Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 30, ang:de förändringar i de till den blifvande nya Bevillnings-stadgans hörande formulärer; N:o 31, ang:de postbevillningen. Sammansatta Bankooch Lagutskottet: N:o 4, i anledn. af väckte förslag i fråga om lagstiftning för Enskilda Banker. Lagutskottet: N:o 54, i anledn. af väckt motion om förklaring af 19 § i 30 kap. RättegångsBalken, Nrn 55, i anledn. af Täckt motion ang:de utfärdandet af en 248 Den 12 December e. m. författning i afs:de på tjenstförrättande pastors i prffibende-pastorat boningsort; N:o 56, i anledn. af väckte motioner om bestämmande af visst afstånd från kyrka, hvarpå hus upföras må; och N:o 57, i anledn. af väckt motion om förbud för folkskolelärare och klockare att föra andras talan inför rätta. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s den 9 dennes på bordet lagda Mern. N:o 172, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af R. St:rs skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till Statsregleringen hörande frågor. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, LagUtskis den 9 dennes på bordet lagda Betänk.: N:o 58, i anledn. af väckt motion om uifärdande af en förklaring, huruvida 3 § 2 kap. GiftermålsBalken fortfarande gäller då fråga är om jäf emot vittnen; och N:o 59, i anledn. af väckta motioner om ändring af 32 § i Kyrkolagens 24 kap. Anmäldes och begärdes på bordet. l:o En från Högv. PresteSt., genom prot.-utdrag N:o 435, meddelad inbjudning till li. o. Ad., att biträda PresteSt:s vid pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 167, fattade beslut i fråga om förhöjd pension för förre LänsNotarien Landssekreteraren O. H.
N:o /\g, i anledning af Herr Trolins motion, om anslag af Statsmed len till en brobyggnad öfver Sundet emellan Sigtuna och Steningelandet* N:o 5o, i anledning af väckt fråga, om årligt anslag ål Loka helsobrunn; 1*; N:o 5i, i anledning af vackt fråga om anslag till inköp af vissa exemplar utaf den nya upplagan af Tunelds Geographie; N:o 5a, i frågan, om Medelpads inbyggares befrielse ifrån underhallandet af Länshäktet; Nto 53, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om CivilSlatens PettsionsCassas anspråk på Nådårs besparing af pensioner å allmänna IndragningsStateh, S. I). Föredrogos ånyo och biföllos: Allmänna Besvärsoch OeconomiéÖtskotfels Bctänkanden'. N:o 19, i anledning af vackt fråga om anläggning af en Köping r Wittsjö by af vestra Göinge Härad och Christianstads Län, samt inrättande af ett PostContor derstädes; N:o 20, i anledning af väckt fråga, om inrättande af ett nytt Stift, beslående af Gestrikland, Helsingland, Herjeådalen och Medelpad; N:o at, i anledning af väckt fråga om Stapelsladsrält för Stadcli Falkenberg; N:o 23, i anledning af vackt motion, om begagnande af Stenkol lill eldning å Ångfartyg i stället för ved; N:o 2.4, i anledning af väckt molion, om öppen rättighet att i Staden Sigtuna anlägga Fabriker, och orri frihetsår för dylika anläggningar; N:o 25, i anledning af väckt molion, om förflyttning af Gästgifveriet i Skillingarum till Wimmerby Stad; N:o 27, i anledning af vackt motion, om utvidgad frihet för Presterskapet att få Embetsbref lill Kongl. Majrts Befallningshafvande genom Kronobetjeningens försorg fortslällde; N:o 28, i anledning af väckt motion, derom, att Aricplougs oell Arfvidsjaurs Lappmarker mätte till Norrbottens
Den 27 Maj f. m. 301 Att inom länen rätta fastighetsvärdena, torde icke vara så svårt och borde kunna ske efter nuvar:de BevilIn:s-Förordn:s föreskrift, då det i 112:te §:n är Pröfnings-Komitéerna ålagdt. att ”granska laxeringarne å näring, rörelse och löneinkomst och bestämma egendomars värden i ett rättvist förhållande både till Statens kraf och medborgares anspråk på jemnlik beskattning. '" Således är der en fingervisning gifven åt Pröfnings-Komitéerna att de skola taga både Statens kraf, d. v. s. den bevilln., som enl. Bevilln:s-Förordn:n sig på landet belöper, till ögonmärke, och sedan se till, att den blir på egendoraarne rättvist fördelad. Men att fördela bevillmn rättvist emellan de olika länen, deruti ligger just den stora och svårlösta frågan, en fråga, som är olöslig, så länge minimi-tariffen qvarstår. Det har varit fråga om att utesluta eller omarbeta den, men med full kännedom derom, att uti ett eller annat län förhåller sig taxeringsvärdet till det verkliga värdet sorn 1 till 5, men uti andra deremot sora 1 till 4, ansåg sig Utsk. sakna all grund för upgörandet af en ny minimi-tariff, och det har dessutom äfven strandat emot det stora motstånd, som skulle upstå i de län, som skulle få en förhöjd siffra, under det att andra län finge en lägre siffra. Jag tror mig veta, att vid denna sak ingenting är att göra och är öfvertvgad om, att intet uti Bevilln.Utsk. går igenom förr än proc:n nedsältes till den siffra, hvilken man verkligen afser att få ut. Man har talat om Ola Månssons motion, men jag ber att fä fästa upmärksamheten på sammanhanget uti denna motion, som på flera serskildta ställen är i Bevilln.Utsk:s Betänk, omnämnd.
Jag kan, för min enskilda del, ej anse mig öfverbevist i hvad jag förut anfört, af dem, som finna, lika med Ulsk:n, att två Stånd stannat emot två. Två Stånd hafva kommit öfverens, men två andra Stånd hafva ej kommit öfverens. Detta är ganska säkert; skulle man nu låta de tvänne Slånds mening, hvilka ej hafva kommit öfverens, blifva gällande, så skulle ovillkorligen ett Stånds beslut, stridande emot de tre öfriga Ståndens, blifva R. Sits, oell detta kan väl aldrig vara det rätta. För mindel kan jag ej finna, alt Utsk;usnu under öfverläggning varande förslag innehåller någon inbjudning eller någon hemställan, hvarken till form eller sak, såsom de framställt sitt utlåt. De hafva, efter min och fleres tanke, oriktigt förklarat, att två Stånds beslut förfallit. Detta erkänna vi ej, ocb lika litet kunna vi då erkänna följden, som ej är en hemställan alt vi må förena oss om iSlö års författning, utan blott en af Utsktn gjord anmälan, att på grund af deras premiss, nemi. att två Stånds Den 17 Mars f. m. 21 beslut slota hafva förfallit, måste i §:n af i835 års författning blifva gällande. Ont nu premissen faller, sä faller ovillkorligen conelusionen. För min del kan jag, såsom jag förklarat, ej arne mig öfvertygad om annat, än att premissen är oriktig, och vidhåller således min mening, alt det bör blifva votering i förstärkt UlHs. om denna fråga, hvilken jag ingalunda anser vara mindre betydlig, såsomen värd ledamot bär liar sagt, utan troi den nu föreslagna principen vora ledande lill mycket större hushållning an den gamla. Jag anser derföre, att denna fråga fullt ut lönar mödan all man gör sig litet besvär derför, och att densamma behandlas med lika omsorg, som andra stora ekonomiska frågor. Jag vet visserligen, att mången anser dessa vara af mindre vigt än de politiska, men jag anser dem lika vigliga, emedan de utöfva ett stort inflytande pä landels innevånare. Frih. Boye:
Och s å dukades tebordet, och m a n fäste buketter af konvaljer .och sippor i hörnen p å duken. Den h ö g k a r m a d e stolen sattes i högsätet för » Studenten », och femte klassisten skulle också ha sin hedersplats till höger o m far, och på m o r s ena sida skulle elfvaåringen sitta, h a n s o m nu borde fått flyttning till andra klassen. Man kunde knappast bekämpa sin otålighet och för hvarenda sak, s o m sattes på bordet, gjordes en titt ut åt vägen. Solen hade sjunkit ned b a k o m skogstopparne i vester. Trasten sjöng sina djupa vemodsfulla toner i hagen, och nere i vassen slog blomstergäddan. Allt var s å skönt, så förhoppningsfullt! Hur lustigt det gick öfver slätta och sten! Och m o r stod på trappan m e d klappande hjärta. där ser hon dem. v i d kröken af vägen. Och nu, se där! h a n svänger den hvita troféen högt öfver hufvudet för att visa, att han har den. j a, verkligen har den! Snart omslutes h o n af älskande armar, och far hörs säga m e d af glädje och rörelse darrande röst: » D ä r har d u dem alla tre, m o r, de ha m e d heder tagit sina e x a m i n a, och nu k u n n a vi fröjdas. » Jublet ville aldrig sluta den kvällen. Till sist s m ö g sig m o r ut i bersån vid nötbuskarne för att riktigt i stillhet få h ö j a en tacksä- gelse ur sitt hjärtas djup. Marit. Smånotiser från kvinnovärlden. Hertiginnan af Dalarne, som under en längre följd af år vistats i Schweiz, ämnar, som bekant, inom kort återvända till Sverige för att kvarstanna där, om hennes helsotillstånd så tillåter. H e r - tiginnans afresa från Neuchåtel, där hon under en följd af år haft sin bostad, kommer att väcka saknad så väl hos stadens fattiga, hvilka prinsessan med frikostig hand understöd!, som äfven hos skandinaver, som nppehålla sig därstädes.
Den 31 Maj 1654 hölls en ringränning, om hvilken Ekeblad nämner, att deruti voro 4 upptåg. Peder Juel kallar denna förlustelse en Karusel och berättar, att den gafs af Carl Gustaf till drottningens ära, samt att prinsen sjelf anförde Indianerna, fältmarskalk Wrangel Persianerna, grefve Gustaf Lejonhufvud Morerna och Wittenberg Romarne400. Vid Carl Gustafs bröllopshögtidligheter gaf grefve Duglas d. 21 Sept. 1654 ett upptåg, om hvilket Ekeblad skrifver, att det var vackert, fast litet. Det föreställde de gamle Göterna och Schweitzarna; på en artig vagn, dragen af två dufvor, åkte Venus och Cupido, sedan följde ett gammalt torn, hvilket, när det kom midtför konungen, förvandlade sig ”i ett lusthus, med en skön lustgård på.” Kartelet med titel ”Dhe Gamble Giöters allmennelige Uthroop” är skrifvet på Götiska, Svenska, Tyska och Franska; dertill kommo franska versar: ”Les Muses au Roi” och ”Venus Uranie a la Reine.” Upptåget hade 46 leder. Första och andra prisen, bestående i diamantringar af 4000 R:drs värde, vunnos af Carl Sparre och fältmarskalk Wrangel, det tredje, ett diamantsmycke, vanns af Henr. Horn. — Den 9 Nov. s. å. gaf Magnus G. De la Gardie ett upptåg, som var helt präktigt och skönt med gående berg och andra sirater. Det hade till titel: ”Apollo und Dianen Aufzug” och var skrifvet af grefvens sekreterare J. B. Heinsius på prosa med latinska och tyska versar. Första priset, en kedja af 500 dukater, vanns af fältmarskalk Wrangel, de begge andra utgjordes af 2 stora pokaler och en diamantring401.
Desslikes, när folket i landet förer om Sabbathsdagen någon varo och allahanda spisning, till att sälja, att vi icke ville taga det af dem om Sabbathen och helgedagar; och att vi i sjunde årena ville göra förlösning på allahanda tunga; Och lägga ett bud uppå oss, att vi årliga gifva skulle en tridiung af en sikel silfver, till tjensten i vår Guds hus; Nämliga till skådobröd, till dagligit spisoffer, till dagligit bränneoffer, på Sabbaths, nymånads och högtidsdagom, och till det helgada, och till syndoffer, der Israel skulle med försonad varda, och till all verk i vår Guds hus. Och vi kastade lott emellan Presterna, Leviterna och folket, om vedoffer, det man till vår Guds hus årliga framföra skulle, efter våra fäders hus, på bestämd tid, att bränna på Herrans vår Guds altare, såsom det i lagen skrifvet är; Och till att årliga frambära förstlingen af vårt land, och förstlingen af allo frukt, af all trä till Herrans hus; Och förstlingen af våra söner, och af vår boskap, såsom det i lagen skrifvet står; och förstlingen af vårt fä, och af vår får, att vi allt detta skulle hafva in uti vår Guds hus till Presterna, som i vår Guds hus tjena; Och att vi ville frambära förstlingen af vår deg, och vårt häfoffer, och frukt af allahanda trä, vin och oljo, till Presterna, i kistorna vid vår Guds hus; och vårt lands tiond till Leviterna, så att Leviterna skulle hafva tionden i alla städer, der vårt åkerverk är. Och Presten Aarons son skall ock del hafva af Leviternas tiond, med Leviterna; så att Leviterna skola bära tionden af sine tiond upp till vår Guds hus, i kistorna, uti skatthuset. Ty Israels barn, och Levi barn, skola bära häfoffret af säd, vin och oljo, upp i kistorna. Dersammastäds äro helgedomens kärile, och Presterna, som der tjena, och dörravaktare, och sångare; att vi vår Guds hus icke öfvergifve.
Titul och hvad besparing derå ägt rom; vid verkställigheten hvaraf Revisorerne funnit förhållandet sådant, som de, till följd af 5. §. ull Instructionen . författade och härjemte fogadp Taheller, så väl för åren 1812 och .'813, sorn för åren 1814 och i 815, utvisa, hvilka till allmän underrättelse ofördröjligen af trycket uigifvassamt Revisorerne härvid få åberopa, såsom lemnande den öfversigt af StatsVerkets tillstånd på det hela för dessa fyra år , som Revisorerne nu kunnat taga, och hafva Revisorerne härvid trott sig böra, genom den å Tabellen för år 1815 gjorda anmärkning, åstadkomma den uti Financielt och Statistiskt hänseende vigtiga upplysning, hvad de indeldte och uti Räkenskaperne endast efter Statspris uppförda räntor i penningar eller persedlar samt Spannmål, efter en på sannolika grunder antagen förvandling deraf efter Markegångspris, skulle bestiga, men hvilken uppgift endast stödjer sig på en ungefärlig beräkning. Härvid böra Revisorerne icke underlåta, att erkänna den lättnad och ledning Revisorerne, vid genomgåendet af 1814 och 18 15 årens Räkenskaper, haft utaf de fullständiga Tableauer för samma år, sorn Kongl. StatsContoiret meddelat, såsom innefattande redovisning för dess egen och 'ii? Riks. St. Revisorers Berättelser: Kongl. RänteKammarens förvaltningar, och hvarigenom blifvit utrönt, att genom Öfverskotter och besparingar, StatsVerkets tillgängar, efter afdrag af reserverade och odisponerade medel , vunnit en tillökning Utöfver hvad som i Förslag är beräknadt, nemi. för är 1814 I^ > 77.4 6 9: 13: 9 och är 1815 • • • • i,57> 5*3
Men huru få äro de bofvar, isynnerhet de gröfsta och mest förhärdade, som erkänna sig vara drifna af låga passioner? tjufven, mördaren urskuldar sig gemenligen genom nöden; den girige, roflystne, bedragaren, menedaren, förfalskaren, hittar alltid på något sätt, att lugna sitt samvete med, som blir mer och mer elastiskt i den mån behofvet eller passionerna påtränga. En slik capitulation med den naturliga moralinstinkten, vidare utvecklad genom den, om än lösliga, kännedom man kan hafva förvärfvat om Guds och menniskors lag, blir ofta svår nog för den vanlige ännu oförhärdade missdådarn; men deremot helt lätt för den skola A. tillhörde. Man undanrödjer helt enkelt Guds ord, och förklarar det för prestfinter, traditionella, af hierarcher menskligheten pålagda bojor, vidskepelse, blind autoritetstro; likaså upphäfver man samhällets lagar, såsom oförenliga med hvad man behagar kalla menniskans rättigheter, hopsmidda af tyranniska furstar och furstetjenare, och endast bibehållna genom okunnigheten, dumheten och räddhågan. I stället för den sålunda bannlysta gudsoch menniskofruktan sätter man sitt eget Jag, sina fördelar, sina drifter, sina fantasier, sin vilja. Nu först är menniskan rigtigt fri och emanciperad från all slags legislativ, social och moralisk „rätvinklighet„: – fri, icke såsom de första menniskorna, ty oskuldens tid är för alltid förbi, utan fri som vilden, fri som vargen. Mytherna förtälja, huru menniskor kunna förvandlas till varulfvar: Socialismen går ut på att göra denna dikt till sanning.
Utskotten, af erfarenheten öfvertygade, att en ordnad folkundervisning icke annorlunda än genom det allmännas mellankomst kan med visshet öfverallt till vägabringas, hafva, i afseende å beredandet af medel härtill och medlens användande, icke kunnat förbise de stora svårigheter, som för en fullt rättvis och efter behofvet lämpad fördelning af Statsanslag nödvändigt måste möta, äfvensom att billighetens fordringar bäst uppfyllas, om hvarje skoldistrict erhåller understöd i förhållande till derinom varande folkmängd, som af undervisningen har behof. Genom högslberörde Statsoch Bevillnings-Utskotletis Utlåtande, N.o 38. Kongl. Stadga af den 18 Juni 1842, synes ock redan vara godkänd den otvifvelaktigt rikligaste grundsattsen, att hvarje arbetsför medlem i samhället bör genom personlig afgift i första rummet bidraga till det uppväxande, mindre bemedlade slägtets undervisning. Med antagande häraf och då, efter hvad Utskotten inhemtat af 1842 års Landsboks räkenskaper hälften af den nu utgående Bevillning efter l:sta Art, eller 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna, i de flesta fall skulle, äfven för församlingar med synnerligt ringa befolkning, lemna emot behofvet svarande medel till skolväsendets ordnande, hafva Utskotten, på dessa och de flera här ofvan omförmälde skäl, trott sig böra föreslå: att af den personliga skyddsafgiften må till folkundervisningens befrämjande inora hvarje församling anslås och utgå 12 sk. för man och 6 för qvinna; att dessa medel må i sammanhang med Krono-Uppbörden uttagas och, på samma tider som denna, lefvereras i Ränterien, af Uppbördsmännen öfverlemnas, på landet till församlingarnes skolstyrelser och i städerne till vederbörande, som hafva städernas allmänna folkundervisning om händer ; samt att dessa medel må redovisas på samma sätt sorn församlingarnes fattigmedel.
Lund skulle hinna fullbordas och öppnas för trafik till Håstad, omkring jj mil från Lund, men, sedan den närmaste stationen norr om Lund blifvit bestämd att anläggas vid Örtofta, nära en mil från nämnde stad, måste en viadukt öfver Lödde å äfven fullbordas och ballastning samt nedläggning af sliper o<di räler utsträckas fram till Örtofta. Denna förlängning af banan och dermed åtföljande arbeten utöfver hvad som i arbetsplanen var beräknadt, medhunnos äfven, så att banan mellan Lund och Örtofta, i fortsättning med den förut öppnade banan mellan Malmö och Lund, den 1 December kunde öppnas för allmän trafik. — 114 — Hela längden för trafik öppnad bana utgjorde således vid 1857 års utgång nära 2\ mil Planeringen af det 700 fot långa och 250 fot breda bangårds planet i Malmö, sorn till största delen är bildadt genom en 10 fot öfver hafvets lägsta yta utlagd fyllning, fulländades, stationshuset uppfördes till väggar och tak och inredningen påbörjades. Ett godsmagasin och en kolbod uppfördes, hvarjemte det förut uppförda lokomotiv-stallet tillökades med ett ytterligare lokomotiv-rum. Vid Lunds station uppfördes stationshus med framför liggande hanhal! samt ett godsmagasin, „bangårds-planet utvidgades och nya vändskifvor, spårvexlingar och räler nedlades. „Vid Akarp, £ mil från Malmö, påbörjades planeringen för en blifvande station, och vid Örtofta uppfördes ett mindre stationshus, hvarjemte nödiga vändskifvor och spårvexlingar derstädes äfven nedlades. För trafikens bedrifvande inköptes från England ett lokomotiv samt från Hamburg 4 stycken 3:dje klassens passagerarevagnar och 22 stycken godsvagnar, dels täckta, dels öppna. Hela den rörliga materielen vid denna stambana bestod vid 1857 års utgång af 3 stycken lokomotiver, 8 stycken Irsta klassens passagerarevagnar, 12 stycken 2:dra klassens ooh 4 stycken 3:djé klassens, 16 stycken täckta godsvagnar (af hvilka likväl 4 stycken varit inredda till 3:dje klassens passagerarevagnar), 24 stycken öppna godsvagnar och 12 stycken virkesvagnar.
N:o 145, angtde dc grunder, som böra tjena till efterrättelse vid pensionering af bankens embetsoch tjenstemän, vaktbetjening och konstidka re. På begäran af Ur Rosenblad, Bernh., beslöt R. o. Ad. att detta mål skulle punktvis pröfvas. Dessa fyra §§ biföl los. 5 §:n. Hr Rosenblad: Besynnerligt nog har Utsk. bortta git en rättighet, sora bancofullmäklige lörut ägt, nemi. att kunna flytta, äfven utan egen begäran, en bankens tjensteman på pensionsstat, med bibehållande af hela lönen, då han genom ett ohjelpligt sjukdomstillstånd är oförmögen att sin tjenst förrätta. Denna rättighet, säger jag, har Utsk. borttagit, under det Utsk. deremot gifvit fullmäktige denna icke förut befintliga rättighet i afseende å bankens vaktbetjening. Del är likväl af vigt att förstnämnde rättighet qvarstår. I ett verk af den art, som R. St:s Bank, der så dyrbara saker och så mycket af vigt måste hvila på förtroende, der är det nödigt att en sådan rättighet lemnäs i bankstyrelsens hand; ty 0111 ansvar å fullmäktige skall kunna utkräfvas för felaktighet och haltande i ärendenas gång, mäste också för dessa fullmäktige finnas rättighet att tillse, det de åligganden, som tillkomma hvarje bankens tjensteman, verkligen af en sådan kan utöfvas. Det är för denna orsaks skull, som rättigheten varit baneofullrnäktige medgifven att kunna flytta personer af bankens tjenstemannapersona 1 på pensionsstat med bibehållande af hel lön, hvarigenom den på pensionsstat förflyttade icke blifver lidande. Något missbruk af förbemälda rättighet till skada för bankens intresse har icke inträffat, men deremot skulle fullmäktige, om oftanämnda rättighet, hvad tjenslemännen beträffar, borltoges, lida afbräck i utöfningen af sitt höga och vigtiga kall att vara förvaltare och styrande öfver R. St:s Bank. Jag föreslår alltså vördsammast, att R. o. Ad., med afslag å denna §, måtte antaga den §, som finnes i betänk.
N:o 48, i anledn. af väckt motion om ändring i lagens stadgande om tiden då hemman å landet och bus i Staden skola aflrädas, yttrade sig: Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då LagUtsk. först så sent pä riksdagen bar kommit att behandla ifrågavar:de motion, skulle det vara utan ändamål att vilja vid denna tidpunkt dermed sysselsätta Ständerna, helst vigtigare ämnen taga deras lid i anspråk. Jag får således inskränka mig till alt för denna gång tillstyrka att det mätte få förblifva vid hvad LagUtsk. i sitt betänk, uttryckt. Frih. Cederström, Rud.: I hvilken tidpunkt af riksdagen förevande fråga än mätte hafva förekommit, skulle jag för min del icke hafva kunnat annat än tillstyrka bifall till LagUtsk:s hemställan i detta fall, icke allenast på grund af den motivering, Utsk. för sin hemställan anfört, utan äfven på grund derutaf, alt motionären, enl. min tanke, misstagit sig derutinnan, att, efter bans förmenande, icke någon olägenhet skulle upkomma af den förändring, han föreslagit : ”att dagen för afflyttning från jord och hemman å landet bestämmes till den sista dagen i Mars månad” etc. Vid d. 14 Mars är oftast slädföret hjelpligt, den sista Mars icke så; ej heller äro kommunikationerna till sjös då ännu öpnade. I dessa förhållanden anser jag en tillräcklig grund ligga derför att motionärens förslag i delta hänseende bör afstyrkas och torde afslås. Hvad åter beträffar att flyttningsdagen i stad skulle förändras till samma dag som för flyttningen på landet varder bestämd, så finnér jag deremot åtskilliga andra talande skäl; men måhända är äfven i detta hänseende LagUtskis betänk, fullt tillräckligt, sa ali något vidare ej derom behöfver yttras. Jag anser således icke alt, såsom Hr Gr. Mörner i sitt nyss afgifna anförande tycktes åsyfta, den tydning bör gifvas åt R. o. Ad:s beslut i denna fråga, såsom ville R. o. Ad. vid detta betänk, låta bero, blott för att icke föranleda tidsutdrägt. Jag gillar för min del betänk.