Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan Vanäs fästnings anläggning sålunda i min tanka någonsin bordt kunna komma i fråga, hade, efter mitt sätt att se, en gränsfästning mot Åland bordt vara fullbordad. Någon fast plats vid kusten, söder om Stockholm bildad, till säker inloppsort för Svenska fartyg och lill landsättande samt mottagande af en sådan hjelpsändning, som t. ex. den, hvilken 1808 från England tillsändes oss. Några fasta punkter, inne i landet, beredda till matförråd ers och materialens in - Den i DcccraLfr. neslutande samt så beräknade, att en camperande armee, i sammanhang med sådana fästen, kunde bilda rätt betydande förskans11 in gar. — Yid betraktande af kostnadsförslngen i och för Yanäs fästning, finnér man dem uppgå, om jag ej misstager mig, till 2J millioner för blotta fästningens uppförande, då andra millioner nära nog torde erfordras, innan nödiga logementer och förrådshus af alla slag blifva uti ordning bragta; och häraf synes tydligt, att ett fulländadt fästningssystem för Sverige blefve lika omöjligt och lika utmerglande att åstadkomma, sorn ett sjöförsvar, ehuru alltid i min tanka i första rummet mer behöfligt än ett sådant. — Det vore således mer än illa, om en sådan plan, sorn Yanäs fästnings anläggning, är byggd på så felaktiga grunder, att kostnaden för försvarsanstalter der nedlägges på en punkt, hvarest försvaret troligen aldra sist kommer i fråga. Hvad som, i anseende till fästningsförsvaret, icke efter konstens alla fordringar och reglor torde kunna åstadkommas, kunde likväl till betydlig del till vägabringas, om man fäste uppmärksamhet vid det användbara af de ide'er till befästningssystem, som Mare'chal de Saxe tillstyrker, med betydligt minskad kostnad emot fästningsanläggningar i allmänhet, men, efter >44 Det) i December. hans utsago, dessa föga underlägsna i förmåga. En sträng och säker beräkningsgrund visar sig i alla fall nödvändig, för uppgörandet af ett slikt system. Att Sveriges stående arraée är otillräcklig för hvilken försvarsplan som helst, är en otvifvelaktig sanning; och, att bristen ofullkomligt fylles genom vår nuvarande heväringslag, kan icke heller motsägas.
Mitt skäl att begära denna sak pä bordet ivar allenast akt jag önskade det man hade en Kongsgärd-utt gisiva ä^hwarOfficer som sig utmärkt, men dä det ej finnes, och Rivderskapet och-Adelén önskar proposition, afstär jag gerna srän min begäran. Grefwe Dolma, /ruZult. Jag skulle hafwa warit den forsta att bifalla denna motion, och jag har ej begärt den pä bordet, men jag här tyckt mig höra flera som det begärt, och jag ber allenast att Le matte bibehallas wid sin Riksdagsmanna rätt. Grefwe DövvenlHelm, utbad sig fä fräga, om i Protocoiiet funnes antecknadt mera an en som begå, vt saken pä bordet. Han hade ej hörr flera, men vm sa wore nekade han ej deras ratt. -^err Grefwen och LandtNarffalkenSedan Herr Klingsporr asstatc is rån pn fordran akt saken mä te hwila pä bordet, får jag göra proposition tilt bifall pä StalsUtlkoUets Betänkande röran - §64 Den rr November. rande dvnering af Leckö Kungsgård pä femtio ärs rid kill Generalen m. m. Herr ^älercroutr, Hans Fru och efter!ömmande. Bifölls med ett starkt och enstämmig? Ia Zerr Grefwen och LandtMarflalken. gjorde härefter proposition till bifall pä del sednast w p. läste BancoUrstottets P otorollslltdrag rörande wil» koren för Banquens biträdes summa till DiscontWerket, hwilken med Ja beftvarades. Harpfter anmäldte Zerr Crefwen och Landtkllarfkalken alt RiddarhuoUtstottct inlemnat ett ALctlgl Diplomc för Herr 6akn, Larl kontus, jemte betyg att alla behöriga prästanda tvvro uppfyllda, i vnlcdning hwaras Herr Greftven och LandtMarssakken hemstälde till Ridderstapet och Adeln att honom introduction mätte bewiljas.
— Dig har jag endast din lättrogenhet att förlåta, men gör imellertid lord Percy samma bekännelse som mig, då han återkommer! — Nej, i fall han skulle upptaga den på samma sätt som ni, så tror jag, det är bäst att tiga, — sade Mary allvarsamt. Vagnen rullade bort. Jag gömde ansigtet i mina händer och tryckte, halft sanslös af smärta och glädje, det återfunna brefvet till mitt bröst. Glädje? Ja glädje! Midt under alla de orediga och qvalfulla känslorna af raseri och förtviflan inom mig, högt öfver alla missljuden i min själ, brusade en storm af vild glädje. Percy hade då icke glömt mig så snart, som jag förmodat, han hade blifvit bedragen liksom jag, känt sorg och harm kanhända, trott sig glömd och besviken och likväl efter långa månaders fåfäng väntan skrifvit detta bref, som jag nu höll i min hand. Hvad innehöll det väl? Dock hvad det än innehöll, så var det för mig en skatt, som af intet på jorden kunde uppvägas; jag skulle med mitt lif velat köpa denna suddiga papperslapp, som kanske förkunnade mig hans harm och förakt. Det var nästan mörkt, då jag återkom till Merton Hall, och vagnen stannade på gården. Det lyste i salonen, och en häftig förskräckelse, vid tanken på att min man kunde vara hemkommen, intog mig. Huru var det mig väl möjligt att nu återse honom? Jag kände en vedervilja och en förfäran, som kom mig att tveka, om jag skulle våga stiga ur. I detsamma syntes kammarpigan på trappan, och innan jag hunnit fråga, sade hon genast: — John har kommit tillbaka med hästarne, men mr Merton sjelf kommer icke hem förr än i morgon eller om torsdag. Jag andades, som om jag varit halfqväfd och nu fått luft och lif tillbaka. Det var åtminstone ett uppskof; jag skulle hinna reda mina tankar och vänja mig vid den nya belysning, som Marys bekännelse kastat öfver förvirringen i min själ. Några minuter, hvilka min brinnande otålighet funno långa som timmar, förgingo, innan ljusen i min sängkammare blifvit tända, mina kläder ombytta och dörren stängd efter den bortgående flickan.
A. 204. — rörande bestämmande af viss lid på året för Rikets Ständers Lagtima sammanträden. LII. B. 189. LXVI. A. 215; •— i afseende på förbudet mot rådplägning i Konungens öfvervaro. LII. B. 189. LXI. A. 71. — i 72 § RegeringsFonnen. LII. LXVI. A. 182. — i 88 § RegeringsFormen. LXI. A. 65. — i afseende på Riksdagsgöromålens förenklande och ordentligare behandling, Riksdagarnes förkortande, samt besparing i Riksdagskostnaden. LIV. B. 108. LXI. 64. LXIII. A. 9. LXIV. U. 258. A. 5o. — rörande ändring och omflyttning af 2 mom. 56 § Reg.Formen, jemnkning i samma Grundlags 81 §, och tillägg vid 73 § Riksdagsordningen. LV. B. 89. LXI. 67. LXIII. LXV. U. 323. LXVI. A. 5i. — i 63 § RegeringsFormen. R. LXI. B. ii4. LXIII. LXV. U. 324. LXYI. A. 52. Grundlagsändringsförslag i 12 § Riksdagsordningen. LXI. A. 6'8. 1— i 68 § Riksdagsordningen, i afseende på Revisionstiden. LXI. B. 1 13. LXIII. LXY. U. 323. LXYI. A. 5i. •— om tryckning och utdelning af alla de som till nästa Riksdag blifva hvilande, LXIII. 14. R. 249. LXYI. B. 3ö2. A. 312. — angående de från sista Riksdag b vila lide. LVil. A. 140.
Vald till Ordflde i socknens SundhetsNämnd, sedan elakartad rödsot der utbrutit, sökte jag med Nämndens öfriga 880 Den 23 November e. m. ledamöter att bereda de sjuka allt det biträde som möjligen kunde åstadkommas. En närboende Regementsläkare, med hvilken jag har årsackord och som i angränsande socknar haft mycken, till sina verkningar särdeles lycklig praktik med afside å de begge nyssnämnde farsoterna, rådfrågades. Tvenne ordinarie ProvincialLäkare, den ene bosatt inom socknen, gåfvo råd och föreskrifter. Ej blott de anvisningar iakttogos, uti hvilka alla dessa tre läkare öfverensstämde, utan då den ene i Jönköping stationerade ProvincialLäkaren — i och utom Riket känd för utmärkt skicklighet —• uti några af sina, genom Landslnn i länet kungjorda föreskrifter, afvek från de begge andra läkarnes, så anskaffades äfven de af honom särskilt anvisade medel, och användes sålunda efter hand vanlig medicin för mer än 300 Rdr. Flera sjuksköterskor antogos. Då de inom socknen utsedda snart sjelfva insjuknade, så förskrefvos härifrån Stockholm 2:ne andra på sjukhus öfvade sköterskor, hvilka med så förvånande ihärdighet och omsorg vårdade de sjuka under dagliga besök i hemmen, att i SundhetsNämnden flera gånger yttrades, det ingen kunnat någonsin tro, att menniskor skolat ådagalägga sådan sjelfförsakelse eller uthärda sådana ansträngningar. Då den i socknen boende ProvincialLäkaren nödgades, för besök i det vidsträckta distriktets öfriga socknar, ofta bortresa, rådplägade jag flera gånger med min, föga mer än en mil från sockengränsen boende husläkare, och erhöll, jemte goda råd, anvisning på flera af honom under tiden bepröfvade läkemedel, hvaribland särskilt sådana för mindre barn. — Jag kan försäkra, att allt hvad af en särdeles redbar, välvillig och nitisk SundhetsNämnd samt af vanda, utaf kristelig kärlek drifna sköterskor billigt vis kan väntas, blef gjordt, för att med noggrannhet följa hvarje föreskrift och skynda med lijelpen hvar den påkallades.
Om Sveriges Embetsmän i allmänhet, hälst de med pcnninge lön, kunna anses illa lottade, om de säledkS alla förtjena Riksens StänderS behjertande till möjcligaste uprättclsk, sä är det i synnerhet pä den sä kallade Minister-Staten, som jag vägar fästa deras upmärksamhet, och för densamma anropa deras rättvisa. Den delen deraf, som rbrcr de i actiditet stadde medlemmar af denna Stat, stall jag sä mycket mitt. dre vidröra, som bestämmandet deraf, underkastadt lidens och omständigheternas ombptlighet, pä-ett Uteslutande sätt, synes tillhöra Konungen, hvilken, enligt g2 §. af Regerings-formen, äger att Mätta Ministrar och alla öfrige till Utrikes Bestickningarne hö. Tredje Band. Blott denna allmänna anmärkning torde tillätas mig, att, likasom Rikets nytta af inhemska Embetsman»»-Stater ej beror af Embe'smänncnS större talrikhet, eller högre titlar, utan af dugelige och efter behof med behöflig lön sörseddc Subjeeker; sä gagnaS icke heller Riket, hwarkcn af B>skickningar pä flere, än sädane ställen, där de äro oumgängclige, eller af högt caractcriscradc och med sä kallad representation förscdde, men ej i mon derefter lönade Ministrar. Är Personen wäl wald, och derefter behandlad, answarar han för gagnet. En »skickelig Ambahadcurs mitztag falla blott mera i ögat, än en annan utskickadL med mindre caractcrc, och kosta mera. Atllafhjclpa sädant, medelst doubrcring af personer, torde wara att nägot förmpckct behandla hela fåken, som ett Thcatcrspcl.
Län, hvilka ännu häfta för skulder för erhållen undsättnings-spannemål, måtte beviljas enahanda förmon, som den, hvilken blifvit för Skaraborgs Län föreslagen; af Fullmägtiges från Jönköpings, Kronobergs, Calmare, Westerås, Östergöthlands, WesterNorrlands, Westerbottens, Jemtlands, Stora Kopparbergs och Bohus Län, motion, att enahanda förmån, som blifvit tillstyrkt för Skaraborgs Läns Undsältnings-skyldige invånare, jemväl måtte beviljas de invånare i sarntelige ofvanuppräknade Län, som ännu liäfta i skuld för erhållen undsättnings-spannemål efter 1826 års missväxt, samt af Jon Larssons från WesterNorrlands Läa motion om inrättande af ett Curhus i staden Sundsvall. BancoUtskottet : Af de utaf RiksdagsFullmägtige Anders Danielsson från Elfsborgs och Nils Månsson från Malmöhus Län ingifne Handlingar, rörande närvarande penningeställningen vid Riksens Ständers LåneCoutoir i Götheborg och Malmö. Lagutskottet: Af RiksdagsFullmägtiges från Jönkö 4o H. 26 402 Den 7 September e. rn. pings, Cnlmare, Örebro och Kronobergs Län, anföranden öfver vackt fråga att i arf ingen skillnad i kön må äga rum. 2:0 Aterremisser af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: Stats-Utskottets: Angående reglering af Allmänna IndragningsStaten; om Mölndahlns Qvarnägares befrielse från skyldigheten att emot faststäld tull af en kappe på tunnan verkställa målning för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : Om Allmogens i Wadsbo Härad befrielse från vissa hjelpedagsverkens utgörande; i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition i afseende på Ekeskogarne i Iliket. BevillningsUtskottets : Angående Stora SjöTulls-Bevillningen, jemte Förslag till ny Tulltaxa; om Tull på Spannemål, LagUtskottets:
Ty ofn man anslår stipendier för handtverkslärlingar, lockar man dermed in personer uti ett yrke, utan att veta, om det i fram tiden Jemnar sin idkare utkomst. Jag har haft den olyckan, att blifva missförstådd af de två sist talande Ledamöterne. Jag har aldrig varit emot, att Ädelige Ynglingar af eget fritt val slå sig på Näringar, men jag bestrider offentliga uppmaningar dertill, inrättningar, hvarigenom Svenska Adtrlns Söner skulle inlockas och öfvertalas att ingå i dessa näringar} hela förslaget synes mig dessutom ganska nära beslägtad! med det härliga projectet, att göra Svenska Bondesöner till Cadetter. Verkställigheten af detta senare lärer nu vara upphörd} åtminstone finnes icke nu mera någon Cadett af BondeSiåndet vid Carlberg. Erfarenheten lärer hafva visat, att en Bondeson, blottad på alla resourser och utan släktrelationer i de bildade Classerna, icke är särdeles lycklig; och lika litet lycklig tror jag, att den adeliga ynglingen skulle bli, som för ett stipendium föredrager Nålen för Svärdet. Jag fortfar att yrka afslag å Memorialet. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Mig synes, att discusionen något öfvergått ifrån föremålet för RiddarehusUtskottets Memorial till ett annat äm« ne, derigenom att någre betraktelser blifvit framställde, i afseende på frågan, huruvida Adelsmäns ingående uti Näringarne skulle stå tillsammans med Ståndets värdighet. Derom ämnar jag icke nu yttra mig. Ottar blott om fördelen eller ofördelen >38 Ben 11 Oelober /. m. af de föreslagne stipendierne, som jag anfört några ord inom RiddarhusUtskottet; och som jag der varit af olika tanka med Utskottets öfrige Ledamöter , torde jag få för min mening redovisa, ehuru jag äfven uti min serskilda reservation sökt utveckla densamma. Jag har deruti sökt viss, att stipendier i allmänhet endast äro inrättade för att under lärotiden understödja sådane fattige ynglingar sorn sysselsätta sig med vettenskapliga studier, hvilka icke under nämnde tid lemna idkarne berg. ning.
Det har visserligen blifvit sagdt, » att flickor, som behöfva lefva uteslutande af sitt arbete, ej skulle bli telefonister », men det kan ej förnekas att många af dem just måste lita på sig själfva, ehuru en och annan liten telefonfröken är nog lycklig att ha en pappa och mamma, som hålla henne om ryggen, så att hon får använda sin arbetsförtjänst såsom en tillökning i sina nålpengar, men deras antal är nog ej så stort. Nu sedan vi talat om löneförhållanden m.m. skola vi lämna ett utdrag ur redogörelsen för statens telefonverksamhet under åren 1881-92 för att se, huru de där anse, att telefonisterna böra vara. Denna skrift utdelades till alla riksdagsmän och torde, om grundsatserna däri komma att tillämpas, blifva ytterst ödesdiger för alla de unga flickor, som hafva anställning vid telefonbolagen. » I allmänhet » - — heter det — » hafva här i landet telefonisterna tagits ur de högre samhällsklasserna, hufvudsakligen af det skäl, att man ansåg det vara nödvändigt, att vexelpersonalen var i besittning af en viss bildning i och för den konversation med abonnenterna, som i en del fall eger rum. - Som emellertid det arbete, telefonisten har att utföra, icke erfordrar någon högre bildningsgrad, utan endast vanligt godt förstånd, ett lugnt temperament och friska kroppskrafter samt framför allt goda nerver, så synes det, som om man kommit att söka utöfvarne af telefonistyrket inom en högre samhällsklass än behöfligt varit i och för göromålen. » D å därtill kommer, att damerna ur de bättre samhällsklasserna nog icke alltid hafva den vana vid arbete, som erfordras för så pass ihållande göromål som ett större vexelbord kräfver, där intill ett hundratal linier skola skötas af en och samma telefonist, synes man åtminstone till en början väl mycket underskattat arbetsvana och ihållighet såsom nödvändiga förutsättningar för en telefonist. » Starka nerver råda ej heller nutidens unga damer öfver i den grad, som vexeltjänsten kräfver. Följden har också blifvit, att telefonistens göromål fått namn om sig att vara öfvermåttan ansträngande, hvilket dock ingalunda behöfde vara fallet, därest endast för tjänsten lämpliga personer användes.
Det är för öfrigt ej lätt för en hvar att inse, att dessa tillgångar verkligen existera, men hvad som lätteligen inses, är, att då ett anslag är erkändt såsom behöflig!, och då man t. o. m. bestämdt kan uppgifva beloppet af hvad som erfordras; så är det älven ändamålsenligast, att ett fixt årligt anslag göres, hvarföre jag för min del tillstyrker ålerremiss af ifrågavar. betänkande. Frih. Sprengtporten, Jacob Wi lh.: Den siste värde talaren liar ej lemna! uppmärksamhet åt de skäl, som StatsUtsk. anfört, och på grund hvaraf Utsk. ansett sig ej kunna tillstyrka de anslag, som K. M. för ifrågavar. ändamål har begärt, enär detta anslag hittills utgått af anslag för oförutsedda hellof och under nämnda anslagstitel blifvit pröfvadt och taget i betraktande vid statsregler:n. Att vid samma riksdag, under alldeles oförändrade förhållanden, tillstyrka förändrade anslag och bestämmelser i afseende på statsregler:n, har Ulsk. ej ansett sig kunna göra och har således ej kunnat finna någon annan utväg för att i denna verkligen, vigtiga och billiga fråga gå K. M:s önskan till mötes, än som här blifvit begagnad. Af denna anledn. tiIIstyrker jag nu bifall lill Utskrs förslag. Den i5 Januari. i43 Hr Lagerhjelm: Jag finner väl det skal, som af den sista värda talaren blifvit nnfördt, vara gilltigt nog, nemi. att ingen rubbning bör äga rum, sedan statsregleun är gjord; men då behofvet förut ej blifvit uppgifvet och således tillförene ej kunnat af R. St. vara kändt; så är det ganska naturligt, att livar och en, som vill fylla Statens behof, äfven vill bevilja detta anslag, da ändamålet är godt och anslaget, efter naturen af våra Svenska författningar, draf beskaffenhet att böra utgå såsom ett fixt anslag. Jag tillstyrker återremiss af betänkandet. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Jag anhåller vördsammast hos Hr Frih. o.
Förkl. 216. 1843 års Rev. Ber. pag. 78. Revisorerne hafva anmält, hurusom, genom Kongl. Brefvet den 24 Mars 1832, aclie-egarne i Höganäs Stenkolsverk fått sig tillförsäkradt ett årligt bidrag af 0:de Hufvud-titeln, till betäckande af räntan efter 5 procent å det lån, scm Bolaget till ett maximum af 120,600 R:dr, genom egen försorg, egde att upptaga, under villkor, bland annat, att Directionen, å Bolagets vägnar, förbunde sig att afbetala minst 10,000 R:dr cm året, i följd hvaraf det beviljade Slatt-UtskotleU Utlåtande, N:o 54. It ränte-bidraget komme alt i samma mön minskas; att, sedan capital-afbetalningarne och rån te-bidragen fortsatts intill den i April 1837 , samt ränta erlagts till nämnde tid å en caj»ital-återstod af 100,000 Hulr, hade Kongl. Maj:t, i anledning af Direclionens underdåniga anhållan om anstånd med afbetalningen å . A • ifrågavarande lån, enligt Nådigt Bref af den 27 April 1838, täckts medgifva, att, oaktadt capital-afbetalningen för åren från d. 1 April 1837 till d. 1 April 1839 inställdes, Bolaget likväl finge för dessa 2:ne år uppbära enahanda anslag till räntans liqviderande, sorn genom 1831 års Kongl. Bref blifvit, under vilkor af oafbruten capital afbetalning, bestämdt; i följd hvaraf och under åren 1838 och 1839 til! Höganäs
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 25 Juli 1848. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i9 Juli 1S48. Preste-ständet den 21 Borgare-ståndet den i5 Bonde-ståndet den iS Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörande af af giften till underhåll af Götha Hofrätts hus (Stats-utsk. Uti., N:o 236.) S. A. K. Vid förehafvande af vackt fråga derom att den hittills erlagda afgiften till reparation af Götha Hofrätts hus måtte för framtiden upphöra, hafva Rikets Ständer, i afseende på tillkomsten och fortsatta utgörandet af denna afgift, inhemtat, det Rikets Ständer vid 1720 års rikdag anslagit en tili vissa daler silfvermynt bestämd årlig afgift af sakören och tingsgästnings-penningar uti alla häradskistor och städer inom de län, som hörde under Götha Hofrätts domvärjo, och skulle, enligt en af nämnda Hofrätt vid slutet af 1770- talet meddelad förteckning, ifrågavarande bidrag utgå med följande årliga be lopp, nemligen: i Jönköpings län med tillsamrs 22 daler eller ä 3 daler per r:dr 7: 16. „ Götheb, o. Bohus län 44 daler 16 öre 14: 40. Malmöhus „ 37 12: 16. ^ Christianstads „ 28 9: 16. oell i Blekinge „ 16 5: 16. tillhopa 382 daler 16 öre 127: 24. Öfver dessa medel, som direkte inllöto i Hofrättens enskilda kassor, fördes derstädes serskild redogörelse till och med år 1777, hvarefter samma medel öfviprlemnades till Stats-kontorets disposition, hvilket embetsverk, medelst cirkulär-bref den 17 November 1780, meddelade närmare föreskrifter om da - 248 Kxpeditions-Utskotlels Förslag till und. Skrifvelsej
36 FRU VINGE. sämre, och vi kvinnor kunna endast gifva efter hvad man begär af oss. Men dig har jag då åtminstone alltid velat gifva det bästa. RICHARD. Ja, det vet jag. FRU VINGE. kvinna du älskar, skall du alltid begära det Richard, det skall du minnas, att af den Det är så många som endast begära det högsta, det bästa. En ringa fordran i kärleken, om du visste, hvad det gör oss sämre. RICHARD. Vet du det? FRU VINGE. hur en stor fordran kan höja oss. Men då var det för sent. RICHARD. Säg inte det. FRU VINGE. Jo, då var det för sent. (Helena, Sten och Grot komma utifrån.) Jag lärde mig det, då din far lärde mig, 37 STEN (springer fram till fru Vinge och lägger en knippa vildblommor i hennes knä). Här ska farmor få! FRU VINGE. har du plockat dem? Nej, får jag de här, allesamman? Hvar STEN. Nere i bruksängen, när vi gick hem. FRU VINGE (torkar honom med sin näsduk i ansigtet). Så varm du är! Har du haft roligt? STEN. Men jag är inte alls trött. Ja då, vi ha dansat kring majstången. HELENA. Säg nu god natt! Klockan är mycket. STEN. och lägga sig! Alltid när man har roligt, skall man gå HELENA. tråkigt. Det är bättre det, än vänta tills man får STEN. Hvarför gör inte de stora det också då? 38 FRU VINGE (skrattar). Il a raison, le petit! STEN. Hvad sa farmor? HELENA (med en förbittrad blick på fru Vinge). Farmor sa, att barn behöfva sofva. STEN. Det tror jag inte, för så såg farmor inte ut. HELENA. god natt nu. Det är detsamma, hur farmor såg ut. Säg STEN. sömnig, jag skulle kunna vara uppe hela natten. RICHARD. går upp. Och så fick du gå och lägga dig, när solen STEN. När går den upp då? Vänta, jag ska se (Han tar upp en liten almanacka ur fickan och letar i den.
Uti den delen, som angår den enskilta penrtingerörelsen, förekommer: 1:0 att allmänna Låneunstalter komma att fortfara, till den summa, med de vilkor, och på de orter, Rikets Ständer för hvarje särskilt del deraf kunna finna skäligt att förordna. Detta har jag ingen ing emot ; det kommer an på, huru derom uti de särskilta detaillerne bestämmes; 2:0 att det representativa myntet, i likhet med hvad det enligt 1811 års Räkenskaper funnits utgörande, då Bankens och RiksgäldContoirets sedlar, dessa sednare evalverade till Bancomynt, sammanräknas, må hållas vid en sedelstock af circa 30 millioner Riksdaler B-.co. Någon annan norm i detta afseende, än den närvarande, synes mig icke behöflig. Kan man göra en myntbesfämning, är det ej så magtpåliggande, om rörelsecapitalet är något större eller mindre. Det rättar då sig sjelf efter behofvet. Vidare står: 3:0 att derutöfver BancoSedelstocken ej md Ökas annorledes, än emot inlemnad valuta ut t myntbara metaller, genom lån å cxportable ejfecter, utöfver hvad hittills, per medium ifrån och med 1817 till och med 182a, vanligt varit, eller lån ä LåneBancoCapitaler, på sätt Rikets Ständer finna tjenlig t förordna. Mot det första om itrvexling af rriyrubara metaller är mycket taladt. Jag tror att man icke bör öfvergå på den ena sidan, och derigenom g tira en orättvisa åt den andra. — Det andra *36 Dm 14 Julli e. ni. eller lån å exportabla effecter är högst nyttigt och magtpåliggande för näringarne. — Slutligen får jag anföra, att jag tror dessa hufvudgrunder, emedan på dem hela Nationens Oeconomiska väl beror, tåla en noggrannare pröfning. Jag hemställer derföre, om det icke är allt skäl till återremiss af betänkandet.