Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar, om dessa ord: »icke förhålla sig som tillbörligt är», ej lemna ett mycket vidsträcktare fält för godtycklig tydning än orden vanvördnad och ohörsamhet. Jag tror således, alt man äfven i denna del skall finna den nya 66 §:n vida mera inskränkande och bestämd än den 24 i den gamla Instruktrn. Jag skall nu öfvergå till hvad som är sagdt särskildt om LandsSekret:ns suspension. Jag ber då att få erinra, att 1734 vid Landsb:gelnstrukt:ns utfärdande lofvade K. M. att framdeles äfven gifva Instruktrn för öfrige Landtstatstjenstemän, men icke för LandsSekret:n, emedan hans åligganden finnas uptagne i 44 §:n af Landsh:gelnstrukt:n. Jag ber att få upläsa denna §, som är af följande lydelse: »Och på det allt rigtigt och ordentligen i Landet må tillgå, så ock alltid, när K. M. och Colhna det åstunda, finnes fast och full rättelse uppå allt det, som af vigt och värde är, så vill K. M. att Landsten skall hafva sig till hjelp först en LandsSekret., som skall vara honom till bistånd i alla hans embeissaker, ehvad namn de hafva, kontrasignera alla i LandsKansliet utfärdade resolutioner, gifva Landsh:n tillkänna hvad som påminnas kan, vid straff tillgörandes efter hvart och ett måls beskaffenhet; så ock alltid vara tillstädes att följa Landsten, när han reser ut på landet eller i städerna, något på Kronans vägnar der alt beställa; hvilken också alla akter och resolutioner i riktighet hålla skall, efter hans embetes ed; och tillkommer Landsten, när vakans blir, att hos K. M. föreslå 148 Den 4 April e. m. 3:ne skicklige personer dertill.» Man finner häraf, alt efter 1734 års Instrukt. var LandsSekret:n egentligen alt betrakta som ett biträde, hvilket var lemnadt Landsten till hjelp. Dels hade denne tjensteman då en långt mindre betydande befattning
Den, sora, i likhet med Presteoch Borgare-Stånden, bifaller 4 §• 1 momentet i 2 Capitlet af förslaget till förnyad Förordning om hemmansklyfning och jord-afsöndring, voterar, Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer detta moment att erhålla den lydelse, som Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat. 4 §. 2 momentet. Högvördiga Preste-Ståndet har beslutat, det orden: *och må odalåker eller äng icke dertill användar" borde utgå; men som de öfriga Stånden icke antagit inbjudningen att häruti instämma, lärer detta moment komma att, såsom af 3:ne Stånd bifallet, förblifva oförändradt. 5 §. I afseende på det beslut, Högloflige Ridderskapet och Adeln fattat och Vällollige Borgare-Ståndet biträdt, att ordet ”utskylder” skulle utbytas mot: onera, åbeiopa Utskotten den hemställan, Utskotten här framföre vid 1 Capitlet 2 §. gjort. 7 §. 1 momentet Efter ordet: ”tillstånd” i detta moment, har Högloflige Ridderskapet och Adeln beslutat tilläggande af orden: utarrendera eller, och Hedervärda Bonde-Ståndet har deruti instämt. Då emedlertid Presteoch BorgareStånden icke antagit Ridderskapets och Adelns inbjudning att sig härutinnan förena, och det endast är, i afseende på detta af Ridderskapet och Adeln beslutade tillägg, Riks-Stånden äro skil jagtiga, lärer frågan derom komma att förfalla, så mycket heldre som, då i 5 §. 1 momentet af detta Capitel är föreskrifvet, att årlig afgäld skall läggas å lägenhet, som till besittning på vissa år upplåtes, innehafvare af sådan lägenhet icke är att anse annorlunda än som arrendator, och följagtligen lägenhetens upplåtande på annor person icke eller kan såsom annat än ett dess utarranderande betragtas.
GiftermålsBalkens stadgande, om förbud för syskonebarn att äkta hvarandra, förskrifver sig ifrån en, uti Religions-stadganderne fordom intagen PoliceFörfattning. Denna uppkomst af stadgandet vitsordas af historien, likasom deraf, att uti Protestantiska länder dessa förbud småningom minskas. Under Hierarchiens tid, var det Påfvarnes rätt, att lemna dispence till sådane giftermål. Det är sannt, *tt vid reformationen godkändes väl den tankan, att Konungen var Kyrkans öfverhufvud; men att någon skulle kunna dispencera från brott , den tankan är så stridande emot tidens anda, att då det blifvit fråga derom, det är en angelägen fordran af moraliteten, att icke det som i ena fallet framställes såsom brott, då det uti MissgerningsBalkeo kallas andra förbudna leder må af någon menniska kunna förklaras vara utan ansvarighet. Derföre har jag trott, att så snart det stadgande icke upphäfves, att sådane giftermål äro förbudne , böra de vara absolut förbudne, men blifva de tillå t ne under något vilkor, så böra de blifva absolut tillåtne. Derföre tillstyrker jag bifall å Utskottets Betänkande i denna del. En annan fråga är , om lägersmål och stadgande af större stråft för JO e n 14 Augusti j. m. lönskaläge mellan syskonebarn. Denna fråga är bestämdt ett policestadgande, och bör serskildt afgöras. Jag finner ingen olägenhet, af hvad Herr Cederborg föreslagit, att bibehålla MissgerningsBalkens 58 Cap., sådant som det är, men om icke detta godkännes, får jag föreslå , att, i stället för Utskottets redaction, §:n helt och hållet matte uttagas. Utskottets förslag, angår endast lägersmål emellan syskonebarn och slutas med , att detta brott skall straffas med böter , som för lönskaläge i allmänhet. Således är hela §:n inbegripen uti 35:te §:n. Det är lika sorn, om eaCavalleriChef, uti en instruetion för sitt Regemente, stadgade: Alla hästar skola hafva så och så stor ration, grå hästar skola hafva samma ration.
Thure bockade sig snäft och sade ingenting; men den unga flickan steg genast upp och tackade honom med ett gladt leende. Hon hade en liten, mager figur och en ljusblå ylleklädning, som satt mycket illa, sköt upp fram och slog veck öfver höfterna. Äfven handskarne voro icke oklanderligt rena och mycket rynkiga kring handleden. Thure såg allt detta, då han förde henne ut i salen, och alla hans storslagna tankar om det sanna, qvinliga idealet flögo med ens sin kos, medan han undersökte den stackars flickan och förargade sig öfver hennes stillösa drägt. Och det hjelpte ej, att hon under hela kotiljongen var så glad och vänlig och tacksam. Hon gaf honom två dekorationer och berättade för honom, att hon var så road af dans, och så förtjust åt att ha fått en stockholmsherre till kavaljer. Thure lyssnade likgiltigt och nickade allt emellanåt med ett nådigt småleende, under det han sneglade på de andra dansande paren och harmades öfver sitt nederlag. Ändtligen var kotiljongen slut, och man lemnade balsalen. Thure skyndade sig genast ifrån sin dam, och han brydde sig inte alls om, att hon såg så god och vänlig ut, då hon tackade honom för dansen. Men just då han skulle gå ut i förstugan kom den lilla brunögda kusinen springande och ryckte honom i fracken. »Nå, hade Thure roligt under kotiljongen?» frågade hon med ett afskyvärdt skälmaktigt leende. »Mycket», svarade Thure med manlig fasthet, »det var en ovanligt intressant och bildad ung dam.» »Jo, det tror jag det. Hon är ju guvernant hos hökar Pettersons. Och Thure, som inte kan tåla guvernanter – hur kunde det komma sig?» Nu kände sig Thure tillintetgjord. Det var litet för starkt, tyckte han. »Jaså, pappa talade inte om det», ropade Elsa. »O, den skälmen, den skälmen!» tillade hon, i det hon storskrattande sprang sin väg. Det var rågen på alla hans missöden, och ifrån den stunden daterar sig det hat, som nu ofta plägar jäsa i hans ord, då han talar om sina medmenniskor.
Tullmtraderne, hvilka under åren 1848—1850 utgjorde i medeltal för år: för utskeppade varor 2,248 R:dr 35 sk. och för införde varor 85,381 R:dr 26 sk., hafva derefter uppgått till: För utskeppade varor. Flertalet af deras idkare har knapp bergning och många befinna sig i fattigdom; och kan orsaken härtill icke sökas i andra förhållanden än i dessa idkares för stadens och ortens behof stora antal, som uppgår till 95 med burskap och icke mindre än 64 utan burskap. Bland fabriker och näringar synas följande vara förtjente af att särskildt omnämnas: Ett skeppsvarf, stäldt på aktier, med 50 å 60 ständiga arbetare, ofta betydligt förstärkte med extra arbetare. Under de fem sista åren hafva, utom större och mindre reparationer, för hvilka kostnaden i materialier och arbetslön uppgått till 80,000 R:dr, blifvit nybyggde fyra fartyg om tillhopa 215 svåra läster, hvilka fartyg äro försålde för 27,000 R:dr Banko. En segelduksoch buldansfabrik, vid hvilken under sistlidet år med 15 väfstolar samt 15 ständiga och mantalsskrifne arbetare tillverkats 15,613 alnar segelduk och 5,865 alnar tältduk, buldan, pressenningsoch säckväf till värde af 9,508 R:dr. För denna fabrik sysselsättes ett stort antal af stadens fattiga qvinnor med spånads-arbete. Fyra färgerieroch kemiska blekerier, vid hvilka 45 personer arbeta, hvaribland 17 mantalsskrifna och 3:ne barn under 15 år. Förädlingsvärdet af färgadt och blekt garn uppgick sista året till 43,920 R:dr Banko.
Man jnwande icke emot hwad wi har i sammandrag ansörc om selen i den nmvarande SksuigInrättninge», ar wi hasme tilräcklb l manga författningar för berra ändamål, och al, om dessa handhafmaö, skall man winna hwad man söker. Wi medge, ar mi äge redan öfwerflöö af jagar i detta ämne; men när owanljgr manga gifwas för cl och samma ändamål, wittnar merändels hwar och en de före. gående» ofullkomlighet. Huru andamalet för det närmarande »vinnes, derom aberoye wi de säkraste Domare, nämligen: Resande, Skjur sande och Gästgifware I rättelsen af de här anförda fel ligger wal egenteligen boremedlcr; men lar oss ock, jämte det wi godkänne och anlage de sramlaggda grunderna för i sraga warande författning, försöka ar undanrödja cn eller annan nog läkt antagen och nog enwist förfäktad fördom i fåken. Alla i berra ämne hirstiö widtagna steg wittna om er alltför stort alseende pa den Resandes fördel och et allt för litet pa den Skjutsandes*). Om nu SrjutSlegans storlek, skulle sättas un Dä wi i det fkregäende, som en stags grundsatts antagit, at Skjutslega» borde blifwa den möjeligcrh lägsta, lärer öwar och en finna, at wi warit ttvungne, ej mindre af sakens närwarande ställning» An af den Opinion, hwilkcn sä mpckct härdare är 8;s der en noggran och pä säkra grunder upgjord pros? ning, och om i anledning deraf det skulle finnas, as densamma widhaftad, som sa mängas egen winst derunder beror at följa et §)'llsme, hwars sanning är längt ifrän at wara fulleligen afgjord. Är en läg Skjutslega i Landes nyttig?
Om, pä sätt Hörberg uppgifvit, hvart 2o:de ark är ett tabellark (hvilket dock aldrig inträffar), och om detta tabellark kostar, lika med hvad Riksbokslutstabell-trycket kostat, eller 3o R:dr B:co; så ökas derigenom hvarje arks kostnad med icke fyllest i3 sk. B:co. Några extra utgifter torde ej behöfvas, när icke kan uppgifvas, hvaruti de bestå; äfvensom jag icke kan inse, hvartill det skall gagna att utskrifva tvenne exemplar afhvar4 H. ' 20 Den ii Mars e. m. je betänkande, ty ett exemplar (originalexemplaret) erhåller Exped.Utsk. från det Utsk., som uppgjort betänkandet. Om deraf tages en afskrift till begagnande och betalande af boktryckaren, är likväl originalexemplaret alltid i Exped.Utsk:s vård. Totalkostnaderna för ett tryckt ark af bihanget till RiksSt:s protocoll blifva då: Hörbergska priset för tryckning, tryck-, velinoch skrifpapper, falsning, häftning och bindning, correcturläsning oell renskrifning 24: 36. För skrifpennor och bläck till hvarje tryckt ark —• 1. Arfvode till en cancellist, som har uppsigten öfver arbetet, pr ark — 24. Tillökning för tabellkostnad, fördelad på hvarje ark — i3. Och är min enskilda öfvertygelse, att denna beräkning snarare är för hög, än för låg. Af alla dessa anledningar vågar jag vördsamt föreslå: 1:0 att som Rikets sednast församlade Ständer beslutat, att denna Riksdags Exped.Utsk. skulle äga till renskrifningen af bihanget till RiksSt:s protocoll använda 8 cancellistarfvoden , på hvilket beslut nuvar.
Hr Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. behagade lill contra-propos. antaga Hr Ribbings förslag. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade, det lian' trott sig finna, att ja öfverrösta t nej, begärde Frih. Cederström votering. Hr Landtm, yttrade, att sedan votering blifvit begärd ang:de contra-propos., förekomme nu i ordningen att dervid förekomma Frih. Cederströms förslag, så lydande: ”Innehafvare af creditsedel eller invisning äge jemväl, oberoende af den rätt, sorn i nästföreg:de § bankens borgenärer tillägges, att, sedan fjorton dagar förflutit efter det banken upphört att sina sedlar invexla, lagsöka en eller flera directionens ledamöter med samma rätt” o. s. v. enl. Ulsklns förslag. Hr Rosenblad: För att icke det må synas i det blif vande proloeollet någon lucka i conseqvensen af mina anföranden och yttranden, får jag nämna, alt orsaken livar - Dt» a4 Februari e. ro. 631 före jag afstår från min conlra-propos. ur, att FIr Ribbings numera er hållit ett för tydligande, som uppfyllt hela del ändamål, hvilket var skälet för mitt förslag. Sedan R. o. Ad. härefter beslutat, alt vid preliminärvoteringen Hr Ribbings förslag skulle intagas i ja-proposm och Frih. Cederströms i nej-propos:n, upplästes till justering och godkändes följande voterts-proposition:
Grefwe bkamilron, -^äcilpk, I.uävig', Skulle de Resandes personliga xd^lisia wigt komma i beräkning, sa upstode dymedelst en ny con-, kraiiiäfion i Oeconomi? - Utskottets Betänkande. Barn imil dest de nalkas ynglinga-aren fä fritt medtagas, men nog utgöra 4 dylika barns wigt cn lika, om ej. större tyngd, än en fullwuxen person; med et ord, hela Betänkandet-, i synnerhet den i fräga warande "§. innefattar sa mänga genstridiga meningar , at jag önstar, det deras förening ma helt och hältet öfwerlemnas Lil KonlingenS mishLt. Hans LxcsIIencs Herr Grefwe» och Handr Mar stal ken proponerncle om Ridderskap oet och Adeln, i ans ende til de manga betänkellg''er, som cad denna iZ. K, mäste upsta, ffulle ehaga densamraa hel och hallen Kongl. Majit i - .'derdanighet hemst stla.. r6, 17. och 18- §§° Uplastes och biföllos. 19. §. uplastes. Grefwe I^allr enberg, henric. Jäg kan för min del ej finna, i anledning af denna §., huru en Mlitaixe, som finge orckvLs at genast sig inställa wid Regementet eller annorstädes, och undsinge defia oräres korrt före Sön-och Helgedagar, kunde sina oräres uwrkställa, i stöd hwaraf jag ej finner denna §. lämpelig. Herr I^oräcnlkolpe, /^näsrs, ansag denna §. afwen i anseende til nödwändigheten af kataliers styndesamma iakttagande böra ändras. Friherre von lä-anringrllgulsri. Iden gamla Gästgifware-Ordningen finnes plikt stadgad för den, som färdas under Gud-stjensten. Denna plikt har ur detta ?roja<ck blifwit utesiuten.
OCH BESVARADE LÖS TERNA SETT NES VÄRDEFULLA ANSTÄLLD TANDET SÄTT, KLUMPKE TILL HENPROF. MISS HAR EN SYSTER S O M ÄR LÄKARE, E N A N N A N MERA HVILKEN BRAST Silfverbröllop. SEDAN OCH ERIK I MR 5 0). DET MÖJLIGA STÖRRE Ä N DET STORMEN AF D E N KÄRA BLEF ÄFVEN SÅ SKALL J A G SÄGA KOMMANDE A F RECIDIV — BLIR FUL. UTFORALDRIG SÄG NU BARA SNÄLLT: DIG — TILL ATT: E N Ä L S K A D H O N ICKE J A G SKALL FÖREKVINNA GRÅTER. SKULL. » NEJ! ATT S Ö K A LÄNGE J A G SKALL ALDRIG GÖRA SÅ MER — J A G ÄR EJ BÄTTRE J A G D I N SKÖNHET, DOCK KNÄ A. S Å LÅNGT DESSUTOM MED N U ÄR SOLEN SPEGELN, — Jfr FRAMME. FULHET INNEHÅLLSFÖRTECKNING. (M e d porträtt.) Fahlstedt. — V å r a barns tempelbesök; af Fanny Chrysander. — M i n hushållsbok; af Xantippe. — U r notisboken. — Tidsiördrif. - Idun år 1894. HIT — BRINGA OMÖJLIGA. ÄLSKADE SÅ SEDAN D U N E J! OSS. FULHET FICK LIFVET — DIG BAKOM JAG OCH EMOT OCH N Ö D M E N HANDLING. EN P A N N K A K A. » D U ÄN ÅR NÖD ». ÄGER - DET. DE OAFOCH SNÄLLA EJ D Å, H V A D JAG AF J A G D Å EJ BEKYMMER VISSTE M I G MODET. SOM SVÅRIGHEM E N EJ ATT FÅ H Ö R A. VARA GAF UPP SKAD. FÖRA DENNA VILLE BILD! FLICKAN SMÅNINGOM STÄMMAN, VAR JAG DAG.
Hans tanke mätte wara, att i händelse Constitutions - Utskottet wägrar att anmärka en sädan EmbetSmans Lagstridiga fbrhällande, Let dä mä stä hwarjc enskilt Ledamot öppet att wädja till klens. Herr kastlinan: Jag har ingen ting emot dm as ben wärda Ledamoten gjorde förklaring af min tanke, den jag beklagar att jag kanske icke nog tydligt cxprimerat. Min mening har ej warit annan, än att om ConstitutionS« Utskottets Majoritet skulle will, ja wärja en Embetsman som stg olagligen fbrhällit, sä skulle det wara en rättighet för hwarje Utskottets Le, damot som häruti warit af skiljaktig tanke, att sädant anmäla i sitt ständ. G r r f - 4402 Den 19 Oclober. Grefwe körner: För min del mäste jag offentligen tillstä att jag icke kan gilla detta före. flagna tillägg, som skulle leda till att underkasta hwarje hög Embetsman enskiltas omdöme. En duglig Em, Letsman och genom sin plats framstäld att noga observeras, mäste bäde för sin skicklighet och sin rättwisa fä mänga afundSmän och göra mänga missnöjda. Och ingen ting skulle wara kättare än att genom en Cabale emot honom drifwa ett beissrande ända till förföljelse. HerrkuKImso.' Jag tror ej att man bör supponera det nägon af dessa höga Embctsmän exponerar sig för ett offentligt och rättwlst tadel öfwer sitt fbrhällande; och hwad Constuukions^ Utskottets Le, bamötcr angär, kan jag ej finna att, dä be äga rättighet aflämna yttranden ät enskilte personer, de böra hafwa inga skyldigheter emot sina Principaler. Grefwe ve la 6sr6ie:
I denna bekännelse uttalade han deras innersta drifkraft; och tillika, hvilken poesi på fullt allvar han ville befrämja. De afbrötos genom döden, innan de hunnit väcka någon allmännare uppmärksamhet. Men högt skattades han af Herder, Jean Paul, Jacobi, Reinhold; såsom litteratör öfverhufvud, jemväl af den för philosophisk forskning föga interesserade Klopstock. Sådana män voro hans allmänhet, och i deras dom förutsåg han sin efterverlds. Det var naturligt, att han i dessa omdömen kände sig erhålla en riklig upprättelse för dem, med hvilka flertalet af hans landsmän fortfor att stämpla honom. I Sverige förblef man – på Kellgrens och Leopolds försäkran – alltigenom dervid, att han var, väl icke (som Swedenborg) en fåne, men en excentrisk charlatan; en stojare eller skojare, icke alldeles utan snille, men öfverspänd, öfvermodig, öfverdådig, osmaklig; framförallt sjelfkär intill förryckthet. – Hans efterverld är kommen. Hon vill se denne kraftman oveldigt tecknad; i en skildring, som förmår, vid sidan af de onekliga anledningar han gaf till jemväl aktningsvärda bedömmares missnöje, tillbörligt framställa hans stora, hans aldrig försvinnande rättigheter till alla ädla Svenskars medkänsla och erkänsla. Lefnads-öden. Thorilds Ungdom. Thomas Thorilds fädernebygd var Bohus Län. Armod omgaf hans vagga och första uppväxt. Till och med det namn, som han gjort frejdadt, var honom ej medfödt: ty fadern hette Jöns Olsson Thorén. Denne, en Krono-Länsman, som bodde på hemmanet Blåsupp i Svarteborgs socken af Foss postorat, lefde med sin maka, Börta Thomasdotter, i torftiga omständigheter. De hade fem barn. Thomas var yngste sonen. Kort efter hans födelse – och måhända i anledning af den – gick hans moder ur tiden. Fadern, tärd af sorg, qvarlefde icke länge. Snart befann sig alltså sistkomlingen, i ännu späd ålder, både moderoch faderlös. Om hans födelseår, födelsedag, födelseort möta oss, besynnerligt nog, flera olika uppgifter.
Redan i October månad 1818 har Kamereraren Iggeström till Herrar Fullmägtige ingifvit en Förteckning öfver sådane Tre proCents Reverser, som alldrig skola blifvit utgifne, fastän desamma genom förseende kommit uti utgifnings-Boken att införas, slutande sig samma Förteckning med en summa af 72Öo R:dr,ocbdå denna Förteckning iemnföres med den vid Riksgälds -Contoiret upprättade Specilication, öfver alla Tre pro Cents Reverser, som inom praescriptionstiden icke blifvit till inlösen presenterade, visar sig att, med undantag af 3:ne, alla de öfriga äro desamma, som å Iggeströms förenämnde Förteckning finnas upptagen, såsom alldrig utgifne; hvarvid dock förekommer dels att en under 1872 å Iggeströms Förteckning upptagen Revers stor a5o R:dr icke finnes uppförd på det Extract öfver utelöpande 3 proCents Reverser, som, vid aflevereringen af Diäcont-verket, RiksgäldsContoiret tillstäldes och hvilket förmodligen härrört derifrån, att nämnde Revers antingen alldrig varit Bokförd, såsom utgifven, eiler ock under förra Directionens Förvaltningstid blifvit inlöst; hvilken förmodan äfven derigenom bestyrkes, att Revisorerne endast till 7000 R:dr, i stället för 7280 R:dr, utsatt den summa, hvilken såsom missförd borde räknas Iggeström tillgodo: dels ock Stats-Utskottets B et änkan den. 1220 att inom prasscriptionsliden en Revers på 25o R:dr, under N:o 917 dat. d. 17 Maji 1812, som cj funnits upptagen på det vid aflevcreringen öfver]enjnade Eitract, icke destomindre blifvit presenterad och under den 2Ö November 1818 inlöst, sedan Kamereraren Iggeström uppgifvit en med rödt bläck påtecknad Nummer, såsom kännetecken pä dess vigtighet.
N:o 3oi, var icke att föranleda till några Ståndens nya beslut, hvarken i hufvudsak eller redaction af de äldre, utan endast alt bringa antingen till grundlagsenlig e n li e t — d. v. s. minst 3:ne Stånds beslut — eller oek till bestumda motsatser af två mot två dessa Ståndens förra beslut uti statsreglensfrågor, hvilka ej få förfalla. StatsUtskts skyldighet bestod: dels uti satnmanjemkningsförslag — der icke blott 2:ne Stånds motsatta meningar utan flere funnos; — dels uti en purt verbal uppställning af så beskaffade bestämda beslut under allernativerna af ja och nej. — RiksStms skyldighet, åter och enda rättighet vid granskningen af detta memor. bestod dels i första calhegorien: alt alternativt godkänna inbjudning till jemkning, eller att vidblifva förut falladt beslut; dels i den sednare: alt antingen godkänna StatsU t s k : s förslag till voter:s-propos:r eller ock alt återremittera dem; men R. o. Ad. liar i stället tagit sig före, ronde den sednare cathegorien isynnerhet, icke allenast att afslå uti, som jag tror, minst i5 särskilda punkter allt hvad de icke ville, men i de flesta fall troligen bort godkänna, ulan ock, att, med uteslutande af StatsUlsk:s propos:r och efter egna calculationsprinciper, såsom i fråga örn anslag till Krigs-coll:m, sätta en annan, i RiksStms förra beslut svårligen igenfinnelig mening i stället för den afslagna. Detta förfarande är, som jag tror, exempellöst till och med under de ”menlösa dagarna” af vårt 3o-åriga statsskick. Jag har åtminstone, under ospard möda att efterleta praejudicat, icke kunnat få rätt på något, och jag uppmanar alltså dem, som vanligen älska praejudicater — äfven högre än lag — att härutinnan ådagalägga deras lärdom.
Vidare och då föreskriften att konvoluten skola bestå af så kalladt lamelleradt eller tredubbelt hamppapper med vattenmärken af samma beskaffenhet, som å de nu brukliga Bankoscdlarne, synts Fullmägtige mindre lämplig, alldenstund detta papper vore alltför starkt, så att det vid konvolutets öppnande icke lätteligen ginge sönder, hafva Fullmägtige föreslagit, att konvoluten måtte tillverkas af enkelt eller dubbelt, utan hampa beredt, papper med vattenmärken, äfvensom att dylik papperssort måtte till hallstämpel-remsan användas; hemställande Fullmägtige slutligen dels att, derest ofvan omförmälde förslag om stämpels anbringande genom hål å kortkonvoluten antoges, den nu brukliga gravyren å dessa konvolut måtte i öfverensstämmelse dermed förändras, dels ock att, då Hallrätterne nu mera blifvit indragne, trycket å det så kallade hallstämpelpapperet måtte komma att innehålla, i stället för ordet »Korthallstämpel,» ordet »Manufakturstämpel,» jemte, likasom nu, ortens namn der stämplingen skett. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit i ofvanberörde hänseende hemställdt och föreslagit, hvarvid, beträffande sjelfva afgift en. Utskottet funnit en förhöjning af densamma till det af Hr Öhrström föreslagna, belopp af 16 sk. mindre lämplig, enär Utskottet befarar, att genom detta i förhållande till varans värde alltför betydliga belopp frestelser till underslef och insmuggling af utrikes tillverkade kort skulle uppkomma; hvaremot Utskottet ansett en mindre förhöjning af denna afgift, utan fara för dylika missbruk, skäligen kunna ega rum; och får Utskottet alltså, med jemväl fästadt afseende å Allmänna Barnhusets i Stockholm behof af understöd, samt i betraktande af hvad Fullmägtige i Eiksgälds-kontoret rörande föreskrifter för stämplingen och kontrollen derå anfört, härmed vördsamt föreslå: att kortstämpel-afgiften måtte förhöjas med 4 sk. och således bestämmas till 12 sk.