Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 31 December f. m Stadgandet i 87 §, att äfven den s. k. duppleltaklen i konkursmål skäll qvarstanna hos Rätten för att der af borgenärerna läsas, föranleder flera olägenheter såväl för Rätten som borgenärerna. Det tyckes derföre vara vida mer lämpligt alt dupplettaklen ullemuas till den som erhållit förtroendet att vara borgenärernas gode man, med hvilkeu de följaktligen hafva närmare beröring och som dessutom för egen räkning behöfver hafva jemn tillgång till handlingarna i konkursen. Jag föreslår således att 87 § må ändras till följande lydelse: 87 §. Allt hvad af gäldenär och borgenärer i konkurssak skriftligen anföres, med dertill hörande bevis, skall tvefallt ingifvas, och låte Rätten sammanhäfta afskrifierna, och ntlerane dem, der så äskas, till gode mannen eller syssloman att hållas parterna tillhanda. Anhålles om remiss lill LagUtsk. Begärdes på bordet. Uplästes en af Hr Celsing, Lars Gustaf, inlemnad sålydande motion: Frågan om lämpligaste sättet ali skydda omyndigs rätt i afseende å bevarandet af dess egendom har länge utgjort ett af de vigtigaste föremålen för Lagstiftningens bemödande i vårt land. Många olika förslag hafva i denna fråga tid efter annan blifvit upgjorde och förkastade. Men det oaktadt har man hitintills ej kunnat härutinnan förena sig i annan åsigt, än den, som lärer vara temligen allmän, alt omförmälte problem ännu icke vunnit någon fullt tillfredsställande lösning. Det medges visserligen att den vid 1845 års Riksdag beslutade lagförändring, aog:de Förmyndares redovisning m. m. i sin nion kau vara nyttig. Att icke dermed hela det åsyftade ändamålet vunnits är dock uppenbart. I öfrigt är äfven till omyndiges betryggande stadgadt att desse skole äga en s. k. tyst förmånsrätt i förmyndares egendom; och det är egentligen om lämpligheten af delta stadgande den största skiljaktighet i åsigler sig visat. A ena sidan har man, som mig synes, med fullt skäl anmärkt, att samma stadgande endast på ett högst ofullkomligt sätt bereder den trygghet man velat den omyndige erbjuda.
Jag tror således, att, då Högsta Domstolen genom KammarRåttens åtföljande utlåtande blifver upplyst uti de kamerala delarné; åf målen , så kan det ej anses sorn brist på enhet; titan tvertbm såsom enligt( med förut antagne fofnier, ätt målet äf Högsta Domstolen afdömes. Vill man derth? göra någon riibbning, så hör man göra den uti nela éystemetj ej énj däst uti denna del. pierr* Cederschjöld: Då PoiiceLagar nödvändigt måste stiftas antingen såsom Civiloch CriminalLag eller ock såsom Ekonomisk Lagså måtte det vål tillkomma de sammansatte Lagöch ÉcbnbraieUtsköttén att bestämma; till hvilkendera Lagstiftning de höra. ConstitiitionsUtskottet synes detta icke tillhöra; åtminstone icke förrän det blifvit bestämdt; hvad Polieé égent. ligen år; hvilket bestämmande åter synés tillhöra dé sammansatte Utskotten. Om dessutom ett förslag till hytt stadgandé i Grundlagen i detta afseende nu af ConstitutionsUtskottet åri framställdes, så kunde det liknål ej blifva gällande förf ån nästa Riksdag; Och då Policélagar dessförinnan torde behöfva stiftås; måste 33 Den 2 julii /. m. det naturligsvis ske på det sätt, som Grundlagen nu medgifver. Jag kan således icke från. gå min öfvertygelse, att det tillkommer LagUtskottet att häröfver yttra sig. Herr von Hartmansdorff: De anmärkningar, Herr Ehrenborg gjort vid mitt anförande, innehålla väsendtligen, att det skulle vara stridande emot Collegiernes värdighet att af KammarRåtten dömas uti redovisnings-våg, och att dertill fordrades ett högre Verk. Utom det jag i allmänhet anser ett sådant iakttagande af embets-myndigheternas fordna värdighet för något mindre väsendtligt , får jag anmärka att dylika anomalier redan finnas. Oberäknadt att de allmänna Domstolarne kunna döma personer, som åro förnämare ån någon af deras Ledamöter, finnes det äfven en särskildt
Det är visserligen en stor lycka för ett land, att äga säker myntfot och stadgadt myntvärde, en lycka hvilken de nationer noga böra vårda som äga den ; men enär denna lycka är förlorad genom egna fel, eller genom tidens händelser, som icke kunnat förekomaias och icke kunna återvinnas efter dess theories stränga fordringar utan stora olägenheter eller svåra skakningar för största delen af landets innevånare; så frågar jag vördsamt, om dessa äro skyldige att ovilkorligt blifva offer för möjligheten af ett kommande slägtes väl, en möjlighet, hvilken under sjelfva utförandet lätt kunde förstöras genom ett oväntadt krig eller någon annan catastrophe, lika svår att förekomma som att förut beräkna. Af de rena afsigter och djupa kunskaper, som inom detta hus måste leda öfverläggningarne uti detta ämne, troligen det vigtigaste hvaröfver Rikets Ständer vid denna Riksdag komma att besluta, böra vi få vänta, att till vära hembygder medföra glädjande och nyttiga resultater j resultater beräknade icke på 04 Den 26 E el> mari i. ståndet af vissa delar i samhället, utan på helå Fäderneslandets väl, vi skola då alla med tillfredsställelse påminna oss, att vi varit närvarande och medverkat vid ett af de tillfällen, då Svenska ädlingar grundläde allmänt val genom beslut, som ägnade Svenska klokhe-, ten och Svenska äran. Herr af Ek en fl ani, Israel: Olika meningar vid Domstolarne i afseen; de på innehållet af Kongl. Mapts Nådiga förJ ordning af den 13 Junii 1800 rörande Jlädsel och lega eif jord på landet, framställa nödvändigheten att i underdånighet has Kongl. Maj:t anhålla om en förändrad redaction af samma förordning, hvarigenom nedanstående sex frågor, utan vidare underställning kunde blifva besvarade med bibehållande af förordningens mening och ändamål. Kan arrendator af landtegendom, vid ombyte af ägare, emot sin vilja skiljas från besittningsrätten, i händelse han försummat inteckna sitt arrende-contract: ej allenast i det fallet när crediforer mellankomma, utan äfven vid en till utseendet frivillig försäljning? 2:0.
Så kommo och gingo dagarne, alla efter samma schema, blott med den skilnad, att samma tid, som den ena dagen upptogs af skrifning, användes den andra för räkning. I läsning täflade jag alltjemt framgångsrikt med Kröplingebarnen och snart nog äfven i skrifning; men med räkningen gick det något sämre, hvilket ju var helt naturligt vid min späda ålder, oafsedt det förhållandet att jag aldrig haft några synnerligen utpräglade anlag för aritmetik och matematik. Från denna min skoltid i Kröplinge daterar sig mitt första minne af den goda staden Falkenberg. Då nemligen min ömma moder fick höra, att jag redan på första skoldagen börjat med skrifning, så beslöt hon straxt att på förstkommande torgdag begifva sig in till staden och köpa mig en egen prydlig griffeltafla. Och som hon alltid så gerna ville bereda sin ende käre son en uppmuntran, så lofvade hon mig att medfölja för att, såsom hon sjelf uttryckte sig, se på stadens herrlighet. (Upplysas bör, att min moder aldrig sett någon annan stad.) Då dagen för stadsresan kom, det var en lördag, medtog min moder uti en korg tvenne gamla hönor, hvilka upphört att värpa, och tänkte genom deras försäljning bekomma penningar till inköp af taflan. Och efter ett par timmars ansträngande vandring voro vi ändtligen framme vid det efterlängtade målet. Som vi kommit in på stadens gata, tillsade mig min moder att stanna utanför och vakta korgen, medan hon sjelf gick in i ett af husen för att till ett bekant herrskap sälja ett mindre parti smör, hvilket en grannkvinna medskickat. Under det jag sålunda stod der ensam, kommo några elaka stadspojkar, med klatschpiskor i händerna, fram till mig och tillsporde mig, hvad jag hade i korgen. Jag svarade: »Höns!» »Få vi se på dem!» ropade de i chorus. »Nej,» sade jag ödmjukt, »jag törs icke visa dem, för då kunna de flyga bort.» »Vill du visa dem genast, eller hvad!» röto de och slogo klatsch på klatsch med sina piskor. Då började jag gråta.
Emedlertid vill det synas Revisorerne, som skulle förändringar i räntefoten vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden icke lämpa sig för denna rörelse, hvilken både till sin natur och beskaffenhet är så väsentligen olika den, som med Handelsoch Närings-Diskont-fonden bedrifves, och Revisorerne tillstyrka derför att, med ändring af det vid sednaste riksdag tillkomna stadgande i 154 § 2 mom. af Banko-Reglementet, angående höjning och sänkning af räntan vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden, det måtte stadgas, att räntan vid denna utlåning skall, såsom tillförene, utgöra 5 procent. Hvad Handelsoch Närings-Diskont-räntan åter beträffar, anse Revisorerne sig böra hemställa, huruvida icke, med afseende å den stora säkerhet pant af vågförda effekter erbjuder, det må linnas lämpligt föreskrifva, att räntan för lån mot dylik pant, hvilken, innan fonden för jernbelåning sammanfördes med Handelsoch Närings-Diskont-fonden utgjorde endast 4 procent, alltid bör bestämmas till något lägre belopp, än som för tillfället gäller vid diskontering af vexlar och vid utlåning mot hypothek af löpande forskrifningar samt aktier och publika papper. § 58. förkortning af Med ändring af förut gällande föreskrift om två så kallade ffrPtånfitn respitmånader för inbetalning eller omsättning af lån från AllAUmånna Dimänna Diskont-fonden, förordnade Rikets sednast församlade Stän*kont-fanden. c|er_ genom 158 § 1 morn. i Banko-Reglementet, att, om betalning eller omsättning af lån med omsättningsrätt uteblifver öfver ev månad efter förfallodagen, beloppet skall utan uppehåll utsökas. Efter vederbörande Diskont-Direktioners hörande, hafva Fullmäktige, den 3 Januari detta år, beslutat, att berörde förändrade föreskrift skulle tillämpas å alla lån, som utgåfves eller omsattes från och med den 1 derpåföljde April; hvarjemte Fullmäktige till 57 iakttagande meddelat Diskont-Direktionerne nödiga bestämmelser för att bringa detta beslut till allmänhetens kännedom. § 59. Vid öfverlemnande den 1 November nästlidne år till DiskontDeiånjngsvärVerkens
Hr Bildt, Didrik Gillis; Då Hr von Hartmansdorff inskränkt sig till att upmana Exped.Ulsk., att vid motiveringen utesluta de stropher, som icke vunnit 3 Stånds sammanstämmande beslut, så har jag dervid ingenting att erinra. Jag begärde ordet vid början af Hr von Hartmansdorffs anförande, då talaren tycktes klandra Utsk. derföre, att det icke hade observerat R. o. Ad:s beslut och föreslagit detsamma till votering i förstärkt StalsUtsk.; och med afseende härå anhåller jag att få erinra, att, ehuru det vill synas som StatsUtsk:s Utlåt, innehåller en tvetydighet uti det af Hr von Hartmansdorff anmärkta hänseendet, då det säger, att R. o. Ad:s och PresteShs beslut förfalla, utan att lala derom, att jemväl Utsk:s egen motivering förfaller, enär den endast af 2 Stånd blifvit bifallen, så är denna tvetydighet endast skenbar, enär frågan uti förevande fall mäste vara förfallen när två Stånd stanna mot två. Ulsk:s yttrande innebär ej något annat, än att R. o. Ad:ns samt PresteShs beslut icke kunnat föranleda till någon annan åtgärd, än en underrättelse från Utsk:s sida, enär votering i förstärkt StatsUtsk. endast kan företagas om beslut i sjelfva saken, och icke ang:de motiveringen. Hr Printzensköld, Carl: Vid genomläsandet af StalsUtskis ifrågavande Utlåt., bar jag upfattat meningen af hvad Utsk., i anledn. af R. o. Ad:s och PresteShs beslut, yttrat alldeles så, som Hr Bildt nyss förklarat hafva verkligen varit StalsUtsk:s mening.
Ständers afseende anmäld, äfven sedermera fortfarit, att ådagalägga samma utmärkta skicklighet och nit vid KrigsRevisionen och alla hos Deputerade förefallande Arender, samt att den öfriga Betjeningen äfven lill Deputerades nöje fullgjort sine skyldigheter. Stockholm den gg Novexn.» her I8I7- Sven Wijkman C:son. ftoh. jfak. Hedrin, Till Riksens HögloftStänder vid Ur t i-, via Riksdagen i Stock/.wivi år 181?. Deras för deltagande i Öfver Revisionen af KrigsRäkenskaper ne utsedde Deputerades Berättelse, rövande sä väl 1808 och 1809 som 1810 och sednare årens Krigs Redog o reise och RevisionsVerk_ O. F. Pahlman» B. Sandels. P. Hallqvist. Eric Ericsson, E. G. Holm, B. Danielson. Sedan Kongl. Majit Uti Nådig "Proposition ien 83 Maji i815 behagat inbjuda Riksens l66 Riks. St. Revisorer i Berättelser. Höglofl. Ständer , att genom Deputerade del taga i Öfver Re visionen af l8lO och sednare arens KrigsrustningsRäkningar, på säl! som i anseende till 1808 och 1809 årens KrigsRäkenskaper ägde rum, och Riksens Ständer, med underdånig vördnad antagande Kongl. Maj ts Nådiga Proposition, i sådant afseende af hvarje Riksstånd utsett undertecknade tvenne Deputerade, hvilka efter den af Riksens Höglofl. Ständer den h Augusti fastställde Instruction äfven ålåg aft fullfölja hvad i och för Igo8 och 1809 årens KrigsRevision återstod ; så hafva Deputerade sig den 12 te Augusti X581 > församlat, då den för Deputerade nödiga B tjening af en Secreterare och 2:ne Cancellister blifvit antagen, men med den af Riksens Ständer tillika bestådde Kamererares antagande hafva
Jag hade tvärstannat med ena foten på ofvandäcket och den andra på trappsteget; jag höll på att vända om. Hon var den människa, som jag minst af alla denna dag ville möta. Hon stod där som inkarnationen af allt hvad jag nu ville lämna; jag hade en känsla af att hon stängde vägen för mig. I sin blonda mimosa-finhet tedde hon sig för mig som ett silkesband, som jag ej visste om jag skulle nännas klippa af. Jag stod villrådig, om jag skulle gå fram till henne eller om jag skulle vända om. Var hon i själfva verket någonting som band mig vid det som jag ville bort ifrån? Hon hette Agnes L. Hennes bror och jag voro intima i Lund, och jag kom mycket i deras hem. Fadern var bruksägare uppe i Småland. Jag vet knappast, hur jag skall kunna åskådliggöra för dig mitt förhållande till fröken Agnes. Vi voro icke kärestafolk, och på något slags kamratskap mellan olika kön, af samma art som vänskapen mellan tvenne män, tror jag nu rakt inte. Om två med elektricitet laddade bollar komma i hvarandras närhet, så antingen stöta de hvarandra bort eller också dragas de till hvarandra. Då en ung man och en ung kvinna råkas, händer ett af de två: antingen ha de fysisk antipati för hvarandra eller ha de icke fysisk antipati för hvarandra. Det senare fallet kan man kalla med hvad namn man vill, det blir endast en lek och strid med ord; hur många nyanser ett sådant förhållande än må ha, finns dock emellan dem alla endast en gradskillnad; om man säger, att kärleken är deras gemensamma grundväsende eller att den är deras kulmen och sista punkt, det gör ju icke stort. Vi ha aldrig nämnt ordet kärlek, hvilket nu är ett sådant där stort ord, som vi nutidsmänniskor instinktlikt draga oss för att bruka. Och salongsflirtation har jag aldrig kunnat med: vi ha aldrig kysst hvarandra, aldrig bytt hemliga blickar, aldrig växlat förstulna handtryckningar. Vårt förhållande var en öppen intimitet, som världen hade frihet att tyda alldeles som det bäst behagade den – och tydningen utföll verkligen i en mångfald af variationer. Just emedan vi lade fram allt till publikens benägna påseende, kunde publiken ej annat tro än att det fanns en styggelse bakom, från hvilken vi ville afleda uppmärksamheten.
Särdeles träffande är den Anmärkningen, att Sfats-Papperen äro i sin natur just motsatsen af Penningar: De förra utmärka gäld och fattigdom: De senare åter föreställa förmögenhet såsom bevis af behållen Product. Man ser då klart det olyckliga och onaturliga deruti, att våra Stats-Papper nu mera figurera för National välmågans Representanter: Jag kan följagthgeu ej helt och hållit medgifva den satts Pag. 6 af det tryckta Betänkandet upptager, ''att Credit-Sed'arnes Amorterande, utan att sätta något i stallet skulle göra Nation fattigare:” J-’g ber/att härvid fa erinra, i hvad afseende denna Stats-Skuld gjordes: Det var en anticiperad Bevillning till de utomordentliga Anslag/som Kriget och Regerings-Förändringen år 1809 gjorde nödvändige: Uti intetdera af dessa hänseenden behöfves, efter sakens natur, en ny Varumatare: Ftig minska Folkstocken och skada Näringarne: I båda fallen synas Rörelse-Capitalet, snarare böra minskas än ökas * men det är genom den så betydligt lifligare Omsättningen, starkare. Consumtionen och mångdubblade ansträngningen af Arbets-förmågan, likväl utan Product-resultat, sam Röielse-Capitalet naturligen måste okas under Krig: Företaget af Götha Canal har samma egenskap: la - Pen 25 April. ' gen ny Product-välmdga Iemnar något sådcnt ef* ter sig: Staten har liknat en Enskildt, sorn, vanvårdande sin Näring på skrytarbeten och Öfverflödig train slösar sina Inkomster: Hvem vet ej, att en sådan ruinerar sig? Icke heller lära Continental-Systemets följder hafva för Sverige varit der kan val aldrig inbegripas Luxe artiklar? bån, e och Handel5 raseriet, som det falska Myntet födt, har äfven varit en källa till Petinin, ge-förlägenhet-, men innebär, visserligen intet; välmåga.
J a n e Gernandt-Claine. Föredraget hälsades med lifligt bifall, och gesoch lefnadssätt. är varmt att hoppas, att det ger uppslaget utkanten af det folkrika Bellevil e, där Vi begära ett moraliskt exempel, begära det till väckelse öfver hela landet. Många världsstadens elände bryter sig och skumi den kämpande ungdomens namn. Det är antec e k n n a d e sig genast på platsen som med m - ar som de fräsande böljorna af en hög sjö icke möjligt annat än att allt det stora och ligger en låg trevåningsbyggnad, öfver hvars ädla, som röres inom den bildade klassens e l mmar i » familjefilialen ». ingång man kan läsa » Barnhem. Grundlägbröst, måste törsta efter att komma till någon garinna Louise Koppe. » Det är ett verk af ingripande handling. Är det verkligen en så en mod g i kvinna, hvilken, nästan utan hjälpstor uppoffring att lägga bort öfverflödig och källor och endast med stöd af några få endyrbar mat, dito dryck, kläder, spel och nattskildas barmhärtighet, haft den djärfheten att vak med alla dess följder af ekonom s i ka bei ord och handling uppträda mot den möderne kymmer, sjukdomar, dåligt lynne och nervositet? K v i n n o k l u b b e n, Molok, som kallas » Fattigvården », och som Och i stället få samvetsfrid, moralisk och fysisk hälsa, godt lynne, god ekonomi och den i hufvudstaden så framgångsrikt verksambefriar medellösa föräldrar från den alltför att försörja sina små genom att så e l des förmåga att med öppen hand och ma föreningen, som tagit till sin uppgift att tunga till allti bördan d skilja dessa senare från de förra. gladt sinne kunna hjälpa behöfvande medangenämt och bildande samlif förena kvinnor för ur Ty att lämna sitt barn åt fattigvården, det människor.
För min del finner jag således, att utom dé tvetydiga uttrycken i 51 § RiddarhusÖrdningen, är icke genom skrifven lag den rättighet åt Ridderskapet öch Adeln förvarad j att vägra intröductipn; om lagliga former blifvit iagttagné. Deremot är en sådan fråga aldeles icke vidrörd i Memorialet * hvars godkännande synes mig vara nyttigt. Deri motvägaodé makt constitutioneri tillåtit folket att utöfva ; ekyddas genom rättigheten att yrka ansvar å Ministérens Ledartiöter; Det ligger således i ful 1 komlig enlighet dermed, att Ridderskapet och Adeln begär att få för sig uppläst Diplorhet för en nyådlåd persön, Och att efter uppläsandet deraf, eri enskild Mötiönairj ty Ståndet får ej göra det i massa , uppstiger och yttrar , det är anledning till anmärknirig mot den StatsSecretcrare söm undertecknat det j eller mot dem bland Konungens Rådgifvare soni öfvervarit beslutet. På sådane grunder, deni jag vördsamt underställer Ridderskapets och Ädeltiå Be» 6 Augusti f. m, 84* Adelns bepröfvande, tillstyrker jag; att Ut4 skottets Memorial matte bifallas, och Utskottet derefter anmodas föreslå en förändrad re daction af 51 §. Riddarhusordningen. Herr Cederschjöld: En värd talire har förment, att 37 §. RegeringsFormen ovilkorligen betog Ridderskapet och Adeln rättigheten, att möjligen kunna vägra introduction; och synes hufvudsakeligen hafva grundat denna sin öfvertygelse pi Konungens derstädes bestämda rätt, att upphöja till Adeligt Stind, likasom ordet ständ ovilkorligen innebära representationsrätt. Men att detta ord icke på detta stallo tages i den bemärkelsen, lian bäst inhämtas deraf, att der äfven talas om Grefveligt oth Friherrligt Ständ, med hvilken värdighet likväl ingen serskilt representationsrätt år förd knippad.
Alt tro det, är ett brott mot Svenska nationens heders-känsla. Dessa tidnings-missfosler hafva ej sin näring af folket — prenumeranternas antal utvisar det — utan af pensioner och nådegåfvor. Om dessa belöningar indragas, skola de skynda undan till tj^stnaden och glömskan; och derefter skulle man måhända äfven af vårt tidnings-väsende kunna göra sig en sann föreställning om folkets bildningsgrad och Styrelsens moralitet. Nu må man af tidningarne icke dömma till någotdera. Och huru besynnerligt förefaller det ej, att se Rikets Ständer hälsas med en så ovanlig kraftyttring, som ett helt förslag till grundlagsförändring, i Capitel och §§., för att åstadkomma en så kallad förbättring i den minst öfverklagade bland våra tre Grundlagar; som upptager hela folkets, högas och lågas rätt, att sig fritt yttra öf - 35o Den 25 J a n u a r i i e. m. ver alla föremål för mensklig kunskap. Länge har man beklagat sig öfver vårt representationssätt; öfver Riksdagarnes stadgade förmer, deras arbetssätt och vacklande beslut. Det synes till och med som Regeringen sjelf understundom vill antyda och nära brister i den delen. Men hvarföre har man ej då heldre roat sig med ett fullständigt förslag till ny Riksdagsordning? Månne ej ett sådant varit mera af behofvet på kalladt? Och månne man, i det nu framställda, kan se ett allvarligt bemödande till Svenska folkets fördel, när man icke ser något göras, om ej upplösningsvis, till afhjelpande af de vida större oell mera allmänt öfverklagade bristerne i vår samhällsförfattning? Jag tillstår, att mig synes försöket till och med vara olagligt; ty jag kan lika litet tro, att Rikets Ständer kunna ega rätt, att ändra hela Tryckfrihets-förordningen, som hela Regerings-formen; och jag väntar mig af samma skäl, att få se vid nästa Riksdag ett förslag till ny Regerings-form, utan Rådgifvares ansvarighet och Riksdagar hvart femte år. Sådane äro mina tänkesätt i hufvudfrågan.
Riksdagsordningen stadgade, att då en sak tredje gången förekommer, den skall tili afgörande företagas, vore Hans Excellence glad, att han ännu icke inför Ridderskapet och Adeln föredragit BancoUtskottets ifrågaställde under N:o 82 afgifne sednare Utlåtande, angående grunderne för Bankens Lånerörelse, emedan Hans Excellence derigenom dels haft tillfälle inhemta så mångå Ledamöters tankar, hvilka syntes vara för uppskof med pröfningen af berörde mål, dels ock nu kundé hålla sig vid den nyss åberopade 47 §•> och som olika meningar uppstått om liden för uppskofvet med pröfningen af detta mål, hemställde Hans Excellencc, om icke Ridderskapet och Adeln behagade förena sig derom, att uppskjuta pröfningen och afgörandet deraf, intilldess Statsoch BancoUtskottens Jemkningsförslag, i afseende å RiksStåndens skiljaktiga beslut i vissa frågor, tillhörande Myntregleriugen, lill RiksStånden inkommit. Herr von Hartmansdroff, August: Alldeles instämmande i Herr Grefvens och LandtMarskalkens mening, får jag blott hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle täckas besluta uppskjuta Lånerörelsens afgö - 20Ö Den i3 November f. m. rande, intilldess Rikets Ständer af gjort nings-Betänkandet om Realisationen; ty att uppskjuta Lånerörelsen intilldess JemkningsBetänkandet blott vore inkommet, synes mig icke leda till ändamålet. Herr Riben: Jag är förekommen af den sista värde Talaren, och anhåller, alt Ridderskapet och Adeln måtte uppskjuta afgörandet af Bankens Lånerörelse, intilldess omförmälte Jemkningsförslag blifvit slutligen afgjordt. Herr Printzenskjöld , Axel, förenade sig med Herrarne von Hartmansdorff och Riben. Herr Rosenblad: Då ändamålet med uppskof utaf afgörandet af Bankens Lånerörelse förmodligen endast är, att få några dagars tid på sig, och JemkningsBetänkandet om