Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sedan nu i fråga varande 1861 års Förordning trädt i gällande kraft, fordrar en och annan domstol, och detta icke utan skäl, att sådan qvinna, vid ingifvande af berörda anmälan skall styrka, att hon, enligt sistnämnda Förordnings grunder, i förmyndaremål lyder under Rättens domvärjo, det vill säga, att hennes fader, der han död är, vid dödsfallet lydi, eller, om han lefver, sitt hemvist häfver, under samma Räll, eller, om fader lelver, men annan till förmyndare är förordnad, eller hon, efter uppnådda myndiga år (d. ä. efter förut utöfvad myndighet) blifvit under förmyndare ställd, alt samma Rätt förmyndaren förordnat. Det är nemligen lätt att föreställa sig den oreda, som skulle kunna uppkomma, i händelse en qvinnas myndighet underkändes, såsom icke förvärfvad genom anmälan hos behörig domstol, sedan under tiden den för myndig antagna qvinnan möjligen slutit aftal eller vidtagit andra åtgärder, för hvilkas rättskraft de afhandlande personernas myndighet utgör ett vilkor. I följd häraf kunna åtskilliga svårigheter möta för qvinna, som uppnått föreskrifven ålder och önskar blifva myndig, att ernå sin önskan, synnerligast om hon såsom ung skiljts från föräldrarne och kommit till aflägsen ort, och föräldrarne fört ett kringstrykande lefnadssätt, eller flyttat från ort till annan, eller fadren dött i hufvudstaden eller annan större stad, der flera församlingar äro. Jag har till och med kännedom om ett exempel, att en qvinna, som sökte myndighet, omöjligen kunnat styrka, hvarest hennes fader dött, emedan han, i dottrens spädaste ålder, blifvit lagligen skild från äktenskapet med modren och sedan, för många år tillbaka, aflidit i hufvudstaden. utan att dottren visste eller kunde erhålla upplysning, hvilken församling han vid dödstillfället tillhört och följaktligen ej heller var i stånd att derom skaffa giltigt intyg.
Majrts Nådiga fastställelse å Rikets Ständers beslut rörande kapitaloch ränteliqviderna för ifrågavarande lån, har endast af Borgare-Ståndet blifvit bifallen; innehållande det af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet härom lättade beslut: att Rikets Ständer böra i underdånighet anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse å de beslut, som af Rikets Ständer varda i afseende pä ofvannämnde lån meddelade. Stats-Utskottets Memorial, N:o 3X9. 7 Sistnämnde 2:ne Riks-Stånd hafva således ansett den föreslagna anhållan om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse böra erhålla en större omfattning än Borgare-Ståndet; men alla 3:ne Stånden hafva sammanstämmande förklarat, att Rikets Ständer böra i underdånighet anhålla om en sådan fastställelse. Detta utgör således ett af Rikets Ständer, genom 3:ne stånd meddeladt förklarande. Huruvida åter alla de uti ifrågavarande hänseende vidtagna beslut, eller blott vissa af dem, skola utgöra föremål för högstberörde fastställelse, är ännu icke afgjordt, enär härutinnan skiljaktighet uppstått emellan dessa 3:ne Stånd. För berörde skiljaktighets sammanjemkning, får Utskottet alltså inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden att instämma i Borgare-Ståndets beslut. Skulle åter den nu framställda inbjudningen icke varda antagen af minst 2:ne Stånd, lärer, för verkställigheten af hvad Rikets Ständer beslutat angående anhållande om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse, vare sig å alla eller blott å en del af dé beslut, hvarom nu är fråga, omröstning i Förstärkt Stats-Utskott böra företagas och härigenom bestämmas, huruvida denna anhållan skall ske i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets mening, eller inskränkas till de beslut, Borgare-Ståndet uppgifvit såsom föremål för den begärda Kongl, fastslällelsen.
Men MagazinsInrättningen är ej att betrakta blott såsom ett Förvaltningsverk; hon är äfven ett UppbördsverkTjenstemännen der kunna således anses lika med andra Uppbördsman, hvilka äfven tjena på constitutorial, utan att darföre 128 Den 2 September /, mt betragtas såsom ägande tillfälliga uppdrag» För öfrigt hafva Magazinslnrättningens Tjenstemän , genom ett Kongl. Bref af den 23 Januarii 1S r 9 » sorn uplifvar ett äldre *f 17&1, fått lika tour och befordringsrätt med Tjenstemän i rikets Collegier. Att man klanderfritt må förena flera tjengter är af erfarenheten ådagalagdt, och äfven godkändt genom en Kongl» Resolution den 9 Aug. 1820, i anseende till en sökande, som man ville utesluta från en sysslå under åberopande af 1723 års förbud emot flera tjänsters förening. Denna författning vidtogs då, med afseende å den mängd personer , som efter vår stora förlust af utrikes besittningar skulle försörjas här hemma, och hvilka derföre måste i möjligaste måtto spridas på tjenstemanna-banan. Tiderna hafva sedermera förändrat sig, och det är nu mera icke möjligt att lefva utaf en lön i de lägre graderna. Åt Tjenstemännen i General-Assistance-Contoiret, hafva Riksens Ständer beviljat löneersättning ända till dess beställningarne förklarades böra endast ad interim tillsättas. Hvad man tillerkänt ett Verk, synes ej böra förnekas de öfriga. Dessutom får jag anmärka, att den grundsats, Riksens Ständer vid detta tillfälle uprätta, desto mera bör vara billig, som den bör kunna gälla tili rättesnöre vid den förestående regleringen af StyrelseVerken i allmänhet. Det är således angeläget att noga öfverväga saken. Jag vågar ej i hast upgifva någon summa att bestämma, utöfver hvilken Staten ej borde bestå löneersättning.
Derför att de aldrig älskat hvarandra. Och om de aldrig älskat hvarandra, hvarför hade de då gifvit hvarandra blickar och handtryckningar – heta, hemliga, skälfvande känslor? Derför att hon i sitt hjerta varit hvad Börje ansåg henne för: en lättfärdig qvinna. Men fans det då ingen förlåtelse! – för henne, som ångrade så bittert. »Börje ... se på mig, Börje.» »Inte nu.» Det låg kall vedervilja i tonen; icke vrede. Hon var för låg för hans harm. »Kan det aldrig, aldrig gå öfver?» »Ge mig tid.» Det kom så stelt och kallt och känslolöst, att äfven den innersta brodden af en förhoppning måste frysa till döds dervid. Och dock måste detta uthärdas, bäras. Tårar fans det icke, endast en värkande, klämmande känsla kring hennes strupe. Hon satt stilla på stolen och vred sina händer. Hon vågade icke tala mer. Hvad skulle hon säga? Hon älskade honom. Derför låg det i hans hand som makten öfver lif och död. Tystnaden blef lång. För henne hade den kunnat räcka hur länge som helst. Hon befann sig i en andlig stelkramp. Det fans hvarken tankeförmåga eller känslor mera. Allt hade samlat sig i en enda stor, död hopplöshet. Mekaniskt satt hon och såg på honom. Hvarje veck på hans kläder, hvarje småsak på hans person etsades in i hennes sinne, skärande skarpt. Hela hennes lif hade strukits bort; det fans endast det ögonblick, som var. Det förflutna, det tillkommande – allt var borta. Hon och han, – det fans intet mer. Hon såg på hans venstra hand, som med ett vidsträckt grepp aftecknade sig mot benklädernas mörka färg; hon såg på den högra, som knuten hvilade i fönsterkarmen, slapp och liknöjd. Hon såg på handledens innersida, der ådror korsade sig och der pulsen bultade under huden, höjande och sänkande den som med små hammarslag. Denna puls var det enda som sågs hålla sig vid lif i denna stelnade orörlighet, vid den hängde sig också hennes blick med en idiots hela slöa, envisa intresse för allt som rör sig.
De voro på Kongl. Maj:ts befallning utgifne, såsom Bevis på innehafvarnes egande fordringar hos Staten, i och för 1788 och följande årens krig i Finnland, och hvilka fordringar ock genom 17g? års Riksdagsbeslut till betalning med Riksgälds. jContoireis CreaitSedlar godkändes. 332 S t a ts - U t * k o tt et s B e tä n k a n d en: Vid eit sådant förhållande, och då, hvad be* träffar Palmstruchska BankensCreditiv-Sedl.atj desse voro, såsom Rikets mynt, till gångbarhet, roan och man imellan på det eftertryckligaste ,antefal le, och fFält-Cassa-Polletterne åter voro Statens egne skuldförbindelser, samt, efter Utskottens omdöme, desse papper således egde en alldeles ovillkorligt förbindande kraft emot Staten, hvaremot skyldigheten att inlösa f. dFilial-Disconternas Assignationer och öfrige Skuldbevis, ber rodde på uppfyllandet å fordringsegarnes sida af de villkor, hvarunder desamma blifvit till betalning godkände, så lärer finnas, att någon analogie af förfarandet vid sistnämnde sedlars inlösen icke lämpligen kan åberopas i frågan om liqviden af f/il. Filial-Disconternes Skulder,] Då Utskotten nu till Rikets Höglofl. Ständers upplysta bepröfvande framställa de skäl, på hvil* ka Utskotten anse sig icke kunna frångå deras uti. förra Betänkandet meddeldte yttrande, så få Ut' skotten tillika vördsamt anmäla, att nyssnämnde Betänkande redan är bifallet af Högvördige Preste-Ståndet den 14, samt af Vällofl. Borgare-Ståndet den 22 sisth Julii, Särskilda Reservationer bifogas. Stockholm elen 23 Aug. 1823. Stats - Utskott ets Betänkandfcn. 333 Tränsumt af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers
Beredning vara så mycket mindre att tillstyrka, sorn i thy fall kunde> genom bristande enhet i Socknarnes särskildta Beslut, lått hända, att en väg blefve i den ena Socknen underhållen, men 1 den andra lemnad olagad, att förfalla. Jag bekänner det jag ingenstädes inom vårt land förmodar den tredska, ogenhet och bristande upplysning, att pluraliteten af en Sockens fastighetsegare skulle undandraga sig att underhålla de för samfundslifvet no. dige befundne och med Gåstgifvaregårdai4 Försedde vägar; och hvad mindre comrnuUicationsvågar beträffar , lärer icke eller nu den ena Sockens beslut inverka på den andras. Mig synes lör öfrigt, som hade den angifne olågenheten, derest densamma Verkligen %mre att befara vid gränsen af hvarje Socken* likaledes bordt, i grund af Häradernes särskildta beslut, redan inträffa på gränsen af hvarje Härad , der en i det ena antaget och underhållen Häradsväg in» löper i ett annat Härad. Men då jag få - 308 lagutskottets Betnkanden, reslagit, att hela väghållningens oeconomi borde tiil Socknarnes särskildta bestyrande öfverlåtas, har jag dermed åsyftat, dels att den olägenhet måtte afhjelpa.*;, som nu icke uteblifver, den nemligen, att ett hemman, genom sitt deltagande både i den allmänna väghållningsskyldigheten inom Häradet, och den enskilda inom Socknen, bekommer på tvånne särskilda håll våglotter, dels ock att ett billigt biträde vid Byevägarnes underhållande måtte småningom mera beredas'. Med denna anledning instämmer jag äfven i Herr Lagman Danckwardts yttrande, att afseende borde med rätta göras på den enskilda vågbyggnadsskyldighet, som tillkommer hvarje hemman j men jag inser icke huru denna reglering skall kunna till vågabringas , utan i sammanhang med en ny vågdelning inom Socknen eller Districtet. Slutligen iår jag vördsamt anmärka, att Högloft.
Man begriper utan det ej heller landet. Man bör se detta uppstiga ur vattnet. På sjösjuke har detta en förunderlig verkan. Blotta anblicken af strand kurerar dem. Jag har lyckligtvis ej varit sjösjuk. Det var den 6 Augusti vi lade ut från Götheborg – på den vackraste morgon. En sådan har alltid förefallit mig som en vår i sammandrag. Allt väckes, rör sig och känner hela friskheten af det lif, som man nyfödt emottager ur sömnens armar. I sjelfva verket blir lifvet redan litet för gammalt fram emot middagen. Sorlet af friska arbetande menniskor hördes från hela den stora mängd fartyg, som omgaf oss på alla sidor – båtar skyndade oss förbi, menniskoskaran rörde sig på stranden, alla sysselsatte, hvar och en brådskande att hinna ett stycke väg innan sin död. Förbi Elfsborg vidgar sig utsikten, och antager en annan karakter, stränderna vika allt mer åt sidorna. Ännu skjuta uddar fram, man ser öar ut i skärgården, och emellan dem öppna sjön, öfver hvilken de aflägsnaste blå klipporna tyckas hänga i skyn. – Man känner ej vattnet, förrän man sett detta element i sin makt och herrlighet. Vi äro vane att skåda det fängsladt innom stränder, upptaget, liksom på nåder, af sin broder jorden; emot förbindelse att hålla dess gröna tapet vid frisk färg och fägring. Här skall man skåda det! Se dessa stränder, denna skärgård! som jag under ett uppehåll gick i land för att närmare betrakta. Den består blott af ofantliga kala klippor. Intet träd. Jorden är bortsköljd så långt ditt öga når. Blott i de djupare dälder litet gräs. Skärgårdsfolket drifver dit sina kreatur. Jag såg middagstiden en häst ett långt stycke ifrån mig, ensam på en klippa. Han stod och såg ut åt hafvet. Jag var borta en stund och kom tillbaka. Han stod der ännu – och hade blott vändt sig om. Det såg underligt nog ut. Förmodeligen lär hans betraktelser gått ut på, att här fanns mera utsikt än bete. Hus ser man högst sällan. De äro bebodda af Lotsar. Vid stranden voro ett par temligen välbygda. Längre bort ser du usla kojor – liksom hade hafvet vikit tillbaka och lemnat vrak efter sig. Sådan är denna kust.
Nämnda Betänkande, som blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt, har deremot af de öfriga Riks-Stånden blifvit bifallet;^ och kan vid sådant förhållande återremissen ej till vidare behandling föranleda, Stockholm den 4 Oktober 1860. Sammanfatta Lagsamt Allm Best.- o. Ekon.-U (skottet 8 Betänkande N:s 39, 40. Arik. till Exn.-Ulsk (ifu 4 Okt. 1860, kl. 1 r. m. Utlåtande, i anledning a/ återremiss af Utskottets Betänkande N:o £7, rörande väckt motion om förändrad klassificering af pastorater. Berörda Betänkande har af Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt; men som detsamma blifvit af de öfriga Irenne Riks-Stånden godkändt, kan återremissen ej till vidare behandling af ärendet föranleda. Stockholm den 4 Oktober 1860. Arik. till Exj>.-IJtsk. den 4 Okt. 1860, kl. 1 e, m. Betänkande, i anledning af väckt motion om inrättande af Notariatsembete vid Underrätt.
Dä mänga häruti instämde, uppläste Herr Baron och Landt-Marskalken detta Tal. Hans Epellence Herr Grefwe Lislie föresiog att detsamma mätte i Protocollet intagas. Dä den af Herr Grefwe Lr-slre framstälde önskan, utaf de fleste Riddcrskapets och Adelns Ledamöter upprepades, införes, i anledning däraf här Herr Baron och Landt-Marskalkens Tal, sä lydande: "Stormägtigste Allernädigste Konung! Den anledning som bjuder Ridderskapet och Adeln att i dag framträda till foten af Eders Mast.ts Thron utgör ett bland de ofta förekommande bewis af det osäkra i alla menniskans företag, det wädliga i hennes öden, det bedrag? liga i hennes förhoppningar och af sorgernas obestridda rätt att tillegna flg de flesta af hennes dagar. Nägra weckor äro förflutna sedan Eders Kongl. Maj:t under de ljufwaste föreställrrin. gar hemförlofwade sina trogna Ständer, delande deras glädje öfwer ett räddadtRike, fredade gränser, stadgade författningar och en bekräftad Thronföljd. Alla desia utsigter för den allmänna stillheten ägde dock, näst Eders Kongl. Majsts dyra Person, sitt förnämsta samband i den Förstes längwariga lefnad, wid hwilken Fäderneslandet fäsie sina käraste önskningar, och i hwars sonliga tillgifwenhet Eders Maj:t fann en dyrbar tröst mot tidens pröfningar och hjertats sorger. Detta samband har brustit, det är fallit detta stöd mot hwilket Eders Magt luta - Den Zi Julin"^MWM"ZZ1 lutade sina äldriga stulldror, den är utsläckt denna blick som bär wördnadens och tacksamhetens uttryck till Eders Majus hjerta, det andas icke mer detta bröst som flög med sä mycken w irina för Sweriges wäl, Eders Maj:L söker förgäfwes föremålet för sina sista wälsignelser och ropar obeswarad i grifternas tystnad Kron-Prinsen Augusts älskade namn.
Till Mantals skrifnings-Provisioner 4,5°° ~ ~ Förhöjning å Anslaget för Spinnhusen i Landsorterne till Kgmmerse-Col legii disposition 5,000. Till Byggnader och Reparationer: uti Stockholm R:dr 30,000 7 - uti Landsorterne 15,000 45,000. För utvidgade eller nya Arbetsoch Förbättrings-Inrättningar . 20,000 Tillsamman R:dr 94,125. Forminskningar: Indragning af hälften utaf den till Ackords-ersättningar bestädde Summa 20,000 Kd. R:dr 10,000 Anslaget för QvarantainsInrättningen, såsom öfverflyttadt på Konvoj Kominissariatet . 893* 2* 8- Räntan till Nummer» Lotteriet a dess Lån till Helsingborgs Strandbryggas upp byggande, hvilken Ränta ansetts böra icke vidare utgå af Stats-Verkets medel 74 0- 2 !• — il,642. 26. Ö - 568 Underduniga Skrif velger. Följande Anslag hafva blifvit öfverflyttade till andra HufvudTitlarpå de grunder, Riksens Stan.’ ders serskilda Skrifvelse om denna Hufvud-Titel upptager, samt såsom här ofvan under Titlarne äfven finnnes anmärkt: Till Andra Hufvud Tit:n 40,965» — Tredje - — 151,000. - *— Femte - ■- 6,210. - — Sjette 3.333- *6. - Hvarförutan till Nionde HufvudTiteln blifvit hänförde såsom utgående för sådana ändamål, hvartill den Titelns anslag är bestämdt: Anslaget för Manufakturernes befrämjande till Kommerse-Collegii disposition , . 12,000. - — Anslaget till Helsingborgs Strandbryggas byggande till och med år 1820 5,000. — - efter hvilken tid detta Anslag kommer att upphöra: Anslaget till EnskiftesVerkets befordrande i Skåne och Skaraborgs Län 16,000.
Under en trägen och ansträngande tjenstgöring kunde nemligen några dagars arrest lätt blifva betraktad snarare som en efterlängiad hvila, än ett afskräckande straff. Straffets skärpning genom den felandes inneslutande i mörkt rum eller inskränkning i hans kost skulle deremot kunna hafva till följd att han, efter bestraffningens undergående, saknade kraft och förmåga att återvända till en ansträngande sysselsättning och straffet skulle således komma att i ej obetydlig män drabba den felandes oskyldiga kamrater, hvilka vid tjenstensupp rätt - Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-(UskoHels Betänkande N:o IL 9 rättbåilande komme att sakna det biträde, de af den bestraffade bordt kunna påräkna. Sådant blefve naturligtvis i ännu högre grad fallet om längre tiders arreststraff tillämpades och den straffade under tiden förbjöds att i tjenstgöring deltaga. Tiiiäts honom åter att under strafftiden fortfarande göra tjenst, skulle straffet vid många tillfällen förlora all betydelse, enär det ej sällan lärer inträffa att annan ledighet från tjenstgöring ej kan beviljas, än som erfordras för en nödtorftig hvila, och dertill bereder arrestrummet vanligen lika godt, om ej bättre tillfälle, än manskapets vanliga gemensamma sofplatser. För upprätthållande af behörig krigstukt, särdeles vid de tillfällen då deraf göres största behof, synes det derföre vara oundgängligen nödigt, att vederbörande befälhafvare lemnäs makt att. utom arrest och fängelsestraff, äfven kunna, då hinder för dessas tillämpning möter, använda någon annan snart öfvergäende men ändock verksam bestraffning; och då någon dylik, mera lämplig än kroppslig aga, af Kommiitéen icke kunnat utfinnas, har Kommittéen således för nämnde ändamåls vinnande funnit sig nödsakad att i sitt förslag bibehålla prygeloch daggstraffet. I fred, under vanliga omständigheter, då sådana hinder och svårigheter att tillämpa arreststraff', som här förut blifvit anmärkta, ej äro för handen, har Kommittéen väl ansett detta sednare straff företrädesvis böra begagnas. Emot så väl dess utsträckning till lång tid, som dess intensiva skärpning möta dock alltid de betänkligheter här ofvan blifvit antydda.
Jag vill att de skola försvinna, på det alt ingen tjensteman må kunna smyga sig till inkomster, som icke kunna beräknas. Jag är ock emot statsUtsk:s sätt att smyga fram både anslag och afslag, hvarföre jag anhåller alt R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt. 192 Den 19 A pril e. m. Frih. Palmstjerna: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, att Hr von Hartmansdorff vill hafva hela punkten återremitterad, så tager jag mig friheten fästa upmärksamheten derpå, att då det begäres, att propos. skall framställas serskildt på de serskildta delarne af en fråga, så kan det icke förvägras. Det beror ju på Hr von Hartmansdorff att på hvarje serskildt del af frågan yrka återremiss, i öfverensstämmelse med hans förut afgifne yttrande. Hr von Knorring: Jag vill icke ifra för sportlernas bibe hållande och det är icke derföre jag yrkat bifall till slutmeningen i Utsk:s förslag, men jag vill åtminstone icke att första steget till sportlernas borttagande skall göras på den grund, att en reservant i BondeSt. lösligen framkastat, att sportlerna skulle vara oriktigt upgifna. Hr Bildt: Jag vill blott uplysa, i anledn. af Hr von Hart mansdorffs yttrande, att eli KammarRåd skulle få mindre lön än Landtmäteri-Sekretm; att ett KammarRåd har i lön 1,752 R:dr och 250 R:dr i arvode, eller tillsammans något öfver 2000 R:dr, linder det att Landtmäteri-Sekretms löneförmåner enl. Ulsk:s förslag skulle blifva 1000 R:dr i lön och 400 R:dr i sportler. Då härvid Hr von Hartmansdorff anmärkte, alt dertill borde läggas sportelbeloppet 400 R:dr, svarade Hr Bildt att likväl summan blott blefve 2000 R:dr. Hr Prytz:
Han släppte åter ned gardinen och kastade bort sin cigarrett. Hon lovade att komma halv sju, och klockan är redan tre kvart. Hon kommer inte... Han sträckte ut sig på soffan och borrade huvudet i en kudde. Vad det blir långt att vänta... Och jag har redan väntat mer än nog, jag har väntat hela mitt liv. Han hade längtat efter lidelsen, och likväl hade han flytt den. Men det skulle icke ske vidare. Han ville en gång veta, vad det var att älska och att vara älskad. Det kunde vara på tiden. Men kunde han taga på sig det ansvaret, att föra ett barn i fördärvet? Ansvar... Min far, som jag aldrig har sett, frågade inte efter det ansvaret. Jag har också familjetraditioner. Ansvar... Vi veta icke själva vad sådd vi så. Vi kunna icke åtaga oss ansvaret för någonting alls, varken för att gå framåt eller vända om eller för att stå stilla. Men nu... Var det inte någon som gick i trappan... Han sprang upp från soffan och gick ut och öppnade tamburdörren. Greta stod utanför, rödkindad av blåsten och vit över axlarna av snö. Greta satt i soffhörnet närmast brasan, och Hall satt bredvid henne med en stor portfölj i knäet, ur vilken han tog fram fotografier, etsningar och gravyrer. Greta tog den ena efter den andra och betraktade dem tyst och förströdd vid skenet från lampans orangefärgade spetsskärm. Framför dem stod ett litet bord med en flaska curaçao och en ask cigarretter. Vad jag är glad att ni kom, viskade Hall. Ni dröjde så länge, och jag var så ensam. Ja... Jag visste inte riktigt om jag borde gå. Men jag ville ju gärna se på era tavlor. Ni kan inte föreställa er vad jag är tacksam för ert konstintresse, sade Hall utan att småle. I nästa ögonblick ångrade han vad han hade sagt; han kanske hade sårat henne. Han fann dock snart, att hans farhågor voro utan grund; Greta hade icke något utvecklat öra för ironi. Hall bjöd henne en cigarrett, och hon tog den utan lång tvekan. Det är inte första gången jag röker, sade hon. Det fick jag lära mig i skolan; jag och en flicka till rökte värst i hela klassen. Är det möjligt...