Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stjäl skeppare, forman eller deras folk, hvad dem gifvet är att fora eller förvara, ”ehvad det är litet eller mycket”, *) gälde det äter och straffes med kroppsplikt, som i 40 cap. 2 § sagdt är. I thy fall vare samma lag, der gästgifvare eller krögare frän gästen stjäl. 43 cap. 1 §. Stjäl någon å åkeri eller äng, säd skuren eller oskuren, hö eller halm, stackad eller ostackad, ”stände dubbel tjufsrätt”. Om stöld af annan mans häst, boskap eller annat kreatur, som går i bet ute å marken, inom eller utom hägnad, vare lag som särskildt stadgad är **). 46 cap. 2 §. Stjäl någon mindre än 100 dalers värde, ”stånde dubbel tjufsrätt”, arbete ocb dertill vid Konungens slott eller fästning ett eller liera år efter brottets beskaffenhet. 3 §. Hvar som stjäl något af annan under gudstjensten antingen inne i kyrkan eller annorstädes der uppenbar gudstjenst hålles, eller stjäl ute å kyrkovall häst, eller hvad det är; ”Slände dubbel tjufsrätt.” Om remiss å denna min motion tilt LagUlsk. anhålles vördsamligen. 2. Att frågan om lagmansoch kämnerssamt riddaresynerälternes upphörande icke är att anse såsom något hugskott, utan alt densamma är djupt rotad i nationens öfvertygelse om dessa institutioners olämplighet, visar sig nogsamt deraf, alt R. St. vid 3:ne på hvarannan följande riksmöten beslutat afskaffande utaf dessa domstolar, ehuru det icke lyckats att bos K. M. vinna stadfästelse å denna begäran. Då nu de skäl, sorn 3:ne gånger förmått Sländernc att till thronen framföra deras beslut i delta afseende, ännu qvarstå, samt derjemte icke osannolikt förekommer, att K. M. i nåder skall lemna sitt bifall lill hvad af Ständerne uti detta hänseende varder beslutadt, får jag i likhet med R. St:s beslut vid förra riksdagen föreslå: l:o.
De till Riksgälds-kontorets disposition uti Landtränterierna influtna uppbördsoch anmärkningsm. fl. medel öfversändas och levereras derifrån omedelbarligen till Riksgälds-kontoret; egande Landträntmästarne att, under de vilkor och förbehåll författningarne stadga, sig till godo beräkna och i räkenskaperna afföra dem tillkommande remisslage för de penningeremisser, som från Ränterierna till Riksgälds-kontoret expedieras. ■ § 205. För de medel, som, till följd af Kongl. Kammarrättens. Öfverrevisionsdepartements anmärkningar eller vederbörande Advokatfiskals-embetens åtgärder, för Riksgälds-kontorets räkning inflyta, godtgör Riksgälds-kontoret, efter behöriga reqvisitioner, de i författningarne stadgade observationsoch indrifnings-arfvoden. § 206. Öfver Riksgälds-kontorets samtliga tillgångar och skulder samt inkomster och utgifter, med undantag af de för jernvägsbyggnaderna upplånta och utgifna medel, hvilka uti en särskild räkenskap redovisas, uppgöres och afslutas för hvarje Bih. till B. St. Prot. 1865 § 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 31 Tläft. 4 22 StatsUtslcottets Memorial N:o l3 8. år en fullständig hufvudbok, hvilken äfven skall upptaga och redovisa Riksgäldskontorets alla fordringar för de till enskilda jern vägsanläggningar utbetalda lån. Såväl hufvudboken sora den särskilda redovisningen för jernvägs-låuemedlen skola inom den 1 Juli året näst efter det, hvilket dessa räkenskaper omfatta, vara afslutade och renskrifna samt före den 1 derpå följande September behörigen granskade. Riksgälds-kontorets hufvudböcker böra vid lämpliga tider hållas Kongl. Statskontoret tillhanda, på det att den Riksgälds-kontoret tillkommande förvaltning af allmänna medel jemväl må kunna i rikshufvudboken intagas.
Utskotten hafva trott sig finna, att desse stadganden om Båtsmäns forslande härleda sig derifrån, alt Båtsmän i allmänhet och oftast commenderas på längre tåg, än Landttrupperne, men äro ovana att marchera; alt deras beklädnad under långa marcher komma i betydlig mon att slitas, och att den större utredning de, jemförelsevis med Infanteriet, ega och hvilken icke kan af dem bäras, skulle, om manskapet marcherade, i allt fall fordra ett betydligt häslantal, äfvensom tillökning i Befäl för uppsigten å manskapet då blefve nödig samt längre lid för marchen åtginge, genom hvilket allt någon större besparing i utgifter eller betydlig lindring i Kronaskjutsen af det föreslagne tågandet till fots troligen icke skulle uppkomma; hvaremot inqvarterings-besväret, som drabbar ensamt de närmast landsvägen boende hemmansegarne, då blefve, i anseende till de korta dagsmarcherne, desto mera tryckande. På grund häraf anse ock Utskotten, att, vid tillfällen af längre tåg. bör förblifva vid hvad hittills stadgadt och vanligt varit; men som, då fråga endast är om några få dagsresor, tågande till fots synes lämpligen kunna ega rum för Båtsmän, likasom för: Stats-, samt Allm. Besa.- och Oeconomie-Utskottens Betänkande N'.o y. 5 Soldater; hafva Utskotten funnit sig böra så vida understödja Måns Månssons hemställan, att Utskotten tillstyrka den underdåniga anhållan hos Kongl.Maj:t, att, näromständigheterne ej medgifva, att Båtsmän sjöledes kunna transporteras, och vägen, sorn skall tillryggaläggas, ej öfverstiger åtta eller nio mil, Båtsmän då må, på lika sätt som Infanteri-Regementenas Soldater, till fots marchera med vanligt tåg. Hvilket dock tili Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 3 Julii 1834- N:o 7. Ankom till Exp.-Utsli. d. i3 Julli.
Jag hoppas, alt aldrig en sådan anda inom vår lagstiftande församling skall göra sig gällande, som gör något sådant behöfligt — nemi. den anda, att neka medel till Rikets försvar; men om beklagligtvis en sådan anda skulle råda, så vore ändå delta af Hr Lefre'n föreslagna försigtighetsmått vanmäktigt. — Jag anhåller om återremiss, med begäran att detta mitt yttrande må åtfölja återremissen. Hr Anckarsvärd, Aug.: Förevar, fråga är icke ny; den har blifvit fullständigt afhandlad på detta, rum förut, synnerligast vid iBaö—i83o årens riksdag Då tillstyrkte hela Konungens Conselj denna samma åtgärd , att passevolanccn skulle öfverflyttas från rustoch rotehållare till en allmän skattebörda. Detta mötte starkt motstånd då , och frågan förföll, kanske mest af farhåga hvar medlen skulle tagas, ifall förslaget bifallits. I närvar, ögonblick, då jag, lika med hvad Hr Rosenblad anfört, tror att tillgångar finnas, vore det, efter min tanke, väl, om en sådan åtgärd, till lättnad för rustoch rotehållare, kunde vidtagas, såsom varande af både rättvisa och billighet högt påkallad, samt ganska politiskt. Man har yttrat, alt det ej vore ined rätts-* 6 H. 65 r>>4 Den t) Maj e. m grunder förenligt alt befria rustoell rotehållare från detta deras åliggande; jag svarar derpå, att det icke måtte vara med rättsgrund förenligt alt beständigt betunga denna class af medborgare. Inom detta lius, der denna fråga är så fullständigt representerad, å ena sidan, af arine'ens befäl , från det högsta General-befälet allagraderna igenom ned till lägsta subaltern, och å andra sidan af rustoch rotehållare, kunna vi ömsesidigt tillstå för hvarandra, att indelnts-verket till sina hufvudgrunder visserligen icke är detsamma nu, som då det inrättades. Detta är icke något klander, ty det ligger i sakens natur, att framskridande i eultur och deraf följande förändrade förhållanden skall göra en högst väsendtlig skilnad.
Inom fern län, Wester-N orri ands, Upsala, Christianstads, Malmöhus och Gottlands, hafva sådane bidrag blifvit af alla menigheterna och inom tio andra läu af de flesta utfästade, så att bidrag erbjudits, inom Ostergötlands län från 20 härader bland 21, i Stockholms län från 17 härader bland 20, i Kopparbergs län från 6 fögderier bland 7, i Norrbottens län från 2 fögderier bland 3, i Jemtlands län äfvenledes från 2 fögderier bland 3 samt inom hvartdera af Örebro, Södermanlands, Wermlands, Hallands och Jönköpings län jemväl af flertalet bland de samma län tillhörande menigheter. Inom Westerbottens och Calmar län äro anbud om bidrag afgifne blott från halfva antalet af fögderierna; och hvad de återstående sju länen, eller Gefleborgs, Westmanlands, Skaraborgs, Elfsborgs, Göteborgs, Kronobergs och Blekinge, beträffar, så hafva anbud af ifrågavarande beskaffenhet äfven inom dessa län blifvit framställde, ehuru från ett färre antal menigheter. Bland de menigheter, hvilka, ehuru de uttryckt önskan om skjutsningsbesvärets öfvertagande af staten, likväl icke förklarat sig villige att särskildt bidraga till den kostnad, som härigenom för statsverket uppkomme, hafva de flesta förmenat denna kostnad böra genom ökad bevillning ersättas, men en mindre del varit af den åsigt, att de skattskyldige icke heller på sådant sätt borde med någon utgift för detta ändamål betungas, utan kostnaden betäckas genom skjutslegan, hvilken derföre ansetts böra, i händelse af behof, än ytterligare förhöjas. De erbjudna kostnadsbidragen hafva blifvit utfästa, dels i årliga kontanta afgifter, utan inskränkning till något bestämdt antal år, dels i kontanta tillskott, att erläggas under loppet af vissa (3, 5, 10 eller 15) år, eller ock på en gång, och dels i tillhandahållande af nödiga byggnader eller i andra prsestationer. Arliga kontanta afgifter äro erbjudna till följande belopp: 00 R:dr R:mt för helt mantal.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga derom, att böter och vitén, grundade på det myntvärde, att tre daler silfvermjnt svara emot nu gällande En Riksdaler specie i silfver, böra vid detta värde och beräkningssätt bibehållas. Uti Rikets Ständers Justitite-Ombudsmans vid innevarande Riksdag afgifna och af samtliga Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterade Embetsberättelse, har uppmärksamheten blifvit fästad på behofvet af rättelse och ändring i lagens bestämmanden af bötesansvar för brott och förseelser, samt La*-Ut sko [tels Utlåtande, N.O 3t. 9 förvandling af sådant straff till motsvarande kroppsplikt; äfvensom Utskottet från Höglofl, Ridderskapet och Adeln fått till handläggning emottaga en af Herr Lagerbjelke, Carl O., i samma syftning väckt motion, I berörde afseende är af den sistnämnde anmärkt, att brottmåls-lagskipningen derigenom, att silfverspecie-inyntels representant, bancosedeln, småningom fallit i värde, efter hand afvikit från grunderne i 1734 års lag i sådan måtto, alt brott och förseelser, der belagde med förlust af en viss penningesumma, numera försonades med vid pass tre åttondedelar af det ursprungliga straffet, ora den felande hade tillgång till böter, men, i annat fall, med fika svår kroppsplikt som förut; hvaremot de brott, hvilkas beskaffenhet af snatteri eller stöld och derefter lämpade bestraffning, bestämdes af det tillgripnas större elier mindre värde, nu blefvo ej blott hänförde lill det svårare brottet, stöld, ehuru tillgreppet ej uppginge till mera än 3/8 af hvad sorn, enligt lagens mening, erfordrades, för att räknas till denna grad af brott, utan ock, om de verkligen utgjorde stöld, belagde med det i lagen åsyftade straff, endast i fall böter kunde erläggas, men eljest med 2 2/8 gånger svårare kroppsplikt, än lagen afsett. Förhållandet härmed har närmare blifvit utveckladt af Justitias-Ombudsmannen, som anfört, alt sladgandena i 1734 års
Vi vilja därför inskränka oss till några korta antydningar öfver de tre olika program, vi hunnit se, när detta skrifves, och endast lägga våra läsarinnor på hjärtat, att enhvar, som kommer i tillfälle därtill, ej må försumma att skaffa sig njutningen af ett personligt teaterbesök, då nu Ida Aalberg-tournéen går ut på en rundfärd genom en del af våra landsortsstäder. På lördagen inleddes gästföresfällningarna med » Kirsti Fleming », ett historiskt skådespel från 1400-talets Finland af G. con Numers i fri bearbetning af Harald Molander. Stycket lider visserligen af lätt påtagliga tekniska brister, men är i hög grad dramatiskt verkningsfullt och erbjuder i titelrollen en framstående skådespelerska de rikaste tillfällen till ett glänsande, bravurmessigt spel på känsloskalans mest skiftande strängar — ett ypperligt uppvisningsstycke alltså, ägnadt att från första stund gifva ett begrepp o m vidden af fru Aalbergs konst. I » Cameliadamen », Dumas bekanta stycke, som gick på söndagen, nådde fru Aalberg emellertid en mera samlad och därför kanske också ännu mera gripande verkan genom en sida af sitt temperament: den tolkning, hon gaf Marguerite Gautiers oändligt hängifna, allt offrande kärlek, torde sent glömmas af den fulltaligt närvarande elitpubliken. I tisdags uppfördes för första gången Zolas skakande skådespel » Thérése Raquin ». Nekas kan icke, att detta styckes öfver höfvan pinsamma, men i det hela föga dramatiska och uttänjda innehåll tycktes göra ett nästan motbjudande intryck på publiken, ehuru fru Aalbergs skakande framställning af samvetskvalens marter naturligtvis följdes med andlöst intresse. Att särskildt framhållas förtjänar ock fru Molanders verkligen utmärkta bild af den gamla lamslagna modern. Det sällskap, som omgifver fru Aalberg, må väl delvis betecknas som ett s. k. » stjärnsällskap », det vill säga att det är sammansatt af icke fullt jämna krafter. 1 fru Molander äger det emellertid — som redan nämnts — en skådespelerska af rang, och hr Linden företräder ganska godt de manliga hufvudrollerna. Samspelet är också värdt allt erkännande, och de sceniska arrangementen motsvara fullt hvad man väntat af den framstående regissören.
Sedan Rikets sist församlade Ständer, i fråga om begagnandet af det, till inhemska fårskötselns och ullproductionens befrämjande anvisade creditiv, beslutat, att hvad som af detta creditiv lyftades linge jemväl användas till låneunderstöd för ”Handlande, som befatta sig med uppköp och försäljning af inom riket bevisligen producerad samt vederbörligen sorterad ull”, hade, enligt hvad Revisorerne anmält, Kongl. Majit, uti Nådigt Bref af den 14 Augusti 1841, förklarat, att Kongl. Majit, på anförde skäl, ansåg det icke kunna antagas hafva varit Rikets Ständers afsigt att inskränka den, jemlikt förut gällande stadganden, både för sorterad och icke sorterad ull medgifna lånerätligliet till endast sorterad, hvilken sednare vara icke kunde anses utgöra föremål för den allmänna handelsrörelsen, och hvilken inhemske ullproduceuter sällan hade att afsätta. Kongl. Majit fann alltså någon förändring icke påkallas uti hvad i sådant hänseende redan vore stadgadt, och hafva Revisorerne yttrat, det de, äfven för sin del, ansågo den af Kongl. Majit sålunda antydda åsigt Öfverensstämma med verkliga syftningen af Rikets Ständers ofvan omförmälda beslut. Till utredande af anledningen till och förhållandet med ifrågavarande beslut, anser sig Utskottet böra upplysa, att Kongl. Majits vid sednaste Riksdag allåtna Nådiga Proposition, angående förökning af Ull-Djscontens credi - s Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 23. tiv å Riksgälds-Contoret, bland annat, innehöll: att utlåningen vid UllDisconten borde ”verkställas på de, genom då gällande Reglemente, bestämma villkor, endast med det tillägg, alt lån i Disconten må äfven beviljas ”åt Handlande, som, i förening med ullsorteringsanstallt, göra uppköp och ”försäljning af ull, bevisligen inom Riket producerad.’'
Man har yttrat, att District-Magaziner ej voro till sin nytta bestyrkte. Jag tror mig kunna bevittna, att sådane redan finnas i de Norra Orterne på flere Ställen, och der de finnas, hafva de gjort nytta, de hafva stigit i SädesCapital, så att en sann hjelp af dem kan hemtas, då nian derigenom kan slippa de långväga transporterne. Man önskar ej annat, än att få medel att fondera Magaziner, och jag anser väl tiden af ett år därtill vara tillräcklig, men skall dock med anledning af någre yttranden medgifva att den be* stämmes till 2 år. Hvad angår, att en särskild opinion skulle vara rådande, att vägra de 25,000 Tunr.orne för de Södra Orterne, så får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att, om principen är erkänd för de Norra Otterne, så bör den ock erkännas flir de Södra, och det finnas uti Kronobergs Län, Vestergötland och Halland några ställen, som behöfva District-Magaziner, ehuru ej så mycket sorn de Norra Orterne. Jag anhåller således om Proposition pä Utskottens Betänkands 312 Den 24 Qctobcr f. 111. med prsescriptions-tidens förlängning till dfn fort» Sta October 1825. Herr af Schmidt, Georg Lars: Med de åtskilliga Talare, som yttrat sig för en förlängd praescriptionstid, instämmer jag så mycket mera, sorn jag finner den högst nödvändig. I de fleste, orter, åtminstone i Westerbotten, är ingen sådan ?ak påtänkt, och ett viss tid fordras för öfverlägga ningar mellan allmogen, och för uppbyggandet af Magaziner Det är ej der, sorn i de södra prterne, hvarest Possessionater finnas, hvilka, snart kunna fatta sitt beslut. Det behöfves lang tid för allmogen, att samtala sins emellan örn saken, atl utse personer till förvaltningen rw. m. Nödvändigheten fordrar, att man sammanslår flere socknar. lag skulle derföre anse bäst, att tiden bestämdes till nästa lagtima Riksdag ellet;, om Urtima Riksdag dessförinnan inträffar, till 3 år. Grefve vpn Platen:
Heikki gör, nog har patron sjelf många eviga gånger sett på hur jag klått upp pojken för hans små skälmstycken. Men, Gud nåde, det hjelper så visst inte. Pojken är min ende, han är full af fan, men det är intet ondt med honom ändå! Patron har inte tålt'en nånsin, han är som en hund, som väl känner hvem som vill'en illa. Derför hittar han på otyg för att hämnas, kantänka. Han har allt ryggen blå och brun ännu efter sista piskkalaset, då han bar räfsaxen dit bort... Mor hade sin tvätt der, si, olofvandes för patron, och pojken tyckte som så att patron inte hade något der att göra... Och efter som patron gjort ledsamheter åt honom, så ville han också... Jag skall lära den tjufstrykern, hväste patronen, men helt sagta, fadern såg ej den blick, som följde orden. Och nu, hör han, jag far om en half timme. Men till qvällen kommer jag tillbaka, vid sextiden som vanligt. Till dess måste potateslandet vara upplöjdt och gröna jollen tjärad. Hugg veden åt kaptens på udden, han sade till i går, men tag qvistarne med, hör han, och rada den inte så förfärligt tätt. Han ger dem så mycket ved på en famn, att han ruinerar mig. Tror han att det är ärligt gjordt, eller hur, hvasa? Hyresgästerna klaga alltid att jag mäter för knappa famnar, svarade Peltonen, kaptenen var så ond sist, så. Det satans packet, så är det när man skämmer bort dem! Ja, ni förderfvar för mig allihop, kringstjäl mig och äter ut mig, som vore ni korpar kring ett sjelfdödt djur. Hustru din mäter mjölken så det rinner öfver och sätter inte en sqvätt vatten i det, fast jag har sagt till henne. Och i stället att rensa trädgården tar hon emot tvätt, hvem vet, hon hemtar väl såpan hos mig, kan jag tro, och ni gör er rika, medan jag här går i armod och arbetar som en hund.
Författningssamlingen, att den må lemnäs till Rådstufvuoch KämnersRätter samt Häradshöfd ingar. XVL B. 107. XVII. 102. XXI.Å. 106. XXVII.U. 221. XXVIII. A. 88. XLVI. B. vin. XLVII. A. i93. XLIX. E. 25. Förlagslån ur ManufacturDisconten, om förlängning i tiden för åtnjutande af. Se ManufacturDisconten. Förlikning, om skyldighet för Domare att söka förmå parterne till. I. 44^» E659. II. P.U. 5. LVIIL B, 189. LX. A. 77.' FörlikningsDomstolar, om inrättande af. V. 59. VIII. R. 2 55. LIX. B. 156. LX. A.77V a3i Förmedling, angående upphäfvande af Kongl. CirculaireBrefvet den i Oct. 1804 angående dess återgång. XXXII. B. 326. XXXV. A. 251. XXXIX. E. 225. Förmyndare, om sättet för deras redovisningsskyldighet för barnaarf. VI. 55. V III. R. 492. XIX. B. 389. XXI. 60. XXIII. LIV. E. i63. Förmyndarekamrars upprättande i landsorten, angående. Y. 52. R. i4o. XIX. B. n 5. XX. 282. XXIII. Förmånsrätt, angående, för jordägare i hemmansbrukares lösa egendom. Förordnande för JustitiaeOmbodsmannen, HofRättsRådet och Riddaren C. P. Törnebladh att vara Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman. XX V. 16. — för JnstitiaeBorgmästaren J.
I afseende på anmärkningen, att inan skulle skada exporten, i fall man lade betydliga afgifter på åtskilliga införselsvaror, får jag erinra, alt från den stund, realisa tio-r nen blir bifallen, kan en köpman i stället för vin och caffe införa silfver. Jag anser ej, såsom en värd ledamot yttrat, detta vara en olycka, utan tvärtom en lycka; ty man kan då öka rörelsecapitalet i stället att öka upplagen af socker och caffe. Då mantalspenningarna för yngre personer skult le, efter ett föregående betänk, från SfatsUtsk., taga sin bör-r jan på samma tid som skyddsafgifterna, synes samma likhet böra införas i afseende pä tiden, då skyddsafgiftcn upphör, nenil. att då begge afgifterna begynna på samma tid, bor-* de väl hegge äfven på samma tid upphöra, hvilket nu icke är förhållandet. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få medfölja åter-r. remissen till Utskottet, Hr Rothlieb, Axel Fredr, uppläste följande: Vid återremissen, som jag förväntar af nu under öfverläggning varande Hevilla.Utsk:s betänk., rörtde grunderna för den blifvande bevillningen, täger jag mig frihet ånyo åbe-r ropa, hvad jag vid remissen af Frih. v. Strpkirehs motion yttrat, och hvilket Utsk. äfven i nu förevar, betänk, hufvudsakligen intagit. Jag vidhåller så mycket mera den tan-, kan, jag förut gifvil tillkänna, som, utom orättvisan (och för det fattigare folket det tryckande) af en s. k. öfverflödseller consumtions-afgift, det skulle öka em betsmannag ö römalen och uppbördens svårighet genom nya titlar och derigenom från alla håll föranleda missnöje. Det skulle ej räcka längre än till nästa riksdag, förrän fortsättningen af den af Frih. Boye lemnade uppgift om vid särskilda riksdagar ta-, get beslut om samma bevillnings antagande och förkastande blefve ökad med det tillägg, att denna förhatliga bevillning ånyo upptogs vid ;834 års riksdag och blef förkastad vid den näst derefter inträffade.
13ule punkten bifölls med följande tillägg: atl dessa förbindelser ej må af Banken i annan händelse på annor man öfverlåtas, än i och för förstärkning af dess reela Fond., då detta af Banco-Fullmägtige nödigt pröfvas i6;de punkten borde erhålla följande lydelse: att inom Linien må tills vidare balan-j ceras öfriga Bankens fordringar hos Staten, i8:de punkten skulle lyda sålunda: att lilla Creditivet må ställas å Riks* gälds - Contoiret, med rättighet för Rikets Ständers Fullmägtige derstädes, att, i saknad af egna medel, då möjligen influlne öfverskott äro för ändamålet otillräckliga, de dertill erforderliga medel genom lån i allmän* het anskaffa, på sätt Rikets Ständer kunna serskildt besluta ao:de punkten borde erhålla följande lydelse: att, med undantag af 266,666 f R.dr B;co årligen af Bankens räntevinst, behöfliga till en början för Silfverutvexlingens förberedande,' och sedermera till bildande af en Reservfond för Bankens rörelse från Riksdag till Riksdag, återstoden af Bankens behållna rän - Fröt, Utdrag den ai October 1829. 155 tevinst ml för Stats-Verkets räkning intill nästa Riksdag användas. 3 i:sta punkten lades till Handlingarne.
Och som Nej således vunnit, blef Tredje voteringen. Den, som, med gillande af Banco-Utskottets förslag, anser någon vidare föreskrift om indragning af tjenstebefattningar i Bancoverket icke erforderlig, än den, som redan finnes, i följd af Rikets Ständers bifall till Utskottets hemställan i Betänkandet N:o 35 pag. 26, röstar ♦ Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, komma 2:ne Commissarie-beställningar, nemligen 1 i Sedel-Contoret och 1 i Depositions-Afdelningen, 1 Casseurs-syssla, 1 Bokhållareoch 3 Contorsskrifvare-tjenster i Sedel-Contoret, äfvensom en Cassa-skrifvarebefattning att indragas vid nuvarande innehafvares afgång, i den mon de förändringar i Bankens rörelse, som blifva en följd af Verkets nya organisation, kunna bringas i verkställighet. Hvilken votering utföll med 27 Ja och 92 Nej. Och enär Nej alltså vunnit, var beslutadt, att 2:ne Commissariebeställningar, nemligen 1 i Sedel-Contoret och 1 i Depositions-Afdelningen, 1 Casseurs-syssla, 1 Bokhållareoch 3 Contorsskrifvare-tjenster i Sedel-Contoret, äfvensom en Cassa-skrifvare-befattning indragas vid nuvarande innehafvares afgång, i den mon de förändringar i Bankens rörelse, som blifva en följd af Verkets nya organisation, kunna bringas i verkställighet. Fjerde voteringen.