Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 18 December 1823 i andra mom. innehåller, om skyldighet för Magistrater och Kronofogdar att, då Utslag till verkställighet af dem emottages, deröfver utan betalning afgifva bevis åt fordringsegaren, det måtte förordnas, att omförmälde bevis bör utfärdas emot den lösen, som serskildt kommer att bestämmas. Lag-Utskottets Betänkande, N;o S2- 23 Vidkommande andra punkten af Motionairens förslag; så enär genom antagande häraf kan vinnas, att fordringsegaren befrias från kostnaden för serskild communication af Utslaget, utan att någon verklig tillökning i executorns möda deraf förorsakas, får, på grund häraf, och då erfarenheten visat, att executorerne hittills ej alltid i berörde hänseende gått parten tillhanda, Utskottet vördsamt tillstyrka, det stadgat måtte: att, när utmätning skall ske till följd af sådant Utslag, som, enligt Kongl. Förordningen den ig December 1823, rörande verkställighet af Konungens Bejallningshafvandes beslut i vissa skuldfor dr ingsmål, må utan hinder af gäldenärens besvär gå i fullbordan, under-executorn, så vida fordringsegaren till honom öfverlem• nät serskildt exemplar af Utslaget i bestyrkt afskrift, för att få detsamma med gäldenären communiceradt, skall vara skyldig att , utan rätt till arfvode eller ersättning, utöfver hvad han för utmätningsförrättningen åtnjuter, sådan communication fullgöra, samt bevis derom fordringsegaren meddela. Beträffande tredje punkten af förslaget, så ehuru densamma egentligen angår tiden, inom hvilken på landet utmätning verkställas samt liqvid följa bör, har likväl Utskottet, till vinnande af nödig öfverensstämmelse och fullständighet, samt med hemtad anledning jemväl af de vidsträcktare motioner, rörande utsöknings-ärenden, hvilka Utskottet i dess Betänkande N:o 44. besvarat, trott frågan böra behandlas i en större omfattning; samt, efter noggrant öfvervägande af detta ämne, hvilket
Utskottet finner latt art hwar och en som erhäller en eller flere sädane anwisningar för hivad han i dag bordt emottaga contant i Rikets gängbara myntflag, icke möjeligen kan bekomma det af den anwiste Stats-Jnkomfien förr an ett half är derefter, Utskottet finner äfwen att om samma person will dermed biträda en utgift den han bordt erlägga i dag, skall han fivärligen till någon, mer sannolikt till ingen fä afbörda sig sin skuld för i dag utan Rämeberäkning till sörfallodagen, och Utskottet kan af detta, Hwilket lika med Utskottet förmodeligen alla inse, som äga erfarenhet i penninge-rörelsen, icke finna huru och pä hwad satt den person, som erhållit an rvisningen blifwit med contant betald. Utskottet rycker sig ytterligare klart förutse, att dä Statens manliga Inkomster också manligen tarfwas, sä snart de ingä för alt dermed bestrida de manliga och sätra ukgifterne, skall också nödwändigl det hända, atr dä den, ett halft är härefter till samma ändamäl päräknade inkomst till de i förhand utgifne och otwifwelakkigt sig till inlösen företeende anwisningars honorerande, mäst redan utgifmas, mäste ock i oafbruten gäng dylika utfärdas och således afwen i ett tika oasbrmit lopp conMnta utgifter liqwideras med anwisningar xä elt halft ärs sigt, hwarigenom Ulskotter icke inser näget annat wunnir, än att dä t. ex. de Pairiotiske Länen inom ett halft är blifwit utan ränte-belopp betaldte, hade Staten om ' icke fullt twingat andra personer, dock nödgat dem att bista med icke Patriotiske län till ett lika belopp; Utskottet inser
Genberg, kort efter det 1855 års Förordningar utkommit, gjord framställningom utbyte af all indeld ränteoch tionde-spanmål emot kontant ersättning åt ränteoch tionde-tagare från Kronans kassa, täckts förklara: att då en särskild tillåtelse för någon viss räntetagare att genom Kronans uppbördsmän sina indelda räntor uppbära icke lämpligen borde medgifvas; då förslaget om en allmän indragning till Kronan af alla indelda ränteoch tionde-anslag mot ersättning af kontanta, qvartalsvis utgående löner, ehuru derigenom skulle åstadkommas stor enkelhet och (lere andra väsendtliga fördelar vinnas, likväl i fråga om Militie—staten blifvit af vederbörande afstvrkt, och ej heller, när fråga derom vid flere riksdagar blifvit väckt, vunnit Rikets Ständers godkännande; då en dylik anordning dessutom skulle medföra nödvändigheten att åt Statsverket bereda en tillökning af flere millioner i dess redan otillräckliga förskotts-kapital; och då en partiel reglering af denna fråga genom lemnad rättighet för alla de indelningshafvare, som sjelfva sådant åstunda, att genom Krono-uppbördsmännens försorg få sina ränteoch tionde-anslag debiterade, uppburne och redovisade, skulle komma att medföra en högst betydlig tillökning i arbete för den redan hårdt ansträngda, med ringa löner försedda uppbördsförvaltningen, utan att likväl den ifrågavarande angelägenheten derigenom blefve på något fullständigt sätt ordnad, ansåg Kongl. Maj:t de väckta förslagen icke för det närvarande böra till någon åtgärd föranleda. Vid jemförelse mellan detta beslut och det, som blifvit fattadt till följd af Landtbruks-akademiens underdåniga hemställan, visar sig genast den skilnad, att då sistnämnde hemställan funnits icke förtjena något afseende, hafva deremot de af Biskop Genberg väckta förslag endast blifvit för tillfället undanskjutna genom det förklarande, att de icke för närvarande borde till åtgärd föranleda.
Då Herr Grefven och Ordföranden vidare frågade om Utskottets tankar angående antagandet af en SjöMinister, yttrade sig Herr Öfver-Intendenten Häder antz: Sedan jag hört flera värda Ledamöter yttra sig, att de sakna tillräckelig kännedom af detta ämne, med hvilken bekännelse äfven jag för min del instämmer, då vi påminna oss, att Konungen, som framställt Propositionen, största delen af sin lifstid, under förvaltandet af Stor-Amirals-Embetet och under det Han med ära anfört Rikets Sjömagt emot Fäderneslandets fiender, förvärfvat Sig erfarenhet i dessa Ärenden, hemställer jag till Höglofl. Utskottet, om, då vi tillika förut hörts medgifva, att bestämmandet af inre administrationens former ej äro den allmänna Regerings-Formens föremål, det kan vara oss tillständigt att här ingå i pröfning, än mer att afstyrka tillsättandet af en Sjö-Minister. Jag vågar således föreslå, att antingen detta Minister-Embete bifalles, eller Riksens Ständer må åt Konungen öfverlåta att derom förordna såsom Honom bäst synes. Herr Biskop Tingstadius, Herr Friherre Adlerberg och Herr Lagman Sandberg förenade sig med Herr Öfver - Bilaga E till Mern. N:o 14. 525 Intendenten Edelcrantz; men Utskottets pluralitet förklarade sig ej kunna tillstyrka några flera Ministrars tillsättande, utom den redan bifallne, hvarefter följande ordalydelse af § 5 i Regerings-Formen faststäldes: »Stats-Rådet skall bestå af Nio Ledamöter, hvilka äga rätt att alla der förekommande mål öfvervara, nemligen: En Justitise-Stats-Minister, som tillika alltid skall vara Ledamot af Konungens Högsta Domstol;, En Stats-Minister för Utrikes Ärenderne; En för Krigs-Ärenderne; Fem Stats-Råd, hvaraf minst tre böra hafva tjent uti Civila beställningar, samt Hof-Canzleren. Konungen äge rättighet att åt en eller flera Ledamöter af Stats-Rådet, i egenskap af Minister, uppdraga inseendet öfver den gren af Stats-Förvaltningen, som Konungen finner tjenligt honom anförtro.
» Efter min upfattning förekommer i Hr Adlercreutz’s eget förslag ingenting som förbjuder den ogifta qvinnan, sorn efter anmälan blifvit af HäradsRätt myndig förklarad, att åter blifva omyndig. —- Hvad åter beträffar frågan huruvida denna rättighet bör stadgas såsom något positivt, eller blott som undanlag erkännas, så anser jag den besvarad genom det uttryck LagUtsk. ganska riktigt begagnar, då det säger, att en sådan rättighet ej bör bero på nåd, ulan måste vara uttryckt i lagen, och ej tillerkännas medelst domarens eller någon auktoritets utslag. Det är en Kongl. Propos., hvaröfver vi här hafva att besluta. Den är olik de flesta andra sådana deruti, att K. M. här icke begär en skilling i anslag, icke heller någon förökad makt. Den innehåller icke ens någon ny tillämpning af redan gällande stadganden i sådant hänseende, utan den håller sig uteslutande inom det högre, det moraliska området. Om man, såsom de fleste talare synas, med ett enda undantag, hafva gjort, erkänner att den här föreslagna förmånen är en ovilkorlig rättighet, så bör man också lemna den ostyckad, och jag tager mig så mycket mera anledn. att yrka detta, som genom ett sådant R. o. Ad:s beslut detta förslag skulle i och med detsamma blifva lag, alldenstund det är framställdt i en Kongl. Propos., som redan blifvit af 2 Stånd bifallen. Skulle man deremot antaga Hr Adlercreuts eller något annat förslag, så är det ingenting som hindrar att K. M. till ett från Dess eget skiljaktigt förslag vägrar Sin sanktion. Är det således en sanning, att det åligger lagstiftningen att tillerkänna qvinnan en länge saknad rättighet; är det äfven sannt, att denna utgör för qvinnan icke blott en rättvisa utan äfven ett behof, så anser jag, att R. St:r böra i detta fall gå K. M:s önskningar till mötes, och — jag vågar tillägga — derigenom äfven bereda en rättmätig tillfredsställelse, en väl vunnen ära åt den höge Motionären, som härigenom visat
Att detta åter skall ytterst menligt motverka landtbrukets fortgång i den rigtning som borde vara önskligast, såsom i allo fördelaktigast, nemligen boskapsskötselns förkofran, torde ligga för öppen dag, ty så länge som allmogen ej kan af sakkunnige veterinärläkare vinna ofta behöfligt biträde vid skötseln af dess dyrbaraste lösegendom, de husdjur som skola lemna honom inkomst och landet behållning, så länge kan ej det sägas vara väl bestäldt med det som i detta hänseende är för hela samhället ett af de vigtigaste önskningsmålen. Till af - 188 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 81. hjelpande af den brist som i detta fall för närvarande förefinnes vid Kongl, veterinärinrättningen i Stockholm, och hvilken inrättning sannerligen förtjenar större uppmärksamhet och uppmuntran än hittills kommit densamma till del, får jag, i likhet med hvad Kongl. Landtbruks-akademien och den af Kongl. Maj:t i nåder nedsatta komitéen för ordnandet af veterinär-undervisningen hemställt, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade anvisa 3,000 Riksdaler Riksmynt till aflöning vid Stockholms veterinär-inrättning af en lärare för praktisk undervisning i husdjursskötsel utom inrättningen, med skyldighet för denne lärare, som på vanligt sätt efter ansökan skulle tillsättas, att sköta praktiken utom skolan, så uti hufvudstaden som uti dess grannskap, samt dervid lemna undervisning åt inrättningens äldre elever, hvilka turvis borde vara honom vid sjukbesöken följaktige, så att de härvid komma i tillfälle att vinna den praktiska insigt, att de efter vid inrättningen afslutad kurs kunde vara till fullt gagn och nytta för de landsorter, der de få anställningar. Tillsättningen af en sådan lärare är för inrättningen oundgänglig; om organisationen af densamma, som nu är beroende af Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, må ske huru som helst, men med anställning af denne lärare kan ej dröjas, så vida hela landet ej fortfarande skall deraf hafva men. Jag anhåller om remiss till Stats-Utskottet af denna min motion. Stockholm den 14 November 1865. J. A. Bovin. fl:o 81.
Det var omkring ett fjärdedels århundrade sedan detta etablissement grundlades af M. Jules Jaluzot, och då det en dag i november 1890 beredde sina kunder den öfverraskningen att i presenter utdela 80,000 små koppar, betydde det, att Magasin du Printemps firade sitt tjugufemårsjubileum. Byggnaden hade dock ej stått i många år, förrän elden lade den i aska och det enorma varulagret för en tid måste fördelas på olika ställen. Ett år därefter reste sig det nya palatset i hörnet af Boulevard Haussmann och rue du Havre. Till omfånget jättelikt, kan det dock ingalunda få epitetet grandiost. Hvit botten med mycket guld, mycket sirater och mycket ornamenter — en praktfull krokan liknar det mest. Men det gör ett gladt intryck, det kan inte nekas. Såväl till sitt yttre som till sitt inre bär det en prägel af. hur skall jag säga? pardon !. demi-monde. Det förekommer, som om den eleganta halfvärld, för hvars kvarter det utgör kungaborgen, satt sin graciösa, men anspråksfulla stämpel därpå. Nyttighetsvaror saknas ej häller här. Men hvad man hufvudsakligen synes lägga an på är lyxartiklar: pärlor och parfymer, Lyonsiden och Valenciennespetsar o. s. v. i oändlighet, det hela en berusande lek af ljus och färger, af doft och glans. M. Jaluzot, som räknar sina ägodelar i millioner, sitter nu i kammaren. Modekungen blef deputerad 1889 på general Boulangers program — det var på modet då! Aristokraten bland Paris ' stora modeetablissementer heter Magasins du Louvre. Har modeslottet tagit namn af det forna kungaslott, mot hvilket det vänder sig, så gör det äfven på sätt och vis skäl därför. Grannskapet tycks ha varit smittosamt för Magasins du Louvre, alldeles som bourgeoisiekvarteren kring Bon Marché och den koketta världen vid Printemps för dessa. Ty Louvre kan i själfva verket smickra sig med att äga det mest patriciska klientelet. Krammagasinet har öfvertagit rollen af Catherine de Médicis ' gamla palats.
Jag medgifver visserligen att fall kunna inträffa, då del kan vara svårt att erhålla stämpladt papper; men jag hemställer dock om icke, i händelse ett dylikt stadgande utfärdades, förhållandet i allmänhet skulle blifva alt hvar och en som hade penningar att låna ut äfven förskaffade sig stämpladi papper för att fä de skuldsedlar, han lillbvter sig, i laglig form upprättade. Så gör nu hvarje vexelulgifvare, i följd af stadgandet att vexlar skola skrifvas på stämpladt papper. De låta nemi. på förhand stämpla blanketter till vexlar för ali hafva dem i ordning, då behof deraf göres. Man har sagt, alt den ifrågavar. beskattningen skulle ensamt drabba låntagaren. Sådant beror likväl belt och hållet på den större eller mindre tillgången af penningar. Det är nemi. gifvet, att den som har större tillgång pä penningar, än han behöfver för sin egen rörelse, är lika angelägen ali göra desamma fruktbärande genom utlåning, som andra, hvilka hafva mindre än för deras rörelse erfordras, kunna vara att få låna. Det beror således på tillgången af penningar huruvida långifvaren lemnar penningarne på mer eller mindre billiga vilkor. Vi hafva ju redan en föreskrift i allmänna lagen som bestämmer räntan till 6 procent. Det hindrar likväl icke att man ju under närvar, förhållanden kan fä låna penningar för 4§ ä 4 procent, ja, jag känner t. o, m. fall der penningar lemnats till 3 procents ränta. Jag tror derföre, alt, om det föreslagna sladgändet antages, följden blefve, att när mycket penningar finnes att utlåna, kapitalisten icke allenast måste nöja sig med en lägre ränta utan äfven dertill betala chartan, då deremot vid knapp penningetillgång ingen lag kan hindra honom att betinga sig förmånen all slippa ett dylikt onus, sorn å andra sidan låntagarne kanske, med afseende å för handen varande förhållanden, gerna åtaga sig. Hr von Rosen: Jag ber R. o. Ad. om nrsäkto för del jag upptagit dess tid i följd af ett misstag om hvad Hr Akerman yttrat. Jag har nemi. ej rätt förstått att han menat, det skuldsedlar skulle skrifvas på charta.
Proposition M 64. 15 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärender, hållet inför Hans Maj:! Konungen i Slals-Rådel på Stockholms Slott den 9 Januari 1863. Närvarande: Ha ns Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Thyselius till justering ett., i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkan förut fattade beslut, uppsatt förslag till nådig framställning hos Rikets Ständer, angående Musikläraren vid Elementarläroverket i Malmö, Hans Jakob Tengvalls uppförande på Allmänna Indragningsstaten med pension; Och behagade Kongl. Maj:t, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla detta förslag, sådant det finnes protokollet bifogadt, samt förordna, alt nådig Proposition i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo F. A. Dahlgren. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Kongl, ifaj:ti Nåd. Svar J/S 65. Ank. till Exp.-Utek. den 7 Febr. 1863, kl. 3 e. m. Kongl. May.ts nådiga Svar uppå Ilikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående riksdagens förlängning; Gifvet Stockholms Slott den 50 Januari 1865. Jemte anmälan att mångfaldiga ärenden, hvaribland flera af hufvudsaklig vigt, ännu återstå att af Rikets Ständer handläggas under nu pågående riksdag, hafva Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den 24 innevarande månad, hos Kongl. Majit äskat, att riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad, räknadt från och med den 1 nästkommande Februari. Kongl.
Om sådan afkortning eller Stei baring inå ansökning, åtföljd af undersöknings-handlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, ingi Ivas till Kongl. Majds Befallningshafvande, hvilken ansökningen pröfva!' och sitt beslut Kongl. Majlis och Rikets Kammar-Rätt underställer. § 48. När bränvins-tillverkningen af Kongl. Majit inställes under lid, då den enligt denria författning eljest tillåten är, ege tillverkare att återfå den tillverknings-algift, han för sådan tid förskottsvis erlagt. § 49. Dea, sam distillering såsom särskild näring enögt § 20 utöfvar, skall, utom den för fabrils-rörtdse bestämda bevillning, erlägga en afgift, motsvarande det ur frode, som efter § 61 till tillsyningsman' utgår. Sistnämnda afgift bör för dea anmälda tiden, innan distillering företages, nedsättas i Landträntei iel. Ali. VIL Otti tillsy!! vit! brtiiivins-tsllverlitsitig i större bränneri oeh vid distillering. § 50. Vid hvarje sliiffe hvittis €V i skall, då bränvin der lillvei kas, eller enligt § 18 dis(iIlorås, vara anställd en edsvuren Konlroi ör, der ej flera sådana bränneriet’ kunna under uppsigt af en gemensam Kontrollör ställas. Denne Kontrollör, sorn anlages särskildt för hvarje termin, hvarunder brån v Ins-lill v ei kning är tilläten, erhåller under tiden af Slaten arfvode med minst 5 R:dr och högst 10 R:dr R:mt om dagen, och af bränvins-lillverkaren, utan ersättning, kost och ett eget, möbleradt, eldadl och städadt boningsrum å del stalie, der bränvius-tillverkniugen eller distllleringen utöfvas.
Särskildt är detta fallet med vissa partier — t. ex. judendomen under äldsta tider samt dess ställning till franska revolutionen och det napoleonska kejsardömet. Hvad man måste beklaga är, att författaren ej egnat judarnes öden i Sverige någon egentlig framställning, hvilket dock för flertalet läsare skulle varit af det allra största intresse. En dylik framställning, hvartill ett rikligt material finnes i de mosaiska församlingarnes välordnade arkiv, svensk författningssamling, statistiska byråers publikationer m. fl. dylika lätt tillgängliga källor, skulle obestridligen i oerhörd grad höjt arbetets värde och äfven förlänat det ett stadigvarande sådant. Vi taga oss friheten uppmana den till ett sadant arbete 1 alla afseenden särdeles väl kvalificerade Öfversättaren att inlägga en betydande förtjänst om Sveriges nyare kulturoch rättshistoria genom utarbetandet af ett särskildt, däråt egnadt arbete. Nu några reflektioner, delvis anmärkningar i sak. Ett ytterst viktigt » declarandum », kanske det viktigaste för den, som skrifver judarnes historia, är, hvad de själfva fordom kallade » rischesden kristna befolkningens fördom, motvilja, hat mot judarne. » Risches » har varit, blott för några årtionden sedan och är delvis ännu i dag så faktisk, att den som världshistoriskt faktum tarfvar förklaring. Författaren söker förklara det uteslutande ur religiös fanatism, men han motsäger sig själf, då han på flera ställen angifver andra förklaringarYTTERLIGARE I JUDEFRÅGAN. till ej blott enskilda yttringar af företeelsen, utan ock till denna i stort. En sådan är onekligen rätt genialisk, om den än ej är fullt uttömmande, utan i åtskilligt kan tarfva komplettering af andra hänsyn. Ocker, hvarmed vi här helt enkelt förstå penningar, utlånande mot ränta, den må nu vara skälig eller ej, var enligt Medeltidens åskådningssätt, som därför åberopade ett ställe i Jesu bergspredikan, den kristne förbjudet. På själfva frågan om denna tolknings riktighet eller oriktighet är naturligtvis här ej stället att inlåta sig. Allt nog, den förefanns — men ocker i denna mening är något, som samhället, om det skall vinna en högre ekonomisk utveckling, ej kan undvara.
Det blefwe icke förmonligare, at efter nägras tanke, betala en högre Ränta, än at ä densamma afdraga en Bevillning; som dock densamma ännu ej är bestämd, sä kan deröfver ingen precis calcul göras. En Capuals upsägning hos Läntagare bör och mindre besa. ras, dä sä korrt termin är Utsatt til lärens presterande. Icke heller kunde den ifrägawarande Länsumman af 4 millioner betydligen werka pä hela rörclse-Capitalet, tom nu med wisihet i Banco och Riksgälds-Sedlar öfwerstigcr 20 millioner Rd. Specie. Dä ock län emottagas tik 50 och 100 Rd. sä behöfwer man icke wara capitalist för at deltaga i Länings-fonden, utan kan det wara äfwen en arbetareseller drängs hofwa. Andre hafwa twärtom funnit at Räntan ä Obligationer borde höjas til 6 procent eller Leverantör förses med contante penningar, hwarom de gjordt sig hopp. Man har trott at 5 procent med Bewillnings - frihet ä sädane fordringar skulle första, dä Obligationer afgäfwos a 50 Nd. Specie som dä säsom penningar kunde nyttjas i handel och wandel, och framför Banco och Riksgälds-Sedlar hade den förmänen , at de förbättrade sig under hwilotiden i Burauen eller som penningemän bruka säga, at de wärpte dageligen. At sädane Obligationer skulle fä nyttjas säsom Hypotheque i Niks-Disconten anses för betänkeligt, som dymedelst ök1e den förut nog store Banco. Sedelstocken. At betala alting Contant kunde för Leveranter wara - Den 2 k Augusts. 1129 ra behagligast, men man mäste hälla sig inom gransen af möjelighct. De brutne Summor för levcreringar fordra redbara penningar, och de siste utlofwade
1: 2 5 p r J k g. bos Karl 14 Gardsten, .Jakobsgatan 14. (G. pressar ned b ö n o r n a. Denna Handelsskola, d e n ä l d s t a på platsen under samma ledning, undervisar i Bokhålleri, Skönskrifning, Räkning, diverse Kontorsgörom. o. Språk m. m. Alla ämnen äro valfria. H u s h å l l e t. Serla. K. 9 ^ A—: CS. » c P 2. re, o s Allm. telef. C O &amp; Co. ' s Förläs, DE VISES 1 6. 7 2 4 o. 7 2 2 Från underlecknads korkfabrik / rekommenderas för hushåll Butelj-, B. Blaedel O r p l - Stockholm. &amp; landska fabriker. Största lager! Billigaste priser! Fullkomlig garanti! Liberala betalningsvilkor! OBS! S Dam-, 6-knapps Mousquetaires » 2 £ " " &lt; » ff Si 3 g Sirap af pumpor. (Svar till Ina.) Stenia Att glasera frukt. Efter d e n n a tid slås sockerlagen af och i n - kokas n u en fjärdedel, h v a r p å d e n åter hälles öfver frukten, e t t förfaringssätt, som för tredje g å n g e n förnyas och p å så sätt a t t sockret i n k o k a s e n femtedel, d. v. s. så a t t det fastnar vid en silfversked, nedstucken i sockerlagen, och kan formas till en liten kula. 1-knapps med breda silkessömmar k r. Order till landsorten expedieras mot efterkraf. Fredr. Nymansson, T.sta Långgalan 3, [1733] Göteborg. Stockholm .. STEN eller Framtidens Läkekonst. I alla T a p e t e r, t som ej vilja genom &lt;3? |2198] Fris OBS. 2 E r. OBS. Skyddsmärket. LÄTAGSTP Skyddsmärket. Försäljes h o s apot. 1 — 3 e. m. 8 — 9 f. m. O B S. Profver kostnadsfritt. Rekvisitioner, öfverstigande 2 0 kr. värde fraktfritt.