Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och knngliga jakter ägde rum i backarna ofvanför — skotten smällde, hornen smattrade, ekot rullade öfver vikar och åsar — barndomsintrycken från det första skånska hemmet vaknade upp och fingo nytt lif. Barnets romantiska drömmar voro förverkligade, och den unga kvinnan fattade en nästan svärmisk kärlek till denna trakt, i hvilken hon vid en älskad makes sida funnit ett lyckligt hem. Till den trefnad, hon kände, bidrog ej litet det mottagande hon rönte såväl af stadens som traktens vänliga invånare. Bland besökarne i detta hem vilja vi, i förbigående och på tal om kungliga jakter, nämna konung Carl X V, som någon gång sökte hvila på soffan i doktorns enkla arbetsrum eller, om han var hungrig, här intog en smörgås. Under 14 år bodde doktor Wiedberg vid Gripsholm; han var på en gång stadsläkare i Mariefred, slottsläkare å Gripsholm samt bataljonsläkare vid Sörmlands regemente. Dessutom utöfvade han en ganska vidsträckt enskild praktik, hvilken ökades i samma mån som hans rykte växte. Våren 1881 erhöll han regementsläkareplatsen vid lifregementets grenadierkår och flyttade strax, därefter till Strömsholm. Det var med stor smärta och djupt vemod fru Wiedberg lämnade hemmet vid Gripsholm. Det sista farväl, hon sade, var till d. v. åldfrun å slottet, hvilken, 80-årig, ej förmådde lämna sina rum. Föga anade hon, då hon från trappan till åldfruns bostad kastade en sista blick öfver borggården, att hon inom kort skulle beträda densamma så- som ingång till eget hem. Vistandet vid Strömsholm blef kort. Hösten samma år utbröt en häftig difteriepedemi i nejden. Denna sjukdom hade doktor W. alltid med stor framgång bekämpat, och han sade någon gång, att han ej hyste fruktan för densamma, ty han hade aldrig misslyckats vid dess behandling. En dag denna höst hemkom han trött och illamående från en patient och blef strax därefter kallad till en fattig difterisjuk arbetares läger. Sin vana trogen, for han utan en sekunds dröjsmål. V i d hemkomsten berättade han, att han » för första gången glömt medtaga cigarr », hvilket varit så mycket obehagligare, som patienten hostat upp slem i hans ansikte.
Hvem skall förklara, hvad som är menadt; är det den, som afgifvit det mörka yttrandet, eller är det någon annan? Mig synes, att det är endast den, som fattat beslutet, hvilken kan göra förklaringen. Det är Konungen och Ständerna, som gemensamt stifta lag, och det bör således blott vara de, som förklara den. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Lika med Hr von Hartmansdorff, då han beklagade sig, att vid detta tillfälle vara af olika tanka med Frih:ne Palmstjerna och Cederström, kunde äfven jag skäligen börja med att nu beklaga mig, att nödgas vara af olika tanka med honom och isynnerhet med den ledamot, som sist yttrade sig. Jag har under de många riksdagar jag bevistat, alltid varit af den tanke, att detta stadgande, som är eget för Sverige, äfven är behöfligt. Det är i allmänhet mindre förmånligt för en nation att bestå af några få millioner menniskor, men några förmåner härflyta dock derifrån, och bland andra den att kunna hafva en enda Högsta Domstol. En sådan förmån bör man så mycket som möjligt begagna och icke bortkasta. Från urminnes tid hafva Sveriges Konungar äfven varit Sveriges domare. Sverige har haft envåldskonungar, men derföre icke envåldsdomare. Svenska folket har alltid vetat skilja emellan Konungens befattning som domare och Konungens befattning såsom landets högsta 358 Den 21 September f. m. styresman. Vi må icke eller tro, att folket i en framtid skulle mera förvillas om detta begrepp; och då våra forntida Konungar icke i sin höghet förnärmades, eller R. St. i sin lagstiftande makt, derigenom att en Högste Domstol, der den funnits, kunnat utgifva lagförklaringar, så lärer det icke eller nu, med afseende af rang, något skäl finnas att antaga detta förslag. Det är endast nyttan för samhället man här behöfver fästa sig vid. Det är sagdt, att lagförklaringar sällan förekomma. Det är ganska väl att lagarne skrifvas så, att de sällan behöfva förklaras. Jag tror dock, att i civil lagstiftning förekommit sådana fall, der, så framt man icke med största varsamhet gått till väga, det verkligen varit behof af lagförklaringar.
Aflöning till tjenstemän och betjening samt pensioner och gratialer 9,021: 63. Dito till arbetsfolket 1,430: 19. Dagsverken och andra kostnader för jordbruket 5,927: 97. Omkostnader för byggnadsreparationer 9,053: 91. Inventariers och redskaps anskaffande och underhåll 3,169: 58. Ränte-medel - 900: Balans till år 1860: De under revisionsåret influtna arrendemedlen för dessa Kongl, slotts lägenheter redovisas i räkenskapen till ett belopp af 6,357 R:dr 13 öre; men någon handling, hvarpå denna inkomst sig grundar, är icke till finnandes bland räkenskaperna. Haga Kongl, lustslott. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, redogör räkenskapen för inkomster och utgifter på följande sätt: D ebet. Uppbörd: Balans till år 1860: Cred i t. Balans från år 1.858: Utgifter: Byggnader och reparationer 1,029: 86. Ved och lyshållning m. m 360: —• Emot denna räkenskap har icke någon anmärkning hos Revisorerne förekommit. — 185 — Haga lustpark. e Årets räkenskap, i Kongl. Kammar-rätten ännu icke granskad, redovisar inkomster och utgifter på följande sätt: D ebet. Balans från år 1858: Uppbörd: För uthyrde och försålde växter m. m 6,462: 26. Credit: Utgifter: Dagsverkskostnader m. m 6.442: 87. Balans till år 1860: Här ofvan såsom kontant behållning inbalanserade 208 R:dr 12 öre hafva under år 1858 blifvit levererade till Haga Kongl, slotts kassa och finnas jemväl i dess kassaräkning uppdebiterade; hvadan dessa medel, som i den vid sistlidne års statsrevision öfver ifrågavarande lustparks räkenskap upprättade tabell blifvit ut balanserade, i stället för att såsom levererade afföras, böra afskrifv&s. Gripsholms Kongl, lustslott.
Antages det nu att Hamburger eller annan raffinad står bär på platsen till 15 J sk. r:gds, eller 10 sk. 4 rst. b:co, hvilket är 2 rst. öfver verkliga priset, så utgör häraf 2 sk. 7 rst. b:co. Tullafgiften från transatlantiska hamnar, de enda från hvilka socker införas, utgör från Ostindien 2 sk. och från Sydamerika 2 sk. 3 rst. b:co; öfrige omkostnader drabba äfven den raffinerade varan i proportion, och behöfva således ej komma i fråga. Fjerdedelen häraf är 6 till 6J r:st., och tillagd sjelfva tullen gör den 2 sk. 6 rst. till 2 sk. 9| rst. Lagdt till { af vär - Den 5 Februari. 351 det, gifver detta således efter det allrahögsta antagandet en siffra af 5 sk. 1 r:st. till 5 sk. 4] rst. såsom tullen på toppsocker, om man vill gynna fabrikanterna af denna vara med den högsta af Regeringen för någon näringsgren föreslagen skyddstull.. Min öfvertygelse är likväl att denna fabrikation ganska väl skall bära sig med en skyddstull af 20 procent, lillökt till det utländska toppsockrets pris och tullen på råsocker sammanräknade. Då blir denna tull, när 20 procent af priset, som var 10 sk. 4 rst. och 20 procent af tullen 2 lill 2: 3. sammanlägges, högst 4 sk. 4’ rst. b:co. 20 procent skydd pä en sådan tillverkning synes mig utgöra en billig och tillika ganska tillfredsställande uppmuntran. Det är nogsamt bekant, att den förnämsta och egentligen enda invändning, som fabrikanterne hafva att göra mot denna beräkningsgrund ligger i deras uppgift om den drawback som regeringarna i Belgien och Nederländerna lemna åt sockerraffinadörerne. Det var hufvudsakligen genom dessa uppgifter, som det vid förra riksdagen lyckades att fä importförbudet ä toppsocker bibehållet. Den brist pä faktiska upplysningar, som förut är anmärkt, vid denna frågas behandling inför statsrådets prot., visar sig äfven i detta hänseende kännbar.
Jag vill visserligen icke anföra något emot detta betänk., för att begära detsammas återremitterande. Jag vill endast yttra, att jag ej tror de ändringar, som K. M. kan, på grund af de tillförordnade länscommitterades underd. yttranden, anse nödiga i hemmänsklyfningsoch jordafsondrings-förordningen , ovilkorligen böra till R. St:s pröfning öfverftmnas. Amnet för denna förordning är ej någon lagstiftningsutan en oeeonomisk frågas Det är endast frågan, huruvida afsöndring af jord från hemman må få ske, sorn häraf kan anses utgöra föremål för lagstiftning, och denna fråga är redan föle detta t3 IT. d x8 Den i September. afgjord. De modilicationer i författn., sorn anses kunna behöfva göras, uro således administrativa åtgärder, hvilka jag ej tror lämpligen böra hvila för R. St:s hörande. K. M. lärer i allt fall ej underlåta ätt communicera med R. St. i de delar af ämnet, K. M. anser lämpligt böra komma till deras åtgärd. Det är blott detta ]ag velat yttra i anledn. af Utsk:s förslag i det förevar, betänk. Lagoch Oecon.Utsk:ns utlåt. N:o 17 bifölls. Hr Gunther, Carl Gust., uppläste följande: Då Allm. Besv. o. Oecon.Utsk:s betänk. N:o 98 af R. o. Ad. återremitterades, anhöll jag att före justeringen få bifoga några anmärkningar, dem jagj nu får äran framställa. Utsk. bär anfört, att svårligen någon röst torde finnas, som böjer sig till försvar för lämpligheten och rättsenligheten af skjutningsbesväret. Dervid får jag anmärka, att allmänna opinionen ej kan vara stadgad om en fråga, som ännu befinner sig i ett outredt skick.
Lika med Motionairerne, eger jag derom ej annan kännedom, än hvad Kyrkolagen af år 1686 och 1687 föreskrifver, nemi. att Biskoparne skola sjelfve predika den rena läran, och gifva granneligen akt uppå presterna, sorn äro under deras vård, äfvensom att de uti sitt Stift, en gång om året, böra visitera så mänga församlingar som möjligt är. Jag frågar hvar och en, huru denna skyldighet uppfylles? När nu folket ser, att denna pligt anses af Biskoparne öfverflödig, är väl ej underligt, om det anser deras Embeten öfverflödige. När härtill lägges den öfver höfvan stora lön de hafva, och, som trovärdiga män för mig uppgifvit, för flere uppgå till 12,000 R:dr Banco årligen, så tyckes det mig, att, vid de nu varande Biskoparnes afgång, hälften borde indragas, och lönerne användas till sclvolors inrättande för allmogens barn; och är det väl för tidigt att tänka härpå? Rikets Ständer anslogo vid sistförflutne Riksdag så betydliga summor till de högre läroverken, att man ej kan annat än med blygsel tänka derpå, att den mindre förmögne eller alldeles utfattiga folkclassen alltid förglömmes och nekas allt understöd. Jag minnes ganska väl hvad svar som gafs vid sista Riksdagen, då fråga var om understöd till scholors 4 Atlin. Besv.- och Oecon.-Ulsk. Utlåtande AT;o 35. inrättande för allmogens barn; det sades, att föräldrarne glömma sjelfva att läsa, om de slippa att lära sina barn. Med denna ursäkt är, efter min tanka, det uppväxande slägtet ganska litet belåtet; ty hvad föräldrar hufvudsakligen böra lära sina barn, är att genom exempel visa dem, att de tro den himmelska sanning de sjelfve i sin barndom fått läro. Högloft. Utskottet har lemnat sitt bifall till en motion, att Hernösands
Naturen af sådane sedlar, som de här ifrågasatte, är, att de samla sig på några få capitalisters händer, eller ock att de stanna i vära allmänna cassör i större summor. De återkomma således till invexling i större belopp på en gång lill bankerne, utan att desse kunna beräkna när en sådan påkänuing äger rum. Jag anser således, att en sådan rörelse skulle för bankerne sjelfve innebära den största våda, i fall directionerne läto förleda sig att begagna dessa papper till något större belopp. Säkrast är i min tanka att alldeles utesluta dem. Det var just missbruket af denna rörelse, som störtade disconterna i fordna tider. Om jag icke missminner mig, bade Götheborgs discont utelöpande sådane papper för 3 millioner och ungefärligen 3 eller 4 hundradetusen r:dr i riksmynt till deras invexling; och disconten föll för en oväntad remiss af 5 å 600,000 r:dr sådane räntebärande sedlar. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hvad angår de ränte bärande obtigationerne, så bar Hr Nordenanckar ganska riktigt utvecklat de följder, som skulle uppkomma deraf, att en bank, som hade rättighet att utgifva sådane papper, utställde dem till större belopp, än som i en viss proportion motsvarade bankens cassa; dock, om banken behandlar saken förnuftigt, anser jag någon fara icke vara dermed förenad. Vi hafva exempel på en existerande bank, åtminstone en sådan, som utgaf räntebärande obligationer, utan att detta medförde någon annan olägenhet än den, alt Bankens vinst blef något mindre än den eljest skulle hafva blifvit; hvarför äfven desse obligationer snart indrogos och ersattes genom sedlar, som icke buro någon ränta. Att i § intaga ett medgifvande för en privatbank, att utgifva räntebärande obligationer, anser jag således för min del icke vara äfventyrlig!, såvida nemi. i den §, der man kommer att bestämma beloppet af de sedlar, som en bank bar rättighet att utgifva, äfven stadgas, att ifrågavar. obligationer skola inberäknas uti delta belopp.
St:rs pröfning framlade ett annat, utgånget från grundsatsen af klassindelningen; och om Svenska folket, långt ifrån all under denna förflutna tidrymd kunna betrakta frågan såsom närmad det efterlängtade målet, uti de ofta misslyckade försöken för delsammas upnående måste se ett ojäfakligt bevis att detta maktpåliggande föremål för dess önskningar och behof allt mer tillbakaskjutes, är det för Svenska Folkets representanter under sådane förhållanden, i mer än ett hänseende nedslående att vid detta tillfälle, så till sägandes ofrivilligt, varda tvungne och inskränkte till granskning af ett förslag, hvilket redan vid sistl. Riksmöte af allmänna meningen utdömdes såsom underhaltigt, alt ens kunna uthärda den lindrigaste kritiska pröfning; och för alt i någon mån skildra de åsigter, som i detta hänseende redan då gjorde sig gällande, vill jag hänvisa lill ett kort, men betecknande yttrande af en aktad ledamot inom Högvörd. PresleSt. ”Fastän förvaltaren haft tillräckligt mod att såsom enskild person framlägga ett ”förslag, sora förvrider hela slåndsförfattningen och förfalskar dess ”betydelse, har han icke haft mod att fullfölja conseqvenserne af ”sina egna tankar. — Jag, med flere, som anse slåndsförfattningen ”höra bibehållas, mäste känna oss djupt bedröfvade att se ett föreslag framlagdt till slåndsförfaltningens bibehållande, bchäftadt med ”så mycken förvirring. Skulle della förslag en gång slutligen blifva ”antaget, så är dödsstöten gifven åt slåndsförfattningen. Svare derför ”de, som denna Riksdag hägnat början dertill 1”
RiksgåldsContoiret ej måtte för ögonblicket fahna tillgång att fullgöra de af Rikets Ständer forefkrifne utbetalningar, må RiksgåldsContoiret äga att uppå Banken asfignera, i den mon behofvet för dagen ej fkulle genom defs egna för handen varande tillgångar kunna fyllas. För de Bankens medel, hvilka fålunda af Riksgälds* Contoiret för tn tid begagnas, erlägges ingen 474 Den ii September e, m. ränta; men deremot böra de} Ja fuari tillgängar inflyta, ovilkorligen genaji återbetalas. Herr Hjerta: Vi komma nu till de punkter, sora angå RiksgåldsConfoirets sammanhang med Banken och förvaltningen af dess låne-rörelse. Jag anhåller härvid få fästa uppmärksamheten på möjligheten, att RiksgåldsSedelstocken kunde ur rörelsen försvinna genom de åtgärder, som Utskotten föreslagit. Om så kunde ske, år det ej rådligt att bifalla dessa punkter. Följden kunde möjligen blifva, att löner och dagsverks^ vården samt således varuprisen förhöjdes. Då all räkning bland menige man i landet sker uti Riksgäld, skulle möjligen RiksgåldsSedlarnes röjande utur rörelsen kunna föranleda dertill, att man höjde råkne-vårdet. Derföre kan jag ej annat ån tillstyrka, att RiksgåldsContoirets ställning tili Banken må förblifva sådan den hittills varit häldre, ån att den må blifva sådan, som Utskotten föreslagit. Jag har i min reservation anfört detsamma. Jag har ej kunnat aflägsna från mig fruktan, att möjliga följden skulle blifva den jag framställt. Det enda vore att, genom ett tillägg bestämma, att RiksgåldsContoirets Fullmågtige voro förpjigtade, att hålla sami ma sedelstock af 5 å 4 millioner ute i rörelsen. Likväl tror jag det vore bäst, att man besluter, det förhållandet skall blifva detsamma som hittills; hvilket äfven synes passa bäst. då man nu tj gör någon liqvid, för Banken.
Mäld i Hamburg, som, wid sista Riksdagen d',r i Orebro biifwit wilkorligen öswertagen frän Poinmersta Kammaren, dermed mä förhällas enligt Riksens Ständers dä fattade Besiut, lämnfördt med närwarande stallning, i hänseende till Pommern, samt hwad äterstoden af Riksgälden i Hamburg angar, att enär förhällandet dermed icke är afaldeles enahanda beskaffenhet, som med de här ofwan i första punc, ren upptagne ffulder, Riksens Stander til! deras Slars - 1418 Den 9 Julli. Utstött öfwerlemna, att meddela Fullisiägtigc i Niksgälds-Conloiret en sadan Jnstruction för Liqvidationen af denna ffuld till nasta Riksdag, fem, under hänsigt till Contoirets Utländska courante Pennmgeaffairer och Rikets blifwande stallning för öfrigt kunde pröfwas för Staten förmohnligast; derwid altid till iakttagande, att remisser icke ma göras utöfwer en wiss fastställande Cours. 5:0.
Sålunda säges det i den förut åberopade noten till s. 110 i Histoire généalogique des tartares18: »Nordöstra delen af Asien bebos af två beslägtade folk, tzuktzchi och tzchalatzki, och söder om dem vid Österhafvet ett tredje kalladt olutorski. De äro de vildaste folk i hela norra Asien, vilja intet hafva att skaffa med ryssarne, hvilka de omenskligt döda, då de få fatt på dem, och då några af dem falla i ryssarnes händer, döda de sig sjelfva.» På Lotteri karta (1765) är Tschuktschhalfön färglagd på ett från det ryska Sibirien afvikande sätt. Här finnes skrifvet: Tjuktzchi natio ferocissima et bellicosa Russorum inimica, qui capti se invicem interficiunt. Ännu 1777 säges det i Georgii Beschreibung aller Nationen des Russischen Reichs (del. 2, s. 350) om tschuktscherna: »De äro mer vilda, råa, stolta, obändiga, tjufaktiga, falska och hämndgiriga än de omkringvandrande korjäkerna. De äro lika onda och farliga som tunguserna äro godmodiga. Tjugu tschuktscher fördrifva femtio korjäker. De nära deras land liggande ostroger (befästade orter) äro till och med i ständig fara för dem och kosta så mycket, att regeringen nyligen dragit in det äldsta ryska etablissementet i dessa trakter, Anadyrsk.» Andra lika betecknande uttalanden kunde anföras, och ännu i vår tid äro tschuktscherna med rätt eller orätt i Sibirien kända för styfsinthet, mod och frihetskärlek. Men hvad våldet ej kunde uträtta, det har till fullo lyckats på fredlig väg.19 Visserligen betala tschuktscherna icke någon annan skatt än obetydliga marknadsafgifter, men en ganska liflig handelsförbindelse eger nu rum mellan dem och ryssarne, och flere resande hafva utan olägenhet genomfarit deras land eller färdats längs dess temligen tätt bebodda hafskust.
Väl inseende behofvet och nyttan af de skjutförsök, som i vårt land pågått och äfven framdeles böra fortsättas till utrönande af tjenlig materiel för groft artilleri med projektiler och ändamålsenlig konstruktion af dylikt artilleri, skulle jag visserligen icke hafva tvekat att i detta fall såväl inom afdelningen som Utsk:t yrka bifall till det af K. M:t äskade belopp, såvida jag icke trott att äfven på den väg Utsk:t valt, ändamåtet kunde vinnas. Utsk:t har nemligen, för att kunna å ifrågavide anslag åstadkomma någon nedsättning, men medlen ändock i görligaste måtto må blifva tillräckliga, uppfört till skjutförsök 20,000 rrir å fjerde hufvudtiteln, och enahanda belopp å den femte, med uttryckt åsigt att beloppen af K. M:t borde gemensamt kunna disponeras för båda hufvudtitlarne. Lägger man dessa summor till de för detta ändamål redan befintliga 46,000 rdr, så uppkommer ett belopp af 86,000 rdr att användas till de skjutlörsök, som komma alt anställas under innev:de 608 Den 28 Februari e. m. och nästa år. Denna summa är visserligen icke serdeles stor, men Utslut har ansett, att genom en rigtig disposition deraf, den skulle blifva mera tillräcklig, synnerligast om skjutförsöken, i den mån sådant lämpligen kan ega rum, anordnas gemensamt för landtartilleriet och (lottan, hvarigenom en betydlig besparing i kostnaderna torde kunna ske. Med anledning häraf får jag tillstyrka bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels af Hr Reuterskiöld, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte antaga K. M :ts framställning i ämnet, gjordes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, och då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. 26:te—30:de punkterna.
Sigrid, åter, anade att fru Metta skulle förderfva all möjlighet att vinna nåd, om hon ännu komme att göra något försök i den vägen. Sigrid kände huru fåfängt andra fruar hos hertigen försökt, att få ens begära nåd för sina män; huru hårdt de blifvit afvisade. Men huru skulle hon sjelf kunna hoppas att vinna något för sin far? Huru skulle hon ens kunna komma till Åbo? Tusende tankar svärmade i Sigrids hufvud. Natten kom och hennes pulsar, som eljest slogo så lugnt, bultade nu som i brännande feber. Hon kunde ej frigöra sig från det intryck, gummans ord gjort på henne. Kunde Annika verkligen se längre, än andra menniskor? Vore det möjligt att Sigrid skulle kunna göra något för sin far? Hon hade så ofta blifvit beskylld för att vara för mycket stillsam, för mycket rädd att framträda; var hennes tvekan nu endast en sådan yttring af hennes allt för tillbakadragna sinne? Och hon visste dock med sig sjelf, att hon icke skulle ryggat tillbaka, om hon med sitt lif kunnat återköpa sin fader. Den vanligen så tysta och stilla flickan vandrade nu omkring i oro, och det märktes grannt, att om hon än vanligen syntes mera vara sin faders dotter, så var hon icke heller utan mycket tycke af sin mor. Rastlöst vankade hon fram och åter i sin lilla kammare i månskenet. En skugga skymtade på vägen, den väckte hennes uppmärksamhet. Den kom närmare, stadnade slutligen vid hennes fönster. Det var mor Annika. Med ovanlig röst sade denna: "Jungfru, vill du rädda din far?" "Huru skulle jag kunna det?" "Det vet jag icke, men jag har sett det i vatten och jag har sett det i eld, och jag vill icke att herr Erik Gustafsson skall dö. Vill du följa till Åbo, så skynda; kommer du ej nu, så är tillfället förfeladt. Tro icke att du lätt kan slippa fram i krigande land. Men hvem tror du vågar hindra den, som befaller både eld och luft och vatten, och hvem vågar hindra den, hon vill beskydda? Se jungfru, det molnet der, det stiger opp emot månen. När det betäcker månens skifva, går den gamla! Vill den unga ej följa, så dör hennes far!"
Svärds-orden, under moderlandets försvar stupade i affären vid Hörneforss den 5 Juli 1809. Hans enka, Maria Charlotta Tuderus, har alltsedan lefvat i Finland uti knappa omständigheter, utan att under tiden hafva njutit något understöd från det land, för hvilket mannen fallit; men då behofven, vid hennes numera uppnådda ålder af 63 år, kännas mer tryckande, har hon af sådan anledning, uti underdånig skrift, som åtföljes af betyg om så väl hennes egen behöfvande ställning som mannens tjensteoch krigsmeriter, hos Kongl. Maj:t anhållit, det henne måtte i nåder tilläggas den pension, hvartill lion efter gällande författningar ansåges berättigad, räkuadt från mannens död, utan afseende på hennes uraktlåtenhet att derom förut väcka anspråk, eller, om sådant ej kunde ega rum, till det belopp Kongl. Majit nådigst för godt funne; hvarvid sökanden, för sin om - Kongl. Maj:ls Md. Skrifvelse, A:o 16. 29 omförmälda ansöknings insändande vändt sig till Kongl. Maj:ls befallningshafvande i Westerbottens län, hvilken, vid öfverlemnandet af densamma, utförligt andragit hvad om aflidne öfverste-löjtnanten Duncker* bedrifter under ofvanberördc krig blifvit kändt samt tillika under förutsättning att något understöd, lämpadt efter bemälde öfverste-löjtnants förtjenster, icke skulle kunna hans enka af de till Kongl. Maj:ts disposition ställda tillgångar i nåder beviljas, underdånigst hemställt, huruvida icke Kongl. Maj:t skulle finna skäl förekomma att nådig framställning i ämnet till Rikets nu församlade Ständer aflåta. Vid öfvervägande häraf har Kongl. Majit i nåder funnit, att, om någon pension af statsmedel författningsenligt skulle kunna aflidne öfverste-löjtnanten