Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presteståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion, framställt det förslag, att ett rum i nämnde hus måtte användas till arkiveller biblioteksrum och hvarest åtminstone en fullständig samling af författningarna från och med år 1719, samt riksdagshandlingarna från och med år 1809 borde för Utskotten och deras tjenstemän linnas att tillgå; hvarjemte, motionären, under hemställan, att vederbörande Utskott måtte afgifva sitt yttrande om de föreskrifter, som i afseende på denna samlings bildande, vårdande och bibehållande samt fortfarande tillväxt erfordrades, föreslagit: att ifrågavarande arkiv eller bibliothek, hvars förvaringsrum borde utses i närheten af Expeditions-utskottets lokal, måtte ställas under vård af någon bland Riksgälds-kontorets kommissarier; att, då denne icke alltid kunde vara tillstädes, en af kauslisterne hos Expeditions-utskottet borde tillhandagå dem, som behöfde i arkivet söka upplysningar; att i afseende på böckernas utlåning måtte stadgas, dels att qvitto skulle lemnäs å den bok, som erhölles, och dels att en utlånad bok icke finge föras ur huset; att de inbundna böckerna måtte förses med påskrift: ”tillhör Rikets Ständers Arkiv”; samt att utgiften för de erforderliga böckernas inköpande, äfvensom något mindre arfvode åt bemälde kanslist, måtte få bestridas af riksdagskostnads-medlen. Bih. till R. St. I)en omgång, tidsutdrägt och svårighet, hvarmed anskaffandet af de för riksdagsärendenas noggranna och fullständiga utredning erforderliga upplysningar om förut vidtagna beslut och meddelade stadganden icke sällan är förenadt, utgör onekligen, på sätt motionären anfört, ett väsendtligt hinder mot riksdagsgöromålens skyndsammare afslutande. Dessutom föranleder saknaden af en för hvarje ståndsoch utskotts-ledamot alltid tillgänglig och lätt åtkomlig samling af äldre och nyare författningar samt riksdagshandlingar icke ringa besvär och svårigheter vid behandlingen och pröfningen af den mängd olikartade ärenden , som under hvarje riksdag förekomma samt då skola handläggas och afgöras.
Då emellertid ej heller af dem, hvilka för närvarande uti skjutsningsbesväret erfara en tung börda, kan skäligen begäras, att desamma skola friköpa sig från utgörande af en beskattning, hvilken aldrig i sådan form blifvit dem lagligen ålagd, anser Utskottet att det så högst önskvärda målet, skjutsningsbesvärets skiljande från jordbruket, ej kan annorledes vinnas, än derigenom att kostnaden derför öfverflyttas på samhällets alla medlemmar, hvilka ock alla äro lika berättigade till åtnjutande af de fördelar, som med fortskaffningsväsendets ordnande afses. Det har emellertid ej undgått Utskottet att de, som nödgas erkänna det skjutsnings-skyldigheten genom sin historiska tillkomst skiljer sig frän de onera, hvilka från början upstått under form af grundskatt, lära vilja härvid invända att berörda skyldighet dock nu mera i verkligheten antagit natur af en grundskatt; att den, hvilken i våra dagar tillhandlar sig ett hemman, dervid tager i betraktande huruvida och till hvad mån samma hemman är med skjutsnings-skyldighet belastadt, och låter dessa omständigheter inverka Sammans. Stalssamt Allm. Besv - och Ekon.-Utskotteis Utlåtande N:o 8. \ 9 inverka vid bestämmandet af den köpesumma lian lör hemmanet vill utgifva; samt att, derest Statsverket öfvertoge skjulningsbesväret, genom denna ålgärd skulle, på landels öfrige invånares bekostnad, beredas nuvarande innehafvare af skjutsningsskyldig jord en förhöjning i jordens värde och sålunda en tillökning i förmögenhet, pä hvars vinnande denna samhällsklass ej genom någon, motsvarande uppoffring förskaffat sig skäligt anspråk. Denna invändning kan, och vanligen med mera skäl än här, framställas mot hvarje lindring i grundskaller eiler uti de besvär, som under längre tider varit vid jorden fästade ; och likväl hafva dessa skatter och besvär, — hvilka fordom blifvit ålagde jorden, såsom då nästan ensam omfattande nationalförmögenheten, samt för öfrigt den enda del af berörde förmögenhet, som då kunde med beskattning åtkommas, — under de sednare decennierne blifvit i ej ringa mån jorden aflyftade.
Hartmansdorff yttrat, lärjungen skulle inför lärarne åberopa, att hans far tror annat, än hvad som läres, befarar jag ej; vilja lärarne inlåta sig i en sådan polimik, torde lika lätt af christna föräldrars barn, vid budordens förklarande, kunna fås den invändning, att deras föräldrar bruka göra tvärtom. I olikhet med Hr Statssecreteraren för ecclesiastikärenderna tror jag Frälsarens exempel, blott genom dess moraliska skönhet, äga nog kraft att verksamt kunna framställas äfven för dem, som ej tro på det öfvermenskliga deruti. Men då den värde talaren slutligen gått så långt, att han trott, det andaktsöfningarna skulle öfvergå till ett gyckel, såvida judiska barn skulle få vara närvarande, får jag förklara, att detta är ett af de få ämnen, hvaruti jag vågar åberopa egen erfarenhet. Jag har en längre tid haft nära befattning med en skola, hvaruti christna och judiska barn emottogos, der undervisning i christendomen meddelades af en prestman, Gudstjenst hölls hvarje söndag samt bön hvarje morgon och afton, och jag vågar försäkra med lika mycken andakt som i någon af de skolor, som tillhöra Hr Statssecreterarens föredragning; men barnen fingo derjemte lära fördragsamhet med andras meningar och att man bättre tjenar det högsta väsendet, då man älskar sina medmenniskor, än då man hatar eller föraktar dem. I anseende till första punkten af betänk, nödgas jag dock yrka återremiss. Då Judarna äga rättighet att bo i vissa städer, anser jag olämpligt att utesluta dem från något lofligt näringsfång, som inom dessa städer kan idkas. Hvad borgare-eden beträffar, tror jag ej dermed bör vara så noga, när man ser, att Judarna kunna vara laglydiga undersåter utan sjelfva trooch huldhetseden. Dessutom torde formuläret för eden kunna så modifieras, att den af Judarna ansåges för bindande.
En högväxt, gråskäggig man, rak, spänstig och lefnadsfrisk, helsade helt flyktigt, liksom förströdd, och bad henne visa vägen till fröken Holms rum. Utanför dörren lemnade hon honom, utan att få sin nyfikenhet stillad. Det dröjde en timme, innan han kom tillbaka, och när han kom, syntes han henne som förvandlad — gammal och böjd. Tårar runno utför hans kinder, utan att han tycktes märka det, och han svarade ej på hennes frågor eller såg åt henne, där hon stod och höll tamburdörren öppen. A f Lisen fick hon intet veta. H o n öppnade aldrig ögonen — talade ej ett ord mera, var redan som död — • men öfver de härjade dragen, på hvilka den nedgående solens strå- lar smeksamt dröjde, låg ett skimmer af djup, innerlig lycka. Nu var hennes längtan stillad. Nu — på dödsbädden — behöfde hon ej blygas för sina känslor. N u hade hon fått yppa, hvad mannen har rättighet att säga, till hvem han vill — men kvinnan till ingen — minst till den hon älskar helt och fullt. leda flertalet. Klyftan mellan den yppiga boudoiren och ett renskuradt kök är lättare att komma öfver, än mången tror, och jag har kännt mången älskvärd fru, som i salongen hänförde genom sitt spirituella samtal, sitt fina, älskvärda sätt, under det hennes herre och man icke tröttnade på att skryta af, hvilken förträfflig mat hon, lagade och hvilken ypperlig husfru hon var. Det vare långt ifrån mig att uttala en bannlysning öfver allt lyxhandarbete, då j u den kvinliga dräkten och våra boningsrums prydnad rent af fordra ett konstmessigt må- lararbete, och denna sysselsättning, som i alla tider varit så att säga en sed hos kvinnan, bör visst inte heller nu fördömas. När vi ännu i museerna beundra de präktiga broderier, som uppstått under medeltidskvinnornas konstskickliga händer, skulle det vara stridande mot all rätt att förklara allt dylikt arbete öfverflödigt. Men » för mycket och för litet skämmer allt », lyder det gamla ordstäfvet, och det är emot detta för mycket, som några ord kunna vara på sin plats.
De kostnader, som åtfölja anskaffningen af nämnde materiel, och de förändringar i personalen, som häraf blifva en följd, äro visserligen betydliga, men någon ringaste tvekan vid deras beviljande bör dock icke upstå, ty belänken väl, Mioe Hrr, att en flotta tillskapas icke lika lätt som en krigshär, och utan flotta äro vi väl att anse för något annat, än grannens i öster aldra ödmjukaste tjenare? Jag uprepar derföre ännu en gång min önskan, all de äskade anslagen för flottan rundeligen mätte beviljas, äfven om delta måste ske på bekostnad af andra anslag, hvilka man af såväl böjelse, som öfvertygelse om deras behof, är hågad att medgifva. I jemnbredd med hvad jag i det föregrde anfört och förordat, afstyrker jag för närvar, hvarje åtgärd, som kan innebära ett beslut för framtiden rörrde stora flottan, hvarföre jag äfven afstyrker all förvandling till fregatter af såväl de 2:ne under nybyggnad varande linieskeppen (Stockholm och Skandinavien) som af det till förbyggnad uptagna (Försigtigheten). Måtte i stället dessa fartyg tills vidare, ifall detta låter sig göra, bibehållas i dockorne uti sitt närvar, ofullbordade skick och ingenting med dem vidtages, förrän materielen lill det antydda kustoch yttre sjöförsvaret blifvit fullbordad. Hvad äter våra qvarvarande 7 Linieskepp angår, nemi. de 3:ne otjenstbara och de 4, hvilka ännu lill blockskepp låta sig begagnas, så har jag intet att invända mot hvad Depart:ts-chefen i detta afseende anfört. Uti mitt tillstyrkande af den föreslagna sjöförsvars-materielens anskaffning, bar jag gjort undantag för de begärda 21 st, till en kostnad af 1,470,000 r:dr upgående ångbogserings-fartygen. Jag har nemi. trott, att till det antydda ändamålet vid inbrytande krig, allt för väl privata, för tillfället förhyrda, ångfartyg, skulle med fördel och besparing kunna begagnas. Möjligen misstager jag mig häruti, och i sådant fall afstär jag från undanlaget. Detta om systemet i sin helhet.
Jag anhåller blott få yttra några ord i anledning af de summor, som Herr von Hartmansdorff anfört, såsom bevis på den tillökning i anslagen, som ägt rum sedan år 1809. 1809 års Ständer gjorde sina beräkningar efter ett helt annat myntvärde, än det som gäller år 1823. Resultatet måste således blifva helt annat. Några titlar utgå till en del efter Kronovärdi, och der är förhållandet icke så synbart.5 men just vid sjelfva Hofhållnings-surnman, der blott några hundrade tunnor utgå efter sådant värdi, måste förhållandet vara så mycket starkare. Beräknar man den summa, som anslogs för Hofhållningen 1809, med den förhöjning i coursen, sorn nu äger rum, så var den mycket större, ja nära dubbelt, mot nu. varande anslags-summa. Jag anhåller blott få fästa uppmärksamheten deruppå, att 1818 års anslag för Konungen af Sverige innehåller S25,ooo R;dr Banco, och att en apanagerad Prins af England, minst har sig anslaget 35,000 Pund Sterling eller omkring 420,000 R:dr Banco, oberäknadt särskilta löne-inkomster. Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claés: Som flere af de omständigheter Herr von Hartmansdorf anfört, nära röra mig, som under en tid ai ro år haft befattning med ifrågavarande Den å Julii /. m. saker, anhåller jag få lemna några upplysningar. Konung Carl XIII emottog år 1810 sin Hofhållnings-summa såsom passevolance, så att ingen ytterligare redovisning för den samma kunde fordras. Han emottog på samma sätt skyldigheten att till en del underhålla den till det mästa förstörde och förslitne HusgerådsKammaren. Jag tror att när Han emottog denna skyldighet på passevolance, hade Han kunnat fordra att få Meublerne lemnade till sig iståndsatte och uti godt skick.
Hvad fördel, som kan vinnas af den utaf en särskildt bildad förening vidtagna åtgärd att från Norrige förskaffa hingstar, för att efter dem erhålla dugliga arbetshästar, har erfarenheten ännu icke hunnit ådagalägga. Sedan längre tid tillbaka har från Strömsholms stuteri hvarje år utskickats ett visst antal hingstar, som stationeras på olika trakter af Länet, och efter dem falla årligen flera, i allmänhet vackra föl. Skogshushållningen liar, så vidt den afser enskilde hemmans skogar, under ifrågavarande år icke mycket förbättrats. Väl har deråt blifvit egnad en större uppmärksamhet, men om äfven egendomsägarne i allmänhet kommit till insigt af be liofvet utaf en förbättrad, och på beräkning af framtida återväxt grundad, skogsvård, har dock ännu endast på någre fä, nästan uteslutande större, egendomar en på sådane grunder fotad hushållningsmethod blifvit införd. Det i förra berättelsen omförmälda förfarande att inköpa hemman i spekulation på skogens hastiga afverkning och försäljning har äfven de sednare åren, ehuru här måhända mindre ofta än på andra orter, förekommit. Att skogarne således på flera trakter äro illa medfarne kan icke förnekas, men tillgången torde likväl, på sätt förut är vordet omförmäldt, ännu mer än motsvara Länets behof. Dock får härvid icke lemnäs obemärkt, att större sparsamhet vid användandet af skogsprodukter och strängare uppmärksamhet på oloflig åverkan nu öfverallt iakttages, naturliga följder af trädvaror nes så betydligt stegrade värde. Sättet för åstadkommande af en för framtiden 15 mera betryggande skogshushållning utgör redan föremål för Eders Kongl. Maj:ts riksvårdande omsorger, och då Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förut haft tillfälle att i denna fråga afgifva särskildt yttrande, torde det befinnas obehöfligt att dertill i denna berättelse återkomma.
Ordföranden i dessa Comitéer, som torde tillerkännas rösträttighet och vid lika röster, votum decisivum, bör med urval inom Socknens område utses och tillförordnas af Landshöfdingen; åliggandes den för öfrigt närmast boende behörig KronoBetjent, att dervid närvara, till upplysningars meddelande. Derigenom skulle detta välgörande ändamåls förfelande och missbruk förekommas, och icke, som hittills ofta nog torde händt, det få bero af KronoBetjeningen i Districtet, att efter godtycko gynna eller preja vissa och låta de fattige mera behöfvande för. blifva alldeles ohulpne. I den händelse detta mitt Anförande profvas förtjena någon uppmärksamhet, så anhåller jag vördsamt att det måtte tillremilterai Besvärsoch OeconomieUtskottet. Lades på Bordet. Den 5 Januarii. S75 Herr Carpelanj Wilhelm Maximilian> hade inlemnat ett så lydande Memorial: Inom Fäderneslandet äga vi få och kanske ingen Elementarskola, utom Kongl. KrigsAcademien på Carlberg, der Ynglingar, jemte en vårdad och stundelig uppsigt, njuta en tjenlig undervisning i de första Barnd omsåret' vid den tid då vanligen grunden lägges till deras blifvande bildning, och då utvecklingen af deras anlag begynnes. Det är äfven en allmänt erkänd sak, alt Föräldrar, vid valet af Informatorer för sina Barn, ofta äro i förlägenhet af Sujetter i detta afseende, som äga den omfattning af kunskaper, hvilken är så nödvändig för utvecklingen af de fallenheter Naturen så olika utdelat hos hvarje Individue, äfven som den stadga, som fordras vid deras ständiga handledning. Behofvet och nyttan af Stiftelser, som, med en större omfattning, lemna ett vidare fält till bildning och en fullkomligare undervisning, derigenom alt flere Lärare ansvara för serskildta Undervisningsgrenar, torde livar och en Anna, som varit i den belägenheten, att bo på afstånd ifrån Gymnasier och HögScholor, der Ynglingar väl emottagas till undervisning, men den öfriga vården ej så noga kan handhafvas.
Folck som i sk rifwe icke må warde ider ifrå nämpdt, så hafwe wij icke heller gilwitt der någon befalning om, uihan the gode Män, sorn här i Stockholm hafwe waritt tilstädés, hafwer synts för godt och rådsampt, att ytterligere bewilie een hiälp, till att gore wäre Fiender moottstånd, som i hafwe till att see, hwad uthi alle Landzänder der om ähr bewilliett och wij ider Gopie af här med tilskicke, Derför® begäre wij utaf ider att wete, huru i £unne wara tiU sinnes, i thet såsom; jilGn. Besv.- oell Ekori.-Utskollets Betänkande, föo l/fan - 37 här och i alle Landzänder ähr beslutedt , Och försee oss, att i låte fuine Ider wälwillige till allt dett i kunne tänckie Gudh alzmecktigh kan lände till åhre och prijs, och hans saliggörende ord, Oss och ider till gagn ogh. godo. Befale ider här med Gudh alzmecktigh. Datum ut supra. C I&klMten dét i Koogl, Riks-Ärchiret förvarade Registratur intygar N. W. Forsslundj Förste Expediticras-Secreterare och Actuarie Bil aga K> Contract emellan Kongl. M:t och Österdahlernes sampt Bergzlagzhönderne, ahngående deres Uthlagor. Aff Örebro den 26 Fe bruarij åhr 1617. Wij GUSTAF ADOLPH etc. Giöre welterligit att effter wäre trogne TJndersåters Fullmäcktige sorn ifrå< desse effterskr:ne Sockner i Österdalerne och Bergzlagen nembligh:
Bankoverket 0 34 Svin Banko-Reglementet endast berättigar Fullmägtige, att, då någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af Adier och Publika papper eller af Guld och Silfver samt Jern, koppar m. 11. vågförda effekter, slå obegagnade, för en tid af högst 3:ue månader öfverlemna de icke an vända medlen lill den af berörde Låne-rörelse-grenar, som deraf kan vara i behof; så hafva Fullmägtige, enär jemväl uti alla dessa Låne-rörelse-grenar öfverskott förelunnits, icke kunnat vidtaga någon åtgärd, i och för förräntande af ofvanupptagne medel; ehuru Fullmägtige icke lära förbisett, att vid Götheborgs Låne-Kontor fonden för utlåning med omsätlnings-rätt, under större delen af detta år varit och ännu fortfar att vara otillräcklig. §• 42. Med anledning af väckt fråga, huruvida stadgandet i sista punkten af Banko-Reglementets 157 §., att ”ränta på ränta å sådana lån, som icke öfverskjuta 10
Men han är en karl, och en ung karl, och man får ej för länge fresta hans ståndaktighet, utan försöka att återgifva honom sitt goda lynne, innan tiden gör det omöjligt, och innan han börjar söka sig förströelser sjelf, åt annat håll.» »Ack hvad vill du jag skall göra?» sade Elina, bristande i häftig gråt, ty hon fann att Arabella menade väl med henne, och blef högst upprörd åt hennes målning af Albert ute i sällskaper. »Hvad vill du jag skall företaga! Jag vill gerna göra hvad som helst för att Albert nu som förr skulle trifvas hemma, men jag vet icke huru, eller på hvad sätt, ty jag tycker jag gör intet annat än hvad jag bör.» »Jo, min kära Elina, det gör du visserligen!» sade Arabella, ruskande på hufvudet med så komiskt allvar, och så fullkomligt härmande Mariana att Elina kom i fullt skratt. »Du gör visst långt annat än du bör,» – fortfor hon allt med Marianas högtidliga ton och stora gester, som Arabella alldeles till förvåning kunde härma. – Du tjuter och gråter och har alls ingenting att gråta för. Du lägger icke upp ditt hår om aftnarne, och kläder dig icke elegant om morgnarne. Du vaggar Milla när hon sofver, och släpar jemt på henne då hon är vaken. Du stänger dina dörrar. Du är aldrig ute i din salong. Du spelar och sjunger aldrig. Du helsar aldrig på dina vänner och slägtingar. Man ser dig hvarken på baler, konserter, spektakler eller soupéer, der du förr trifdes så väl, och utgjorde en så stor prydnad. Med ett ord: du drager dig ur verlden och blir slutligen en torkad murkla – alldeles som vår goda Mariana.» Endast dessa allra sista ord sade hon med sin egen glada röst, ty till alla de andra tillmälena hade hon lånat Marianas, just när denna höll en af sina värsta straffpredikningar, men genom den himmelsvidt olika tendensen i dessa och Arabellas uppstod något så oemotståndeligt löjligt, att Elina gapskrattande afhörde alla hennes beskyllningar. »Och så slutligen – fortfor Arabella i sin egen naturliga, litet skorrande ton – »låter du denna välsignadt ledsamma
Jag skulle deremot anse mycket vara genom försöket förloradt, i fall det misslyckades; ty någon större förlust för crediten, än den af det allmänna förtroendet, kan icke göras, och detta förlorar man, om det befinnes, att man föreskrifver åtgärder, hvilka äro så beräknade, att de icke kunna verkställas, eller icke motsvara, ulan tvärtom motverka deras ändamål Jag afstyrker således för närvar. Hr Lagerhjelms förslag. Hvad åter betraffar Hr v. Troils förslag, hade jag för min del trott, att det förslag, jag tog mig friheten framställa uti den reservation, jag afgaf emot det första betänk, i ämnet (under Nro 1 g3), vore fullständigare, bestämdare och mera användbart än Hr v. Troils; men då jag tror mig inse, att mitt förslag icke lärer öfverensstämma med den opinion, som för ögonblicket torde vara mest allmänt rådande inom Representationen, vill jag icke nu uppehålla R. o. Ad. med yrkande om dess antagande. Jag öfvergår altså hufvudsakligen till instämmande i Hr v. Troils förslag, likväl icke under öfvertygelse, att det är så fullständigt, som det borde vara, men emedan det är det enda goda, som för nafvar, torde kunna bringas till ett bestämdt resultat. En anmärkning bar jag dock att göra. irsta punkten i 1 mom. innehåller nemi.: ”Att fr. o. m. år i8j5 beräknas och anslås 5 procrs amortisseinent och 5 procrs ränta eller tillhopa 200,000 rrdr årligen, med hvilket anslag, genom räntebesparingarnäs användande, hela skulden senast inom i5 års tid kan vara till fullo återgulden.” Jag är härvid al samma tanka, som Gr.
Sänkning af sjön Widöstern i Ossbo härad af Jönköpings och Sunnerbo härad af Kronobergs län, samt Aftappning af sjöarne Drafven och Bolmen i Westbo härad af Jönköpings samt Sunnerbo härad af Kronobergs län. Den jordyta, som i följd häraf vinnes eller förbättras, är beräknad till ungefärligen nio tusen, två hundra sjuttio åtta tunland, då likväl deri icke ingår hvad som skulle vinnas genom Bolmens och Drafvens sänkning, deröfver någon beräkning än ej är gjord. En del af denna mark är redan odlad och har burit skörd. Utom en sådan mera varaktig vinst, hafva desse arbeten, genom beredandet af sysselsättning åt en större arbetspersonal och spridandet af icke obetydliga penningesummor, tillskyndat orten stora fördelar. § 2- \ Invånare. Folkmängd. Enligt 1847 års mantalslängder utgjorde folkstocken : Mankön 75,463. Qvinkön 82,020. Summa 157,483, deraf skattskrifne: Mankön 39,232. Qvinkön 45,934. och mantalsfrie: Mankön Summa . 36,251. 83,166, Qvinkön . , 38,086. Summa 74,317, hvilket antal, jemfördt med folkmängden år 1842, visar en tillökning af 5,630 personer. Denna tillväxt synes vara en naturlig följd af uteblifne farsoter och missväxter, jordens tilltagande odling, samt näringsflitens utveckling under i allmänhet gynnsamma förhållanden. n Folket. Angående dess bildning, mångsidigt utbildade konstoch näringsflit, samt verkningen deraf på välmågan och slutligen sedlighetstillståndet, tillåter jag mig åberopa föregående berättelser och endast tillägga, att uti det mesta af allt detta visat sig ett framskridande.