Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 46, i ani. af RiksStras beslut rör:de det uti Konst.Utsk:t« Mera. N:o 33 framställda förslag till ändring i 14:de gra Usta mom. R.O.; N:o 47, i ani. af RiksStras beslut rör:de det af Konst.Utsk:t uti Mern. N:o 34 framställda förslag till tillägg uti 73:dje gra R.O. j N:o 48, i ani. af RiksStras beslut rör-.de det uti Konst.Utsk:ts Mern. N:o 35 framställda förslag till åtskilliga ändringar i R.O., ang:de R. o. Adras representationsrätt; N:o 49, i ani. af RiksStras beslut ronde det uti Konst.Utsk:ts Mern. N:o 38 framställda förslag till ändring i R.O:s föreskrifter om PresteSt.ts representationsrätt; N:o 50, med voter.-propos. i fråga om det uti Konst.Utsk:ts Mern. N:o 35 framställda förslag till ändring i 14:de gra 3:dje mom. R.O. StatsUtskottet: N:o 131, ang:de föreslagen eftergift och afskrifning af ett Markaryds församling i Kronobergs län beviljadt kyrkobyggnadslån; N:o 135, i ani. af väckt motion om eftergift å ett Knäreds församling i Hallands län beviljadt kyrkobyggnadslån; N:o 133, i ani. af väckt motion om ytterligare anstånd med inbetalningarne å staden Cimbritshamns hamnbyggnadslån; N:o 134, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang-.de åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; N:o 135, i ani. af K. M:s Nåd.
Hvad denna skiljaktighet beträffar, får Utskottet, enär i delta hänseende PresteStåndets beslut är med motionärens framställning öfverensstämmande, inbjuda Ridderskapet och Adeln, alt i Presle-Slåndels beslut sig förena, i hvilken händelse votering torde få anställas, enligt följande proposition: »Den, som anser, att, på sätt Utskottet föreslagit samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, väckt motion om årligt anslag till offentliggörande af Svenska Riksdagars och mötens förhandlingar från början af Konung Guslaf den l:s regering samt äfven i öfrigt till utgifvande af handlingar, upplysande för fäderneslandets historia, icke bör af Rikets Ständer bilällas, löstalja; Den, det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, beviljas för nämnda ändamål en summa af 3000 R:dr, alt under hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857 från Riksgälds-kontoret utgå.» 4 Stats-Utskoltets Memorial, N:o 366. Antages åter icke af Ridderskapet och Adeln denna inbjudning, mäste votering först ega rum för bestämmande af kontra-propositions lydelse; och föreslår Utskottet för denna votering följande proposition: »Den, som vill, att kontra-proposition vid den blifvandeMiufvudvoleringen skall, i enlighet med Preste-Slåndets beslut, innehålla, att ett belopp af 3000 R:dr å Riksgälds-kontoret anvisas för hvartdera af nästkommande tre år, till offentliggörande af Svenska Riksdagars och Mötens förhandlingar från början af Konung Gustaf den I:s regering samt äfven i öfrigt till ulgifvande af handlingar, upplysande för fäderneslandets historia, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Ridderskapet och Adelns beslut, att ett anslag af 3000 R:dr beviljas, att under hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857 från Riksgälds-kontoret utgå, till offentliggörande af Svenska Riksdagars och Mötens förhandlingar från början af Konung Gustaf den l:s regering.»
Lotsverkets andel uti 1849 års inkomster af Landsorts fyrbåk 4,430: 35. 4. Från Kongl. — Försälj ilin gsmedel — 3,735: 12. 7. Credit. Balans frän föregående året: Utgifter: Aflöning oell underhåll m. m. för äret __ 77,845: 29. 8. Af allmänna indragningsstatens medel . 164: 24. Diverse utgifter för föregående år 66,928: 2. 2. Intresse å lån från Riksgälds-kontoret 3,401: 30. 5. Förskott till verkställande af fyr-byggnadsarbeten 51,265: 32. 11. Lefverering till Förvaltningen af sjöärendena1,894: — 6. Jemte anmälan, att under revisionsåren ytterligare afbetalningar skett å det of Lotsverket i Riksgälds-kontoret upptagna lån, 120,000 Rdr, till uppbyggande och förbättrande af fyrbåkar, få Revisorerne tillkännagifva, att lånets återstående belopp vid 1851 års slut utgjorde 56,571 Rdr 18 sk. 5 rst. Vid denna räkenskap hafva Revisorerne icke funnit anledning till anmärkning Kongl. Sjöförsvars-depaitemenlets Kommandoexpedilion. j Dess räkenskaper, hvilka i Kongl. Kammar-rätten blifvit för båda åren granskade utan anmärkning, hafva icke heller föranledt till någon erinran frän Revisorernes sida. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: IScljct. år I§5Ö. år fl85fl. Balans från föregående året: Tillgång — 10: 19. — Uppbörd: Från Kongl. Förvaltningen af sjöärendena Tryckningskostnad för en rulla — 334: 45. B. För af Kongl. Maj;t kända behof — 232: 246: — Balans till påföljande äret: Styrelsen för allmänna Väg*- och vattenbyggnader. Räkenskaperna äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för år 1850 med oell för år 1851 utan anmärkningar samt utvisa: Bleket. år 185*1. år 1851. Balans från föregående året:
I öfverenskommelsen ingick, att underjordssmederna skulle, i likhet med Valand, förära asarne de smidda klenoderna. Oden fick ringen Draupner, som har den egenskapen, att han hvar nionde natt framföder åtta ringar lika tunga som han själf. Fröj fick Gullenborste, som är af största gagn för växtlighet och åkerbruk. Tor fick järnhammaren, som försäkrades hafva den äldre hammarens goda egenskaper och dessutom den ovärderliga, att den icke kunde förloras, ty den återkomme i sin egares hand, när hälst han ville det, antingen han kastat till måls med den eller tappat den eller bestulits på den. Äfventyret med jätten Trym hade nyligen bevisat, huru vigtig den egenskapen var. Sindres gåfvor öfverlämnades till gudarne genom Brock, som begärde deras dom i det med Loke föreliggande vadet. Loke skröt med, att han, för att skaffa gudarne dessa dyrbarheter, satt sitt hufvud på spel. Vore det nu så, att Sindres smiden förklarades vara bättre än Valands, så hade han, Loke, förlorat vad och hufvud. Eftersom gudarne voro klenodernas egare och de ende, som kunde pröfva deras värde, måste de åtaga sig domen och låta veta, att de efter fullgjord pröfning skulle afkunna den. Loke var glad åt sitt påhitt. För sitt hufvud hyste han ingen rädsla. Men hvad han var säker på var, att huru än domen utfölle, skulle den väcka hätskhet mellan de täflande konstnärerna inbördes, samt fiendskap åtminstone hos den tappande sidan mot gudarne. Ditintills hade asarne och de store smederna varit vänner och de senare uppbjudit hela sin skicklighet för att gifva Asgard världsskyddande konstvärk och sköna smycken. Hädanefter skulle förhållandet efter Lokes uträkning varda ett helt annat. Alldeles viss var han om att ifall Valand tappade, skulle det stå gudarne dyrt. Han hade noga iakttagit denne Ivaldesons skaplynne. Valand var trofast och hängifven, så länge hans rättskänsla eller stolthet icke sårats, men annars oblidkelig och hänsynslöst hämdgirig.
Anna tätt intill sig för att hindra henne från att falla, och för hvarje gång blef rodnaden på hans kinder högre och glansen i hans ögon lifligare; men hon märkte det ej, hon sökte blott, ifrigt och ofrivilligt, de här och der nästan omärkliga spåren efter en elegant stöfvel, som der och hvar lemnat ett lätt spår efter sig på gångstigen. Nu voro de vid foten af en liten bergklint, hvaröfver vägen gick, och Annas skosulor, hala af gräset hvari hon gått, halkade oupphörligt emot dess glatta yta, och skrattande fattade hon tag i Konrad för att hålla sig uppe, men denne lade sin arm om hennes lif och lyfte henne i sina armar, i det han muntert försäkrade, att han skulle bära henne öfver det vådliga berget. Anna gjorde inga invändningar, hon lade i stället sin arm kring hans hals, hennes kind rörde nästan hans, och Konrad, den stackars Konrad, kände sitt hufvud svindla vid denna beröring och vågade icke blicka i dessa skalkaktiga ögon, som rigtades på honom, icke se på de rosiga fina läppar, som voro så nära hans egna, han kände blott sitt hjerta slå med en fart, som hotade att qväfva honom, och omedvetet tryckte han Anna allt fastare intill sig. – Nu kan du släppa mig – sade Anna helt lugnt, – vi äro redan på jemna gångstigen igen. Men Konrad hörde ingenting; alldeles förvirrad hviskade han: – Anna, älskade Anna! – och tryckte henne så häftigt till sitt bröst, att Anna, som icke förstod hans låga ord, förundrad och halft förtretad utropade med den mest okonstlade och afkylande ton i verlden: – Aj, du klämmer mig rigtigt mellan dina armar, – som åtminstone icke äro mjuka, det känner jag, – fortfor hon skrattande, då Konrad, hastigt sansad af hennes prosaiska utrop, midt i hans extas, helt förlägen nedsatte henne i gräset.
N:o io4, i anledn. af väckt fråga om anslag af 2000 tunnor säd åt de nödlidande i de norra länen. Hr von Törne, Mich.: K. M:s nåd. propos. till R. St. af d. t2 sisth April har en så nära gemenskap med de fram - Den 2 Juni e. ni. 97 framställningar, som Hr Biskop Franzéns motion innefattar, att jag vördsamt anhåller, det StatsUtsk:s nu föredragna betänk, må få hvila, tills K. M:s förberörde propos. kommer till bordläggning. Gr. Cronhjelm, Otto A«g., samt Hrr von Hartmansdorff, Aug., och Rothlieb, Axel Fredr., förenade sig med Hr von Törne. I anledn. häraf beslöt R. o. Ad., att StatsUtsk:s utlåt. N:o 104 skulle hvila, tills utlåt, inkommit i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de f. d. allm. Magasinsfonden samt betalningsvilkoren för erhållna spannmålsunderstöd. Lades till handlingarna BancoUtskrs den 27 sisth Maj på bordet lagda memorial N:o 11, i anledn. af från V. BorgareSt. erhållen anmodan att inkomma med utlåt, öfver de nu var. Bancofullmägtiges förvaltning. Vid förnyad föredragning af Constit.Utskts d. 27 sisth Maj på bordet lagda memorial N:ris 6 och 7, det förra rörande StatsUtsk:s anledn. till anmärkning vid afskrifningen af convoj-medel, använda, emot deras bestämmelse, för om* byggnad af .Svenska consulathuset i Tanger, och det sednare, rörrde StatsUtsk:s anmärkningsanledn. i fråga om lönereglering för Lifgardes-reg:terna, blefvo de begärda ånyo på bordet af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, samt Gr. Horn, Claes Fredr.
Denna anmärkning lärer ej hafva afseende på Westraoch FruAhlstads Kyrkors Räkenskaper för ofvannämde år; ty när någon gång större oförräntade behållning, än sorn Kongl. Författningen medgifver, blifvit i kassan innehållen, har alltid upplysning om ändamålet dermed varit antecknad. De penningar, sora för försåld kyrkotionde influtit den 1 Maj, hafva stundom, af brist på säkra låntagare, ej kunnat utlånas förr än i den påföljande månaden. 2:0 Rikets Ständers Revisorers anmärkning, angående Inventarieconti öfver Kyrkornas tillhörigbeter af böcker ro. m., lärer ej eller afse Westraoch Fru-Ahlstads Kyrkor, emedan vid deras Räkenskaper åtföljt fullständig och noggran Föiteckning öfver alla dessa Kyrkors tillhörigheter och böcker, bland hvilka sednare ingen saknas utom Bairds Afhandling om nykterhet, hvilken bok aldrig hitkommit. 3>:o Några utgifter af kyrkokassorna till aflöning åt Kyrkoherden , Skollärare,. Orgelnist, Klockare och Orgeltrampare har här icke utgått, roen väl till Barnmoiskorna, nemligen: till Westra-Ahlstads Sockens Barnmorska 1 Tunna 18 kappar råg och 18' kappar korn, samt till Fru-Ahlstads Sockens Barnmorska r Tunna råg och en Tunna korn. Dessa utgifter grunda sig på sockenstämcaobeslut af den 2g September 1822, som äro vid samma års Räkenskaper bilagda och upplysa, att bemälte år b lefvo Barnmorskornas löner af Kyrkornas kassor tillökta. För öfrigt in r 460 — liäm t as af Räkenskaperna, att lön till Barnmorskorna af Kyrkokassorna Bär utgått allt sedan år i8o5. Ehuru denna utgift ej finnes med uttryckliga ord medgifven uti Kongl. Kyrko-Instruktionen den 12 April, 1815, så vågar jag likväl hos Eders Maj:t underdånigst hemställa, om icke densamma, äfven för framtiden, får fortfara, dels derföre att den ur kyrkokassorna utgick redan många år förr, än ofvannämde Kongl.
Formen deremot, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, stödjer sig på Ståndets rättigheter, men är affattad med så mycken vördnad och undersåtlig tillgifvenhet, att Konungen, högsint och frisint som lian är, ej annat kan än med nådigt välbehag emottaga densamma ; samt finna deri ett förnyadt bevis på det und. förtroende, sorn R. o. Ad. hyser för sin ädle Konung. Efter alt nu hafva framställt min åsigt öfver den und. skrifvelsen, dess form, nylla och ändamål, torde R. o. Ad. tillåta mig att yttra några ord om sjelfva hufvudfrågan: den föreslagna nya arfslagen. Sorn man ofta bedömmer individens afsigter efter deras intressen, tror jag mig böra förklara, alt jag, långt ifrån att hafva något intresse i den gamla arfslagens bibehållande, har ett ganska stort intresse i den nya lagens antagande. Sorn det enskilda bästa likväl alltid bör gifva vika för det allmännas, går jag ätt förevara den gamla lagens bibehållande. Ibland de talare, som yttrat sig till fördel af den nya lagen, var Hr Berg von Linde den första. Han utgick isynnerhet från juridisk grund. Som jag icke är jurist, tror jag mig icke böra ingå i de af honom framställda argumenter, och detta så mycket mera, som de redan blifvit på ett segrande sätt besvarade af flere föregide talare, bland hvilka jag må nämna Hr Oxehufvud, Gr. Lagerbjelke, Frih. Palmstjerna och Gr. Sparre. Det enda jag i detta afseende har att anmärka, är, att jag tyckt mig höra, att Hr Berg von Linde medgifvit, att R. o. Ad:s arfslag, i hvad dess stadsrätt beträffar, med skäl kan hänföras lill de af 114 § Reg.F. sanclionerade rättigheter. Detta medgifvande torde af få jurister kunna bestridas, och är tillräckligt för att godkänna hela vårt påstående.
Månne det derföre icke vore bättre att uppskjuta äfven grundernas afgörande intill dess det kan ske samtidigt med tillämpningen deraf. Jag förmodar att R. o. Ad. derigenom besparar tid, äfvensom ali saken bättre och fullständigare algjordes, än om grunderna särskildt behandlades. Frih. Cederström: Jag skulle instämma med den sisla värda talaren alt upp.kjula alltsammans, i händelse ett sådant förslag kunde förenas med den grundlags-J, som jag för R. o. Ad. uppläst. 7o §:n Reg.Ftn bjuder nemi., att Hevilla.Utsk. skall opåmint vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning. Grundlagen har således velat, att Ständerne genast vid riksdagens början skulle få pröfva och besluta öfver grunderna för bevillningens fördelning, emedan lagstiftaren insett behofvet att ändra och rätta dessa grunder i öfverensstämmelse med nationens rätt förstådda allmänna nytta; men tillämpningen af dessa grunder får inträda först sedan bevillnts-summan blifvit bestämd. Jag kan följaktligen icke linna, att uppskof med beslut rör:de grunderna enligt grundlagen kan äga rum. Hr von Qvanten: Grunderna för bevillningens fördelning hafva egentligen icke blifvit rubbade, ty mot Bevilln.- Ulsk:s första förslag hafva icke några särdeles vigtiga anmärkn:r blifvit gjorda, och grunderna äro således redan antagna. Då återstår endast det regleraentariska att öfverlägga om; men om man närmare granskar frågan, så finner man, att grunderna och summorna äro så nära sammanfogade , att de knappast kunna skiljas åt. Om jag t. ex. betraktar grunderna för beskattning af en biljard, så mäste jag öfverväga sjelfva beskatlningsbeloppet; och om detta blifvit bestämdt t. ex. till 100 r:dr, så hör det till grunden för denna beskattuingsdetalj alt afgöra om detta belopp är för lågt eller för högt tilltaget. StatsLJtsk. kan suga hvad summa som erfordras; men Bevilln.Utsk. kan aldrig bestämma den summa som beviljas, ty den kan vara olik på flera hundra tusen r:dr.
B;mk förblifver under Rikets Ständers egen garanti och vård samt förvaltas af de Fullmägtige, som Rikets Ständer, jemlikt 72 § Regeringsformen, förordna. § 2. Denna banks hufvudsakliga bestämmelse är att till förvar och förvaltning emottaga guld och silfver i myntad och omyntad form samt att förse landet med sådana sedlar, som för mynt eller laggildt betalningsmedel i riket ina erkännas. § 3. Banken mottager depositioner af säkerheter och effekter, om hvilka stadgadt är, att. de skola i allmänt förvar nedsättas. Så vidt lägligt är och utrymme inom banken finnes, må banken jemväl till förvar emottaga paketer utan uppgift om innehållet, men ock utan ansvar, å ban kens sida, tor oförvållad skada. § 4. A insättningar af Svenskt silfvereller guldmynt, äfvensom af silfverplantsar utfärdar banken, efter insättarens önskan, antingen till innehafvaren ställda bevis, som kallas Rikets Ständers Banks sedlar, eller ock till viss man ställda depositionsbevis. Sker åter insättning af utländskt silfvcrmynt, må banken icke vara pligtig att derå utfäi da annat än till viss man stäldt depositionsbevis. A insättning al utländskt guldmynt eller guldplantsar må ej Rikets Ständers Banks sedlar, utan endast till viss man ställda depositionsbevis utgifvas. § 5. De sedlar, som af Rikets Ständers Bank utgifvas, skola lyda å visst belopp, bestämdt både i gällande Svenskt sjlfvermynt och i deremot svarande vigt myntadt silfver efter 1830 års myntfot samt efter sin ordalydelse, vid anfordran, inlösas. Bankens depositionsbevis ä guld och silfver skola innehålla uppgift om beskaffenheten af det deponerade, samt vid anfordran infrias med det eller de slag myntad eller omyntad metall, sorn blifvit mot samma bevis hos banken nedsatta. § 6. A depositioner betalar banken icke någon ränta. För löpande räkning erlägges afgift, efter hvad derom nu är eller framdeles kan blifva stadgadt.
L — a S. K n v å r d r ö m. Skiss af Elisabeth Kuylensiierna. ^^Kfndtligen v a r den afskyvärdt långa vintern ® öfver. Ah, en s å d a n luft! Vid grindarne stod Linnea och väntade. Hvad. » Nej, j a g kom nyss. Vi gå utåt Haga till, vill d u? » » Ja gärna, om d u orkar. » Hon svarade icke strax. » Vänta, A r n e! » » Hu n e j, Linnea, inte granris. T a g hellre en af blåsippor och lingonris. » » Hvarför det, ä r d u vidskeplig, käraste Arne? » H o n log gladt emot h o n o m. Han k u n d e ej göra sig klart hvarför, m e n det leendet gjorde ondt inom h o n o m. H ä r satte d e sig. Tycker d u inte, att lifvet ä r härligt? Om d e t vore en enda lång vårdag, skulle d u inte önska d e t? » » Jo, lång, oändligt lång, utan ett förflutets tvifvel, en framtids skuggor, utan något s o m k u n d e s k r ä m m a och ängsla, utan död och u t a n skilsmässa. » H a n talade häftigt, nästan febrilt. » Kära m i n Arne, icke ä r döden något så förskräckligt för alla. Du skulle sett farmor d ö, trött, nöjd, mätt p å lifvet. » » Men h o n h a d e lefvat i sjuttiofem år, Linnea, d e t är något helt annat. » » Tror d u verkligen, att ett långt lif ä r e n lycka, d e t tror inte j a g. Håll mig u p p, tills j a g vissnar, men t r o icke, att j a g varar för lifvet. Hvarför? Hvarför? Skola vi försöka fantisera ihop en liten historia? » » Nej, nej, » afbröt h a n. » Den skulle s k ä r a emot den ljusa vårstämningen.
Det blifwer olcsä cn förmörkande neslighet sör en uplyst fallön, akt cj omfatta detta tillfälle alt »vitsorda sin egen uplysninq, sin smak och sikt sanna iiueretze; Och när nu härtstl kommer, att de föresiag, »e rr,ooo R:dr icke fikola öka Bewillningen eller utan en riktande ersättning utgå as Statens allmänna me, Lel; sa mäste der uplysta Europa srestaS till den tron, att den Swencka Norden än famlar i Barbaris» mens elim >t. Pä sadan grund anser jag sör ej min» Lre min pligt än ära, akt förena mig med dek Herr B<ron och Ordföranden, Hans Epcelftnce m. m. Herr Grefwe kunsta, Herr Baron och OtHcrsten /Vstal. svärä, Herr Lieulenanten ?->k>man samt siere Herrar i detta äm e med en sä förelysande wärdigher och siyrka anfört. Uppä härefter af Herr Baron och Ordföranden i ös» Deu 14 December. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 25 September. 301 ma. För ali slutligen skydda sig emot lietta prejeri, sökte de få tullen på utländskt silke förhöjd. Men fabrikanterna voro nog starka för att tvärtom borttaga all tull på denna råvara, förmodligen i förbund med Hrr frihandlare. När då silket till följd häraf hade fallit, så funno Engelska kapitalister, som i grannskapet af Lyon anlagt sidenfabriker, i Chambery på det Piemontesiska området, för godt att köpa råsilke i Frankrike, hvarigenom priset återigen steg. Men då bade de Franska kapitalisterna åter sådan makt, att de äsladkommo utförsels-tull på Franskt silke, oell prejade på detta sätt åter den silkesodlande landtmannen. Men på roenniskor kan i Frankrike ej mera än annorstädes läggas lull, hvarföre de Engelska kapitalisterna förmådde alt, genom höga arbetslöner, frän Frankrike locka en befolkning, hvilken, från längre tider tillbaka, utmärkt sig för sin skicklighet i silkesspånad. På detta sätt har ifrågavaride näring blifvit behandlad.
R:dr 84 öre; 17:o till enahanda ökade beklädnadsrn. fl. kostnader för år 1857, som i n;st ofvanstående 2:ne momenter äro för de 3:ne följande åren anvisade, TrelioDm tusen ett hundra fjorton R:dr; 18;o till ökade kostnader för manskapets beklädnad vid Svea och Götha Artittriregementen, 15,187 R:dr 91 öre årligen under åren 1857, 1858, 185f och 1860, eller tillsammans Sextio tusen sju hundra femtioen R:dr 64 öre; 19:o till underhållande af bevärings-manskapets beklädnad, 84,000 R;dr trligen Stals^Vt skottets Memorial M 281. IS under åren 1888, 1889 och 1860, eller tillsammans Två hundra femtiotvå tusen R:dr; 20:o till anskaffning af 1,300 tält för bevärings-manskapets vapen-öfning ar samtidigt med arméens gamla stam. Ett hundra tretio lusen R:dr, och 21:o till betäckande af bristen i 1887 års anslag för värfvade garnisons-regementenas mathållning, Ett hundra femtio tusen R:dr. § 100. För alt användas till understöd åt officerare af arméens särskilda hufvudvapen, som inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, hvars armé, till större eller mindre del, befinner sig på krigsfot, hafva Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat ett till Kongl. Maj:ts disposition stuldt anslag af 9,000 R:dr för hvart och ett af åren 1888, 1889 och 1860, eller tillsammans Tjugesju tusen R:dr; börande alltså utbetalningen af detta anslags årliga belopp verkställas i öfverensstämmelse med Kongl Maj:(s derom meddelade föreskrift. § 101.
På behöfligheten af en förändring i ofvanberörda afseende har Rikets Stånders uppmärksamhet blifvit fästad genom en af Herr J. Å. Lemchen bos Vällofliga BorgareStåndet väckt motion (N:o 107), som, efter remiss till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet, blifvit jemlikt 45 § Riksdags-ordningen af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlad. Genom Kongl. Cirkuläret till Konungens Befallningshafvande den 2 April 1855 stadgas, att de i Kongl. Majlis namn eller i följd af Kongl. Majits nådiga befallning genom Hofrätterna, Kollegierna eller andra publika verk utfärdade författningar, uti hvilka icke någon viss tid blifvit utsatt, hvarifrån de komma att gälla, skola lrån den dag deras uppläsning blifvit börjad i socknens kyrka, eller ali någon kyrka af sådana gäll, der, enligt stadgad ordning, gudstjenst icke hvarje söndag i alla dithörande kyrkor hålles, inom samma socken eller gäll vara ländande till efterrättelse; äfvensom att å alla författningar af vederbörande presterskap bör antecknas dagen, då författningen blifvit uppläst eiler, då sådant icke å en dag skett, när uppläsningen deraf blifvit börjad. Ehuru tillika genom Kongl. Kungörelsen den 14 December 1853 är föreskrifvet, alt författningars uppläsande från predikstolen skall fullgöras, eller, om det icke medhinncs, åtminstone börjas nästa söndag efter deras ankomst till vederbörande prest, så bar likväl, i anseende dertill att utfärdade författningar icke på en gång kunna komma rikets samtliga pastorsembeten tillhanda, den olägenhet af ofvanberörda föreskrifter följt, att förfaltningarne på olika tider trädt i verksamhet inom de särskilda socknarne eller gällen, hvaraf vållats osäkerhet i rättstillståndet och understundom äfven misstag i lagskipningen.