Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län meddelade undsättningar; samt N:o 98, ang:de ett ytterligare låns beviljande för hamnbyggnaden vid Wadstena. Föredrogs ånyo och biföllos StatsUtsk:s d22 dennes f. m. på bordet lagde Memorial: 398 Den 24 April. N:0 99, å ani. af återremiss i Utlåt. N:o 38; och N:o 100, å ani. af erhållen återremiss i Utlåt. Vid föredragning af Serskildta Ulsk:s d. 22 dennes f. m. på bordet lagda Betänk. N:o 9, i ani. af motioner om reglerande af bränvinstillverkningen för höstmånaderne innevar:de år, blef äfven detta Betänk, ånyo bordlagdt, på flere ledamöters begäran. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från BevillnrsUtsk. inkomne Belänkai: N:o 5, i ani. af väckt motion, ang:de serskild bevillning till grundläggandet af en allmän pensions-anstalt för ålderstigna behöfvande ; N:o 6, i ani. af väckte motioner om ändring i nu gällande föreskrifter, ang:de de s. k. stämmoböternas fördelning; N:o 7, i ani. af väckt motion om skyldighet för personer, som ega en årlig bestämd ränte-inkomst af utlånade kapitaler eller undantag af hemman, att med en viss proc. deraf bidraga till fattigförsörjningen i den församling, inom hvilken de bo; N:o 8, i ani. af väckt motion om utgörande af serskilda afgifter för uprättande och underhållande af upfoslrings-anstalter för vanartiga barn; samt N:o 9, i ani. af väckt motion om serskild skatt på egandet af hundkreatur, dels för Stockholm, till understöd åt Prins Carls upfostrings-inrättning för fattige och vanvårdade barn, dels ock för Rikets öfriga städer, till inrättande och uprätthållande af dylika upfostrings-inrättningar i Länen. Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 12 på natten.
Utskottet 1 ofvannämnda Utlåtande a fgifV it efter 35:le punktens slut, lagde till Landlingarne^ Frun Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs och lades till Landlingarne Bevillnings-ZJtskottetS Memorial Isbo 26, med anmälan, alt, sedan Högvördige Preste-Ståndet och Väiloflige Borgare-Ståndet förklarat, att Herr Grefve Cronhjelms motion, angående den lill stapelstäderne utgående Tolag borde af Oeconomie-Utskottet till behandling upptagas, Landlingarne i målet blifvit till Consilia tio ns-Utskottet ånyo öfverlemnade, för att afgöra, hvarthän frågan bör förvisas, S, D. Vid förnyad föredragning bifölls Lagceli Oeconomie-Utskottens Betänkande N:o 14, i anledning af vackt fråga om upphörande af den sju härader i Elfsborgs Län samt Städerne Borås och Ulricehamn inedgifne rättighet till gårdfarihandel!? idkande. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls La g-Utskottets Betänkande N:o g3, i anledning af väckt motion, om återställande af rättigheten att i ringare mål begagna muntlig stämning. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Lag-Utskottets Be - Fröt. Vtdr„ d. 6 jdug. 1834. tos tänkande N:o roa, öfver vadet motion, om förlängd tid för invånarne i Lappmarken, Norrbotten odi Vesterbotten, att fullfölja rältegångsärenden frän Hof-Rätt till Kongl. Maj:t. Den 6 Augusti r334* Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S,. D.
Jemföra vi ”Rosimunda” med den franska tragikomedien, så må vi först anmärka, att fastän dervid likheter komma att yppa sig äfven med den franskt-klassiska tragedien, så är detta förhållandet endast i sådana punkter, hvilka denna tragedi har gemensamma med tragikomedien. Dit hörer i främsta rummet den patetiska ton, som genomgår ”Rosimunda.” Nästan alla de uppträdande personerna befinna sig i en mer eller mindre upprörd själsstämning och gifva luft åt sina känslor i ett passioneradt ordflöde. Hjärnes patos är liksom det franska retoriskt. Så söker han liksom fransmännen att förstärka uttryckets kraft genom upprepande af samma ord och vändningar. Exempel derpå anträffas öfverallt i monologerna: ”Och i tillbörlig lydno, Och i tillbörlig troohet, Och i tillbörlig aga.” ”Hvadh ähr att rett regera, Hvadh ähr försvara länder, Hvadh ähr att draga Crono, Hvadh ähr att bära Spiro, Hvadh ähr rett föra krigsfolk?” (s. 147.) Att detta retoriska medel ofta missbrukas och derigenom kan blifva löjligt, visa följande rader: ”Jagh vill eij lengre dröija, Jagh kan eij lengre bijda, Jagh måå eij mera töffva.” Ett annat af fransmännen ofta begagnadt retoriskt medel är antitesen; äfven Hjärne begagnar sig ofta deraf. ”O, du vällust uthan all olust, O, du gledie uthan skreck, O, du lijsa uthan sorgh!” ”Du alleen migh dödar och åter Giffver migh mitt lijff igen.” (s. 118). Liksom Garniers och Hardys skådespel är ”Rosimunda” rikt på monologer; af styckets tjugoen scener äro de nio monologer. Sådana förekomma visserligen äfven i skoldramat, liksom i allmänhet det ännu outbildade dramat gerna brukar eller rättare missbrukar monologen.
Är det Beatrix? MAGNUS gör sig lös. Skam! BLANCHE. Äfven han... Han vredgas? Skulle det då vara sanning? MAGNUS. leker aldrig med det som är heligt; låt mig ha det sagdt utan ondska... Jag är icke vid skämtlynne, Blanche. Och jag BLANCHE tiger i misshumör. MAGNUS. ondt, att jag skall bli fiende med alla mina vän Nu är Du vred. Hvad har jag gjort för ner? Är det bannet, förbannelsen, som följer mig allvarlig! Blanche! redan? Var icke vred, men förlåt mig att jag är TREDJE AKTEN BLANCHE misshumör. MAGNUS hårdt; jag återtar det! Förlåt mig då, för att Jag skulle icke ha sagt »skam», det var för Du hade orätt! Se så, nu sade jag något ohjälphur jag gör, för det blir lika galet ända! Åh! Hvad bullrar derute? ligt dumt! Bäst jag tiger! Eller rättare; likgiltigt Gossar och Flickor i dörren, omgifva skrattande Algotson och ropa i Chorus: »Blanche de Namur! I år, i år och alltid». ALGOTSON in; klädd i stöflar, som synas våta och solkiga. BLANCHE drar en suck af lättnad och synes befriad från en plågsam känsla af oro. MAGNUS. står dock den sanna vänskapen åter. Se där är min vän; när allt annat brister så ALGOTSON ställd; ser förskräckt ut på Magnus som om han trodde denne talade ironiskt. MAGNUS. abborrgräs? Hvadan kommer Du med våta stöflar och FOLKUNGA-SAGAN. ALGOTSON betraktar häpen stöflarna. bryggans spel skäggade sig och kuriren stod på andra sidan vinkande med ett bref: för mig utgör eld och vatten inga oöfverstigliga hinder. Här är pergamentet. Ers Nåde; jag kommer ur slottsgrafven; vind MAGNUS. godt komma till mig mera? Är det godt? Så enfaldig fråga; kan något öppnar brefvet. falliga försvarsåtgärder från Svenska sidan göra ställningen betänklig.» Det är allt! Enkelt och sakrikt.
Till godtgörande af statsverkets kostnader för Konung Gustaf III.s begrafning samt Konung Gustaf IV Adolfs och hans gemåls kröning, beslöto Rikets Ständer vid riksdagen år 1800, att den med samma år, enligt 1797 års påbud, tilländagående bröllopsgården skulle fortfara i 6 år, samt att af denna gärd skulle såsom gåfva aflem nas till dåvarande Drottningen 100,000 rdr och till Kronprinsen äfven 100,000 rdr. För öfrigt medgåfvo Rikets Ständer, att lönoch betalningsafgiften samt slottshjelp pen och medicinalfonden finge efter förra vanligheten fortfarande utgå. Hvad allmänna bevillningen beträffade, hade väl Kongl. Majit, från 1800 års slut och till näst derefter inträffande riksdag, eftergifvit och tiliegnat Riksgäldskontoret statsverkets andel af denna skatteinkomst; men, sådant oaktadt, fanns dock nödigt höja den förra beviliningssumman med 60,000 rdr årligen, i anseende till den beslutade realisationen af nksgäldssedlarna och de s. k. kurantsedlarnas inlösen. För beredande af utväg till denna förhöjning och till bevillningens billiga fördelning, ändrades och jemkades åtskilliga stadganden i 1789 års bevillningsförordning, hvarigenom, på sätt riksdagsbeslutet innehåller, nödiga tillgångar under mellantiden till nästa riksdag komme att beredas för riksgäldsverkets behof och riksskuldéns afbördande, oaktadt embetsoch tjenstemännen i allmänhet skulle få njuta till en del befrielse och till en del märklig lindring i sin förra lönebevillning samt bevillningsafgiften för den fattigare arbetande klassen både i städerna och på landet komme att nedsättas. I afseende på uppställning och redaktion af bevillmngsföresknfterna, visa sig vid förordning, jemförelse mellan förordningen den 15 ani 1800 och 1789 års bevillningsförordning icke några väsendtliga skiljaktigheter. Den vid 1800 års riksdag utfärdade bevillningsstådgan är dock vidlyftigare och innehåller flera särskilda klasser samt kategorier, än den förut gällande förordningen.
Icke heller någon frukost satte hon in åt mig, men jag gjorde det sjelf, snyggare och bättre än när hon serverar. Sedan jag rest till Stockholm kommo Hörs-boarna hit för att hålla ett slags husvisitation; gamla skränfocken Marie, det försläpade lastdjuret Beate och den der lillgamla, förtorkade Mina.316 De röko ut i köket på Anna och frågade hur vi hushållat, efter det icke fans något, och de skränade öfverljudt om att jag rest till Stockholm med ”halfva förmögenheten”. Liksom om det funnits någon annan förmögenhet än skryt! Och liksom om jag inte får arbeta som en träl för mina fattiga styfrar! Hilma Ågren arrangerade en gråtscen med Axel häromdagen. – ”Farbror” hade bestämdt sagt något till honom, och när han skulle köras ut, ville inte heller hon bli gående derhemma etc. – Sanna och hon ha gjort allt de kunnat för att få honom att stanna. Och måtro gubben är ganska illa ute för dem. Fasligt hvad Axel har fruntimmerstycke ibland!317 Hörby d. 16 Maj 86. Jag har läst ”Små smulor” af Gottfrid Peterson. Han skrifver om En samhällsförbättrare. Liksom det der allt icke vore sagdt hundra gånger förut! Skola vi, författare, alltid bråka med vår egen lilla verld, precis som om det icke funnes annat än den! Hvad bryr hela folket sig om det der! Det är endast att skrifva för en liten klick. Det behöfs något annat. Och så verkar denna ständiga tendens som om hushållerskan tillredde ens mat med sprit, man vämjes dervid. Dessa berättelser verka skematiskt, omoget. De lefva icke; de predika. Och hvad får man af dem? En bit af författarens glasögon, ingenting mer. Intet af varmt, lefvande lif med starka pulsar. – ”Lägg din hand på mitt bröst, att jag må känna att du lefver,” skulle jag vilja säga till hvarje konstverk. Det är sjelfva lifsvärmen jag saknar här. Och det är just den jag vill känna, – genom kläder och allt.318 Sven Berggren, förlofvad med biskop Flensburgs ena dotter, är 24 år nu och konsistoriiamanuens.
Skrifvelse iV.-o 167. underdånig skrifvelse af den 16 Augusti sistlidna år, ånyo fästat E. K. Majlis uppmärksamhet på nödvändigheten deraf att Stuteriernas individer, i följd af fortsatt parning redan alltför nära befrvndade, snart erhölle uppfriskning genom främmande blod, enär veikan af länge fortsatta släglparriingar måste blifva skadlig, äfven derigenom alt, der anledning till samma fel hos de parade förefunnes, hvilket bland närbesläglade ofta blefve fallet, dessa fel ytterligare hos afkoinman utvecklades och slutligen så rolfästades, att de antoge konstant natur och gjorde racen otjenlig alt till afvel användas; med afseende hvarå och då den ofvan antydda olägenheten, i följd af bristande medel till inköp af racehingstar, sä tilltagit, alt de framsteg Stuterierna och hästafveln i allmänhet genom fordna uppoffringar och omtanke vunnit, tvifvelsutan skulle omintetgöras, Stuteri-Öfver-slyrelsen i underdånighet anhållit, att E. K. Majit måtte af Rikets Ständer äska ett anslag för en gång af 50.000 R:dr till inköp af utländska racehästar; hvarjemte Stuleri-Öiver-slyrelsen i underdånighet hemställt, att, då de Stohållnings-slulerier, hvilka redan lör längre tid tillbaka varit inrättade i de Skånska länen, men sedermera i brist på medel mäst indragas, visat sig särdeles nyttiga för provinsen, samt den lör dylikt ändamål erforderliga och sednast begärda summa, ämnad all, fördelad i premier, utgå för väl uppfödda föl efter till afvel approberade och underhållna ston, skulle oafkortad komma landlmannen eller näringarne lill godo, den vid förra riksdagen i delta afseende gjorda nådiga framställning måtte till Rikets Ständer förnyas; och har E. K. Majit, sorn, med erkännande af viglen utaf de föreslagna ålgäiderna för hästalvelns befrämjande, ansett den af Styrelsen begärda summan för stohållningar kunna nedsättas till 10,000
Ej derföre, att den nu brukliga, förmodligen alltid fortfarande praxis, att Talaren om han så önskar, enskildt hos Secreteraren öfverser sitt yttrande, i sig sjelf skulle vara attfördömma; men emedan hela frågan om vältalighet, såsom något hufvudsakligt, är ett för litet ämne för en Grundlag, för hvilken det, som med sak äger sammanhang, är det enda vigtiga. Och obestridligt kommer aldrig en snäilskrifvares flygtiga uppsättning, att äga vitsord inför någon allmänhet emot ett officielt Protocoll, innehållande samma sak, sagd med andra ord. Att personliga invectiver ofta mer, ände borde, ådraga sig samtidens uppmärksamhet, är lika sant som, att, ehvad publicitet de erhålla, de sällan uppnå framtidens. Personliga förolämpningar äro i Riksdagsordningen serskildt förbudne; de borde således aldrig förekomma. Kunde de debatter, som genom afsteg härifrån uppstå, blifva lör framtiden dolda, endast genom uteslutande af främmande åhörare, sä föranledde visserligen den ifrågavarande motionen en förändring, om icke i det nu stadgade, likväl i det nu varande, förhållana Den i r Martut det. Men erfarenheten visar oss mofsatfsen; Tvärtom då kännedomen af det vtrkeligm passerade genom offentligheten underlättas, skulle derigenom de representanter, hvars personlighet desse debatter serskildt rörde, vinna dets stora förmån, att förhållandet ej vidjträcktare[t eller annorlunda kom till allmänhetens kunskap, än sådant, som det verkligen förefallit. Man bör äfven ihågkomma, att desse debatter nät; de ådraga sig den stora allmänhetens uppmärksamhet, ej eller undgå den mindre inom Ståndet, så vida ej detta skulle vara högst fåtaligt, och tillika mera ändamålsvidrigt organiseradt, än man af ett Svenskt Riksstånd kan förmoda. Hos Ridderskapet och Adeln, hvars stora antal och mångartade sammansättning, säkrast förekommer all skråaktig anda, kan man åtminstone taga för afgjordt, att det begifvande på en gång af hela Ståndet, och tillika af hvarje talare särskildt, som enligt 5&
SD. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial, N.o 38, i anledning af skiljaktiga beslut, i fråga om Bevillnings erläggande för Prostetunnor, godkände Preste-Ståndet den al Utskottet före; slagna Voteringsproposition. C>4 Prof. Utdrag deri 17 åugust! 1839, S. D. Föredrogos a ny o och biföll os, Lagsamt Allmänna Besvärsoch1 OeconomieUtskottens Utlåtanden : N:o 50; i anledning af väckt fråga om skyldighet för Ijandtboer, Arrendatorer, Tor-; pare, Inhysesoch Tjenstehjon, att till Hem-; mansegare eller Husbonde betala sin skuld innan de från orten få afflytta; N:o 52, i anledning af väckt fråga om förbud emot lysning till äktenskap för tjenstehjon och löst folk, derest de ej kunna styrka sig ega utvägar att berga sig och barn ra. m.; N:o 53, ytterligare Utlåtande,' rörand© ilen så kallade Gårdfarihandel^ S. D. Bifölls, vid förnyad föredragning, Bancooch Lag-Utskottens Betänkande , Nto 70, angående förändring 1 de hittills gällande Författningar om iöryttrande af Banken» fastighetspanter genom Banco-auction. S. D. Banco* och Lag-Utskottens Bé* tänkande , Nto 69 , angående upphörande a( Bankens rättighet, att med egna käromål draga (ina v6derparter{ från deras lagliga Dorn stolar j PratUtdrag den 17 Augusti 182g. 65 stolar, biéf, vid förnyad föredragning, af Pre3 ste-Ståndet afslaget. S. D.
Ännu mera; — med erkännande af den sanning, som icke nog ofta kan upprepas, att det icke är Pennin ge-Stockens storlek, som verkar Näringames båtnad., vill man aflägsna sig från myntets förbättrande, sorn ensamt‘kan göra det, och till en oviss framtid hänvisa de åtgärder, som aldrig mera lampeligen, än nu, kunna och böra vidtagas. Är det då en olycka att aga ett redbart mynt? hvarföre skulle icke i sådant fall, vare efterkommande, likasom vi, derifrån räddas? hvarföre skulle vi i Bankens hvalf gömma metaller endast ämnade till det redbara myntets återställande? hvarföre skulle vi icke (NB, i delta fall), som någre Riksdagsmän redan föreslagit, nyttigare använda denna skatt? Aro foljderne af det representativa myntet vi äga — för Riket välgörande, så önskom, att vi aldrig mi erhålla något annat! — Men är förhållandet motsatt, så låtorh oss icke försumma den tidepunct, som mer än någon annan påkallar och medgifver, icke ett våldsamt sirypsysteme — (en Term som så sällan rätt fattas) men ett väl beräknad t Deri 3 Juli. 133. räknadt säkert närmande till ett stadgadt myntvärde. Utan förmåga, att emot allmänna viljan bidraga till den nytta jag åsyftar, skall jag åtminstone äga den tillfredsställelse, att föresäga den sanning, ätt då man i origtig väg söker Jordbrukets och Näringarnes upphjelpande, samt medel att sätta en gräns för deras vinst, som man kallar Capitalister, skall man, utan att märka det, bereda de förres undergång, och åt de sednare öppna en ymnigare skörd, än de någonsin kunnat förhoppas. Men värmen för ämnet har fört mig långt ifrån mitt egentliga åliggande, och jag skulle ehuru orättvist kunna misstänkas, att vil ja förolämpa.
— 75 släng-, platt-, band-, bult-, galleroch sänksmide, rundt eller kantigt, knippoch fyrkant-, samt skäroch klippjern, älvensom smältstycken — Fri a. jernvägsskenor med tillhörande skärtjern, skarlbultar, muttrar och railspik — Fria kassakistor och sängar 2) R:dr 1 OOR-.mt. 15 — plåtar, förtente och oförtente 1 skölp. Fr askostilt, klippt eller skuren l 3 spik af 1,6 tums längd och deröfver 50 all annan spik samt allt annat manufakturoell handtvei kssmide, ej speeilieeradl: 20 poleradt eller lackeradl 3) 1 skölp. — 1) Enligt Traktaten nedsattes tullafgiften från oell med år 1868 till 10 öre. 2) „ „ „ v » » n 1868 till 10 procent. ■U 71 i; i; )j j; j? jj v 1868 till lo öre. Expeditions-Utskottets Förslag till underd, Skrifvelse, N:o 85. 50 Jern: smidt eller valsadt: ali annan spik samt allt annat manufakturoch handtverkssmide, ej specificeradt: andra slag, med eller utan bestickning . plätéradt; se Metaller, sammansatta. Jcniskrot, pjutet, smidt eller valsadt Jerntråd; se Tråd. Jord, polerJitte; se Hampa. JllVClcr, oinfattade och infattade Jäst, alla slag Kalle brändt och alla till kaflesurrogat användbara, brända vexter Kakao Kakel, alla slag Kalk, osläckt och släckt Kalksten Kalmus; hänföres till Apothcksvaror. Kamfer, oraffinerad och raffinerad Kärnäll; tullbehandlas lika med de genom reklificering renade flygtiga fossila eller mineraloch genom (orr distillation framställda oljor. Kanel, Kaneikuopp och Cassia Lignea Kantarider; i iäntöras under Apothcksvaror.
Det torde icke kunna nekas, att det förbud, som sålunda finnes stadgadt för innehafvare af gästgifveri å landet att till detsamma återvinna bränvinsutskänkningsrättighet, som en gång blifvit uppsagd, innebär en obillighet mot enskilda, på samma gång det utesluter möjligheten af en ökad inkomst för det allmänna. Hvad nu den enskilda särskildt beträffar, kan man nemligen tänka sig, att, sedan rättigheten till utskänkning af spirituösa drycker blifvit af gästgifvare, till följd af dåvarande ogynnsamma utsigter för en sådan rörelses bedrifvande uppsagd, likväl kort derefter, antingen genom en öppnad lifligare trafik eller andra omständigheter, förhållandena så förändras, att det skulle vara för gästgifvaren ieke blott förmånligt utan jemväl af bekofvet påkalladt, att kunna få utskänkningsrörelsen åter förenad med gästgifveriet. Visserligen är det för en sådan händelse, genom ett i nämnda paragraf sedermera förekommande stadgande, gästgifvaren öppet lemnadt att för sin person vinna rättighet till bränvinsutskänkning, på sätt och i den ordning för andra utskänkningsställen än gästgifverier är bestämdt, men härvid är dock att ihågkomma, att en sådan rättighet icke kan, enligt författningen, af en hvar vinnas, ty om nemligen gästgifveriet innehafves af en sådan person, som enligt 5 och 6 §§ af berörda Kongl. Förordning icke får med utskänkningsrörelse sig befatta, är ju gästgifvaren äfven betagen möjligheten att för sin person erhålla rättighet till bränvinsutskänkning. Förutom andra skäl, som skulle kunna åberopas till stöd för förändring af ofvanberörda lagstadgande, torde äfven särskildt böra framhållas, hurusom det hinder, som nu förefinnes för gästgifvare att till gästgifveriet återfå uppsagd bränvinsutskänkningsrättighet, kan å de gästgifverier, der utskänkning af spirituosa må vara af behofvet påkallad, mycket lätt föranleda till olofligt bedrifvande af en sådan rörelse.
Som kändt är, så skall länsmannen eller kronofogden månadtligen undersöka hvad som förefaller vid gästgifvaregårdarna, och derföre kunna några större oordningar der icke opåtaldt ega rum. Jag kan således icke inse, att det är någon fara vid att bibehålla gästgifvarne vid denna deras rättighet, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag. Hr Hjärne, Harald: Då R. St:r vid sista Riksdagen icke inskränkte gästgifvares rätt att utminutera bränvin, så kunde man 894 Den 17 Juni fl. m. förutse, att det skulle blifva svårt att vid denna Riksdag åvägabringa någon förändring i detta hänseende. Man skulle möjligen kunna tro, att då det särskildta Utsk. vid förra Riksdagen, då denna fråga behandlades med så mycken omsorg, icke inskränkte gästgifvarnes rätt till bränvins-utskänkning, så var det derföre att Utsk. icke an* sett skäl förefinnas till en sådan inskränkning. Jag ber då att få uplysa, att första gången då denna fråga behandlades inom det särskildta Utsk., så beslöt Utsk. med stor pluralitet, på grund af de särskilda motioner, som i detta ämne blifvit afgifna, att icke någon utskänkning skulle få ega rum vid gästgifvaregårdar. Men Utsk. hade från början öfverenskommit, att icke definitivt besluta om någon särskild fråga, utan att först upställa hela Författmn, med förbehållen rätt att sedan pröfva de fattade besluten. Andra gången detta beslut skulle prö vas, lyckades det att förändra detsamma, genom en af dessa s. k. koalitioner mellan de motsatta intressena. BorgareSt:s ledamöter sade öppet, att de ville medgifva BondSt. denna rättighet, om BondeSt. ville gå BorgareSt:s önskningar till mötes i en annan fråga. Till följd af en sådan öfverenskommelse tillkom det stadgande, som lagen nu innehåller. Min tanke var, både på grund af egen erfarenhet och på grund af de uplysningar, som Utsk. erhållit, att man borde förbjuda all utskänkning vid gästgilvaregårdarna, och då nu en ledamot af BondeSt. väckt motion i samma syftning, så kan jag icke annat än understödja densamma. TIr Arnell, Gust. Fredr.:
Dessutom bör besättningen å en pansarfregatt vara så stor att den är tillräcklig, vare sig att göra eller tillbakaslå en äntring. Fransmännen, hvilka, så vidt jag vet, i närvarande stund ega de mest lyckade pansarskeppen, hafva ansett att ett sådant, som t. ex. La Gloire, bör göra 13 till 14 knops fart och ega en besättning af 570 man, befäl och machinister inberäknade, och det ehuru så stor besättning är obehöflig för fartygets och kanonernas skötande. Bygga vi oss pansarfregatter så tror jag att de böra vara af La Gloires storhet och beskaffenhet, eller obetydligt mindre, och då komma de att kosta omkring 3,000,000 R:dr R:mt. Jag måste på det högsta motsätta mig anskaffande af sämre skepp derföre att de äro billigare och i synnerhet under en tid, då sjökrigs-materielen gör framsteg på framsteg. Kommitterade hafva endast tillstyrkt ett förhöjdt nybyggnads-anslag af 738,000 R:dr årligen. Emedan Kommitterade uppfört detta anslag på extra stat, så synes det nästan som de skulle vilja komma Svenska folkets ombud att tro, att en sådan flotta som den föreslagna, en gång anskaffad, kunde underhållas af de närvarande ordinarie anslagen. Kommitterade hade kunnat, med kännedom om huru marinerna, om de skola hållas i tidsenligt skick, år från år fördyras, oell huru angeläget det för Sverige är att underhållsoch nybyggnads-anslagen blifva så stadiga som möjligt, tillstyrka nämnda summas uppförande på ordinarie stat, utan fruktan att hon någonsin skulle blifva för stor för sitt ändamål. Men äfven med den föreslagna summan på ordinarie stat skulle nära nog £dels sekel förgå till ofvannämnda flottas nybyggnader. För att bemanna denna flotta, men med pansarfregatternas besättningar beräknade till 450 man, förutom befäl och machinister, erfordras omkring 4,500 man. Men ej 30 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.