Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom det utlåtande, Kongl. Kommerce-Kollegium för dess del i underdånighet afgaf, upplystes: att medelst Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 2 September 1818, uppå Bruksoch Sågverksegares i norra länen gjorda underdåniga ansökning, medgifvits, alt, till samma års slut, Finska och Åländska skutor finge, med samma friheter, som förut egt rum, begagnas till varors transporterande inrikes orter emellan, men deremot all inrikes fraktfart med Finska och Åländska fartyg från och med år 18ig förbjudits , ”vid påföljd, att alla de Svenska varor, som på Finska och Åländska fartyg transporterades, borde såsom Finska anses och förtullas”; — att, då sedermera, med anledning af en utaf båtegare i Wätö socken gjord underdånig ansökning om förbud för Finnar och Åländningar att med sina fartyg gå för frakt emellan Svenska hamnar, en undersökning blifvit verkställd, Konstitutions-Utshottets Memorialj IV:o iS. 21 hvarigenom utreddes, att de, inrikes orter emellan, erforderliga befraklningar ej allestädes kunde med egna fartyg besörjas, Kongl. Maj:t under den 24 November 1820 i nåder förklarat, att de föreskrifter, som genom Kongl. Brefvet den 2 September 1818 blifvit i detta afseende gifne, skulle, intilldess annorlunda förordnades, tjena till efterrättelse; — att, sedan år 1828 en ny handelstraktat med Ryssland blifvit afslutad, hvarigenom införselstullen å Finska träd varor ansenligen förhöjdes, och, i anledning deraf, åtskillige handlande i Stockholm lill Kongl. Majit inkommit med underdånig ansökning, att, till lättnad i Svenska trähandeln, Finska och Åländska skutor, som dertill begagnades, måtte få utöfva en sådan fraktfart, med befrielse från den stadgade Finska tullen, Kongl. Majit under den 20 Augusti 1828 i nåder medgifvit, att, lills vidare och så länge erforderligt antal
Jag får upprepa hvad jag redan flere gånger sagt, att då hvar och en eger rått att vålja inom hela massan, år det honom ju icke eller förment att välja inom sin afdelning. Således får jag hein-; Ven 30 Maji J. m, ställa om icke de, som åro af Herr Ribens tauka, skulle vilja förena sig om Utskottets förslag. Herr Rothlieb, Axel: Jag får underställa Herr Grefven och J^nndtMarskaiken samt HÖglofiige Ridderskapet och Adein, om icke den ena propositionen bör blifva till antagande af Utskottets Memoria], och den andra lill bibehåll ande af Bånkmånnen enligt nu gåiiande RidJ darhusOrdning. Friherre Hjerta, Fredrid Jag anhåller att få förena mig med Grefve von Schwerin, i fråga om propositionens uppställning. Herr Cederskjöld: Då. jag år fullkomligen öfvertygad, att pluraliten önskar förändring, synes den af Herr Grefve von Schwerin föreslagne proposition vara öfverflödig, och endast tjena till att förlänga processen, emedan man sedan beslut blifvit fattadf om Bånkmånnen afsk aflande i alla fall måste afgöra, huruvida UG skottets Memorial 6k.all bifallas eller ej. På sådant sätt får man en votering mer, ån om första propositionen genast blir på Utskottets Förslog. Grefve Spens: I det afseende förenar jag mig med Grefve von Schwerin angående den. proposition Herr Grefven och LandtMarskalken först gjorde, att jag i sig sjelf tror den vara låmpeligast, men jag tror, att de af Herr Cederschjöld befarade vådor bäst skulle kunna undw vikas, om propositionen styliserades ungefärligen sålunda: anser Ridderskapet och Adeln de 7^8 Den 5o Maji f. m. emot den hittills använde Bånkmans-inrättningen framställde anmärkningar vara af den beskaffenhet , att förslagen om ett nytt sått att välja Electorer böra till pröfning företagas ? Biifver denna proposition med Ja besvarad , komma de särskildta förslagen att debatteras.
På grund häraf föreslår jag i underdånighet, det Eders Kongl. Maj:l täcktes hos Rikets Ständer göra framställning om beviljande af etl extra anslag ä 38,000 rdr för uppförande af ett exercishus vid ifrågavarande läroverk. Vidare har hos Kongl. Majit blifvit anmäldt, att den lokal, sorn till sjukhusSjMiutbyggpä Carlberg begagnas och hvilken redan af Rikets Ständers år 1861 församlade nad m m revisorer bedömts vara för sitt ändamål otjenlig, vore belägen i östra flygelns tredje våning och utgjordes dels af 3 rum med platser för 18 sängar, jemte ett derintill liggande v iklrum, dels af 2 afskildt belägna reserv-sjukrum med 6 sängplatser, eller inalles af 5 sjukrum med 24 sängplatser; att af alla dessa rum endast ett af reservrummen tåge åt söder, men de andra åt norr; att samtliga rummen vore blott 7 fot höga. 15 fot djupa, med omkring 90 fots tillsammanräknad längd; att således, då alla sängplatserna äro upptagna af sjuka, på hvarje person kunde beräknas omkring 525 kubikfot luft, hvilket af läkare ansåges vara för litet; att fönstren voro Bil. till R. St. N:o 3 a. (ill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o l. om Statsverket 1865. lågt anbragta, hvilket gjorde sittplatserna derinvid dragiga och dessutom förhindrade en tjenlig ventilering; samt att utrymmet, som under vanliga förhållanden kunde anses tillräckligt, likväl, då någon epidemi inträffar, blefve alldeles för ringa. — I följd häraf, och då mot dessa sjukrum i allmänhet kunde anmärkas, att de hade för liten och otjenlig dager, för obetydlig höjd och otillräcklig luftvexling, att de genom sitt läge mot norr vore för konvalesecnter otjenliga, samt under andra än vanliga förhållanden dessutom otillräckliga, hade Guvernörs-embetet å Carlberg ansett sig böra ännu en gång uttala sin redan förut tillkännagifna åsigt örn denna lokals otjenlighet till sjukhus.
De 3 ansökningarna, som af K. M. biföllos, och som ieke upptagas bland de af Utsk. anförda exempel, voro visserligen, efter min åsigt, grundade på gilltiga skäl; den 4;de, som afslogs, begärde naturalisation af ett utrikes köpt fartyg, utan anförande af något annat skäl än att sökanden köpt det, hvaremot det af Utsk. exempelvis anförda och klandrade beslutet om en dylik naturalisation grundade sig på det styrkta förhållandet, att inrikes icke med erforderlig skyndsamhet kunde erhållas ett lika passande fartyg för en vigtig ångbåts-förbindelse. Men förhållandena måtte varit hvilka som helst, så anser jag det vara en pligt för de män, som tro sig såsom enskilde näringsidkare tillständigt att hos Regeringen söka undantagsförmåner, att såsom ledamöter i ConstUtsk., när fråga väckes att fördämma alla sådana, allvarligen upplysa sina medbroder, alt förhållanden kunna finnas, då dylika bi I lig tv is böra medgifvas, (ty såsom sådana måtte de väl ansett de i deras egna ansökningar förekommande) samt, om detta bemödande icke skulle lyckas, dock i en bestämd reservation öppet visa, att emellan deras handlingssätt såsom enskilde och offentlige män ingen stridighet finnes. Utsk. har anmärkt rådgifvarnes underlåtna handläggning sedan medlet af i836, för slutliga afgörande! af den från längre tid tillbaka väckta frågan om näringsfriheten. Jag har vid ett föregtde tillfälle yttrat, huru djupt jag för min enskilda del beklagat hvarje dröjsmål med denna vigtiga frågas afgörande, hvarigenom de demoniska makter, som bemöda sig alt sönderslita elementerna för vårt samhällsbestånd, fått ypperliga bundsförvandter i intressenas lätt uppskrämda farhågor; men om den betänklighet, sorn hittills afhållit Regeringen från ett definitivt afgörande af en fråga, der så motsatta, men dock lika pockande anspråk från olika delar af nationen framträdt, behöfde en ursägt, toide den finnas i det af de 3 RiksSttn och således af R.
N:o 143 i anledning af gjorde motioner om indragning af Kongl. NummerLotteriet, 2:ne af Riks-Ståftden stannat uti olika Beslut med de inne öfrige, och Borgare-Ståndet af sådan anledning, under den 25 nästförflutne April, med godkännande af de utaf StatsUtskottet rörande detta mål, uppgifne VoteringsPropositioner till förstärkta Stats-Utskottet öfverlemnat den vidare handläggningen af berörde fråga; men till Borgare-Ståndets kunskap kommit att densamma ännu icke hos förstärkta Stats-Utskottet erhållit nödig åtgärd; så fann BorgareStåndet, nu vid betragtande af Riksdagens snart förestående slut, samt angelägenheten deraf, att denna sak, i anseende till dess egande samman-j hang med fastställandet af Bevillnings-Summan, skyndsamt varder afgjord, sig böra vänligen anmoda det förstärkta Stats-Utskottet, att, så fort som möjeligen ske kan, genom anställande votering, afgöra frågan, huruvida Kongl. Nummer-Lotteriet bör indragas eller icke; Om hvil ket Borgare-Ståndets Beslut, de Respective Med-; Stånden skulle vördsamt och vänligen unders rättas. Fröt. Utdf. d. i Maji 1818- #73 S. D. Återremitterades, i anseende till gjorde anmärkningar, Riksens Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts ifrån den 18 sistlidne April på bordet hvilande Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition, angående inrättande af Allmänna Arbetsoch Corrections-lius på Borgholms Slott och i Vadstena. S. JD. Vid förnyad föredragning af Riksens Höglofl. Ständers Banko-Utskotts den 13 sistledne April afgifne och den 18 i samma månad på bordet lagda Betänkande om nödvändigheten af en förbättrad reglering rörande de från Banken utgående Låne-biträderi till understöd för nyttige Odlingar; fann Borgare-Ståndet godt att lika med Höglofl.
Sedan dessa löners belopp nu blifvit af Rikets Ständer bestämdt genom den för Banken vid denna Riksdag utfärdade nya Aflönings-stat, synes följagtligen betjeningen vid Riksgälds-Contoret ega grundade anspråk att, med upphörandet af den medgifna lönetillökningens provisoriska egenskap, lönerne inom sistnämnde Verk jemväl måtte varda definitivt reglerade. Att härvid ofvanberörde, tillförne iagttagna grundsats, borde fortfarande tillämpas, har Utskottet ansett vara en gifven följd af Rikets Ständers i detta afseende, vid 1828— i83o årens Riksdag, meddelade förklarande. För öfrigt har Utskottet funnit destomindre anledning att ifrågasätta någon minskning i lönevilkoren vid Riksgälds-Contoret under hvad för Banco-betjeningen blifvit stadgadt, som den, under förra tider, med de fleste tjenster inom detta Verk förenade betydliga extra inkomst, genom sedlars skrifning och annullering, numera upphört; till följd hvaraf omförmälde tjenstebefattningar, äfven med framtida bibehållande af likheten i de egentliga lönebeloppen, komma att hädanefter blifva vida mindre förmonliga än enahanda beställningar inom 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N',o 503, Banken, hvars betjening år i fortfarande åtnjutande af ifrågavarande, jemte andra extra inkomster. Utskottet år visserligen icke i tillfälle att anställa den i anmårkningarne antydda jemnförelsen emellan de göromål, som tillhöra tjensterne inom Banken och Riksgälds -Contoret; men Utskottet tror sig dock ega någon grund för den förmodan, att, efter innevarande Riksdag och sedan de nu föreslagna tjenste-indragningarne blifvit verkställda, en dylik jemnförelse, i flera fall, skulle ådagalägga ett motsatt förhållande mot hvad anmårkningarne synas förutsätta. I anledning af hänsyftningen å aflönings-förhållandena inom Statens Embetsverk, får Utskottet förklara, att Utskottet icke kan erinra sig, det Rikets
Riks-banken innehade, med inberäkning af Riksgälds-kontorets obligationer, vid sistlidet års slut ett belopp af omkring 8,300,000 R:dr och för sitt deltagande i jernvägslånet har den att vänta ytterligare fyra å fern millioner i stats-obligationer, alla de sednare ställda i utländskt mynt: således redan öfver 12 millioner i sådana papper. Läggas nu härtill 7,500,000 R:dr, så torde det blifva vanskligt nog i nödens stund att förvandla alla dessa s. k. lätt realisabla papper af 20 millioner R:dr i Bankosedlar eller klingande mynt, särdeles när man betänker huru öfverfylld både den utländska och inhemska penninge-marknaden skall blifva af den oräkneliga mängden Svenska obligationer, som dels redan äro utgifna, dels komma att utgifvas så väl af Staten som af alla möjliga inrättningar. Kursen på åtskilliga Hypotheks-obligationer noteras nu till 85%, och hvad skall det blifva, när Sveriges skuldsedel-massa blir mångdubblad, om ett trängande behof uppstår för alla att realisera? Det är utan tvifvel bekymmersamt att Svenska jorden skall vara så hårdt skuldbelastad, som den är. Men så länge skulderna äro inhemska, kan man ej förneka, att hvad den ene Svenske medborgaren är skyldig, det har en annan Svensk man att fordra, öch detta bevisar således icke någon större hela landets fattigdom. Ett godt ändamål är det visserligen om enskilde industri-idkare och särskildt jordbrukare, genom några förmedlande anstalter, kunno få sina flytande, uppsägbara skulder förvandlade till fasta amorterings-iån på längre tid, dock med det vilkor att det sker med inhemska penningar, som äro både representant och produkt af inhemskt kapital och kunna blifva häfstång för ytterligare produktion, då också alla räntor qvarstanna inom landet. Men helt annorlunda synes mig förhållandet blifva, så snart denna fördel för enskilde skall beredas genom utländsk skuldsättning, som måste förorsaka en tryckande tyngd på hela landets financiela och ekonomiska ställning. Det behöfver icke sägas, att om utländska lån skola blifva för ett land nyttiga, så mäste de Sammans.
De skulle således samfäldt vägra, och fastighetsägare, som icke kunde inlösa alla sina inteckningar med det nya lånet, nödgas afstå äfven från de f. Endast de få, som hade iuteckningar under f af Taxeringsvärdet och som följagteligen mindre behöfde omsätta sina lån, och för hvilka åtgärden mindre varit beräknad, skulle således hafva gagn deraf; men ingen skulle, såsom Utskottet synes förmoda, kunna undgå anskaffandet af gravations-bevis, emedan RiksgrsContoiret derförutan icke kan veta om egendomen är fri från alla eller flera inteckningar, än dem lånsökanden uppgifvit. Mindre fastighetsägare som icke hafva sin egendom högre belånt än med y af Taxeringsvärdet och kunna vara belåtna dermed, äro merendels i den goda författning att de kunna afvagta erhållandet af ett ännu förmonligare Bancolån; och för dem som icke äro iså god författning förblifva de -J lika otillräckliga från RiksgrsContoiret, som från annan hand. Endast för större egendomshafvare, hvilkas intecknade skulder icke öfverstiga f af flera sammanlagda Hemmans Betänkanden, N:o 382. ix Taxeringsvärden, och hvilka ej äro belåtna med ett Bancolån, i anseende till ringheten af dess maximibelopp 6000 R:dr kunde de nya lånen i RiksgrsContoiret vara af vigt. Men föreskriften att ringheten skall gifva företräde, betager dessa egendomshafvare utsigten att blifva delagtiga af lånet, förr än erfarenbeten visat huruvida det icke tillitas af de smärre. Förlägenheten kan lika litet hos oinlecknade fastigheters ägare, som hos de öfriga afhjelpas genom lån, utan endast genom afsättning.
Det egendomliga förhållande, hvari gästgifverierna stå till bränvinsförfattningarne, skulle kunna föranleda någon villrådighet i afseende å tillämpningen af dessa författningar. Jag anser det derföre vara skäl att, genom ett förtydligande af detta morn., undanrödja all anledning till missförstånd, och anhåller derföre om bifall till den af mig föreslagna redaktion. Hr Ribbing: Jemte det jag instämmer i den siste värde talarens yrkande, anhåller jag att ur samma 3:dje mom. måtte uteslutas ordet »fortfarande», äfvensom att ordet »erfordrats» förändras till »erfordras.» Genom R. o. Ad:s beslut denna förmiddag, har nemi. gästgifvare utskänkningsrätt, utan att någon pröfning af hans frejd eger rum. Då således aldrig såsom vilkor för utskänkningsrättens förvärfvande »erfordrats» att han 334 Dea 4 Juli e. m. skall hafva god frejd, anser jag det icke lämpligt att delta ord användes i §:n, likasom jag af samma skäl anser »fortfarande» böra utgå. Jag anhåller derföre om bifall till de af mig nu föreslagna förändringarne. Hr Nordenfelt: Jag skulle visserligen icke motsätta mig Frih. Alströmers yrkande, då den förändring, som deraf skulle blifva en löljd, synes mig vara af ringa betydenhet, om icke denna redaktionsförändring hade det emot sig, att när man på ett ställe i författningen särskildt utsatt »gästgifveri» jemte »utskänkningsställe», borde samma uttryckssätt äfven konseqvent på alla andra dylika ställen i författningen begagnas. Emot Hr Ribbing får jag endast anmärka, att då en person af Konungens Bellude förordnas till gästgifvare, måste Konungens Beflude tillse att han har god frejd, äfvensom att Konungens Beflcde icke lärer underlåta att från utskänkningsrätten skilja den gästgifvare, som förlorat sin goda frejd. De af Hr Ribbing föreslagna redaklionsförändringar synas mig således, lika med den af Frih. Alströmer påyrkade, obehöfliga, hvadan jag anhåller om bifall till §:n, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen.
Utlåt. N:o 45. Motion N:o 453, derom att lullafgiften på läkten, sparrar m. m. måtte bestämmas till 50 öre per stycke, utan afseende på längd eller bearbetning. Revilln.-Utsk. Betänk. N:o 8 samt Mern. N:is 13 och 19. R. St. underdån. Skrifv. N:o 148. Motion N:o 454, om statsanslag till betäckande af den förlust, Kaptenen M. U. Silfverbrand lidit vid uppförandet af Landshöfdinge-residens-byggnaden i Luleå. Stats-Utsk. Utlåt. Motion N:o 508, angående upphörande af Styrelsens för Telegrafverket rättighet att förflytta de vid verket anställde tjenstemän från en tjenstgöring till en annan. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 50 samt Mern. Andersson, Anders, från Kopparbergs län, Motion N:o 102, om statsanslag till uppförande af nytt läroverkshus i Falun. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdån. Skrifv. Andersson, Anders August, från Östergötlands län, Motion N:o 70, om ändring i Kongl, kungörelsen den 13 November 1860, i fråga om allmänna beväringen samt årligt anslag till inköp och reparation af gevär och anskaffande af ammunition. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 67. R. St. underdån. Skrifv. N:o 133. Motion N:o 139, om halfva bränvinstillverkningsafgiftens anvisande till jernvägsbyggnader. Stats-Utsk. Utlåt. Motion N:o 309, derom att två nya lärarelöner måtte anslås lill Wadstena elementarläroverk. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skriv.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den iS Februari!; utlänningar vora nesligt om icke så skedde. Jag tror mig böra sätta vigten af denna anmärkning i fråga. Om det rika Englands representation bär jag hört, att Talemannen för Underhuset blott gifver en frukost vid Parlamentets början och Presidenterne i de särskildta fördelningarne af Norriges Storting bjuda ingen till bords. Likväl har jag icke förnummit, att dessa folks-representationer varit föraktade; och om utlänningar skulle göra anmärkningar Öfver bristen på måltider vid våra Riksdagar, så betyder det föga, blott vi använda våra penningar väl. Vår fattigdom '■kulle, oaktadt detta prål, vara detn lika säkert bekant. Hvartill gagnade väl de medel, som på detta sått skulle förtäras? Huru mycket godt och nyttigt skulle icke eljest dermed kunna uträttas? En Ledamot har önskat från StatsUtskottet veta kostnaden för Talmans, tafflarne. Jag skall genast gå tillhanda med denna upplysning för sistledne Riksdag. För 6 och en half månad, som de varade, eller från medlet af November 1817 till slutet af Maj 1818, kostade de hos Ridderskapet och Adeln 19,123; 16: 4.' PråsteStåndet 8,235: 34: BorgareStåndet 7,928; 4: BondeStåndet 7,620: Jag bör fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att den summa, som på ett halft år åtgått Den 18 Felruarit, till Talmanstafflarne år större ån flen, som erfordras, för att under ett helt år aflöna Kongl, Bergscollegium och samtelige BergsStaterne i Biket, och som enligt 1820 års-Stat blott uppgick till 58.854: 21: 2.
Lilliehöök: ”Komiténs beslut rörande upphörandet af Förvaltningen af Sjöärendena och inrättandet af en ekonomisk Öfverstyrelse, endast för kontroll och redovisning af medel, som till sjöförsvaret blifvit anvisade, har jag icke kunnat dela, och får för denna min skiljaktiga åsigt hänvisa till de skäl mot Förvaltningens upphörande, som blifvit anförda i bemälda Embetsverks underdåniga utlåtande med anledning af det förslag till Förvaltningens förändring, som af särskilde Kommitterade blifvit i sammanhang med frågan om förändrad organisation af styrelseverken afgifvet, hvilket utlåtande jag såsom Ledamot af Förvaltningen biträdt. Med underkännande af det förslag till ekonomisk Öfverstyrelse för flottan, som af nämnde Kommitterade afgifvits, har Sjöförsvars-Komitén tillstyrkt en styrelse, som med materielens beskaffenhet icke skulle hafva någon befattning, hvadan till StationsBefälhafvarne skulle öfverlemnas afgörandet af frågor härom, äfvensom af administrativa mål, så vida ärendet ej blefve underkastadt Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning eller, i vissa fall, andra administrativa verks åtgörande. Den vidsträcktare myndighet, som sålunda blifvit för Stations-Befälhafvarne tillstyrkt, skall, om ock någon gång ledande till större skyndsamhet i ärendenas handläggning, enligt min öfvertygelse medföra den olägenhet, att olika åsigter skola äfven OO O" o »/O O c? i ganska väsendtliga hänseenden utbilda sig vid de särskilda stationerne, och den enhet, som kunnat åstadkommas genom en öfver stationerne varande central myndighet, gå förlorad. Med temlig visshet torde kunna antagas, att ej långt efter den föreslagna förändringens genomförande skulle åter stridiga åsigter om vapnets ändamålsenliga be - 52 skaffenhet stå kämpande mot hvarandra. Så i detalj gående reglementen och instruktioner, att den anförda olägenheten derigenom förekommes, skulle ej kunna utfärdas, och Departements-Chefens tid torde svårligen medgifva honom att i administrativa och tekniska detaljers pröfning ingå, om han ock vore till besluts fattande i dylika frågor berättigad.
Från allra sista riksdagen erinra vi blott om de tre riksbekanta minnesvärda episoderna om: stenkolstonen, rågkappen och den fullständigt utplånade amerikanska statsskulden, och tro ej nödigt att redogöra för alla hans svängningsoch bortför-klaringsförsök, eller hur hr Arvid Gumaelius den 5 mars med orubbligt lugn lät honom dansa maxis, utan att Sparre dervid hade minsta möjlighet att slingra sig undan, till Största delen just derför att han i sin hafsighet glömt justera på alla. ställena, der han så borde ha gjort. Hans oförsynta anfall samma dag mot hr Gumaelius personligen står deremot efter justeringen i en sådan form, att, om det framförts så från första början, det knappast skulle undgått talmannens tillrättavisning. En korsriddare så båld, drog Erik Sparre i riksdagsdebatten väldeli^en och ofta i härnad mot sjelfviskhetens och - de egna intressenas framträngande kohorter. Och han gjorde det äfven, när han sjelf derigenom satte på spelegen pekuniär fördel, hvaraf han såsom rask afiarsman kunde tämligen lätt precis på siffran uppgifva beloppet. Det rörde sig då, invänder en och annan kanhända nog ogrannlaga, icke om några större belopp. Må så vara, men man vet ju från sista riksdagen af den konklusion, hr Severin Axell drog ur de af Lars Olsson Smith i bankdebatten lemnade premisserna, att 400 kr. om året kan vara ett belopp » tillräckligt stort att förvilla äfven en svensk senators omdöme », och då bör det väl trots riksdagsmanna-arvodet vara lockande äfven för en underhusledamot, när t. ex. den lede frestaren kommer såsom vid 1883 års riksdag med 10 procents afskrifning på indelningsverk och grundskatter i sin hand. Härpå skulle Sparre förtjenat, 1 enligt sin egen uppgift, mellan 4 — 500 kr. om året, men att mottaga en sådan gåfva » skämdes » han för.