Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt denna, vid 1817 och 1818 årens Riksdag, Rikets Ständer meddelade convention, skulle, medelst erläggandet af en år 1816 jemväl, på öfverenskommet sätt, utbetald summa af 1,300,000 R:dr Hamburger Banco samt afståendet af enskilda Svenska underså ters då till nära 3,000,000 Francs uppgående och vederbörligen styrkta fordrings-anspråk hos Franska Regeringen, Svenska Kronan anses hafva uppfyllt och fullgjort alla de förbindelser till sina fordringsegare i Holland, som hon sig iklädt, vare sig genom Regeringen, Rikets Ständer eller Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret; så att inga anspråk eller reclamationer, af hvad natur eller benämning de vara måtte, skulle någonsin kunna göras af dessa fordrings-egare och än mindre då eller i framtiden kunna lalla Sverige till last, utan vore hela skulden att anse såsom till fullo betald, så väl till capital, som upplupna eller oupplupna räntor och ränte-coupons. Derjemte bestämdes, uti samma convention, den 31 December 1816, såsom den yttersta tid, inom hvilken bemälde fordrings-egare kunde vid äfventyr af deras fordringars fullkomliga annullerande, anmäla sig för utbekommande af hvad dem, jemlikt de i conventionen stadgade grunder, skulle tillfalla; och borde fordrings-egarnes ombud, genast efter återkomsten till Holland, loranstallta om en, å deras vägnar, härom utfärdad offentlig kungörelses införande i allmänna tidningarne.
Ständers beslut framdeles kan blifva, kan jag ej annat än här nu yttra min öfvertygelse, att Bolaget framdeles skall göra sin rätt gällande, enligt Sveriges Lag, och förklarar al! åtgärd i denna punkt obehörig, då Iden våldför tredje mana rätt. Än en gång: väl må man föreslå Discontens öfverlemnande till Staten, om man örskär det, men ej utan ersättning. Sedan denna grundsats är stadgad, kan den användag när 60m hälst; men jag vädjar till Edra egna bröst, mine Heersr, huruvida det är enligt med ett fritt Samhälles bestånd och ordningar, Den 30 Maji. att inom det finnes en makt, som kan afhända ägande rätten med styrkans rätt. Jag vill ej vidare uppehålla, men får hos Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken begära, att vid denna första fråga måtte hemställas till Ridderskapet och Adeln, att Disconten öfveriemnas emot ersättning derföre, som framdeles kommer att bestämmas. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric’. Enligt Grefve von Plåtens yttrande skulle, i afseende å denna punkt, blott finnas tvenne parter, nemligen CanalBolaget och Riksens Ständer. Jag anhåller att få erinra om en tredje part, eller CanalBolagets fordringsägare. Jag tror att om Bolaget vill i allo tillgodonjuta sina förundta privilegier, CanalDhconten ock bör fullkomligen uppfylla sina förbindelser. Sådant bar likväl icke kunnat verkställas, utan lör att förekomma mångfaldiga personers lidande, hafva Riksens Ständer måst om biträds anropas. Vid detta förhållande måste den af Utskotten nu föreslagna punkt ingalunda kunna anses innefatta något våld, eller egenmägtigt beslut. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den i December f. m. 301 hos K. M. begära, att en Komité af sakkunnige män skulle tillsättas för att utarbeta ett reorganisationsförslag, som vid nästlcde Riksdag kunde blifva R. Sl:r förelagdt.
Allsmäktige Gud, förbarma dig och gif ännu större olyckor än tillförene, ty den stillheten, som nu kommit, kan hvarken bäras af de svenske eller af en sådan förste! HÖGSOMMARLEKEN. I hagen stodo småflickorna med ett såll, och bredvid på en mossig sten satt, lat och halfsofvande, deras bror Axel Fredrik, som i dag fyllde tjugu år. Hans trolofvade, den förskrämda lilla Ulrika, hvilken kommit till gården på besök, böjde enriset öfver sållet och hackade med skäran. Småflickorna sträckte händerna för att hålla kvistarna och hjälpa till, och smältande snö droppade från björkar och albuskar. – Ack! Ack! Själfva morfar har kommit ut i detta Guds väder, – sade Ulrika och pekade ned mot stora huset. Då började småflickorna ropa och hoppa och togo sållet mellan sig och tågade åstad ned mot stora huset, under det att de gungade sållet i takt och trallade: Och vårens fåglar de sjunga så väl. Kom, getapiga, kom! I kväll blir det dans och i kväll blir det spel. På andra sidan gärdesgården, där granarna togo vid, forslade gårdsdrängen Elias det sista vedlasset ned ur skogarna. Vattnet stänkte om träskorna, och de båda röda oxarna Silfverhorn och Storbonde hade till skydd mot förhäxning kvistar af flygrönn i oket. Elias begynte också stämma i: Och vårens fåglar de sjunga så små, Kom, getterna, kom! I kväll spricker blomstret bland tufvornas strå. Men så tystnade han och lutade sig öfver gärdesgården och sade till Axel Fredrik: – Illa luktar krutet, när man skjuter, och sotet faller ur skorstenen, så nog kommer tövädret att vara. Stora husets förstugkvist var öfverbyggd med ett snöigt torftak, på hvilket om sommaren en get brukade beta mellan taklök och tjärblomster. Nedanför på bänken satt morfar i sin grå lifrock med tennknappar, och Ulrika ledde fram småflickorna, så att de fingo hälsa.
När bröllopståget kommit in på gården, red man merendels trenne gånger omkring i denna, helst v i d sommartid, när en majstång stod präktig midt på gårdsplatsen. Därpå steg man af hästarne och trädde in, brudgummen dock oftast en smula långsamt och seende sig försiktigt tillbaka. T y därute, bakom honom, kunde man, enligt folktron, få framtidens slöja lyft. Böjde hans egen häst hufvudet mot jorden, skulle han själf snart d ö; gjorde talemannens det, så gällde varslet bruden. Men höllo båda hästarne hufvudet käckt upp, låg det en lång och lycklig framtid för brudparet. (Forts.). • Ur En nittonårig notisboken. hjältinna. En stormig vårdag förlidet år förliste utanför Björns fyr vid inloppet till den s. k. Öregrundsgrepen den finska galeasen » Hebe ». Med öfvernaturliga ansträngningar och under öfverhängande lifsfara bergades dock dess besättning af det hjältemodiga fyrmanskapet. I denna bragd deltog och utmärkte sig främst af alla en ung, nittonårig flicka, Beda Alm, dotter till fyrmästaren O. M. Dessa sändebud mottogos m e d mat och Alm. Den modiga flickans själfuppoffrande handling har väckt allmän beundran, hvarhelst bedryck och skyndade sedan tillbaka till fölrättelsen om densamma sports, och just nu i jet med hälsningen, att i brudens hem voro dessa dagar funnit ett välförtjänt officielt erkänalla redo och alla skulle där vara välkomna. nande. K. m:t har nämligen på lotsstyrelsens hemställan tilldelat Beda Alm — hvilken vid det I Sverige var det sed, att dessa förridare nämnda tillfället » arbetat med ett mod och en sprängde mellan följet och gården trenne kraft, som vida öfverstigit hvad man af en kvinna gånger liksom för att visa ömhetsgradernas kunnat vänta » — silfvermedaljen » För berömliga tillväxt. Första gången kommo de tillbaka gärningar » att i högblått band med gula kanter bäras å bröstet.
RådstufvnRätten i Hernösand, som den 26 Januari 1836 dömt Drängen Erik Ersson Selling från Finsvik att, för första gången fylleri under marknad, plikta 6 R:dr 32 sk., hade sedermera dels genom utslag den 24 derpåföljde Oktober ansett honom, såsom ånyo med enahanda förseelse beträdd, skyldig till det, för sådant brott andra gången, stadgade bötesansvar, 13 R:dr 16 sk., och dels uti ett den 31 December samma år meddelad t utdrag af Rättens saköreslängd, jemte anteckning af begge nyssanförda beslut, enligt hvilka Selling blifvit sakfälld till böter af sammanräknade 20 R:dr, förordnat, att han, i brist af tillgång, borde aftjena bötesbeloppet med tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd; hvilken bestraffning Selling äfven undergått. I afseende å RådstufvuRättens så beskaffade åtgärder anmärkte jag, att, då beslutet af den 26 Januari 1836, hvarmedelst Selling dömdes för första resan fylleri, icke, genom böternas uttagande eller deras förvandling till kroppsstraff, kommit till verkställighet, samt vid sådant förhållande, emot hvad 9:cle punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 bjuder, det svårare ansvar, som enligt lag bör följa å förnyad brottslighet, ej finge äga rum, Selling rätteligen skolat, för senare förseelsen, böta, likasom första gången, 6 R:dr 32 sk. och, när förvandling af dessa böter och de honom förr ådömda till enahanda belopp på en gång kommit i fråga, såsom Kongl. Brefvet den 26
Det fägnar mig mycket, — är i sanning riktigt fägnesamt förnimma, att Utsk:s både Ordf:de och ledamöter i denna fråga serdeles fästat sig vid hvad BondeSt. derutinnan önskar. Nu ega Hrrme då tillfälle att vid återremissens behandling derpå göra afseende och jag anser det vara mera lämpligt, att fästa sig vid hvad BondeSt. såsom Stånd önskar än hvad man erfar af några enskildte personer ibland dem och då man frågar dem såsom deputerade. Slutligen har Hr von Troil appellerat till känslan, då'Hr von Troil sagt, att denna fråga, sä länge agiterad, bör en gång komma till slut, att det icke vore värdt att tvista om småsaker, att vi icke höra söndersplittra frågan, att man icke bör af rechthaberei göra sådant o. s. v. I det fallet ber jag R. o. Ad. behjerta att då R. o. Ad. vid denna Riksdag sannerligen synes hafva 192 Ren 20 Maj f. m. galt framför de andra Stånden på reformernas väg, så i bränvinsfrågan sorn i tull-lagstiftningen, så skulle det vara serdeles inconsequent om R. o. Ad. uti en sådan fråga som den närvande skulle förneka just denna benägenhet framför de andra Stånden, att vidtaga nyttiga och för landet ändamålsenliga reformer. Hr Fåhraeus har sagt, att man skulle genom dagsverksränlans förvandling till penningar frångå förra Riksdagens beslut. Detta har Frih. Tersmeden uptagit. Jag vet icke heller huru man skäligen kan säga, att här vore fråga om ett frångående af förra Riksdagens beslut. Vid förra Riksdagen gäfvo R. St:r sitt bifall till hvad K. M. föreslagit, men detta afsåg icke någon sådan förvandling som den nu ifrågavartde. Således skulle ett afslag å Utsk:s förslag ingalunda innebära något slags frångående af R. St:rs föregtde beslut.
Jag kan icke finna någon skilnad mellan en tjensteman, som tagit afsked och endast är landtbrukare, och allmogen i den mening, som här är uttryckt. Allmogen här har en mycket vidsträcktare betydelse än annorstädes. Med allmogen menas härstädes en man för sig. en odalman, och detta ord kan ej tolkas på annat sätt; med ett ord: en person, sora icke är i Statens tjenst, och icke tillhör något annat Stånd. Hvad beträffar sjelfva förändringen, så innehåller den eu rättighet för en ganska stor och vigtig samhällsklass att få deltaga i representationen. Det är visserligen antydt af den förste talaren, att han skulle hellre önskat att få in denna klass i ett annat Stånd. Jag vet icke hvar han vill sätta dero, och jag tror det vara svårt att inflytta dem i något annat än det föreslagna, som just är bäst i behof af förstärkning i intellektuel hänseende. Några Ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Cederschiöld, Gustaf: Den invändning, här blifvit gjord, eller att ordet allmoge, i händelse förslaget antoges, skulle derigenom lä en betydelse helt olika med hvad det ursprungligen egt, — tror jag vara utan vigt. Ordet »Allmoge» innefattar uti sig ett särdeles sväfvande begrepp. Utom grundlagarne är, så vidt jag vet, Chartae-sigillateeFörordningen den enda författning, som begagnat detta ord. Under de många år, jag tillämpat denna Förordning, har tydningen af detta ord satt mig i ganska stor förlägenhet, enär någon definition derå icke funnits. Som det varit alldeles omöjligt att utfinna några inre kriterier, efter hvilka man kunde afgöra, huruvida en viss gifven person tillhörde allmogen eller icke, har jag i detta hänseende nödgats låta helt och hållet yttre omständigheter bestämma omdömet. Var personen sjelf tillstädes, var äfven frågan lätt att afgöra. Då gaf kliidedrägten utslaget. Flade han bondkläder, då tillhörde han alimogen, annars icke. När åter frågan skulle i hans frånvaro besvares, förefunnos större svårigheter. Det, som då vanligast blef grund för beslutet, var tillnamnet.
En rättelse häruti samt en billig jemkning i vissa andra delar, hvaribland äfven tycks böra ingå en sådan jemkning städerna emellan, att hvarje stad finge en viss och lika procent af ali derstädes skeende tulluppbörd, synes mig vara af rättvisa och billighet påkallad; hvarföre, och då jag dessutom anser att våg-, stämpel-, brooch hamnpenningar med flera dylika afgifter lämpligen kunde, likasom tolagsafgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden, ingå i tulluppbörden, jag alltså vördsamligen föreslår, att allt detta, såsom ock motionärens hufvudsakliga syfte synes mig vara, på en gång och i ett sammanhang utredes och bestämmes, samt ordnas så, att afgifterna till städerna komma att utgå med vissa procent af alla tullmedlen; dock tror jag icke att en återgång till det gamla uppbördssättet, under tiden medan berörda utredning sker, kan vara hvarken nödvändig eller just så ändamålsenlig, att jag för min del vill tillstyrka den.» STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Jan. 1860, kl. 4 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående upphörande af nederlagsrätt för bränvin och sprit; m. m. Uti särskilda till Bevillnings-utskottet remitterade motioner har, i sammanhang med framställda förslag rörande förändring i föreskrifterne angående tillverkning och försäljning af bränvin samt afgiften derför, blifvit yrkadt, dels hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Dalman, W. F.: att den för bränvin och .'igeniever;'medgifna nederlagsfrihet mätte upphöra; dels, inom samma Riks-Slånd, af Herr von Mentzer, C.
Hnöertecfnabe, walDe od) ttHfårocönaDc, att, å SKifeté ^högloft. ©tdnDers magnar, öfwerfe ocf) granda ofroanbemdlDte ‘äöerfo ocf> Snrdttningarä §öt* wallning ocf) RdfenfFaper, få nu, efter Denna fulldnDaDe granjfning, ;$erdt* teife fjdrom tin SKifetö *£)öglojT. ©tdnDer afgifva. C56rffa Stfbelntnaett: roranbe Xifsgälbs»éont^tct. Cfter infjdtntab upplpöning Derom, att, wiD fifflibne RifODag, De, inom 1828 åré flut, J)oO ^errar gullmdgtige ocf) €ommi§arierne i RifOgdlDO* kontoret famt éfn>ec»Commijjariatet wiD ©eneval >2ljji|Fance'< kontoret förDe Spvotocofl granjFning unDergått, bafroa Rebiforerne låtit ftg föreldfao ocf) no* ga genomgått alla, ifrån 1829 årö början ocfj till ocfj meD 3:Dje dpartatet af innewaranDe år, i)ållne Dplife ^örotocoll. — 9S3iD Denna granjFning fjaftioa Rcbiforernc, iblanD annat, efterfett, f)tiruwiDa famt på f>roaD fdtt Rifets ingloff. ©tdnDeré, wiD ftfl öfwerffånDne RifODag, till efterrdttelfe ocf> iaftta* ganDe fattaDe 33e|Iut ocf) gifne $örejFrifter, Delo uti Det npa Reglementet för RifOgdlDO*Contovet ocf)
Med anledning häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han finge fästa Hr Stjernsvärds uppmärksamhet derå, att endast i det fall att Talmannen vägrade framställa en begärd propos., men Ståndet icke gillade Talmannens skäl för sin vägran, utan yrkade propos:ns framställande, komme frågan, jemlikt 55:te §:n Riksd.-Ordn., att underställas Konst.-Utsk:ts afgörande. Ett sådant fall hade icke nu inträffat, men väl ett alldeles motsatt, ty Hr Gr. o. Landtm, hade ju icke vägrat framställandet af någon utaf de propos:r, som med anledning af Hr Stjernsvärds begäran kunde ifrågakomma, utan tvertom uttryckligen tillkännagifva, att han ansåge sig pligtig att dessa propos:r framställa. Hr Stjernsvärd: Jag tror icke att kommunikation kan vägras, och får anhålla, att Hr Gr, o. Landtm, behagade fram - Den 29 November f. m. 233 ställa propos. derå, att denna fråga måtte till Konst.-Utsk:ts afgörande hänskjutas. Hr Gr. o. Landtm, förklarade nu, att ett hänskjutande till Konst.-Utsk:t af frågan, huruvida ett Riks-Stånd egde rätt att vägra en motions kommunicerande, icke grundlagsenligt kunde ega rum, samt att Hr Gr. o. Landtm, derföre ansåge sig förhindrad att framställa propos. på Hr Stjernsvärds derom gjorda yrkande. Hr Stjernsvärd: Jag anhåller att få i prot:t nedlägga min reservation emot R. o. Ad:s beslut att vägra kommunikation med de öfriga Riks-St:n af min ifrågav:de motion. Föredrogs och remitterades till Revilln.-Utsk:t Hr af Klerekers d. 28 dennes bordlagde motion N:o 137, ang:de beskattning å exportörer och importörer af handelsvaror, m. m. Föredrogs och remitterades till Allm.
B. i37- A. 5io. — N:o 118. angående ett lån för uppmuddnngen af Sölfvitshorgs stads hamn. VII. B. 137. A. 5lt. — N;o 1 19. angående fortgången af den Fullmäktige i Riksgäldscpntoret uppdragna utredning af Qötha-canalbolags och Malmö f. d. Discont-inrättningar. VII. B. 137. A. 511, — N;o 120. angående Landskamereraren, Kammarrättsrå det S, Lindbergs ansökning om befrielse från ali ersättningsskyldighet i oell för Kronofogden Löflings b a - lauce. VII. B. 296. VIII. A. 71. XI. U. 128. XII. A. 136. XIX. U.'7!. A. 3g6. XXII. U. 460. XXIII. A.486, p. tgo. — N:o i3i. rörande väckt fråga örn anvisande af ett kodalle åt Provincial-läkaren i Lifgedinget af Södermanland. VII. B, 296. VIII. A. 71. ( *Gr ) Statsutskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: — Nio 122. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition angående öfverlåtondet lill Malmö fattig-ai belsini åttning af Kronans ratt Lill ett derstädes fallet dnna-arf. VII IS. 297. VIII. A. 71. E. 335. — liljo 123. angående väckt fråga om kronosäteriel Ollestads anslående till boställe åt Domhafvanden i Åhs, Gäseneds pcb Kullings häraders d°tpsaga, VIK B. 297- VIII. A. 71. eA t o 124. i anledning af Kongl. Majlis nådiga proposition angående tvänne kronobemmans i Stoekbolms Län anslående till boställen för Landtslats-Ijenstemon. VII. E. 297.
Med anledn. af hvad jag nu anfört, och då i fremmande länder allmänna inrättningar för vård om omyndiges egendom kunnat bildas på ett sätt, som visat sig vara fullt ändamålsenligt, lager jag mig friheten föreslå att Rikets nu församlade St:r måtte lill K.. M. HO Den 31 December e. m. ingå med underd. anhållan, det K. M. täckles låta genom en kommité af sakkunnige män, med ledning jemväl af andra länders erfarenhet, derom nplysning bäst torde kunna på stället inhemtas, utarbeta och till Ständerna vid nästa Riksmöte framställa ett fullständigt förslag till förmyndarekamrars inrättande här i landet och i sammanhang dermed lill en lämplig förändring i lagstiftningen, rörande de tysta förmånsrätterna. Till bestridande af utgifter för en sådan komité och deribland kostnader för en eller annan komilé-ledamots resor till utrikes orter i ofvanantydde ändamål, erfordras dock särskilde medel; och jag föreslå derför tillika, alt Ständerna må för detta ändamål ställa en summa af 10,000 B:dr till K. M:s Nåd. dispostn. Om remiss till vederbörligt Utsk. anhålles. Begärdes på bordet. Gr. von Platen, Baltzar, upläste en motion af följande lydelse: Den allmänna undervisningen har på sednare lider blifvit i nästan alla länder utvidgad, alt omfatta allt flera grenar af vetande. Vetenskapsmännen hafva allt mer och mer varmt upfattat sin höga kallelse, att sprida det vetenskapliga ljuset, de updagade sanningarne, i allmänfaltligt språk ned till det allmänna lifvet, bland alla dess yrken. Öfver allt öpnas ock nya och kortare vägar emellan jordens alla folk. Utbyte sker icke mera endast med köpmannens gods; men i tankar och nplysning, till förmildring af sederna och till ömsesidigt biträde, att uphämta nya skatter ur naturen, och att fredligt skifta dessa, till fyllande af samhällenas behof under olika luftstreck, för uppehälle och välbefinnande i alla vilkor inom samfundsbyggnaderna.
Då en del oss närmast belägna Länder ännu bibehålla prohibitiva författningar, kunde man förmoda, att en eller flera af de Nationer, som äga utvidgad handel, med nöje skulle emottaga ett sådant anbud, hvarigenom en transitohandel skulle kunna beredas igenom Scandinavien, till förmon både för oss och de Nationer, som uti sådaue handels-relationer nied Sverige ville ingå. 7) Då en del af Svenska Stapelstäderna hafva så obetydlig utrikes handel, att Tullum - gälderne icke förslå till aflöning för der stationerade Tullbetjenter, torde införseln af hittills fÖrbudna varor böra inskränkas inom de större dertill bäst belägna städer, samt de städer hvartill erfarenheten visat, att det mesta lurendrägeri införes, och hvarifrån det sedan landvägen transporteras omkring Rikets öfriga Provinser; 556 Den 5 Martti, härigenom torde bevakningen kunna blifva båd® mera säker Och mindre kostsam. 8) Som de ännu gällande Norrska Tull* författningar torde göra den lika kostsammA som obehagliga Tullbevakningen nödvändig emellan båda Brödrafolken , så borde Rikets Ständer hos Konungen Underdånigst anhålla om dess medverkan till förändring uti samma Tullförfattningar, hvilket, då Svenska Handeln enligt dessa förslag blefvo någorlunda eller alldeles lika fri sorn den Norska icke torde mota några oöfvervinneliga hinden '9) Bland orsaberne till hu Varande Finska handelns ofördelaktiga verkan för vårt Land, torde bora undersökas, om bland de i afseende på denna handel utkomna författningar, det icke finnes någon, som förbjuder öppna Finska fartyg eller skutor, att härstädes taga hvad äterlast de åstunda, ty om så är, hvilket jag fruktar, torde orsaken vara lätt funnen, hvarföre de härifrån afsegla tomina till Pommerska och Preussiska städerne och derifrån hemlöra sina behofver. 10)
Man klagar i allmänhet öfver, att kostnaden vid utförandet af ett förslag oftast vida öfverstiger det belopp, hvartill det på förhand blifvit beräknadt; men om förhållandet nu uti ifråga var. afseende blefve sådant, torde det vara mer än ursägtligt, ty från 118,000 r:dr, som egentligen ansetts erfordras, har summan såsom ett minimum bestämts till 68,000 r:dr, hvarefter den K. propos., med hänsigt till tillgångarna, upptager 09,000 r:dr, och Utsk., enligt hvad sorn omnämnts, vill endast bevilja 3o,coo r:dr. Om ändamålet med inrättningen af exercis-compagnier endast vöre vanlig recrut-exercis, så, ehuru vigtig den äfven är, kunde den likväl rättas efter tillgångarna; men då nu meningen är att bibringa soldater och underofficerare den bildning och practiska skicklighet, som af dem med rätta kan äskas, för att hvar i sin grad uppfylla de dermed förbundna skyldigheter; att lemna ett hittills saknadt tillfälle åt dessa underofficerare äfvensom åt ynglingar , särdeles inom beväringen, att vinna de kunskaper, som böra utgöra vilkoret såväl till befordran inom officersgraden, som för antagandet vid armeens högre läroverk, och slutligen att officielt pröfva och intyga de kunskaper, som af sökande till officersgrad kunna vara inhemtade utom skolan, så måsteman medgifva, att ändamålet kan förfelas, om anslaget alltför mycket inskränkes. Nödvändigheten af beväringsmanskapets exercerande utöfver hvad hittills skett har såväl under denna riksdag, som isynnerhet under den sistförflutna blifvit så fullständigt ådagalagd, att dervid nu icke kan vara något att tillägga. Jag har uti mitt oftanämnda förslag, med fästadt afseende å tillgångarna, anfört lämpligheten af endast 2.‘ne års vapenöfning för samma dass. Jag önskade, att nationens representanter ville fästa den vigt vid ifrågavar. manskaps utbildande, som ändamålet med dess bestämmelse såsom national-oafhängighetens försvarare förtjenar.