Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om frihandels-systemet för några och 20 år tillbaka lyckats att göra sig gällande, månne väl KommersColhi berättelser nu kommit att innehålla så lysande resultat, sorn det man här hört omtalas? Jag betviflar det. Icke heller har jag sagt, hvad Gr, af Ugglas påbördat mig, att jag hyser fruktan för att tullupbörden skall sjunka genom de låga tullsatserne. Så enfaldig må väl ingen tro mig vara, att jag, när i ett land, såsom detta, njutningsbegäret och lyxén stiga, icke skall inse den gifna följden deraf, eller tullintradernas förökning, ty i samma mån begären stiga, måste de äfven tillfredsställas, och den förökade importen förökar då tullupbörden; men jag tillåter mig att anmärka, eller rättare, jag frågar Den 22 J al if. m. 463 Hrnne, om man kan taga för gifvet, att tullnpbörden icke stigit äfven om man icke så hastigt nedsatt tullafgifterne? Under den tid då de så mycket hatade skyddstullarne funnos till, var tullinkomsten årligen i stigande, och då den märkvärdiga tullbalansen yppades, så befanns, att dessa inkomster från år 1835 till 1836 ökats med icke mindre än 600,000 Edr. Orsakerne till tullupbördens förökande med millioner under åren 1854 och 1 855 äro emellertid så tillfälliga, att jag betviflar det en sådan förökning någonsin återkommer; och jag måste beklaga, om man på detta förhållande vill grunda sina förhoppningar om tullinkomsternas framgena förökning. Gr. Lagerbjelke, som jemväl tillhör frihandelsmännen, har underrättat Ståndet om, hvad förut var kändt, nemi. att man ansett tullvärdet icke böra ligga till grund för tullafgifterne; men nu inträffar likväl det märkliga förhållande, att detta tullvärde i mångfaldiga år legat till grund för tullafgifterne och jemväl för tolagen, då denna upkom, och derföre har detsamma bibehållits för tolagen.
Men då erfarenheten tillika lärer oss, att det vatten, hvarmed våra hafsstränder sköljas, är så föga salthaltigt, att det salt, som deraf kunde erhållas, skulle komma att kosta mångdubbelt mera, än det som hämtas utifrån, skulle man således för en obetydlig del af de ofantliga summor, som salt-production skulle kosta oss, kunna upplägga ett så stort saltförråd, att det skulle räcka längre än vår för; måga, att underhålla något sådant krig, som betoge oss all handel; och följaktligen ej behöfva producera salt, för att göra oss oberoende. Samma förhållande anser jag det vara med Stenkol; och om kolbrottet ej lönar sig, 526 Den 29 Maji. bör dst i min tanka alldeles icke drifvas, åt» minstone ej på Statens bekostnad. Friherre Bojie, Ludvig\ Van att af den sista värda Talaren ofta få höra vackra och på skäl grundade tal, må jag ej misstänkas att vilja förminska värdet af hans nu gjorda framställning, då jag går att dervid göra några erindringar. Han synes vilja drifva den sats, att de biträden Staten af sina directa tillgångar lemnar, endast böra användas på sådana företag, hvilka äro för Statens bestånd oumbärlige •, men en sadan sats förer snart tillden princip, att endast jordbruket och handtverkerierne äro de näringar, hvilka, böra understödjas af allmänna medel, emedan desamma äro för ett samhälle oumbärlige, och fylla dess första behof. Frimodigt viii jag svara på den värda Ledamotens fråga, att om det vöre möjj ligt att vL kunde tillverka salt, och om vi sjelfve voro i stånd att i öfrigt åstadkomma fl^re vällefnads-articlar, som nu må;>te hämtas utifrån ; vöre sådant öfvermåttan nyttigt och bra, men då detta icke kan ske, bör det dock ej afhålla oss ifrån att tillstyrka bidrag af Staten till sådane, ehuru ej lika nödvändige likväl för Staten gagneliga, företag, som Höganäs Stenkohlsverk. Jag anhåller derföre att få i Profocollet antecknadt det jag fullkomligen instämmer uti hvad Herr Grefve Mörner och Herr Friherre Klinteberg nyss anfört. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm'.
Jag vill visa, att icke egennyttan förestafvar mina ord vid detta tillfälle, utan att jag önskar, det rättvisa och billighet måtte å ömse sidor äga rum. Jag gillar högeligen, att, såsom grund för markegångsprisen, ett medelpris af io års markegång må komma att antagas, och att detta pris egentligen må blifva grunden för räntegifvares och räntetagares ömsesidiga rättigheter; men jag önskar då tillika, att icke ensamt räntegifvare!] må tillerkännas rättighet att uppsäga sin spannmål till leverering in natura, utan att samma rättighet må tillerkännas räntetagaren. Min tanke är således, att man bör gå en medelväg, som öfverensstämmer med billighet och den rätt, som hvarje Svensk medborgare har att fordra, nemi. att rättigheter och skyldigheter jemnt afvägas, och på sådan grund får jag framställa min åsigt vara den, att de år, då årsmarkegången i districtet är lika med eller understiger medelpriset af io års markegång, det må vara förbehållet såväl räntetagare som räntegifvare att uppsäga räntepersedlarna till leverering in natura; hvaremot, och på det allt prejeri må kunna undvikas, hvilket jag dock icke tror i allmänhet äga rum, oaktadt man någon gång derför beskyllt räntetagarne, jag vill påstå, att, då årets markegångspris öfverstiger medelpriset af io års markegång, det icke må vara tillåtet på någondera sidan att uppsäga räntepersedlarna till leverering in natura. Jag anser billighet och rättvisa "vara så noggrannt iakttagna i denna framställning, att jag hoppas det de flesta ledamöter af R. o. Ad. skola dela denna min tanke. Jag kan således icke derföre, att BondeSt. medgifvit framflyttning af tiden för markegångssättningen till Jan. månad, tillstyrka bifall till BondeSt:s inbjudn., utan nödgas jag deremot anhålla om afslag dertill; men skulle afslag ej meddelas, så anhåller jag, att StatsUtsk. må få sig ålagdt att behandla denna fråga, såvidt tiden för riksdagens afslutande sådant kan tillåta, samt sedermera inkomma till R.
169 nära förhållandet med arftagare: de kunna icke heller med wisihet påräkna den tid, dä den som lemnar arfwet gar undan; men när det inträffar, börjar naturliglwis arftagarens, rätt. Frägan blir säledeS hufwudsakligen denna: Äger Staten rättighet att betaga någondera af Lesia wäntande personer uppfyllan» det af deras rättigheter, eller äger han en större rät» tighet till sädant emot den ena an emot den andra? Jag tror att han icke ager den till någondera; eller ock att om han ager den till den ena, han bör aga det till den andra: men jag bör söka bcwi.sa sanningen af hwad jag tror. Fragans upplösning Leror, efter min förmodan, pä upplösningen af en annan: nemligen huruwida och till hwad grad de ömsesidiga förbindelser, som aga rum emellan Staten och individer i allmänhet, kunna anses af en hufwudsaklig, annan beskaffenhet, an de emellan Stalén och desi Ämbetsmän. Statens skyldigheter emot Ämbets» och Tjenstemän aro, efter min tanka, att gifwa dem den lön som dem pä stadgad stat ar anslagen; och desi ratt att fordra sysilorna sä uppfyllde, som gifne föreskrift ler bestämma. Emot alla Medborgare ar Statens skyldighet att lemna dem det i tagar och stadfästa for. mer försäkrade beskydd mm.; och desi ratt, utom annat, att erhälla utwägar till uppfyllandet häraf. Således hwad som pä ena sida» utgör rättigheter, blir ä den andra skyldigheter. När r?o Den 4 November Nar en arflemnande dör, upphöra hans personliga skyldigheter emot Staten och hans personliga rättigheter deraf; med hans afgång börjar den arfia§andes ratt till arfwet, och all den skyldighet till Staten, som af och för arfwet bör uppfyllas; äf« tvensom de statens skyldigheter hwilka böra lemnäs för stelfwa arfwet, dä blir arftagarens Eowilliorliga rätt att åtnjuta.
8e4an viel ^rölnin^en :>l Xon«l. l^Iaj.'d8 neli ?eileed3 Kiammar-lläddg ilen 19 /^piil 1841 ,Lillie lidvig-;, i snleelnin^ al »N8däl3d ädsl emod lorre tlondrolleui en vi6 Oenerul-3'uIl8d^r6l86N8 IIs>pl)örel8-Londor Z'. //^. Zl//'eZeZe/rt/oo^ löne Xamereraren viel loemätele 8d)/rel8e8 l^amwar-Londor, lVinnmar - k ^.'0 35. T^cz/eo/zzv^ bvar för sig , uti tilt Kongl. Naj:t ingifne bönesbi iller, i underdanigbet anbällit, det kongl. IV1gj:t, luect afseende ä anförde omständ Igbetei', mätte täcbas bevilja söbanderne cten l^äd: Mic/c/en^oz'^ bland annat, att varola torsbonad 8a val frän utbräkvandet al den bonorn älsgde ersättning, till dess atsbrifoing deråt möjligen bunde sbe, som äfven trän bouoin udomd förlust af Lontrolleurs-tjeusteu; att ruect utbiäfvandet af ilen bouoin äctömcte er sättning finge tills vidare austa, ocb lVä-lig framställning till bibels 8täncler göras om ersättnings-beloppets assbi itvande, äfvensom att ^7'zzz'o^ watte friballas li an ansvaret af ljenstens förlust, m. m.; ^/7/öez-g^ att var da befriad krän den bouoin älagde ersättnings-sb^ldigbet, eller, sä framt detta iobs bunde beviljas, att kongl.
Gommitteen Banco-UtshottctsUtlätandej IV.-o 44- I 0 [ ansåg en Hypotheks-Inrättning leda till detta ändamål, till en början allmän för hela Riket, men med lättnad till öfverflyttning i Provincial-fördelningar, då crediten blifvit mera stärkt. Grunddragen för en sådan allmän Hypotheks-inrättning blefvo äfven framställde. Äfven inkasten deremot npptogos och vederlädes. I ett serskildt yttrande utvecklade Herr Grefve F. B. Schwerin ännu ytterligare sina tankar i detta vigtiga ämne, gillade det af Committeen framlagda projektet och anförde såsom det enda inkastet mot dess utförande, att först de försigtighetsmått borde vidtagas, som betrygga fastighets-egarne och de lägre folk-classerna mot de olyckliga följderna af metallmyntets möjliga försvinnande, d. v. s. yrkade att realisation nen borde förutgå. Denna realisation har försiggått; myntvärdet anses vara betrvggadt genom de bestämnda grunderna för Bankens verksamhet; samma förlägenhet inom näringarne, som egde rum 1822, visar nu sina bedröfliga verkningar. Väl har någon yttrat, att krisen nu vore till det mesta öfverstånden, men huruvida denna förhoppning är grundad kommer säkrast att bevisas, sedan kronouppbörden skett och de nu befintlige, åtminstone inom åtskillige provincer, små och usla tillgångar å spanmål och foder blifvit förtärda. Jag fruktar för den långa mellantiden innan nya skördar afhjelpa det tryckande behofvet. Jag har derföre trott, att förlägenheten, om än inom vissa provincer partielt minskad, ännu å de fleste håll fortfar och torde fortfara åtminstone några månader, kanhända längre; att Banco-Utskottet derföre borde antingen öppet förklara det ingen hjelp vore att förvänta från Banken, eller uppgifva något medel till lindring genom en från Bankens financiella förmåga utgående åtgärd. Mina försök i denna syftning hafva ohjelpligen strandat mot högre stats-ekonomiska åsigter, hvilka nu åter framläggas till Ständernas pröfning.
Utsk:ts hemställanden och förslag biföllos. § 5 i förslaget tillkännagafs vara oförändrad. § 8 (§ 6 i förslaget). Gr. Liljencrants: Jag fruktar att Utsk:t vid be handlingen af den nu föredragna §:n förbisett en vigtig omständighet, den nemi. att under senare tider regeringen funnit i Statens intresse lämpligt vidtaga den anordning, att icke förordna så många Ofverkontrollörer, som förut, utan endast så mångå, som nödvändigt erfordras för att handhafva kontrollen öfver brännerierna, och dervid sammanslagit så mångå län som möjligt. Så har under en del af detta år en och samma Öfverkontrollör varit anställd för Stockholms, Upsala, Nyköpings och Westerås län. Skulle man nu, såsom Utsk:t föreslagit, icke behöfva anmäla sig till br än vinsbrännings idkande förrän 14 dagar före bränningsterminens början, torde R. o. Ad. lätt kunna finna,hvilka svårigheter deraf skola uppstå i de fall, der en Öfverkontrollör är anställd för flera län. Under dessa 14 dagar — eller rättare 12 dagar, ty kontrollörerna skola inställa sig vid bränneriet 48 timmar före bränningens början — skola nu de särskilda länens Korns Befh:de medhinna att insända förteckningar öfver inkomna anmälningar och kontrollörsansökningar till Öfverkontrollören, hvilken stundom ej finnes i något af länen och ofta ej utnämnes förrän i sista' tiden; Öfverkontrollören att granska dessa ansökningar, derefter afgifva förslag till Konungens Befh:de om Kontrollörers utnämnande och meddela detta Kon:s Beflnde, samt Kon:s Befh:de derefter att utnämna och inkalla alla ej sällan i olika län kringspridda Kontrollörer till residensstäderna för eds afläggande etc. Härtill kommer, att Öfverkontrollören kan behöfva rådgöra med någon Kon:s Befh:de för något särskildt fall. Skall nu allt detta medhinnas under 12 dagar, kommer deraf en ohjelplig villervalla att förorsakas. Förändringen är för öfrigt alldeles öfverflödig, emedan enl. nu gällande förordning den, som anmält sig att idka bränvinsbränning, har rätt att inom 14 dagar före terminens början återkalla sin anmälan.
Bevil Inings-CJtskottets Memorial N:o 34, angående den skiljaktighet, som emellan Riksstånden uppstått i anledning af Utskottets föreslagna Alternativer lill 3 Artikeln i den blifvande Be villnings-Stadgan, angående Afgiftpr för Consumtion och öfverflöd , upplästes , då PrestStåpdet fann för godt att, på sätt Utskottet hemställt, hänskjuta denna fråga till det Förstärkta St a t s-U t sk ottel s afgörande. S. D. litter uppläsande af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 36, om Voterings-Propositioner, i afseende på Grunderna för Tuilafgifternes utgörande, farin Prest Ståndet skäligt att, trted godkännande af lierörda Voterings-Propositioner, ötverlemna dessa ämnen till afgörande Trot. Ut dr. d. 4 Julii 1818. 743 af Förstärkta Stats-Utskottet;' på sätt uti Regerings-Formens 71 §• stadgas. Frän HÖglofl. Bidderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Bevillnings-Utskottets förliden gårdag afgifne Memorial, angående öfverlemnande till Förstärkta Stats-Utskottet af den fråga rörande grunderne för en förJ. nyad Tull-Ta*a, hvarom Riks-Stånden stad nät uti olika beslut, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med antagande af de utaf Bevillnings-Utskottet föreslagne Voterings-Propositioner, desamma till Förstärkta Stats-Utskottets omröstning hänskjuta.
Det sista huset i byn gled förbi, och vagnen rullade fram mellan rödaktiga gräsmarker, der några magra getter betade. Långt borta till höger syntes en mörkblå strimma. Det var Linneboda skog. När de kommo till vägskälet, svängde ekipaget åt höger. Marken började bli backig och stenig. Kusken släpte efter tömmarne, så att hästarne saktade farten. Skogen ryckte allt närmare och n armare. Snart hade de träd på båda sidor — präktiga bokar, som bredde halfskymning öfver den smala stigen. Kråkorna lyfte sina tunga vingar och flögo, hest kraxande,upp mot den blå himlen. De allvarliga bokarne aflöstes så småningom af lifliga björkar, som sträckte sina hvita stammar ut öfver vägen, daskande till kusken med de långa, gulprickiga vipporna. Men så glesnade skogen allt mer och mer. Då och då trängde vinden fram mellan öppningarna, • hvirflaude upp i luften de citronoch orangegula löf, hvilka betäckte marken i stora högar, för att sedan låta dem falla ner som ett regn af guldstycken. — Ha vi långt igen? sporde borgmästaren, trött på att betrakta de härliga naturscenerierna. — En mil ungefar, lät det från kuskbocken. — Så långt! suckade borgmästaren. — Men nu fa vi allt låta kräken pusta ut ett slag, sade kusken, de satans backarne ta annars lifvet af dem. Ptro! Dermed stannade han de svettdrypande hästarne. Sänkande nosarne mot jorden och nickande med hufvudena lato de andedrägten i hvita pelare hvirfla ut genom de skalf-vande näsborrarne. Borgmästaren packade upp sin matsäck. Hvad supen smakade godt — och maten sen! Under hela den föregående dagen hade han knapt fortärt en bit Den ena smörgåsen efter den andra smälte bort mellan tänderna. Han skulle ensam kunnat tömma hela matsäcken, men han rördes af kuskens snåla ögon, som tycktes räkna hvar enda tugga, och gaf honom derför resten af smörgåsarne. — Skall det vara en liten sup? sporde borgmästaren, hvilken lade märke till att kuskens blickar hängde vid bran-vinsflaskan.
Erkännande såsom önskvärdt, med hänsyn till hufvudstadens försköning, att det väckta förslaget om Helgeandsholmens afrödjande och planering måtte komma 6 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 47. till verkställighet, finner likväl Utskottet, vid det förhållande att en särskild Kommitté blifvit af Kongl. Majit för nämnde ändamål tillsatt, mindre lämpligt att Rikets Ständer skulle till pröfning upptaga samma fråga eller i anledning deraf vidtaga någon åtgärd, förr än nådig framställning i ämnet kan varda af Kongl. Maj:t meddelad; och torde fördenskull frågan om inköpande af tomtplats för nytt hofstall tillsvidare lä förfalla. b) af Riksdags-fullmägtigen Sven Ileurlin från Kronobergs län, hvilken, förmälande sig hafva genom besök på stället tagit kännedom om det skick, hvari Svartsjö Kongl, slott för närvarande befinner sig, framställt detsamma såsom i alla afseenden vanvårdadt och förfallet, så att det numera ej kunde af någon bebos och ej heller utan alltför stora uppoffringar iståndsättas. Då vid sådant förhållande Staten icke hade någon fördel af detta slott, men obestridligt vore, att ali egendom, som af enskilde besittes med full egande-rätt, förvaltas bättre och till större båtnad äfven för det allmänna, än den som tillhör Staten, har motionären häraf hemtat anledning till det förslag: att Svartsjö slott med hus och jord jemte alla tillhörigheter mätte på offentlig auktion till den mestbjudande försäljas såsom kronoskatte.och att det anslag, som hittills varit å Riks-staten uppfördt för ”Drottningholms och Svartsjö slott”, måtte minskas med så stort belopp, sorn anses hafva varit beraknadt för det sednare. Utskottet, som från Riks-Stånden erhållit remiss ä flere motioner, åsyftande att ej mindre samtlige kungsgårdar än kronans öfriga jordegendom mätte till enskilde afyttras, kommer följaktligen, vid handläggningen af dessa frågor, att taga i öfvervägande, huruvida en dylik åtgärd äfven med hänsyn till Svartsjö slott och kungsgård kan finnas ändamålsenlig, hvadan Utskottet anser vidare yttrande i afseende på denna del af motionen nu icke erfordras.
I detts beslut, ehuru billigt det är, att de inqvarterings-skyldiges lidande blifVer dem ersatt, har jag likväl, i anseende till det föreslagna sättet att ersätta, icke kunnat instämma, helst jag anser, det kostnader för allmänna skyldigheter böra ersättas af Allmänna medel, icke af provinciela sammanskott, och har så mycket mindre någon enskildt besparing dervid kommit i beräkning, som belägenheten af min Egendom, för inqvartering blottställd, tillskyndar mig en ersättning, som utom förenämnde öfverenskommelse jag skulle hafva saknat; )ag bar deremot till denna vägran varit hänförd af Regerings-formens stadgande i 74 $, hvilken då den så tryggar för kostnad vid gärden till Truppers underhåll, att de skola af Allmänna medel betalas till hälften högre belopp än Markegångs-priset, med detsamma äfven undanröujer den farhåga, att genom öfverenskommelser, kostnader af lika egenskap, och uppkomne af lika anledning, skulle utan ersättning af allmänna medel kunna komma att bestridas, helst sammanskott af födande persedlar, antingen de förtäras i de Inqvarterings-skyldiges egna hus, eller, såsom gärd, till ettanvist ställe sammanföras, utgöras med enahanda kostnad och i enahanda ändamål. Det är Den 11 Maj el ml jjof hvarken min rätt eller afsigt att inga i något klander öfver verkställigheten af förenämnde beslut, så väl hos de vägrande sorn jakande, särdeles som det verkligen varit billighetens kraf, att de lidande erhöllo ersättning, men jag har måst uplysa förhållandet, för att derifrån hämta anledning till följande framställning: 1:0 Att med fästad uppmärksamhet derå, att under de förflutna åren de inqvartering! - skyldiga Hemman, i anseende till förut anmärkt» otillräckliga betalning, enskildt dragit en ganska betydlig tunga utan deltagande af andra medborgare, måga härefter, med afseende å föreskriften i 74 5 Regeringsformen, erhålla en emot deras kostnad vid inqvarteringar fullt svarande betalning, som af KronoBetjeningen borde liqvideras, efter det antal, för hvilka Inqvartering blifvit fordrad. 2:0
\ kiskt I denna Taxa ej ' specificeradt W 1 Pappdosor , alla slag Se Dosor x. Papier-maché XV. 25 1 Papegojor Se Fog la r Paradis korn 10 „ Aplen 10 X. Parapluie* W. 25 1 X-j Parasoller W. 2 5 i *33 Inkom Utgå- T ranmande ende sbo * T Lil ITullTullProc. P oc Proc. L. Pastejer W. 50 1 PastelFkritor Se Färger Pelsar Se Fällar Pel leri elier pelsverk 5? ICatt-skinn af tama eller vilda Kattor 3° 1 33 „ Lejonhud 40 53 „ Leopard hud 40 S 3 Ijooskinn 3° 1 >3 „ Meneckereller Nertikinn 3® *34 Inkom Utgå- Inkom mande ende mande TullTullTnllProc. Proc. Proc. Pelteri eller Pelsverk. J J Bedredt eller micke betadt JJ j, Mård-svansar 3° 1 JJ jj Mård skinn 3° 1 JJ jj åden-skinn 3° 1 JJ jj Råfskinn alla slag 50 1 ;j » SjuPp skinn 3° JJ jj Skäl-skinn i JJ „ Sobel.skinn 85 1 JJ „ Sobel-svanjar 30 1 >J „ Svan-skinn 3° 1 JJ ii Tigerhud 40 X JJ , Utter-skinn 40 X JJ „ Varg-skinn 3° X lif. Jj , Allt annat här ej X specificeradt W. 3° X Jj jj hopsydde alla X slag W. 3° X JJ Oberedt X JJ „ Björnhud a 0 X Jj „ Bäfver skinn 5 5 JJ „ Fåroch Barn» skinn : jj „ jj Grå och Crimska 10 JJ ,j „ Alla andraslag 15 1 Jr „ Genott.skinn 15 JJ , Get och Bockskinn 2 0 1 JJ „ Gråverk eller E10 korr-skinn 10 1 *35 Inkom Utgå- T ranmande ende sbo TullTull TullProc.
St:r begär ett anslag så stort som detta, R. St:r äfven böra ega rättighet att uttala sina åsigter om a vändandet af detta anslag, och då en sådan fråga som denna kommer under R. St:rs pröfning, så måste det icke vara oriktigt att taga i betraktande om man i större utvidgning skall gifva anslag åt det ena vapnet eller det andra. Detta hindrar icke att man kan ställa medel till K. M:s fria disposition i vissa andra fall, men då R. St:r uttryckligen vilja att öfningen inom Skärgårdsvapnet skall uprätthållas, då anser jag att denna mening bör uttryckas och detta är för mig ett tillfyllestgörande skäl att yrka bifall till hvad Utsk. föreslagit. Jag får tillika nämna att, oaktadt detta högst betydliga anslag, som af R. Stur genom bifall till Utsk:s förslag skulle beviljas till exercis för Flottans befäl och manskap, tror jag icke att detsamma blifver tillräckligt, på det sätt åtminstone som det blifvit föreslaget att användas, för att åstadkomma all den öfning som dervid borde åsyftas, emedan jag af åtskilliga män af facket hört yttras att det är omöjligt att bibringa ett alltför stort antal unga Officerare, samlade på ett fartyg, den nödiga öfning i deras yrke som man afser med deras utsändande på dessa exercis-expeditioner, hvilken öfning de mycket bättre skulle erhålla, i hän - 186 •SIDen 8 Juli f. m. delse de icke i egenskap af Officerare, utan såsom Kadetter vore ute på dylika längre expeditioner. G)-. Puke: Det är såsom jag nyss nämnde, alldeles icke för att motsätta mig den behöfliga exercisen för Skärgardsvapnet, som jag ogillat Utsk:s förslag; utan orsaken är den att jag icke ansett det tillständigt att visa ett sådant misstroende mot K. M. och Chefen för Sjöförsvaret, som antagande af Utsk:s förslag skulle utvisa. För öfrigt har jag här en upsats som på det nogaste utreder huru öfningsanslaget på sednaste tiden blifvit användt. Deraf visar sig att SkärgårdsFlottan icke saknat nödigt anslag. Kostnaden för: Med Stora Flottan.