Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sverige har deremot allenast 19 ångfartyg med 216 kanoner och 2570 hästkrafter. Betrakta vi vidare huru och i hvad mån hufvudtitlarne blifvit ökade från 1844 till 1863, så skola vi finna att 5:te huf vudtiteln, hvilken man skulle tro vara den, som fått åtnjuta den begärda förhöjningen, utgjorde år 1844 2,121,600. 1863 3,634,950. 6:te Huf.-Tit. 1,291,110. — 3,857,265. 7:de d:o 2,558,400. — 5,450,075. 8:de d:o 1,557,300. — 3,624,516, Den 15 November f. m. 79 hvaraf synes, att då 5:te hufvudtiteln under dessa år erhållit en tillökning motsvarande ungefär hälften, hafva de andra förhöjts mer än 2 gånger, och en, den 6:te, mera än 3 gånger. Extra anslaget, som på 5:te hufvudtiteln 1844 utgjorde 3,000,000, upptages nu till 4,650,000, men samma anslag under 6:te hufvudtiteln var 1844 1,777,000, hvaremot det nu uppgår till 4,570,000. För min del har jag icke nekat och kan icke heller neka dertill, att, i fall icke de ordinarie anslagen räcka till, så bör man öka skatten, men dock icke på annat sätt än genom förhöjning i tullen på någon vara. Jag vet väl att åtskilliga tidningar skola skräna sin olåt öfver land och rike öfver olämpligheterna häraf; men jag hoppas, att de icke skola inverka på andra än dem, som hafva större masar, än hjertan. Hvar och en vet att tullen på en vara, som icke fabriceras inom landet, icke annat är än en beskattningsåtgärd, som uteslutande bestämmes af Statens behofver.
S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottels nedannämnde Memorial: N:o 2, om återlenmande af vice Talmannen Anders Anderssons inom BondeStåndet väckta motion, rörande bränvins-skattens anslående till jernvägars anläggning. Ståndet ansåg ifrågavarande motion böra behandlas af Bevillnings-Utskottet, dit den alltså återförvisades. N:o 3, om återlenmande af Gustaf Larssons från Stockholms län, inom Bonde-Ståndet väckta motion, angående användande af en del utaf bränvins-skatten till de lägre undervisnings-verkens och folkskolornas behof. Omförmälda motion ansågs böra handläggas af Bevillnings-Utskottet, dit den alltså återförvisades. N:o 4, om återlenmande af en utaf Friherre von Saltza, Philip, hos Ridderskapet och Adeln väckt motion. Ifrågavarande motion återförvisades till Bevillnings-Utskottet, till hvars handläggning Ståndet ansåg densamma höra. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Memorial: N:o 14, med återlenmande af en utaf Nils Svensson inom Bonde-Ståndet väckt motion, angående beslutande af en underdånig skrifvelse, rörande dels lindring i de reservskjuts-skyldiges åliggande att befordra paketposten, dels förbindelse för postmästarne vid de särskilda stationerna, att tillhandahålla postiljonen förteckningar å paketernes och varornas tyngd. Ståndet ansåg ifrågavarande motion tillhöra Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets handläggning. N:o 15, med återlenmande af Riksdags-fullmäktigen J. E. Butströms, inom Bonde-Ståndet väckta motion, angående förändring af den för Westeroch Norrbottens län den 23 Augusti 1773 utfärdade skattläggnings-method. Omförmälda motion ansågs böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlas. S. D.
I öfrigt förekomma hufvudsakligen endast körslor för transport af säd till Gefle, Westerås och Stockholm, uti hvilken sistnämnde stad återforor af specerivaror kunna erhållas för handelns behof i närmaste städer. Vinterslöjder äro på slättbygden nästan okända, till följd af redan antydda förhållanden; i skogsoch bruks-orterna deremot förfärdigar allmogen vanligen sjelf sina behöfliga redskap af trä och jern. Sjöfart idkas endast of bruken för transport af deras tillverkningar. Af det redan anlorda följer, att de i egentlig mening endast i norra delen af Länet förekommande binäringar äro enliga med ortens läge och naturtillgångar, och att de sålunda väsendtligen bidraga till idkarnes välmåga och bestånd. Hufvudsakligaste afsättningsprodukten är spanmål. Handeln i öfrigt består al hö, halm, tegel och ved samt några mindre ladugårdsprodukter. Genom de numera förändrade grunderna för bränvinstillverkningen, har den så kallade husbehofsbränningen nästan alldeles upphört, och bränvinshandeln bedrifves sålunda hufvudsal<ligast från de stora ångbrännerierna, hvilkas antal sistlidne år uppgick till fjorton. Gårdfarihandel!) fortfar att vara i aftagande. Till följd af Eders Kongl. Maj:ts särskilda nådiga medgifvande, har den för längre tid tillbaka upphörda frimarknaden i Elfkarleby kyrkoby inom Elfkarleby socken på försök hållits under nästlidne och innevarande år, och Länsstyrelsen har haft tillfredsställelsen inhemta, det de oordningar, som tillförene gåfvo anledning till indragning af denna marknad, vid de nu omförmälda marknadstillfällena alldeles icke försports, utan att marknaden, som varit ganska talrikt besökt, fortgått med lugn och ordning. En, med bidrag af allmänna medel företagen, omläggning af landsvägen emellan den så kallade Dalkarlsbacken och Almare-staksundet inom Bro härad är fullbordad. Nådigt anstånd har blifvit lemnadt med utförandet af det betydligare arbetsförelag, som består uti omläggning af nyssnämnda backe, hvarom uti nästföregående berättelse talas. De vägarbeten, som under sednare åren blifvit utförda, hafva visat sig vara för trafiken särdeles gagueliga.
Med anledning af Rikets Ständers Revisorers erinran, att inköpet af den vid Skeppsbron i Stockholm uppsatta Svängkranen skall hafva medfört en för Tullverket främmande utgift, får GeneralTullStyrelsen underdånigst upplysa, att samma krans användande vid större, svårliandterligare piecers lossning och lastning medfört nytta för trafiken, och i så måtto äfven för Tullverket, att skyndsamhet vid lossningen derigenom befordrats. Hvad Rikets Ständers Revisorer anmält rörande den SportelTaxa för TullVerkets Tjenstemän och Betjente, som under den 17 December 1828 af Eders Kongl. Maj:t i Nåder fastställdes, att på försök tillämpas från och med den 1 April 1829 till i83o års slut, synes ej fordra eller ens åsyfta någon åtgärd, isynnerhet sedan Eders Kongl. Maj:t, under den 9 November.sistnämnde år i Nåder fastställt en, ny sådan Taxa, genom hvilken, till lättnad för inrikes Sjöfarten, beviljats nedsättning af expeditions-afgiflen och, i viss;^ fall, befrielse derifrån; I sammanhang hvarmed Eders Kongl. Majit tillika förklarat Sig vilja, efter förloppet af de för denna Taxas gällande kraft bestämda fern år, i Nåder pröfva, huruvida förändrade omständigheter, i förening med Tullinkomstens till vext, må tillåta Sportel-afgifternas förminskning eller afskaffande. GeneralTullStyrelsen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. M a j: t s undcrdänigstc, tropligtigstc tjenare och undersatcr G. F. ÅKERHIELM. J. T. AF Bn.I.BF.RGH. J. D. Stockholm den 29 Januarii 1831. J. F. Fåhreeus. Till Kongl. Majit underdist, angående Rikets Ständers Revisorers underd. Berättelse , i hvad densamma TullVerket beträffar. ( 4 ) Uppgift å fortgående och proprie Balaneer uti Tullverkets Räkenskaper för år 1828.
Men jag önskar att dessa obligationer, hvilka under den kommande tiden troligen till betydliga belopp komma i Bankens ego, icke må genom de i Bankoärender enoch allrådande höglofl. R. St:r blifva i en kommande, för Statsverket brydsam tidpunkt först förklarade räntefrie, sfi vida de af Banken innehafvas, och sedermera alskrifvas; ty så har förr skett med Bankens fordringar hos Statsverket och så kommer sannolikt att framdeles ske, så länge Reg:s Formens 72 g qvarstår, samt R. St:r fortfara att på samma gång vara Lagstiftare och Bankbolag. Ar 1772 togo R. St:r det beslut, att all räntebetalning å Bankens då egande fordringar hos Statsverket borde uphöra; 6 år derefter afskrefs hela skulden, som , då var öfver 30 mill. Rdr Rmt; år 1823 beslöts, att all ränta å Statens skuld till Banken, då omkr. 27 mill. Rdr Rmt, skulle up höra; 7 år derefter afskrefs skulden med undantag af 6,660,000 Rdr, för hvilka Statsobligationer utfärdades m. m. Vestigia me terrent! Detta är en gammal mans fruktan för framtiden; gifve Gud att den aldrig må “varda verklighet! Under ett af Hr Lefrén gjordt afbrott uti upläsningen af detta anförande samt uppå bemälde ledamots förfrågan uplyste undertecknad, att, enligt ankomna prot.utdrag, samtlige de öfrige Riks - Den 22 Februari. 607 Stånden bifallit Utsk:ts uti lista och 2:dra punkterna af förevide Utlåt, gjorda hemställanden, men afslagit det uti 3:dje punkten framstälda förslag. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Då mina åsigt er i frå gor af samma beskaffenhet, som den för handen varande, i allmänhet ej lyckats inom det Högloft.
Det var midt under deras klingande skratt och applåder som jag, ryckande till mig den förvärfvade belöningen, sprang ut och ned till min mor, hvilken detta gyckel så djupt misshagade, att jag nära på aldrig mer fick gå upp. Underligt var, att just i detta kommendantens förmak – den eljest så kallade ”lille-salen” – och just på samma plats, jag en annan sommar tretton år senare blef vigd på allvar Innan jag lemnar detta kapitel öfver de enskilta förhållandena, torde det vara lämpligt att omtala huru längre fram ett annat upptåg af en yngre officer slutade. Det var då emot slutet af året vid en tid, när hoppet att få staden tillbaka började slå rot hos borgerskapet, hvilket i detta afseende tänkte helt olika mot dess sörjande döttrar, som, då fäderna sade: ”Herran vare lof att det här löpandet i husen och på gatorna en gång får en ända!”, i stället suckade: ”Hvart skall det ta vägen, när detta lifliga spring i husen och på gatorna tar slut och balerna bli tomma!” Ett klingande förtids-slädföre och Strömsvattnets isläggning väckte i flykten hos herrar militärer idén om ett slädparti till Kollekinds gästgifvaregård, tre fjerdingsväg från staden, ett slädparti, hvilket vid återkomsten skulle sluta med dans i den vanliga lokalen på nordsidan, der stadens utmärkte gästgifvare och arrangör herr Cederstedt omskapat ett f. d. kronobageri till baloch festivitetssal. Förestånderskan vid detta etablissemang – nota bene för den afdelningen, som gällde middagar och supéer – var en person, hvilken redan förut uppträdt i dessa små anteckningar, nemligen madam Malmelin, bekant genom sina skärmytslingar med ryttmästaren Hoving En ung kornett, grefve Lewenhaupt, framkastade det förvägna infallet att, såsom en artighet mot damerna, man skulle kuska för dem i blotta uniformen utan kappa. Hur galna propositioner, som eljest gingo igenom, afslogs likväl denna enhälligt, något som dock icke hindrade det ungdomliga öfvermodet hos den, som gjort förslaget, att vidblifva det.
Diskontkontoret inlemnat, men hvilka sedermera befunnits vara falskeligen skrifna af f. d. Riksdagsfullmägtigen Paul Hedström, hvilken ock derför blifvit till laga ansvar dömd, — anfört, att under den med Hedström hållna ransakning icke ringaste anledning förekommit att Forsslund varit i förfalskningsbrottet delaktig och att Forsslund ej eller haft skäl att för brottslighet misstänka en man, hvilken, i likhet med Hedström, haft förtroendet att vid tre riksdagar vara sin orts representant inom Bonde-Ståndet och af Ståndet sjelft varit utsedd till Stats-revisor: att det emellertid förefölle motionären förunderligt att ett sådant bedrägeri, som det ifrågavarande, kunnat fortgå i så vidsträckt skala, som skett, innan detsamma upptäcktes, särdeles som det minsta formfel i en lånehandling sällan eller aldrig undginge vederbörandes uppmärksamhet och vid den granskning, motionären haft tillfälle anställa å de falska dokumenterna, det velat synas honom, som skulle en oursäktlig försumlighet egt rum å vederbörande granskares sida; att om en så beskaffad granskning, som genom 57 §, 4 morn., i gällande Banko-reglemente är vorden föreskrifven, i förevarande fall skett, det låge utom allt tvifvel, att verkliga förhållandet genast blifvit upptäckt, emedan en med dylikt granskningsarbete någorlunda hemmastadd och med urskiljningsförmåga utrustad person, så vida han åt gransk - Bih. titt B. St. 2 BankoUtskottets Memorial N:o 14.
Möjligen tror derföre mången, äfven inom detta Hus, alt det skulle göra tillfyllest, att låta BancoUtsk., Bevilln.Utsk. och Ekon.-Ulsk. hvar för sig handlägga sådana frågor, som till sin natur äro financiella, men sorn grundlagen ålägger alt remittera till hvardera af dessa Utsk. Icke dess mindre är jag ännu öfver - Den 4 September f. m. 141 fygad, att det skulle kunna lyckas mig ådagalägga, att det just nu är tidpunkten att en gång för alla sluta upp med den provisoriska lagstiftningen uti tinancerna, som torde vara en af de största orsakerne till dessas nuvar. dåliga beskaffenhet. Denna provisoriska lagstiftning har likväl icke allenast en direct menlig följd, utan tyvärr har den ännn en annan indirect, nemi. att den complett förvirrat opinionerna och gjort det i allmänhet omöjligt för någon att kunna bedömma, om något system följes, och hvilket. Jag har derföre trott, att R. St. borde, genom tillsättande af ett särskildt Utsk., visa, att de erkände den grundsatsen, att man fullständigt borde omfatta alla ämnen, som dermed äga gemenskap, innan man åtminstone vidtoge någon förändring eller reorganisation af rikets penningeverk, och förr än man gått till grunden med sådan undersökning. Detta anser jag således vara hufvudmotivet för R. St. att bevilja motionen, äfven om deraf icke skulle kunna vid denna riksdag uppstå den directa fördelen att få något fullkomligt financeproject till R. St:s afgörande öfverlemnadt. Jag har tvertom, genom den andra motionen, som för närvar, är afskild ifrån discussionen, tillräckligen ådagalagt, att jag icke med full visshet hoppades, att detta Utsk. skulle kunna fullgöra representationens önskan, men icke dess mindre tror jag, att man borde börja med att såmedelst uppställa principen.
Han har ansett att frågan, såsom den nu kommit under öfverläggning, icke borde af R. o. Ad. godkännas. Jag är af motsatt öfvertygelse och anhåller att fä utveckla de skäl, på grund hvaraf jag dertill kommit. Lika med honom anser jag alt StalsUlsk. lyckals sammanblanda denna fråga med frågan om Statsregleringen, och alt den således måste behandlas efter 69 § Beg.F. Deraf följer tydligt, att denna fråga är ibland dem, som icke kunna förfalla. Då tili de beslut, som KiksSkn fattade öfver de af SlatsUtsk. först afgifne voter:s-propos:ne, Stånden stadnade i skiljaktiga beslut, och då derjemte ett Stånd officielt förklarat, då det återsände handlingarne lill SlatsUtsk. med underrättelse om sitt ogillande att sådant skedde derföre, att det ansåg sina privilegier vara i fråga, samt att dessa skulle omstörtas i händelse votens-propos. gillades, så ansåg SlatsUtsk., så väl på grund häraf, som af tvänne talmäns vägran af propos., förslaget till voter:s-propos:r vara de facto origtigt, och afgaf ett annat der Utsk. borttog hvad som stod i beröring med hyssnämnde Stånds privilegier. Således har det inkast som i detta afseende blifvit gjordt nu blifvit af StalsUlsk. undanröjdt. De första votcr:s-propos:na kasserades, men det är icke sagt att just de nyss anförda skälen hvarken inom PresteSt. eller hos R. o. Ad. ansetts hvar för sig tillräckliga för att förkasta votens-propositionerna, utan alla de skäl som framställdes hafva blifvit i klump behandlade, och dä har det handt att alla de anförda skälen tillsammanstagne hafva ansetts tillräckliga för voter:s-propos:nes förkastande. Såsom saken nu står, synes mig naturligt att den icke kan förfalla, och får jag för min del anhålla om bifall lill det ifrån SlatsUtsk. nu inkomne utlåt., samt förenar mig i öfrigt uti det af Gr. Lagerbjelke afgifne yttrandet.
Denna § har af Ridderskapet och Adeln blifvit återremitterad, på grund af framställde yrkanden, dels att nedsättning måtte ske i den privat-bankerna vid sednaste riksdag ålagda förhöjda bevillning, dels ock att aktiebolag, hvars utdelning icke öfverstege 3 eller åtminstone lj procent af kapitalet, måtte från bevillning befrias; och har från !?0/y<we-sf«radef]återremitterats §:ns 2 morn., hufvudsakligen på grund af fortsatt yrkande derom, att, i enlighet med af herr Bergman väckt motion, aktiebolag, m. fl. måtte åläggas bevillning endast för den utdelning, som öfverstege fem procent af kapitalfonden. Då tre Stånd bifallit Utskottets förslag, att fortfarande bibehålla den vid sadnaste riksdag, på grund af då väckta motioner, införda förhöjda beskattning å privat-bankerna, deruti till och med ytterligare förhöjning blifvit vid innevarande riksdag yrkad samt, hvad beträffar de gjorda framställningarne om befrielse från bevillning för aktiebolag m. fl., hvilkas utdelning icke öfverstiger en viss procent af kapitalfonden, och hvilka framställningar endast inom två Stånd förekommit, Utskottet, i enlighet med dess förut yttrade åsigt, icke finner skäl att ett sådant undantagsstadgande tillstyrka, får Utskottet hemställa, att de gjorda anmärkningarne icke må till någon förändring af Utskottets, i enlighet med nu gällande Bevillnings-förordning, afgifna förslag i dessa delar föranleda. §§ 37 och 38. Under hufvudsakligt upprepande af hvad tillförene blifvit i enahanda afseende anfördt, hafva inom Ridderskapet och Adeln åtskilige ledamöter yrkat, att bevillningen för karakters-fullmakter måtte upphöra; på grund hvaraf 37 och 38 §§ blifvit till Utskottet återremitterade; men som ifrågavarande §§ blifvit af tre Stånd godkända, anser Utskottet sig, på förut andragna skäl, böra vidblifva sitt härom afgifna förslag. Besiltnings-Utslwtlél.i Utlåtande, I\' Ii §§ 42 och 137.
Men ali anlägga och underhålla 2;ne vesterul från hufvudsladen gående stambanor, eller en norr oell en söder om Mälaren, hvilket dessutom, med afseende å landets nuvarande industriel;! utveckling, före faller Utskottet mindre angeläget, skulle vara förenadt, med alltför stora uppoffringar lör det allihäuna, såvida icke dessa banor lill en betydlig del kunna sammanfalla med de jernvägar, som från hufvudsladen skola ledas lill de södra och norra provinserna, och hvilka jernvägar genast vid sin utgång från samma stad måste inlaga sina motsatta riktningar. Likasom de söder om Stockholm belägna folkrika och med ymniga naturprodukter begåfvadé provinserna Småland, Östergötland och Södermanland skulle finna sina intressen och sin gemenskap med landels hufvudstad helt och hållet åsidosatta, i fall dessa provinsers invånare icke kunde begagna den der allmänt efterlängtade jern vägs-förbindelsen med nämnde stad samt rikets bergslager och vestra delary likaså skulle de vidsträckta norra och nordvestra landskaperna anse sina anspråk på delaktighet i de. fördelar, Statens jern vägs-anläggningar bereda, lemnade ulan allt afseende, om sagde anläggningar icke utsträcktes lill de orter, som äro belägna i norr och nordvest från hufvudsladen och dermed af ålder egt den lifiigaste handelsrörelse. Utskottet anser sig derföre kunna och böra antaga, ali jernbanor på Statens bekostnad skola anläggas både söder och norrut från hufvudsladen.
Och han utropade: »Prisad vare Gud, som gjort dig så huld. Jag vill ej ytterligare bedröfva dig.» Hvaruppå han bevarade maten under många timmar utan att till någon säga ett vredens ord. Sedan gick bruden ensam genom den stora skogen, ty hon ville komma till den älskade till fots och utan följe, såsom man kommer till Guds moders kapell, då man är i stor nöd. Men i skogen bodde en fredlös man, som var en röfvare. Där denne låg i sitt snår, såg han bruden gå på vägen. Hon hade ringar på fingrarna, guldkrona på hufvudet, tungt silfverskärp om lifvet och pärlor om halsen. Då sade denne röfvare till sig själf: »Detta är endast en svag kvinna, hennes skatter vill jag taga. Därmed har jag rikedom nog, jag kan sedan draga till ett annat land, öfvergifva detta usla lifvet i skogen och blifva en ansedd och ärlig man. Men då bruden kom närmare, och han såg hennes ansikte, blef han maktstulen. Ty Gud hade gjort henne mycket vän. Han tänkte: »jag kan ej skada henne. Hon är en brud, och jag kan ej låta denna väna jungfru komma plundrad till bröllopsgården». Och han fruktade Gud, som gjort kvinnan sådan, samt lät henne gå. I samma skog bodde en gammal eremit, som plågade sin kropp med att vaka i sex dygn och sofva endast det sjunde. Han hade stiftat sig en lag, att om han ej fick ro att sofva under det sjunde dygnet, då måste han vaka sex andra dygn. Ty han menade, att Gud ville det så. Nu var hans sjunde dygn nästan gånget, utan att han fått sofva, ty många sjuka och sorgsna hade sökt honom. Men då han visat dem alla från sig och ville lägga sig att sofva, fick han se bruden komma gående genom den täta skogen. Och han tänkte för sig själf: »Hur skall denna vandrerska komma öfver den strida älfven, som svällt i natt och rifvit bort sin bro? Hvarpå han öfvergaf sin lägerstad och följde henne till älfven och bar henne öfver den på sina axlar. Men då han kom åter till sin håla, var hans tid utlupen, och han måste vaka ännu sex dygn för denna främmande kvinnas skull.
Vid nu å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 109, i fråga om utbetalning af det utaf Rikets Ständer beviljade förskott af 100,000 R:dr B:co , till Götha Canal-byggnads fortsättning, och efter uppläsning af Utskottets i samma ämne afgifna Utlåunde , N:o 107, blef detta sistnämnde bilal let j och ansågs Götha CanalDirectionen berättigad alf genast af RiksgäldsContoiret lyfta de till Canal-byggnadens fortsättande beviljade 100,000 R:dr, under de vilkor, som Högloflige Ridderskapet och Adela samt Högvördige Preste-Ståndel beslutat. S. D. Vid förnyad föredragning, biföllo»; 48 Prot, Utdrag den xx Maji i83g. 1:0. Bevillnings-Utskottets Betänkande» j N:o i8, öfver gjord Motion, att Proste-Tunnor måtte från Bevillning befrias , och N:o 39 , angående väckt Motion om böter för dem , som i Städerne försumma att vid anJ dra Uppbördsstämma!! betala Krono-utskylder; och 2:0. Bevillningssamt Allmänna Be-; svärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 3, öfver gjorda Motioner, angående beskattning å Caracterer utan motsvarande Embete eller Tjenst» S. D. Vid förnyad föredragning af Ex peditions-Utskottets Memorial, N:o 65, afslogos de tvänne första Momenterne, angående anslag af 3-2 sk.
Stats-Secreteraren uppläste i underdånighet till justering det, till följe af Kongl. Maj:ts vidtagna Nådiga beslut, författade förslag lill Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Ilikets Ständer, att Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, angående grunderna och vilkoren för Hemmans-kly fning samt afsöndring af jord från Hemman, af den 19 December 1827, må gälla äfven i afseende på Säteri-, Rå- och Rörsoch Frälse-IIemman, samt att föreskrifterna örn Säteri-byggnads underhållande å Säterier må upphöra. Kongl. Maj:t, som på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, behagade detta förslag i Nåder gilla, befallte, att Dess Nådiga Proposition i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer på vanligt sätt öfverlemnas. Ex Protocollo Knut von Troil. 8 Kongl. Majds Nådiga Propos. N.o 11. N:o 12, KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer s angående anslag af vidare nödiga medel till understöd för utflyttningar vid Egoskiften j äfvensom till fortskyndande af Äfvittrings-verket i Rikets Norra Provincer; Gifven Stockholms Slott den 1_3 November1828. Sedan, uti den af Kongl. Maj?t, med anledning jemväl af Rikets Ständers frami Ställda underdåniga anhållan, under den 4 Maj sistlidet år utfärdade Allmänna Nådiga Stadga, om Skiftesverket i Riket, den för Storskiften förut gällande föreskrift, att, då skifte af en delegare i ett Skifteslag hega-, res, detsamma hör hela Skifteslaget på en gång öfvergå, såsom i alla afseenden för ändamålets vinnande nyttigt och angeläget, blifvit hibehållet, äfvensom, ur enahanda synpunct, lika med hvad E n sk i ftes-.Fö r fa 11-, ningarne innehållit, stadgande är meddeladt om delegares skyldighet till utflyttning åt afsides liggande egor, då ett för alla delegariie formligt