Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan jag slutar, vill jag, endast för att gifva en idé af utställningsbyggnadernas kollosala dimensioner, nämna, att man har att tillryggalägga omkring 5 engelska mil för att genom hufvudgångarna taga en hastig öfverblick af det hela i Manufakturpalatset, utan att man då får göra några omvägar kring de utställda föremålen eller besöka galleri erna. Sedan k o m m o de långa afstånden mellan de olika byggnaderna. Somliga af dessa afstånd äro längre än själfva » storgatorna » i många af Sveriges landsortsstäder. För att se äfven en ringa del af den » Hvita staden » och dess jätteutställning fordras i sanning, förutom godt om mynt, tid, god hälsa samt att vara en bra fotgängare. Signe Ankarfelt. Nisse. E n bild u r » konstnärslifvet » af Ernst Lundquist. (Forts.) j f j e t kunde hon ju mycket väl ha gjort, hon Cyl som var kyrkoherdefru. Men nu kunde hon ej göra annat än hoppas på grannarnes pliktkänsla. och själf köpa så många biljetter hon möjligen hade råd med. Harald skulle nog ej göra henne några förebråelser, han var ju alltid så snäll och godhjärtad, och på lördagarna ville han ej bli tillfrågad om något, då fick hon göra hvad hon ville, bara hon lät honom vanka af och an i fred mellan studierummets stängda dörrar, med cigaretten i munnen och predikofunderingarna i hufvudet. Följden af dessa hennes tysta reflexioner blef, att hon tillbragte en god stund af eftermiddagen med att gå och dela ut silfveroch kopparslantar till höger och vänster med förbehåll att de skulle användas till konsertbiljetter på kvällen. Hon bjöd bägge sina jungfrur och dessutom arrendatorns hela familj, man, hustru, fem barn och piga förutom rensLisa, som hon hittade i ett persiljeland ute i trädgården, och post-August, Bom kom med brefväskan. Vid sextiden klädde hon sig i sin söndagsklädning, den svarta spetsgarnerade dolman och den lilla fruhatten — Harald ville alltid, att hon skulle gå klädd i fruhatt, han var så mån om hennes värdighet — och begaf sig på väg upp till kyrkan.
Direktionen, som fann sig ovillkorligt förbunden att efterkomma 1844 års bolagsstämmobeslut, icke kunnat fullgöra förständigande^ om återkallelse af kungörelsen angående bolagsstämmans hållande den 11 Juli, utan ansåge, att det då sammanträdande Bolaget borde, innan något annat ärende företoges, besluta, huruvida den utlysta enskilda stämman skulle fortgå eller införlifvas med den af Grufverätten utsatte, samt sistnämnde dag den 11 Juli tillförordnade Bergstiskalen inför Grufverätten anmält, att han till Kongl. Bergscollegium inberältat Direktionens förfarande att i strid emot innehållet af Kongl. Collegii den 7 förutgångne Maj meddelte utslag utlysa bolagsstämma att hållas utom Grufverätten, samt för sig anhållit om förhållningsordres, och att Bergsfiskalen till svar derå erhållit en skrifvelse af den ‘22 påfoljde Juni af innehåll, att Kongl. Collegium förväntade sig, att Bergsfiskalsembetet å sin sida iakttoge, hvad dess embclspligt fordrade, till upprätthållande af härutinnan stadgad ordning; har Geschwornern Lundhqvist, hvilken då ännu varit tjenstförrättande Bergshauptman, anmodat Grufverältens Ledamöter alt vara honom föl ja k lige till den så kallade lilla magasinssalen, der, enligt hvad hos Lundhqvist skulle blifvit anmält, den af
Beträffande åter iuförselsafgifterne å hvit krita, tillkännagaf Ilr Gr. o. Landtm, att den i fråga derom till R. o. Ad. samt PresteSt. af Utsk. gjorda inbjudning, icke blifvit af sistnämnde Stånd antagen; hvarefter Hr Printzensköld och Hr von Ho - Den 15 Juli e. m. 115 henhausen förklarade sig instämma i PresleSt:s beslut, samt R. o. Ad. med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, godkände den föreslagna voter:s-propos:n N:o 201. 12:0 Krokar lill fiske och Krukmakare-arbeten. R. o. Ad. godkände de i fråga om dessa artiklar föreslagna voter:s-propos:r Niis 202 och 203. 13:o Krut. Clsk:s yttranden, alt förbudet emot införsel af krut komme att bibehållas, och att i följd deraf Utsk:s förslag om tind. skrifvelse, ang:de nödiga försigtighetsmått i afseende ä upplag och försäljning af utländskt krut, måste förfalla, blefvo af R. o. Ad. godkände. 14:o Käppar, Kött, Leksaker och Likörer. R. o. Ad. godkände de i fråga om dessa artiklar föreslagne voter:s-propos:r N:is 204 lill och med 212. 14:o Lim. Med godkännande af Utsk:s yttrande, alt benämningen ”husbloss” borde oförändrad i taxan upptagas, fann R. o. Ad. för godt att, i fråga om indelningen af artikeln Lim samt tullsatserne derå, antaga Ulsk:s inbjudning till frånträdande af R. o. Ad:s förut fattade beslut och instämmande i Utsk:s af de öfriga Stånden godkända förslag; till följd hvaraf voter:s-propos:n N:o 213, ansågs hafva förfallit. 15:o Ljus. Ulsk:s yttrande, att för artikeln ”talgljus” den nu bestämda qvanliteten för tullberäkningen komme att bibehållas godkändes.
Till delegarne af Banko-statens Enkeoch Pupill-kassa gjordes i sådant afseende framställning, huruvida de voro benägna, att, emot sådane vilkor, som pröfvades billiga och lämpliga, medgifva Banko-diskontens tjenstemän rättighet, att, för sina enkor och barn, uti samma kassa ingå och deltaga; men som bemälde delegare ej funnos härtill villige, utan, af anförde orsaker och med stöd af gifne författningar, anhöllo, det Banko-statens Enkeoch Pupill-kassa måtte, enligt dess ursprungliga grundläggning, bibehållas endast för den egentliga Banko-staten; beslöto Rikets år 1823 församlade Ständer, i betraktande jemväl deraf, att Diskont-inrättningen i sjelfva verket vore att anse såsom en tillfällig och hvarjehanda förändringar underkastad anstalt, att någon fråga om delaktighet för Banko-diskontens tjenstemän uti Banko-statens Enkeoch Pupill-kassa ej vidare borde uppstå; hvaremot fullmägtige bemyndigades, att, „intill dess någon lämpligare utväg för ändamålets vinnande kunde vid en kommande riksdag blifva Rikets Ständer förelagd“, efter nogBih. lill Ii. SI. Fröt. 1S50 $ 1851. 6 Sami., 1 A/J., 12 Hält. 1 2 BankoVlskotlels Memorial, N:o 36. grann pröfning af förevarande behof och omständigheter, sorn till fullmägtiges protokoll skulle upptagas, utaf antingen deras dispositionsmedel, eller ock de för utredningen af f. d. lliks-diskonten inflytande tillgångar, provisionelt anordna gratifikationer till understöd åt nödställda enkor och minderåriga barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten; dock att dylika anordningar borde, vid påföljande riks*- dag, till Banko-utskottets och Rikets Ständers stadfästälse anmälas.
Angående sjelfva alhagen tror jag det rättaste vara, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter vettenskapsmäns hörande, täcktes sjelf.' derom förordna, såsom varande bäst i tillfälle att afse både mjmtets och det allmän,- nas gemensamma fördel. Friherre Cederström: Innan jag vidare yttrar mig, anhåller jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken om upplysnimg, huruvida i de nu ifrågavarande myntsorterne slagskatten kommer att inberäknas eller icke. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att Ridderslsapet och Adeln den 19 dennes f. m. besdutat, att frågan om slagskattens inberäknande uti myntet skulle efter särskild öfverlag gning pvöfvas och afgöras. Det ankomme säle - I2l4 • Den 21 O c t o b e r f. m. des på Ridderskapet och Adelö att företaga detta ämne, när Ståndet behagade, och hemställde Hans Excellence, om icke Ridderskapet och Adeln torde finna tiden dertill nu vara lämpelig. Ropades Ja, Friherre Cederström: Redan förut har jag yttrat min öfvertygelse om nyttan, att i myntet inräkna en slagskatt; men Utskottens Utlåtande upptager icke verkliga kostnaden för olika myntsorters prägling. Genom det att myntet bär slagskatten, hvartill icke räknas aflöning för Tjenstemännen, eller förlagskostnaden för husens uppbyggande, utan blott underhållet af machinexierna och sjelfva myntnings-operationen, .skall nödvändigt myntet blifva så mycket underhaltigt, som denna slagskatt. Deraf foijer, att jag för detta mynt bör i Banken f.å lika lödigt omyntaät silfver till full vigt, hvilket sålunda företrädesvis utbytes af Guldsmeder, heldre än att nedsmälta myntot, som dessutom stannar qvar i landet. Det är således af stor vigt, att hafva en noga bestämning, hvad utmyntningskostnaden för olika sorter utgör.
Maj:t, som vid sådant förhållande ansett byggnaden icke kunna utföras i hela den vidd berörde ritningar afse, under den 13 December förlidet år, efter pröfning af ett i sådant afseende uppgjordt särskildt förslag, funnit godt i nåder anbefalla en så beskaffad begränsning af byggnadsplanen att, genom uppförande af hufvudfapaden och midtelbyggnaden erforderligt utrymme skulle beredas för det närmast för handen varande behofvet utan att kostnaden komme att öfverstiga den af Rikets Ständer anvisade summa, har herr Majoren, som i egenskap af Byggnads-chef haft ledningen af detta arbete sedan den 25 sistlidne Januari sig anförtrodd, uti underdånig skrifvelse af den 4 innevarande månad hos Kongl. Maj:t anmält, att kostnaden för det å museibyggnaden redan nedlagda arbete, uppgående till 27,497 R:dr B:ko, visat sig med 4,303 R:dr understiga det i Öfverste Hjelms kostnadsförslag för samma arbete med 31,800 R:dr utförda belopp; med anledning hvaraf, och då sannolikt vore, att kostnaden för uppförandet af Nationalmuseum skulle i allmänhet komma att understiga nyssnämnda förslag, herr majoren underdånigst hemställt, huruvida icke, med frånträdande af den i nådiga Brefvet den 13
Transport: tanta tillgångens 70 R:dr, värde circa — 10 Utföres således Återstå 335 Fdr Wexiö Stift befinnes således brista Lunds Stift. För Skolorna är anslaget Föreslås: En högre Lärdoms-Skola i Malmö Fika med den i Enköping, men med 50 procents förhöjning i Löne-Staten T:r 412 med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens iioR:dr 25 skill. 10 r:st, värde circa —■ 15 16 16 Återstå 397 Utföres såledfes - 1 Fn lägre Lärdoms-Skola i Christianstad Eika med den i Upsala, men med 50 proc. förhöjning i EöneStaten - T:r Med afdrag af den härvarande Spänne mål. 95 Contanta tillgångens 36 skill., värde circa R:dr — 7 Återstå iä Utföres således - Fn högre Närings-Skola i Helsingborg Eika med den i Alingsas men med 50 proc. förhöjning i Eöne-Staten T:r med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens 62 Ridr, 5 skill. 4 r:st, värde circa X 9 och den för Eunds Trivialskola 52 40. dito - 7 210 1 6 Återstå 194 Utföres således - Fn lägre Lärdoms-Skola i Landscrona Eika med Christianstads - T:r 193 Med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens, 38. 44. 6., värde circa - — 5 Återstå 190 Utföres således En lägre Lärdoms-Skola i Ystad Lika med Christianstad - T:r igj Med afdrag af den härvarande Contanta tillgången, 130 R:dr 2 skill., värde circa — 18 1252 Återstå 177 Utföres således - Fn högre Lärdoms-Skola i Carlshamn Eika med den i Malmö - T:r 412 16 Med afdrag ?f den härvarande Contanta tillgångens, 544 R:dr värde circa - — 77 16 Återstå 335 Utföres således En högre Närings-SkolS i Carlscrona Lika med den i Helsingborg
Första afdelningen, innehållande förslag till ändring uti så \äl Giftermåls-Balkens 9, 10 och 11 Cap. som Ärfda-Balkens 2, 3, 9 och 12 Caj).: Afslogs; 2.o. Andra afdelningen, innehållande yttrande, i anledning af Riksdagsmannen Petter Perssons förslag at t, derest Ridderskapet och Adelil för dess del ej skulle medgifva den föreslagne förändringen i arfsoch giftorätten, densamma dock måtte vidtagas för Bonde-Ståndet: Med pröfningen af detta yttrande skulle anslå, intilldess Hög v. Preste-Ståndet i afseende på Lag-Utskottets ifrågavarande betänkande fattat sitt beslut; 3:o. Tredje afdelningen, innehållande alternativt förslag till förändring i istada-rätten för syskons alkomlingar: Bifölls; 406 Prot.-Utdrag, den g December 1844. Från Högv. Preste-Standet S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande betänkanden: N:o goj i anledning af väckt motion om hämmande af handeln med Apotheks-privilegier; Bifölls; N:o g/j i anledning af återremiss af betänkandet, N:o 25,' angående väckt fråga om inköp tili kyrkorna i Riket af en ny upplaga af Psalmboken med choralmelodierna och messan: Bifölls; N:o g2_, i anledning af väckt motion om tillåtelse att få inrymma skattlagd qvarn och husbehofsqvarn i samma qvarnhus: Bifölls; JY:o g3j i anledning af erhållen återremiss å betänkandet, N:o 37: Bifölls N:o g4j i anledning af erhållen återremiss af betänkandet, POo 44, angående väckt fråga om förbättring af Lols-statens lönevilkor: Ståndet, som bifallit betänkandet, N:o 44, lade utlåtandet, N:o 94, till handlingarne.
M. måtte bestämma de ändamål, hvartill tolagen skall användas samt ålägga städerna alt redovisa medlens användande. Jag hemställer till R. o. Ad., huru långt man, i fall K. M. skulle tillerkännas ovilkorlig rätt att höja tolagen, kunde komma, om t. ex. R. St. vore af den mening, att ett liberalt handelssystem borde följas, och således stadgade låga tullafgifter, men K. M., som väl ej enligt 60 § Reg.F. kunde höja tullen, i stället belade varorna med en omåttlig tolag. Regeringen skulle sålunda, tvärtemot R. St:s önskan, kunna införa ett prohibitivsystem och påbjuda en tolag, som vida öfversteg, hvad de städer, sorn skola uppbära den, önskade och för sina behof kunde använda. Regeringen skulle sålunda få en sådan dispositionsrätt öfver tolagsinkomsterna, att städerna kunde blifva befallda att insätta de överskjutande medlen i någon Regeringens cassa, som för tillfället kunde organiseras. Någon redovisning korarae ej i fråga, och således skulle flera millioner kunna ingå till statsverket och blifva oredovisade samt användas till sådana ändamål, som R. St. ej ansett nödiga. Jag hemställer, huruvida en princip, sorn i sin utsträckning kan blifva så vådlig, kan instämma med R. Sl:s obestridliga rätt att allena Svenska folket beskatta; och då en af Konungens rådgifvare här yttrat, att frågan ar betänklig, hemställer jag, om man ej bör öfvergå till den sidan, der vådorna af missbruk äro minst stora. Hr v. Hartmansdorff har sagt, ull då staderna lått Den 8 December. tolagen sig tillerliänd såsom ett privilegium, ägde ingen annan att controllera, hvartill dessa medel användas. Delta kunde vara rätt, om städerna nu icke ålnjöte större tolagsinkomster, än då dessa inkomster beviljades till vissa ändamål; men då man sett, att lolagsafgifterna i sednare tider blifvit förhöjda för flera städer, tror jag, att denna grundsats är oriktig och att städerna äro skyldiga att redovisa, hvartill de tolagsmede! användas, som de uppbära utöfver sina s. k. privilegier.
Och han skyndade vidare genom snöyran med blicken fästad på en ljusfläck vid gatans ändpunkt, där en lyktas sken dåsade rödt mot ett rödt plank. Då han skulle gå in genom sin port vid Adolf Fredrik, spratt han till vid att någon lade sin hand på hans arm. »Tomas » Det var Märta. »Har du väntat?» »Ånej, jag kom nyss ... Jag var uppe och knackade på din dörr, men det var ingen som öppnade ...» Snön yrde omkring dem. Tomas ville kyssa henne, men hon stötte honom tillbaka och drog sig undan. »Nej, jag går inte upp igen,» sade hon. »Jag vill gå hem.» Tomas sökte hennes blick i mörkret, men den gled undan och bort. »Men hvarför Märta mår du inte bra, eller har det händt något?» »Nej, men jag vill gå hem! Jag vill gå hem!» Hon var borta, och Tomas stod ensam utanför sin port. Hvad skulle han göra? Han kunde icke förmå sig att gå upp. Däruppe var det tomt och ensamt. Och åter dref han ut i snön. Märta ilade hemåt. Medan hon stod ensam uppe i den mörka trappuppgången utanför Tomas’ dörr och knackade och väntade och knackade på nytt, oaktadt hon förstod att han icke var hemma, hade hon plötsligt kommit att fråga sig själf: hvarför står jag här? Och hon kunde icka fatta det. Hon kände med frätande visshet, att det var slut. Och hvad skulle sedan komma? Hvad allt var annorlunda för ett år sedan. Veckans alla dagar gledo henne förbi med leende eller mulna ansikten, och hon sydde på sitt broderi eller läste i sin bok och tänkte på ingenting, och synden var något underligt och aflägset, som icke kom henne vid. Det var rätt, och det var orätt. Det skulle man göra, och det kunde man aldrig tänka på att göra. Det var ju så enkelt och klart! Och nu ... Hon visste icke längre hvad rätt och orätt var. Det hade blandats ihop alltsamman och blifvit så besynnerligt. Var det icke likväl något förfärligt, det hon hade gjort, och var det icke något förfärligt, som nu väntade henne? Hon var blekare än vanligt, då hon kom hem. Lampan var tänd i förmaket.
«Tack, tack goda herre, men behåll edra penningar,» och karlen tog fram en nyckel, öppnade en reskoffert, och framtog penningar ur ett litet schatull, läste väl igen alltsamman, men lemnade koffertnyckeln åt Ottilia, som tillika med Leonna stod på något afstånd från den sjuke, som åter fallit i dvala; brydd ville Ottilia afsäga sig denna förtroendepost, och visade honom till onkeln. «Nej mamsell, förvara den ni, tills gamla «Waska» kommer tillbakas; ni är god; ni har gråtit öfver hans herres olycka!» Med dessa ord lade han nyckeln i hennes hand, den han sedan, utan alla omständigheter, liksom förseglade genom en smällande kyss, och skyndade ut. Leonna kunde ej låta bli att skratta, när Ottilia högt rodnande, torkade den kyssta handen med sitt förkläde. «I karlens beteende låg sympati,» skämtade Leonna, «ty hvarföre gaf han den ej åt mig? men han såg nog, att mina tårar gällde olyckan i allmänhet, men dina personen.» «Hur kan du skämta nu?» sade Ottilia mildt förebrående. «Dessa anletsdrag, ehuru aftärde genom sjukdom och plågor, tillhöra visst ingen vanlig menniska. Tänk dig honom som en främling, aflägsen från allt kärt han eger på jorden. Kanhända lefver hans mor, hvars enda stöd och förhoppning här hos oss utandas sin sista suck. Kanhända ännu ömmare band» Hon kunde ej uttala meningen. «Förlåt goda Ottilia, du är alltid bättre än jag; derpå tänkte jag icke.» Genom Ludvigs driftiga försorg hade skjutsgossens ledvridna fot kommit i skick, sedan Vasilij afrest. Med bekymmersam oro i sin blick, stod nu den menniskoälskande mannen vid den sjukes läger; flere symptomer sade honom, det feber var i antågande. På en gång nämnde han åter namnet Vasilij, och uttalade en hel mening på ryska språket i det att han med temmeligen sansad blick såg sig omkring, utan att likväl blifva varse flickorna, som höllo sig åt andra sidan af rummet.
I’å grund häraf önskar jag för min del, att B. o. Ad. täcktes bifalla denna punkt af betänk., såsom Utsk. har den framställt, ecb jag tror att 11. o. Ad. i sådant fall går MedSims önskan lill mötes. Frih. Raab, Adam Christian: Jag delar fullkomligt den siste värde talarens åsigter, och yrkar bifall till denna punkt af betänk. Man har här klandrat del beslut, som Ståndet fattade är 1841, att indraga de löner, som dittills hade varit beviljade för fjerdingsmännen. För min del kan jag icke finna något klandervärd! deruti, att lönerna icke funnits i alla provinser, utan endast i vissa. Så l. ex. funnos i den provins, der jag bor, inga löner för fjerdingsmansljenster, utan de gingo före år 1841 likasom nu, i tur. Således ser jag icke deri något skäl, hvarföre man skulle yrka en återemiss, hvilken icke kunde hafva något annat syfte, än det, att af Utsk. begära högre löner. Delta skulle då naturligtvis Utsk. afgöra gemensamt med SlalsUlsk., och jag lemnar derhän hvart del skulle leda; men för min del anser jag det icke lämpligt all frågan nu skulle behandlas på detta sätt. Ehvad man vill anse fjerdingsmansljensterna såsom kommunala befattningar, eller som kronobeslyr, så anser jag i hvilketdera fallet sora 4 H. 31 482 Den 10 Maj. helst det vara skäl, all bifalla Ulsk:s belänk. Anser man dessa tjenster såsom kommunal beslyr, så är elei icke billigt, ali såsom flere talare förut bafva yrkat, några fä hemman inom en socken skulle ensamma bestrida detta besvär. Det finues socknar äfven i min ort, eler ganska få hemman deltaga deruti, hvilket jag anser obilligt och tror derföre, ali i synnerhet R. o. Ad. icke bör neka sitt deltagande uti detta besvär. Vill man äter anse ifrågavar. befattning såsom eli kronobestyr, sä har man bestämdt skäl att bifalla alt dessa tjenstemän skola atlönas, såsom det heter af staten ; men hvilka komma dä alt betala dessa löner?
521 rit, försummat om Bolaget och deri skedd förändring sä kungöra som serskildt stadgadt är, fä Riki> sens Stander i underdånighet eripra: att, om Bolags-mannen eljest varit af Borgenären känd, och lian icke vägrar vidkännas ansvaret för de förbindelser, han i sådan egenskap sig ådragit, åstadkommes ingen skada genom försummelsen af Bolagets kungörande: att, om åter en känd Bolagsman hemligen galt utur Bolaget, fortfar ändock hans förbindelse för Firmans skol Jer så länge han ej genom Circulärer och behörig anmälan •vid domstolen yppat sig vara derifrån skild: men att förhållandet blifver alldeles olika om någon obehörigen och utan tillkännagivande begagnar sig af en firma, hvaruti han ej är eller varit delägare, i hvilket fall, och om han såmedelst tillnarrar sig förtroende af personer, som föreställt sig endast ega med de förre delegarne att skaffa, hans handling innefattar icke vårdslöshet utan bedrägeri. Och, emedan för öfrigt böter för försurnmadt kungörande om Bolag redan finnas föreskrifna i Kongl. Förordningen den a8 Juni 1798, samt én slik underlåtenhet icke synes böra derutöfver med ansvar beläggas, så vida icke i densamma tillika ingått någon bevislig afsigt att bedraga, anse Riksens Ständer 4 §:ns innehåll i denna del böra uteslutas, och §:n således erhålla följande lydelse: Finnes Gäldenärs oförmögenhet hafva tillkommit af slöseri, dobbel, lättja eller amian uppenbar vanvård , eller har Gäldenär under fördöljande af sitt obestånd , genom vingleri, vare sig i Vexelrörelse, eller dymedelst att lian begagnat andras skul* Bihang till Riks-St. Prot, 1S17— i8iS* i»:dc Sami, N:r 66, 67- Underdåniga Skrifvelser, debref, dem han fur motförbindelser sig förskaffat, eller pä annat sätt underhållit förtroende till sin vederhäftighet, eller har Gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, deröfver
Det är ju klart att den tilltalade i sådant fall har sig öppet att sig urskulda och försvara, hvaremot efter Utsk:s sätt att förfara icke finnes för honom tillfälle att yttra ett enda ord lill sitt försvar; ty grundlagen förutsätter icke att någon af Konungens rådgifvare är ledamot af något Riksstånd. Jag har yttrat min bedröfvelse deröfver att den auktoritet, som är salt till väcktare öfver grundlagarne, som ensamt har initiativet vid ny grundlags stiftande och skall bevaka dess helgd, har i detta fall handlat oriktigt. Hr Lagerhjelm: Jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs reservation så mycket mera som en sådan procedur, emot hvilken han reserverat sig, lederar stadgandet i Tryckfrihets-förordningens 2 § 4 mom. Hr Lefrén: Jag instämmer så mycket mera i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff för en stund sedan uttryckte om obehörigheten att Coust.Utsk:s majoritet tillåter minoriteten alt framkomma 396 D e 11 10 M d j f. ni. med så beskaffade reservationer, som en ledamot der afgifvit. Delta är bestämdt ett sätt att eludera grundlagarne. På sådant sätt kunna 11. St. vid en riksdag få se hela Statsråds-prohna tryckta i Coust.- Utsk:s betänk., emedan det möjligen kail upsla en person, som finner anledn. alt klaga öfver hvarenda åtgärd, som under loppet af ett år bar förekommit i Konungens Statsråd och som finnes i prot. Detta är ett sätt , alt kringgå grundlagen, som jag icke kan godkänna, och beklagar på det högsta alt så får ske. Föredrogs StalsUtsk:s d. 3 dennes på bordel lagda utlåt. N:o 126, i anledn. af dels K. M:s nåd. Skrifvelse, ang:de beredande af tillfälle för ett antal industri-idkare och arbetare att besöka industriexpositionen i London, dels ock af vackt motion i samma ämne. Hr Printzensköld, Carl, anhöll att delta utlåt, måtte blifva ånyo bordlagdt. Hr von Hartmansdorff: