Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befogenheten och vigten af denna anmärkning kan icke heller förnekas. Om det, å ena sidan, må anses vara en fördel för vårt land att genom utländska kapitalers insättning i våra Banker landets rörelse-kapital ökas; så inses likväl, å den andra, att åtskilliga förvecklingar skulle kunna uppstå, om personer, hvilka icke med närmare band vore fästade vid vårt land, och hvilkas förbindelser det kunde uppstå svårighet att emot dem göra gällande, komme i tillfälle att såsom bank-delegare direkt inverka på vårt penninge-väsende. Utskottet har derföre icke tvekat att, i anledning af den framställda anmärkningen, uti 2 §:n af nedanstående förslag intaga det stadgande, att de, sorn om Bank-bolags stiftande sig förena, böra vara svenske medborgare. Emot 2 §:n har inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln ytterligare blifvit anfördt, att då nu gällande stadganden för enskilda Banker innehålla, att dessa Bankers solidariskt ansvarige delegare skola till antalet vara minst tretio, Utskottet icke bordt föreslå nedsättning af nämnde antal till tjugo uti sådana Banker, som icke berättigas till sedel-utgifning. En sådan nedsättning skulle nemligen innefatta en återgång, i så måtto, att den solidariska ansvarigheten och i följd deraf förtroendet till Bankerne minskades; men ett sådant steg vore, aldrahelst i närvarande tidpunkt, vådligt. Dessutom förefunnes icke något giltigt skäl, hvarföre den solidariska ansvarigheten borde vara mindre i de Banker, hvilka icke hade sedelutgifnings-rätt, än uti dem, hvilka egde en sådan rätt, helst de förra kunde emottaga depositioner till grundfondens mångdubbla belopp, 6 Bankooch Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6. hvarigenom de, i händelse af en rubbning i allmänna rörelsen, kunde lika mycket ansträngas för inlösen af sina depositions-bevis, som de sedelutgifvande Bankerne för inlösen af sina sedlar.
Författning kan medföra en retroactiv verkan och således hafva till följd ett oförändradt bibehållande af de Conventioner, hvilka man i laga ordning dessförinnan sökt få ändrade, fastän målet då ännu icke hunnit blifva hufvusakeligen afgjordt. Vidkommande åter de hos Högvördiga PrestStåndet gjorde anmärkningar) så anser Utskottet dem vara besvarade uti det af Utskottet här ofvan afgifna Utlåtande, och får för öfrigt åberopa sitt Betänkande, hvilket af Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit till alla delar giiladtoch bifallet. Stockholm den 1 Maj 1818. OOCO(]£<XX?© »w 3»-oooa»oocpoooos-a6-*B®o^fr-^ 0000000000009.^1 .w». Riksens Höglofl. Ständers Serski1 dta Utskotts Betänkande angående grunderna f ör en allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster. i^iksens Höglofl. Ständer hafva till deras Särskilta Utskott öfverlemna! att utarbeta och uppgifva allmänna grunder, icke allenast för indragning oeh sammanslående af öfverflödiga Embeten och Tjenster, utan ock för en förbättrad arbetsmethod. Sedan Utskottet, uti Memorial af den 2 Aprill, vördsamt anmält det tillstånd, uti hvilket Utskottet funnit hela frågan om denna angelägenhet, samt de åtgärder, hvilka allt sedan 1809 års Riksdag blifvit derutinnan vidtagne, hvaraf, enligt Utskottets tanka, lär inhemtas nödvändigheten af en särskilt Comités tillsättande, för att med vederbörlig noggrannhet och fullständighet utarbeta en detaljerad plan för den åsyftade bättre organisationen af Rikets Administrativa Verk, hvilket hvarken af Utskottet bör kunna väntas eller instämmer med dess af Riksens Höglofl.
St, härmed skolat i underdånighet hemställa, att, då hvete nu produceras i Sverige mera allmänt än förr, och utöfver behofvet, men deremot i ringare mon skall odlas i Finland, så att någon betydligare import derifrån af detta sädesslag icke synes böra befaras, E. K. M. täcktes bestämma Tullen för ifrågavarande sädesslag, i öfverensstämmelse med de grunder, som för närvarande äro i England tillämpade, sålunda; att, när B:co B:co i T:a hvete kostar Rd. ro: utbetalas iTullRd. 3:16, när priset går till ro: 52. 2:52, ri: 16 , 2: —• . . r2:— r:r6. *«•««♦• 12# 52» »•«•» 3^’ hvarvid den minsta Tullafgiften skulle stanna, och hvilken alltid skulle erläggas såsom mini. mura vid högre pris, och såsom Transito-Tull vid återutskeppning af utländsk Spannmål, samt såsom utgående Tull för den Svenska; att, vid hvetets fällande under medelpriset ro Rdr B;co, Skyddstullen utginge på så sätt, att, när B:co B:co I Tja hvete kost.Rd. 9: r6. betalas iTullRd.4: — • . 8,32 .. 4* 5®’ ... 8; • • . 5:16. .. 7: r6 6: — , 6:32 6:32. Exp. Utsk. Förslag till und. Skri/v, N:o 4og, ag3 och samma maximitull för alla möjliga lägre pris. Rikets Ständer framhärda etc. N:o 4°9' Uppl. o, godk, hos Ridd, och Adeln d. 1 Mars i83o. Preste-Ståndet d, 3 Borgare-Siåndet d, 3 — —- Bonde-Ståndet d. 3 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående ett af gifvet förslag till bestämmande af Tull å Spannmål, S. A. K. TJti ett till R.
Vid sin första utflygt i verlden hade han dock olyckan förlora sex häften af sina " pensees " på bangården i Chartres - en bitter förlust, som endast delvis kunnat ersättas. Dagny. i72 Under Pariservistelsen kom abben i en for hans utveckling betydelsefull beröring med " Le Felibres ", ett sällskap, som gjort till sin uppgift att häfda det provengalska språlkets och den provenvalska literaturens rätt. Hans bidrag på limousinsk dialekt inforda i " Revue des langues romanes ", Foranledde en brefvexling mellan honom och Marihton, som haft till följd utgifvandet af hans skrifter. Marieton har äfven besökt abben, och han talar om Bas Limousin som en mycket aflägsen trakt, der bygdemill måste användas så väl vid kristendomsundervisningen som vid affärsuppgörelser o. s. v. Så trånga äro de yttre förhållanden, mot hvilka abbens rika, känsliga, arelystna natur haft att kämpa. Enslighetens börda är också ett tema, som ligger nära till hands för honom. Post budets ankomst, regnets enformiga plask, nästan hvad som helst för hans tanke tillbaka derpå, och den ger sig luft med olika grad af styrka. Är clet resignation i hans yttrande med afseende på Montaigne: " enslighetens dysterhet, som 72alo kände blott under en del af sin lefnad, har varit min följeslagare allt ifrån ungdomen ", så är det bitterhet i den korta satsen: " ensamheten lifvar, ensligheten dödar " och snart sagdt förtviflan i det lidelsefulla utropet: " jag har ej lefvat än, jag har ej handlat; det lilla jag kunnat företaga, har alltid sprungit sönder i min hand. " Ja, än mer, känslan af hans afskilda lif genomtränger som en grundton af vemod alla abbe ROUX ' penseeu, och en följd deraf visar sig i den misstro mot nutiden, äfven i dess mest berättigade sträfvanden, hvaroin de ofta vittna. " En solstråle ", säger han t. ex., " är mera välsignelsebringande for fattigt folk än alla våra nationalekonomers drömmar. "
Att den fångvaktare, sorn af vårdslöshet edler försummelse vållar fångens flykt, skall ovillkorligen straffas med 6 eller 10 par spö, om fängen varit häktad eller tilltalad för sådant brott, livarä dödsstraff eller fästningsarbete kunnat följa; men umgälla sin förbrytelse vid Vatten och brod från 8 till 14 dagar, om fången är tilltalad för mindre brott; och fångvaktaren i alla fall varda från sin befattning för alltid skild: Att Dandshöfdingarne skola äga, att, då fångvaktarens förseelse är uppenbar genast låta befordra verkställigheten af berörde b.estaffning ; och att fångskjutsare, som, genom våld eller list, befordrat fångens undankommande, skall straffas med 6 eller 10 pär spö, samt, då han vägrar Fångvaktare-handräckning vid fångars bevakning och tillsyn, när sådan* behöfves och påfordras, bör plikta med penningar eller umgälla sin försummelse med kropsstraff efter omständigheterna. Detta allt varder dock Riksens Höglofl. Ständers vidare granskning och ompröfvande vördsamt understäldtStockholm den 11 April 1815- På Höglofl. Ridderskapets På Högvördiga Prestoch Adelns Ledarna»Ståndets Ledamöters ters vägnar vägnar A. Chr. Lefler. På Vällofliga BorgarePå Hedervärda Bonde* Ståndets Ledamöters Ståndets, Ledamöters vägnar vägnar Jean Noreus, Per Jernström. A. J, Wahlstjerna. 458 Den 27 April. Uppläst hos samteliga Riks-Stäuden den 57 April. Vördsamt Memorial! ilos Högvördiga Prest-Ståndet har Herr Prosten Dodtor A. J.
Han skulle nemi. icke hafva frånskiljt frågan om boställsverket, hvarigenom han haft en 4:de afdelning gifven, ty, hvad fondförvaltningen beträffar, är den af beskaffenhet att kunna af det civila elementet afgöras. Då hade äfven skäl kunnat finnas för en 4:de afdelning, som fått en ytterligare sysselsättning i kassaförvaltningen. Jag återkommer till den föreg:de talaren. Han yttrade nemi. betänklighet mot fondernas ställande under och skötande af afdelnings-cheferne. Jag tror för min del icke att, med den granskning, som af Kammar-Rätten för närv:de utöfvas, någon fara härvid kan komma att uppstå. Man skall äfven ihågkomma att, om något tillgripande af medel skulle ega rum, afdelnings-chefen, enligt detta förslag, derför stannar ensam i ansvar, och ej såsom förut blott till ^:del, och vi veta, att ett ansvar, som är fördeladt, är mindre tungt. Nu bär han icke allenast ensam detta ansvar, utan han vet äfven, att bredvid honom står en person, som är skyldig att påpeka de af honom begångna oriktigheter, hvarigenom Kammar-Rätten alltid skall kunna få reda på desamma och ställa honom till ansvar derför. Den 24 Oktober f. m. 103 Hvad boställena beträffar, så har komitén af 2:ne skäl förordat, att desamma fortfarande skulle vara bundna vid KrigsColl, l:o emedan man ansett lämpligt, att hela arméns ekonomi borde koncentreras i Krigs-Coll.; och 2:o emedan armén med förkärlek håller sig qvar vid allt, som rörer boställena. För min del får jag säga att, huru ifrig jag än är för indelningsverkets bibehållande, jag likväl icke kan finna den minsta betänklighet uti att uppdraga denna del af boställsverkets granskning, som lör närv:de åligger Krigs-Coll., åt KammarColl. hvilket i åtskilliga vigtiga saker förut haft afgörande rätt.
M:t disponeras lill erforderliga utgifter för Skogs-Institutet, lägre Skogs-skolor samt för öfrige till Skogs-stalen hörande tjenslemäns aflöning. 15:o Enligt hvad Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 22 Augusti sisllidne år anmält, har å Sjunde Hufvud-Titeln ett förslags-anslag å 1,500 R:dr R:mt blifvit uppfördt för upphandling af ved lill Wisby krono-kalkugn. 16:o Enär de Ljuspenningar, hvilka till belopp af 4,750 R:dr från det å 7:de Hufvud-Titeln uppförda förslagsanslag till skrifmaterialier och expenser m. m., utgå till Embelsoch Tjenstemännen m. fl. inom Finans-departementets Expedition, KammarKollegium, Myntoch Kontroll-verken, Kammar-Rätten samt Öfver-lnlendenls-Embelet, komma att upphöra under den tid, den provisoriska löneförhöjningen af dem åtnjules, har berörda förslagsanslag, utgörande 23,399 R:dr 20 öre, minskats med ofvanberörda Expeditions-Utskottets Förslag lilI underd. R:dr, samt dessutom blifvit så jemnkadl, som erfordrats för jemnande af HufvudTitelns slutsumma. 17:o Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHAM TILL SAMTLIGA RIKS STÅNDENS PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1865 OCH 1866. -imWCCtcw BILAGOR till FÖRSTA SAMLINGEN. 1*! Afdelningen. Tillförordnade Kommitterades Underdåniga Betänkanden, angående Landförsvaret och med förslag till ny Tulltaxa. L ____ UNDERDÅNIGT BETÄNKANDE, ANGÅENDE LANDFÖRSVARET, AFGIFVET DEN 12 MAJ 1865 AF DERTILL I NÅDER FÖRORDNADE KOMMITTERADE.
Maj i tjenst; uppför sig vät. 54 Maria Margaretha N—H 1833 i Upsala län. straffad för resan stöld. lrsla d. 11 Jan. fr. korrektionsinrättningen. lior för sig sjelf. 55 Josefina fl—m 1842 i Örebro län. d:o d:o. d. 4 Fehr. från Carlskoga socken i Örebro län. d. 21 Nov. i tjenst; väl. 50 Maria Charlotta H — g 1841 i Stock holm. sedeslös. d. 4 April från bordell. d. 30 Maj ilog å Inrättningen. Bih. till R. St. (Bilagor.) Nummer Namn : Födelseår och ort: Föregående lefnadsförhållancftn : Ankommen från: Anmärkningar: 57 Maria A—n 1822 i Wermland. straffaU för 4:de resan stöld. 24 A pr. 1862 fr. korrektionsinrättningen. Bor för sig sjelf; oklandradt. 58 Sofia E—m 1819 i Stockholms län. sedeslös. 7 gånger dömd för försvarslöshet. den 31 Maj från d:o. Qvar. 59 Amalia B—n 1828 i Stockholm. straffad för 3:dje resan stöld. den 3 Juni från d:o. d. 18 Sept. i tjenst; utmärkt väl. CO Inga <)—dr D-f 1820 i Skaraborgs län d:o 3:dje d:o d:o. d. 9 April från d:o. d. 4 Aug. bor för sig sjelf; oklandradt. Cl Anna Brila B—m 1841 i Gefleborgs lan. sedeslös. d. 19 Juli från kurhuset. d. 20 Ok t. i tjenst; väl. L—g 1817 i Slockholm. straffad för ltsta resan stöld. d. 26 Juli från korrektionsinrättningen. d. 12 Nov. i tjenst; väl. G3 Ulrika S—g' 1846 i Stockholm. sedeslös. d. 22 Juli från bordell.
Då Kollegium icke kan underlåta erkänna rigtigheten af den grundsats, att General-intendenten, — hvilken, lika med Kollegii öfriga 2:ne ordinarie Militär-ledamöter, har ett embete, som medför andra åligganden än de, som tillhöra honom såsom Kollegii ledamot, — äfven bör hafva en mera fristående ställning till Kollegium, än han nu innehar, så anser Kollegium för sin del, att Generalintendenten bör, så vidt de honom tillhörande ärenden det medgifva, ställas i samma förhållande till Intendents-afdelningen, som General-fälttygmästaren till Artilleri-afdelningen, och Chefen för Ingeniör-korpsen till Fortifikations-afdelningen ; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 17 gen; — hvilken förändring dock ingalunda påkallar Kollegii och dess Presidentembetes indragande. På grund häraf och hvad Kollegium för öfrigt anfört, har Kollegium ansett sig icke kunna tillstyrka nådigt bifall till hvad Landtförsvars-komitéen, i fråga om Krigs-kollegii ombildning till en Krigsförvaltning, i underdånighet föreslagit. För den händelse Kongl, Majit skulle finna Landtförsvars-komitéens ifrågavarande förslag i mer eller mindre mån till afseende föranleda, har Krigs-kollegium, beträffande förslagets öfriga delar, hufvudsakligen anfört följande: Förslaget att begge föredraganderne i vederbörande Chefs frånvaro må föra styrelsen inom embetet i alla mål, som ej böra afgöras genom omröstning, samt att i sådana mål, om de begge ledamöterne äro af skiljaktiga meningar, föredragandens blifver embetets beslut, anser Kollegium icke vara tillämpligt inom en förvaltning, som näst under regeringen eger att pröfva frågor, hvilka af dels högre embetsman, än den pröfvande, såsom Landshöfdingar och Regements-chefer, dels kollektiva myndigheter, såsom beklädnads-, provianterings-, boställs-direktioner m. fl., blifvit först afgjorda.
Frih. af Schmidt, Carl Joli. Georg: Ehuru jag visserligen vet, att jag icke kan vinna ändamålet, sä kan jag likväl icke underlåta alt uttrycka min förundran öfver det resultat, hvartill SlatsUtsk. kommit i delta Betänk. De förordningar, på hvilka Ulsk. stöder sitt afslag, äro alla sednare tillkomna än det Kongl. Bref, genom hvilket soldaterne vid Södermanlands Regde blifvit försäkrade om denna tionde spanmäl. Jag anser således, att Ulsk. saknat skäl att säga, att soldaterne vid nämnde Regde icke äro berättigade till de högre löneförmåner motionären föreslagit, ehuru jag visserligen icke kan bestämdt säga, alt de äro berättigade dertill, ty de handlingar finnas icke, på hvilka jag skulle vilja stödja ett sådant påslående; men jag anser så många skäl tala för bifall till motionen, att StatsUtsk. icke bordt draga i Betänk, då fyra Stånd återremit terat frågan, ali bifalla densamma. De konklusioner Ulsk. gjort af K. M:s Nåd. Bref af år 1833, kan jag för min del icke godkänna, dä det icke handlar om den kronotionde spanmål, som är anslagen lill befälet vid Svenska arméen, med undanlag af den kronotionde, som är såsom lön anslagen ät kotporalerna. Vid 1829 och 1830 årens riksdag biföllo R. St. de grunder i afseende pä kronotiondespanmålen, att korporalerna skulle få ifrågavar:de andel deraf, och jag anser, att R. St. vid 1854 års riksdag ingalunda haft skäl att neka detta lilla anslag af 421 R:dr 44 sk. b:ko, för att kunna till godogöra nämnde soldater en om icke precist rättvis, åtminstone billig fordran, helst detta alldeles icke kan användas såsom prejudikat för andre indelningshafvares kronoliondespanmål. För alt icke vidare uptaga R. o. Ad:s tid, vill jag endast beklaga resultatet af denna motions behandling.
I sin motivering för påståendet, att studiet af Latinska och Grekiska språken skulle kunna upskjutas till en mognare ålder har motionären framställt talande skäl, hvaraf jag anhåller att få citera följande: »Härvid kan jag icke underlåta fästa upmärksamheten å ett påstående, som så ofta blifvit uprepadt, att det numera öfvergått till en trosartikel. Man säger att Latin och Grekiska äro de mest utbildade språk, emedan de ega så många böjningar. Utan att vilja försöka på philologisk väg vederlägga denna sats, torde jag kunna visa att den åtminstone innebär en historisk osanning. Så väl Latin och Grekiska, som Svenskan, hafva under sin utveckling förlorat många af sinn böjningar. Och skulle rikedomen härpå utgöra ett kännetecken på ett språks utbildning, kotnme Finskan, äfvensom åtskilliga Indiska sprak, att taga företrädet framför både Latin och Grekiska. I nfs:de på bedömandet af frågan om hvilketdera språket, det med större eller det med färre antal böjningar, är det mest utbildade, är det icke ur vägen att betrakta den olikhet, som upstår emellan språk med större och mindre rikedom på former. I de sednare ligger hufvudsaklig vigt derpå, att orden följa hvarandra i logisk ordning, då sådant deremot är mera lik - Den 17 Oktober. 119 giltigt i de förra språken, der ordens plats mera bestämmes efter effekten, de skola väcka. Och frågas nu hvilketdera tager ädlare själsförmögenheter i anspråk, antingen att ordna orden efter deras logiska följd, eller att utsäga vissa af vanan inlärda former? Satsen om de gamla språkens företräde låter således åtminstone kunna omtvistas » I fråga om undervisningstiderne yttrar motionären: »Enligt hvad jag förut visat, kunna der upkomma i öfversta klasserna ända till fem olika undervisningslitiier. Dessa olägenheter kunna undanrödjas derigenom, att af de klassiska språken endast Latinet bibehölls. Detta borde framflyttas till sjunde klassen, för att der bortföras åt dem sådant önskade.
De säde sig vara från Calmar län, och bref afgick äfven dit för att utröna förhållandet; men ehuru landshöfdingen derstädes — jag är öfvertygad derom — hade all möda ospard, kunde icke den äskade upplysningen vinnas, och barnen måste nu underhållas på Kronans bekostnad. Jag hemställer, om det varit billigt att kasta dessa små barn på gatan, derföre att man icke kunde få reda på till hvilken församling de hörde. Jag tillstyrker derföre bifall å denna punkt. Hr von Hohenhausen: Jag fortfar i min anhållan om afslag å denna punkt. Hr Lagerheim har anfört, att han icke såg minsta skymt till de farhågor, som här blifvit förespeglade. Må han då kasta ett öga på Tabellcommissionens uppgifter och jemföra dem med mantalslängderna, och han skall finna huru betydligt antalet af menniskor i Tabellcommissionens uppgifter öfversliger antalet af mantalsskrifne personer, hvilket åter härflyter deraf, att församlingarne undanhålla personer från mantalsskrifningen, för att slippa bekosta deras underhåll, när de falla fattigvården till / 53» Den i5 M a r s f. m. Jast, ocL tvist uppstår livart de höra. Hr Lagerheim finner icke heller någon fara deruti, att Staten skulle, du tvist uppslår, under rättegången, bekosta underhållet; men då ingendera partin har något intresse lili, alt saken blir afgjord, utan tvertoni har fördel deraf alt den drages ut på tiden sa länge som möjligt, är det ju gifvet att sådana rättegångar skola blifva många och långvariga. Frih. Cederström liar redan visat, alt vid sådant förhållande är det ilen församling, hvarest personen vistas, då tvist uppstår, som bör förskjuta underhållet, lill dess afgjordt blifvit till hvilken församlihg lian hör. Liefve likväl föreskrifterna sådana sorn jag hoppas att de blifva, samt ordning och noggrannhet i detta afseende komma att införas, bör man framdeles icke få så svårt att taga reda på hvart en sådan menniska hör. Ilvad åter Hr Edenhjelm anfört om fattiga barn , så hafva vi ju redan fått stadgande i detta afseende.
Motionären föreslog derföre, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att åt en kommitté, bestående af sakkunnige män, så väl prester som lekmän, måtte uppdragas att, efter inhemtande af uppgifter om presterskapets löneinkomster under de sista 10 åren, och med ledning af taxerings-uppgifternas medium under denna tid, uppgöra förslag till allmän allönings-stal för presterskapet, på det att Rikets Ständer vid nästa Riksdag må komma i tillfälle att hos Kongl. Majit vidare framställa huru de anse att löningssättet, utan rubbning i förhållandet för de nuvarande medlemmar, som önska vid det gamla förblifva, må kunna i framtiden bestämmas och utgöras. F) Samme motionär har, hvad särskildt beträflade presterskapets skaft-tionde, andragit att, genom Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, kungjordt genom Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii Kungörelse den 20 Juli nämnde år, visserligen den fördel vunnits för tiondegifvare, att pastorerne icke kunna fördröja sädesgrödans räknande på åkern mer än 48 timmar, sedan kallelse på de af pastor utsedde tionderäknare blifvit af tiondegifvare anmäld; men detta stadgande kunde dock icke egentligen afvända de olyckor och ännu mindre de obehagligheter, som denna löntagarens räkningsrätt ådrager löngifvaren. Ofta kunde, på mindre tid än två dygn, grödan skadas; och då motionären förmodade att Preste-ståndet, dels i följd af pastorernes öfverenskommelse!' i åtskilliga orter, dels i anseende till deras goda inkomster äfven ur andra källor, torde anse presterskapet, i förhållande till andra löntagare, ganska väl lottadt, ville motionären föreslå ett sätt att kunna undvara berörde förrättning, hvilken, om presten sjelf företoge sig den, syntes för honom vara lika obehaglig, som för landtmannen.
Såsom skäl till denna framställning har motionären anfört de olägenheter, som rotehållarne i och för denna sak få vidkännas, serdeles på sådana orter, som den, der motionären är boende, hvarest folket under 3 å i månader uppehåller sig vid sina s. k. fäbodar, merendels belägna på 2 å 3 mils afstånd från deras hem, hvarigenom således måste inträffa, att rotehållarne ofta nog få göra långa resor för att efterse och vårda munderingen, samt äfven mången gång lemna sitt arbete, dels för att framskaffa densamma till soldaten, då han uppbådas till tjenstgöring, dels äfven för att, vid dennes hemkomst från mötena, vanligen i Juli månad, den för landtmannen brådaste liden, åter nedlägga munderingen förseglad i rotekistan, och så vidare; —och tror motionären att dessa, med flera, olägenheter skulle förekommas, om, på sätt förut är nämndt, rotehållarne befriades från munderingens vårdande, och denna skyldighet öf. erflyttades på kompani-cheferne och underbefälet. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men kan af flera orsaker ej finna skäl att tillstyrka bifall till förslaget. De af motionären omnämnda trossbodarna finnas visserligen vid en del kompanier, dock ej vid alla. Men äfven i det fall, att de vid alla funnes, vore dock utrymmet uti desamma ej tillräckligt för det af motionären afsedda ändamål, samt skulle ej heller utan serskild dryg kostnad dertill kunna inrättas. Härvid måste jemväl tagas i betraktande, att uti anslagen för arméens utredning en sådan utgift ej finnes upptagen eller beräknad, hvadan några medel för den af motionären föreslagna förändringens verkställande icke äro att tillgå. Denna utgift skulle ock komma att ökas derigenom, att för den ordentliga vården och tillsynen af hela kompaniers munderingar erfordrades en serskild härtill förordnad och lönad personal.