Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, följer ordningen, och då har jag ingenting att säga; men är det icke slut, så hoppas jag att Hr Frih. o. Landtm, icke afbryter ordningen. Hr von Troil: Det var blott ett tillägg till Frih. Hamiltons förslag, hvartill jag uppgaf redactionen; men när nu förslaget är förkastadt, vore icke något skäl att antaga tillägget, hvarföre jag anhåller att detsamma måtte förfalla. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att frågan om den mening, Hr von Troil framställt sälö H. 44 340 D e n a8 O c t o b e r f. m. sorn fyllnad till Frih. Hamiltons förslag, för det närvar, Loide förfalla. Ropades ja. Hr Frih. o. La n d t m. genomgick nu de särskilda punkterna i Frih. Hamiltons förslag och yttrade dervid, att usta punkten vore ansedd böra förfalla genom antagandet af Frih. Sprenglportens mening ; 2:dra punkten återstode att pröfva; 3:dje punkten torde anses böra förfalla, sedan den 6:te icke blifvit antagen; 4^de punktens första hälft vore afslagen af R. o. Ad., och den sednare hälften förfallen genom antagandet af Frih. Sprenglportens mening; 5:te punkten hade Frih. Hamilton ansett böra förbigås eller för det närvar, förfalla, enär den öfverensstämde med det förslag. Hr von Hartmansdorff afgifvit till gemensam tanke, och då det komme under pröfning äfven kunde blifva föremål för discussion; 6:te punkten vore afslagen; yrde punkten öfverensstämde med Hr von Hartmansdorffs förslag, och vore Frih. Hamiltons mening, att den borde förbigås och blifva föremål för öfverläggning då Hr von Hartmansdorffs förslag komme till pröfning, 8:de punkten, som innehölle förslaget till andra eller rådskammarens formering, återstode att föredragas för R. o. Ad.; äfvenså den grde och den io:de; i irte punkten hade Frih.
Jag underställer derföre Hogloflige Ridderskapet och Adeln om icke en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t borde afgifvas med anhållan, att straffen i SeglationsOrdningen, hvilka äro af nästan lika beskaffenhet med dem som åläggas af LurendräjeriFörordningen, måtte äfvenledes blifva underkastade enahanda granskning af Ridderskapet och Adeln. Hans Exellencc Herr Grefve Mörner, Adolph Göran: Jag måtte säga, att jag trodde Segla - x. 228 De>l Maji e. m, tionsOrdningen redan vara öfverlemnad på samma gång som LurendräjeriFörordningen. Jag har nu hört, att den icke lärer vara det, och kan icke förklara orsaken dertill; men jag tror att Ridderskapet och Adeln har att vänta den med det första. Någon underdånig skrifvelse i detta amne, torde således icke vara af nöden. Herr von Hartmansdorff: Jag har i dag enskilt frågat den Embetsman, som contrasignerat Kongl. Maj;ts Skrifvelse om LurendrejeriFörordningen, huruvida SeglationsOrdningen ej vöre i samma ändamål till förväntandes. Men han sade sig ingenting derom veld och derföre har jag gjort denna hemställan. #> Herr Grefven och LandtMarjkalhen hemstälte, att Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelse måtte till Lagutskottet remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs å nyo och remitterades till; Expeditions Utskottet: Herr von Hartmansdorff, August, den 7 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, med förslag till controll derå, att Riksens Ständers beslut må, vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Maj:t expedierade. / Företogs till pröfning
Efter pröfning af åtskilliga hos Rikets Ständer gjorda framställningar om jernvägs-anläggningar inom liera af rikets landskap, hafva Rikets Ständer, utom de anslag, som för de i underdåniga skrifvelsen den 18 innevarande månad omförmälde stambaBih. till R. St. Skrifvelse, N:o 197. nor blifvit anvisade, funnit sig böra bevilja statsbidrag för nedannämnde så beskaffade anläggningar, nemligen: l:o. För en jernväg mellan sjöarne lVessman och Norra Barken inom Stora Kopparbergs län. I afseende härå har hos Rikets Ständer blifvit uppgifvet, att, sedan lokal-undersökning för en kanals anläggning mellan ofvannämnde sjöar, för mer än 20 år tillbaka, blifvit anställd och omständligt kostnadsförslag derefter upprättadt, samt Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader förordat denna kanal-anläggning, hade E. K. M:t, uti Dess Nådiga Proposition angående Stats-verkets tillstånd och hehof, vid 1844 års riksdag förklarat, att bland de nya kanal-ledningar, för hvilka statsanslag ifrågakomme, den föreslagna kanalen mellan sjöarne Barken och Wessman borde företrädesvis komma i åtanke, i anseende till de stora fördelar densamma, i förening med Strömsholms kanal-led, skulle komma att medföra, ej allenast för omkringliggande, med hänsigt till bergverks-industrien, högst vigtiga orter, utan ock för riket i allmänhet. Men beviljandet af det anslag å 463,000 R:dr, E. K. M:t då, likasom vid 1847 och 1848 års riksdag, föreslog för detta företag, blef af Rikets Ständer uppskjutet. Sedermera hade fråga uppstått att, i stället för en båtled, anlägga en mindre jernväg mellan samma sjöar, hvarigenom det åsyftade ändamålet, eller sjön Wessmans sammanbindning med Strömsholms kanal och Mälaren, skulle, med betydligt minskad kostnad, kunna vinnas.
Jag vill icke bestrida att de nu lefvande Adelig» Slagtar äro flere än fordom, då Finland och de Tyska provincerne voro Sverige underlagde äfvensom att Riddarhussalen ej på en gång kan inrymma 1296 Representanter; men i förra afseendet torde dock förekomma, att dels Grefvelig och Friherrlig, dels Friherlig och Adelig, tilläfventyrsalla 3 värdigheterne äro hos en och annan i en persons hand förenade med beräknande endast af en enda röst, och i det • sednare åter, att, med'förlusten af Finland och öfrige besittningarne, många Adeliga personer, törhända hela slägter afgått, hvilket äfven bör förmodas deraf, att åtskiliige Familier på 50 år och derutöfver icke låtit sig afhöra vid Riksdagarne eller sine genealogier completterat. Troligen hafva flere af dem utslocknat eller bosatt sig i främmande länder, fastän de icke utan bevis! ige skäl kunnat såsom afgångne här afföras. Det uppgifne beloppet torde således (åla någon nedsättning, såsom grundadt på en till det högsta berjiknad cal’ cul och äfven innefattande dem, som förlorat säte och stämma. I enlighet med hvad Kongl. TabellCommissionen uppgifvit, har Herr von Hartmansdorff, yttrat: ”att Adelns tillväxt de 5!sista åren varit öfver 4 gånger starkare än tillförene under det att ett förut tilltagande närande Stånd på samma tid äftynat;” men Ommissionens Tabeller upplysa äfven, dels att under de sednaste 15 åren intill och med 18:0, ehuru Adeln ökats med 646 personer, BondeStåndet blifvit tillökt med 105,234 eller i åtskilige
Äfvenså ligga vi i våra näringar och commerciella förhållanden mera i beröring med Tysk1 II. 59 40G Den 24 Augusti e. ra. landan med Frankrike. Jag tviflar likväl icke derpå, att ut i en väl organiserad skola undervisningen bör bringas derhän, att begge språken kunna hjelpligt läras både att tala och skrifva; men om så icke skulle vara händelsen, så tvekade jag icke i valet emellan Tyska och Fransyska. I afseende på Christendomen, vill Hr Westerstrand börja undervisningen med catechesen och derefter fortgå med bibliska historien. Jag skulle likväl tro, att bibliska historien bör gifva catechesen sin förklaring, och icke catechesen förklara bibliska historien. Sålunda har man äfven förfarit i nya elementarskolan. Der börjar undervisningen med bibliska historien och sedan kommer catechesen. Cateehesens dogmer äro i sig sjelfva svärfatlliga nog för det åttaåriga barnet; det kan väl behöfva ett eller annat är uppöfva sin faltningsgåfva, innan det börjar dermed. Jag vill icke vidare trötta R. o. Ad:s tålamod, utan blott angifva hvad jag anser vara den största bristen i Hr Westcrslrands motion. Ilan har icke åsyftat något annat, än att spheren för denna skola, som vi vanligen kalla apologistskola, men som han benämner elementarskola, må blifva utvidgad och lemna mera rum för den medborgerliga bildningen, innan den lärdare bildningen vidtagit. För att viuna detta ändamål har han ökat nederskolan med en dass, meu vid denna 5 dass afklipper han all realistisk undervisning. Åtminstone har han icke i sitt organisationsförslag uppgifvit huru den bör inrättas, och likväl tyckes det vara lill den realistiska bildningens fromma, som hela den stora förändringen är föreslagen. Hvartill skulle då hela projectet tjena? Sä god, som Hr Westerstrands elementarskola, är i det närmaste hvarje fullständig apologistskola. Ilda ändamålet med Hr Westerstrands förslag synes sålunda nästan endast reducera sig till ett försök att vilja utrota Latinet och de gamla språken; i fall eljest något bestämdt ändamål med detsamma varit åsyftadt.
N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m. § 19- Hr von Troil, Samuel Gustaf: BancoUtsk. bar i denna puukt föreslagit att öka fastighetsbeläningen med 1 million r:dr b:co emot hvad för densamma besiämdes vid sista riksdagen, deruti likväl inberäknade de 350,000 r:dr, som Bancofullm. på eget ansvar vid nasti, års början anvisat till denna fonds förökande. För min del skulle jag tro, alt det är nödvändigt att återgå, om icke alldeles lill det belopp af 5$ millioner, som vid sista riksdagen bestämdes, åtminstone till 6 millioner. Ingen lånerörelse är, efter min tanka, mera onaturlig och mera oegentlig för en Bank än just denna. Man anför visserligen, att Banken ingenting förlorar pä dessa lån; att de äro för den mindre jordbrukaren af en ganska stor nytta; och alt en mängd låneansökningar äro hvilande, i brist på läntillgångar. Jag skulle likväl tro, att Bankens hufvudändamål är realisationens upprätthållande, och jag anser derföre, alt en lånerörelse, der Banken icke kan åtkomma capitalet, i händelse af behof, bör, långt ifrån att ökas, snarare minskas. Jag tror dessutom, att det tillkommer R. St. vid denna riksdag att icke lemna luft ät ropet pä ständigt ökade lån och gifva näring åt det öfverhanden tagande skuldsättningssyslemet. Under denna tid hafva dessutom tillkommit privatbankernas fordringar, som uppgå till omkring 7j millioner, eller, om jag afdrager det riksmynt, som dessa inrättningar hafva inneliggande i passan, omkring 5 millioner. Dessutom hafva hypotheksinrättningarne under denna tid uppstått och i landet spridt flera millioner r:dr. Hvarthän skall det väl slutligen taga vägen, om man ständigt söker att öka lånetillgångarne. Icke kan man genom nya län bota det onda. Sådant är blott en pallrativ-åtgärd, som för någon tid kan uppehålla dessa alltför mycket skuldsattes tynande lif, men som slutligen, när krisen inträffar, endast gör den svårare.
Först då vi stodo ute i trädgården, medan ett gulgrått dammoln insvepte villan och delvis liksom beslöjade hvad som skedde, erforo vi, vid tanken på den stora olyckan som plötsligt träffat trakten, en pinsam känsla, som dock snarare förtjenade namn af ängsligt deltagande än af förskräckelse. Äfven denna känsla ersattes hastigt af en annan, som nästan skulle kunnat kallas beundran. Vi ryste under intryck af samma stämning som bemäktigar sig åhöraren, då i någon af Roms kyrkor orgeln stämmer upp, ackompanjerad af kör, stråkinstrument, trummor och basuner. Skakningen fortfor ännu. Citronträdens stora frukter rörde sig af och an och kvistarna svigtade. Några enstaka stjernor brunno ännu i den gråkalla dagningen. På landsvägen tvärstannade hästarna framför vagnarna. Hönsen skrockade i hönshusen och uppskrämda småfoglar kretsade ängsligt i luften. På afstånd hördes hundarnas skall och dofva tjut samt det dämpade bullret af störtande skorstenar, takpannor och gesimser. Bortom villornas tak böjde sig långsamt den närmaste kyrkans smäckra kampanil åt sidan – och föll. Utanför hotellen samlades främlingarna, insvepta i täcken och filtar. Några svimmade, andra buro eller stödde sjuka. På gården framför Hôtel de Rome, som blifvit temligen ramponeradt, utstjelptes en mängd reseffekter, halföppna koffertar, rullstolar, böcker och kläder om hvartannat som vid en eldsvåda. Samtidigt med förödelsens dämpade buller rådde ett slags egendomlig hemsk tystnad i den ännu yrvakna naturen. Sjelfve talade vi icke, vi voro åskådare. Man hörde endast den spruckna och hesa rösten af en sjuk nittioårig italiensk hexa, som, insvept i ett lakan, lyftes upp på murens krön, tätt bredvid vår trädgård. Skakande sitt hufvud, hvars naggiga hår var lika hvitt som lakanet, öfverröstade hon jordbäfningen med de gröfsta och smutsigaste utrop och eder hon kunde erinra sig. Det första jordskalfvets längd beräknades af de flesta till tre minuter och mer. Men helt visst var detta öfverdrift. Ofrivilligt gör fantasien vid ett tillfälle som detta sekunden till minut, minuten till kvart.
Allmänheten skulle i annat fall lätt kunna tro, det Konung och Ständer ö.fverenskommit, att slå falskt mynt; ty den skall icke på annat sätt kunna begripa, huru Riksdalern blifvit förvandlad till en så liten penning. Ehuru jag i åtskilliga detai 1 ler skiljer mig ifrån Herr Lefrens förslag, anser jag dock det namn, han föreslagit, lämpligt, emedan jag finnér det vara välbetänkt, att välja ett nytt namn för myntet, då raan gör en sådan banquerout som nu, på det icke samma benämning, som det hela förut haft, må bibehållas för en ömklig del deraf. 74 Den 19 Octo ber e. m. Herr Tham, Wolrath: Då jag icke kan instämma, hvarken med reservanten eller med någon af dem, som nu yttrat sig, anhåller jag att i stället få förena mig med Utskottens pluralitet. Att ändra myntets namn kan jag för min del lika litet bifalla, som jag kunnat bifalla VetenskapsAkademiens nya namn, förmått, mål och vigt. Jag tror, att det blott skulle leda till oordning, om man borttager de namn, med hvilka allmogen är väl bekant, för att sätta nya obekanta namn i stället, och jag tror, att man i detta afseende mera bör rätta sig efter allmogens begrepp och beqvämlighet, än efter de högre classernes. Hvad enheten beträffar, anser jag den Utskotten föreslagit vara den bästa, enär Bancoräkningen är den lagliga och ordentliga, samt Riksgäldssedlarne väl småningom komma att försvinna. Med denna af Utskotten föreslagna beräkning kan dessutom ganska väl förenäs den i dagligt tal allmänt antagna Riksgäldsräkningen, så vida de i andra momentet föreslagna underafdelningar af myntenheten blifva gillade. Ty, enligt Utskottens förslag blifver enheten lika med En Riksdaler Banko, men dess närmaste underafdelning lika med 32 sk. Banko eller En R:dr Riksgäld; den andra underafdelningen lika med 16 sk. Banco eller 24 sk. Riksgäld; den tredje underafdelningen lika med 8 sk. Banco eller 12 sk. Riksgäld; och den fjerde underafdelningen lika med Den 19 October e. in. 75 4 sk.
Dessa eder släkts diser, de svarta, som följt den gamla tron, torde hafva vetat af det stundande skiftet och att I, fränder, kommen att öfvergifva dem. De hafva icke varit tillfreds med att dessförinnan lämna eder helt och hållet obeskattade, och för den skull hafva de tagit den ädle Tidrande ifrån eder. De bättre diserna, de hvita, hafva däremot velat hjälpa honom, men de hafva ej förmått det. Nu skolen I, fränder, dock sluta eder till dessa ljusa diser, som hafva den nya okända tron!» Och Tidrandes död gick hans fader så djupt till sinnes, att denne ej längre trifdes på sin gård Hof utan flyttade därifrån. Äljes var det naturligtvis frändefylgjans uppgift att skydda släkten och dess enskilda medlemmar. Då höfdingen Torsten Ingemundsson skaffat trollkvinnan Groa bostad nära sin egen gård, fick han af sin hustru höra ständiga förebråelser, för det han var förälskad i denna Groa, hvilken genom trolldom frammanat hans kärlek. Så köpte trollpackan god malt och redde till ett stort gästabud, hvartill äfven höfdingen Torsten blef inbjuden; och han lofvade komma. Men tre nätter förr än han skulle rida hemifrån, drömde han, att den kvinna, som dittills följt honom och hans fränder, kom till honom och bönföll, att han icke måtte fara till Groas gästabud. Då han invände, att löftet redan var gifvet, sade hon: »Detta synes mig dock oförståndigt — gör du den färden, så bekommer den dig illa!» Äfven de två andra nätterna infann hon sig, och samma varning uttalade hon. Och hon tog på hans ögon, att han måtte se klarare. Då beslöt han att stanna hemma. Den afton, då trollkvinnan Groas gästabud hölls, såg Torstens fårherde henne efter solens nedgång komma ut ur sin gård, och hon gick »emot solens lopp», rundt omkring gården; och han hörde henne säga: »Mödosamt månde det varda att stå emot Ingemundssönernas lycka. Hon såg upp emot fjället, svängde en duk, hvari hon knutit mycket guld, som var hennes eget, och hon talade åter: »Gånge det nu så, som förut bestämdt är!»
Af de den underdåniga ansökningen bifogade intyg inhemlas, att Gharlotta Wilhelmina ur född 1808 och Erika Julia Maria år 1812, att båda uro sjukliga och sakna förmåga att sig sjelfva försörja samt att de befinna sig i torftiga omständigheter:, hvarföre Utskottet får, med afseende på Professor Acharii i lifstiden ådagalagda vetenskapliga lÖrtjenster, samt den nödställda belägenhet, hvaruti bans efterlemnade ogifta döttrar skola befinna sig, hemställa, att Charlotta Wilhelmina och Erika Jalia Maria Acharius må på indragnings-staten upptagas till åtnjutande af en årlig pension af 225 R:dr Runt hvardera, att beräknas och utgå från moderns död, eller från och med Juli månads början näst!, år. 35:o. Jemlikt Utskottets i Utlåtandet M 122, punkten 3, gjorda, af Rikets Ständer gillade, hemställan, skulle Bergsgevaidigern Grunlund å allmänna indragningsstaten uppföras med lön, 88 R.dr 75 öre Runt, jemte tillökning efter riksmarkegångsmedelpris för derunder begripna 5 tunnor spanmål. Detta är af Utskottet å" bifogade tabell (.>2 1) iakttaget. Kommande, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer äfven, enligt Utskottets förslag, beslutat, lönerna för den eller dem af Bergskollegii ordinarie personal, som, efter' detta verks indragning, icke varda till tjenstgöring i Kommers-kollegium använde, att från allmänna indragningsstaten utgå. 36:o Som Rikets Ständer bifallit Utskottets uti Utlåtandet M 122, punkten 8, inom. I framställda förslag, att Uäradsskrifvaren i Ljunits och Herrestads häraders fögderi af Malmöhus län mätte, i afvaktan på det honom å lön anslagna bohemmans tillträdande, få från allmänna indragnings-staten uppbära en emot hemmanets afkastning svarande ersättning af 650 lbdr Runt årligen, har sådant blifvit å bifogade tabell (JV2 1) af Utskottet iakttaget. 37:o. Uti
Bondeståndet ingifvet, och till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitteradt Memorial, har Riksdagsfullmäktigen Matts Pehrsson från Stockholms Län anfört: att, ehuru vid sistlidne Riksdag Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 17 April 1841, jemte hemställan om förhöjning i legan för skjuts öfver Alands haf vintertiden, anhållit, att laga undersökning måtte ske, huruvida icke Wäddö sockens invånare, såsom ersättning för de dem ålagda postföringsskyldigheter nr. ra., fordom varit förunnade rättigheter, al hvilka de i sednare tider gått i mistning, samt om ej, med afseende härå, anledning kunde förefinnas till deras befriande från underhållandet af uthusen jemte biobyggnaden vid Grisslehamn, en sådan undersökning likväl icke, motionären veterligen, blifvit företagen; att Kongl. Majit väl, jemlikt Nådigt Bref till Öfver-Post-Direclörs-Embetet af den 25 Juli 1843, bifallit den begärda förhöjningen i skjutslegan samt förordnat, att brohufvudet i hamnen vid Grisslehamn, likasom sjelfva hamnbyggnaden, borde på Postverkets bekostnad underhållas, men deremot förklarat någon eftergift af den byggnadsoch underhållsskyldighet, som, enligt lag och författningar, Wäddö sockens inbyggare åligger, icke kunna beviljas.
Hafva ett år och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag är afsagdt, deruti penningars eller böters utgifvande föreskrifves, må utmätning på grund deraf ej ske, med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut åter försatt i exekutiv kraft. Lag samma vare om Norrska Finans-Departementets utslag i tullmål, åtagande af böter samt förlikning: och räknas tiden från den dag, utslaget gafs eller åtagandet skedde, men i fråga om förlikning från den dag, som till dess fullgörande finnes utsatt. Aro i samma förliknings-handling särskilda dagar för särskilda fullgöranden bestämda, räknas tiden från en hvar af dem. § 8. Ar gäldenärs bo taget under offentlig skiftes-behandling i Norrige, förfaller den genom denna förordning nredgifna rätt till utmätning. § 9. Ar någon i Norrige fälld till böter, som, till följd af bristande tillgång till deras gäldande, med motsvarande fängelse skola aftjenas, och finnes han i Sverige, då bör han, på vederbörandes begäran, utlevereras i öfverensstämmelse med de uti Kongl. Förordningen den 1 Juni 1819 gitna föreskrifter. Lag samma vare, der någon, som för förbrytelse varit till Norrsk domstol instämd, sig ej inställt, och Rätten förordnat, att han herntas skall. Lag Utskottets Betänkande N;o 43. 5 § 10. Der någon i Norrige till Svensk domstol skall instämmas, vare laga stämningstid i allmänhet tre månader; men två månader, der stämning skall honom delgifvas i ett Arnt, som med sina gränser möter det län, hvarest domstolen finnes, och sex månader, då stämning skall någon delgifvas i Nordlanden eller Finmarken, eller domstolen finnes på Gottland, eller i Norrbotten eller Westerbotten, utan afseende på närmare eller fjermare afstånd emellan orterna. Stämningen skall vara kungjord antingen genom de för stället antagna stämningsmän (stsevnevidner), hvilkas egenskap såsom sådane då bör genom intyg af Notarius Publicus vara bestyrkt, eller genom Notarius Publicus.
Äoften in ber amtlidjen QcU tung @dj»ebenb unb in brei bon ben 9lnleibeiibernebmern borger bejeidjneten Seiiun* gen belannt gemad)t »erben. 9luf eben biefe SBeife »erben bie im § 8 er»äf)nte Ser* gröferung ber IRädja^Iungen »ie aud) anbere, bie 9lnleibe betreffenbe Serfiigungen pr adgemeirien Äunbe gebracfjt. § 12. £>ie Slubloofungen follen fämmtlidje, fiir bie 2lnleit)e aubgegebeuen Obligationen, ober in »eld>e bie 9lnleil)e nåd) bern 9lmortifationbbIane berttjern »orbén ift, umfaffen, unb alfo aucb bie Obligationen, bie ju bern im 3:ten § er»äbnten 9lntbeile ber Slnleibe geboren. SBirb eine Obligation aubgelooft fruger, alg bie berfelben entfpredjenbe Sa^Iung bon ben 9lnleibeiibernet)mern entridjtet »orbén ift, »irb fie bon bent $fteid)b*@cbulben SBab auf Seranlaffung folcher Slnjeigen an Snbaber bon Obliga* tionen ober #in§coubbn8 bon bern 3öid)b*@djulben*(£ombtoir unmittelbar auggejablt »irb, foE priidbebalten unb in Slbjug gebradjt »erben an ben in 10:ten § borgefd)riebenen SRimeffen ber fiir 3infen
Polisen bör egentligen blott söka att förekomma sådana oordentligheter, och få reda på gerningsmannen, men deremot, så vidt möjligt är, icke befatta sig med en ransakning på förhand, hvilken ofta ar af natur att skämma bort den ransakning, som sedan vid domstol kommer att äga rum. Den som har någon erfarenhet vid handläggningen af criminal-ransakningar, isynnerhet på sätt som vår bevisning nu står, han har äfven erfarit, att de ransakningar, som föregått antingen vid den s. k. polisdomstolen eller hos Konungens Bef:h:de, ofta blott ledt derhän, att låta en person, som blifvit ställd för rätta, få tillfälle att der bekänna påsig brott, som han sedan, då han skall dömmas vid laga domstol, återkallar. Det kati ej hafva varit eller vara motionärens mening alt få andra ärender, än de som tillhöra gaturenhållning m. m., der inga brottmål förekomma, särskildt behandlade. I detta afseende får jag upplysa, att redan, för ungefärligen ett år sedan, den anstalt är vidtagen, att en särskild dertill förordnad person egentligen befattar sig med sådana ärenden, dåden egenlliga polisdomstolen har att göra med de criminella målen. Huruvida denna anstalt är ändamålsenlig, lemnarjag derhän; men alt det Utsk., till hvilket motionen kommer att remitteras, måtte misstaga sig derhän att föreslå en ransakningsdomstol, som icke äger rätt att dömma, detta är hvad jag ville motsätta mig. H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm: Jag antydde redan i de få ord jag nyss yttrade, att jag alltför väl insåg lagfrågan i saken, men tillika, att jag ville undvika den. Enär den är af vigt, och nu yrkas, mäste jag utveckla min åsigt. Med den mycket ökade, ja mångdubblade samhällsrörelse, hvilkens intensitet tilltager i mån af de civilisations-framsteg, vi berömligen tillkämpa oss, spridas bland folket häftiga begär, obändigare njutningsanspråk; och sålunda hafva brottmålen i betänklig grad ökats, ty allt är icke rosor i civilisationen.