Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då skulle den blifva en säker regulator, som inotvägde i år med rikare skördar, att landtmannens varor ej föllo i vanpris. Under mindre gifvande år kunde fabrikanten ej forcera rörelsen, i följd af råämnenas högre pris. Med husbehofsbränningen in trä lfa r ej detta förhållande. Den enda regulator vi äga, är en åt Regeringen upplåten makt att, när det tarfvas, inskränka tillverkningstiden. Dylika partiella indragningar afstyrker jag. De göra sältan den åsyftade verkan. De äro för öfrigt ej i öfverensstämmelse med det rätta förhållande, som jordbrukaren äger rätt att påräkna, och väcka en oro som stundom stiger till den grad, att man är berättigad tro att, om valet stod fritt, önskades snarare missvext än en dylik indragning. Skälet härtill är snart funnet, ty sällan kan denna indragning bestämmas, förrän landtmannen redan gjort sina förberedande anstalter till en påräknad bränvinstillverkning och calculerat derpå, så väl för sina inkomster sorn hushållningens gång. Han påräknar varan, för hvilken han säkert beräknar penningar. De kunna ej, under detta förhållande, på annat sätt bekommas. En sådan riktning har industrien, vår handel, våra behof och våra vanor tagit, till föga båtnad så väl för producenter som för consumenter. Genom de förra förstöres jordbruket, de sednare förstöra sig sjelfve. Men allt nog, capitalerna gå nu denna väg; denna väg låter ej stänga sig, förrän en annan öppnas. Det är af detta skäl jag antager, att husbehofsbränningen måste qvarstå; men för att hämma dess öfverdrift, utan att minska producenternas penningetillgångar, tillstyrker jag Den 4 Mars f. m. i5 en in skränlila re tid för bränvinslill verkningen. Men härtill fordras, att tiden inskränkes så betydligen, alt afsigten dermed vinnes, d. v. s. att man kan påräkna varans dyrhet i samma mån sorn qvantiteten minskas, oell att landtmannen ej behöfver befara någon vidare inskränkning i lid. Den bör då ej få äga rum. Genom en sådan inskränkning besparas råämnen.
Vi äro här inne på frågan, om verkligen en fri och själfständig arbetare kan finna sig i ett förmyn-dareskap som fråntager honom själfbestämningsrätten öfver hans tid. Må man taga vård om barnen och de beroende q vinnorna, så långt det öfver hufvud taget är möjligt att utöfva en kontroll; men må man äfven komma ihåg, att det fins en gräns! I England har man ej underlåtit att, i synnerhet med hänsyn till barnens väl, träffa vissa bestämmelser med afseende äfven &amp; hemslöjden; men man har gått ytterst försigtigt till väga och man glömmer der aldrig, att &gt;my house is my castle », lika litet sam man glömmer, att äfven arbetaren är en fri britisk medborgare, som eger rätt att fritt träffa aftal om användandet af sin tid och sitt arbete. Med afseeende å kontraktefriheten mellan arbetare och ar-betsgifvare har i öfrigt det tyska systemet ännu ej lemnat själf-bestämningsrättens grund, och om de faktiska förhållandena erbjuda åtskilliga olikheter mot det engelska systemet, så beror detta mera på skilnaden i nationel tradition och indastriella sedvanor än på principiella olikheter i lagstiftning. Visserligen kan man med skäl säga, att arbetareförsäkringslagarne äro ett slaga försök på reglering af löneförhållandet, emedan ju försörj ni ngs-medlen till största delen måste tagas ur produktionsvinsten, men vi skola nedanför betrakta denna betydelsefulla lagstiftningsåtgärd ur helt andra synpunkter. Däremot skall fastställandet af normalarbetsdag naturligtvis blifva ett direkt ingrepp i kontrakts-friheten. Den största och afgörande skilnaden ligger däri, att, medan i England arbetarnes fria association, som ofvan påpekadt, gynnats (men ej reglerats) af lagstiftningen och vuxit sig fram till jembördighet med arbetsgifvarne, till likställighet som kontrahent, och medan arbetarne å denna väg ständigt framkämpa de reformer, hvilka förhållandena medgifva, har man i Tyskland genom den såkallade » socialistlagen » förbjudit den fria associationen. Som nu endast ett samfcildt uppträdande af arbetarne kan göra dem till likställda kontrahenter gentemot kapitalet, så har med socialistlagen ansvaret fallit tillbaka på tyska regeringeo,som mist försöka med statssocialism å arbetarnes vägnar.
Jag vågar dock icke hoppas, att han, efter hvad som passerat oss byberg för 14 års flickor upprättades, afsade sig Praktiska hushållsskolans styrelse årsbidragen för denna emellan, hyser någon ömmare tillgifvenhet för skola till förmon för den nybildade, och man vågade mig. » hoppas att uteslutande genom eget arbete kunna » Om jag inte misstagit mig allt för mycket, underhålla 36 lärjungar. Såväl arbetslokaler som sofruni hade emellertid så tror jag, att du ej heller bör oroa dig härblifvit både olämpliga och för trånga, för att lärj unöfver, » svarade friherrinnan leende. garnes bästa i sanitärt hänseende kunde tillgodoses, Ebba slog armarne om sin mor. och dessutom hade man redan under flere år nöd» Kanske det är bäst, att jag stannar hemma, gats hyra såväl butiker som boningsrum utomhus, så vida du åtager dig att efterforska, om det hvarför för två år sedan en nybyggnad på skolans egen tomt uppfördes. Hushållsskolan ådrog sig derär så som du förmodar, » sade Ebba rodnande igenom en skuld, hvilken hämmande inverkar på och lutade hufvudet mot sin mors axel. skolans verksamhet och — så har man åter tillgripit » Jaså, du beslutar dig verkligen för att den gamla utvägen: att vädja till allmänhetens välvilja. stanna hemma. Nå ja, det anser jag också En försäljning var i förra veckan anordnad vara förståndigare. Doktorn behöfver ju deri skolans egen lokal, och om den också omför icke få återse dig, förr än jag anser stunden vara inne, » sade friherrinnan och kysste fattades med välvilja af den allmänhet, som behjertat syftet med Praktiska hushållsskolans sin dotter. » Vet du hvad, mamma, nu känner jag mig verksamhet, så taga vi för gifvet, att resulså lycklig, ty nu ' säger mitt hjerta, att Axel tatet af denna försäljning ej är tillräcklig att icke glömt mig. Känn, så lugnt det slår mot fylla skolans behof. Vi uppmana derför hvar och en, som är besjälad af intresse för skolans nyss! » goda ändamål, att i den mon det är möjligt » Jo, jag tackar, det bultar ju som en stångunderstödja Praktiska hushållsskolan i dess jernshammare. Hvad, jag tror du gråter?
(Störtar äfven ut.) Men det är i min släde, hon stiger upp i alla FRU STÅLBERG. Nå, hvad säger du om detta? Då jag hjälpte Ester ur släden i går, sade hon: tida kl. 10 skall jag fara ut och åka med dig i stället. HELGE. som är så ifrig att göra alla nöjda, att hon lofvar mer än hon kan hålla. (Elin kommer gråtande. Sven följer.) SVEN. Men, kära Elin, förklara dig då! FRU STÅLBERG. Hvad står på? SVEN. gon på Elin, såg hon så bedröfvad ut, att jag fråDet är mig en gåta. Då jag hälsade god morAtt Ester är en liten god, men tanklös varelse, gade, om någon gjort henne ledsen. I stället för att lilla, säg mig nu, hvad det är. svara, började hon gråta och sprang ifrån mig. Elin ELIN (gråtande). mig, gå till Ester och ha roligt med henne. SVEN. Hvad menar du med sådana yttranden? ELIN. med Ester, ty det vore en alt för ojämn täflan. Jag sareförmåga. Jag menar, att jag på intet sätt vill rivalisera Det intresserar dig nog inte. Bry dig inte om kan inte göra anspråk på en fjärdedel af hennes tju SVEN. märkvärdigt, att äfven de bästa kvinnor aldrig kunna tåla att se en annan firad. Hvarenda flicka är svartsjuk på den, som är vackrare än hon. Är det din mening att återigen ställa till en scen för att jag Du är alltid hård och orättvis mot Ester. Det är dansade några danser med Ester på balen i går, så nen i släden i går kväll. vill jag säga dig uppriktigt, att jag hade nog af sceELIN. och därför borde det vara mig likgiltigt hvad du Du har inte längre en gnista af kärlek för mig, företager. Jag kan dock inte underlåta att säga dig, ning mot din fästmö. (Aftager förlofningsringen och lägger den på bordet.) Om du ännu vill visa mig en i dag. Du får kanske ressällskap med Ester, ty efinte längre vill behålla henne i sitt hus. FRU STÅLBERG. Min gud, hvad har då händt i natt?
Är det här sådan soppa, min söta du, hva '? » Revisorn sköt bort sin tallrik. » Selma, mitt barn, oeh ni andra med, jag ger er lof att slippa äta mer. » » Nej, snälla farbror, det är den bästa köttsoppa jag ätit på länge, vill faster ge mig en portion till? » Fru Stålblad smålog åt henne och uppfyllde hennes begäran, men teg oafbrutet och såg djupt förnärmad ut. » Försök inte att skära den här steken, den är seg som gammalt läder, » började revisorn igen, » hvar har ni fått den ifrån, är det en gammal häst? » » Söta du, jag sade åt kokerskan att ta af slaktarens bästa stekkött, mer kan jag verkligen inte göra. En annan gång kanske du är god och köper själf, så kanske det blir bättre, » sade frun ironiskt. » Nej, jag tackar pliktskyldigast, jag trodde frun brukade se efter sådana saker i ett hus. » Så fortgick middagen. På eftermiddagen var det litet bättre. Sedan farbror och faster tagit sin middagslur voro de något blidare; snart gick också revisorn. Ungdomen musicerade litet, pratade utan allt för störande meningsutbyten, spelade sällskapsspel, åto apelsiner, drufvor och nötter. Så skulle Selma hem, men då började det igen. » Hvad går du för väg? » frågade Malla. » Genom tunneln, » sade Selma. » Nej, då är det mycket bättre att du går hela Mästersamuelsgatan öfver Stureplan, så slipper du den där otäcka tunneln, » sade Thilda. » Mästersamuelsgatan, hur kan Thilda vara så dum, » skrek Knut till; » Hötorget och Oxtorget är väl bra mycket bättre. » » Äh, ni pratar, tunnel vägen är väl den bä- sta, vet jäg, eller hur, mamma? » sade Malla. » Ska du fråga mig, jag vet ju aldrig nå- got, » svarade frun retligt och försmädligt. » Nå, lilla kusin, » började Knut, » har du inte haft bra trefligt i dag i en så älskvärd oeh enig familj? » » Ja, det är inte mitt fel, » skrek Thilda. » Om vi ä ' eniga? Nej, det har du mycket rätt i, » sade hennes bror skrattande.
5:o återstoden af 1845—1848 års anslag till understöd vid aflönandet af folkskolelärare inom de socknar, der statsbidrag för sådant ändamål, till följd af serskilda omständigheter och förhållanden, utaf Kongl. Maj:t pröfvas erforderligt, Trettioniotusen trehundra åttionio riksdaler 14 sk. 7 r:st. § 126. Här nedan uppgifna, vid nästlidne Juli månads början, i Riksgälds-koutoret innestående summor utaf de ytterligare anslag, Rikets sednast församlade Ständer, för åren 1849, 1850 och 1851, beviljade till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för befrämjandet af folkundervisningen, böra, i mån af behof och efter vederbörliga reqvisitiouer, utaf Riksgäld s-kontoret utbetalas, nemi.: l:o Fyratiofyratuseu femtiosex riksdaler 34 sk. 8 r:st. utaf nyssnämnde frenne års anslag till understöd för folkskolelärares aflöning inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, statsbidrag härtill, i följd af serskilda förhållanden, kan erfordras; 2:o Femtusen niohundrasextiosex riksdaler 32 sk. utaf samma års anslag till seminarierna för bildande af folkskolelärare; och 3:o Sjuhundra riksdaler utaf samma års anslag till stipendier för elever vid dessa seminarier ; kommande hvad utaf dessa återstående behållningar icke är af Kongl. Maj:t i nåder disponeradt vid utgången af det år, då nästa riksdag börjar, att ej vidare för ofvanuppgifna föremål reserveras. § 127.
Uti förenämnde sanningsenliga rekapitulation af förhållanderne till början af innevar. riksdag, har jag endast uplagit hvad som verkeligen inträffat, deremot har jag förbigått, hvad jag ansett hafva blifvit uraktlåtit, äfvensom de brister, hvilka deraf varit en följd. Att härom yttra mig anser jag dock vid della tillfälle vara så mycket mer af nöden, som det endast härigenom blifver möjligt att som sig bör bedömma K. M:s vid innevar. riksdag atlåtna propos. om Statsverkets tillstånd och behof. Visserligen torde hvad jag kommer att påpeka, från vissa håll föröka en mot mig ådagalagd fientlig sinnesstämning; men detta obehag anser jag icke böra utgöra ett hinder alt, trogen min fosterländska pligt, låta sanningens röst oförställdt och ulan fruktan uttala sig. Möjligen kan man en tid lyckas att undertrycka verkningarne häraf, men förr eller sednare skola de dock komma alt inträffa. Den rättskänsla, som lyckligtvis ännu utgör ett grunddrag af nalional-lyuuet, är mig på samma gång en borgen härföre, som den npmanar mig att ståndaktigt gå milt föresätta mål till mötes, emedan jag tror ali mina idéer hafva framlid, rätt och rättvisa framför sig! Ofvergående till ofvan antydda brister, hvad framställer sig väl för deri oväldige granskaren, såsom frukter af ett 36:årigt fredslugn och kostnader, som i ett sammanräknad! belopp upgå till öfver 240 millioner Rdr b;ko. Jo, hvad först och främst arméens indelning i olika korpser aDgår, så kan man deruti icke spåra ringaste skymt till princip och ändamålsenlighet, så framt man icke så vill anse eli lyckadt bemödande, att på bekostnad af allt annat tillskapa en mängd öfvertlödiga, men lucraliva chefsbeställningar, samt en för militärlyxen välkommen mångfald af uniformer, föranledd af arméens indelning i en mängd särskildte korpsgr med olika benämningar, ehuru af enahanda natur.
Du är det lilla sköra strået, som böjer sig mot min fot, och synranden, som begränsar allt. När man så, om också summariskt, genomgått Klingers viktigaste verk, är det som deras innersta och gemensamma vilja afslöjar sig. Klingers konst vill genom en stor syntes gifva uttrycket för en ny tid. Han har förstått, att han lefver i en ålder, hvilken just genom sin spekulativa mångsidighet, sin historiska och lidelsefulla känsla af blodsbanden med hela mänsklighetens utveckling har mer komplicerade och invecklade känslor och skönhetsföreställningar än någon föregående tid. Ex nihilo nihil, ingenting af intet, det är konstens liksom lifvets yttersta lag, och allt hvad man kallar nytt i bild, tal och tanke är blott nya kombinationer ur möjligheternas tallöshet. Så öser Klinger ur alla traditioner, samlar tecken från alla formspråk, anlitar alla ideal för att ur hela denna massa smälta fram den verkliga illustrationen till vår tid, den kanske mest paradoxala, oroliga, brustna och känsloförstörda under en yta af praktisk och vetenskaplig ro, som civilisationshistorien känner. Hvad som kan komma fram ur en sådan smältugn, i hvilkens glöd smycken och metaller från alla åldrar ligga, är ej alltid beräkneligt. Mången gång blir hos Klinger formen stor utan att vara innehållsrik, figurerna bråkiga utan att säga något, symbolerna kalla och utan lif, men in i hans landskaps ljusa atmosfär darrar alltid något stilla och festligt, en stämning af en ljus tid, som är utan det förgångnas vemod, och som liksom hägrar framför oss i fjärran. Som det lilla barnet, hvilket nyfiket stirrar ut i världen, där det sitter på katafalken, hvarest modern ligger lik – på ett af Klingers yppersta blad – ses öfver allt i hans verk en ny konst lefva sig fram ur begagnade motiv och slitna allegorier, och äfven när hans hand stapplar, och hans fantasi åtrår mer än den kan gifva gestalt, lyser öfver hans produktion det stolta ordet: framtid. Alfred de Musset och George Sand.
Ständer trott sig böra i möjligaste korrthet framlägga resultaten af deras gransknings • åtgärder sålunda, att det nu afgifvande Utlåtandet innefattar Motionernas väsendtligaste in» nehåll, upptaget Uti frågor, och besvaradt punktvis; med tillämpning hvaraf Utskotten nu vidare föreslagit de ändringar eller tilllägg vid Kongl. Kungörelsen af den 1 9 Maji 1824, som ansetts böra af dessa åsigter blifva en följd, och som finnas utförde vid det härhos följaktige exemplar af Författningen. De uppställda frågorna och Utskottens derå meddelande yttranden , hvarigenom Motionerna, så vidt de här bordt förekomma, 8 BevillnLagoc/i OeconrUtsk, Fet. N'-o 6. torde finnas hufvudsakligen besvarade, äro följande: ilo För den för närvarande medgifna bran' vinsbrännings rättigheten jemväl hädanefter oförändrad fortfara; eller skäll inskränkning, och till hvad belopp, deruti göras, antingen genom Pannerymdens nedsättning, eller ock genom föreskrifter i afseende d redskapens beskaffenhet ? Öfvertygade i allmänhet om vigten deraf, att i den Oeconomiska, likasom annan .Lagstiftning, ändringar böra högst varsamt och så sällan som möjligt ega rum, hafva dock Utskotten funnit de manga Motionairers yrkanden om bränvinstil Igångens förminskande och i öfrigt förändrade förhållanden påkalla allt det afseende omständigheterna kunna medgifva.
Ridd. o. Adelns Prot. B. VIII: pag. 465, IX: 317, 346. Preste-Ståndets Prot. B. Y: pag. 263, 516. Borgare-Ståndets Prot. B. III. pag. 510. Bonde-Ståndets Prot. B. Förslag, rörande anmärkningar, i anledning af Stats-Verkets räkenskaper för en tid, hvars Stats-Råds-Protocoll blifvit af Conslitutions-Utskottet granskade. Riksdags-Ordningen. § 76. Allt hvad Riksens Ständer — tillåten; dock hör — tillkommer. oagtadt Allt hvad Riksens Ständer —- — tillåten. Dock må en af Constitutions-Utskottet verkställd granskning af Stats-Radcts Protocoll för en viss förfluten tidrymd icke hindra upptagandet af de anmärkningar , som vid Stats-Verkets för samma tidrymd, men sednare, afslutade räkenskaper varda gjorda af det Stats-Utskott, till hvilket dessa räkenskaper vid påföljande Riksdag Conslitutium-UlskotteU Memorial, N:o. 3. 33 Riksdag öf verlämnäs. Äfvenledes bör oagtadt tillkommer. Se Bih. 3 Sami. Meni. Ridd. och Adelns Prot. B. XIX: pag. 70, 392, 462. Presle-Slåndets Prot. B. XII: pag. 18, 270. Borgare-Ståndets Prot. B. VI: pag. 133. Bonde-Ståndets Prot. B. X: pag, 29. Ank. till Exp. Utsk. den 6 Sept. kl. 4 e. ra. Memorial till Riksens Ständer, med h/vilande Grundlags-ändringsförslag i fråga om Konungens tvänne röster i Högsta Domstolen.
Jag vill icke upptaga tiden med besvarandet af de anmärkningar, hvilka blifvit framställde i afseende på Artilleriet och särdeles BelägringsArtilleriet; Friherre Silfversköld har redan fullständigt besvarat allt. Hvad deremot gevärstillverkningen beträffar, och påståendet, att det tillstyrkta anslaget af en half million för Bevärings-förrådens complettering vore öfverflödigt, enär det ordinarie anslaget skulle vara tillräckligt för den vanliga tillverkningen, får jag upplysa, att, enligt den Kongl, propositionen, är uti de årliga anslagen ej en enda skilling beräknad för gevär, hvilket ock af StatsUtskottet, till följd af erhållna fullständiga upplysningar, varit väl kändt; och således lärer denna anmärkning tillika med grunden för densamma förfalla. I afseende på UtredningsDepartementet, har man i synnerhet fästat sig vid de först begärde 3o,ooo kapotter, och ansett orimligt, att anskaffa så många på en gång, hvarjemte man flere gånger upprepat summan - Den 2 November e. ta. 97 man 3o,ooo, likasom för att i synnerhet fästa uppmärksamheten derpå. Äfven jag får derföre upprepa och fästa uppmärksamheten derpå, att här nu mera alldeles icke är fråga om 3o,ooo kapotter, sedan Utskottet nedsatt heloppet till i5,ooo; att det just varit i denna punkt* sorn den liufvudsakligaste nedsättningen i Konungens proposition ägt rum, och att detta skedt i connivence med Regeringen, som medgifvit ett uppskof med resten till lägligare tid* Jag beli öfver för öfrigt icke yttra mig om behofvet afkapotter. Flere Talare hafva redan fullständigt ådagalagt, att det är representationes skyldighet, att vara betänkt på sådan vård om Beväringen, som har sig Rikets försvar ålagdt, att den icke förgås af elände; och då våra näringar omöjligt kunna gifva så stor qvantitet kläde på en gång, är det nödvändigt, att dessa större plagg finnas före beliofvets stund i förråden samlade. I afseende på Wanås, åberopar jag hvad här förut af andre Talare blifvit yttradt.
Det är uppenbart missförstånd af sjelfva läroböckerna, om våra religionslärare företaga sig att såsom otrogen och i förderfliga villomeningar stadd behandla hvar och en, hvars tanka afviker Irån läroboken, endast han icke förnekar det heliga Ordet och i sin lefnad icke beter sig annorlunda, än en christen egnar. Man kan visserligen invända, huru svårt det någon gång vill blifva att bestämma den grad af afvikelse från läroboken, som må låta förena sig med allvarligt antagande af det heliga Ordets sanning. Man kan med full öfvertygelse erkänna Christi gudomliga sändning och sannfärdigheten af det Ord, som om Honom finnes upptecknadt, och likväl om Hans lära göra sig de sällsammaste, ända till vidunderliga begrepp; och christendomen i dessa begrepp skulle kunna befinnas i sjelfva verket ringa eller tvetydig. Men just deruti består profvet på den sanna fördragsamheten, att åt hvars och ens samvete öfverlemnas, hvad han vill och kan tro, och hvilka begrepp han må göra sig om sina samvetspligter och sina tillkommande förhoppningar. Hvad religionsläraren härvid åligger, är att icke lemna den olika tänkande i okunnighet, vare sig om lärobokens eller den heliga urkundens verkliga innehåll och den mening, församlingen derom hyser; men det åligger icke och tillkommer icke läraren att påtruga den möjligen vilsefarande ett föreställningssätt, som denne icke vill eller icke kan antaga. Hvad en menniska verkligen tror, är ingen annan menniska gifvet att utforska; och alla försök dertill måste vara bannlysta från ett samhälle, som erkänner samvetsfrihet. En hvar måste äga rätt att med sig sjelf afgöra om sin trosbekännelse; och endast till denna har församlingen att hålla sig. Hvem som uppgifver sig för anhängare af Christi lära, och visar sig vara om denna läras innehåll så underrättad, som församlingen fordrar det af sina medlemmar, äger rätt att tillhöra vår kyrka, om han icke genom sin lefnad gör sig dertill ovärdig; och hvad församlingen derutinnan äger att fordra, måste vara i den borgerliga lagen föreskrifvet.
Summa 34,501: Med anledning deraf, att göromålen för den i Avesta anställde Krono-inspektor på sednare tider, i följd at nedsättning i afraden från Fahlu kopparverk, i betydlig mån minskats, anhöllo Rikets sednast församlade Ständer uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t, att nämnde tjenst matte, derest densamma icke vidare vore behöflig, utan kopparuppbörden kunde af krono-betjeningen öfvertagas, varda vid innehafvarens afgång indragen; — och är denna fråga, enligt hvad Revisorerne inhemtat, beroende på Kongl .Maj:ts nådiga pröfning. Kongl. Myiit-vcrket. Dess räkenskap, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, utvisar följande förhållande: — 27 — Debet, Balans från år 1855: Stats-verkets silfvertionde: af Sala silfververk: Myntskatt å guld och silfver 22,470: 7. 2. Leverering: Från Kongl. Stats-kontoret: Stats-anslag till Myntets drift 8,000: Balans till år 1851: Skuld till Rikets Ständers Bank för guld och silfver till utmyntning 706,693: 22: 3, Summa 915,725: 31. 8. Credit. Balans från år 1855: Utgift: Arfvoden, dagsverks-penningar, materialier m. m 22,240: 12. 1. Leverering: Balans till år 1857: Kontanta tillgångar : Guld, dukater, i värde 1,133: 16. — Silfver, i värde 4,178: 6. 2. Behållning i metaller: Guld, i värde 77,702: 34.