Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då min hemort ifrån läseriets olyckor varit förskonad, har jag intill denna dag endast genom berättelser lärt känna dess läror och det andliga högmod, som utmärker detsamma, och det är med en viss slags glädje, jag nu hört dem så oliöljdt framträda, enär min öfvertygelse derigenom blifvit stadgad, att sådane läror, som dessa, aldrig uti ett Evangeliskt samhälle kunna ega bestånd. Hvad åsyftar motionen? Samvetsfrihet? — Nej! Motionären har sjelf ganska rigtigt sagt, att öfver hjertats tysta suck och frågor, och Andens Tro, och svar uppå dem, dömer endast Gud, som känner hjertat och pröfvar anden, och denna frihet är sålunda icke blott genom vår grundlag försäkrad, den är det ännu mera genom naturens ännu mägtigare Den 7 December. Icke samvetsfrihet utan religionsfrihet, såsom Hr Tham ganska rigtigt anmärkt, är det sålunda, som åsyftas; frihet för läseriet, att ostördt få sprida sina läror; och hålla sina sammanträden, sina convenliklar. Och hvad förehafves då på dessa? Guds Ords lärande säger man. Vore det endast så, skulle sannerligen Conventikelplakatets stadgar icke till störande af dessa sammankomster begagnas, och bästa beviset härföre är detta plakats, i min tanke, oftast alltför sena och alltför lama användande. Det är först när buller och oro genom dessa convenliklar spridas uti landet, det är först då, när proselytmakeriet med brandfackla uti hand, stiger fram uti eller frånträder utur densamma, som Slaten måste mellankomma, för att afvärja de oordningar, som smyga uti läseriets fotspår. Men det är ej blott läsningen af Gnds Ord, som på dessa conveutiklar förehafves, det är tolkningen af detsamma, af detta Ord, hvars kärlek visserligen ligger sä uppenbar, att den af det enfaldigaste hjerta kan fattas, då detta hjerta ödmjukt söker tillegna sig detsamma, ty för stolthet flyr kärleken, men hvars vishet åter är så djup, att äfven den visaste aldrig kunnat lära dess slutord. Och af hvilka utöfvas denna tolkning?
Kyrkoböcker genom vådeld eller annan olyckshändelse kunna gå förlorade, och hvilka, efter hvad Utskottet förmodar, utgöra de enda, sorn, med den vård, hvilken för dylike handlingar är föreskrifveD, och med den tillsyn öfver deras noggranna och tydeliga upprättande, hvilken af vederbörande Förmän säkerligen icke nnderlåtés, hunna föranleda saknaden af upplysningar om ålders och skyldskap? förb" Handen, skulla Utsko et icke tveka att tillstyrka bifall till Förslaget: Men, då med största fog klagan länge blifvit förd deröfver, att Kyrkoherdarna, tid efter annan, blifvit ålaggde åtskilige göromål, som, jemte det desamma merendels varit afvikande från bestämmelsen af deras Ämbeten, genom sin Besv. och Elion. Vtik. Betdnkanden. 135 vidlyftighet och det besvär, de förorsakat, hindrat dem att egna tillräcklig tid åt ut* öfningen af det vigtiga kall: beredandet af moralisk och religiös bildning, som egentligen blifvit dem anförtrodd; Och Utskottet, vid betraktande häraf, anser hvarje tillökning i dessa göromål vara lika obillig till sin grund, då den måste dga Presterskapets förut nog trägna sysslosättning, som menlig till sina påföljder, enär uppmärksamheten på Sjäiavården derigenom nödvändigt skall inskränkas; Så finner Utskottet af dessa skäl sig föranlåtet, att till afslag anmäla RiksdagsFullmägtigeu Bergs förberörde Motion; Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamt underställcs. Stockholm den 2 April 1823* Betänkande, i anledning af yrkadt tillstånd för Jiyr kohemmans Aboers, i Skane, efterlemnade Enkor och barn, att före* trädesvis till sådane hemman erhålla A' bo-rätt. H-ederv. BondeStåudet har, medelst Protocolls Utdrag af den 6 nästlidne Mara till Ankom Jen 5 April i8&3, \ 156 Besv. och Ekon-. TJtsk. Betänkanden.
M. yrkad löneförhöjning för Revisions-Seltr eler arne. H. Ex. Ilr Gr. Sparre: DR StatsUtsk. i l:sta mom. af denna punkt tillstyrkt bifall till hvad K M. föreslagit, har jag vid den Den 11 Å pri 1 f. m. 59 delen ingenting att anmärka, utan önskar alt densamma at R. o. Ad. mätte bifallas. I afseende åter på det sednare mom. anser jag mig blott böra anmärka, att de skäl Utsk. begagnat för afstyrkande af förhöjd lön för Burean-Chefen vid Jnst.-Depart:ts Exped., nemi. j att han med afseende å mängden och beskaffenheten nf göromål icke kan ställas i jemnbredd med Revisions-Sekret:ne, i min tanke icke äro riktige. Det är visserligen sannt att de 8 Revisions-Sekret:ne hafva trägna göromål, som gifva jemn och ständig sysselsättning och all de tillvuxit derigenom att Revisions-målen blifvit ökade genom Lagmansoch Kämners-R:nas uphäfvande, men det är mycket svårt att jemföra denne Bureau-Chefs befattning med Revisions-Sekretms. Hans embets-befattning är af helt annan beskaffenhet; det kan vara långa tider då han icke har någon föredragning, men andra åter dä den serdeles ofta förekommer. Han är dessutom skyldig alt sysselsätta sig vida mera med studier för att inhemta kännedom om andra länders lagstiftning än öfrige jurister, och jag tror således att skälet icke håller stånd. Då SlatsUtsk. likväl enhälligt afstyrkt bifall och arbetet möjligen ändock kan gå, anser jag mig icke ega skäl att yrka återremiss i denna del utan ber blott att få nedlägga min reservation emot SlatsUtsk:s Utlåt, i denna pounkt. Propos. till bifall å förevande punkt af Ulsk:s Utlåt, blef härefter framstäld och besvarad med Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande.
Prot. 1845. 9 Sami. 81 642 Prot.-Utdrag, den i5 Februari 184b. vid handläggningen af Bevillnings-Utskottets betänkande, N:o 12, angående tullbevillningen, fattade beslut, att böcker, chartor, musicalier, notoch ritböcker skulle vara från införseltull frie: Bonde-Ståndet afslog denna inbjudning, och vidblef det beslut, Ståndet uti omförmäldte ämne fattat. S. D. Föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens betänkande, N:o 40, i anledning af väckte förslag till ändringar uti Kongl. Stadgan, angående folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842: bifölls. S. D. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens memorial, N Då detta betänkande redan blifvit af tre Riks-Stånd bifallet, fann Bonde-Ståndet berörde memorial ej fordra vidare åtgärd, utan lade detsamma till handlingarne. S. D. Vid fortsatt föredragning af Stats-Utskottets på bordet hvilande utlåtande, N:o 156, dels angående åtskillige i sammanhang med 6 Hufvud-Titeln för en gång eller för vissa år, äskade anslag, dels i anledning af väckta motioner om statsbidrag för likartade ändamål, biföllos 30, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38 och 39 punkterna af samma utlåtande5 hvaremot den 31 punkten, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterades; Stats-Utskottets, på bordet hvilande utlåtande, N:o 160, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår, blef nu ånyo föredraget, och, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Den 15 Februari. Från Högloft. Riddeuskapet och Adet a. S. D.
Huruvida den af Utskottet föreslagna beräkningsgrund är med billighet förenlig, derom lärer näst förut upptagna förhållande lemna tillräcklig visshet. Skulle återigen den åsigt göra sig gällande, att bouppteckningar böra med högre karta beläggas, än hvad efter den af mig föreslagna beräkning kan komma att utgå, går det ju an att öka kartan, endast detta sker progressivt i förhållande till den behållna summans lägre eller högre belopp.” Häruti instämde Herr friherre Raab samt Herr Munck. § t. Allmänt Stadgande. Alla handlingar och skrifter, hvilka till domstolar, embetsverk eiler andra myndigheter ingifvas, der företes eller utfärdas, äfvensom alla här nedan omförmälda, emellan enskilde personer upprättade, kontrakter, öfverenskommelser, eller förbindelser, samt lysningssedlar till äktenskap skola antingen skrifvas på stämpladt papper elier ock dermed beläggas, till det belopp, på det sätt, med de undantag och vid det ansvar, denna författ ning vidare stadgar. § 2. Stämpling aj papper och dess värde. Stämpling af egna vexel-blanketter må jemväl kunna ega rum, på sätt och i den ordning, här nedan i 16 § finnes bestämdt. § 3. Allmänna föreskrifter vid författningens efterlefnad. 1:0 Rättegångsoch andra skrifter, som af rätter, embetsverk eller andra offentliga myndigheter till parter eller sökande utgifvås, skola skrifvas Bevillninys-Utskollets Betänkande, N:o li. 23 på stämpladt papper, med undantag af domar, utslag och resolutioner, som genom justitieoell öfrige departementen af Vårt kansli utfardas, äfvensom af fastebref, fullmakter, konstitutorial, geometriska kartor, pergainenls-bref, gesälloch mästare-bref, pass och bevis, sorn meddelas å handlingar, författade på förut ej stämpladt papper, hvilka med vederbörliga beläggningskartor skola förses. 2:0
Efter Utsk:s tanka måste de grunder som uti Bevilln.-förordningen gjort sig gällande vara de rättvisaste, emedan dessa grunder varit tillämpade uti nära 40 år, samt derunder riksdag efter riksdag på nytt blifvit granskade och rättade. Det var således naturligt att Utsk. med stöd af denna öfvertygelse om bevillningens rättmätiga fördelning, trodde sig handla mest i öfverensstämmelse med Svenska folkets fordringar, dä Utsk. beslöt att taga Bevilln.-förordningen tilt grund för uppgörande af den äskade summan. Visserligen kan man vid en nogare granskning af Bevilln.- förordningen, finna att densamma, i vissa delar, bordt annorlunda göra sig gällande. Men sådant är icke Ulsk:s fel, som dels i sin helhet, dels ock genom afgifue reservationer sökt fästa Ständernas uppmärksamhet härpå, ehuru utan synnerlig framgång. Hvaraf Utsk. måste draga den slutsats, alt R. St. ansett den fördelning af bevillniugen som Ständerne uppgjort vara den rättvisaste och ändamålsenligaste. Krig är ett allmänt ondt, ofta föranledt af nödvändigheten, och ej sällan af politiska hemligheter. Detta onda träffar hvarje samhällsmedlem, i mer eller mindre grad. Att så mycket som möjligt är söka förmildra detta onda, fordras gemensam samverkan och utomordentliga åtgärders vidtagande, från hvilka inga medborgare med sann fosterlandskänsla bör eller kan frigöra sig. Om ofvanstående grundsats antages såsom gällande, så förfaller alla de anmärknir man sökt göra mot. den af Utsk. föreslagna fördelningen af krigsumgäldernas godtgörande. Man har anmärkt, att Utsk. tillstyrkt den förhöjda bevillningens utgörande äfven efter 3:dje art:n, såsom orättvis. Men man glömmer alt Utsk. i motsatt fall skulle handlat i strid med de grunder Utsk. bestämt, nemi., att utgiften skulle utgå af hvar och en som erlade skatt till Staten efter Bevilln.-förordningen. Man har vidare yttrat, att om man höjde tullen på vissa öfvertlödsvaror, såsom caffe och mera dylikt, så skulle man erhålla större inkomser, samt dymedelst kunna betäcka krigsomkostnaderne, till en ganska betydlig del.
Men de kommo icke till något bestämdt resultat utan fortsatte ut till gräsmattan, där olyckan kunnat ske, togo reda på, hvar vagnen stått, och hvar gossen legat — och det var alltsammans så underbart, att om man hört någon berätta det, så hade man ej kunnat tro det. Och så fortforo de att prisa det stora undret, tills fru Gustafsson, som alltid hade en instinkt af att saker och ting behöfva sin motvikt här i världen, afslutade ämnet med orden: — Ja misses ska nog tacka Herren, men om det också hade gått på annat sätt, så skulle misses ändå ha tackat Herren, för han vet alltid, hvad som är bäst. Och hon lutade sin beniga, tre alnars långa figur beskyddande öfver Matilda, skakade hennes hand och vaggade på sina stora, platta fötter, och hennes hvita, utstående tänder glindrade magiskt. Matilda stod vid grinden och såg efter den bortlunkande spårvagnen. Hon kände en viss osäkerhet i hjärnan — tänk om dessa människor till sist talade och lefde just så som människor böra tala och lefva! Atle — lilla Atle Brännande kommo tårarna. Men de tre fruarna skramlade tystlåtna framåt i den tomma vagnen, och de erforo alla en glädtig lättande känsla af att vara på väg till sitt. — Jag undrar om hon ändå inte är »dragen», sade fru Anderson slutligen. — Där finns för mycket Gudsfiendligt Bertha — för mycket. Fru Petterson lade sina grå halfhandskklädda fingrar stelt i kors. Tonen var sträng. Fru Gustafsson teg. Hennes man brukade säga försonande: — Åh, hon är ett älskligt, godt barn, den lilla fru Hjelm, Gud skall nog finna henne i sinom tid. — Men aldrig ett ord svarade då fru Gustafsson. I Morton var det endast lilla blyga fru Törnkvist, som på något symöte kunde modigt höja sin röst och utbrista: — Jag tycker nu den frun är så söt, så jag vill bara äta upp henne. Men herrarne iakttogo varsam tystnad. Blott någon gång hände, att alla blickar riktades på en solkig sidenväst, då dess ägare, professor Carolus Ivarson, med stora, våta läppar, halfgråtande af förtjusning, kramade någons händer och ropade:
Den stackars pussiga, blågredelina, förfrusna menniskan steg in, anförd af Annette, som presenterade henne och gaf henne en stol, under det jag med all möjlig artighet började min examen. — Ja, gudbevars! Herrn kan väl förstå, att när man inte är blind, så ser man ibland hvad som är midt för näsan på en, — började fru Lund i en urskuldande ton och torkade sig om näsan med en liten hoprullad sudd, som skulle föreställa en näsduk. Jag försäkrade henne, att det icke alls förundrade mig och väl alltid borde vara fallet, men bad henne endast noga beskrifva hvad hon egentligen sett. — Åh, bevars! Inte kan jag känna igen fruntimret, det bedyrar jag herrn, och inte tänker jag säga ett ord till någon lefvande själ, efter som herrn är så fasligt noga. Jag kan väl förstå, att det lär varit ett riktigt fint fruntimmer, efter som ... — Min goda fru Lund, är frun riktigt säker, att det verkligen var ett fruntimmer? — Ja, hvad skulle det annars vara? — En karl, naturligtvis. — En karl? Visst var hon bra lång, men herrn vill bara blanda bort saken. En karl går väl icke hvitklädd i alla fall? — Hvitklädd? Men det brukar just icke fruntimmer heller vanligtvis. Hon skulle ju då se ut som ett spöke? — Ett spöke! — utropade tvätterskan, tydligen träffad af en alldeles ny idé, som syntes henne lika pikant som den första. — Ett spöke! Kors i alla mina dar! Nu minns jag, att portvakterskan också sett något besynnerligt för en tid sedan. — Hvad hade hon då sett? — inföll jag, redan ångrande mitt förhastade ord och inseende, att om saken slog in på detta kapitel, så skulle jag aldrig få någon reda derpå. — Jo, hon vaknade härom natten, — fortfor fru Lund lifligt, — vid att någon ringde på porten. Hon gick ut för att öppna, men kunde alls inte få in nyckeln, utan sedan hon bråkat en stund, frågade hon hvem som ville in, men hon fick intet svar, och som hon trodde, att någon förbigående ringt af okynne, så gick hon in igen.
Tullstadgan den 7 December 1860, hvarigenom den förut gällande Seglations-ordningen af den 15 Maj 1843 blifvit upphäfd, har fartyg med last af endast tullfria varor fått sig medgifven rättighet att inlöpa, utom till stapelstad, jemväl till andra vid saltsjön belägna städer eller landthamnar, der, enligt kungörelse, som General-tullstyrelsen åligger att i allmänna författningssamlingen införa, ständig tullbevakning finnes anställd; dock bör vid fartygs ankomst till ort, der sjötullskammare ej är inrättad, vederbörlig inklarering af fartyg och last ske vid hufvudtullkammaren i distriktet. Enligt 28 § i nämnda stadga har likväl Generaltullstyrelsen fått sig medgifvet att, derest i följd af lokala förhållanden ytterligare undantagsbestämmelser, än nämnda § upptager, i afseende å den för tullklareringen stadgade ordning någonstädes skulle finnas af nöden, för ändamålet vidtaga de åtgärder, som med Kronans rätt och säkerhet äro förenliga; och Utskottet har inhemtat, att General-tullstyrelsen, med stöd häraf, merändels då en välkänd lastemottagare sökt, att ett fartyg med last af endast tullfria varor kunde få utan föregången omlastning lossa å destinationsorten, änskönt ständig tullbevakning derstädes icke funnits, lemnat bifall till en dylik ansökning, dock med vilkor att inklarering af fartyg och last skulle försiggå vid hufvudtullkammaren, samt att lastemottagaren bekostade den bevakning, sorn från tullkammaren medföljde fartyget för att öfvervara och kontrollera lossningen. Då således det ändamål, motionären åsyftat, Synes kunna vinnas i författningsenlig ordning; samt någon tidsutdrägt icke vållas lastemottagaren derigenom, att han nödgas hos General-tullstyrelsen göra ansökning om rätt för fartyg att lossa vid destinationsorten, hvilken ansökan kan ingifvas innan fartyget anländt; men deremot i fall ifrågavarande rättighet medgifves utan all inskränkning och utan att ansökning för hvaije särskildt fall göres hos vederbörande myndighet, nuvarande tullbevakning skulle blifva alldeles otillräcklig, hemställer Utskottet, att förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Rättigheten till bränvinsbränning i l:a klassen åtföljer hemman, hem» mansdel eller annan jordlägenhet å landet, som efter 1847 års taxeringar, utan beräkning af åbyggnaderne, uppgår till ett värde af minst 300 r:dr, och får utöfvas, i förhållande till det sålunda beräknade värdet, med följande pannerymder, kokrummet inberäknadt: För ett taxeringsvärde af minst Utan mäskvärmare. Med mäskvdrmarc. 300 tili och med 1,000 r:dr högst 18 k:r 1.000 „ „ „ 2,000 — 20 t. o. m. 24 — 18 k:r 2.000 „ „ „ 4,000 — 25 „ „ 27 — 19 t. o. ro. 20 — 4.000 ;, „ „ 6,000 — 28 „ „ 30 — 21 „ „ 22 — 6.000 „ „ „ 8,000 — 31 „ „ 33 — 23 „ „ 25 — BHi. till R. St. -Utskottets Skr fveise, IV.-o G. För ett taxeringsvärde af minst 8,000 till och med 10,000 R:dr Utan mdskvdrmare.
- ") ' Att ile ii ii; ^ opiiiioii \ r: ii~~i Ihgt; .flerii. : iiiliii.iignre Blniid tidens ledaudo liiiin iSii blmicl liviniiorn: ~, och att s ?blluiidn ile geaoinförcla reforuiema i iiiiiiiga f d l, siirskildt clWr det giillde sochila nppgiftes, fiiiiiii t Irvini~orun ohereddn;: I tti lxgngn; iB sig af ' cle viinn: i~ föi.clel: ime, iii: ett fnktiiin, soiii gifvi t Icviiiii ofdgtm i Sverige siii nll.dcles siirslii l dn, priigel. Allt detta skdl eii gång, om tid och krafter förninias tecknarinnai~, k o m a till sin rätt i den fullständiga lefiisdsslrildrhgen öfver Fredrika Bremer. Men tills vidare måste viii. % lasme nöja sig med det lilla vi här kunnat erbjuda till clea adla lcvinnans håglcomst - en liten knippa blott &amp; f blommorila i hennes ta~~.kes och hjärtas örtagård, ploclcade och samulanbuadim af kärleksfulla händer. &amp; a mycket hoppas vi ar vunnet därmed, att de imgn icke langre behöfva fråga: &gt;) hvein var Fredrika ~ r &amp; e r? x eller &gt;) hvad kan Bon hafva för betydelse för var tids iniiii11.iskor? » De skolat nu veta, ?tt hon &amp; r modern till deras frihet, vägrö.jersksl, som borttagit de första hindren, föregiingerskan, som visat, i hvillcen anda. och för hvilkn inkl frihetel.] skall brukas. N&amp; de im också, dessa unga, vara villiga, att lkra af henne!
Man har häremot invändt, att sandjord icke vore tjenlig lill annat än potatis-odling. Delta hestrider jag icke; jag vill blott nämna, att jag icke trodde mig behöfva upräkna de olika sädesslag, som kunna på sandjord odlas i st. f. potatis. Men då en sådan upgift tyckes hafva blifvit önskad, så får jag nämna, att på sandjord trifvas rofvor, kolrötter och hafre. Alla dessa slag äro förträffliga fodervexter. Man säger vidare, att det endast vore börsspeknlanten, som skulle vinna; ty han kan hålla på sin vara eller sälja den, om han finner det förenligt med sin fördel. Men jag tror icke att bränvinsbrännaren sjelf, när han, kort lid efter sedan han bränt, kan förutse en stegring i priset af 24 sk. på kannan, skall alltför tidigt bortsluta sin tillverkning; och sålunda blir ju det icke ensamt börspekulanten, ulan biva gerna bränvinsbrännaren, som komme att vinna. Den qvantitet bränvin, som Hr von Koch beräknat skulle i höst kunna tillverkas, är icke för högt tilltagen. Ty hvad ångbrännerierna beträffar, så är beräkningen af deras afverkningsförmåga minst hälften för låg. Jag frågar då, om, under nuvar:de politiska förhållanden, då man är osäker, huruvida man icke kan blifva inblandad i ett krig, det för landet vore serdeles fördelaktigt att hafva 40,000,000 kannor bränvin, i st. f. en motsvarande tillgång på spanmål. Och om vi äfven äro så lyckliga att fä vara neutrala, så är det ändock säkert att vi icke hafva samma fördel af bränvinet som af säden. Af dessa och förut anförda skäl, förtfar jag i mitt yrkande om återremiss. Sedan härefter på förfrågan af Hr von Kraimer, And. Robert, lindert. Rid dar h.-Sek re t. uplyst att något prot.- utdr., ang:de i förevaride ämne af andra RiksStånd fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt, anförde Hr von Kraemer:
Med ledning af de i afseende på fartyg föreskrifna uppgifter angående lästetal, byggnadsmaterial och anbringad ångmaskins driftkraft m. m., uppskattas fartygsegarens inkomst eller fraktförtjenst efter fartygets storlek och beskaffenhet samt de', så vidt kändt är, under nästföregångna år verkställda resors äfvensom besörjda varuoch personaltransporters förmånlighet. Då fartyg under hela årets lopp icke varit upptackladt eiler utrustadt och begagnadt samt följaktligen icke för dess egare medfört någon inkomst, bör ej heller bevillning påföras § 13 Skeppare, ångfartygsbefälhafvare, styrmän, maskinister samt matroser och andre sjömän taxeras till bevillning för sina inkomster genom arfvoden och så kallade hyror m. m. efter enahanda beräkningsgrunder, som äro stadgade för den vid industriella företag eller i enskild tjenst anställda personals inkomstbevillning. § Den inkomst, handlande, handtverkare eller annan näringsidkare eger af sin rörelse, uppskattas, med fästadt afseende å härvid förekommande allmänna eller tillfälliga förhållanden, efter rörelsens beskaffenhet och det belopp, hvartill den årliga varuomsättningen eller tillverkningen uppgår, antalet af de vid rörelsen biträdande eller använde personer, desses befattningar och lönevilkor, afsättningsoch arbetstillfällen, handelsbodars och verkstäders läge jemte öfriga omständigheter, som anses inverka på för månligheten af idkad handel eller annan näring. Skulle taxeringsmännen sakna när mare kännedom rörande verkliga beskaffenheten af den rörelse, om hvars beskattning fråga är, och aflemnade uppgifter icke innehålla tillfyllestgörande upplysning derom, böra de, på sätt dem lämpligast synes, förskaffa sig de underrättelser, som erfordras för rörelsens rättvisa beskattning Vid de fall, då en och samme handlande eller nä - 148 ringsidkare samtidigt drifver rörelse på särskilda ställen eller i olika näringsgrenar, skola de inkomster, som härigenom uppkomma, sammanräknas och taxeras till bevillning pä ett ställe, eller der han är mantalsskrifven; dock med iakttagande af Bevillmngsstadgans föreskrift, att bevillning för yrke, hvaraf inkomsten öfverstiger visst belopp, hör påföras, der yrket idkas.