Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr och tre med 1,000 R:dr i årlig lön, en amanuens i pediatrik med 600 R:dr i arfvode, för den person, som förvaltar bibliothekarie-, sekreterareoch arkivariebefattningarna, 600 R:dr såsom arfvode, för två vaktmästare 450 R:dr årlig lön för hvardera, samt för vård, underhåll och förökande af bibliothek, samlingar, inventarier m. m., äfvensom för husets underhåll, eldning, lysning, m. m. 4,812 R:dr 58 öre; och har Kanslers-embetet, under hemställan, huruvida professionen i materia medica för framtiden borde qvarstå vid institutet eller efter nuvarande innehafvares afgång indragas, till Eders Kongl. Maj:ts pröfning öfverlemnat, om tillräckliga skäl må förevara för bifall till den sökta tillökningen i professors-lönerna, samt i öfrigt tillstyrkt att lönebeloppen måtte höjas för de extra-ordinarie professorerna till 2,500 R:dr, och för fem adjunkter till 2,000 R:dr, samt för tre adjunkter förblifva vid nuvarande högre beloppet 1,500 R:dr; att arfvodena för amanuenserna kunde bestämmas sålunda, att de tre, som äro anställda vid kliniken för barnsjukdomar samt vid medicinska och kirurgiska klinikerna, erhålla 600 R:dr och de tre öfriga 350 R:dr hvardera, eller lika med universitetens amanuenser; att bibliothekariens lön eller arfvode ökades till 1,000 R:dr, men den honom nu åliggande skyldighet att föreläsa i medicinens historia, såsom icke i institutets stadgar föreskrifven, må förfalla; varande bifall till hvad Lärare-kollegium i öfrigt hemställt, af Kanslers-embetet förordat.
Var så trängande nöd eller fara lör handen, att han sig ej besinna kunde; då må han från straff frias. § .39. Kommer någon den till hjelp, som finnes i nöd stadd, efter ty förut sagdt är; vare ock för honom lag, som hade han sjelf i den nöd sig befunnit. § 60. Huruledes vid uppror eiler upplopp, så ock i vissa fall vid angrepp å dem, som till krigsmakten höra, våid må med våld mötas, derom är särskildt stadgadt. Om skadestånd. § 61. Ersättning för den skada, som någon genom misshandel, hvarom sagdt är, tillfogat anpan, vare den brottslige pligtig att gälda, ehvad gerningen skett med upp - Kongl. Ma;j:ts Nåd. Proposition M 39. i o såt eller af vällande; och skall under skadeståndet räknas icke endast läkarelön och annan kostnad, utan äfven ersättning för fritider eller brist i den skadades näring, för sveda och värk, så ock för lyte eljer annat stadigvarande men, örn sådant blifvit honom tillfogadt. § 62. Komma maka eller barn efter den, som dödad blifvit, att genom hans frånfälle sakna nödigt underhåll; då skall dem, efter ty, med afseende å så väl den brottsliges tillgångar, som andra omständigheter, skäligt pröfvas, tilläggas såsom skadestånd hvad lör makan eller barnen tarfvas till dess de sig eljest försörja kunna; och må det skadestånd, efter omständigheterna, sättas att utgå på en gång eller å särskilda tider. Gemensamma bestämmelser. § 65. I afseende ä delaktighet i brott, sora i denna författning omförmälas, komma, der annat bär ej finnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. § 64. Med svår kroppsskada förstås i denna Författning sådan skada, som i 11 § sägs. § 65.
Samma verkan måste uppstå i afseende på sedelfonden, om andra räntebärande papper inlösas, hvarföre det synes mig att denna princip bör utsträckas och att icke allenast de summor böra göras räntebärande, som influtit ifrån Riksg.conl., utan äfven alla andia som till banken ingå; och i det skick, hvaruti frågan sig nu befinner, nemi. att man disputerar huruvida bankens tillgångar utgöra 172,000 eller 1,355,000 r:dr, synes det mig vara skäl att återremittera betänk., på det att åtminstone orsaken till denna olikhet i uppgifter måtte utredas; hvarföre jag förenar mig med dem, som begärt propos. på ålerremiss. Frih. Boye: Jag anhåller om tillgift för det att jag ännu en gång begärt ordet. Jag skall vara kort och söka uppfylla den pligt, som hvarje talare borde iakttaga, den att hälla mig strängt vid ämnet. Jag förbigår då de smärre anmärk 11:1', som blifvit gjorda och hvilka skulle föranleda till återremiss, men som efter min tanke äro af den beskaffenhet, alt de ej sammanlagda och än mindre hvar för sig dertill kunna gifva anledn. Jag skall endast upptaga den hnfvudsakligaste, som är den, att vår bank handlar fördelaktigt och gifver än mera säkerhet åt realisationen, derigenom att den uppköper utländska räntebärande papper. Denna anmärkn. förtjena!* sannerligen mycken uppmärksamhet, men vid detta, likasom vid alla andra förslag, är man skyldig alt eftersinna verkställigheten. Nåväl! huru går det då lill att uppköpa utländska räntebärande papper? Jo, utvä gen kan ej vara någon annan än alternativ: antingen att betala dessa papper med silfver, som skall utgå ifrån banken, eller också med vexlar, hvilkas användande till detta ändamål skall verka till enahanda påföljd för banken, nemi. silfrets utgående ur landet. Äfven jag tror, när realisationen Den G April f. m. en gång kommer till all den st vi ka den kan ernå, när industrien framskridit till det mål, hvartill vi sträcka våra förhoppningar, att denna utväg då kan begagnas.
Härvid bör icke förbises, att de flesta andra embetsverken, såsom Krigs-colkm, Förvaltningen af sjöärendena, Stats-contoret och Coramerce-colkm till en del njuta, såsom arfvode, 4oo r:dr till fyllnad i 2,000, då Kammar-colbm fått, genom arfvode för ledamöterna, endast fyllnad i de andras anslag på stat 1,000 r:dr blco, oaktadt ojemförligt trägnare, svårare oeh för laadets-intressen mera grannlaga befattning. Den 2 Maj e. m laö Kammar-colhm åligga. För att icke vara vidlyftig, åberopar jag endast hvad Frih. Cederström anfört, och ber att dertill få numna, att jag nyligen här fått mig tillställd en tryckt promemoria, innehållande en ganska upplysande framställning ronde delta verk, hvilken jag anhåller få afjemna lill R. o. Ad:s proh, för att åtfölja återremissen till StatsUlskotlet *). Hr Reu ters värd, Pehr Adam: Under åberopande af rein i StalsUlsk. afgifna reservation, så väl i afseende på denna punkt, som rÖr:de Riksarchivet, får jag yrka återremiss af detta betänk., samt tillika hänvisa till den sakrika promemoria, som här sisth Onsdag till utdelning blifvit aflemnad, och hvilken Hr Gyllenhaal omnämnt. Hr Anckarsvärd, Aug.: Ehuru jag icke figurerar såsom reservant i StatsUtsk:s betänk. anser jag mig dock böra upplysa, att jag i fråga om Kammar-colkm varit af skiljaktig tanke emot Utsk. Jag har icke varit obekant med de af Frih. Cederström uppgifna förhållanden; jag har tvertom varit ganska väl bekant med dem, oell äfven inom Utsk. sökt att göra dem gällande.
Under förlidna riksdag ingick vålt Ständ med en underdånig begäran hos Kongl. Maj.t om stadfästelse å eli hetsman, som var uppfunnet af en mekanikus Häckström bär i Stockholm, och hvilket hetsman bade stora fördelar vid begagnandet: l:o) stor tillförlitlighet i afseende på graderingcn; 2:o) lätt att kontrollera sjelfva vägningen; 3:o en öfvergång från det gamla till det nya viglsystcniet. Detta hetsman har, genom dåvarande Stånds-medlemmar blifvit ulspridt till alla landsorter, och är öfverallt särdeles omtyckt, och bar dessutom ännu, utöfver härofvah uppgifna fördelar, den att säljas lill lågt pris. Om Hedervärda Ståndet länn skäligt att dä v (Ira sig för nämnda betsmans värde, är del ännu mera lämpligt all nu lönna en underdånig hemställan i samma ämne, enär det förljudes att förr omtalade Häckströms enka lärer vara nära alt förlora håde patenträtt och tillverkningsrält genom tillämpning af Usta § i patentförordniugen, som bestämmer alt patentegare skola underkasta sig de sednare förfoganden, som Regeringen kan finna sig föranledd all iakttaga och hvilket förfogande för närvarande fall består deri ali en Instruktion blifvit gifven åt krönarne alt icke kröna andra hetsman än sådana, som hafva vissa särskildt föreskrifna egenskaper. Nu vet likväl Hedervärda Ståndet att det Häckslrömska betsmanet har fullgoda egenskaper; fördenskull anhåller jag att mine Ståndsbröder ville förena sig med mig om alt, tiil Kongl. Maj.t ingå med en underdånig skrifvelse i samma syfte som den, med hvilken Ståndet vid förra riksdagen tillstyrkte uppfinnaren Bäckströms mätte remitteras till Sldndels enskilda Utskott, för att, efter skyndsam behandling åter kuqua föredragas bär i Ståndet och deröfver beslutas; varande skyndsamhet <548 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Under påskyndad tryckning af Bnnco-UtSkottets Betänkande, N:o 92, har den origtighet tillfälligtvis kommit att ega rum , att den uti samma Betänkande, pag. 43, intagna slutliga Proposition icke 1 allo fått den ordalydelse, som, till följd af beslutad förändring emot beredningens uppfattade förslag, bordt deråt gifvas; hvadan, och enär det ifrågavarande Betänkandet, tillika med det nästpåföljande, under Nio 93, ännu icke förevarit hos Riks-Stånden till slutlig handläggning, Banco-Utskottet ansett sig böra, till vinnande af rättelse härutinnan, begagna den utväg, att, genom detta tillägg lill Betänkandet N.‘o 92, meddela ofvanberÖrda Slut-proposition sådan den, enligt justerade Protocollet, skolat till Rikets Ständers bi Bih. till Riks. St. Häftet 2 2 Banco-Utskottets Memorial N;o 91 *. fall framställas; och Utskottet får alltså, i den förut befintliga Slut - propositionens ställe, såsom resultat af de i sjelfva Betänkandet utvecklade grundsattser , härigenom vördsamt föreslå och anmäla följande nemligen : att Banco-Fullmägtige, genom ser» skild, å'Rikets Ständers vägnar, utfärdad autorisation, må uppdragas att, på möjligaste fördelaktiga vilkor, upptaga ett lån af högst 2 millioner R:dr Hamb. B:o , eller motsvarande belopp i annat utländskt mynt, för att tillvägabringa en serskild Fond för lån emot pant af fastigheter, och gifva Banken förmåga att äfven före Silfver-utvexlingens början förekomma betydligare vackling i Mynt-värdet, Stockholm d. 19 Jan. i83o. STOCKHOLM, tryckt i Ecicsteinsiaa Tryckeriet, i83o. Ba/ico-Utslus Betänkande, N:o g3, i N:o _q3. Ankom till Exp. Utsk. d, 9 Jan. 1830, Betänkande, med förslag lill Beglementariska föreskrifter, i afseende å det Lilli , sorn, enligt Utskottets Betänkande.
Hittills har vid mantalsskrifningen debitering kunnat samt bordt ske. Hädanefter skall hvar och en, som bränner uti större bränneri, anmäla sig hos K:s Befh:de samt lösa bevis å skedd anmälan. LandsKont. får således full betalning för besväret. Den som deremot bränner med ett mindre bränneri, skall anmäla sig hos Häradsskrifvaren, till hvilken han dervid erlägger en stadgad afgift af 16 sk. b:ko om jag mins rätt. Iläradsskrifvaren erhåller således äfven Den 20 November. betalning. Det besvär, som hädanefter kommer alt ega rum, kan omöjligen blifva större, än det som hittills varit, samt är dess* utom i Författn:n belönadt med rättigheten att taga lösen, hvilket icke förut var medgifvet. Vid sådant förhållande och då det icke är omöjligt att bränvinsbränningen i landet kan stiga till mer än 9 milhr eller kanhända dubbelt, ansåg Disk. sig icke tillständigt att tillstyrka en större frikostighet, än som blifvit föreslagen. Frih. Palmstjerna har äfven sagt, att det skulle upstå ett serdeles besvär vid repartitionen. Dä bränvinsskatten skall vara influten långt före nyåret, vjsar det sig ögonblickligen, hvartill den upgår, till följe hvaraf repartitionen för den, som kan räkna — och sådana tjenstemän måtte väl icke saknas i våra embetsverk —, ganska lätt låter sig verkställas. Slutligen får jag äfven erinra derom, att nu är blott fråga om tillverkningen. För försäljningen kan man icke veta, hvartill skatten upgår. Den torde dock jcke blifva så obetydlig. Meningen är att inkomma med ett serskildt förslag, huru stor pröc:n, med afseende på besväret dermed, bör beräknas. Detta allt tillsammanslagdt synes mig utgöra för upbördsmännen en icke obetydlig lönetillökning; och då jag tror att Ulsk. gjort rätt uti att sätta en gräns för den belöning, som man velat att Stånden skulle medgifva, får jag vördsamt anhålla om bifall å Utsk:s Betänk. Frih. Palmstjerna:
Utlåtande, angående dels äskade stats-anslag för bevärings-manskapets underhåll, beklädnad och utredning, dels åtskilliga härmed sammanhang egande frågor. (U. A.) Vid afgifvandet af förslag till reglering af utgifterna under riksstafceos fjerde och femte hufvudtitlar, hade Stats-utskoltet, enligt hvad uti •lass utlåtanden n:ris 73 och 74 förmäles, af den anledning, att Kongl. 4 Stals-Utsk:s Utlåtande, N:o 253. Maj:ts vid innevarande riksdag aflålne nådiga proposition n:o 20 om förändrade grunder för bevärings-manskapets uttagande till vapenöfning eller annan tjenstgöring m. ni. då ännu icke hos Rikets Ständer till pröfning och afgörande förekommit, funnit sig förhindradt att meddela hufvudsakligt yttrande öfver de häraf beroende, uti den nådiga propositionen om statsverkets tillstånd och behof gjorda, framställningar, dels angående statsanslag för beväringens till lands och sjös underhåll, beklädnad och utredning, dels rörande åtskilliga härmed sammanhang egande ämnen. Sedan emedlertid de ärenden, som utgöra föremål för förstnämnda nådiga proposition, numera, efter föregången gemensam behandling af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, blifvit af Rikets Ständer handlagde och definitiva beslut deröfver fattats samt Utskotten delgifvits, får Slals-ulskottet nu afgifva utlåtande, rörande omförmälde till fjerde och femte hufvudtitlarnes reglering hörande, hittills uppskjutna frågor: 1:0
Derefter vände de åter till den mörka fånga-hålan; vallaren tackade för Elfve-konungens goda hjelp, och så skiljdes de ifrån hvarandra. Fram på dagen blef mycket buller och bång uti hela gården; ty jätten firade sitt bröllopp med den fagra konunga-dottern, och hade bjudit sina fränder på gästabud. Prinsessan blef nu klädd på det aldra präktigaste, med guldkrona, röda ringar, och andra kostliga smycken, hvilka jättens mor sjelf hade burit. Derefter dracks brölloppet med lust och allsköns gamman, och der fattades icke god välplägnad, både mat och dryck. Men bruden grät utan återvändo, och hennes tårar voro så heta, att de brände som en eld på kinden. När det nu led åt natten, och jätten skulle föra sin brud till brud-kammaren, skickade han sina små-drängar, att hemta vallaren som låg uti fånga-hålan. Men när de kommo ned i tornet var fången borta, och i hans ställe stod der en båld kämpe med svärd, brynja och fulla vapen. Vid denna syn blefvo svennerna förfärade, och flydde; men vallaren följde efter, och kom så upp på borg-gården, hvarest brud-skaran var samlad för att skåda hans ändalykt. När nu jätten fick se den raske kämpen, blef han förgrymmad, och sade: »Tvy vare dig, ditt arga Troll!» Vid han talade, voro hans ögon så bistra, att han såg midt igenom rustningen. Men svennen räddes intet, utan mälte: »här skall du strida med mig om din fagra brud.» Jätten ville icke bida, utan vek undan; men vallaren drog sitt svärd, och det flammade såsom en elds-låga. När nu jätten igenkände svärdet för hvilket han skulle falla, vardt han förfärad, och bleknade till jord; men vallaren gick dristigt fram, svingade sitt svärd, och gjorde ett väldigt hugg, så att jättens hufvud skiljdes ifrån kroppen. Detta blef resens bane.
Skulle den, som med serskildt tillstånd idkar bränvinsbränning i förening med pressgästberedning, öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, straffes han, såsom för oloflig bränvinsbränning, enligt 34 § och 35 § 5 morn., och vare dessutom den erhållna rättigheten förlustig. Apothekare, som för pharmaceutiska behof nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, xbote 50 R:dr. § 38. Den innehafvare af bränvinsbrännings-redskap, som öfverträder hvad i § 10 är föreskrifvet, bote hvarje gång, han dermed beträdes, 16 R:dr 32 sk. Lag Bih. till B. St. Prat. 1850 & 1851. 5 Samt. 2 Afd. 1 Haft. 8 58 Bevil/n-., Lagsamt Alltfi. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. samma vare för den, som underlåter att till försegling anmäla sin bränvinsbrännings-redskap, då sådant ske bort, efter hvad i § 25 stadgas; dock att, om förbrytelsen sker under den lid, då bränvinsbränning blifvit serskildt af Kongl. Maj:t inställd, derför botes vdubbelt; vare ock i alla ofvanberörde fall bränvinsbränningsredskapen förbruten. § 39. Har bränvinsbränningseller distillerings-redskap blifvit förseglad, och finnes förseglingen sedan, under den tid, redskapen ej får begagnas, bruten, utan att egaren gitter visa, att sådant af våda eller utan hans vållande och vetskap skett, bote lian 50 R:dr, och vare den oförseglade redskapen, som bort förseglad vara, derjemte förverkad.
Jag respekterar, så mycket som någon, den pligtkänsla, i kraft af hvilken den offentlige mannen söker handla konseqvent, men jag tillåter mig att till den ädle Gr:n hemställa, huruvida icke, under en lång bana, förhållandena sjelfva kunna så förändras, att det äfven blir en pligt att modifiera ens åsigter, huru välgrundade dessa en gång kunnat vara. Och jag tror äfven att sedan den tiden, hvarifrån dessa Gnns åsigter datera sig, åtskilligt har inträffat, sorn just i förevarande fråga torde böra modifiera Gnns åsigter, utan att han derföre bör billigtvis kunna tillvitas inkonseqvens. Hvad nu angår den länge omtvistade frågan, huruvida Chargés d’Affaires icke skulle kunna lika väl som Envoyéer bestrida de diplomatiska befattningarne, så ber jag att, innan jag söker besvara den, få yttra några ord om upkomsten al den diplomatiska hierarkien, sådan den nu är, fastställd för alla Stafer genom kongress-akterna i Wien och Aachen. De permanenta diplomatiska befattningarne datera sig egentligen från 1600-talet och tiden närmast efter Westfaliska freden. Förut afsändes Ambassadörer, när behofvel sådant fordrade, för en speciel underhandling, ett specielt updrag, men efter Westfaliska freden, genom hvilken Europeiska jemnvigt-systemet blef grundlagdt, insågo Staterna nödvändigheten att, för bibehållande af denna jemnvigt, hafva hos hvarandra Den 24 Mars. 399 ständiga representanter, att bevaka de respektive Staternas intressen. Graderna inora denna embetsmanna-kläss voro likväl ieke så ordnade som nu, utan benämndes de ömsom Legater, ömsom Ambassadörer, ömsom Ministrar och Eesidenter, egande alla ungefär samma frioch rättigheter.
Utskottet uppdragit att deri göra de rättelser, som, i följd af Ridderskapets och Adelns förut, angående Tull-taxan, fattade 316 Prot. Utdr. den 5 Ppril i 8 4 1 ■ Lesluf, kunde finnas af behofvet påkallade, dels gillade Stander, hvad Utskottet, i anledning af Riks Ståndens olika beslut, angående tuli-taxe-undei rättelserna, i Memorialet, N;o 4ij sig ullätit, med undantag af livad vid 18 §. förekommer, hvilken punkt återremitterades, äfvensom Ståndet gillade Utskottets yttranden vid slutet af nämnde Memorial, i följande Irenne punkter; i ;o i fråga örn fix tull å span mål, samt om tull å iandtmannaprodueter i allmänhet vid tractaters uppgörande; 2:0 i afseende på eventuella tull-afgifter; och 3:o angående öfvei låtande till Kongl. Majit af rättighet att nedsätta de af Rikets Ständer åsätta tull-belopp. S. D. Föredrogs Expeditions-Utskottets Memorial N;o 42> med. förfrågan, i anledning af anmärkt stadighet i Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade beslut, i afseende på afskrifning af undsältningsskulder. Ståndet beslöt alt lil! svar härå meddela till Expeditions-Ulskottet, alt Ståndet anser, att det förhållande, hvilket uti Rikets Ständers senare. med K;o 200 betecknade underdåniga Skrifvelse anföres, jemväl omfattar provinsen Dalarne, som ensam var föremål för den underdåniga Skrifvelsen N;o l\i. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stalssamt Beviilnings-Utskotlens Betänkande, N;o 49> i anledning af Kongl. Majrts Kådiga Proposition, samt Herr Rosenblads, bernhard, motion om ulbyte emot ett årligt anslag af Tullmedlen af den så kallade Föringen till hemkommande fartygs besättningar.
Hr Edenhjelms, Gillis, d. 14 dennes på bordet lagda motion, att nuvar. föreståndaren för Chalmerska slöjdskolan i Götheborg, Professoren och Ridd. C. Palmstedt måtte, vid dess afgång från denna befattning, erhålla en årlig pension af 200 r:dr b:ko. Hr Ekenstéen, Joli. Fritz: Under mitt treåriga vistande i Götheborg, då jag, om icke dagligen åtminstone några gånger i veckan, besökte slöjdskolan, i hvilken två af mina söner njöto undervisning, har jag, med det mått af kunskaper mig blifvit beskärdi, haft. tillfälle att öfvertyga mig det denna skola är synnerligen gagnelig, och att nuvar. styresmannen med största nit och noggranhet upfyller sitt mödosamma kall. Det är mig således en kär pligt att understödja Hr Edenhjelms förslag, det Hr Professor Palmstedt vid sin instundande höga ålder måtte af B. St. hugnas med pension under sin återstående lefnad, hvilken pension jag önskade måtte 2 H. 7 98 Den 21 December. Hr Palmstedt tillgodokomma vid dess afgående från sin innehäfvande befattning vid skolan. Huruvida, i fall motionen bifalles, densamma kan påräkna sympathier bos kommande Ständer känner jag icke, ej eller om man genom bifallet ej anticiperar pa dessas rätt Onskligt vore dock, att motionen af det Ulsk., dit den remitteras, omfattades med allt det nit och interesse, hvaraf den är förtjent. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Då jag tillfälligtvis eger någon specielare kännedom, icke blott om Professor Palmsteds personliga förtjenster utan äfven om det sätt, hvarpa han utöfvat sin befattning, såsom lärare och chef vid Chalmerska slöjdskolan, anser jag såsom en kär pligt att vid delta tillfälle tillkännagifva min öfvertygelse vara den, alt sällan någon med större skicklighet, eller med ett utmärktare nit egnat den verksammaste delen af sin lefnad till det allmännas nytta och tjenst än han; och alt följaktligen också få gjort sig mera än han förtjenta af R.
Förslag eller försvarat satser, hvilka, i grunden falska eller obetänkte, nödvändigt skulle skada Land och Medborgare, Jag har deremot öfver tygat mig, att de våldsamma åtgärder, som 1810 vidtogos med Banken, och de obetänksamma Financetheorier, som vid 1815 års Riksdag blefvo gällande, utgjort grundorsaken till den enskilta creditens förstörande inom Fäderneslandet. Den 1818 segrande planen att i Hufvudstaden centralisera hela Landets Credit-väsende, har befordrat denna förstörelse. i8a3 års RiksdagsBeslut lade väl grunden till bättre ordning, men bristen på ett verkligt och lagligt Mynt skall föreviga vår financiella oreda. Handeln skall förhindras, Näringarne aftyna, och Åkerbruket allt jemnt nedtryckas; oagtadt alla de enskildta bemödanden för vår industrie, man omisskänneligen förmärker, så länge man fortsätter det, i hela samhällsskicket inverkande misstag, att anse sig kunna lemna ett bildadt och närigt Folk utan Mynt. Efter att hafva med högmod jemnfört vårt Financiella och Ekonomiska tillstånd med de Länders, der Mynt-ordning och fria Credit-bruk linnas; efter att slutligen hafva Den 28 November e. m. 553 sökt en möjlighet till öfvergång ifrån det falska, till det rätta, utan att vålla ängslan lios mängden, förluster åt okunnigheten eller våldsamma brytningar i de nu gällande sedvanor och språkbruk; vågar jag att inför Rikets Ständer framlägga ett af mig utarbetadt Förslag till förordning om Myntfoten. Fastän detta förslag är uppgjordt för så väl en norm af 128 som 144 Schillingar på Riksdalern Specie, får jag likväl nämna, att jag anser 128 sk. vara den grund för Mynt-värdets bestämmande, som nu bör antagas. Detta förslag grundar sig på begagnandet af det närvarande förhållande BancoSedeln, som inom Sverige utgör alla förskrifningars föremål, nu äger till Silfver. Det förenar, som jag hoppas, beqvämligheten af en nätt och vacker enhet för Silfverinyntningen, med de bästa och tjenligaste proportioner för utmyntningen.