Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad äter skrifter beträffar, så har jag haft tillfälle att finna, det de af nykterhetssällskaper utgifna och kringspridda framställningar i detta ämne mångenstädes blifvit med tacksamhet emottagne och med allvar begrundade. Jag är förvissad att sådane frön, i god afsigt med skicklig hand utsådde, skola bära nyttig frukt. Då Staten dessutom icke aktar för rof, att, genom bränvinsbränningens lagliga utöfning af allmänheten, söka förskaffa sig så stora inkomster som på denna väg blifver möjligt, så vore det väl skäl att Staten af denna inkomst ansloge någon ringa del till hämmande af det förderfliga missbruk, dem bränvins omåttliga njutande innebär, alla de olyckor och förvillelser det åstadkommer. Af dessa auledn:r, och dä det begärda beloppet är i sig sjelft mindre betydligt, samt med afseende på hvad till reseoch underhållskostnader, tryckningsliqvider och öfrige utgifter nödvändigt erfordras, alldeles icke för högt tilltaget, vågar jag anhålla om desammas bevil - Den 9 Maj. 463 jande. Då K. Dess i detta ämne afgifne nåd. förslag visat Sig behjerta angelägenheten af detta ärende, vore det dubbelt önskvärd! alt K. St. äfvenledes deråt ville lemna sin uppmärksamhet och bifalla anslaget. Jag instämmer alltså uti den föregide talarens tillstyrkande af återremiss å ifrågavar. punkt. Ilr Printzensköld: Lika med Hr Rosenblad tillhör icke heller jag någon nykterhetsförening. Detta har likväl icke hindrat mig att med sann tillfredsställelse följa de välgörande och för riket högst gagneliga verkningar, som dessa föreningar medfört. Jag är öfvertygad att om föreningarnes verksamhet blefve utvidgad så myckel som möjligt, så kunde de deraf härflytande fördelar måhända blifva lika stora med dem man väntar sig af de förbättringar i elementar-läroverkens organisation som Utsk. förordat; ty man måste besinna, att det är moraliteten hos den stora massan af nationen som nykterhetsföreningarne hafva till syftemål alt förbättra.
Hade fullmäktige i Riksg.cont. rättighet att, genom deras veto, hindra verkställigheten af den mening, som Konungen och fullmäktige i Banken gemensamt hyste, och omvändt. För dessa fall har Const.Ltsk. ingenting bestämt. Flera andra svårigheter torde finnas alt lösa, om förslaget närmare granskas. Den siste värde talaren har sagt, att det kunde gifvas dolda skäl för Regeringen att förflytta riksdagen från liufvudstaden till en småstad. Uti 5o §in Reg.Fin omforma les ibland andra skäl ofred. En sådan kan vara både inre och yttre. Om t. ex. Konungen skulle önska alt Ständerne finge vara i fred för objudne rådgifvare, som besvära dem under riksdagarna, så vore det också en fred, en välgerning, som Konungen tillskyndade Ständerna och Riket. Jag tror således att, huru man ser saken, är förslaget både onyttigt och onödigt. Jag hemställer fördenskull, att denna min mening måtte blifva R. o. Adis gemensamma tanke. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke antaga den framställda anmärkniti, att Coust.Dtsk:s i mern. N:o 62 afgifna förslog är så väl obehöfligt som onyttigt. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Landtm, förklarade, i ardedn. häraf, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Vidare föredrogs Const.Utskis den 14 och 18 sisth Nov. på bordet lagda mern. RT:o 63, om val af förmyndare att styra Riket under Konungs minderårighet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anser Const.- Utsk. rätteligen hafva fästat Ståndens uppmärksamhet på de brister, som förefinnas i riksaclen, ruride utväljandet af förmyndare för omyndig Konung. Jag har således ingenting emot, att en urul. framställning göres till Konungen, med anhållan om nådig propos. i detta hänseende, så väl till Sveriges Ständer, som till Norriges Storling.
W:o 354- Ilr Frih. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. ansåg de i utlåt, framställda sifferberäkningar behöfva uppläsas. Ropades nej. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Som de följande punkterna äro af olika beskaffenhet, så anhåller jag att Hr Frih. o. Landtm, täcktes föredraga dem livar för sig. 38 Den i April f. m. R. o. Ai). fann, uppå derom framställd propos., alt sifFei'beräkningarna icke erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Allmänna villkoren. i punkten. Ur von Hartmansdorff: Detta Stånd har åtminstone i en punkt beslutat, att de beviljade beloppen skola utgå under fem år; men då här står, ”der ej annorlunda linnes särskildt föreskrifvet;” sä skulle jag tro, att R. o. Ad. kan antaga denna punkt, utan någon förändring i ordalagen. I alla läll har jag, såsom en reservation för delta Stånds särskildta beslut, velat härom erinra. 1 punkten Lief af R. o. Ad. bifallen. 2 punkten. Bifölls. 3 punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till R. o. Ad., om det icke vore nödvändigt att borttaga det sista tillägget i denna punkt, nemi. orden: ”utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition.” Om nu t. ex. R. St. hade anslagit, för ett par åars upprensning, vissa summor, bestämdt behöfliga för ändamålet, och slrandägarne, i förlitande på dessa tillgångar, börjat arbetet och till dess lättande fördelat det på fern år eller hvilket annat antal år som helst, hvilket vore större än t. ex. 2 år, men riksdag likväl inträffade inom 2 år; så skulle slrandägarne förlora den del af anslaget, som belöpte på de 3:ne följande åren, och på kommande Ständer skulle hero att annorlunda disponera de reserverade eller utbetalta medlen.
Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition derom, att Farmaceutiska Institutets nuvarande anslag förhöjes med ett belopp af 1,125 R:dr under samma förbehåll, som tillförne, af ett mot statsanslaget svarande tillskott från Apothekare-societeten, samt att derjemte, med afseende å den examensskyldighet, som skall på Institutet öfverflyttas, 2,000 R:dr måtte beviljas att ställas till Direktionens öfver Institutet förfogande. 13:o Uti en till Sundhets-kollegium ingifven skrift bar Direktionen öfver gymnastisktorthopediska Institutet begärt, att Kollegium måtte söka utverka Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställning till Rikets Ständer om bibehållande för Institutet under nästa statsregleringsperiod, under samma vilkor som hittills, af det anslag, som till årligt belopp af 8,250 riksdaler blifvit af Rikets senast församlade Ständer för innevarande statsregleringsperiod beviljadt. I anledning häraf har Kollegium underdånigst hemställt, att då, enligt hvad Institutets afgifna årsberättelse ådagalagt, de vid anslaget fästade vilkor blifvit uppfyllda, och denna inrättning måste betraktas såsom en vigtig och behöflig sjukvårdsanstalt, hvilken icke utan understöd af allmänna medel skulle kunna ega bestånd, ännu mindre utsträcka sin välgörande verksamhet till behandling af obemedlade sjuka, som deraf äro i behof, Eders Kongl. Maj:t täcktes af Rikets Ständer äska det beviljade anslagets fortfarande på enahanda vilkor som hittills. Till denna hemställan anser jag mig böra i underdånighet tillstyrka nådigt bifall. 14:o Vid sistförflutna riksdag anvisade Rikets Ständer å Riksgäldskontoret ett reservationsanslag af 9,000 R:dr, för att, under de vilkor i afseende på kommunernas bidrag som Eders Kongl. Maj:t funne lämpligt bestämma, med en tredjedel årligen under innevarande statsregleringsperiod användas såsom understöd för vård och skötsel af de i landskapet Helsingland befintliga personer, som voro behäftade med sjukdomen spetälska. Sedan Eders Kongl.
Genom den Förklaring öfwer 7 Cap. 1 §. Nätteg. Barken, hwilken innefattas uti rz §. z:d;e Mom. af Örebro Riksdags-Besiut af den 12N0V. i8iO, aro wäl alla twifwelsmai upphäfva om Dolares skyldighet, att Gravations-bewis, när de östas, emot lösen meddela. Men da desia bewis »ödwändigt mäste grunda sig pa bewiljade Inteckningar, beror ock deras bestämdhet pa Jnteckninims lydelse. Om da, enligt hwad werkeligen handt. 48 Den 2z April. en Inteckning är begärd och bewiljad i NN:S inom Häradet belägne Egendomar utan att Ansökningen upptager Namn, Nummer, Hemmantal och Natur af Egendomen, stola deraf inom loppet af ro är sädane olägenheter uppsta, att det icke utan mycken omgång kan utrönas i hwilken Egendom Inteckningen äges, samt hwilken af densamma är ägare. Domaren, hwilken med sin Egendom star i answar för Gravativns-bewisets rigtighet, mäste dä gransta, icke allenast af hwilken Egendom den skyldige Personen wid Inteckningens bewiljande war Innehafware, utan äswen huruwida han sedermera större eller mindre del sig eckhandt. Om sadant stedt icke genom köp utan såsom en följd af Arfstisten, hwilka icke äro af beskaffenhet att owilkorligen böra komma till Domarens kännedom, möta ännu större swärigheter wid utfärdandet af ett tillförläteligt Gravations bew>6. Den förestrist synes således wara nödig, att en Jnteckningssökande icke allenast nppgifwer ägaren, uran äfwen Egendomens namn, nummer, natur och hemmantal, sa kart honom wara ma att Domaren, hwilken det åligga bör att, sa wäl för egen som efterträdarens i Embetet säkerhet, af infordrade ägande ratts Handlingar förtvifla sig om uppgifternas vigtighet, Inteckning icke wägrar.
Efter min tanka, är ej den publicitet fullkomlig, till hvars begagnande man måste vara med inträdesbillet försedd. I öfrigt får jag blott tillägga, att mitt ändamål nu varit endast att försvara mig för den förebråelsen, att jag någonsin skulle misskänt det goda i Friherre Åker hjelms - Den 5 Februarii, hjelms förslag — ännu mindre de vackra af* sigfer, som dertill föranledt; och torde jag då frågan i ett annat skick framdeles åter förekommer. få tillfälle att vidare framställa mina tankar derom. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus > Jag har hört talas om publicitetens natur i England och om den stränga domsråttignet, som. Brittiska Underhuset får utöfva mot dem, sorn missbruka det tillträde som beviljas dem att höra och anteckna öfverlåggningarne. Jag anhåller att få upplysa om verkliga förhållandet, och det skulle glädja mig om jag derigenom kunde bidraga till en gynsarnmare stämning för publiciteten hos oss. I England år både det tillträde;, sorn lern* ras åhörarrie till Underhusets debatter och deras införande i Tidningarne helt och hållet inconstitutioneJt. Så det ena som det andra år uttryckligen genom ännu kraftågande reglementen förbjudit. Af aktning för Nationens bildning, för den nyttas skull, sorn derigenom blifvit beredd och beredes, loss man som otn reglementet icke fanns, Men så snart en enda Ledamot reclamerar reglementets efterlefnad, så åter vaknar det till kraft, och Gallerierne måste tömmas. År i65o under Cromvells tid etadgadea; att ingen sorn icke hörde till Underhusets med* Ridd. ®. Ad. Prat, I. Den 5 Februarii. lemmar skulle få inträde i Sessionssalen under varande öfverläggningar; likaledes blef det Underhusets medlemmar samt alla andra, hvilka tillfälligtvis erhållit kunskap om öfverlåggningarne, förbjudit att, utan Underhusets speciella tillstånd, åt Allmänheten meddela deras innehåll. Dessa lagar stodo i så stark opposition mot Nationens känsla och fordran, att den förra, ifrån i65o till 1719 måst 7 gånger förnyas, Den sednare förnyades för sista gången år 1738. Äldre år ej publiciteten i England.
Det kändes som om jag haft en tung börda på mina skuldror, under hvilken jag var nära att digna. Hon var ju dock min barndomsvän! I detta ögonblick såg jag henne så lefvande för mig, där hon satt i klassen på sin plats på andra bänken, närmast midtelgången. Jag såg de oskyldiga, mörkbruna ögonen, hvilka alltid med förtroendefull uppmärksamhet voro fästade vid läraren. Var det väl samma Agnes jag nu hade framför mig? Naturligtvis gifter ni er? Något giftermål kan ej komma i fråga, ty han är redan gift. Och det oaktadt? Och det oaktadt! hon smålog. Tänk nu på, Lisi, hvad jag nyss sade. Vi äro inte af samma slag, du och jag. Men Agnes, är du lycklig? Hvilken fråga! Säg mig först, om du är lycklig? Eller är öfverhufvudtaget någon människa lycklig? Nej! Jag försäkrar dig att så ej är fallet. Om någon tillfälligtvis tror sig vara det, kommer han nog snart underfund med att han svårt bedragit sig. Olyckan är dock af mångahanda slag. Ingalunda. I grund och botten är det nog samma sak. Kära Agnes, lämna denna man! Res inte med honom! Skulle du vilja att jag stannade här? frågade hon. Jag måste slå ned mina ögon. Jag skämdes, ty hon såg nog att jag på inga vilkor velat hålla henne kvar. Nog blefve här en villervalla af, skrattade hon. Jag skulle utan tvifvel göra alla edra bästa, utmärktaste män yra i hufvudet. Något annat nöje skulle ju inte stå mig till buds. Och innan kort skulle jag dock få nog äfven af den leken. Skulle du inte kunna företaga dig något arbete? Sanningen att säga var det väl någonting sådant som föresväfvade mig, då jag beslöt att komma hit till Finland. Men nu vet jag att det vore mig omöjligt. I det afseendet behöfver jag således inte mer bråka min hjärna. Jag kunde icke säga ett ord. Agnes tyktes också försjunka i tankar. Åtminstone antogo hennes ögon ett egendomligt, frånvarande uttryck, medan hon under tystnad stirrade framför sig. Hon rykte dock snart upp sig, suckade djupt och skakade på hufvudet. Säg någonting! Hvarför predikar du inte moral för mig? Emedan jag fruktar att det ej skulle ha någon värkan. Nej.
Ju mera vi nalkas ålderns dagar, dess mera synes oss den flydda barndomstiden närma sig, dess lifligare blifva våra hågkomster deraf. Lycklig då den, som kan minnas ett hem, der kärlek förde spiran, och der lugn och glädje rådde! Sådana glada minnen borde många af oss hafva många flere än de, som verkligen kunna visa till baka derpå. Ty det är ett sorgligt faktum, att så många menniskor sjelfvilligt visa lyckan ifrån sig, och att så många föräldrar genom likgiltighet eller missuppfattning förbittra lifvet både för sig och sina barn, medan andra blifva vida mindre lyckliga än de kunde vara, blott emedan de gå ut från oriktiga synpunkter eller förbise de vigtigaste grundsanningar vid sina barns uppfostran och förveckling. Man hör ofta föräldrar klaga öfver att barnen, synnerligast sönerna ej trifvas i hemmet, och det synes för den ytlige betraktaren mången gång förunderligt att så förhåller sig. Hemmet synes vara godt och uppfyldt af allt detta verldens goda, föräldrarna äro så » hyggliga » menniskor, och ändå trifvas barnen ej i hemmet. Stackars föräldrar, säger man. Men borde man icke snarare säga: stackars barn!? Ty i ett eller annat afseende har hemmet säkert icke varit, som det borde vara. Der har kanske varit fullt upp af det lekamliga goda — men, en menniska lefver icke allenast af bröd; det är något inom henne, som också behöfver lefva och som ej kan lefva utan kärlek, utan glad och lycklig samvaro med andra. Äfven om man icke vet deraf, saknar man detta, der det icke finnes, och söker utomhus det, som brister i hemmet. Äfven i ett godt hem ligger stundom något tungt och tryckande liksom i luften, medan i ett annat man genast blir vid godt mod, så fort man kommer inom dörren. Detta beror till stor del på skaplynnet hos husmoder och husfader, synnerligast hos den förra, efter som det förnämligast är hon, som ordnar och skapar familjelifvet. Är hon sträng, fordrande, egoistisk, så uppkommer denna tryckande känsla, som man allra tydligast märker, när hon t. ex. reser bort och man då liksom andas ut och förnimmer en märkbar lättnad.
Den 9 Felruarii, fiagaf, att Hof-Cartcelleren, Herr Friherre af "Wetterstedt hade på Kongl. Maj:ts Nådigste Befallning, till Herr Grefvert och LandtMarskalken öfverlémnadt en Afskrift af Högstsalige Konungens Testamente, tillika med den i följe deraf, af vår nu Regerande Allernådigste Konung afgifne Förklaring, i ändamål att desamma Ridderskapet och Adeln meddelaj i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att berörde Handlingar nu mätte inför Ridderskapet öch Adeln uppläsas och uti dagens Protocoll intagas5 hvilket bifölls. Härefter upplästes; följande: I det Heliga och Oåtskiljeliga Trefaldighets, Guds Faders, Sons och Den Heliga Andas Namn, Gore Vi GARL, af samma Guds Nåde, Sveriges, Norriges, Göthes och Vendes Konung, Hertig till Schlesvig, Holstein, Storman) och Dittmarschen, Grefve till Oldenburg och Delmenhorst, Verfetligt: Att som deni Högste Guden på ett underbart sätt styrkt och understödt Oss, att tycka Vårt Fädernes Rike undan öfverhängande olyckor och en hotande undergång, och Försynen till rågai af godhet skänkt Oss en Son och Efterträdare på Svenska Thronen', hvars ojemnförliga kärlek, tillgifvenhet öch trohet emot Oss och Fädernesland, och hvars utmärkt lysande Egenskaper och Dygder gifva Oss den ljufva tillfredsställelse, ätt föremålet af Vår yttersta önskan, Väre trogne Undersåtare* beskydd och välfärd, ej kan kraftigare befrämjas, än af denne Vår Kärälskelig 132 Den g Februarii. ge Herr Son, Den Högborne Furste och Herre, Herr CARL JOHAN, Sveriges, Norriges, Göthes och Vendes Kron Prins j så äge vi derigenom den glädjen, att veta Vårt Rike blifva lyckligt och aktadt, och önske endast, att Vår Kärälskelige Herr Son, till Furstars Eftersyn och Fäderneslandets väl, må länge pryda Svenska Thronen.
JN:o 444> i onledn. af väckta motioner ang:de ersättning åt vissa coramendanter för sportlar, förlorade till löljd af K. M:s nåd. förordning af den 3 Juli 1840 om prejning från Rikets fästningar af örlogsoch andra fartyg, blef samma utlåt, ånyo hegardt på bordet af Hrr Prytz., Lars Adolph, och Bildt, Knut, samt Gr. Taube, Gustaf J o h a 11. Ånyo föredrogs och lades till handlingarna StatsUtskis den 8 sisth Mars på bordet lagda meni. 4^4j med upplysning i alseende å Riksg.conlis tillgångar för bestridande af de å extra-stalsregleringen anvisade utgifter. Föredrogos ånyo och b iföl lös Allm. Besvärs-och Ekon.- Utskis den 8 sisth Mars på bordet lagda mern. och belänkanden: N:o 12y, 0111 arfvode för extra cancellibiträde; N:o 13o, i anledn. af väckta frågor, dels om upphörande al fyr-, båkoch lotsafgiftcrna, och dels om förundrande af vissa punkter i nu gällande lotsreglemente; N:o i3i, ang:de föreslagen förenkling af titulaturer i embetsskrifvelse!' till och från embetsverk och enskilde personer; N:o 132, i anledn. af väckt motion, att läkare, som anställas vid bruk eller hos menigheter, må vara pligtige att under krig tjenstgöia vid armeen. Till pröfning företogs Allin. Besvärsoch Ekon.TJtsk:s den 8 sisth Mars på bordet lagda betänk. N:n 133, i anledn. af väckta motioner 0111 medverkan för afskalfande af slafveriet på ön S:t Barthelemy. På begäran af Hr von Hartmansdorff, August, upplyste Underl. R i d d. S ec r e t., att detta betänk, blifvit bifallet af Presteoch Bonde.Stin; rör:de BorgareStis beslut i ämnet var ännu icke någon underrättelse ankommen.
Summa. år 1848, vårterminen, begagnades allenast af 31. 13. 44. s. å. höstterminen, af 19. 11. 30. år 1849, vårterminen, af 18. 23. 41. s. å. höstterminen, af - — - 28. 19. 47. samt, anledningen till denna betydliga minskning i elevernas antal förmodades böra sökas deruti, att fordringarne på kunskaper för erhållande af inträde vid Institutet blifvit så högt uppstegrade, att. de samhällsklasser, hvilka företrädesvis egnade sina barn åt de närande yrkena, med svårighet kunde bibringa dem det för inträdet behöfliga kunskapsmått; så hafva Revisorerne, erkännande den stora fördelen för samhället, att tillfälle till inhemtande af en vidsträcktare undervisning i de tekniska vetenskaperna förefunnes, likväl ansett önskvärdt, att, intilldess teknologiska skolor komme att inrättas till ett större antal, än för närvarande finnes, tillfälle jemväl måtte beredas att, vid Teknologiska institutet inhemta den för de tekniska yrkena erforderliga elementarbildning. Och får Styrelsen med anledning häraf i underdånighet anföra följande: Hvad först angår det åberopade faktum, att Teknologiska institutet åren 1844 och 1845 ägt ett större elevantal, än åren 1848 och 1849, så bistrides detta ingalunda, ehuru skillnaden egentligen icke torde böra upptagas så stor, som den Rikets Ständers Revisorer uppgifvit. Enligt den underdåniga berättelse, som den 26 Augusti 1847 blifvit af Institutets dåvarande Direktion för påföljande statsrevision afgifven, hade Institutet nemligen haft: SöckneilagsSönilagsc elever? elever? Vid jemförelse mellan elevantalet under dessa år samt åren 184S och 1849, hade. i Styrelsens tanke, söndags-eleverna icke bordt upptagas, helst söndagsunilervisning icke fanns i Institutets stadgar föreskrifven.
sportabel siing nmd dubbel utredning, att a£ skiterskan begagnas i sldana hem, dar ingen sangplats kau l t heme beredas, laskedrycker, vissa dietetisk~ fodoiimnen, linneplagg, lakan och dylikt. Egentliga fodoamnen kt fattiga sjulra bor det dock icke vara depotens sak att tillhandahilla, utan fattigvlrdeus. Skoterskan slcall ' tillse ntt till lins frdn forrbdet bekomna artiklar iterstallas i godt slrick, och hon ansvarar for att de blifva fullstandigt rengjorda och desinficierade, innan de inyo komua till mviindning. Dar burgna personer erhala sjukv6rdssaker till lbm frbn forrldet, bora de darfiSr till foreningens Icassn betaln nfigon billig ersattning. Porriidet s t l r under tillsyn af sarskild diirtill af distriktforeningen ytsedd person. I karnpen mot de epidemiska sjukdomarnn har foreningen att sjiilffnllet g t till vaga pd det satt som passar for de lokala forhlllandena och den sarskilda sjukdoinen. Hvad som dock alltid behofves iir en eller t v l skolade desinfektijrer att anvandas enligt lakarens foreskrift och under skoterskans tillsyn, icke allenast vid de vanliga, smittosamma sjukdomarna utan iifven vid de fall, diir lungsiktig aflidit i eller afflyttat f r h forut begagnad liigenhet. Vid t r a ~ z s o f a n e a t f svcira) .e s j t ~ k eller sdrad till sjukhm eller vii) ' ddfistnlt Iran foreningen gora mfingen barmhiirtighetstjiinst, t. ex. genom ntt frgn depoten utlgna behijfliga sjukv6rdspersedlar.
Nu skulle de bort njuta deraf. Också satt Alma till en början någorlunda nöjd och belåten vid sitt handarbete och såg med välbehag då och då omkring sig. Allting såg så nätt och trefligt ut. Hon förmanade Arvi och Ella att ej bringa något i oordning och påminte dem om att väl aftorka sina fötter, innan de kommo in. Men hon skulle önskat, att också någon annan hade sett och beundrat med henne rummens prydliga ordning. Derför satt hon och väntade främmande; men ingen kom. Och John gaf sig lika litet nu som förr tid att vara tillsammans med sin familj. Antingen var han upptagen ute, eller också satt han i sin kammare vid skrifbordet och arbetade. På detta sätt började Alma småningom tycka, att all hennes möda ändå hade varit förgäfves spild, då hon ej hade något motsvarande nöje deraf. En dag beslöt hon gå på visit till fru Leistén. Ej derför, att hon just skulle längtat efter henne; ty fru Leistén hörde till dem, hvilka endast talade om pigorna, eller egentligen blott om deras möjliga och omöjliga fel och brister. Intet annat ämne i verlden intresserade henne. Men Alma kände enformigheten och ensamheten så tryckande, att hon måste söka någon omvexling. Och i brist på bättre gick hon då för att höra på klagovisor öfver pigornas fel och svagheter. Hon var just färdig att gå. Hon stod i tamburen och knöt hattbanden, då dörren öppnades och Nymark steg in. "Återigen kommer jag olägligt. Det ser ut som om jag skulle förföljas af ett oblidt öde," sade Nymark, då han såg Alma färdigklädd att gå ut. "Ni kommer alls inte olägligt. Tvärtom. Välkommen!" Alma räckte honom gladt sin hand. "Men ni ämnar er ju ut." "Jag stannar tusen gånger hellre hemma." Och Alma berättade hur hon hade haft grufligt ledsamt och hur hon hade tänkt gå att skvallra om pigor, för att slippa undan den dödande ledsnaden. De skrattade deråt båda af hjertans grund, under det de stego in i salongen. "Inte sant," sade Nymark, "i hela verlden finnes det ingenting så dödande, som ledsnaden. Och det kommer sig blott deraf, att vi menniskor äro skapade för att lefva.