Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 10 Haft. 9 66 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 153. slistbefattningen i allmänna Magasinskontoret upphört, Protokollssekreteraren Anlon Olof Ekman, hvilken alltsedan år 1835 innehaft berörda kanslistbefattning, finge, till ersättning för den honom genom nämnda tjensls indragning frångångna inkomst af 458 lt:dr B:ko, uppföras på allmänna indragningsstaten till åtnjutande af enahanda belopp årligen intilldess han, genom fullmagt å annan allmän tjenst, erhölle högre lön än den lian då innehade. Vid den tidpunkt, då denna löneersältning beviljades Ekman, innehade han såsom tillförordnad Protokollssekreterare vid Landt försvarsdepartementets Kansli-expedition den för protokollssekreterare-hefattningen då på stat anslagna lön af 1,800 R:dr R:mt. Sedan emellertid denna lön, till följd af Rikets Ständers medgifvande vid 1856—1858 årens riksdag, blifvit förhöjd till 5,500 R:dr, hade Ekman fortfarande åtnjutit ofvanberörda honom medgifna löneersältning å allmänna indragningsstaten, äfven sedan han blifvit utnämnd till Protokollssekreterare på stat genom Kongl, fullmagt af 9 Oktober 1860, enär den, till följd af Rikets Ständers vid 1859 års riksdag fattade beslut, tillkomna löneförhöjningen endast varit provisorisk och således icke heller blifvit Ekman genom fullmagten tillförsäkrad. För den händelse emellertid att Rikets Ständer vid innevarande riksdag eller framdeles skulle finna skäligt besluta uppförandet på stat af denna provisoriska förhöjning i protokollssekreterare-lönen, ansåg motionären det vara tvifvelaktigt huruvida den löneersältning, som för närvarande utginge lill Ekman, vidare finge af honom uppbäras.
Då man nemi. vill framlägga ett förslag i ett ämne, sorn man ej rigtigt förstår eller åt hvilket man ej helt och hållet egnat sig, så brukar man rådföra sig med sakkunniga personer, Om man t. ex. vill föreslå anläggandet af en jernväg, så gör man icke detta förr än undersökning blifvit verkstäld, huruvida en dylik anläggning är möjlig eller icke. Vill jag framkomma med ett finanslörslag, och sjelf icke är tillräckligt hemma i dylika ämnen, så rådgör jag först med personer, till hvilkas omdöme jag i dessa frågor har förtroende o. s. v. Men i fråga om läkekonsten tror enhvar, som fått något nys om en method och för sin del funnit den bra, sig kompetent att framlägga stora förslager till förändringar, utan att behöfva rådgöra sig med eller lyssna till de personer, som deruti böra ega någon insigt.. Så t. ex. motionerade Frih. Creutz härom dagen inrättande af en hydropathisk anstalt, vid hvilket tillfälle han upläste några blad af en af D:r Lagberg utgifven skrift, som gick ut på att visa, det vaccinationen vore i hög grad skadlig. Jag yttrade då, att detta vedelades genom de ypperliga statistiska upgifterna, som man i detta hänseende egde just från Sverige. Icke desto mindre anser Hr Frilen sig några dagar derefter böra framkomma tued en ny motion om vaccinationens uphörande. Om man ej vill fästa något afs. å enskilda yttranden, så tycker jag dock att landets hela läkarekorps kunde hafva något att betyda, och då denna, med ett enda undantag, är emot homöopathien, borde sådant, tillika med tvenne Riksdagars afslag å motionen, hafva varit ett tillräckligt skäl för att icke ånyo framkomma med densamma. Jag anhåller derföre, icke i mitt eget eller i läkarekorpsens intresse, utan i ve - 172 I)en 3 December f. m. tenskapens och den fria forskningens namn att fä nedlägga min protest emot denna motion, samt att mina anmärkningar måtte få åtfölja remissen till Utsk:t. Hr von Qvanten, Emil:
Redan häraf visar sig tydligt nog att Banken behöfver hela sitt kapital, så vida den skall kunna fortfara att öfva uågot öfvervägande inflytande på omsättningen; hvilket för Banken måste vara af den största vigt, såvida den skall kunna fullgöra sin förnämsta pligt att upprätthålla myntvärdet. Bankens rörelse måste vexa sättningen. Denna framkallar eljest andra institutioner, sorn slutligen i stället att underhålla en nyttig täflan, skola blifva Banken öfvermägtige och ofta röra sig i en riktning, som kan ytterligare förlama Banken, ja till och med bringa den i verklig fara. Det är denna för Banken och landet högst vigtiga öfvervigt, sorn måste åt Banken försäkras, men den skall, örn än småningom dock säkert gå förlorad, om icke Banken sätter sig i tillfälle att följa omsättningen och gifva den en sådan riktning som omständigheterna fordra. För sagde ändamål behöfver Banken att hafva en större del af sitt kapital rörligt, än nu är förhållandet. Banken bär nemligen kunna i vida större mån än hittills skett förlägga den större rörelsen, sorn nu till stor del underhålles med utländska kapitaler men i viss män bör vara af Banken beroende. Bland utländska lån äro ^ de, som oupphörligen omsättas, de vådligaste derföre, att de när som helst kunna återfordras, och att detta oftast sker, då det medför de största olägenheter. En hastig återbetalning af utländsk skuld drabbar icke allenast den affär deri penningarne blifvit använde, utan om den afser något betydligare belopp, måste den ofelbart leda till stark påkänning af Bankens reela fond. Detta är detta äfventyr, som bör aflägsnas och det kan ske i betydlig män om Banken sättes i tillfälle att med inhemska kapitaler förlägga de näringar, som nu uppehållas genom dyra omsättningar af utländska län. För sådant ändamål måste dock Banken vara i tillfälle att förfoga öfver de medel, som nu äro orörliga elior åtminstone bundna för längre tid. Att skilja Banken från fastighetsbelåningen kan ej heller numera anses förenadt med någon våda för fastighetsegare sedan i landsorterna finnas Hypotheksinrättningar, der vida större och fördelaktigare lån kunna erhållas, än de Banken lemnar.
Höstetinget skulle nämligen inom kort vidtaga och tillrustningarna i och för denna viktiga tilldragelse kräfde ej så ringa bekymmer, ty mycket folk samlades vanligen vid tingsterminerna vinter, sommar och höst å tingsstaden och att göra lagmannen och nämden i lag låg i hvars och ens intresse. Måhända kunde man sålunda i en framtid blifva ihågkommen med en mildare räfst, om man möjligen komme att försynda sig mot rättvisan. Men det var ej ensamt i själfva tingsgården lif och värksamhet rådde. I hela den kringliggande byn var förhållandet enahanda och man afbidde äfven här med spändaste intresse hvad som förestod. Ofta sågos redan tidigt på den viktiga dag tinget skulle börja skottgluggarna skjutas åt sidan och ett eller annat anlete späja ål alla håll och kanter för att tillfredsställa nyfikenheten, eller uppslogs själfva stugudörren på vid gafvel, för att man härifrån bättre skulle kunna göra sina iakttagelser. Byns ungdom smög sig omkring bland buskar och snår för att uppspåra de bästa utkiksställena eller stack något tofvigt hufvud fram bakom stuguknuten vid det första misstänksamma ljud utom hemtorfvan. De som då hade dragit sin sak inför rättvisans handtlangare eller af underordnade tjänstemän kallats att för begångna förseelser infinna sig vid tingen samlades naturligtvis också i vederbörlig ordning å tingsorten och ökade i ej ringa mån den befolkning, som eljes hade fast fot därsammastädes. Men vi återgå till skildringens gång. Den 3 oktober, då tinget nu skulle taga sin början, anlände ett stycke fram på förmiddagen lagmannen Klas Kurck med en skara af sina ryttare till Per Hindrikssons gård. Hindriksson hade redan i timtal stått ute i förstugukvisten i förväntan på sin höga gäst, ty lagmannen var en mäkta ansedd man och detta därtill här, då han ju var en representant för vår inhemska adel, som i allmänhet i högre grad än de utländska herrar, hvilka samtidigt med denna hade öfverväldet i vårt land, tillvunnit sig folkets förtroende. Efter lagmannen infunno sig de tolf nämdemännen. Sedan man inträdt i den rymliga domsalen satte sig lagmannen vid ena ändan af det på midten af golfvet anbragta domarbordet.
Jag vill blott mot honom erinra, att han åtminstone icke bör göra anmärkn. mot de delar af förslaget, som onekligen sammanhänga. Det är nemi. klart att, om jag vill stadga att börd icke är tilläten då jord öfverlåtes till bördeman, så kan jag icke behålla för många bördsleder, ty då blifva de orimligheter, Hr Adlercreutz påpekat desto större, ju längre jag kommer. Om jag behåller bördsrätten för syskonbarn, så skulle derigenom inträffa att, om jag gåfve jorden till mitt syskonnbarn, mitt eget barn icke finge börda. Bimligare låter det att, om jag gifver jorden åt ett af mina syskon, barnet då icke får börda, ty mellan syskon finnes ännu den närmare förbindelse, att anledningar kunna tänkas, hvarföre jag bör få öfverlåta egendomen åt ett af dem, utan att mina barn må äga att deruti inblanda sig. Det är samma grundsats, som är uttalad i K. M:s Propos. om uphörande af bördsrätt i stad, enl. hvilken det är stadgadt, att viderboende och nabo icke få lösa ett hus, som är såldt 12 Den 3 Jtini. af en person till bans slägting, ehuru de hafva rätt att eljest tränga sig emellan köpare och säljare. — Om för öfrigt R. o. Ad. anser lämpligt att, på sätt Hr Carlheim Gyllenskjöld förordat, antaga detta förslag under vilkor, att testaments-lagen bifalles, och Hr Gr. o. Landtm, vill derpå framställa propos., så har jag ingenting att deremot invända, ehuru jag anser det under alla förhållanden böra antagas. Hr Cederschiöld: Gr. Sparres sista yttrande har hos mig stadgat öfvertygelsen om huru vigtigt det är att få bort sista raden i lista §:n. Det vill synas mig som om Utsk:s afsigt varit att omintetgöra den s. k. lika arfsrätten, och att borttaga hela verkan af hvad som i de följande mom:r stadgas om testamentsrätten.
Det torde nemligen få antagas, att, för så vidt tippoch afskrifuings-räkning skall medföra någon verklig fördel för allmänheten, det insatta beloppet til! större eller mindre del bör vara tillgängligt efter högst en månads uppsägning; och på denna korta tid kan Banken icke återfå de utlånade medlen. På dessa skäl nödgas Utskottet, att hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt 30:o afstyrka bifall lill förenämnde motioner, i hvad desamma angå bildandet i Rikets Sliinders Bank af uppoch afskrifnings-räkning, men i samband härmed bör Utskottet tillkännagifva att det framdeles, vid behandlingen af frågan om inrättande af låne-kontor till ersättande af de Privat-banker, som kunna komma att upphöra, skall taga under närmare bepröfvande frågan om lämpligheten att uti dylika låne-koutor bereda tillfälle åt enskilde, att emot en lägre ränta insätta medel, sorn åter genom utlåning göras fruktbärande samt såmedelst framlocka o~ fruktbara kapitaler.. Vid denna likasom vid nästföregående riksdagar har Utskottet fått emottaga flera inom respektive Rikg-stånden väckta förslag om inrättande af låne-kontor i de provinser, der sådana nu ej finnas.. Så hafva herrar af Dalström, G /., lektor Soderberg. P. H. Lilhström, samt riksdagsfullmäktigeu Ingemund Odin hemställt om bildande på ön Gottland af ett serskildt låne-kontor; herr Norin: att, för bedrifvande af låneoch kreditiv-rörelse samt för hållande af uppoch afskrifnings-räkning ett låne-kontor, utgörande o« afdelning af Rikets Ständers Bank, må' inrättas i Gefle stad; herr Hesselgren: att Banko-Vtskottels Betänkande, ft:ö 24t 29 dylika afdelningar utaf Riks-banken må, i stället för Privat-bnnkefna åvägabringas 1 flera andra städer, såsom Fahlun, Carlstad, Jönköping, Linköping; och Riksdagsfullmäktige Johannes Olsson från Wermland, Jos. Holm från Stockholms län, J.
St., nemi. att man der öppet skrattar (jag tror mig icke nyttja ett för liårdt uttryck) åt Ständerna för den vanmagt och obetydlighet, de under den förflutna tiden sjelfva gifvit sig genom sin släpphändthet, så hemställer jag, om icke det måste inträffa, som nu inträffat och mångå förutsagt, att de en gång mäste begagna sin rättighet att afstå de ständigt förnyade fordringarna, till dess de finna ett annat system vidtagas och sina föreställningar om nödvändigheten af besparing på något håll vinna mera afseende, samt om de icke en gång måste finna det nödigt, att icke i detta fall längre låta behandla sig, såsom Hamlet yttrar, i den bekanta tragedien af samma namn, till hofmannen, såsom en svamp, den man efter behag utkramar, när han är väl fylld, blott för att derefter kasta bort honom. Häri och icke uti något obehörigt tidningsskrik ser jag orsaken till de ofrälse Ståndens handlingssätt, och detta utgör äfven skälet, hvarföre jag, för min del, röstar för afslag. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag vill blott, i anledn. af de upplysningar, Hr Hjerta lemnat R. o. Ad., hemtade från föregående riksdagars förhandlingar, fästa uppmärksamheten derpå, att jag alldeles icke talade om de anslag, som beviljades 1812. Jag påminner mig ganska väl, att krigsrustningar då gjordes, och att det således icke kunde komma i fråga, att ju icke anslag dertill skulle beviljas. Jag sade icke från och med, utan sedan 1812 års riksdag, och jag undantog således äfven denna från dem, vid hvilka anslag för ifrågavar. behof blifvit vägrade. Ej heller har jag sagt, att icke 3:dje hufvudtiteln vid riksdagarna blifvit ökad; ty jag talade om extra anslag för materiellen, och nästan af sig sjelf faller det, att ordinarie anslagen vid hvarje riksdag undergå förändring. Frih. Den 3 November c. m. Frih. Gederström:
Utsk:t anför i afseende härpå att »det med skäl kan ifrågasättas, huruvida, då rättigheter och skyldigheter böra stå i ett någorlunda jemnt förhållande, det ens kan anses med rättvisa förenligt, att den skall biträda vid kyrkobyggnad, som icke eger i öfverläggning och beslut derom deltaga.» Härvid tillåter jag mig vördsamt erinra, att i följd af stadgandet uti 9:de §:n af Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse å landet, äro vissa af kommunens medlemmar skyldige lemna bidrag till kommunens gemensamma utgifter, utan alt med denna skyldighet är fören3d rättighet att i beslut om samma utgifter deltaga. Och kan jag, vid sådant förhållande, icke inse, hvarföre skyldigheten att biträda vid kyrkobyggnad skall göras ovilkorligt beroende af rättigheten att öfver kyrkobyggnadslrågor besluta. Efter mitt förmenande finge den förev:de frågan sin lyckligaste lösning, om R. St:r, jemte framställande af de allmänna grunder för skyldighet att biträda vid kyrkobyggnad, som R. St:r för sin del funne lämplige, anhöllo hos K. M:t, det K. M:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande riksdag framställa Propos. om förändrade bestämmelser för deltagande i byggnad och underhåll af kyrka, med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, omförmält, att alla de ledamöter, som yttrat sig i ämnet, förenat sig i yrkandet om återremiss af Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos, på bifall till densamma, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Utsk:ts hemställanden å sid. 6 och 7. Biföllos. Fördrogos Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 17 dennes bordlagde Mern. N:o 46, med förslag till sammanjemkning af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk.
N:o 49, ang:de bestämmande af viss lid, hvarifrån den i K. förordn. d. 13 Juni 1800 bestämda prescriptionstid för fordringars utsökande räknas må; N:o 50, ang:de förtydligande af de i lag och särskilda författningar innefattade bestämmelser af straffet för inbrottsstöld; N:o 51, ang:de rättighet för tiondegifvare i Skäne att få lösa den till Stockholms allmänna Barnhus anslagna kronotionde efter markegångspris, med tillökning af i lag stadgad forsellön; samt N:o 52, ang:de granskning af de i Statsrådet förde prolocoll. Upplästes följande af Gr. Hamilton, Jacob Essen, inlemnade mern.: I anseende till högst vigtiga enskilda angelägenheter, nödgas jag för en längre tid lemna riksdagen, och får fördenskull härmed afsäga mig förtroendet att vara ledamot i BancoUtsk., äfvensom alt vara Bänkman, men anhåller vördsammast, det 11. R. o. Ad. ändock täcktes tillåta mig varda i utöfningen af min riksdagsmannarätt bibehållen. Denna anhållan behagade R. o. Ad. bifalla. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Odencrantz,. Thor Hartvig, anmält, det han nödgades lemna riksdagen för längre tid, samt derföre anhöll att, med riksdagsmannarättens bibehållande, blifva entledigad från sin befattning som ledamot i Exp.Utsk. R. o. Ad. biföll jemväl denna anhållan, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i BancoUtsk. efter Gr. Hamilton och en ledamot i Exp.Utsk. efter Hr Odencrantz.
I sådant afseende förekomme nemligen: att uti ansökningar, som ännu vore under förberedande handläggning, hade anhållan blifvit hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställd, dels af Magistraten i staden Christianstad derom, att 3:ne Kronan tillhöriga krut-kapeller, hvilka, till stor fara för staden, äro belägna, de 2:ne invid dess, södra del och det 3:dje vid norra delen, måtte till annan mera lämplig och mindre faraväckande plats förflyttas, helst staden vore villig att, i utbyte mot Kronan tillhörig jord, härtill lemna utrymme, dels ock af Borgerskapets äldste i staden Landskrona, äfvensom särskildt af ett större antal bland stadens innevånare, att det i vestra tornet af dervarande f. d. citadell inlagda krutförråd blefve från detta genom närbelägenheten för staden vådliga förvaringsrum flyttadt samt i sådant ändamål ett nytt kruthus å någon plats på längre afstånd från staden uppfördt; att de öfver berörda framställningar hittills hörda embets-myndigheter funnit anledning att å dem tillstyrka nådigt bifall; samt att, jemte det kostnaderna för verkställande Kongl. Maj:ts Nåd.. Proposition M 05. 5 af de sålunda ifrågakomna förändringarne med Kronans krutupplag blifvit ungefärligen beräknade att å förstnämnda ort komma att uppgå till 18,000 Ridr och å den sednare till 14,000 R:dr, allt Banko, Krigs-kollegium för närvarande saknade medel, hvarmed dessa utgifter skulle kunna betäckas, och ansåge sig, för flera kommande år, ej heller hafva att någon tillgång dertill påräkna. I betraktande af dessa omständigheter, och då förenämnda krut-upplag, genom närheten till bebodda stadsdelar, blottställde innevånarne derstädes för en ständigt hotande fara, samt alltså åtgärder från Kronans sida till deras betryggande häremot, medelst den ifrågaställa förflyttningen af förråden till mera aflägsna platser, syntes böra vidtagas, hemställde
Det synes mig nemi. vara angeläget för hvar och en som lemnar anslag, i afseende ej mindre på kolåtgång än lämplighet att för ett fartyg som, lågt beräknadt, redan kostar 400,000 r.dr b:co, genom insättande af ångmachin öka denna kostnad med ännu omkring 200,000 r:dr, att hafva den frågan bestämdt utredd huruvida ett dylikt fartyg verkligen vore så ovillkorligt att föredraga framför ett starkt, ehuru hvarken med egentlig tackling eller ångmachin försedt kust-batteri i förening med minst en bataljon kanonslupar, alltsammans framfördt af för detta ändamål nödiga ångfartyg och sålunda satte i tillfälle att efter behag concentrera eller i olika riktningar, ja på olika från hvarandra skiljde ställen, använda sin eld, och jag tror att sådane upplysningar skulle mera än nu gjorda planer befordrat framgång åt den K. propos:n. Jag tror att, innan man varit beredd på att lösa denna fråga, hade det varit bättre att icke så bestämdt yttra sig. För öfrigt betviflar jag visserligen icke att frågan blir upplyst, då jag erfarit att R. o. Ad:s Eleclorer hafva i StatsUtsk. invalt den man, hvars arbeten, uti de med sjöförsvarets materiella delar gemenskap ägande ämnen, föranledt hans förflyttande från en annan corps lill chef för den corps som just har sig anförtrodd utredandet af dylika frågor; men jag har trott lämpligt att inom detta rum fästa chefens för sjöförsvars-dep:tet uppmärksamhet på nyttan af att på förhand (i fall han finnér det lämpligt) de anmärknn-, som man möjligen kan förutse, komma att göras, och jag ber slutligen få förklara, att jag tillåtit mig dessa, under motsatt förhållande möjligen ej på sitt ställe varande, anmärkmr endast och allenast derföre, att ehvad ordalag och ordställningar man än må hafva begagnat, jag icke kunnat antaga eller föreställa mig den K. propos-n såsom bestämd Den 30 November f. m. 07 och definilift afgjord i afseende å de fartyg för hvilka icke något kostnadsförslag beledsagade densamma.
Jag föreslår derföre, att efter hvarje slutad Session måtte till Redactionerne af de hår i Staden utkommande Allmänna Tidningar, då de sig dcr-j ora flen s 5 ht nunrit. em anmäla) aflemna» en officiel Bulletin, inne» hållande rubrikerna på de årender, sorn förevaJ rit jemte en korrt berättelse angående de vidtagne åtgårderne och besluten; äfvensom jag tror, att de Ledamöter, hvilka antingen gjort motionerne, eller föranledt dem, eller talat öjver, får eller emot, i hvarje discurs, kunde uppgifvas; dock att sådane ämnen icke i Bulletinerne upptagas, hvlika kunna vara af natur, att enligt 58 §. Riksdagsordningen vid justeringen varda uteslutne: det vill säga, sorn röra någon Ledamot af huset personligen. Om en af Riddarhusets Canzlister verkställde sjelfva anteckningen, förmodar jag att RiddarhusSecreteraren ej skulle behöfva mera än en fjerdedel» timmas syslosåttning med Bulletinens redigerande, då den samma på en timmas lid kunde vara färdig, för att derefter till Vederbörande utgifva». __ Jag skall icke tillåta mig, att yttra mig, om denna anstalt behöfver RiddarhusUtskottets Utlåtande, eller ejj meni förra fallet anhåller jag oin proposition till remiss. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt t Gustafi I anledning af den nu förevarande frågan angående tryckning af RiksStåndens Protocoll och Bihanget dertill, får jag den äran tillkännagifva, att sedan Riksens Stån* der i skrifvelse af den 21 Maji 1818 hosKongl. Majit i underdånighet anhållit em nådig föreskrift till HofCanzlersEmbetet, under hvars Ridd, o. Ad. Prat, I, B. 9* Den 2 5 Januarii inseende Boktryckerierne i Riket äro ställde, att så snart
För att nu endast hålla mig till det ett par gånger åberopade Backarydsbetvget, får jag påpeka det ovedersägliga förhållande, att sökandens moder och sökanden sjelf omöjligen kunnat bli antecknade ä Bäckaryds församlings kyrkobok, såsom hustru ocI* äkta son till Löjtnant von Schantz, med mindre den då varande pastorn i församlingen varit öfvertygad om sakernas riktighet, och har detta antagligen skett, hvad Juliana Maria Schurichs egenskap af hustru beträffar, antingen efter anteckning i prest betyget från Löjtnant von Schantz’ förra skrifningsort eller ock efter förevisande af vigselattesten; och rörande sonens upptagande som äkta, dels faderns muntliga erkännande, dels hans företeende af betyg om den uti Mamsell Svenssons edeliga intyg omnämnda förhandling inför Prosten Agrell i Skatelöf, hvilket intyg finnes under Bil. C vid sökandens första ansöknings» skrift till Riddarh.-Direktm, Det »r för mig klart att den vigtiga handling, Mamsell Svensson omtalar, funnits och tillkommit just i följd af Pastors i Backaryd fordran att Löjtnant von Schantz skulle, för anteckningen i kyrkboken, med ett dylikt dokument styrka sin uppgift om sonens erkännande såsom äkta. Att nämnda Prosten Agrells betyg, likasom vigselattesten, numera icke är i behåll, att afskrifter al dem här icke kunna företes, kommer sig troligen deraf, alt Prosten i Backaryd, sedan han gjort anteckningen i kyrkoboken, icke ansåg dem vara af nöden att gömma, då kyrkoboken i allt fall skulle ega lagligt vitsord, hvarförutom, om papperen ändock blefvo tili en tid bibehållna, de likväl, såsom varande lösa lappar, lätteligen kunnat, under den långa tidsrymden af 30 å 40 år, som sedan dess förflutit, bli bortslarfvade.