Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är gifvet, att den förra är förhärskande under barndomen och de första ungdomsåren; den senare åter inträder först med inbrottet af den mognade åldern och fortfar sedan. Men klart är, att äfven den förra fortsätter sitt arbete lifvet igenom. Å ena sidan äro de nedärfda släktdispositionerna, de under uppväxten mottagna intrycken etc., alltför starka för att någonsin helt och hållet förlora sin makt trots själfanalysens förstörande inverkan. Dessutom är människan alltför mycket beroende af omgifning och öfverhufvud af yttre förhållanden för att icke ständigt omedvetet assimilera med sig nya intryck, hvilka omärkligt modifiera och tillföra friskt blod till den ursprungliga organisationen. Å andra sidan är den andra verksamhetsformen sådan, att den — låt vara att den först verkar upplösande — kan användas såsom ett medel att läka såren eller såsom en positivt organiserande makt. Genom det sist sagda föras vi öfver till själfva det afgörande svaret på frågan om betydelsen för den enskilde af att äga en filosofi. Huru långt än det af själfreflexionen väckta tviflet på hållbarheten af den ursprungliga föreställningskärnan och den af samma orsak åstadkomna upplösningen af känslooch viljelifvets oförmedlade enhet må sträcka sig, säkert är, att det inställer sig ett behof att återvinna det förlorade fotfästet. Men huru skall detta ske? Ur oskuldens paradis drefs anden, då han åt af kunskapens träd på godt och ondt, och utanför dess portar står som vakt en ängel med den sargande själfreflexionens bart huggande svärd. Därför skall han aldrig se dess härlighet åter. Det gifves då endast en utväg: att låta den vaknade eftertanken löpa sin bana fullt ut för att så om möjligt finna den åtrådda stödjepunkten. Då filosoferar den enskilde hvar och en efter den gåfva, som honom gifven är. Om han då tror sig finna verklighetens djupaste grund, har han funnit en ram, i hvilken han infogar allt sitt vetande såsom stenarna i en byggnad. Däri ligger inneslutet, att han fått i sin hand en kastoskofvel, som rensar agnarne från hvetet i hans tankeoch trosmeningar, en högsta regel för skiljandet mellan sant och falskt.
Yäl innehållar 24 Kap. 7 § Rättegångs-Balken, att "alla Rättens domar eller ulslag, som efter kungörelse å Rättens dörr afsägas eller utgifvas, böra förut tvefallt färdige skrifvas”; men detta stadgande iöratsätter^uppenbarligen allenast det fall, som lagstiftaren ansett oftast inträffa, eller att en kärande och en svarande part skulle tillstädeskomma; hvaremot det är öfverlemnadt åt Domaren att, om blott en eller ock flere prärier uti något mål sig infinna, då förfara efter omständigheterna, i öfverenstämmelse med grunderna i nämnde § och de flera Jagrum, som dermed ega sammanhang. Ibland de sednare visa 27 Kap. Rättegångs-Balken och 9 Kap. Handels-Balken med tillhörande Författningar samt Konkurslagen den 12 Mars 1830, att det är tillåtet svarander uti vädjade och instämde saker samt förklarander uti Utsökningsmål, att i Hof-Rätten uteblifva, utan annan påföljd än förlust af deras svarandeeller förklarande-talan, och utan att iörklaranderne ens äro skyldige att återställa besvärs-handlingar, som de, för att deröfver höras, emottagit. Långt mindre kunna de då vara skyldige att utlösa expeditioner i mål, som det sålunda berott på dem sjelfva alt helt och hållet öfvergifva; och före undfången del af anförda besvär lärer ingen, som ej sjelf klagat, vara förbunden att i något mål söka eller taga kännedom, om målet i Hof-Rätten är anhängiggjordt och huruledes det der kan aflöpa, emedan en hvar efter lag eger trygga sig dervid, att, honom ohörd, Konungens Befallningshafvandes eller Under-Rätts beslut icke ändras.
Tänk om de ginge åt vänster — ut på viken — där man dagarna förut huggit vakar — » Men, Malin då, du tar j u rent lifvet af dig för ungarnas skull, » ljöd pappas röst från salongen. » Vill du komma in, och det genast! Annars blir det jag, som hämtar dig med tjänliga medel. » Den glada, godmodiga rösten verkade som olja på sjudande vågor. Med en smäll som åt sin egen dumma rädsla slog Malin igen fönstret och skyndade in till sin man. Allt var åter ordnadt där inne. Taklampan var tänd, och glasbitarna hade blifvit utsopade af jungfrun. » Hör du, Malin, du, jag sa ' åt Stina, att h o n och Johanna kunde lägga sig, » förkunnade pappa och snappade i förbifarten åt sig en af mammas händer, som h a n kysste. » Vi vänta väl själfva ut ungarna, eller hur? » » Ja, det blir väl bäst, i synnerhet som de inte gärna kunna dröja länge till, » svarade mamma, i det hon tog upp en kvarlämnad skärfva. » Men nu ska vi försöka ställa det så bra som möjligt, » föreslog pappa. » Jag har gjort upp en krigsplan. Nu är klockan tolf. Längre än till half ett kunna de inte dröja. Jag läser högt, antingen du hör på eller ej, för annars somnar jag. Och hvar femte minut ränner jag ut och kikar efter gryllingarna. » » Käre, välsignade Ludde! Du är då den allra raraste pappa, som finns! » utbrast Malin med verklig hänförelse. » Se så, för sjutton, nu h a r sex minuter gått! » skrek Ludde, skinande af belåtenhet öfver loftalet och mån om att ytterligare göra sig förtjänt af detsamma. » Ännu hörs ingenting af, » upplyste ban ögonblicket därefter med orubbligt jämnmod. Nu slog sig pappa bekvämt ned i gungstolen, härskade sig och började läsa. Malin, som sjunkit ned på braskudden vid hans fötter, nickade sömntyngd.
ll:te årg. Utgifningstid: h v a r j e fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Kullman ställare i välgjorda svenska gångkläder blifvit föreställd för en i förstone skäligen kylig, men småningom särdeles välvillig svensk publik. Vi behöfva endast nämna Walter Besant, Hall Caine, Jerome K. Jerome, Conan Doyle, Oscar Wilde, Marie Corelli, Edna Lyall samt lejonet bland dem alla Eudyard Kipling, » den indiske trollkarlen », hvilken vid tjugutre års ålder lade hela den engelsktalande publiken till sina fötter för att slutligen, trött på guld och ära och hela härligheten, likt sin oförgätligaste hjälte Dick Heldar längta tillbaka till den sorglösa obemärktheten under tropikernas glödande sol eller i djungelns äfventyrsfyllda clair-obscure. En af dem, som mest oförtrutet bidragit till att på svenska öfverflytta den anglosachsiska literaturens förnämligare alster, måste vi m e d fog anse henne vara, hvars bild vi i dag hafva äran presentera för Iduns läsarinnor. Det är i sanning ett ansenligt verk fröken Kullman har bakom sig, ty alltsedan hon för nio år sedan debuterade m e d Thelma, har hon hunnit sända ut i bokvärlden icke mindre än trettiofem romaner, hvaraf tolf ensamt af hennes väninna, den oss alla välbekanta miss Marie Corelli. Att vid en sådan massproduktion kvaliteten skulle löpa fara att blifva ställd i skuggan af kvantiteten, vore väl något, som låge nära till hands, hvarförutom härvidlag det så kallade tigersystemet borde vara mycket frestande. » Tigersystemet », hvad är det? frå- IDUN 18 1898 Otron har två döttrar; den ena frågar huru, den andra heter hvarför. J. A. Bengel. gar ni med den heliga enfald, som är deras, hvilka aldrig skådat bakom författarevärldens diskreta slöja.
Jag anser mig pligtig yttra den öfvertygelse, att sedan CorrectionsInrättningarne kommit i fullkomlig ordning, a66 Den i3 Mars e. ro. enligt Rikets Ständers beslut vid i8a3 års Riksdag, och sedan byggnaderne vid Inrättningarne, hvarunder Correctionshjonen till största delen varit arbetare och ej kunnat vårdas till förbättring, såsom sig bör, blifvit fulländade; skola resnltaterne häraf blifva öfver väntan fördelaktiga och tillfredsställande. Jag önskar derföre, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande måtte bifallas, utan afseende på det omtvistade tillägget deri, helst det endast innefattar en önskan, och icke ett vilkor för anslagets beviljande. Herr Crusenstolpe har förenat sig med Herr Cederschjöld i begäran om återremiss på den grund, alt StatsUtskottet skall varit obehörigt alt tillägga nämnde önskan. Deruti kan jag ej instämma. Jag tror det vara ett oformligt misstag, att ej andre Utskott än Ekonomiutskottet skulle kunna föreslå sådane framställningar till Konungen, deri Rikets Ständer önska åtgärder, hvilka de ej kunna besluta. Jag har sjelf vid sista Riksdag, såsom Ledamot i StatsUtskottet, tillstyrkt beslut, deri önskningar framställdes. Jag tror ej man bör anse ett Utskott på sådant sätt hafva inträngt på ett annat Utskotts gebit, helst ändamålet med Utskotten, att befordra ärendernes skyndsamma gång, härigenom vinnes. Således anser jag Herr Crusenstolpe hafva orätt i att yrka ålerremissen af det skäl, att StalsUtskottet skall hafva trångt in på andra Utskotts område. Men om åter Herr Cru - Den i3 Mars e. ra. 267 senslolpe finner tillägget i Utlåtandet vara af den vigt, att det är ett hinder för antagandet deraf i fråga oru anslaget, så har han visserligen skäl till sin begäran om återremiss.
Ridderskapets och Adelns inbjudning. S. D. Föredrogs ånvo Stals-UtskottetSj sedan den 9 dennes, å bordet livilaude memorial N:o 302, med förslag till sammanjemkning och voteringspropositioner, i anledning af Riks-Slåndens olika beslut i fråga om beräkningen af Stats-verkets inkomster. Ståndet godkände de i Usta och 2: Ira punkterna framställda voteringspropositioner, men fann deremot skäligt återremittera 3:dje punkten, till följd af de mot densamma framställda anmärkningar. S. D. Föredrogos ånyo Stats Utskottets} sedan den 9 dennes, å boi’det livilande Memorial och Utlåtanden: N:o 303, med förslag till voterings-proposition för omröstning, i anledning af skiljagtiga beslut, i fråga om löne-ersätlning till adjungerade ledamöter i Götha Hof-Rält. Yoterings-propositionen gillades, med iagttagande af rättelser vid 5 sid. 4 raden nedifrån, serskildt meddelad. N:o 304, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 195. Ståndet vidblef sina beslut, i afseende på Usta, 2:dra, 3:dje och 5:te punkterna, såsom de i sistnämnde Utlåtande finnas föreslagna, samt godkände, hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 304 tillstyrkt, rörande 4:de och 6:te punkterna. Från Wäll o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulskoltels Memorial N:o 301, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner, i anledning af skiljagtiga beslut, angående stats-regleringen. Härvid förekommo: Prot. Utdr, d. 16 Sept. 1840. 621 Första Hufvud-Titeln. l:o Den under denna numer upptagna inbjudning af slogs och voteringspropositionerne godkändes. 2:o Voterings-propositionerne godkändes. 3:o
Lemnade honom det sjelf. Samtal sedan. Fina nedkallades till kyrkoherden; förklarade att hon brydde sig inte alls om att gifta sig, det var han som ville. Blef bestämdt att partiet skulle bli om inte. Fina skulle flytta. Hade varit der i 22 år. Fina gick in till sig. Om jul skulle hon resa. Sonen gick der och spankolerade. Inom tjugo minuter var han uppe på Finas rum. Tre timmars samtal ända till kl. 12. Fina stannar qvar. Men gifta sig skola de icke. Presten hade talat om sin afsigt med syskonen innan han talade med barnen. Justus ”höll med honom”, sade Sofi Trägårdh. Men Aurora tyckte att han skulle låta bli. Qvinligt och manligt åskådningssätt!95 Fru Nilsson från Skotthusa, född Brandthvig, gifte sig härom dagen med sin inspektor. Hon har 7 döttrar, deribland 2 vuxna. Den älsta skall vara en riktig skönhet. Bruden 38 år, brudgummen 29. Passande parti! Alla spå att han skall bli kär i styfdottren. Han är en ståtlig och vacker karl. Hon stor och fet, ännu ganska väl bibehållen. Men om några år! Somliga af oss fruntimmer skaptes så kalla, förmodligen derför att det fins ett så betydligt öfverskott af qvinnor, jemfördt med män. Vi, som äro kalla, borde aldrig gå i vägen för de andra. Endast vara hjelpredor, ett slags reservtropp. Arbetsbin – könlösa såsom de. Stationsinspektor Svenssons fru. Någon beklagade att barnet dött i fjol höst – strax efter bröllopet: ”Ja’ får bra lunt i vinter,” blef hennes svar. Hon beundrar honom som en halfgud. Han behandlar henne med ringaktning. I allmänhet vill han icke gå i sällskap tillhopa med henne. Men här-för-leden gjorde han ett undantag, gick på balen med henne. Hon gick omkring på svalen bland alla herrarne, neg och tog dem i hand. Klädd i mörk ylleklädning, rätt elegant, samt hvita handskar. Höll vanligtvis händerna korslagda öfver magen. Någon frågade hvad hon gjort vid sitt hår, det brukar vara så lockigt annars.
Då dessa observationers anställande torde medföra högst vigtiga och inflytelserika resultat för vetenskapen och i den mån resultaten hinna fullständigt uppfattas och för allmänheten göras tillgängliga, äfven stora fördelar för landtbruket och det praktiska lifvet, samt å ena sidan tillfälle till utförandet af förslaget härom nu synes sjelfmant erbjuda sig genom det ifrågasatta användandet af de vid telegraf-inrättningen anställde tjenstemän, men å andra sidan eli noggrann! verkställande af observationerna icke med skäl kan af desse tjenstemän fordras, derest icke deras arbeten i någon väsendtlig mån vedergällas, hafva Rikets Ständer, som ansett att, med bifall till E. K. M:ts nådiga Proposition i öfrigt, arfvodcsbeloppen för observationerne böra med de af Akademien före slagne belopp utgå, beslutat, alt för meteorologiska observationers anställande på sär skilda orter inom riket en summa af 6,000 R:dr Runt årligen må för nu ingångna stats - / Expedilions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N;o 222. 45 regleringsperiod anvisas, med vilkor att de genom observationerna vunna resultater i hufvudsaklig mån offentliggöres. Likaledes hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med den nådiga Propositionen i denna del, till inköp af nödiga instrumenter vid anställande af de meteorologiska observationerna, för en gång å Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 4,500 R:drR:mt; kommande detta belopp att bland öfriga tillfälliga anslagen å denna hufvudtitel upptagas. WillerhelsHistorieoch Antiqvitets-Akademien. Den lön, denna Akademis Sekreterare, hvilken tillika är Riksantiqvarie och Garde des Medailies, nu uppbär med 1,653 R:dr B:ko eller 2,479 R:dr 50 öre Runt har E. K. Maj:t funnit böra förhöjas till 5,000 R:dr sistnämnde mynt, samt derföre föreslagit. att del härtill erforderliga belopp 2,520 R:dr 50 öre må å stat uppföras.
Blanche och hans maka följde oss båda till wagnarna, och sedan wi der ännu en gång tryckt hwarandra till trofasta hjertan, återwände jag till stora wägen till Stockholm. Den Sista Striden. En hämnande gud Går framåt i slagtningens hotande skrud. Se, blodfanan swallar! Hör dödens basun, med förskräckande ljud, Kring rymderna skallar! Stagnelius. Hejda dig, örn, der bland blixtar du far! Se, ödet sin träffande båge spänner! Ingelman. Wåren war tidig. Redan i April hade Östersjön afslitit sina isbojor, och de wingade skeppen flögo in i Swenska skärgårdens hamnar, eller ut från hemmets kuster. Äfwen i Sweriges hufwudstad blef det liftigt. Fremmande flaggor utwecklade sina lysande färger på strömmen; men ögat sökte bland dem förgäfwes den blågula, den gamla Swenska. De skepp, som seglade för Swerige, måste bära dess beherrskares, Ryska kejsarens färger. Den Ryska generalguvernören hade tillställt en lysande fest, för att fira kejsarens födelsedag. Den gynnades af en skön wårdag. På Stockholms ström hade en mängd Ryska örlogskuttrar lagt ut, för att rätt lysande wisa sina röda, blå och hwita wimplar och salutera. Slottet war ståtligt upplyst med färgade lampor och transparenter med kejsarens namnchiffer, Ryska örnar och andra prydnader. Hela staden hade fått befallning att också illuminera wid högtiden. Jag och Hindiah woro inbjudna om aftonen till en bal på slottet. En mängd borgare och embetsmän hade äfwen fått den nåden att fira den stora dagen. Hela Norrbro och Slottsbacken hwimlade af praktfulla wagnar, rika drägter och en otalig, nyfiken, orolig folkmassa, hwilken dock hölls i ordning af täta patruller till häst och den på flere af stadens torg paraderande garnisonen. Då min wagn långsamt framkördes mellan soldaternas leder och folkets flockar, möttes min blick hastigt af ett blinkande ögonkast af en man, som stod inswept i sin kappa i hopen. Hindiahs öga hade också genast märkt honom.
Vi påminna oss, huru varmt åtskilliga personer yttrade sig, när denna fråga förevar, man hoppades på Cesars lycka o. s, v. Sedan den tiden har jag, både af personer med andra åsigter än de, som blifvit tillämpade i de från Regeringen utkommande författn:r, som ock från personer, som i hufvudsaken hysa samma åsigter, hört den tanke yttras, att man oaktadt denna förändring ofta i utkommande för fa tt n :r ser prof på en viss brådska eller kanske oförmåga att bereda sakerna. Jag har många gånger sedermera kommit att tänka på om det icke skulle hafva varit bättre, att Rikets allmänna ärendens beredning hade funnits qvar och slutligen kommit till en bestämd öfvertygelse, som jag nu ber att få underställa R. och Ad:n, angide egentliga orsaken, hvarföre denna myndighet, om jag så får kalla densamma, nedsjönk till en sådan Den 8 December. 513 sådan nullitet och ringaktning i allmänna tänkesättet, oaktadt den var sammansatt af personer allesammans kända för bildade och i sin föregrde verksamhet väl bepröfvade och ansedde embetsman. Det var nemi. derföre att det fattades en § i grundlagen, som hade bordt stadga, alt alla frågor, som rörde allmänna ärender, borde passera denna beredning, innan de kunde föredragas i StatsRådet. Då nu en sådan § icke fanns i grundlagen och ej heller någon serskild lag derom bestämde något, så hände det nästan beständigt, att statssekrelerarne undandrogo från allmänna ärendernas beredning just sådana mål som bordt höra dit, och läto beredningen sitta såsom en slags utredare af besvärsmål, som tillhörde de serskilda Departma, men med de betänkm, som allmänna ärendenas beredning i dessa mål afgåfvo, voro StatsSekretme för det mesta belåtna, så att deras föredragning ofta blott utgjordes af dessa betänkm.
Alla skäl tala ock för anläggningen af en sådan jernväg i en framtid, då de Norrländska provinsernas behof af utvidgade kommunikationer kan komma att sådant fordra; men denna tid måste afbidas, ty för närvarande saknas, enligt kommitterades uppfattning, tillräckliga skäl, för att med dryg kostnad öppna för Dalarne och Norrland en kommunikationsled, hvilken väl förmenas blifva för dem af gemensam nytta, ehuru, såsom det ock medgifves, mindre för Dalarne än för Norrland, men som af redan anförda skäl icke skall blifva i stånd att i någon vidsträcktare mån tillfredsställa någondera af dessa landsdelars önskningar och fördelar. Kommitterade hafva nu sökt ådagalägga de å andra sidan föreslagna Robertsholmsoch Storviks-liniernas jemförelsevis ringa vigt både för Dalarne i allmänhet och för de Norrländska provinserna särskildt. Kommitterade hafva ock anmärkt, att Storviks-iinien nästan till liela sin utsträckning och Robertsholmslinien till stor del skulle komma att genomgå en ofruktbar och oländig trakt, sorn, hvad den senare linien beträffar, vidtager norr om Garpenberg och sträcker sig ända fram till Gefle-Dala jernväg. Ofvanföre Robertsholm möter en landvidd af ännu mera ofruktbar och oländig beskaffenhet. Denna linie skulle icke mäkta uppfylla någon den större industriela rörelsens fordringar, ty den blefve egentligen af vigt inom Kopparbergs län för de så kallade Garpen bergs-verken, och inom Gefleborgs län för bruken vid Robertsholm. Storviks-iinien skulle, såsom redan är anmärkt, medföra ännu mindre nytta för det förra länet; och denna linie skulle i sjelfva verket endast komma att motsvara Gefle stads och ortens deromkring önskningar af en jernvägsförbindelse med det inre landet och särdeles med hufvudstaden. Dessa önskningar äro derföre icke berättigade i samma män, som de äro lätt förklarliga.
Gr. Horn, Claes Fredr.: Ilr Frih. o. Landtm, har visserligen förklarat, att det raisonnement, hvarpå Utsk. grundat sitt tillstyrkande, icke skulle föranleda till någon öfverläggning hos R. o. Ad. Att denna öfverläggning icke kan hafva lill föremål att framkalla en propos. eller ett R. o. Ad;s afgörande i principfrågan är naturligt; men då envald D c n 11 Noveni b c r f. m. 3o3 talare uppstått, för att genom motsägelse till principen söka leda Ståndets öfvertygelse derhän, alt Ståndet borde qvarblifva vid sitt redan en gång fattade beslut, att afslå voterls-propositioner, som bestämdt grundade sig på Ståndens redan fattade och nf StatsUtsk. alldeles oberoende beslut, så anser jag det vara nödvändigt att i en och annan punkt vidröra de principer, sorn Frih. Boye framställt, öfvertygad derom likväl, att Ståndet, utan annan ledning för sitt omdöme än den grundlagen lemnar och hvad StatsUtsk. i sitt betänk, ådagalagt, väl vet att i denna kinkiga punkt taga ett beslut, som står i öfverensstämmelse så väl med grundlagens stadgande som ock Ståndets skyldighet och värdighet. Den värde ledamoten, som deducerat frågan om Ständernes rättighet ali bestämma villkor för statsanslagen, har förklarat en sådan Ständernes åtgärd innebära en inkräktning på konungamaktens område.
«Jag skall förse er begge med mina skriftliga «uppdrag att efter omständigheterna begagna, som be«rättiga er, att taga generalbefälet i Skåne och Öster«göthland. Dessa uppdrag äro af mig, Gustaf med «Guds nåde, förstån J, och icke af den stackars ko«nungen med Råds råde. Ty för senaten blifva edra «beskickningar en hemlighet.» »Och nu: lycka till och lefven väl, mina älskade «bröder!» Konungen omfamnade och kysste hertigarne, hvilka aflägsnade sig, för att gå till sängs. Monarken lät förekalla generalen baron Horn. Denne häftige, ombytlige, driftige och om sin egen oumbärlighet öfvertygade herre hade Gustaf, medelst sitt intagande sätt att vara, alldeles förtrollat. Horn – för närvarande Östgötha kavalleris chef – var hans anhängare ända till fanatism, och Gustaf förstod både vidmakthålla och uppdrifva denna genom ytterligare smekningar, förespeglingar och mycken uppmärksamhet lemnad åt Horns råd. De voro visserligen icke utan vigt, och generalens raska verksamhet saknade ej inflytande på företagets framgång. Då konungen låtsade kasta sig helt och hållet i Horns armar och förklarade honom för statshvälfningens hufvudman och pelare, kände general Horn inga gränsor för sitt nit samt äfventyrade utan tvekan välfärd och lif, för att främja Gustafs politiska planer. Fastän generalen leddes mera af hänförelse, än egennytta, minskade det naturligtvis icke hans tillgifvenhet för hvarken Gustafs person eller regementsförändringen, att konungen lät förstå, det första användandet af hans vidgade makt skulle lända Horns och hans hustrus (född Plomenfelt) slägter till fromma.