Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hm, hm, ni menar, hvad er mormor tänker, och det var kanske så godt först som sist, att ni fick veta det. — Ja, och äfven hvad ni tänker. — Hm, det vet jag då knappt sjelf, jag bryr mig icke om att tänka stort, skall jag säga er, jag har aldrig kunnat inse, hvad det tjenar till; men lugna er nu, jag ber ... — Jag vet, hvad tro jag bör sätta till er vänskap; ni är falsk, miss Spencer, ni blygs icke att bedraga den, som ansett er som en vän. — Jo, min söta, det skulle jag verkligen göra, men jag begriper icke, hvad ni larmar om. Hvad har jag väl sagt? Jag kan sannerligen icke nu erinra mig mina egna ord, men om ni lade märke till dem, så är jag fullt säker, att ni icke skall kunna tro mig om falskhet eller någon annan dumhet, som endast ådrager folk ledsamhet och krångel, och jag vill säga eder, efter ni nu kommit att vidröra ett dylikt tröttsamt ämne, att jag hatar alla scener och häftiga demonstrationer af hela mitt hjerta, och att det bästa beviset på att jag icke eger en enda sårbar punkt, eller någonting, som är värdt att anfallas eller försvaras, är, att jag lefvat här i sexton år tillsammans med er mormor. Se så, min lilla vän, torka nu bort edra tårar och låt oss stifta fred! Jag teg. Hennes sista argument var verkligen slående, och då jag återkallade i minnet hennes ord på morgonen, så måste jag erkänna, att de äfven kunde tolkas såsom bevis på deltagande. — Men ni har spionerat på mig, — sade jag tvekande. — Det har jag gjort. Jag var befald dertill; er mormor är min matmor, jag är i alla händelser pligtig att lyda henne, och jag ansåg det dessutom bättre, att jag följde er än någon annan. Jag teg förvirrad; det föreföll mig, som om hon hade rätt. — Tro mig, mitt stackars barn, ni har här ingen annan rol att spela än att vara undergifven. Den förbindelse med er kusin, hvarpå ni i er oerfarenhet hoppas, skall aldrig gå i fullbordan; det var rätt olyckligt, att ni så hastigt skulle fatta tycke för hvarandra.
Stadens fattigvård, ännu mera betungande än tillförene, har under de 3 sista åren i medeltal medtagit en summa af 10,097 R:dr, hvilket belopp dels sammanskjutits genom frivilliga bidrag och dels uttaxerats genom en så kallad Samvetsnämnd. Sedligheten är god. Stadsskjutsen är upplåten på entreprenad. Sölfvesborg. Denna stad, med en för handel och sjöfart fördelaktig belägenhet vid en vik af Östersjön, nära Skånska gränsen, har till medlet af sjuttonde sekiel ägt stapelfrihet, då denna rättighet, jemte den förmögnare delen af stadens borgerskap, på Danska regeringens befallning förflyttades till Christianstad. Folkmängden, som vid 1847 års slut utgjorde 1,343 personer, har nu stigit till 1,459, af hvilka äro Mantalsskrifna. Skattfria. Handel idkas af 21 handlande, och har särdeles förkofrat sig sedan hamnbyggnaden blifvit fullbordad samt hamnen uppmuddrad, så att den numera oförhindradt kan befaras intill bryggan med mera än tolf fot djupgående fartyg. Denna näringsgren omfattar likväl hufvudsakligen handel med landtmannaprodukter, såsom spanmål, bränvin och viktualievaror jemte skogseffekter, som till någon del afsätlas på stället, men hufvudsakligen i Stockholm och andra rikets sjöstäder, hvartill gagnas de handlandes egna 10 stycken större och mindre fartyg, af hvilka några för stapelstädernés räkning gått med frakter äfven pä aflägsnare farvatten. Handt verker ier ne bedrifvas af 58 mästare, hvilkas rörelse egentligen inskränker sig till ortens behof jemte afsättning å marknader. Dessutom linnes ett boktryckeri och ett apothek. Till stadens hufvudsakligare näringsutvägar bör jemväl räknas jordbruket, emedan staden äger 3i mantal donerad jord, hvaraf omkring 400 tunnland inägor, som med undantag af 30 tunnland löningsjord och 20 tunnland Berättelse öfver Blekinge Län för åren 1848—1850. 3 18 stadens enskilda jord, besittes under äganderätt af tomtinnehafvarne i staden.
12 Klara Norra Kyrkogata 12 väi ^.jozda o. a | &lt;jo3a tt^yev, Q&amp;e&amp;täUninyaZ ' QBffi jlnnas skändic^k vX^6 %a$ - med otÖzska som någon tid varit slutsåldt, är nu åter inkommet, hvarpå vi fästa våra ärade kunders uppmärksamhet. Priset är som förut 1 kr 50 öre och 2 kr. 50 öre pr but. med 10 procents rabatt vid kontant köp. p d - tacket. ®7&amp;ädet ^bz * wafåvatdöpncf-fingrat ^Innaö fiafagcz. r dfe d o, Hötorget. Säsong 1 juni — början af sept. Läge invid Nybro köping och järnvägsstation i Kalmar län i en sund vacker trakt, rik på barrskog. strerade etikett som gaFullständig vattenkur. Insjöbad. Brunnskur. Behandling med elektriranti for varans äkthet. citet, massage, gymnastik och hypnotism. Magsköljning och dietkurer. Säljes i StocUliolm hos €. F. Dufva, Särskild inhalationsanstalt för behandling af lungsot och kron. lungkatarrer. Drottningg. 41, Louise Hlomberg, VesterBilliga afgifter, hyror och lefnadskostnader. God restauration. Platsen långg. 39, JElin JSdlund, Drottningg. G3, Hylin &amp; C:i Parfymmagasinev, Tidlämpar sig väl som rekreationsort. ningskontoren m. fl. ; i landsorten i välIntendent och läkare: D:r Th. Brorström. försedda Parfymeri-, JEhiperingsoch Biträdande läkare: Med. kand. C. Lagerlöf. Cigarraffärer ä 1 kr. Upplysningar och program erhållas genom läkaren och direktören J. G. Sändes franko mot kr. 1,10 i frim. [1767] A x e l JätstrÖm. Blomdell, som äfven anskaffar rum.
Det är öfverhufvud en kinkig sak med en uppvaktning hos en tysk professor. Ceremonien är väl ganska enkel. Man låter anmäla sig, får företräde och rekommenderar sin person till det bästa. Då tager professorn hatten ur handen på en och sätter den på en stol, förer en till soffan och tager sjelf plats på en stol framför densamma. Denna manöver försummas aldrig. På den följer det vanliga samtalet om resan, den resandes fädernesland o. s. v., och endast genom en skicklig vändning eller ett tvärt afbrott kan ett vetenskapligt ämne bringas å bane. Det skickligaste är naturligen att säga: «Jag hade nyligen det nöjet att läsa Tit:i sednaste arbete etc.», eller om det sednaste redan är gammalt: «Jag har Tit:i arbeten till största delen att tacka för min kunskap i det eller det ämnet», o. s. v., hvarefter det blir lättare att komma in på någon fråga för dagen. Ofta skall man dock hos den tyska professorn finna någon motvilja att ingå i sådana ämnen. Detta är allt naturligt, likasom att det vanligen stadnar vid några allmänna anmärkningar. Vid de mera besökta universiteterna är han vanligen öfverhopad af besök. Isynnerhet tyska resande studenter, kandidater, doktorer försumma aldrig att besöka hvarje distinguerad man. Professorernes många kollegier och i öfrigt stora arbetsamhet göra besöken för dem än mera generande. Det är derföre vanligen klokast att välja tiden straxt efter föreläsningstimmen, samt öfverhufvud eftermiddagen hellre än förmiddagen. Om de konventionella visittimmarne och visitfracken behöfver man deremot ej bekymra sig. Emedlertid gör kunskapen om, huru upptagen deras tid är, det motbjudande att besöka och besvära dessa herrar. Och likväl drifves man vanligen af en liten fåfäng nyfikenhet dertill. Hvad man kallar nöjet att personligen lära känna en utmärkt man är uppenbarligen ett sätt att tala; ty en sådan kännedom vinnes ej genom ett par besök. På bjudningar kan en obskur man vid en kortare vistelse på stället naturligtvis ej räkna, om icke någon tillfällighet gör, att man, såsom det heter, kommer som vore man bjuden. Men dröjer man längre tid på en ort, så har man alltid att vänta artigheter samt vid en närmare bekantskap vanligen verklig välvilja och deltagande.
Dcc. isog uppä dä warande Riddarhus-Utffottets afgifne tillstyrkande behagat bifalla: i:o att rättigheten till inskrifning i Ädeliga Jungfru-Stiftet mä utsträckas äfwen till de, enligt nu gällande Regeringsform, Adlade Personers Döttrar; 2:0 att desie sistnämde äfwen finge hugnas med Adelig wärdigbet, likwäl utan rättighet till Adelige Privilegier, och hwarom hos Kongl. Maj:t underdänig anhäl - Den 2Z Augusti. irz lan borde göras; sä har Riddarhus-D'rectionen, efter sist öfwerständne Riksdagens flut, hwad i:sta Punkten beträffar, densamma till Hans Kong!. Maj:ts Nädiga bifall i underdänighet hemstält, men rörande den sednare, eller frägan om Adelig »värdighet,- likwäl utan rättighet till Adelige Privilegier för Döttrar af de, sedan den 6 Junii 1309 i Adeliqt Sränd upphöjde Personer, samt den underdäniga anhållan, som häröfwer hos Kongl. Masi.t borde göras, har Riddarhus-Directionen tillkännagifwit, att densamma dels i saknad af bestämd soreffrift huruwida det warit desi Åliggande att denna Ridderskapets och Adelns underdäniga anhällan till Kongl. Maj-.t framföra, dels ock under ve flere betänkligheter som bos D rectioncn rörande denna ätgärd uppstätt, icke tilltrott sig att härom inför Kongl. Maj:L nägot yttrande anmäla. I anledning häraf, har Riddarhus-Utskottet funnit angeläget, att nu detta ämne till Högloft. Ridderffapets och AdelnS upplysta ompröfwande öfwerlemna, under förmodan, att Högloft. Ridderffapet och Adeln lika med Riddarhus-Utffottet lärer anse detsamma wara af den egenskap, att först böra af Constitutions-Utskottet och samtelige Riks-Ständen behandlas. Orebro den 24 Augusti 181.0. Pä Riddarhus-Utskottets wägnar:
N:o 9. Ehrenheim, Pehr Jacob von, Motion N:o 123, angående användande af till statsverket indragen behaglig-tids förlänings-spanmål till löneförbättring åt det ordinarie presterskapet. Stats-Utsk. Utlåt. Ehrensvärd, Grefve Albert, Motion N:o 198, angående anslag till pensioner och stipendier åt vitterhets-idkare. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. Elementar-läroverk, angående nedsättande af en kommitté för utarbetande al ny lasordning för rikets. Motion N:o 130. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 118, Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 174. angående utarbetande af förslag 611 ny stadga för. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 118, Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 174. angående beredandet af tillfälle att erhålla undervisning i stenografi vid. Motion N:o 226. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 118, Mern. N:o 127. om ändring i stadgan för, i fråga om lärjunges befrielse från läsning af de klassiska språken, Motion N:o 19. Allm. Besv.- och Ekon.- 13 Utsk. Betänk. N:o 118 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. Elementar-läroverk, angående uppskof med fullo tillämpningen af Kongl, stadgan om afgångsexamen vid Rikets högre. Motion N:o 56. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 118 samt Mern. N:o 127. R. St. underdån. skrifv. N:o 174. om anslag lill utvidgande af Norrtelje elementar-läroverk till femklassigt. Motion N:o 58. Stats-Utsk. Utlåt.
- När Staten lernnat honom Patent på vissa år, för upptäckandet af sin konst, så synes väl dermed böra förstås, att han under denna tid, oafkortadt, må begagna sin uppfinning på sätt han bäst förmår, och för sig tjenlighet finnér; utan ait Staten Den 19 September f m. *69 bör kunna återtaga hvadden gifvit såsom belöning; och ersättning för gjorde upptäckter och uppoffringar. När Patenttiden är utlupen , så är i alla fall den upptäckta konsten fri till utöfning för hela Nationen. Patent är i allo att anse i likhet med frihetsår på Nybyggen: jag har aldrig hört, hvarå ken att man ömsom nekat och ömsom beviljat frihetsår för verklige Nybyggare med samma rätt, under föregifvande af lämplighet eller olämplighet, af större eller mindre fruktbarhet; ej heller, att man efter beviljandet af frihetsår velat återtaga dem, i händelse Nybyggarens förlagstillgång och interessen vid brukningen, skulle vara i strid med vederbörande Authoriteters opinioner om Landtbruks drifvande. Ytterligare utveckling af ämnet finnes uti sjelfva Motionen, införd i Protocolierne för den x sistledne Mars. Då Utskotten ogillat mitt gjorda förslag till ändring i Förordningen, så alstår jag derifrån, men yrkar deremot endast, vördsammeligen, i anledning af hvad jag nu haft äran an* lora, att ordet lämpeligt i i;sta §., samt hela 3:dje §, måtte få utgå från Förordningen, utan att något sättes i stället; och får derföre anhålla om återremiss. 170 Den 19 Sept embar f, ml N:o 2. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Oaktadt en bland de yngste medlemmar af Riddarhuset är det dock ej i dag den första gång jag har den äran inför Högloflige Ridderskapet och Adeln tillkännagifva mia tacksamma vördnad för Rikets första Universitet. Man säger att känslan kallnar med åren och att minnet af åtnjutne välgerningar snart förgår.
I a ge t vidtagas, i anledning hvaraf reservanten vördsammast har anvisat en och annan; så torde, efter hans förmenande, den verkliga slats-förluslen komma alt betydligt understiga den skenbara, och synes honom derjemte en i någon mån förbättrad moralisk hällning så väl hos en del handlande och sjöfarande, sorn hos en myckenhet af kustoch gräns-befolkningen, äfvensom någon lindring uti priset på de allmännaste lefnads-behofven, väl vara värd faran af en uppoffring af 2 eller 300,000 R:dr å Statens sida». ll:o af Herr Konlrakts-Prosten J. Wåhlander: »Hufvudföremålet för all tull-lagstiftning är tvifvelsutan, alt å ena sidan bereda Slals-verket nödiga inkomster och å deri andra lemna erforderligt skydd ål inhemska näringar, lian ela slöj der och konstflit. Men såvida della mål i möjligaste måtto skall kunna ernås, fordras äfven, alt. icke genom allt för höga lullbestiimmelser tvinga till gällande tull-lagars öfverträdelse eller motverka den inhemska handelns fria utveckling. Alt derföre finna de lullsatser, hvilka i allo uppfylla dessa fordringar, och hvarigenom hvarken det allmännas eller de enskildas rättigheter i någon mån kränkas, torde derföre fa anses såsom luli lagstiftarens högsta uppgift. Eller milt förmenande, har nu varande Bevillnings-Utskott, sorn haft sig den Svenska'tull-lagstiftningen anförtrodd, icke på eli tillfredsställande sätt löst denna uppgift. Utskottets pluralitet har nemligen ulgält. från alltför ensidig synpunkt: den har förnämligast afselt biföremålen: den bär framförallt åsyftat, alt genom förbudens borttagande ur tulltaxan och tullsatsernas nedsättning bereda fördelar ål frihandeln och söka förekomma det allt iner och mer tilltagande lurendrojeriel. Man har visserligen förespegla!, alt genom denna åtgärd skulle icke allenast Statsinkomsterna förökas, utan iilVcii en allmän lycka uppblomstra inom landet.
»Ja, kära madam, det är nu för ledsamt det här ... men ingen menniska går ju fri från misstag», började hon, och hennes dumma, orediga svada ökade ännu mera det hållningslösa i uppträdandet. »Madams barn ha för resten inte alltid varit så fläckfria, och man kan som sagdt misstaga sig ... Ledsamt är det i alla fall ... det kan madam förstå, att en person af den bättre klassen ska’ tycka ... Madam kunde nu förstås göra mig lite’ förargelse med det här ... men jag hoppas madam ska’ glömma bort saken ... den är nu slut, och inte blir det bättre för att man bråkar och talar derom?» Madam Jonson såg frun stint in i ögonen. »Hvad menar frun med allt det här?» frågade hon hvasst. »Har frun hittat örhängena?» »Ja visst har jag hittat dem!» svarade frun med ett nervöst skratt. »I min byrålåda, kära madam! Men man ä’ som sagdt icke fri från misstag ... Ledsamt är det i alla fall ... Madam kan naturligtvis icke förstå hur det käns för en ’bättre’ menniska att ha handlat så här ... Nåja, saken är nu slut ... vi ska’ försöka att glömma den, käraste madam, d’ä’ bäst för oss båda. Se här ä’ litet vin», och hon satte en butelj på bordet, »det ska’ göra madam godt ... Och här ä’ litet kläder ... ett par stöflar åt Nils ... som sagdt, låt oss nu glömma bort saken, madam ... Inte menade jag något ondt, det kan hon väl begripa ... Mia är en liten rätt snäll flicka ... Hon kan få komma upp och hjelpa till litet i köket och få äta sin middag der ... hon har dessutom inte farit illa de här dagarne, det kan jag försäkra ... en krona har hon fått och gossen två, och dem få de behålla, det kan väl madam begripa ...» Medan hon talade klappade hon Mia på hufvudet med en jemn, medvetslös rörelse, och det der nervösa skrattet afbröt oupphörligt hennes meningar, ända tills det slutligen blef rigtigt hysteriskt.
Och ut springa, bäst det är, hela svärmar med skrikande, hurrande, hattoch mösslösa ungdomar, hvilka galopperande, bärande hvarandra på armarne skuffa undan alla förbigående filistrar och kälkborgare, och det är en sådan qväll gudbevars alla andra, för att till sist med hvita mössor på hufvudena hissa hvarandra högt öfver mössbutiken ända upp till första våningens, fönster, der en andäktig morsgumma och hennes dito friarsaknande dotter sitta och sticka missionsstrumpor, utläggande parabeln om grandet och bjelken i ett dämpadt samspråks andante religioso. Sedan får man också se de unga reseantiorerna hela våren, hvart man än vänder näsan. Liksom lefvande våremblemer skylta de på gatorna, och i synnerhet vräka de sig på kaféerna med benen herraktigt korslagda öfver hvarandra för att med de mest talande bevis ådagalägga, huru öfvervunnen den ståndpunkt är, då de måste ihågkomma det bekanta, drakoniska: »alt vistande på värdshus, krogar, biljarder m. m.» ... Också den qvinliga ungdomen börjar visa starkare och starkare lifstecken. Tante Karin måste nu om också motvilligt släppa ut sina flickor, och i långa karavaner vandra de fram öfver gatorna, omsorgsfult bevakade af blodfattiga lärarinnors pincenez-försedda Argusögon. Det är först och främst dessa massor af täcka små jäntungar, hvilka älska att leka »jägare och hund» i torget och hoppa hage i Berzeli-park. Dessa yra småttingar, hvilka rusa fram öfver sandfälten, så dammet i hvita moln yr upp i luften, och mängder af rutiga, randiga, spräckliga, blå, röda och gröna flickben i en kaotisk hvirfvelrörelse svänga om i vädret. Vidare slynålderns snärtor, gängliga, flata och taniga flickor, hvilka snubla fram öfver gatorna, i obevakade ögonblick smutta in till Oskar Berg för att hängifva sig åt vilda utsväfningar i smörbakelser, så långt vekopenningarne förslå, och helst gå uppåt Drottninggatan, i hopp att möta herrarne från Gymnasium. Nästa kategori är läsflickornas.
Då nu Utskottet af ordalydelsen i denna §, flämtat anledning till den förmodan, att friheten till värfning inom Pevåringsåldern, vore extra Rotehållare betagen, så refererar sig saken helt enkelt till den 620 Den 30 jjpril e, m. frågan, huruvida ett af Konungens Rådgifvare tillstyrkt Reglementarisk stadgande, om såttet för Beväringspligtens fullgörande, kan eller får anses som en ändring eller tilläggning uti ett RiksdagsBeslut, fattadt i ett ämne, som berodt på Regerings och Ständers gemensamma afgörande. Jag anhåller att denna anmärkning måtte få åtfölja den redan beslutade återremissen till OeconomieUtskottet. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Herr Ribens anförande kunde få åtfölja den i förmiddagspleno beslutade återremiss af OeconornieUtskottets Betänkande N:o 66, rörande, dela väckt fråga om rättighet att för de till extra Rotering indeldte Soldatnumer anställa värfning inom Beväringsåldern, dels yrkad tillåtelse för Rotehållare, att sjelfve besör» ja anskaffningen af beklädnad åt sina soldater. Bifölls. Föredrogos å nyo och biföllos följande från Allmänna Besvärsoch ÖeconomieUtskottet inkomne samt den 25 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkanden; Af den 5 dennes; N:o 46 5 rörande väckt fråga om bestäm - Dm 5o dpril c, m, 62*. mandet af rättigheten till upphämtning å sjö— stränderne af Hafstång. N:o 47; angående väckt fråga om fastställande af en viss Byggnads-ordning för Städerna. Af den 21 dennes t N:o 65; i anledning af yrkad inskränkning uti rättigheten för Torpare, att antaga Tjenstehjon. N:o 64; i anledning af yrkad befrielse, el-; „ ler ersättning för transporter af undsåttningsspannmål. N:o 65; rörande yrkad skyldighet för privilegierade hemman och lågenheter, att i allmänna byggnaders uppförande och underhåll deltaga.
Cronhjelm uppgifna factum, att Regeringen erkänt sig för försvarsverket i behof af större summor, än som blifvit begärda. Äfven jag ogillar detta förhållande. Jag får likväl i så måtto göra rättvisa åt H. Ex:s försvar, som jag fullkomligen medgifver, att det icke måtte vara ett åliggande för H. Ex. att framträda såsom försvarare af militära administrationen; men jag beklagar blott, att då H. Ex. ansett sig böra uppträda såsom deltagande i vissa styrelseåtgärder, och då han erkänt sig icke hafva de kunskaper, som dertill erfordras, att H. Ex. och de Konungens rådgifvare, sorn med honom dela samma öfvertygelse, sökt åstadkomma ett annat mera ändamålsenligt förslag, så att Pi. St. kunnat få emottaga en fullständig plan till ordnande af Sveriges stridskrafter. Det hade för en sådan ledamot varit ett ovilkorligt åliggande, men tillika en lätt pligt att tillvägabringa sådana tillfredsställande resultater, att, utan all fråga, i denna stund icke dessa obehagliga tvister kunnat uppstå emellan Styrelsen och folket om nödvändigheten att bereda krafter till Sveriges sjelfförsvar. Jag tillstår, att bland de klander, som mot Styrelsen ägt rum, intet är så rättvist som det, att Styrelsen icke tagit initiativet för tillvägabringandet af en ändamålsenligare statsorganisation. Att vi sakna en krigsminister, som kan uppstå och försvara Regeringens militära åtgärder, tillräkna!- jag Styrelsen såsom ett fel. Gen.Adjutanten för armeen åligger ingen rättsenlig kännedom om de krafter, hvarpå försvaret kan hyggås. Honom åligger hlott att verkställa K. M:s beslut i commandomål och tillse, att med de medel, som lemnäs honom, armeen försättes i så tjenstbart skick som möjligt. Den person, som har sig tiIIdeladt att ordna materielen, har gifna skyldigheter. Blott han redovisar för de medel, sorn till honom öfverlenmas, så är han fri från ansvar. Han kan icke berömma sig af hvad som befordrar aromens förbättring och icke tillvitas dess brister. En så total brist på administration uti en så vigtig del af administrationen är verkligen elt förunderligt förhållande.
St. troligen att besluta utlåning i motsvarande sedelbelopp, och man börjar således en utvidgad bankrörelse; men jag tror icke att Svenska folket i allmänhet kommer att blifva rätt belåtet med en sådan hushållning, som den föreslagna, utan önskar snarare att få behålla sina sedlar och hafva sin silfverfond i banken, till följe deraf att det behöfver den till betalande af enskilda skulder utomlands ; men sannerligen jag tror, att det skulle blifva belåtet med Den 4 Mars e. m. 71 alt man öfverlemnade åt privatbankägarnes skön att ensamma utgifva sedlar, hvilka de förklara för mynt, men som icke är del, ty efter 72 § Reg.F. må icke annat sedelmynt i riket gälla, än det som af R. St:s bank utgifves. Jag förenar mig med dem, som anhållit om afslag å belänk. Hr Rosenblad: Ehuru visserligen det fattade beslutet icke blir af någon verkan, i händelse den underrättelse är riklig, sorn blifvit meddelad, att 3 Ständ skulle hafva bifallit betänk., anser jag mig likväl böra till besvarande upptaga några af de anmärkn:r man gjort emot mitt yttrande, hvaruti de Hesta punkterna icke blifvit vidrörda. Hvad jag visserligen hört på andra ställen, men som Utsk. haft den grannlagenheten att icke i betänk, framdraga såsom skäl för tillstyrkande af småsedlarnes afskaffande, är alt det skulle vara ett band på R. St:s sjelfständighet i fråga om att göra en framtida myntförsämring, ett framtida upphäfvande af deras eget beslut om realisationens verkställande. Detta band både tror jag är vanmäktigt och obehöfligt. De fordna tider, då sådana myntförsämringar skett, voro måhända ursäktade genom den ringa kännedom man ägde om de förhållanden som bestämde ett sedelmynts värde. Men med den sakkännedom som numera finnes i delta ämne, och som, att döma efter sednasle 25 års erfarenhet, bör allt mer och mer tilltaga, förmodar jag alt bland Svenska folkets representanter, R. St., icke någon majoritet skall kunna befaras göra sig gällande som kunde vilja tillintetgöra den högtidliga försäkran Svea R.