäga de åtskilliga verk, inrättningar och associationer beviljade kreditiv; samt d) genom vägran af nya lån, efter hand, minska öfriga grenar af Bankens låne-rörelse, den på fastigheter dock i sista rummet; börande dessa för metalliska kassan? bibehållande, medelst förminsk - Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 37. 7 ning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar begagnas i den ordning, de bär ofvan äro uppräknade. Stockholm den 1 Maj 1851. Reservationer:
Men om också bägaren rycktes bort just i det ögonblick, då jag skulle föra den till mina läppar, behöfver icke vinet ha varit ädlare än allt hvad jag smakat hittills! – Dock, fantasiens vin har alltid en ljufligare bouquet än verklighetens, och all den vällust, man känt i lidelsen, bleknar för minnet af en inbillnings lycksalighet. Warnstedt lägger sakta sin hand på hans skuldra. – Ni måste krya upp er, käre vän! Under de sista veckorna har ni gått omkring som en sömngångare. Jag slår vad om, att ni aldrig ens reflekterat öfver anledningen, hvarför ni i dag är befalld till drottningen! – Anledningen? upprepar Struensee och rynkar ögonbrynen, som om han ansträngt sig att förstå. – Ja väl! Ni har aldrig ens ägnat en tanke däråt! Och ni är ändå den man, hvars skarpsynthet jag så ofta beundrat! – Anledningen hvarför en läkare kallas till en patient är sällan mer än en. Drottningens hälsa och lynne ha ju på sista tiden lämnat en del öfrigt att önska! – Visserligen! Men ni tör knappast kunna smickra er med att vara den hofmedikus, som Hennes Majestät särskildt önskat att få konsultera! I själfva verket har hon i denna sak gifvit vika för en stark påtryckning från kungens sida. Men den som ursprungligen satt idén i hufvudet på kungen, är ingen annan än Holck! Det sista ordet uttalar Warnstedt med ett menande tonfall, och hans blick får ett uttryck som om han öfverlämnade en syndare i rättvisans händer; men Struensee svarar med en axelryckning: – Och förmodligen vädrar ni därför kabal och lömska anslag? – Jag vädrar ingenting! säger kammarpagen, förnärmad. – Men jag håller ögonen öppna. – Och hvad ha dessa öppna ögon sett? – De ha observerat grefve Holcks hela hållning och sätt gentemot er och mig under det sista året. I Paris var han den älskvärde kamraten, i hvars sällskap vi aflade små besök bakom teatrarnas kulisser och upplefde en del andra galanta små äfventyr.
liksom ordspråken i allmänhet, sådana de vuxit ut från folkets hjärtan, uttala en på pricken träffande sanning, så innehåller äfven Hvar är din frost och isens blåa glans detta en sanning, som sällan jäfvas af erfarenheten. och hvita flingors skimrande baletter? - r Förr på min ruta helt artistiskt spanns af dina händer vackra isbuketter! Nu regnet evigt emot rutan slår, och gatan forsar uti strida strömmar, och stormen, som om hösten köra får, fram öfver taken jämt med lösa tömmar. Har du då ej försyn för gammal sed, vill du nu he.rska efter nya lagar? — då packa fort din influensa ned och drag i frid, hvart katten du behagar! Vi vilja gubben Vinter ha igen, som kom i vargskinnspels och björnskinnsstöflar — visst var han bister nog, vår gamle vän, men kär han var oss utaf tusan böflar! Han gaf oss slädpartier, skridskois och gjorde lynnet friskt som vinterdagen det sved i skinnet på ett trefligt vis, men lilla supen sved så godt i magen. Människan är af naturen ett » sällskapligt väsen », utrustadt med gåfvor, hvilka kunna komma till sin fulla utveckling endast genom umgänge med andra, men äfven behäftadt med fel, oarter och kantigheter, till hvilkas affilande och bortnötande den dagliga berö- ringen med andra väsentligen bidrager. Lemnad allena på en obebodd ö, där hon vore afskuren från allt umgänge med andra, skulle människan snart förirra sig till en skef och ensidig lefnadsriktning, ja, måhända rent af förfalla i en slö idiotism. För en sund och normal utveckling är umgänge alltså någonting oumbärligt. Men allt beror härvid på » hvad för ett umgänge ». Andan, stämningen i den krets, där man ofta rör sig, är af stor betydelse för vår sedliga och intellektuella utveckling. Ty likasom man ofrivilligt och utan att själf veta därom, tager intryck af det man ofta läser, särskildt i ungdomsåren, då sinnet är mera böjligt och mottagligt så väl för godt som ondt, så påverkas vi äfven, och i ännu högre grad, af de lefvande böcker, som vi kalla människor, i hvilka vi under det ständiga umgänget dagligen läsa.
Och då Benaja kom till Herrans tabernakel, sade han till honom: Så säger Konungen: Gack härut. Han sade: Nej, här vill jag dö. Och Benaja sade detta Konungenom igen, och sade: Så hafver Joab sagt, och så hafver han svarat mig. Konungen sade till honom: Gör såsom han sagt hafver, och slå honom, och begraf honom, att du ifrå mig och mins faders hus tager det blod, som Joab oförskyldt utgjutit hafver. Och Herren betale honom hans blod uppå hans hufvud, att han hafver slagit två män, de der redeligare och bättre voro än han; och hafver dräpit dem med svärd, så att min fader David deraf intet visste, nämliga Abner, Ners son, den härhöfvitsmannen öfver Israel, och Amasa, Jethers son, härhöfvitsman öfver Juda; Så att deras blod må betaldt varda på Joabs hufvud, och hans säds, i evig tid. Men David och hans säd, hans hus och hans stol, hafve frid af Herranom i evig tid. Och Benaja, Jojada son, gick upp, och slog honom, och drap honom; och han vardt begrafven i sitt hus i öknene. Och Konungen satte Benaja, Jojada son, i hans stad öfver hären; och Zadok Presten satte Konungen i AbJathars stad. Och Konungen sände bort, och lät kalla Simei, och sade till honom: Bygg dig ett hus i Jerusalem, och bo der, och gack intet ut dädan, antingen hit eller dit. På hvilken dag du der utgår, och går öfver den bäcken Kidron, så vet att du skall döden dö; ditt blod vare på ditt hufvud. Simei sade till Konungen: Det är en god mening; såsom min herre Konungen sagt hafver, så skall din tjenare göra. Så bodde Simei i Jerusalem i långan tid. Men det begaf sig efter tre år, att två tjenare lupo ifrå Simei till Achis, Maacha son, Konungen i Gath. Och Simei vardt sagdt: Si, dine tjenare äro i Gath.
Sålunda har hon aflagt besök på Sofiahemmet, för hvilket hon varmt intresserar sig, tagit Skansens nya anläggningar i skärskådande, besökt Handarbetets Vänners utställning samt å basaren för vårdanstalten för lytta och vanföra låtit göra uppköp — åtskilligt annat att förtiga. F ö r öfrigt tager h. k. höghet, efter hvad vi sport, med kärlek och allvar liflig del i sina barns uppfostran, hvarförutom hon ägnar sin omgifning det varmaste intresse och deltagande. * Sveriges första kvinnliga juris doktor. Fyrtio dr i statens tjänst. Behjärtade ord. Till den långa hvilan. F ö d d d. B o r d s i l f v e r, eleganta mönster til t lägsta pris efter dagens kurs å silfver. H T Keela varor. — Bref besvaras omgående. ~^Q| Teater och musik. Kungl. operan. H a l l e n. Hr Henneberg anförde. Brinner utan veke. K. Vasateatern. " Inskränkningar ". Hon såg förvånad på h o n o m m e d sina stora, blågrå ögon. A. Han såg på klockan. » Sopptallrik? » sade h o n förvånad. • Ytterst bränslebesparande. Fotogenen brinner 1 gasform. Explosion omöjlig. Lätt att skota. n » Med d e h ä r? Ack, den tiden v a r n u förbi! Nu måste de d å s t a n n a och dricka en kopp té, h a d e Vivan sagt. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. N u börjar j a g. Idun N:r 49 (207) Prenumerationspris pr kvartal: Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr. Modet, utan kol. pl. Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.) Prenumer. sker i landsorten å postanstalt, 1 Stockholm hos redaktion. | et monument, som å Stockholms nya kyrkogård sistliden vecka aftäcktes å Lars Hiertas och Wilhelmina Hiertas graf, har gifvit oss en särskild anledning att för Iduns läsarinnor återkalla i minnet den utmärkta kvinnas drag och verksamhet, hvars bild här meddelas efter en i lifstiden tagen fotografi.
Domaren eller Executoren utan förevarande verkligt behof, och emot Lagsttf. tårens ändamål, skulle gynna en krafd Gäldenär med rådrum till skuildens afbördande, deruti i sådan händelse fordringsägaren äfven är öppet att hos ÖfverDomaren söka ändring och rättelse, finner Utskottet sig icke ega skäl tillstyrka bifall af hvad Herr Borgmästaren Cederborg i detta ämne föreslagit. Till Riksens Högloflige Ständers granskning och bepröfvande varder detta vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den Januari! 1818. N:r 8. Lag-Utskottets Utlåtande angueende föreslagen ändring uti det genom 14 §. af Kongl. Förklaringen den 11 Dec. 1766 stadgade ansvar f ör hållkarl, som af fordrar resande drikspenningar eller dem med otidighet bemöter.
”Om du tror det,” sade Gabriella stucken, ”så vill jag visa dig att du tar felt. Jag skall göra dig den glädjen att bli hemma – jag reser ej!” Nu ljusnade den stackars Antons anletsdrag. Så blid hade Gabriella icke sett honom på länge. ”Jag vill inte tacka dig på vanligt sätt,” sade han med en betydelse, som hon ej förstod; ”jag vill göra något mycket större, något som säkert ingen ännu gjort för en annan. Men så håller jag också mera af dig, Ella, än någon menniska hållit af den andra. Och om du lyder mig, du kan tro att det är för ditt eget bästa, så skall jag för dig uppoffra – min egen förlossning.” ”Kära Anton,” svarade Gabriella betryckt och förvissad att han åter råkat in i sina fantasier, ”nu vet jag ej hvad du menar?” ”Det är detsamma! Ingen får veta eller ana huru dyrt jag köpt din lycka. Det gör ingenting; jag skall tåligt vänta ... Kanske blomstrar den der stafven ändå en gång för mig också. Men låtsa nu inte om något så länge!” ”Men hvad är det för en lycka, du talar om?” ”Att frälsa dig från jaktlöjtnanten, vet jag! Du tror inte hvilket rysligt vidunder skulle uppsluka oss alla, om du trädde i brudstol med honom. Men du gör inte det; du lyder mig! Du, Ella, kan ej göra något mindre för det jag uppoffrar min salighet för dig.” Och Anton smekte hennes händer och kinder. ”Min stackars bror!” sade Gabriella, hvilken, långtifrån att tänka på sitt eget öde eller någon betydelse i varningen, ansåg Antons lidande vara det mest beklagansvärda. ”Ja, jag lider mera än du fattar eller begriper,” hviskade han klagande, och stora tårar droppade ned på den så outsägligt älskade systerns hand; ”ja, Ella, om du kände alla de strider, jag haft för din skull, så tyckte du visst att det vore lätt att göra något för mig igen. Men mina tårar, mina suckar, mina böner, de räknas blott af min fader och moder, de blå böljorna!” Anton lutade sin heta panna mot Gabriellas axel.
Majk i nåder finner lämpligt bestämma; samt att Rikets Ständer ville i underdånighet anhålla, det Kongl. Majk täcktes i nåder anbefalla, att undervisning i allt hvad som rörer ifrågavarande ämne hädanefter skall lemnäs vid Skogs-institutet och jemväl ingå såsom kunskaps-ämne i Landtmäteri-examen, på det kännedom om vilkoren för en rationel behandling af landets bränntorfslager må blifva spridd, samt, vid hädanefter skeende laga skiften och egovärderingar, torfrnossar må upptagas till deras verkliga värde. Ehuru, hvad särskildt angår sistberörda motion, Utskottet inkemtat, att, på sätt uti allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets till Rikets Ständer afgifna utlåtande N:o 9 närmare är omförmäldt, åtgärder nyligen blifvit af Jern-kontoret vidtagna för utrönande af bästa sättet för torf jords beredande till tjenligt bränsle, har Utskottet likväl funnit det af ofvanbcmälde tvänne motionärer med deras framställningar afsedda ändamål, besparing i landets omkostnader för brännmaterials anskaffande, vara af den vigt för allmänna hushållningen, att Utskottet ansett önskvärdt, om detta ändamål kunde, äfven genom någon uppoffring för Statsverket, på ett verksamt sätt befrämjas. De nu väckta förslagen sakna dock tillräcklig utredning, för att kunna af Rikets Ständer upptagas till närmare pröfning; och Utskottet skulle i allt fall finna betänkligt att för ifrågavarande ändamål tillstyrka anvisandet af så betydligt belopp, som motionärerna begärt.
Nu har väl erfarenheten visat, att man ömsom antagit och ömsom förkastat satsen om verkställighet af domstols definitifva beslut, hvarigenom tilltalad såsom frikänd blifvit förklarad berättigad att komma på fri fot, utan hinder af klagan öfver samma beslut. Men så vida en för häktandet redan ansvarig åklagare, som tilltror sig att ännu påyrka den tilltalades brottslighet, ehuru han en gång är frikänd, och som äger rätt att å högre ort härom fullfölja sin talan, ej kan vara mindre berättigad att fullfölja densamma i afseende på häktandet, än i afseende på sjelfva brottsligheten; och föremålet för denna talan skulle gå förloradt, i händelse den häktade imedlertid utsläpptes; har jag icke trott mig befogad att antaga den i fråga varande satsen, och således än mindre den meningen, att domstols preliminärbeslut, hvarigenom en tilltalad anses berättigad att vara på fri fot, under det ransakningen ännu är oafslutad, skulle böra gå i verkställighet, utan hinder af anmält missnöje. Och då jag följaktligen betraktat allt sådant beslut såsom onyttigt; har jag ej kunnat undgå att önska, det i stället funnits en verklig ansvarighet hos den, som häktandet löranledt, så att aldrig ett obefogadt inmanande kunnat strafflöst aflöpa. Enligt denna åsigt uppgör jag för mig följande redaktion af Rättegångsbalkens kapitel om häktande (Lagförslagets 10 kap. af Rättegångsbalkens 2:dra del): § 1. Den som tilltalas för brott, hvarå fängelse i två år eller svårare straff kan efter lag följa, skall i häkte tagas, der målsägare eller allmän åklagare sådant äskar. Dock varde tjensteman ej för tjenstefel häktad, utan på den åklagares begäran, som dertill i hvarje fall behörig är. § 2. Tilltalas någon för brott, som ringare är, än i t § sägs, men som dock med fängelse i sex månader eller derutöfver efter lag straffas; den skall ock häktas, der han ej sätter borgen, att han skall för Rätten sig inställa, eller innehafver allmän tjenst eller fast egendom eller eljest stadigt hemvist och yrke. § 3.
Revisionens anställande nog bittert i sjelfva tillstyrkandet deraf sålunda: ”Att Utskotten> ”ehuru det ej inser niigot egenteligt behof, ”som påkallade denna Revision, likväl sam”tyckte dertill, eftergifvande för deras en>’trägna yrkande, som derom icke ägde någon ”sakkännedom.” •— Jag lämnar åt andra att afgöra, huruvida delta uttryck är rättvist, eller icke, men tror, att Utskotten bordt det undvika, och ännu mer hvad på ett annat ställe förekommer, att nedgå till genmälen mot sådana påståenden af enskildt Ledamot, hvilka Den 18 December. mot Utskotten kanske voro personligen sårande. Jag hade trott ändamålet af ett Universitet vara, att bilda kunniga Medborgare och skicklige Embetsman, och att i den man det närmar sig dertill, eller aflägsnar sig derifrån, Universitetet bättre eller sämre uppfyller sitt ändamål. Hvad Upsala Akademi serskildt angår, vete vi att Gustaf II Adolph testamenterade åt denna inrättning aila Wasa-ättens stamgods, för att genom detta understöd sätta den i tillfälle att åt Staten bilda behöfligt antal skicklige Tjenstemän. Jag finnér således besynnerligt, hvad Utskotten här yttrat om de civila Examina. Utskotten säga att det ej varit Akademiens fel, om de ynglingar, som sökt inträde på Tjenstemannabanan, försedde med de betyg, som qualificera lill detta inträde, sedan icke kunnat uppfylla Statens fordringar: att detta fel legat hos de förberedande Läroverken, hvarifrån de icke kommit nog bildade tili Universitetet, och för sina knappa tillgångar, som nekat så många ett längre vistande vid Universitetet, söka hastigt der afgöra deras Cours, för att sedan inträda i Statens tjenst. Utskotten anföra äfven, att en annan väg kunde tagas, för att göra slut på de nu högljudda klagomålen i anledning af civile Examina, nemligen den, att befria Universiteten från denna skyldighet. Detta synes icke tillfyllestgörande. Det är en bisak, om Examina tagas vid Embetsverken eller Academien.
Till hämmande af flygsanden vid Ljungby inom Sunnerbo Härad, bar, genom det synnerliga hägn, hvarmed Kongl. Majit täckts i Nåder omfatta denna vigtiga angelägenhet, åtgärder kunnat vidtagas, hvarigenom den, på ett fält af Etthundrade Tjugo Tunneland befinteliga Flygsanden, blifvit så dämpad, att den nu mera ej förorsakar skada, och på en del af fältet finnes redan små-skog. Sisla Femtedelen af de genom Kongl. Majits nådiga bref af den 11 Febr. i8a3 dertill anordnade Två Tusende Femhundrade Riksdaler blef i början af år 1829 lyftad och använd under samma års lopp, så att vid dess slut endast återstod Sju R:dr azj Skill. 2 rist. Banco. Då vid den af Plantören Bruun år 1828 å Sandfältet hällne besigtning och undersökning de ytterligare åtgärder blifvit nppgifne, hvarigenom ftygsandens härjningar skulle för framtiden kunna förekommas, gjordes, efter upprättadt kostnadsförslag, underdånig anmälan hos Kongl. Majit om eli ytterligare anslag för della ändamål. Genom Nådig skrifvelse den 19 Febr. 1831 beviljades 7 Femhundrade Riksdaler Banco, att årligen utgå i Sex års tid från sistlidet års början, med Nådigt tillstånd, att, om så tjenligt pröfvades, bespara flere års anslag, för att sedan under ett eller två år låta arbetet utföras. År 1831 blef sandfältet afmätt oeh på Charta lagdt, år i83a uppfördes en tredjedel af stängseln kring fältet, då ny skid-gärdesgård uppsattes, i stället för den gamla förruttnade, af stolpar och plankor och innevarande år kommer det öfriga af hägnaden att uppsättas å nyo. Under förflutna våren är en högst betydlig dei af sandfältet dels besådt med frön, dels äfven betäckt med 1200 lass ris, och örn möjligt är, skall den återstående ristäckningen och besåendet med tallfrön verkställas till nästa år.
För sådan sin förtjenst, måtte varda tillagd ett efter arbetets vidd lämpadt arfvode; hvilket Revisotertte få hos Riksens Högloft» Ständer anmäla» Då för öfrigt Revisorerne vid handläggningen af detta ärende samt med anledning af hvad Kongl. Stats-Contoiret i dess Berättelse anfört, funnit, huruledes genom vissa ändringar i särskildte delar af Rikets Uppbördsoch Redogörelse-Verk , Riks-Hufvud-Bokens omfattning skulle kunna sträckas äfven derhän, att genom detta arbete må vinnas än närmare Upplysning, ej mindre om beloppet i penningar af Nationens utgifter, ån ock i afseende på en mera enkel men säkrare controll å Statens hela penninge-förvaltning samt jemförelse emellan särskildte beskattningssått och kostnaderne dervid m.m., så hafva Revisorerne trott sig böra, (i sammanhang med föregående yttrande, hos Riksens Högloft. Ständer föreslå de åtgärder, hvilka synas nödige för er - Revisorers Berättelse. hående af sådan större fullständighet i Riks* Hufvud*Boken. i) Att alla Intrader in hatura böra i Landt-Råkenskaperne utföras i penningar efter Markegångspris; derigenom skulle utrönas hvad de skattskyldige i Landet verkligen erlägga samt berörde Bokslut äfven 1 dehlia del bringas i ett med sanning och verkliga förhållandet öfver* ensståmmande skick. q) Att då i Råkenskaperné nu finnas Upptagne åtskillige gamla Balancer, hvilkas qvar* stående kan vara utan ändamål, men belastar Räkenskapen, alla de Balancer, hvilkas afskrif* ning blifvit i laglig ordning pröfvad och afgjord eller utaf Riksens Ständer medgifvens måtte från Räkenskaperne uteslutas. 3)
Huru dessa båda stadganden kunna förenas med hvarandra, lemnar jag derhän, men om saken är god i sig sjelf, så torde redactioncn möjligen kunna i framtiden hjelpas och förbättras så att ingen olägenhet uppkommer. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bi - 128 Den 14 Juni. folie Bevilln:sTJtsk:s förevar, utlät. N:o 19, ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Frih. Palmstjerna: Jag anhåller att min reservation måtte i prot. antecknas. Jag anser denna anstalt vara blott en efterapning af utländska anstalter, sämre än dem vi ega förut. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 14 och 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 00, i anledn. af erhållen återremiss, i vissa delar, af Utsk:s betänk. N:o 42, med förslag till reglering af bankens läneoch kreditiv-rörelse. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, angule förhöjning af circulations-kapitalet för lån emot pant af fast egendom i staderne och på landet. Hr Rosenblad: Jag får uttryeka min ledsnad öfver nödvän digheten, att i anseende till riksdagens slut, påskynda ärendenas afgörande. Flere högst vigtiga betänk:n äro redan tvenne gänger bordlagde, innan dessa betänk:n blifvit tryckte och utdelade, och deras innehåll sålunda kommit till representanternes kännedom. Härvid har inträffat hvad som också en gång förut handt alt ett misstag, stridande emot både praxis och grundlagens bokstaf i ett eller annat Stånd möjligen passerat obemärkt, det misstaget nemi. att de hafva ansett, att när tvenne Stånd afslagit förslag till förändring i gällande föreskrifter, rör:de bankens lånerörelse, så hafva de ansett, att det kunde blifva föremål för omröstning i förstärkt Const.Utsk.
Ständers Bevillningsutskott s ytterligare Utlåtande angående grnnderne för den blifvande Bevillningen. Vid föredragning af Bevillningsutskottets den I 6:de dennes afgifne Utlåtande angående de mot de föreslagne grunderne för den Allmänna Bevillningen gjorde Anmärkningar, hafva Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Presteoch Vällofl, BorgareStånden i allmänhet godkänt och antagit de af Utskottet framlagde grunder, med undantag af de föreslagne alternativerne i afseende på Öfverflödsoch Fy 11- nadsAfgifterne, hvilken förstnämnde Höglofl. Ridderskapet och Adeln ansett böra utgå genom taxering af vissa öfverflöds-articlar, och , i Ij6 BevillningsTJtsL Betänkande/!* — händelse «len erforderliga Summan ej kunde pä sådant sätt erhållas ,j en FyllnadsAfgift jemväl erläggas till ersättning för EandtTullarne, men de öfrige tvenne RiksStånden förklarat böra utgå genom en sammanslagen afgift så för Consumtion af vissa öfverflöds-varor, som för EandtTullse!sättningen med vissa skillingar af hvarje Riksdaler som efter 2:dra Art. utgöres för rö« reise m. m. Ett dylikt bifall har Hedervärda BondeStåndet likväl ej funnit godt lemna åt BevillningsUtskottets förslag, utan tvertom stan-; nät vid de beslut, att: 1:0 Capitations afgiften väl borde fortfara men minskad till hälften mot dess nuvarande helopp för alla dem, som ej efter 2:dra Art, taxeras till 50 R:drs inkomst, och derefter förökad i förhållande tilL en större inkomst, så att fulla beloppet af Bevillningen efter irsta Art. i möjligaste måtto uppgår till samma Summa, som blifvit efter 1815 års Bevillnings-förordning under denna Titel påräknad. 2:0 Att Bevillning efter 2:dra Art, må utgöras efter behållen inkomst, i enlighet med den principe, som vid 18lo års