Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det i Memorialet N:o 98 framstälda, till tillägg uti Riksdags-Ordningen §. 5g, de två sista perioderna, förvandlade till ett enda moment. I afseende på de fyra förstnämnda bland nyss uppräknade förslag, har Utskottet redan i Memorialet JN:o 68, sid. 7 och 8, erinrat, det de icke må till nästa Ständer öfverlemnas, utan uttrycklig förklaring, att de icke komma under öfvervägande i annan händelse, än att det i sistnämnda Memorial framlagda förslaget, i det skick, det vid denna Riksdag ei hållit, blifvit, antingen af Riksens Ständer eller af Konungen, ogilladt. Det i femte punkten upptagna är ett bland dem, om hvilka Ulskottet, utan deras serskilda uppräknande, i Memorialet JNT:o 68, sid. 8, gjort en dylik erinran, som nyss är nämnd: en erinran, hvilken icke förlorat något af sin giltighet, ehuru ett annat förbehåll, nemligen om lätt för Utskottet all inkomma med utlåtande, huru motsvarande förslag skulle kunna uti det genom Memorialet N:o 68 framstälda, alternalift intagas, i afseende på det i berörda punkt anförda, förfallit. Det senare har skett derigenom, att ett emot det i Memorialet N:o 3o uppgifna jemkningsförslaget svarande förslag, med anledning af Bonde-Slåndels anmärkning, blifvit uti Regerings-Formens 136 §. infördt, i stället för paragrafens uti Memorialet N:o 68 egande ordalydelse; men detta har ingen inflytelse på den först nämnda erinran.
Ott den kommer att indelas i fem särskilda Classer , i förhållande till högre inkomst eller någorlunda likhet med stadgandet i 1789 års BevillningsFöroråning , så att om t. ex. första -Classen blefve en half R:dr, skulle den andra blifva 1 R.‘dr, den tredje 2 , den fjerde 4 och den femte 8 R:dr; hvarvid hustrun borde efter stånd och vilkor betala hälften mot mannen , men barn och tjenstefolk utan åtskillnad till första Classen hänföras. Då begge dessa grunder, eller så väl det vilkor , hvarunder en person är, efter fylda 60 års ålder , förpligtad att erlägga Capitationsafgift, som densamma* förändring till en Glassvis samt BevillningsUtskottets Betdnkanderi. 347 efter inkomst utgående beskattning, icke instämma med hvad Utskottet föreslagit och d'e öfrige Stånden godkändt, får Utskottet vördsamligen och under förutsättande att Hedervärda BorideStåndet ytterligare vidhåller dess förra tanke , till RiksStåndens pröfning öfverlemna följande 2 Den sorn finner att en personel afgift må erläggas af hvarje inom Sverige i mantalslängd skattskrifves person , ulan afseende pä ständ eller förmögenhet, olika för mansoch olika för qvinspersoner , men lika för personer af samma kön, skrifver Ja, den det ej vill, Nej ; vinner Nej : kommetr personella Bevillningeri att indelas i fem särskilda Classer i förhållande till hagre inkomst, eller någorlunda likhet med stadgandet i 1789 års BevillnirigsFörordning , så atc om t. éx. första Classen blifver en half R:dr , skulle den andra blifva 1 R:dr, den tredje 2 , den fjerde 4 och den femte 8 R:dr ; börandes Hustrun efter stånd och vilkor betala hälften emöt Mannen, men barn och tjenstefolk utan åtskillnad till första Classen hänföras.
I afseende å de under Riksstatens sjette hufvudtitel uppförda anslag hafva vid innevarande riksmöte, följande beslut blifvit af Rikets Ständer fattade, nemligen: l:o Bergsoch Kommers-kollegierne. Uti den nådiga propositionen angående statsverkets tillstånd och behof har E. K. M. täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, det E. K. M., som funnit nämnde båda embetsverks kollegial-sammansättning böra utbytas root en sådan organisation, att förvaltningspersonalen komme att i hvartdera verket best» af en chef med allena beslutande rätt uti alla till verket hörande ärenden; med undantag endast för frågor om lån uv manufaktur-diskonten och mål, som röra Fahlu bergsskola, samt af rådgifvande departemental-föredragande eller byrå-chefer med reservationsrätt, i öfverensstämmelse härmed och med tillämpning af vissa i afseende på regleringen af personaloch aflönings staterne uppgifne grunder, för de nya embetsverk, hvartill bemälde kollegier, under benämning det förra af Öfverstyrelsen för bergverken och det sednare af Öfverstyrelsen för handel och slöjder, skulle ombildas, godkändt de uti högstberörde nådiga proposition bifogadt Statsråds-protokoll öfver Civil-ärenden af den 23 Sept. sistl. år intagna förslag till stater, uppgående för den förra Öfverstyrelsen till 14,133 r:dr 16 sk. och lör den sednare till 19,933 r:dr 16 sk. utom de arfvoden, sorn äfven framdeles skulle af Manufaktur-diskonten för förvaltningen deraf utgå; och har E. K. M., med afseende å den sålunda beslutade förändringen i Bergsoch Kommers-kollegiernas organisation, i nåder äskat Rikets Ständers bemyndigande, dels att å allmänna indragnings Bih. till R. St. Skrifvelse, tf.-o i'3o. staten uppföra lönerne för deni af kollegiernes styrelsepersonal, som icke kunna uti de i kollegiernes ställe blifvande nya styrelser varda bi beha!
Den 18 Januari. S. D. Fortsattes föredragningen af B evilla ings-Utskottets betänkande, Iho 12, angående Tull-bevillningen, hvarvid Ståndet förklarade sig vilja biträda Rikets Ständers underdåniga hemställan till Kongl. Maj:t, att de, enligt nu gällande taxa, utsatte ineller utförselsförbud för åtskillige uti en i Utskottets bilaga, från och med pag. 16 till och med pag. 20, upptagna varor, må uti blifvande Taxa fortfara; hvarförutan de af Utskottet för dessa varor föreslagna tullbestämmelser af Ståndet godkändes. I afseende på underrättelser om hvad vid Tull-taxans verkställighet iagttagas bör, fann Ståndet skäligt att bifalla de af Utskottet föreslagna förändringar, utom hvad angår, dels sednare morn. af 9 §, der redactionen af Grof och Medelfin Ull bör förändras, i enlighet med Ståndets här ofvan fattade beslut, till grof eller finare ull, dels 15 §, der redactionen i nu gällande Taxa ansågs böra oförändrad bibehållas. I alla öfriga delar af Utskottets förslag blef detsamma af Ståndet godkändt. Slutligen fann Ståndet jemväl skäligt alt, i allt öfrigt, utom nu stadgade förändringar, gilla 1841 års Tull-taxa, endast med undantag af arti keln Talg, derå införsel-tullen förhöjdes till 36 sk. skålpundet och Art. Papperstapeter och border, i hvilken del frågan om förhöjd införselstull till Utskottet återremitterades. Den 17 Januari. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo Stafssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtande, N;o 26, i fråga om anställandet af ytterligare en lärare vid Apologist-skolan i Haparanda: A ter remitterades. S. D. Föredrogos och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkanden: N
Enligt Rikets Ständers under sednaste riksdag fattade beslut och Kongl. Mi tjits nådiga Bref af den 23 April 1858, är i afseendo på utbetalningen af do i denna § uppräknade anslags-summor stadgadt, att, derest under de år, nämnde riksdags statsreglering omfattar, Kongl. Stats-kontoret af under händer hafvande medel förskottsvis utbetalar hvad under dessa år för folkundervisningen varder af Kongl. Maj:t anvisadt att utgå utaf don dertill anslagna andel af meranämnde afgift, eger Kongl. Stats-kontoret att, antingen efter hvarje år och sedan bevillningon till Riksgälds-kontoret influtit eller oek förut, om sådant finues bohöfligt, från detta Verk erhålla godtgörelse för hvad sålunda blifvit förskjutit. § 181. Med bifall till hvad Kongl. Majit föreslagit och i öfverensstämmelse mod Rikets sednast församlade
Icke heller är det någon säkerhet, det hans arfvingar äro så beskaffade, alt de kunna som sig bör öfvertaga arrendet. Således äro redan 3o år en nära nog för lång tid, emedan det är af icke obetydligt interesse, om på de sista 20 åren arfvingar eller förmyndare förstöra bostället; de kunna möjligen utgöra arrendet, men icke ersätta de förluster, som genom vanhäfd uppkomma. Staten eller Boställsinnehafvaren måste då vidkännas skadan; man skall fåfängt hafva beredt sig någon nytta genom en lång besittningsrätt. Kan man på ett jordbruk icke inom 10 år hafva sin kostnad ersatt, så är det förgäfves, att offra Den iS November f. rn. 87 något derpå, emedan ingen gerna beräknar sitt förlag läugre än för 10 år. Hvarföre Skall då Staten utsträcka arrendetiden utöfver 3, ända till 5 gånger denna tid. I afseende på Gassans öfverflyttning lill RiksgäldsContoiret, möter den omständighet, att någon särdeles besparing icke deraf uppkommer, emedan samma besparing redan vinnes genom Utskottets förslag. Tvister måste i allt fall finnas, och en Öfverstyrelse och Polis bör någorstädes existera. Enskildt finner jag väl likgiltigt, om Cassan är i RiksgäldsContoiret, eller Banken eller KrigsCollegium, men detta är icke något hinder emot förslagets antagande; ty om Konungen vill göra en sådan öfverflyttning, behöfver han endast derom förordna och underrätta Fullmäktige i RiksgäldsContoiret. Friherre af Tibell: Under förnyadt vördsamt tillstyrkande af Utlåtandets antagande, får jag, i fall återremiss deraf skulle beviljas, förena mig med Herr von Hartmansdorff, och hemställa att, i händelse Kongl. Maj:t skulle finna nyttigt besluta MilitiseBoställs-Cassans öfverflyttning från KrigsCollegium till RiksgäldsContoiret, i afseende å medlens utlåning, Ständerne måtte bemyndiga det sednare Verket, att öfvertaga denna befattning. Herr Ribbing, Arvid:
Länet blifvit, utan någon Rikets Stärn ders uttryckelig! föreskrift, å Banqttens sida föreslagne, och af vederbörande utfärdade; helst den säkerhet Banquen genom Inteckning i Göthe borgs Stads Publike Byggnader, för öfrigt eger, ar i flere hänseenden til! dess beskaffenhet olika med Inteckning i enskild Måns fasta egendom. Af denna anledning och då vid sista Riksdag blef förbehållet nu varande Rikets Ständer att föreskrifva sättet och villkoren för Råne summans återbetalande, dock e] utöfver en tiondedel af Capitalet hvarje år, har val Banco-Utskottet ansett sig böra vara betänkt, att i afseende på inbetalningen föreslå sådane grunder hvarigenom Banquen ju förr desto hellre kunde återbekomma dess tili Götheboigs Stad utgifne Låne-Capital; men Sedan en Motion af Stadens RiksdagsFullmägtige i detta ämne under tiden blifvit från Vallöf!. Borgare Ståndet till Utskottet remitterad, och fråga i sammanhang dermed hos Utskottet förekommit, huruledes genom Götheborgs Magistrats och Äldstes föranstaltande, någon tillökning i säkerheten skulle kunna vinnas, anser Banco Utskottet sig böra afvakta denne frågas närmare utredande, och förbehåller sig att framdeles afgifva dess vördsamma förslag angående sättet och vilkoren för Låne-Summans återbetalning, under dervid fästadt gemensamt afseende på nöd - Banco-Utskottets Betänkanden. 4 cf vändigheten för Götheborgs Stad, att vid nuvarande Omständigheter, få göra möjligast lindrige afbetalningar på Capitalet, och tillika på den ii, lcade säkerhet, som Utskottet förmodar kunna för Banco Verket beredas. Enligt förbehåll bifogas en Ledamots i«£r« Skilda yttrande. Stockholm den ao Martil 1823» Utdrag af Protocollet haltet hos Rikets Högloft. Ständers
Skatt för hvarje panna under 3 månader. Cc/j > CL >■ 8. > tr *1 a K. C> B > 0 CL CL l“~ £3 a St. Fröt. i83/h 5 Sami. 2 Afd. 5:te Häftet. 34 Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk. VtsJus Betänkaifde IV:o 6. i N:o 6. Ankom till Bxp.-Utsk. ilen 2 Oct. B e tänk ande, angående reglementarisk a föreskrifter för bränvins bränningens utöfning samt försäljningen af bränvin och beskattningen derå. Till Rikets Högled. Ständer få de sammansätta Utskotten härjemte vördsamt öfverlemna ett förslag lill ny Förordning, angående vilkoren för bränvins-bränningens utöfning och afgifterne derför, samt om hvad vid försäljningen af bränvin och beskattningen å denna försäljning iakttagas bör. Detta förslag är, så vidt det rörer bränvins-bränningens utöfning och beskattning, upprältadl i enlighet med de grunder, som af Bevillningsoch Oeconomié-Utskotten i deras Betänkande JNT:o 3 blifvit föreslagne, med de förändringar, i anledning af gjord återremiss deraf, som Utlåtandet N:o 5 innehåller. BeträlFande åter vilkoren för brån vins-försäljningen och afgifterne derföre, äfvensom nödige controler å Författningens efterlefnad, hafva de sammansatta Utskotten ej underlåtit att, vid upprättande af förslag till denria Författning, sorgfälligt Öfverväga de. motioner, som i dessa hänseenden ifrån Riks-.Slånden 1)1 ifvit till Utskotten remitterade; och då det nu öfverlemna de förslaget lill ny fedaclion af ifrågavarande Författning utvisar det afseende, som de sammansatta Utskotten ansett sig böra fästa på hvar och en af dessa motioner, torde ett serskildt upptagande obh besvarande af nämnde motioner anses vara af j^ebofvet mindre påkalladt. Alskiilige Ledamöters reservationer bifogas. Slockholm den 3o Sept. 1834.
Ofver anmälningar och uppgifter, som, enligt 11, 12, 13 och 14 §§., till Konungens Befallningshafvande inkomma, läte han erforderliga förteckningar, för kontroll och eftersyn, tillställas vederbörande kronobeljente, samt bränneri-kontrollörer och tillsyningsman. Kronobetjent skall af förteckning, som honom tillstädes, låta, inom 8 dagar från emottagandet, i sitt distrikt anslå afskrift i socknestuga eller, der sådan ej finnes, å annat lämpligt ställe i socknen. §. 16. 1 sammanhang med pressjäst-beredning får bränvins-tillverkning icke utöfvas af annan än den, som till den sednare berättigad är, eller under annan tid eller med andra vilkor, än som för bränvins tillverkning i allmänhet stadgade äro. §• 17. Vid ättike-beredning eller annan fabrikation får bränvins-lillverknings-redskap icke begagnas af den, som ej till bränvins tillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än som för bränvins tillverkning gällande äro. Om bränvins distillering och rening. §. 18. Vill någon under den tid, då han till bränvins tillverkning i större bränneri är berättigad, distillera bränvin med den redskap, han för bränvins-lillverkningen uppgifvit, må det, utan särskild afgift, ske, dock under tillsyn af kontrollör och endast under de fyra sista dygnen af den tid, under hvilken han, på grund af skedd anmälan, är berättigad att tillverka bränvin. Begagnandet af denna distilleringsrätt berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvins-tillverkningen förskottsvis erlagda eller bestämda afgift. §. 19. I mindre bränneri må under tid, hvarför anmälan till bränvins tillverkning skett och lillverknings-afgift blifvit erlagd, bränvins-tillverkare, utan särskild afgift, verkställa distillering med den för bränvins-tillverkningen uppgifna redskap. §. 20. Bränvins-distillering må äfven, under tid då bränvins-tillverkning icke är tillåten, kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med enkel redskap, sådan den i 6 596 Expeditions-Utskollels Förslag till underd.
Grundsatsen att testaments-frilieten ej lior inskränkas lill förmån för andra, än barn och bröst-arlVingar, är i detta förslag erkänd för såväl land som stad; men förordnande om arfve-jord skulle likväl ej få sträckas till andra än bördemän eller fjermare skyldeman, så länge någon sådan linnes. Vinsten af en dylik förändring är uppenbar. För det första blefve lagstiftningen härutinnan enkel och lättfattlig; För det andra upphörde den väsendtliga skillnad, som gäller för stad och land, samt ersattes af enhet och likhet; För det tredje blefve testaments-rätten i stad betydligen utvidgad; och Utskottet har så mycket större anledning att anse utvidgningen tillfyllestgörande, som den vore i enlighet med Rorgare-ståndets vid sista Riksmöte fattade beslut; För det fjerde förekommes det rätts-känslan sårande förhållande, att den, som bor på landet och ej har annat än aflinge-jord och lösören, kan beröfva sina barn allt; och För det femte vore den väg beträdd, som, efter Utskottets åsigt, ensamt kan leda till en rätts-enlig utbildning af testaments-rätten. Utskottet har emellertid förutsett en anmärkning om inkonseqvens, enär bördemän och andra skyldemän ej hafva något medel att förekomma arfvejords bortgifvande med deras förbigående, emedan rättigheten att klandra testamente blott är förbehållen arfvinge; men rätt till dylikt klander kan ej tillkomma annan än den, som har en ostridig rättighet till det som är bortgifvet, derest testamentet ogillas; och någon sådan rättighet hafva hvarken de bördemän eller andre skyldemän, som ej äro testaments-gifvares arfvingar, erhållit i förslaget. Det inskränker endast arf vinges klander-rätt. För närvarande kan han nemligen klandra hvarje förordnande om arfve-jord det må vara ställdt till hvem sorn helst. Enligt förslaget måste han deremot låta sin rätt vika för bördemän eller fjermare skyldemän, eller rättare låta sig nöja, derest den, hvars arfvinge han är, till aflägsnare skyldeman borttestamenterat sin arfvejord.
Ingen af dessa reformer har dock visat en så hastig och förstörande verkan, som den vid sednaste riksdag beslutade och af Kongl Majit fastställda lag om räntans frigifvande. Motioner i, Bonde-Ståndet 1865. N:o 239. 341 Såsom man bort förutse och varnande röster äfven framljödo, har nemligen denna lag medfört en stegring i räntan, som i sin ordning vållat, att en mängd inteckningar i landtfastigheter blifvit uppsagda, och att då, under närvarande förhållanden, nya lån å dessa inteckningar ej kunnat anskaffas mot en ränta, som med intecknade egendomarnes afkastning kunnat betalas, en massa större och mindre hemman och lägenheter dels redan blifvit på exekutiv väg försålda, ofta för, om icke under, halfva priset af deras verkliga värde, och dels nu äro för intecknade skulder utmätta. Må man inte tro, att mina uppgifter äro öfverdrifna! Ville Regeringen från länsstyrelserna infordra förteckning å de landtfastigheter, som efter räntans frigifvande blifvit å exekutiv auktion försålda eller för närvarande äro för intecknad skuld utmätta; så befarar jag sannerligen, att en tablå häröfver skulle öfverstiga allt hvad man hittills föreställt sig om den förhanden varande penningeförlägenheten bland landets folkrikaste klass, jordbrukarne. Och huru skulle det kunna annorlunda vara? Penningen, likasom all annan vara, söker den marknad, der den bäst betalas, och enär jordbrukaren omöjligen kan betala lika stor ränta, som köpmannen eller fabrikanten, hvilka omsätta sitt rörelsekapital kanske flera gånger årligen, då ligger ock slutföljden nära till hands att inteckningarne i landtegendom uppsägas och penningarne placeras i mera räntegifvande spekulationer. Att frigifva räntan, utan att derförinnan sätta allmänna hypotheksbanken i tillfälle att försträcka egare af landtegendom de lån, som dessa enligt föreningens reglemente äro berättigade erhålla, måste derför nödvändigt medföra stor förlägenhet och stora olyckor för denna talrika medborgareklass.
Hvem borde ock bättre förstå Riksd.Ordn., än just de män, som sjelfve stiftat henne, som jemväl stadgade de omtvistade orden i Ridd.Ordn., och som med deras val bekräftade Riksd.Ordn:s mening. Genom dessa förhållanden och dymedelst att Ståndet, under dine riksdagar, sedan frågan väcktes, 2:ne gfingor lemnat henne ulan afseende, och en gång med stillatigande gått benne förbi, hor R. o. Ad. särskildt uttryckt, att Ståndet ej fann' någon strid emellan grundlagen och StåndsOrdn. Genom 3lne Ridd Ordnir, som, efter frågans väckande, blifvit utfärdade d. i8 Dec. 182$, d. ig Dec. i8?.g, och den 22 Maj i,335, hafva både Konungen och Ståndet, genom bokstafvera bibehållande, gemensamt uttryckt samma öTvertygelse. Om något annat, eller hvad vid öfverläggningarna derom kan hafva blifvit yttradt, har jag ej hunnit efterse. Af Adelns undvikande de 3:ne sista riksdagarna att till bänkman välja någon af de ifråga var., kan, då Ståndet likväl 3:ne gångor bibehållit bokstafven oförändrad , endast slutas, att de i detta hänseende ej åtnjutit Ståndets förtroende. Min enskilda mening är visserligen lika, som jag yttrade för 17 år sedan, att de ifrågavar. personerne borde vara uteslutne från bänkmls-valet; och att Ridd.Ordn. fördenskull är, om ej stridande mot grundlagen, såsom många hafva påstått, dock mindre fullständig, au hon borde vara, i sina uteslutande föreskrifter. Men denna mening har ej varit Ståndets under de 7 riksdagar, som sedan den första constitutiva ägt rum, ej heller har den varit K. Mits, vid utfärdandet af de 5 särskilda Ridd.Ordnir, hvilka, efter Rrksd.Ordnls stiftande, blifvit oss till efterrättelse meddelade.
Då jag besinnar att jag nu ingenting skrifvit på snart 2 år, så tappar jag modet och tror att det aldrig blir något af mig. Ack, att människolifvet är så kort, isynnerhet är en konstnärs det, ty han kan ej producera något mer än högst under loppet af tjugo år.» Brodern hade då han gaf råd i afseende å själfstudier också uppmanat henne att läsa naturvetenskap. Hon svarar härpå: » Att studera människorna direkt utan böcker, är och blir mer och mer för mig det intressantaste af alla studier, och då jag läser vill jag helst läsa om människor. För mer abstrakta studier har jag ingen fallenhet. Denna väsentliga skillnad mellan min begåfning och din får du lof att alltid komma ihåg, då du känner dig frestad döma mig för ytlighet, emedan jag ej har lust att fördjupa mig i vetenskapliga arbeten, de må vara än så populära.» En annan gång, då brodern sagt henne sakna sinne också för historiska studier, svarade hon (1875) att när hon påträffade enstaka karaktärsteckningar af historiska personligheter, intresserade de henne mer än någon roman, medan däremot skildringarne af krig, statskupper, fredsslut och regeringsformer inte kunde fängsla henne, ty det var det personliga, som framför allt intresserade henne, både i lifvet, i historien och i litteraturen. »Det är fullkomligt sant att man genom att studera blott sin omgifning får en alltför liten bild af mänskligheten och att man behöfver vidga sin syn genom att se den litet mer i stort, och jag håller med dig om, att det skulle vara ytterst onaturligt och oförklarligt om jag verkligen vore blind för det ofantliga intresse, som historiens studium innebär. Nu invänder du kanske, att jag för några år sedan hade Macaulay till låns en hel vinter utan att läsa den. Härpå kan jag i första rummet svara, att jag då var ofantligt mycket mindre utvecklad än nu och ännu inte hade min lifsuppgift klar och medveten för mig. Det var vintern innan den vår jag blef förlofvad och under en sådan period genomströmmas en ung nickas sinne af så många obestämda tankar, aningar och drömmar, att det är mindre underligt om hon saknar lust för andra studier än de som direkt och omedelbart nära fantasien, isynnerhet då hon är en så utpräglad fantasimänniska som jag.
Hr von Hartmansdorff har indirect uppmanat en talare, som uti sista plenum frånsade sig rättigheten att yttra sig, alt nu begagna denna rätt att uppläsa sitt anförande. Instämmande med Hr von Hartmansdorff i beklagandet, alt detta icke ägde rum, får jag direct uppmana samma ledamot, att nu anföra hvad han då förteg; han har anmält sig, och jag hoppas, att han låter Ii. o. Ad. få del af sina tankar i detta ämne. Slutligen hade jag äfven ämnat yttra mig öfver ett ord, som inom li. o. Ad. nyligen uti ett skriftligt anförande blifvit nämndt. Gr. Löwenhjelm har redan bemött detsamma. Jag bar af samma talare, som nämnt ifrågavar. ord, hört bittert klandras uttryck, som fällas under discussionens hetta. Detta ord har blifvit nytljadt uti ett skriftligt anförande, och jag vågar derföre hemställa till samma talare, huruvida icke här det bibliska ordspråket sannas, som säger: ”att man ser grandet i sin broders öga och märker ”icke bjelken uti sitt eget.” Hr Bråkenhjelm: Jag vill blott som hastigast förekomma en misstydning, för hvilken StatsUtsk. skulle blifva blottstäldt, i anledn. af en talares yttrande om de privata militär-skolorna. Denne talare anförde nemi. såsom en olägenhet, att icke student-examen fordras såsom ett ovillkorligt prasstandum af dem, som vilja undergå militär-examina. Det torde vara honom obekant, att uti andra från Stockholm aflägsna militär-skolor (nb. enskilda) har det icke sällan handt, att elever, hvilka funnit fordringarna i humanistiska kunskaperna i och för militär-examina alltför höga, hafva rest till universiteterna, på 8 till i4 dagar tagit student-examen, derpå fortsatt uti militär-skolan och tagit militär-examen och sålunda, genom begagnande af denna genväg, vunnit framför sina öfriga kamrater månader och understundom äfven år.