Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då iiii icke aktenskapet, livarken på apostlarlies tid, e j heller enligt vår protestantiska Bekännelse, betraktas såsoin någoii trosakt i egentlig inening, utan apostlarne tillät0 äktenskap t. o. ni. mella11 hedning och kristen, räknande p [att den ena kniide sinhingom vinna den andra, torde ett sidant vigselformiilär, som ar likllet i allniaii religiös anda, just såsom vhrt nu gallande, vara både .tillåtet och riktigt. E n aniiaii aninarkning kan göras vid borttagaiidet ur förslaget af Paiili ord: ~Naiineii skall älska och ara sin liiistru ». Möjligen liar förf: ii velat förbeliålla all äran å t Gud, inen i så fall kunde väl det snarlika nieii euklare iittrycket Iios Petrus, &amp; Ianneii skall hedra sin liiistru.lio, saklöst kunnat tagas med. Helst när nian efter vigseln Bterfinner i sliitordeii den gamla judiska straffdomen öfver hiistriin, anförd efter Paiiliis, så hade det andra apostoliska budet: ~BIaiiiieii skall älska och ära (eller liedra) sin liiistru, väl beliöfts till motvikt, och kunnat f örekoinni a misstanken att förslaget vill nedsatta kvinnans inäniiiskoväi.de. ' Det är sannt, vi måste med glädje erkanna, att förf: ii af ändringsförslaget icke intagit straffdomens oevangeliska ord under formen af makarnas aflagda löfte, utan först i afslutningen af akten. Där heter det:, Så hören hvad Gzccls ord säger därom D i st. f. vårt nuvarande D. så larer oss vbr fi.iilsciqme~ etc. Men att nödga brudparet att afhöra dessa ord, antingen med en inre protest, eller i kraft af den slentrian, som dödat så månget trons hjärtblad i ungdomliga bröst, - hvad vore därmed vunnet!
1864.begynner han, » att, jag blifvit ganska förundrad, då jag erfor att kongl. danska regeringen understält riksrådet ett förslag till en ny grundlag för Danmarks och Slesvigs gemensamma angelägenheter ». Han medgifver, att den föreslagna författningen i och för sig icke innebär » några omedelbara förändringar af öfvervägande vigt. » Men tidpunkten, då den framlagts, samt ett » yttrande i det kongl. budskapet » betecknas så mycket mer betänkliga. Då det i budskapet sagts, att man åt den nya författningen ville gifva en sådan styrka, att hon i framtiden må kunna uppbära rikets hela konstitutionella utveckling, kan detta ganska lätt » väcka farhågor om en uppgjord plan att framdeles afskaffa såväl danska riksdagen som Slesvigs provinsial-ständer, för att åt riksrådet uppdraga hela representationen af dessa begge delar af den danska monarkien. I och med detsamma vore inkorporationen fullbordad. Det är icke från vår sida, som något motstånd mot grundsatsen af ett sådant steg skulle ega rum; men vi äro angelägna att konstatera, att vi aldrig gifvit något råd i denna syftning. » » Häraf bevisas » tillägger Manderström äfven här, » ytterligare svårigheten att fastställa en solidaritet i grundsatser och intressen med en makt, som från ena stunden till den andra kan förrycka ställningen, och sålunda frambringa en helt annan, än den som med vår kännedom och vårt bifall var bestående. » Den förra af dessa depescher, egde Hamilton uppläsa för konseljpresidenten Hall, men icke den senare, endast tillkännagifva det intryck som danska regeringens åtgärd åstadkommit. Härigenom erhöll dock danska regeringen kännedom om depeschens hufvudinnehåll. Det är för den skull ej rättvist att, såsom på sin tid skedde, beteckna dubbeldepeschen d. som en moralisk-politisk dubbelhet af grefve Manderström. Ty ehuru till större del af olika innehåll, fullständiga likväl de båda depescherna hvarandra och sammanlöpa i sjelfva klämmen: den mot danska regeringen riktade förebråelsen för opålitlighet i hållning och aftal.
Du hafver tagit mig hjertat bort, min syster, kära brud, med ett ditt öga, och med ene dine halskedjo. Huru dägelig äro din bröst, min syster, kära brud; din bröst äro lustigare än vin, och din salvos lukt öfvergår alla örter. Dine läppar, min brud, äro såsom drypande hannogskaka; hannog och mjölk är under dine tungo, och din kläders lukt är såsom lukt af Libanon. Min syster, kära brud, du äst en tillsluten örtagård; en tillsluten källa, en förseglad brunn. Din frukt är såsom en lustgård af granatäple med ädla frukter, cyper med nardus; Nardus med saffran, calmus och canel, med allahanda Libanons trä; myrrham och aloes med alla bästa örter; Såsom en örtegårds brunn, såsom en brunn af lefvande vatten, det af Libanon flyter. Statt upp, nordanväder, och kom, sunnanväder, och blås igenom min örtegård, att hans örter måga drypa. Min vän komme uti sin örtegård, och äte sina ädla frukter. Jag kom, min syster, kära brud, uti min örtegård; jag hafver mitt myrrham, samt med mina örter, uppskurit; jag hafver ätit mina hannogskako, samt med minom hannog; jag hafver druckit mitt vin med mine mjölk; äter, mine käre, och dricker, mine vänner, och varder druckne. Jag sofver, och mitt hjerta vakar; der är mins väns röst, som klappar; låt mig upp, min kära, min syster, min dufva, min fromma; ty mitt hufvud är fullt med dagg, och mine lockar fulle med nattenes droppar. Jag hafver afklädt min kjortel; huru skulle jag åter kläda honom uppå igen? Jag hafver tvagit mina fötter; huru skulle jag besmitta dem igen? Men min vän stack sina hand in genom ett hål, och mitt lif darrade dervid. Då stod jag upp, att jag skulle låta minom vän upp; mina händer drupo af myrrham, och myrrham lopp öfver mina finger på stängelen åt låset.
Svenska Läkare-sällskapet har också, jemte intyg att under (je tväune sistförflutna åren vid berörda anstalt öfver 3,000 bad kostnadsfritt utde - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 75 lats åt fattiga och mindre bemedlade personer, vitsordat nyttan och ändamålsenligheten af ifrågavarande inrättning, samt förklarat, alt resultaterna »f den medico-pneumatiska behandlingen härstädes varit ganska lyckliga. I betraktande häraf och då Läkaresällskapet tillika upplyst, att nämnda anstalt, redan i sig sjelf dyr att anlägga och erfordrande högst betydliga dagliga omkostnader, omöjligen kan utan ekonomisk förlust uppehållas af den person, som genom enskilda uppoffringar och särdeles nitiska bemödanden både grundlagt och hittills uppehållit densamma, har Utskottet icke tvekat att med sitt förord understödja en inrättning, hvilken, ehuru den åtminstone i sitt nuvarande skick, icke lärer kunna hänföras till de allmänna institutioner, hvars upprätthållande det måste tillhöra Staten att besörja, likväl, med hänsigt till dess välgörande inflytande i medicinskt hänseende och det tillfälle till kostnadsfri sjukvård densamma bereder åt många fattiga och obemedlade sjuklingar, synes vara förtjent af uppmuntran och hjelp äfven från Statens sida; och Utskottet får, med afseende å dessa förhållanden och på det att oftaomnämnda inrättnings bestånd ej må i saknad af medel äfventyras, hemställa, att Rikets Ständer måtte på det sätt bifalla motionärens förslag att, till understöd för den af Doktor (3. Sandahl i hufvudstaden inrättade Medicopneumatiska anstalt, anvisas lör nästa statsregleringsperiod å Riksgäldskontoret en summa af 6,000 R:dr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866 utgå, med vilkor likväl, att anstalten ställes under tillsyn af Sundhets-koilegium, dit föreståndaren har att årligen om inrättningens verksamhet afgifva berättelse, äfvensom alt dagligen vid denna anstalt lemnäs fribad åt minst 2 fattiga eller obemedlade personer.»
Län utlånta kapital har påföljande året till Kong!. Krigs-Kollegium ingått, med undantag af endast 4.365 R:dr, hvilka bero på lagsökning. Revisorerna hafva , vid inventering af denna Fonds säkerhetshandiingar, hvilka befunnits i god ordning , inhemtat, att sedan den bland tiflgångarne vid 1841 åra slut, såsom utlånt, balanserade summa ... . . 44’7^7: 24- —‘ blifvit till Fonden inbetald, Kongl. Krigs-Kollegium af berörde medel, emot inteckning i fast egendom, utlånt 35,5oor Och skall, enligt uppgift, återstoden .. .. 9,287; 24* — vara inbegripen bland Fondens i Banken innestående kontanta tillgångar, hvilka, enligt hvad den vid berättelsen om 1829 års Mötes-Passevolansfond intagna fördelning utvisar, den i>3 sistlidne Oktober, utgjorde 22,312 Rtdr 4 skro rst. UtredningsAfdelningen, (Ordinarie Statsanslaget) Af de uti Kongl. Kammar-Rätten för båda revisions-åren med1 anmärkningar granskade räkenskaperna inhemlas: Bebe#. år 1840. kr 1841. Balans frän föregående äret: — Balans till påföljande äret: Credit. Upphandling af persedlar lill Utredning, Armeens beklädnad, Tross, Fäslningarnes behof m, m 467,800:43. 5. 5i3,6oo: 9. 5w Extraordinarie Utgifter : Upphandling i reserv, Reseoch Traktamentspennrngar, Skrifmaterialier, Auktionsomkostnader 78, t ro: 32. 7- r 31,765: r3. 9* S:r 549,91 »: 28. — 645.355:23. 2. Utöfver de till reseoch traktamentskostnader för militäre emhetsoch tjenstemän årligen anslagna 6,666 Andra Statsanslag, sorn utaf Afdelningen disponerats, no,32i: 4. 1.
I afseende på de förslag, som blifvit gjorde med afsigt, att åt Domaren och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppdraga, att cxtrajudicialiter bestraffa uppstudsige och vanartige brottslingar, är Utskottet af den öfvertygelse, att fångar måste liba med andre medlemmar i samhället vara underkastade Disiplin och följagtligen äfven ansvar, då den brytes, för att afhålla? från den måogd förbrytelser de kunna företaga sig, i medvetandet deraf, att det straff hvartill de enligt Lag gjordt sig skyldige, icka kan af deras ostyriga förhållande försvåras, och detta bestraffningssätt, bör äfven efter Utskottets tanka ega rum, på det att det svårare fängelse må kunna undvikas, som annars ofta vore nödigt, för att hålla en ostyrig fånge i ordning; men dä klagan öfver en så beskaffad bestraffning ej kan ega tum, förr an den redan undergått straffet! LngVt skottets Betänkanden. måste missbruken med denna bestraffnings* rått i möjligaste måtto forekommas, och således hvarken VaktBetjeningen, på egit bevåg, få utölva denna bestraffningsrätt, elier densamma få användas i enrum.
Att hon ej förstod, att det skulle vara något ondt uti att helsa på en hederlig menniska, och dertill en intim vän, det förlåta vi henne gerna. Redan kl. half åtta påföljande morgon stod Hellman i förstugan till Stjernfeldts våning, hade tagit af sig galoscherna, och sökte förgäfves efter någonting hvarpå han kunde hänga sin kappa. «Kan inte bokhållarn veta att gå in i tamburen?» sade Bergström, som i detsamma kom uppför trappan med baronens borstade kläder. Lite förlägen tog Hellman sin kappa och galoscherna, och gick in i tamburen, efter Bergström. «Bokhållarn får allt vänta en bra stund,» fortfor Bergström, «ty vi stiga inte upp här före kl. nio;» och utan att vidare bekymra sig om bokhållaren, gick Bergström in i förmaket, och slog igen dörren midt för Hellmans näsa. «Hvem är derute?» frågade Lydia, som redan en bra stund varit uppe, och småsjungande gick genom rummen, för att se efter att det var städadt öfverallt och i ordning. «Åh det är ingen annan än bokhållar Hellman hemifrån,» svarade Bergström vårdslöst. Men som en pil var Lydia vid dörren, den hon öppnade, och hade inte Bergström varit närvarande, så hvem vet om hon vid Hellmans emottagande låtit det stadna vid ett handtag. Hastigt tog hon Hellman med sig in i förmaket, och vi vilja gerna göra dem den tjensten att en stund låta dem vara för sig sjelfva, tills «vi» hunnit stiga upp. Den andra, som blef i ordning att visa sig, var Nanna. Hon blef så glad när hon fick se Hellman, att ingen sett henne så glad, sedan hon kommit till Stockholm. Och ännu gladare blef hon, när Hellman ur sin plånbok framtog ett bref till henne från Celestine. Hon nappade hastigt åt sig brefvet, och sprang in i ett annat rum dermed, dels för att sjelf så mycket mera ostörd få läsa sitt bref, och dels för att lemna Hellman och Lydia allena, hvilket hon väl visste att de så gerna önskade. Brefvet lydde som följer: «Min älskade Nanna!
Beträffande åter hammarskattsjernet, som vid 1845 års statsreglering beräknades till 6,000 skeppund, å 13 r:dr skeppundet, med 78,000 r:dr, har detsamma utgjort för år 1841, skeppund 7,781. „ 1842, „ 6,443. „ 1843, „ 5,973. „ 1844, „ 5,823. „ 1845, „ 5,958;, Transport 3,583,720: s Stats-Utskottets Utlatandej N:o 3j. Transport samt i medium 6,395 skeppund, och torde, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, hammarskattsjernet till qvantiteten böra bibehållas vid 6,000 skeppund, som, efter 14 r:dr skeppundet, hvartill priset, hvilket något stigit, förslagsvis kan upptagas, utgör g:o Aluntiondcn _, hvilken vid sednaste statsregleringen fastställdes till 1,000 r:dr, har inbragt för år 1841 r:dr 1,486: 1842 „ 1,539: 1843 „ 632: 1844 „ 561: 1845 „ 581: Utskottet, som på de skäl, hvilka uti under lit. B. bilagde utlåtande blifvit anförde, icke kunnat tillstyrka bifall å herr Hörnsteins motion om nedsättning i tiondeafgiften å alun, får likväl, i anseende till den minskning, som under de tre sistnämnde åren egt rum uti berörde statsinkomst, hemställa, att densamma må, i enlighet med hvad Kongl.
Såsom uteglömda utgifter äro åter att anmärka: att icke något belopp för värfningspenningar vid de värfvade trupperna blifvit beräknadt; att någon kostnad för persedlars underhåll icke heller är upptagen, hvilket dock torde vara så mycket angelägnare, som det sätt, på hvilket Herr Stjernsvärd ansett en sådan kostnad kunna ersättas, eller med en till följd af manskapets permitterande orsakad minskning i slitningen och till följe deraf uppkommen förlängd brukningstid, svårligen synes kunna antagas gifva det resultat, som Herr Stjernsvärd derpå grundat; att, i afseende å kostnaden för krigsreserven, några medel ej äro beräknade, hvarken för anskaffande, vård och underhåll af de till densammas öfning erforderliga gevär, eller för de mönstringar, som med nämnde manskap årligen skulle verkställas, och hvilka kunna antagas komma att uppgå till samma belopp, som för mönstring af beväringsmanskapet nu utgår, eller 9000 r:dr årligen, och ej heller för ersättning till det befäl, som borde öfvervara de föreslagna skjutöfningarne, hvilken kostnad dock torde komma att uppgå till ett ganska betydligt belopp, då icke allenast befäl måste på åtskilliga ställen, såsom t. ex. i en del Bergslager, från långt afstånd kommenderas, utan ock tillfälle för detsamma kan å en del orter komma att saknas att, under den tid öfningarne skola fortgå, kunna å stället blifva qvarboende, samt att, oaktadt förråder å spridda ställen i landsorterna blifva af nöden, någon utgift till aflönande af de vid dessa förråder anställda intendenter och andre tjenstemän ej beräknats. Genom hvad sålunda blifvit erinradt, tro Utskotten sig hafva visat, att kostnaden för den föreslagna organisationen skulle komma att icke obetyd - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N.o 18. 51 ligt öfverstiga hvad i förslaget blifvit kalkyleradt; Och få Utskotten nu öfvergå till en granskning af de tillgångar, som blifvit uppgifna som tillgänglige för berörde kostnaders bestridande.
Vidare hafva Rikets Ständer funnit Kammar-Collegii åliggande, jemlikt 6 §:n af Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803, att såsom grund för sina tillgöranden i afseende på markegångsprisens bestämmande, anställa jemförelse af ”det ena Länets uppgifna pris med det andra, hvarest lika omständigheter inträffa”, visserligen stundom kunna medföra en icke obetydlig nytta för de skaltskyldige, enär i sådana händelser, då, i följd af tillfälliga forhållanden, inom ett visst Län dc å räntepersedlarne i handeln gångbara pris uppjagats till en öfverdrifven höjd, genom nämnde jemförelse utväg beredes alt uti de vid markegångs-sätluingen bestämda pris tillvägabringa en billig jemnkning, men, å andra sidan, äfven lemna tillfälle öppet för en godtycklig utöfning af den bemälde Embetsverk i detta fall tillkommande pröfningsrätt; hvadan Rikets Ständer ansett ofvanberörde stadgande böra i så måtto förändras, att jemförelse endast må ega rum med prisförhållandena i nästgränsande Län. Då den uti 2 §:n af Kongl. Förordningen den 20 Sept. 1815 meddelade föreskrift, enligt hvilken den ändring uti Markegångs-Comitens beslut, sorn af Kammar-Collegium kan varda beviljad, icke verkar till förmon för någon annan än den, i följd af hvars besvär nämnde ändring tillkommit, måste föranleda en i högsta målto obillig skiljaktighet i afseende på skattebördornas utgörande, hafva Rikets Ständer funnit en så beskaffad ändring böra blifva gällande för alla räntegifvare och räntetagare inom ett och samma markegångs-dislrict.
Maj:t i Nåder, i afseende å berörde Författning stadgat, att densamma så väl i krigstider, som ock då andra särskilta orsaker sådant fordrade, skulle blifva hvilande, hvilket jemväl för närvarande, enär Kongl. ]Vlaj:t detta år i Nåder tillåtit afhämtning med utländska fartyg från Rikets Stapel-Städer af trädvaror, bräder, bjelkar, spafrar och tjära, blifvit förordnad!; alltså och då Riket nu finnér sig uti en tryckande underbalance , hvilken endast genom utvidgande af inhemska pvoductioner och en fri afsatt - Den 14 Juli. afsättning af Landets tillverkningar kan skyndsamt undanrödjas, samt flera Städer i Riket icke drifva någon särdeles actif utrikes sjöfart, hvilken icke eller deraf lider mehn, om utländsk man från Stapel-Stad får afföra effecter af stångjern och förenämndä skogs-pröducter 4 hvarigenom Lar.dttnännen ofelbart tillskyndas en vidi högre betalning, än örn Städernas handlande lemnäs tillfälle att sjelfve bestämma effecternas värde och den derföre erläggande betalning, tro Utskotten sig böra hemställa, om icke den underdåniga anhållan må hos Kongl. Majit af Riksens Höglofl. Ständer framföras , det ntå Omförrnälte Product - Placat blifva till sitt innehåll hvilande intilldess landets ökade production kan medföra en för Riket mera fördelaktig utrikes handel» I öfrigt och hvad rörer nederlags-frihetert i vissa Städer, öfverseende af Seglationsordningen, ändring i Tull-taxorna, med det mera ofvanberörde Memorial innehålla, anse Utskotten sig deröfver icke kunna utlåtande meddela* enär dessa ämnen dels äro öfverletnnade till andra Riksens Ständers Utskott, dels ock bero på en särskild handläggning, hvarmed dessa Utskott trott sig icke böra taga befattning. De härifrån skiljaktiga yttranden söm så väl i tvänne af ofvanberörde ämnen, som i öfrigt äro af Prest - Ståndets Ledamöter afgifne * innefattas uti hosfogade ProtoCoIls-Utdrag.
Har icke eller någon Ättemän sig anmält, md säte för Ätten intagas af Fullmägtig, sorn Hufvildmannen, eller den hans rätt utöfvar , på sätt här nedan föreskrifves, förordnat. Under Riksdagens lopp vare Hufvudvudman, Ättemän , eller Fullmägtig, som sig först anmäler, berättigad, att säte för Ätten intaga. Äf dem, som pä en gång sig anmäla, äge Hufvudman företräde framför Ättemän, äldre Ättemän framför yngre, samt Ättemän framför Fullmägtig. Herr Bråkenhjelm: Vid närmare genomseende har jag lyckt mig finna behof af någon förändring i Utskottets förslag. Det heter för närvarande: ”Har Hufvud”mannen vid andra anteckningen sig icke ”infunnit, äge annan Ättemän samma rätt ”&c.” Efter denna ordalydelse skulle man tro, att Ättemän först efter andra anteckningens slut skulle äga anmäla sig tili polletts erhållande. Då nu likväl efter de båda anteckningarnas slut ingen anteckning får ske, förr än inför RiddaihusUlskottet, som först långt efteråt tillsättes, så kunde man häraf draga den slutsats, att endast Hufvudmän fingo anmäla sig vid de två anteckningarna. Detsamma gäller äfven för den påföljande perioden. Jag lager mig derföre frihet, att i stället föreslå följande redaction: Infinner Hufvudmannen sig icke vid andra anteckningen, äge annan Ättemän samma rätt, och bland flere den, som är Hufvudmannarätten närmast. Anmäler sig icke eller någon Ättemän, må säte för Ätten intagas af Fullmäglig &c. Herr Printzensköld: Då ifrågavarande föreskrift är densamma, som allt hitintills funnits och blifvit praktiserad, nemligen att vid första anteckningen ingen Ättemän får pollett, utan först vid den andra, då ingen Hufvudman anmäler sig, så kan jag visserligen utan att neka, att detsamma vinnes genom Herr Bråkenhjelms förslag, likväl icke inse något företräde deri.
Dig illusioner! var. Här har jag ju köpt en halsduk och ett bära på Din hedersdag... Maurice! Tänk icke för högt om en obetydlig Men nu skall Du se att jag är lika glömsk som Du par handskar som jag tänkt Du skulle till min ära MAURICE kysser hennes hand. Tack, mitt barn! FÖRSTA AKTEN JEANNE. gör... att gå till frisören jag vill Du skall vara vacker, så att andra också tycka om Dig... MAURICE. Och så, Maurice! glöm inte, som Du så ofta Du är icke svartsjuk, Du! JEANNE. Nämn icke det ordet, ty det väcker onda tankar. MAURICE. stå från aftonens seger ja, jäg skall segra JEANNE. Vet Du, att i denna stund skulle jag kunna af Tyst! tyst! tyst! MAURICE. Och följa Er hem! JEANNE. på Dig! Men det skall Du icke! Gå; ditt öde väntar MAURICE. Farväl då! Och må det ske som skall ske! Går. JEANNE ensam med Marion. O Crux! ave spes unica! BROTT OCH BROTT guldfiskar, grönsaker, frukter, konserver etc. Längre bort ingångsdörren. Fonden: dörr ut till köket, der arbetare hållas; köket har synlig utgång till trädgården. Till venster i fonden är teljer. Till höger ett långt bord med marmorskifva utmed väggen och ett parallelt med detsamma fram på golfvet; halmstolar vid borden. Väggarne äro fyllda med målningar. FRU CATHÉRINE sitter vid disken. MAURICE står lutad mot disken med hatten på hufvudet, röker en cigarett. FRU CATHÉRINE. disken upphöjd öfver golfvet och skänkhyllor med allehanda bu Crêmeriet. Till höger en buffet med ett aqvarium med Maurice? Det är alltså i afton det smäller för er, herr MAURICE. Ja, i afton! FRU CATHÉRINE. Är Ni orolig då? MAURICE. Kaf lugn! FÖRSTA AKTEN FRU CATHÉRINE. nar det, herr Maurice, efter att ha kämpat med svårigheter som Edra. Jag önskar
Om ... Om ... Åter blef det tyst, och åter började han sin ändlösa vandring. Han andades kort och flämtande, hjärnan tycktes honom vara en enda glödande massa. Till sist tog han tyst och ljudlöst, försigtigt och lyssnande efter det minsta ljud, nyckeln ur sin egen dörr och smög sig utan ljus utför trappan. Dörren lät han stå på glänt. När han kom en trappa ned, trefvade han försigtigt på köksdörren. – Men om hon vaknade och blefve skrämd och ropade på hjälp. – Bah! Det rörde honom inte. Och med återhållen andedrägt pröfvade han nyckeln i dörrlåset. En gång, två gånger, tre gånger. Det gick inte. Den var för stor. En brutal känsla af kallblodighet kom öfver honom, och han gick sakta tillbaka in till sig, stängde dörren och började kläda af sig för att gå till sängs. Blygseln bemäktigade sig honom, och han kände, hur han i ensamheten rodnade. Tårar trängde sig fram i hans ögon, tårar, hvilka han trodde komma af ånger. Och när han lagt sig, kände han sig lycklig öfver att hafva undgått frestelsen. Han begagnade med flit detta ord för sig själf, och en religiös känsla vaknade hos honom: – Borde han inte vara tacksam, att han så lyckligt undgått Men då vaknade eftertanken och han öfverhopade sig själf med smädelser, därför att han lät hyckleriet så blifva herre öfver sig. Och han tänkte på Schultz, Schultz, hvilken han i dag sett ned på. Var det då blott den handgripliga öfverträdelsen, som skämde människan? Var inte han tusen gånger sämre? När han nu var sådan ... ja ... sådan som han var, var det då annat än feghet, omanlig svaghet, när han ... Han blåste ut ljuset och lade hufvudet mot kudden, trött och olycklig som ett barn. I detta ögonblick tyckte han, att verlden icke rymde annat än elände och sorg, och att han själf var förlorad för hela sitt lif. Han vred sig fram och tillbaka, fantasierna hade försvunnit, men mattheten var kvar; den var så stark, att den höll honom vaken.