Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver föreslagna ändringar uti Författningarne rörande HusbehofsBrännvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen ; och har Utskottet , under tillstyrkande att Kongl Förordningen röiande Husbehofs - Bränvinsbränningen af den 6 September 1815, i allt öfrigt må bibehållas oförändrad, uppå anförda skäl, hufvudsakligen föreslagit att Brännvinsbränn'ngen må inskränkas till 9 månader om året , och således inställas ifrån och med den j6 Junii till och med den 15 September; doik att afdrag för denna tid på Bevillningen icke finge äga rum , äfvensom att besparad Drank borde alla årstider fa agas och användas, samt försegling å Brännvins - redskapen under ofvannämnde månader ej komma i frana : Att åt Konungen kunde i underdånighet öfverlemnäs att inställa Brännvinsbränningen, däab. solut brist pä Spannmål bade hemma 1 Landet och pä de Utrikes Orter, hvarifrån Säd vanligen hämtas, gör, att verklig hungersnöd befaras : Att ingen må tillåtas, hvarken i Städe r n c eller på Landet, att uti ett och samma Hus eller på en och samma Egendom, af hvad storlek och värde som hellst, begagna nur än en Panna om 90 Kannor eller flera mindre Pannor med en sammanräknad rymd 3I högst samma belopp ; samt sluteligen , att Stock holms KronoBrännerier måtte förblifva yid hvad de nu äro, och efter Stadgandet i 3; 252 Den 17 Martti, e. m, 3. Mom. af ovannämnde Författning förvaltas; men deremot hrOiioBvännerierne i Götheborg, så snart det derstädes ingångna Ar* rendeContract simas och uti Carlskrona indragas, samt att Bränvins-tillverkningen derstädes må upp'å:as åt Innevånarne eit r enahanda grunder, som för de öfriga Städerne fastställde äro; varande åtskillige Ledamöters från Pluraliteten sktljagtiga tankar äfven bifogade. Från Constitutions Utskottet: Af den 5 dennes :
Härvid förekommo framställningar och anmälanden, som afse nedannämnde delar af betänkandet, N:o 37, nemligen: l:o 1 punkten, litt. a.—i., 1. och m.; 2 punkten, litt. a., 2, 4 och 6 morn., litt. b., c. och f.; 3 punkten, litt. a.—g.; 4 punkten; 5 punkten, litt. b.—f.; 0 punkten, litt. a., b., c., e., f. och h., samt, i afseende på ifrågasatta, till ständiga behof icke hänförliga anslag, 7 och 11 punkterna: Hvad härom anraäles i utlåtandet, N:o 71, erfordrade ej något yttrande å Ståndets sida; 2:o. 1 punkten, litt. k.; 2 punkten, litt. a., 1 morn., 3 morn., (omfattande frågorne om arfvoden till reserv-läkare och anslag till rese-stipendium för militaire-läkare), 5 morn.; 3 punkten, litt. h. och i.; 6 punkten, litt. g., samt, i afseende på anslagen för tillfälliga behof, 2, 3, 4, 5 och 6 punkterna: utlåtandet, N:o 71, gillades; 3:o. 2 punkten, litt. c. och d., samt, i afseende på anslagen för tillfälliga behof, 1 punkten: Ståndet vidblef de, i anledning af betänkandet, N:o 37, fattade be^ sluten, och lade utlåtandet, N;o 71, i dessa delar, till handlingarne; 428 Prot.-Utdrag; den // December 1844' 4m. 5 punkten, litt. a., i fråga om ett anslag af 12,000 R-'dr B:co årligen för Topogvaphiska corpsens arbeten: Ståndet biföll detta anslag att utgå årligen, endast för trenne år. 5:o 6 punkten, litt. d., i fråga om reseoch tractaments-kostnader för städernas magistrats personer och borgare vid besigtningar:
Då enligt förut gällande lagstadganden ogifta qvinnor af hvad ålder de än vore skulle stå under förmynderskap och endast undantagsvis först genom Kongl. Maj:ts dispens samt sedermera jemlikt Kongl. Förordningen den 15 Juni 1858 efter uppnådd 25 års ålder och genom anmälan hos vederbörlig domstol kunde blifva myndiga, hafva testamentets ofvanomförmälde föreskrifter hittills blifvit af Direktionen sålunda tillämpade, att såväl adliga officerares enkor som ock deras ogifta döttrar af hvad ålder som helst fått del - Riddarhus-Utikottets Utlåtande M 6. 5 taga i den lottning, som, i enlighet med hvad testamentet jemväl stadgar, skulle emellan sökande till dessa pensioner ega rum; men då numera, till följd af Kongl, förordningen den 16 Nov. 186 3, som med innevarande års början trädt i verksamhet, ogift qvinnas omyndighets-tillstånd i allmänhet upphör vid fyllda 25 år, har detta förfaringssätt vid pensionsutdelningen kommit i strid med testamentets bokstafliga föreskrifter, att pensionen skola tillfalla utom adliga officerares enkor, »deras omyndiga barn och »åtnjutas af dem till dess de blifva myndiga;» hvadan Direktionen, som vid den i början af innevarande år skedda pensions-utdelningen ansett sig böra följa det förut iakttagna förfarings-sättet, öfverlemnat till Ridd. o. Adeln att afgöra, huruvida icke, på sätt Direktionen för sin del anser det vara med Testators afsigt mest öfverensstämmande, samma grunder som hittills böra vid tillsättning af pension å ifrågavarande fond tillämpas. Utskottet, som för sin del instämmar i Direktionens mening i afseende å tillämpningen af föreskrifterna i Major Wulfcrona» testamente, anser sig fördenskull böra hemställa, att Ridd. o. Adeln godkänner det af Direktionen hittills vidtagna förfaringssätt. 5 2.
Maj:ts Nådiga Bref den to September 1823, oell Lands-Kamereraren i Wester-Norrlands Län, Kammar-RättsRådet Selling, genom Kongl. Brefvet den 22 Maji 1829, att de kommit i åtnjutande af hela deras på Stat innehafde Lands-Kamererare-löner såsom * pensioner för deras öfriga lifstid, Kongl. Maj:t alltså täcktes i Nåder förklara sökanden berättigad att, efter afskedstagandet, såsom pension, till sin död behålla hela dess indelta lön, jemte löningsjord. Då Kongl. Maj:t, sorn låtit dessa ansökningsmål Sig föredragas, nu till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna!- liandlingarne derom, vill Kongl. Maj:t tillika i Nåder fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Sökanderne, enligt Kongl. Brefvet den i3 Mars 1770 och Kongl.
nu vida mera än förut stöde i ett till göromålens mängd och ansvarsfullhet alltför oproportionerligt förhållande; att detta förhållande, som besannades af den ständiga afgången och omsättningen af Kontorets tjenstemän, synnerligen beträffande kamererareplatsen, snart torde göra det omöjligt för Direktionen att för tjensternas bestridande och lånerörelsens upprätthållande erhålla pålitliga och skickliga personer; samt att Direktionen ock redan flera gånger, vid tillfälliga hinder för ordinarie tjenstemännen, satts i förlägenhet att erhålla lämpliga biträden, oaktadt hela lönen, ersättningen för Statslånefonden inberäknad, derlöre erbjudits; hvadan och då sålunda, ur angifna skäl, de nuvarande tjenstemännen eller, när desse älgå, andre personer, till hvilka Direktionen kunde hysa förtroende, billigt vis icke kunde åtnöjas med så ringa ersättning, Direktionen ansett sig ur förhållandena sjelfva uppfordrad att göra ofvannämnda hemställan om en jemnare aflöning för Kontorets tjenstemän. När Banko-Utskottets Memorial M 61. 25 När vid 1850—-1851 årens riksdag förslag väcktes till bestämmelser rörande organisationen af Lånekontoret i Wisby, yttrade Utskottet i då afgifna memorial JVs 67 sig anse lämpligast att Rikets Ständer öfverlemnade åt Fullmägtige att, efter Direktionens hörande, bestämma lönevilkoren och öfriga förmåner för så väl Bankoombudet, som tjenstemännen och vakt-betjente vid Lånekontoret.
Dertill komme den onyttiga omväg, som måste iakttagas vid anslagets utbetalande; och skulle det derföre vara förenadt med öfvervägande fördelar, om ifrågavarande belopp, i likhet med andra för undervisningen utgående statsanslag, finge uppföras på åttonde Hufvudliteln. Vidare har motionären, enär billigheten fordrade, alt läraren, efter en mannaålder full af möda, måtte hafva utsigt till en någorlunda sorgfri ålderdom och det Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. 87 för skolan Tore af väsendtlig vigt att i de förtröttade och åldrande lärarnes ställe kunde användas nya och friska kraiter, samt då den tid icke mera vore så aflägsen, då de qvarlefvande af den första, talrika uppsättningen af folkskolelärare någorlunda samtidigt upphunne pensionsåldern, yrkat, att den summa, som för närvarande i Riksgälds-kontoret innestode såsom afsedd för folkskolelärares pensionering, måtte, efter statsregleringsperiodens utgång, få reserveras för samma ändamål, äfvensom alt den, såvida tillgångar dertill uppkomma, förökades genom anlitande af samma utväg, som begagnats vid dess första bildande, nemligen genom anvisning på uppstående besparingar. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har motionären föreslagit: aj alt de anslag, som vid sistlidne riksdag för den nu löpande statsregleringsperioden beviljades till folkundervisningens befrämjande måtte å stat uppföras under åttonde Hufvudtiteln; bj att utöfver det då beviljade belopp måtte anslås en så stor förhöjning, att 150,000 R:dr R:mt blefve disponibla för förbättrande af de examinerade folkskolelärarnes löner; c) att anslaget för folkskolelärare-seminarierna måtte ökas till 60,000
Sig befatta; samt slutligen : att, enär frågan om inrättandet af verkliga Bergslager i Norrbotten redan utaf Kongl. Maj:t ansetts böra förfalla , samt det för öfrigt icke syntes lämpligt, att åt redan skattlagde och roterade hemman meddela befrielse från alla utskylder till Staten, Rikets Ständers vid 181b års Riksdag i ämnet fattade beslut borde anses såsom alldeles förfallet. I anledning af dessa, egentligen emot Stats-Utskottets tillstyrkanden i ämnet rigtade anmärkningar, får Utskottet anföra, beträffande först Herr Noréi framställning om anvisning på g:de Hufvudtitelns ökade anslag och på de till Strömrensningar beviljade me - Statso. Bevillnings-Utsk. Utlåtande N:0 j5i. i i ilel af vissa summor till förmon för Bergs-* handteringen i Norrbottens Län, att, som förslaget härom redan, vid frågans pröfning förra gången, hos Utskottet varit under öfvervägande, och Utskottet nu, lika litet som då, finner lämpligt att, vid dispositionen af nämnde anslag, föreslå några nya förbehåll; Utskottet alltså icke eller anser sig kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till Herr JNoréi berörde förslag; i sammanhang hvarmed, och då Utskottet hyser den Öfvertygelse, att Kongl. Maj:t icke lärer underlåta att Sjelf i Nåder pröfva nyttan och företrädet af de allmänna behof, för hvilka anvisade medel finnas att tillgå, Utskottet äfven afstyrker bifall till den, likaledes inom Välloflige Borgare-Ståndet, af Herr Montan föreslagna underdåniga framställning till Kongl. Maj:t från Rikets Ständer , att, deräst företaget förtjenade att uppmuntras, understöd företrädesvis malte för Gellivare Bergslag anordnas af Störnrensnings-fonden och af Afvittringsmedlen för norra orterne, 1 Utskottets förra Betänkande är anmäldt, det några serskilda medel, att för den ifrågavarande Bergshandteringens befordrande directe anordnas, nu icke finnas att tillgå. Ser - k'J Statso. J3evilInings~Utsk. VtlätandeNlo
Exekutioner och straff anställdes på så väl henne som andra, och presterna tillsades af regeringen att förmana sina åhörare till en rätt gudsfruktan och att afstå från den vederstyggliga trolldomssynden. Enligt hvad ransakningarne gåfvo vid handen, tillgingo Blåkullafärderna ungefär på följande sätt: Då trollpackorna förde barn med sig till Blåkulla, redo de sopqvast eller raka, och så väl den som barnen smordes med en salva ur ett horn. (Denna saga går ännu på flera ställen i riket, och Påskaftonen pläga goda vänner ännu på skämt sända hvarandra bref, hvilka hemligen framskaffas, och hvari inneslutas sopqvast, raka, smörjehorn och en fjäder m. m. Brefvets formulär börjas: “Sopa, raka, smörjehorn Sänder jag dig till resedon“, etc.) Främst erfordrades en nål, hvilken hade den sällsynta egenskapen att, då den sattes i väggen, blef der så stor öppning, att man kunde fara derigenom med häst och vagn. Sedermera slöt sig väggen, och på detta sätt kunde trollpackan komma in när och hvar som helst. Då hon sålunda inkommit till barnen, uppväckte hon dem; men det öfriga folket vaknade ej. Trollpackan bad då barnet följa sig till gästabudet, hvilket det ej förmådde neka, ej heller kunde det ropa på hjelp. Stugan blef då helt ljus, hvilket kom af det glänsande hornet. Nu satte trollpackan barnet uppå taket till dess hon samlat flera barn och fyllt det henne af Satan förelagda antalet. Kom hon till Blåkulla utan att hafva talet fullt, så fick hon bannor och stryk af Satan. Skjutshästen, hvarpå hon med barnen färdades, var antingen den omnämnda sopqvasten eller rakan, eller ock en ko, häst eller menniska, på hvilken de redo bakfram, eller ock en stång, som träddes mellan kreaturets fötter, hvilka förut måste smörjas. Under dylik färd inväntade hon vid kyrkorna sina kamrater, och satte barnen på kyrktaken, der de liknade små kajor. Vid framkomsten till Blåkulla syntes huset för barnen i början liksom skinande af eld.
Riksförsamlingen förordnar regeringen tillträdt; ställande — —■ — efterlefnad. $. 42. R. F. §. 42. Skulle — —. intill dess Riksförsamlingen hinner sam mankomma och ett nytt Konungahus ulkoru, samt den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla —» —. — rösta. §. 43. R. F. J. 43. Går Konungen stadgar. Riksdags Riksförsamlingen representerar Svenska Folket, och för Ordningen Jl.utöfningen af Riksdagsmanua-befattning gälla inga andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar» Om Riksdagsmanna-val stadgas i Val-lagen. §• 49. Riksförsamlingen sammanträder till Lagtima Riksdag hvart R. O. §. 2. annat år, den första helgfria dag i November månad. Uti Constitutions-Utskotlets Memorial, IV-o 68. U Riksdagsbeslutet vid hvarje Lagtima Riksdag intages uttrycklig kallelse till den näst infallande. Till Urtima Riksdag äger Konungen kalla, när han nödigt finnér. Sådan Riksdag får icke fortfara, då tid för sammanträde till Lagtima inne är. §. sa I den händelse, alt Konungen utöfver tolf månader — ,— R. F. §. 91. påbud Riksförsamlingen lill lage Riksförsam-^1'- O. 5 4 lingen elen författning om Rikets styrelse, hvilken den nyttigast finnér. r R. F. $. 92. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utförde RF. $. 93. Stats-Rå let kallelse till Riksdag, hvilken kallelse inom femton da-^r' §• 6. gar efter Konungens död skall i Hufvudstadens Kyrkor och skyndsamligen i öfriga delar af riket kungöras. Riksförsamlingen äge, utan afseende på något den aflidne Konungens testamente, angående Riks-Styrelsen alt, på sätt nf §. stadgar, förordna En, Tre eller Fem Förmyndare, hvilka Regeringen under Konungens minderårighet må i Hans namn, elter denna Grundlag föra. §. 53.
För afhjelpande af lagens brist i detta hänseende bar motionären föreslagit ”det tillägg eller den lagförklaring, att hvad stadgadt är om råskillnads reglerande emellan egor på landet, äfven må gälla, dä desse möta stadsegor.” Utskotten, som, lika med motionären, anse behofvet af oformlige rågångars rötning icke vara mindre, då egor å landet mola stadsjord, än då byar och hemman hvarannan angränsa, kunna väl, vid öfvervägande af hvad i andra likartade fall hittills ansetts tydligt och klart, ej annat finna, än att med lagstiftarens mening måste antagas öfverensstämma, att förevarande § skall vara tillämplig ej mindre i den förra, än uti den sednare händelsen; men då bestämdt stadgande derom saknas, hemställa Utskotten vördsamt, alt, till undanrödjande af all tvetydighet i nämnde hänseende, ett nytt moment i slutet af ifrågavarande § måtte tilläggas af följande lydelse: Hvad om rågångs rätning emellan byar och hemman sålunda stadgadt är, gälle äfven, då stadsjord möter egor å landet, 14 C a p. 4 §, af Nils Nilsson från Wermlands Län: all den uti nämnde §, sådan den lyder i Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 18J2, lemnade föreskrift, alt landtmätare, efter afslutadt skifte, skall till dtdegarne utlemna alla under skiftet förda protocoll, afslutade föreningar, jemte egograderingslängden och häfdebeskrifningen, icke uppfyllde det härmed afsedda ändamål, —att sätta delegarne i tillfälle alt om förrättningen eihålla den närmare kännedom, som vore nödig för alt tillse, om skäl till klagan deremot förefunnes 8 Las, - samt Allm. Besv.- och Ekon -Utskottens Betänkande j N.o nj. eller cj_ — enär den öfver skiftet upprättade charta icke på samma gång a fle urna des. Af alla handlingar, deraf skiftets beskaffenhet kunde bedömas, vore nemligen ingen väsendtligare än chartan, emedan man endast deraf
Den sisle värde talaren tyckes gå ut ifrån den asigtcn, att de som yrka bibehållande för närvar, af den uppenbara kyrkopliktcn, skulle anse det såsom eli medel alt förbättra den brottslige. Sådan tror jag icke deras åsigt kan vara. Visserligen skall tjufven dä förmanas och varnas af prestön och äfven inför församlingen afbedja sitt brott; och gör delta god verkan, så är det väl; men det torde väl icke vara detta skill, på grund hvaraf man yrkat bibehållande för närvar, af uppenbara kyrkopliktcn för dem som begått stöld; utan just derföre, alt deruti ligger något afskräckande för dem som icke begått brottet, har man ansett atl detta straff, ehuru icke fullt lämpligt, likväl icke kan helt och hållet borttagas. Om man skulle gå ut ifrån, att de fleste ljufvar handlade af den bevekelsegrund, som den siste värde talaren äfven bar andragit, dä mäste man uppställa lagen pä eli bell annat sätt. Då skulle jag tro, att i st. för att ålägga straff, borde man åsätta, om icke belöningar, åtminstone understöd för dessa personer, som genom andras förvållande hade blifvit försatte i nödvändighet all begå ett sådant brott. Då man icke kan antaga alt sä är förhållandet, ännu mindre bevisa det, då troligen hvar och en sorn vill arbeta äfven har tillfälle dertill, sä torde del icke eller kunna komma i betraktande vid stiftande af en brottmålslag. Der är det fråga om alt bestraffa brott. Till en helt annan cälhegori hör det, att undanrödja anledningarne dertill. Dä jag förra gången yttrade mig, kom jag icke atl nämna, a 11 jag ej i allo gillade Utsk:s förslag. Utsk. har föreslagit bi - Den 2 November e. m. 33 behåll,-Hule af uppenbar kyrkoplikt såsom behöflig för sådana händelser, då någon gjort sig skyldig till dödsstraff, men af Konungens nåd derifrån nudlar förskoning. I delta afseende har jag varit af olika tanka med Ulsk:s pluralitet.
12 § består det i, att Utsk. velat inympa på R. o. Ad. ett element, som är i högsta måtto obestämdt, ty alt en person är embetsman och tillika jordegare, deri ligger väl inger, bestämd likhet med en Adelsman. Enl. mitt förslag skulle egare af större faslighet komma att tillhöra R. o. Ad., de må nu hafva varit embetsman eller icke, hvaremot embetsman, som tillika äro egare af mindre jord, skulle rösta tillsammans med BondeSt. Gr. Lagerbjelke! Redan i ett föregide plenum har jag haft tillfälle fästa upmärksamheten på den likasom slägtskap, hvilken förefinnes emellan R. o. Ad. och dem, hvilka enl. Utskis förslag skola på R. o. Ad. inympas, äfvensom uppå R. o. Adis tillkomst såsom frälsestånd genom rusltjensten, då hvarje jordegare, som gjorde sådan tjenst, derigenom frälsade sin jord från utskylder till Staten samt sålunda blef frälseman. Man var icke frälseman derföre, att man var endast jordegare likasom icke heller derföre, att man var endast krigare, utan båda dessa egenskaper af jordegare och krigare skulle vara hos en och samma person förenade. Enl. Utskis förslag skulle bland R. o. Ad. inympas de som hafva denna dubbla egenskap, endast med den skillnad att jemte krigstjenst komme jemväl civil tjenst. Const.Utsk. har således förfarit rätt, och jag anhåller derföre ånyo vördsammast om afslag å Gr. Björnstjernas framställda förslag. Ilr Lagerhjelm! Såvidt till min kunskap kommit, har ännu icke i något Adelsdiplom såsom grund för uphöjandet i Adlig värdighet influtit, att den och den mannen har så och så många hemman, men deremot att han haft de och de förtjensterne om Konung och fosterland. Att således endast på grund af hemmantalet vilja inflicka personer bland R. o. Ad., är en novation, den jag icke kan gilla, hvarföre äfven jag anhåller om afslag å Gr. Björnstjernas förslag.
Med oafbruten skyndsamhet och drift fortsattes byggnader, reparationer och inredningar vid hufvudstadens Correctionshus, och den i3 Julii sistlidet år öfverflyttades correclions-hjonens qvinnopersonal från Långholmen lill nya Corrections-Inrättningen å Norrmalm, hvilken åtgärd, ehuru förenad med många svårigheter, likväl för sig gick med största lugn och ordning. Genom provisionel^ afstängningar vid den fordna Segelduks-fabriken, voro den inredde och reparerade delen af byggnaden, hvaruti qvinnorna inrymdes, jemte 2:ne fänggårdar afskiljde från den delen, der Byggnads-arbetena fortsattes, och ehuru denna reparation nyss förut var fullbordad, och den norra fasaden i en längre lid varit så angripen af röta genom dess läge under gatans yta, att ingen ting i dess alla rum kunde förvaras, utun att förtäras af mögel, liade^det Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 23. likväl lyckats, att genom trummors anläggande och vattnets jemna afförande, få dessa bostader så torra, att de alltsedan, utan minsta olägenhet, kunnat begagnas till bonings,- arbetsoch förvarings-rum. Genom denna delning af CorrectionsInråttningarne och könens totala afskiljande vunnos flera fördelar, visande sig uti större ordning inom hvarje Inrättning, mera moralitet och bättre helso-lillstånd bland Corrections-bjonen, friare utrymme för arbeten i verkstäder och logementer samt å byggnaderne vid Långholmen, och slutligen uti mindre tvång för fångarne af bägge könen, då fruktan för deras sammanblandning icke mera lade band på deras frihet inom Inrättningarne. Sedan denna öfverflyttning var verkställd, företog undertecknad Ordförande en Embets-resa lill Rikets vestra, södra och sydöstra Län, i afsigt att inspeclera och undersöka fångväsendets'tillstånd i dessa trakter af landet.
Folkrepresentanterne sCoumiune, Underhus, eller hwad man behagar kalla dem) hafwa det gima interesset att inskränka Monarkens magt, och utwidga menighetens till den grad, att lagen blifwer lämpad efter ögonblickets behof. Bägge detza inagter syfta till Statens upplösning. Det behöfwes något som sammanbinder deni. Detta är inellanmagten, som här ma kallas den aristoeratiska (Ofwerhuset). Den uppfyller sitt ändamål, i den nion den af bägge är oberoende, i den mon Len för sitt eget bestånd understödfer bägge, och bägge, -hwardcra för si» säkerhet, lemnar densamma sitt stöd. Pä detta wis uppkommer möjligen en jcmnivigt. 8. De twänne första äro beständiga beståndsdelar af hwar och en stor Stat. Der finnes alltid den Monark, som will bli despot, alltid ett folk, som gerna wille sätta sig öfwer Lagen. Hwad detza bägge Representationer angär, är deras organisation ej sa swär. Men inellanmagten är der omöjliga att nu, säsom positift rätt och godt, uppfinna. Emedlertid hwilar derpä möjligheten af nuwarande Staters och deras frihets bestånd. 9. En sadan mellanmagt, organiserad blott efter ideen, borde wara sammansatt af de Samhällets medlemmar, hwilka genom förmögenhet, werklig odling och ett stadgadt anseende lika litet bero af Regenten, som af andra omständigheter, men af Allmänheten njuta full aktning och förtroende. De böra wara rätteligen sa kallade Magnater, sjelfständig», lika fä mycket genom tillfälliga omständigheter, som genom earaeter och kunskaper, det will säga, personer hwilka klokast, bade i följe af förstånd och interesse, inse wigten af Starens uppe - 606 Expeditioner till Riks-Ständen. hällande: och dä af sadana personer inom hivar c Samhälle endast ett inskränkt antal kan finnas, böra de wara cn titt sin Representationsrätt privilegierad Corps, som ständigt sinnes, ntan att wara underkastad ombyte af personal.