Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj i83o, hvarigenom Kongl. Majit i Nåder bestämt dels en praescriptionstid af 5 år, derunder Bankens alla på Daler Kopparmjnt utgifue sedlar, hvilka sedelslagstillverkning redan med år 1776 upphört, finge uti Kronans uppbörd emotlagas, dels likaledes en prasscriptionstid af 10 år, från nämnde dag räknad, efter hvars förlopp omförmälde sedlar ej vidare af Banken inlösas, icke angår Bankens åren i8o3 och 1804 tillverkade sedlar å 14 och 10 skillingar kopparmynt, i afseende å hvilka någon praescriptionstid hitintills icke är vorden stadgad, samt att således sistnämnde slags sedlar, gällande lika med Banco-sedlar, fortfarande äro vid alla slags liqvider gångbara,’r hemställt, att, som egentligen bland allmogen i iandsorterne den förvillelse egde rum, alt sistnämnde sedlar å skillingar Kopparmynt vore aflyste, någon åtgärd måtte af Utskottet vidtagas, hvarigenom nämnde sedlars fortfarande gångbarhet blefve i landsorterne allmänt känd. Med bifall till motionärens hemställan, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, alt uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhålla att, i anseende till den bland allmogen i landsorten, enligt hvad ofvan nämndt ärT rådande förvillelse, Nådig Kungörelse måtte utfärdas derom, att, med de uti Bih, till R. St. Kongl. Mdjrts åberopade Nådiga Kungörelse af den 6 Maj i83o om förmälde sedlar å Daler kopparmynt, icke afses Bankens sedlar å och ro skillingar kopparmynt, hvilka fortfarande håde i Kronans upphörd emot!agas och af Banken inlösas samt således äro i allmänna rörelsen gånghara> Stockholm den 5 Juni 184»» STOCKHOLM, Elmcns och Granbergs Tryckeri, 1841. Banco-Ut slottets Utlåtande, iV.*o 196. I N:o 196.
Jag tror derföre alt detta bör utgå, och alt det är fullkomligen tillräckligt; om föreskriften erhåller följande förändrade lydelse: ” inom sitt district, såvida ej, hvad kronofogdar och länsmän beträffar, desse af K. |36 De n i3 Ja nuari e. m. M:s Bef:h:de blifvit aueloriserade att anställa visitation äfven utom deras dist ricter.’’ § 63. ”Alla i denna fri i fattning utsatta böter fördelas sålunda, att församlingens fattiga tillfaller -j oell målsäganden, derest lian saken vid domstol sjelf utförer, |:detar.' Jag anser, att bär bör göras en sådan förändring, att man stadgar: Alla i denna författning utsatta böter vare målsägandens ensak, derest lian saken vid domstol sjelf utförer. Oisnken dertill ar den, att det eljest kunde hända att målet nedlades i tysthet, emot erläggande af af böterna och litet derutöfver, då församlingen blefve titan. Sednare delen af samma moni. skulle i sådan händelse erhålla denna förändring: instämde och utförde; då skola bölerne till hälften emellan angifvaren och åklagaren fördelas; i följd hvaraf orden ”målsäganderätten eller f af” skulle utgå. 5 64. ”Böter skolaj gäldas äf den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast af bristen, hörandes församlingens fattiges rätt ej förr utgå än målsäganden sin andel njutit.” Skulle den förändring, som jag i nästföreg:de 63 § föreslagit, blifva antagen, så följer deraf, att 6; §:n bör sålunda förändras, att punkt sättes efter ”endast af bristen,” och det dcrpåföljande tillägget i detta mom. försvinner. § 66. ”Af denna förordning bör alltid ett exemplar finnas å hvarje källare, värdshus, spisqvarter eller näringsställe, der försäljning af brännvin äger ruin, i försäljningsruinmet uppspikadt.” Här äro gästgifvaregårdarna uteglömda.
Huruvida den nu gällande Tryckfrihets-Förordningen uppfyller detta ändamål, huruvida för Samhällsordningen och lugnet skadliga eller åtminstone vådliga missbruk deraf uppstått, anser jag som en skyldighet, tillhörande det Embete, hvars förvaltning Eders Majestät i nåder täckts mig anförtro, att i djupaste underdånighet hemställa. Följande förbrytelser äro enligt Tryckfrihets-Förordningen med böter belagde: 3 § 3:o Klart uttryckt gäckeri af den allmänna Qudstjensten, Gtuds ord och sacramenterna. 5:o Smädeliga uttryck emot de öfrige Personer af det regerande Konungahuset (Konungen, Drottningen och Tronföljaren äro förut nämnde), hvilka Konglig eller Furste!,ig värdighet inom Piket åtnjuta. 6:o Smädelige uttryck om Riksens Ständer eller någon af deras fördelningar. 9:o Smädeliga, förklenliga och osämja med främmande makter tydeligen åsyftande omdömen och yttranden om samtida nationer och Stater, med hvilka Riket är i fredligt förhållande m. m. 10:o Oberättigadt kungörande i tryck af hvad i anseende till Statens åfärdevarande underhandlingar med främmande makter eller eljest af Konungens i sammanhang med dem tillärnade beslut och afsigter samt Dess Ministrars, Råds och Sändebuds värf utrönt är eller förmodadt vara kan. 12:o Lögnaktige uppgifter och vrängda framställningar till Allmänhetens förvillande och förledande. 13:o Sedernas fräcka vanhelgd, vare sig genom offentliga läror till någon grof last.m. m. 14:o Sedernas lättsinniga vanhelgd. Allt sådant kan: l:o redan genom trycket till stor del bland Allmänheten vara utspridt, innan Hof-Canzleren (till hvilken, i samma stund som en skritt utgifves, ett exemplar bör aflemnas) kan hinna läsa skriften, jemföra dess innehåll med en vidlyftigt sammansatt författning, hos Öfver - 88 Riksdagen 1810.
Ynglingar som idkar studier och inte undervisar barn med en lön på minst 100 riksdaler. Vanföra, svagsinta och bräckliga och andra med bristande arbetsförmåga som inte kan förvärva sitt uppehälle och inte äger egendom. Allmogen som inte äger eller brukar mer än fjärdedels hemman, torpare, gärningsmän, inhyseshjon, bruksoch fabriksarbetare på landet, arbetskarlar, fiskare och fattiga personer i städerna som har 4 barn, egna eller styvbarn, det yngsta under 8 och det äldsta under 15 år, skall betala de avgifter de påföras med 10 skilling avdrag. Uppsala, Uddevalla och Åmåls innevånare som lidit av stora eldsvådor befrias från bevillningen. Borgare i Östersund som driver rörelse får en eftergift på 1 / 3. Innevånare i Västerbotten och den norr om Öre älv belägna del av Nordmalings socken, som lidit betydliga förluster genom sista kriget bör njuta viss befrielse eller lindring. Allmogen i Kopparbergs län, som är ålagd gruvhjälp till Stora kopparberget, innevånarna i Särna, som är ålagda gruvhjälp till Löfås silververk och den s k ladugårdshjälpen får lindring med ¼. Kronans och statens publika byggnader, verk och inrättningar samt alla hus tillhörande barmhärtighetsinrättningar. Om redogörelsen. Instruktioner, författningar och stadgar över redovisning av räkenskaperna skall ofelbart iakttagas av dem som det berör. De har personligt ansvar. Sammandrag över hela rikets uppbörd upprättas varje år. Om fördelning av de i denna stadga utsatta böter. Då böter utdömds tillfaller de om inte annat är angivet åklagaren och de fattiga på den ort där den felande är mantalsskriven. Om skydd för taxeringsmän. Ledamöter i berednings-, taxeringsoch prövningskommittéerna njuter samma skydd som riksdagsmän. Örebro 18 augusti 1812 undertecknat av talmännen för Ridderskapet och Adeln C LAGERBRING, för Prästeståndet JAC. AX LINDBLOM, för Borgarståndet H N SCHVAN, för Bondeståndet LARS OLSSON Formulär för uppgifter till beredningskommitten. Formulär för uppgifter till taxeringskommitten. Kungörelse att brännvinsbränningen tills vidare kommer att förbliva inställd.
Att denna nya ansökning behöft innehålla något mer, än blott begäran om inteckning, eller att den icke gällt, om den ej varit motifverad, lärer väl svårligen kunna vara meningen. Till ansökningars bi - — 39 — fallande i allmänhet erfordras ju icke, att i deni skola vara anförda gällande skäl, endast gällande skäl till bifall ändock finnas. Och i öfverensstämmelse med denna regel innehåller åberopade 13 § i 1818 års Kongl. Förordning ej ens, att ansökning skall ingifvas (lika litet som detta på något annat ställe i samma Förordning föreskrifves), utan det heter blott, att borgenären »kommer med skuldebref eller annan handling, derföre inteckning tillåten är». Om nu en ansökan inkommit, som innehållit intet skäl, hvarföre inteckningen skulle kunna beviljas, men endast begäran om inteckning, och om denna ansökan inkommit, sedan försummandet af lagfart ägt rum; då hade dess beskalfenhet icke hindrat dess bifallande. Häraf vill otvunget följa, att den äfvenså väl bordt bifallas, om den innehållit ingen ting annat, än ett åberopande af den ansökning, som redan var gjord (före den lid, då bifall ansågs kunna äga rum). Men så länge en redan anhängig ansökning icke är återkallad; kan det väl någonsin behöfvas att ingifva en ny, enkom för att åberopa den redan anhängiga? Man skulle kunna göra det spetsfundiga inkast, att då ansökningen vid dess ingifvande ej kunde åsyfta inteckningsrätt mot någon annan, än gäldenären sjelf, hvilken ännu då förmodades vara jordägare, hans köpare kunde behöfva särskild underrättelse derom, att ansökningen sedermera fullföljdes mot honom, efter det lagfarten blifvit försummad, så att han öfver detta förhållande finge tillfälle att förklara sig. Men om saknaden af detta tillfälle var anledningen till den nådiga Domen; så grundade sig denna icke på det skäl, sorn deri anföres; och på andra säl, än som utsägas, kan man väl icke på högsta ort döma. Och för öfrigt kan på inkastet svaras:
I det rörliga lif han förde, kunde han glömma, och glömde verkligen också stundom denna sorg; men när ensligheten lät sig formärkas, kände han den också så mycket djupare, han fann sig då öfvergifven af alla. Från sådana stunder förskrifva sig hans bittra uttalanden. I sin tidiga barndom förlorade han sin fader, i sin ungdom hade han ännu en moder. Den föreställning, man fått om henne genom vissa tryckta bref ifrån henne till sonen, är icke riktig, ty brefven äro skrifna af andra. An Ur Dagens krönika. 7 dersen undvek helst att tala om henne, men hon och hennes förhållande lågo honom dock tungt på hjertat., Ständigt måste han höra hennes förebråelser för det han gjorde så litet för henne; hon kräfde honom till och med för “ de penge, som hun skyldte contoirist Höst for at skrive de to sidste breve Andersen kunde väl också hysa tvifvel, om hennes nöd verkligen var så stor, när hon lät skrifva: “ Mange gode folk bevise så mange godheder imod mig; ofte giver de mig overflödighed af spise “. Och allt detta under en tid, då han sjelf icke kunde uppehålla sig förutan andras hjelp. I föreliggande bok meddelas nu utdrag ur ett bref som hon sjelf har skrifvit. Man kan genom följande rader lättare förstå sonens förstämning: “ Jeg takker for di Penge som du sende Guldbergs Di lo • kiöbe Læret * til en Særk til mig men i mit Liv har jeg aldrig eiet Saa grov en Særk det var som det groveste Sægetoi ... hva du har bedt mig om Skal jeg nog la være men at misondelig Mennesker skildrer mig Saa Slet kan jeg (ikke) gjore ved. Bespisnings anstalter har nu begönd og ieg faaet Ma engang. Det er jo kun tönt men Saa bær det dog navnet af varm Ma. “ Och när man tänker på, att detta bref är till honom som senare skref “ Historien om en moder “, då blir förhållandet hjertskärande. — Han sörjde som en god son vid hennes död och kände sig derigenom stå alldeles ensam.
St:r afstyrka allt afseende till de af K. M:t uti dess nådiga Remisser till StatsUtskottet fratnstälde, K. M:t förekomne särskilde omständigheter för flere af desse Ersättningssökande, får jag nu, sedan Afdelningen inkommit med Förslag till Betänkande i ämnet , reservera min ifrån pluralitetens alldeles skiljaktiga tanka, och närmare uppgifva skälen derföre. Betänkande!!. 327 R. St:rs underd. Skrifvelse till K. M:t af den 20 Deöemb. 1823, innefattar följande beslut i afseende på utredandet och granskandet igenom Committé', samt sedermera sluteliga pröfningen af K. M:t utaf då ifrågastälde Ersättningsanspråk, nemligen: (se Bih. till R, Ståndens Protocoller 10 Bandet 2 Tom. 2. pag. 224.) ”Och få alltså R. St:r, med tillämpning af hvad ”R. St:r, uti deras den 18 Julii 1812 aflåtne underd. ”skrifvelse, yttrat, förklara, att ersättning bör ega runi "för de förlusterj hvilka enligt sistbemälde Ständers ”gifna löfte kunna till betalning godkännas; hvarvid ”dock R. St:r, för att, så vidt på dem kan ankomma, ”söka förebygga, alt, på grund af nu fattade beslutet ”oin ersättnings tilldelande för de ifrågavarande förlu”sterne, andra sådane anspråk icke må falla Slaten till ”last, skolat tillägga, att ett sådant medgifvande för ”denna gång icke må gälla såsom praejudicat för andre '”dylika ersättnings-påståenden, som hädanefter kunna >’göras.” Hvarmed det lärer befinnas vara ganska tydeligt utmärkt, att desse andra} och hädanefter ej kunna hafva afseende på annat än dä okände ersättningsanspråk, eller för derefter timande senare siike förluster; och ännu mera påtageligt blir sådant, då man läser nämnde R. St:rs Betänkande i sitt sammanhang, och genast, på den samma sida pag. 11Ö som nu citerade ordalydelse, igenfinner, att R.
Urstokt anmälke Bistoppen Herr Friherre Doctor iVIoriior, att bcinäldte Utstött icke amni erhäilik del as de öfrige Respeclive Sländens ur» läkande, dels öfwer det förbehåll, hwctrmed PresteStåndet under de» i6 nästledne October bifallit All»- männa Beswärs» och OecononnL.Utstottels betänkande af den y:de föregående September, angående in, dragning af de fä kallade Kyrko Jnfpcckors kjensterne i Skane och Blekinge, nämligen au de medel, hwilka derigenom besparas, såsom Kyrkorne tillhörige, endast skola anwändas kill deras fördel, samt sadane sä pia» U8»s hörande inrättningar, tili hwilka »vederbörande Församlingar finna kfenligast ait dem ansia; dels ock öfwer ken instränkning uti del af Lag-Utskottet uti Dest ytterligare utlätalrde af den i6 nästledne Nowen», ber, angående »värdering och vffenteligt utropa fast egendom pä landet, som för gäld ukmäres, sörestagne stadga»,det, akt alla auctioner hädanefter endast stola »verkställas genom upslag, hwilket Prest Ståndet under den 22 i sistnämnde manad ansett nödig, nämli» gen att denna föreskrift icke borde sträcka sig till ke auctioner, hwilka Banco-Werker anställa lärer, och hwilka enligt Prest Ständers tanka, hädanefter säsom hitintills jämlikt Banco Werkels författningar borde ste genom upoch afstag. I anledning häraf och under förmodan att de Respektiv? Med-Ständen i likhet med hwad Hcdetwärdg
Maj:t i Nåder tillförordnade Revisorer i underdånighet aflemnat, angående Manufactur-Discontoch Ull-Discontfondernes förvaltning samma år, tillika med Kongl. Commerce-Collegii öfver hemälde Revisorers berättelse för år 1835 afgifna underdåniga utlåtande. O O - För att lemna en öfversigt af Manufactur-Discontfondens ställning under åren 1835 och 1836, få Revisorerne härjemte bilägga de 1 2 för samma år öfver denna Fond upprättade capital-slut, af hvilka inhemtas, att Fonden genom influtna räntor å utlånta capital, efter afdrag af utgifterne för förvaltningen, haft i inkomst: år 1835 - . 27,886:21. 9. och år 1836 27,598: 7.10. Tillsammans 55,484: 29. 7. Härifrån afgå likväl följande summor, nemligen: l:o tvenne års anslag till Technologiska Institutet, ä 14,000 R:dr 28,000: 2:o för reparation å Kongl. Commerce-Collegii hus ar 183o ■ 1 * 12* — "
Då detta redan är med klubbslag bekräftadt, vet jag icke huruvida det kan vara tillåtet att begära votering. Hr Frih:n o. Ordf:n förklarade att den begärda voteringen ej kunde förvägras. Uplästes till justering en så lydande voter:s-propos.: Den som anser Frih. von Blixen-Fineckes ansökning att utbekomma riksdagsmannapollett böra återlemnas till Riddarh.Utsk., med förständigande, att pollett må till Frih:n utlemnas derest han förklarar sig icke hafva aflagt trooch huldhets-ed till Konungen af Danmark, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, anser R. o. Ad. berörde ansökning på grund af de deremot gjorda anmärkn:r böra till Riddarh.Utsk. återremitteras. Då nu Hr Frib:n o. Ordf:n hemställde om R. o. Ad. behagade godkänna denna voter:s-propos., ropades Ja, men härvid anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld: Jag hemställer vördsamt, huruvida icke i voter:s-propos:n bör insättas, att förklaringen skall afgifvas till protokollet ? Hr Ehrenhoff: Jag anhåller att få uplysa, det jag icke tror att Riddarh.Utsk. mottager någon förklaring, utan att den aflemnas till protokollet, och anser således det af Hr Printzensköld föreslagna tillägget Öfverflödigt. Hr Printzensköld: På den siste vårdö talarens förmodan, alt Riddarh.Utsk. skall handla på det eller det sättet, kan jag icke fästa något afseende. Om en allmän myndighet afgifver ett förständigande till någon, så mäste det ske i bestämda ordalag, på det att man skall veta hvarefter man har att rätta sig. Jag anhåller således att de af mig föreslagna orden: »till protokollet», måtte i voter:s-propos:n få inflyta. Formen för alla offentliga ärendens behandling är den, att behandlingen sker inför protokollet.
N:o 61 redan afgifna förslag, skulle från blifvande Bäwko-neglémente uleskilas det uti 220 § morn. litt a) intagna stadgande, hvarigenom ett särskildt arfvode af 40 B:dr i månaden är vordet anvisadt åt Bankens Konduktör, då hans biträde vid större byggnadsarbeten och reparationer erfordras; och som, hvad beträffar de uti samma § under litt. c och d för ordningsnummers och serie-bokstäfvérs anbringande medelst machintryck omförmälda anslag af dels 40 sk. pr 1,000 stycken sedlar ä valörerne 500, 100, 33joch 16| R:dr, dels 20 sk. pr 1000 stycken sedlar å 10 R:drs valör och derunder, Utskottet, vid det förhållande, att annan betalning för Bankens sedeltryck blifvit den 13 Maj 1852 före nuvarande Tryckeri-föreståndarens tillsättning af Fullmäktige fastställd, ansett föreskrifternc om nyssberörde anslag jemväl böra från reglementet borttagas, destoheldre som, med afseende å den vid innevarande Riksdag beslutade förändring i Bankens sedel-system, Fullmäktige synas böra ega rätt att i fråga om betalningen för sedel-trycket och hvad dermed har gemenskap efter omständigheterne förfara; sä har Utskottet, med bibehållande i öfrigt af hvad 220 § innefattar, skolat tillstyrka, att denna § må lyda som foijer: Följande tillfälliga, föränderliga anslag, hvilkas årliga belopp icke kan på förhand bestämmas, må än vidare utgå, nemligen; a) för hvarje 1000:de annullerade och förslitna sedlar å valörerne frän och med 10 R:dr till och med 8 sk., som blifvit af Kommis sarieiätie granskade, öfverkorsade, uppräknade och förseglade, 42 sk. 8 rst. b) för hvarje
Uvarnar och vattenverk, om upphäfvande af stadgandena i 4 och 5 §§ 20 kap. Byggninga-balken, angående vilkoren för deras anläggande, samt utfärdande i stället af ny förordning i ämnet. Motion N:o 43. Sammans. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 7. R. St. underdån. Skrifv. Uvarnoch sågränta, angående dess upphörande. Utlåt. N:o 45 (Litt. A.}- R. St. underdån. Skrifv. Uvinna, om rättighet för ogift qvinna att blifva myndig vid 25 års ålder, utan anmälan hos domstol. Motion N:is 14 och 37. Lag-Utsk. Betänk. N:o 28. R. St. underdån. Skrifv. N:o 82. om kompetens lill åtskilliga Statens tjenstebefattningar. Motion N:o 459. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 61. R. St. underdån. Skrifv. N:o 58. R. Ramsjö kyrka oell Letsbo-by, om anslag till väganläggning mellan. Se Letsbo-by. Rasmusson, Lars, från Göteborgs och Bohus län, Motion N:o 411, om diskontlånefondens i Göteborg förökande till 3,000,000 R:dr årligen, eller i motsatt fall, allmänna diskont-lånefondens bibehållande vid nuvarande belopp. Banko-Utsk. Betänk. Regementsskrifvare-tjenster, om deras indragning. Motion N:o 148. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. B. St. underdån. Skrifv. Religiösa 73 Religiösa sammankomster, om ett lagstadgande i den syftning, alt en närmare kontroll må kunna hållas öfver dem, som föranstalta sådana sammankomster. Motion N:o 445. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Betänk. Remonteringsfond. Se Smålands Hnsar-regemente.
Just nu är ögonblicket inne, när I boren låta edra goda tankar bli till gärning, I alla vänliga läsarinnor, som från första stunden ämnat med edert lilla strå till stacken bidraga till allas vår skollofskoloni. ' Ni har dag från dag skjutit upp — det brådskade ju ännu ej, menade N i; men nu bli vårdagarne allt längre och ljusare, de fly så snabbt sin kos, att innan vi veta ordet af, är stunden inne for skolornas afslutning. Och då bör allt vara klart. Sätt Eder därför genast ned, då Ni läser dessa rader, och låt den vackra föresatsen bli verklighet! Dröj ej längre: den minsta gåfva af godt hjärta gifven kan bli till välsignelse! Så måtte då allas edert beslut bli detta: just nu! Ingen, som något kan offra, om än aldrig så ringa, skall tveka att vara 141 med, när det gäller de fattiga barnens sommarfröjd. Bidragen insändas till Redaktionen af Idun, Stockholm, i postanvisning eller postsparmärken (ej frimärken). Vid försändelsen bör tydligt angifvas, att den är afsedd för » Iduns skollofskoloni ». Alla inflytande bidrag redovisas i Idun. * * * V i begynna här nedan redovisningen öfver hittills influtna medel. Hy, T. 8., Hernösand, 5: —; » Pa&gt;, Falun, 2: —; S. 20: —; Snöslan 1: —; H. och H., Göteborg, 5: —; G — y, Örebro, 5: —; Frida I: —; Sven ock Ellen, Häggatorp Vedum, 5: —; Hildur och Gertrud, Vårgårda, 5: —; Selma Mörell, Frånö, 5: —; Mia H., Sala, 3: —; L. B., Kansäter, 5: —; Edla Florman, Malmö, 10: —; Nils och Ingrid, Borås, 2: —; S. G. M., Stockholm, 3: —; Onämnd 1: —; Gerda och Elsa 3r —; Anna och Eva 1: —; Sigrid och Lily 21: —; A. 0: 60: Rudolf och Georgs sparbössa 1: —; E. A., Stockholm, 5: —; W.
Det kunde visserligen medföra ett obehag för embetskamrater i ett och samma verk, att den ene måste å nyo skärskåda, hvad som redan undergått den andres pröfning; och som detta måste ske, när fråga skall handläggas om ansvar för en åtgärd, hvilken redan är af kamrater å Hofrättens vägnar fastställd; så kunde det utan tvifvel vara angenämt att få undandraga sig en sådan ompröfning af kamraters arbete. Men om denna vore den enda grunden till den i fråga ställda obehörigheten; så stödde den sig ju lika litet på lag, som den läte förena sig med den alldagliga tillämpningen deraf. Att den ena ledamoten granskar och ogillar den andres mening, inträffade nemligen vid hvarje skiljaktighet i en omröstning. Likaså i fall ena Hofrättsafdelningen gifvit dom i ett ämne af alldeles enahanda beskaffenhet med ett, som efteråt förekommer på annan afdelning af samma Rätt, finge dennas ledamöter för ingen del taga den förras dom till rättesnöre. De ägde hvarken undandraga sig att döma eller finge de gifva annan dom än sin egen; och för intetdera undskylla sig dermed, att frågan redan en gång är å Hofrättens vägnar afgjord. Hvad vore det väl då, som i något möjligt fall skulle hindra, att på samma lagliga sätt förfares? Om nu genom denna utredning vore ådagalagdt, att Hofrätten icke lagligen kunnat utgå från den i fråga varande förutsättningen af obehörighet; så trodde jag hvarken böra antagas, det en sådan förutsättning verkligen ägt rum, eller befaras, att densamma vid ytterligare öfverläggning vore att förvänta. Vid den granskning, jag under embetsresa år 1853 anställde uti Askims Häradsrätts domböcker, fastades min uppmärksamhet på ett af bemälta