Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om vi börja med alt betrakta ränlegifvarnes ställning, så linna vi många ställen i Riket, särdeles i de orter, der de största räntorna utgöras i säd, hvarpå ränlegifvarne sjelfve icke vilja i stället betala penningar, oaktadt BondeSt., om jag icke orätt minnes, äfven vid sista riksdagen så beslöt. Då denna fråga förra gången här förevar upplyste Frih. Cederström, Jacob, att om minnet ej felar, räntegifvai ne i 8 eller to särskildta län ingingo till Konungen och förklarade deras oförmåga att anskaffa så mycket penningar, som skulle erfordras för att betala räntesäden. Jag kommer ock väl ihåg, att under förra riksdagen var här från den del af Östergöthland, hvilken anses bland de bördigaste och bästa trakterna, nemi. Wikbolandet, en riksdagsman, som bestred räntornas erläggande i penningar, sägande: om vi samtlige räntegifvare skulle vid afrads-tiden inlära vår räntespanmål på torgen i Norrköping, Linköping och Söderköping, så skulle sä - Den 4 November e, m. 111 den i hast falla så mycket, att vi, om penningar i stället Loide erläggas, blefvo betydligt lidande på det förändrade uppbördssätlet. Samma förhållande, som han befarade på den orten, skulle naturligtvis af samma skäl inträffa pä många andra, särdeles som spanmålshandel hos oss dels är sfi oviss, der hon äger rum, och dels så till sägandes icke finnes för mera än dagen. Så länge delta förhållande icke är förändradt, och det kan ej ske genom maktspråk, så måste man rätta sig efter omständigheterna och icke begära det omöjliga. Jag anser således förändringen medföra en bestämd förlust och olägenhet för räntegifvarne i de orter, der den mesta räntesäden erlägges eller just der, hvarest förändringen skulle vara behöfligast. Dernäst komma frågorna: hnrudant blifver förhållandet på enskilde räntelagares sida och på Kronans? Jo, att förluster drabba beggedera.
Häraf följer emellertid att, med bibehållande af 2,300,000 R:dr, såsom det högsta belopp hvarmed, åtminstone för närvarande, det bestämda maximum för sedelstock får, i händelse af Privat-bankers upphörande, öfverskridas, Banken till omförmälde ändamål, eller Privat-bankers ersättning, icke skulle kunna afse mera än 3,800,000 R:dr, nemligen af låneoch kreditiv—förlagens förminskning 1,300,000: samt utöfver nämnde maximum 2,500,000: eller tillhopa 3,800,000: men denna summa torde dock till en början blifva för det afsedda ändamålet tillräcklig. Uti ingressen till 3:e momentet har Utskottet föreslagit en förändring, - hvarigenom de uti momentet upptagna föreskrifter blifvit gemensamma för Filial-banker, som skola ersätta Privat-bank, och för sådane, hvilka eljest kunna bildas. Vid litt. a af berörde moment är vordet anmärkt, att uppställningen af detsamma skulle kunna gifva anledning lill den tolkning, att om delegare inbetala högre belopp af teckningssumman i kontant än 25 procent, försträckningen från Rikets Ständers Bank komme att i förhållande dertill minskas. Utskottet anser något förtydligande af desse stadganden icke vara nödigt; och får Utskottet beträffande litt. b i öfrigt anföra följande: Som flere af nuvarande Privat-banker hafva afdelnings-konlor, ett och annat bedrifvande lika stor och större rörelse än hufvud-kontoret, samt det för den enskilde affärsmannen måste vara of vigt, ali hafva Banken i sitt närmaste grannskap, håller Utskottet före alt vissa Privat-banker icke kunna med fördel ersättas af en enda Filial-bank, utan att det deremot för rörelsen skulle blifva af jemförelsevis vida större nytta, i händelse en sådan Privat-bank, som exempelvis Östgötha, ersattes af två Filial-banker, en i Linköping och en i Norrköping.
Att många andra fördelar skulle tillkomma samhället, om fullkomlig handelsoch näringsfrihet inom riket komme att ega rum, är ganska klart; men då, enligt min öfvertygelse, saken är af den beskaffenhet, att den talar för sig sjelf, så anser jag det anförda vara tillräckligt; och vågar jag alltså vördsamligen föreslå: att Rikets Ständer för sin del må besluta, att hvarje Svensk medborgare, utan afseende på ort, person eller hittills innehafvande yrke, hädanefter må ega utöfva del i öfrigt lofliga näringsfång, han finnér bäst och nyttigast för sig, vare sig att detta består i handel eller arbete, med eller utan biträde, samt att alla häremot stridande lagrum i allo upphäfvas; äfvensom att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest della beslut vinner Kongl. Maj:ts sanktion, Kongl. Maj:t täcktes utfärda nådig Förordning i de afseenden, der, till följd af näringsfriheten, ordningsstadganden och försigtighetsmått kunna erfordras. Enär denna motion angår håde Lag och Ekonomi, samt således torde böra behandlas i sammansatt Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott, anhålies att densamma må till Lag-Utskottet remitteras. Stockholm den 8 November 1862. * Carl Ifvarsson, från Hallands län. L Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Carl Ifvarsson från Hallands län, om reglering af klockarnes aflöning.
Detta låter sig icke göra med mindre än att man i stället uti städerne låter utminuterings-ställen upkomma. Jag har väl uti en reservation sett upgifvas, och äfven hört, att det kan vara tvistigt, huruvida supandet hemma skulle vara bättre, än på krogen, men det känna vi, att ganska mången nykter och ordentlig arbetare, som köper sig bränvin och tager sig en sup hemma, icke derföre kan kallas en supare, ty dermed menas dem, som ligga på krogen och der dagligen taga sin föda och supa bränvin, så att de blifva öfverlaslade. För sedlighetens skuld anser jag det vara af vigt, att R. o. Ad. icke i dag förkastar den grundsats, Ståndet förut gillat, nemi. att befrämja tillvaron af minuthandelsställen framför krogar eller utskänkniugsställen. Vill man det, måste man också, på sätt jag visat, sätta skatten olika vid utminutering och utskänkning. Hr Braunerhjelm: Frih. Raab har, såsom skäl dertill, att skatten bör vara högre för utskänkningsän för utminuteringssjällena, anfört, alt vid de förra kan man sälja bränvin lill större belopp, än vid de sednare, emedan utskänkaren har rättighet att sälja en sup, då utminuteraren icke får afyttra mindre än ett halfstop. Ehuru jag fullkomligt instämmer häruti, vädjar jag , dock till hvar och en ledamot af R. o. Ad., huruvida det icke är riktigare, att, då vi utsätta skatten per kanna, bestämma kanntalet för ulskänknings-ställena, der försäljningen är större, högre än för minutérings-ställena, hvarest försäljningen anses med skäl blifva mindre. När nu Frih:n påstått, att försäljningen på utskänknings-ställena är fördelaktigare än på utminuterings-, är det ju riktigt, att, då skatten beräknas efter hvarje kanna, bestämma ett högre kanntal för de förra än för de sednare. Härigenom komma vi till det resultat, som håde Frihm och jag önskar, nemi. en högre skatt på utskänknings-ställena. Vi behöfva derföre icke gå till väga på ett så orimligt sätt, som att pålägga bränvinskannan en olika beskattning.
Ehvad förslaget nu befinnes i dess ur - 368 Den 31 Maj f. m. sprungliga skick eller det tillägg, som nu blifvit upläst, sedermera deri tillkommit, kan jag likväl icke förstå annat, än att, på sätt 2me talare här redan erinrat, detsamma icke kan såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke antagas. R. o. Ad. liar nemi. förklarat sig icke vilja antaga Hr Printzenskölds förslag om sjelfskrifvenhetens bibehållande och icke eller den af Hr Gyllenskjöld deruti gjorda modifikation, i hvilken åter Hr Brakel gjort en ytterligare modifikation af enahanda syfte, som i Gr. Björnsljernas förslag blifvit framställdt, eller att R.o. Ad., såsom nu, skall per capita deltaga i Ståndets öfverlåggningar och der besluta, sedan de valde 60 ledamöterne förut öfvervaril förhandlingarne i Riksnämnden. De skäl jag emot de föregide förslagen anfört, åberopar jag äfven här, nemi. att R. o. Ad., långt ifrån att förhöjas, såsom Gr. Björnstjerna förmodar, skall tvertom nedsättas, ty det är påtagligt, att de nya 15 ledamöter, som på R. o. Ad. skola inympas, finna sig icke äga samma förmån som de 15, hvilka på hvardera af de öfriga Stånden skola fördelas, enär desse sednare inom hvartdera icke hafva att strida med flere än 60, då deremot de på R. o. Ad. inympade måste bekämpa icke endast de af R. o. Ad. valde 60 ledamöterne utan äfven flere 100, hvilka möjligen kunna sig inställa här såsom capita. De ledamöter af R. o. Ad., hvilka icke äga deltaga i Riksnämndens förhandlingar utan endast i Ståndets beslut, skola i anseende blifva ganska mycket nedsatte, emedan de icke annorledes än såsom voteringsmaschiner kunna betraktas.
Majlta den 32 sistlidne November e. m. till Stats-Utskottet re« mitterade Nådiga Proposition , angående nå^ gon jemkning i grunderne för recognitions* Rkogaroes skattläggning. Sfi Prot. Utdrog den 14 Maji 16 äg. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 2 dennes afgifna , samt dea 3.1 derpåföljde pä bordet lagda Utlåtanden; N.o 94, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N;o 25, förut meddelade Betänkande, i fråga om vederböranides befrielse från hjelpedagsverksoch stängsels-skyldighetens utgörande till vissa Bos ställen; N:o 95 ] i anledning af vackt fråga orri förändring i stadgandet, rörande lästeafgift för fartyg, som förses med Turkiska pass m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Ali1* inanna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets den 2 dennes, under N:o 97, afgifna, samt den 11 derpåföljde på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nio i3, förut meddelade Betän-; lande, i anledning af väckt Motion om olä-] genheterne för Linköpings Stad deraf , att lif-Grenadier-Regementenas Musik-Corpsec, blifvit förlagde i Linköpings Stad, och derigenom skola betunga dess fattigvårds-anstalter, fann Ridderskapet och Adeln , att, enä^ sistnämnde Betänkande redan blifvit den 3 uistlidne Januarii af Ridderskapet och Ädelt? Trot. Utdrag den 14 Maji 1829; bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handiingarne.
Genom dessa läkta kunna och måste motståndarne till Franska handelsoell sjölarts-traktaterne vederläggas uti sitt påslående, att Statsverkets inkomster af tullbevillningen skulle så betydligt minskas, att allmänna bevillningen oundvikligen måste förhöjas. Denna ökade tulluppbörd vilja dessa Hrr nu förklara hafva inlrällät genom en förökad införsel af lyxartiklar och öfverllödighetsvaror från Frankrike, men om de göra sig det omaket att fråga våra kramoch galanteri-handlande, så skola de snart lå en idé om huru ytterst litet sorn af sådane varor kunnat ahttras i dessa penuingelattiga tider. Der ingen afsättning finnes, är heller ingen import. Nej! den rätta orsaken torde vara att söka tili den förminskade införseln af varor genom smuggling, hvilket måste blifva en följd af de genom Franska traktaten nedsatta tullafgifterna. Ty när tullsattserna tili Iva låga, så upphör också begäret till öfverträdelse och statskassan får förökad inkomst utan att derföre den verkliga importen blifvit ökad. Delta är således äfven en fördel, som Franska traktaten medfört. Jernskeppningen på Frankrike har vuxit med 11 proc, och trävaru-skeppningen med 37 proc. eller nära 4 millioner kubikfot trä. Drägtigheten af Svenska fartyg, som blifvit använda till denna skeppning, har ökats med 36 proc., då deremot de Norska med icke fullt 30 proc. och de Franska med föga öfver 23 proc. Motståndarne till traktaterne hafva framkastat faran af bränvins-inlörsel från Frankrike, i stället för den med lägre tull åsalta vindrufssprit, men denna lära torde vara ringa, då man måste antaga alt tullljensleinännen väl veta att skilja bränvin af hvitbetor från sådant af vindraf. Vi hafva dessutom genom regeringens bemödande fått införsel-tullen på denna vara ett öre högre än Norge, ehuru Sverige sjelf producerar sin spanmål, då Norrmännen deremot måste köpa en stor del af sitt behof Den 8 Februari e. m. 453 oell derlill betala, om jag ej misstager mig, ända till 1 specie för hvarje tunna korn uti s. k. maltskatt.
Usta artikel äro stadgandena angående bevillningsafgifterna intagna under följande rubriker, nemligen: 1:o bevillningen af »embetsoch tjenstemän, karakteriserade personer samt pensionärer»; 2:0 af »frälseegendomar»; 3:o af »ecklesiastikstaten»; 4:o af »städerna»; 5:o af »landtbruk, egare och åboer»; 6:0 af »husfolk, betjente, tjenstehjon och arbetare i städerna och på landet»; 7:o af »bergverken»; 8:o af »åtskilliga manufakturier och fabriksinrättningar»; 9:o af »qvarnar»; 10:o af »kronolägenheter samt af åtskilliga societeter och verk» äfvensom för »fruktbara kapitaler»; och 11:o lindring och undantag för »allmogen i Kopparbergs Ian och Karelen». 2:dra artikeln handlar om bränvins tillverkning och försäljning samt derför stadgade afgifter. 3:dje artikeln innefattar endast de meddelade föreskrifterna om »bevillningen för öfverflödsvaror»; och under 4:de artikeln äro alla stadganden angående bevillningstaxermgarna, uppbörden, afkortningarna samt redogörelsen sammanfattade. Under 1765 och 1766 års riksdag nedsattes bevillningen för kontanta löner till 1 procent För indelta löner skulle erläggas 2 procent, då dessa löner endast motsvarade värdet af 100 tunnor spanmål; men för hvarje 100 tunnor deröfver skulle bevillningsafgiften ökas med en procent. Någon bevillning för s k. sportler finnes icke föreskrifven. För karakterer utöfver innehafvande beställning skulle betalas särskild bevillning, motsvarande det belopp, som för den tjenst, derå karakteren erhållits, borde erläggas. Från denna afgift frikallades likväl de, som fått »karakter till upprättelse för liden prejudice». För pensioner och gratialer af mer än 200 d:r skulle bevillningen utgöras efter graderad skala med 1, 3, 6 eller 12 procent. Bevillningsafgifterna för handlande och andre näringsidkare i städerna blefvo jemväl minskade, dock ej i fråga om minimiafgifterna.
«Varnat,» upprepade baronen, under det hans öga med välhehag hvilade på den smärta följeslagaren, «ja ser du! det är just felet; den förbjudna frukten smakar alltid bäst; det veta vi sedan Adams tid.» «Det är så,» sade ynglingen, i det han skarpt betraktade baronen, och derefter lät sitt öga betänksamt sjunka till marken, och tillade efter en paus: «men, om jag varit Adam, så hade jag icke låtit narra mig.» – Vid det han så talade, hade hans ansigte ett eget uttryck af allvar, och hans röst förrådde en sinnesrörelse, som icke stod tillsammans med de obetydliga ord han yttrade. «Och du vet icke då, hvad makt ett par sköna ögon ha, min gosse!» sade baroneten skämtande, «helst om de äro svarta, hvilken färg jag förmodar Evas hade, i följd af hennes asiatiska ursprung, ty, ser du! just ett par sådana var det, som nyss styrde min kosa direkte i»... «Afgrunden,» afbröt främlingen med låg röst. – En paus uppstod, hvarvid båda tego. Baronen, underlig till mods af den dysterhet och högtidliga ton, hvarmed främlingen talade; och denne, som det tycktes, skakad af någon hemlig sinnesrörelse, som han icke kunde gifva luft. «Det är i alla fall vanskligt,» återtog snart gossen med plötslig sorglöshet, «att så tänka på andras ögon, att man glömmer nyttja sina egna, helst vid ett tillfälle, som detta, då döden lurar rundt omkring en.» «Du har rätt! och jag är dig förbunden, som räddat mig från följderna af min obetänksamhet, och jag vore det ytterligare, om du tillika förde mig ur den här labyrinten på rätta och genaste vägen till S ...» «Ja visst! jag är betänkt derpå,» genmälte gossen, «och vi skola snart vara på vägen igen. Ni har icke aflägsnat er så mycket, som ni tilläfventyrs föreställer er. Ser ni der borta, der hvarest en grupp af dystra hänggranar står och hviftar med sina långa mjuka grenar, liknande krusflorsremsor, der kröker vägen till Fågelsången, det är min, till höger går er.»
I anledning af ästad förklaring öfwer Lagens rätta förstånd i fraga om efterlefwande Makas Gift Den 8 Mars. 257 Giftorätt uti Jord ä Landet, som under Fastetiden eller före wigseln gemensamt och til lika stor del blifwir inköpt, ehwad det stett inom eller utom den andra makans börd, hafwa Riksens Stander tagit detta amne under öfwerwägande; och da, enligt Lagens stadgande uri 2 §. af ro Cap. Giftermåls-Balken, Man eller Hustru icke äger gift torärr i jord eller hus och wakten-werk a landet, som han eller hon under ägtcnstapet ärft eller förut förwärft; samt Amenstapet enligt 7 Cap. 1 §. samma Balk icke ar fullkomnadt förr an wigsel stelt, da likmätigt i §. i först aberovade Cap. Giftorätten widtager utom i de särstilde fall, hwarwid Domarens förklarande härutinnan medförer enahanda rätt; i följd hwaraf Lagens ord: "färm" sträcker sin betydelse och werkan alc imil den stund agcenstapet, i kraft af Lagens stadgande, anses werkeligen börjadt, hwarförinnan fraga om Giftorätt icke kan upsta; finna Riksens Ständer någon annan mening af Lagen ej kunna dragas, an at den Fastighet, hwilken under Fästningöriden af man och qwinna gemensamt inköpes, bör anses såsom före ägtenstapet förwärfwad, til sa stor del för hwardera, som Köpe-Brefwec utstakar, och i hwilken del, om ej särstildt derom kan öfwerenskommas, någon Giftorätt för andra makan icke äger rum. Härom hafwa Riksens Stander, til undanrhdjanve af all twetydigher i detta fall, trott sig böra hos Eder Kongl. Maj:t underdånig anmälan göra. Riksens Ständer framhärda rc. Sjette BandetN:o 17. Til 2Z8 Den 8 Mars. Til Riksmarstalkinnan, Riks-Nädinnan Fru Grefwinnan Lilienstjerna, född Friherrinna lkibbing.
Men då, på sätt af det ofvan anförda framgår, Utskottet icke kan undgå att erkänna angelägenheten deraf, att icke allenast osäkerheten, beträffande hvad i ordningsoch polismål för städerna skall anses fortfarande gällande eller icke, måtte med det snaraste upphöra, utan äfven stadsmyndigheternas behörighet i fråga om lagstiftandet för sådana mål varder bestämd, helst tvifvelsmålen i dessa hänseenden kunna anses hafva blifvit ökade i följd af åtskilliga sedan förenämnde komiterades underdåniga betänkande och förslag afgåfvos, utfärdade författningar, såsom om kommunalstyrelse i stad, om utvidgad näringsfrihet m. fl., äfvensom af de i nya strafflagen upptagna grundsatser och meddelade bestämmelser, föranlåtes Utskottet i så måtto hos Rikets Ständer förorda afseende å Herr Henschens motion, att Rikets Ständer måtte, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, för vinnande af det med, ofvan omförmålda komités nedsättande af sedda ändamål, vidtaga de åtgärder, sorn Kongl. Maj:t finner lämpliga. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Fehr. 1866, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för skeppare å Svenskt, från inrikes ort kommande, fartyg att vid insegling förbi någotdera af inloppen Furusund, Sandhamn eller Dalarö anlägga för undergående af visitation. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Pehr Pehrsson från Stockholms län, med hvilken L. M. Carlsson från samma län sig förenat, uti väckt motion (N:o 342), som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, anfört, att 6 Allm.
Det uppstår vid denna tid de första spåren till en litterär Parisbohême, lefvande på krogarna i La Cité (som på den från Villons tid ryktbara Tallkotten) ikring trakten vid Pont-Neuf, charlatanernas, gycklarnas, farsörernas, alla hemlösa och obundna existensers tillhåll, där pariserlynnet sprutade fram ej alltid i den renligaste form, men friskt och käckt som vattnet i traktens berömda brunn La Samaritaine. Litterärt finner man detta lif afspegladt hos Saint-Amant, hvilkens groteska vers ej sällan hafva en bellmansk fläkt i sina litanior öfver krogar och vin, med ett tygellöst öfverdåd i rimflätning och form. Med sin vän Faret, kärt rim på »cabaret», går han från krog till krog, och som Fredman kallar han samman alla de original, som höra till den heliga buteljens brödraskap. Med Ludvig XIV:s tid skjutes hela denna riktning åt sidan, hvilken hvarken genom sin folkliga form eller sitt njutningslystna och ogudliga innehåll passade ihop med det stora århundradets förnäma och stilstränga smak. Men den dog icke; genom en följd af visor med samma galliska, oppositionella humör lefde den kvar, firade sina fester och sina orgier af vin och lättfärdig sång i de aflägsna rummen af Ludvig XIV:s stora praktbyggnad, och i dem fostrades vid klang af glas och gäckande refränger regentskapets och rococons anda. Detta tidehvarfs nöjesgudinna, La Folie med silfverbjällrorna på sin skallra, har ännu kvar i minnet de gamla dryckesbrödernas allra mest vågade kupletter, och från 1600-talets bacchiska och frivola poesi går en länk till Le Temple, Tempelherrarnas palats, där kring prinsarna af Vendôme – äkta ättlingar af Henrik IV och Gabrielle – samlades rococons vildaste nöjeskrets, hvilkens epikureiska filosofi dess poetiske president abbé Chaulieu uttryckt i glatta vers, den krets, där den unge Arouet gjorde sina första lärospån.
Januari har Hedervärda BondeStåndet till Utskottets handläggning öfverlemna! ett Memorial af Riksdagsmannen Samuel Andersson från Östergöthland, deruti, till förekommande af den drygare kostnad, som genom inköp af kläde och foder till Manskapets beklädnad skall tillskyndas Rusthållarne vid Rusthållsfördelningen i Östergöthland, föreslås, alt dä beställning för Compagnie! eller Regementet erfordras, de Rustande mätte äga den rättighet, att hvarje Nummer finge tili karlens beklädning sjelf tillverka erforderligt hvitt Valmar, hvilket pä föresatt tid finge till CornpagnieCIieferne eller CompagnieFullmägtige inlemnas, hvilka, emot serskildt arfvode, besörjde om färgningsanstalterna hos någon närmast boende Färgare; och hemställes i sammanhang härmed, att då munderingen blifvit efter företedd Modell förfärdigad, samt af Vederbörande granskad och approberad, densamma sedermera måtte få äga bestånd, så att de många ändringar, som hittills inträffat, må förekommas, hvilka vid flera tillfällen skola förorsakat dryga omkostnader, så väl för de Rustande, som för karlen; hvaremot RiksdagsFullmägtige Nils Månsson från Skäne, .Ton Jonsson från Blekinge, Olof Nilsson från Jemtland samt flere af Ståndets Ledamöter förklarat, att de ansågo Samuel '94 Besil, och Ekon. Utsk. Betänkahäen. Anderssons Förslag, i afseende på färgningéA af Munderings» Vålm aret, mer skadeligt ari nyttigt, samt möjligen föranledande till nya utgifter; och har Änders Danielsson från Elfsborgs
Då Agronom-korpsen, som för det närvarande är inskränkt till det ringa antalet af 9 personer, visat sig vara en för upphjelpandet af landets jordbruk särdeles vigtig institution, och som under de sednare åren varit både af större och mindre jordegare så strängt anlitad, att, oaktadt agronomerne från första vårdag ända till senhösten varit i oafbruten verksamhet, dock många jordbrukare gått misste om deras önskade biträde, hade önskligt varit, om redan vid denna riksdag anslag hade kunnat beviljas, icke blott, såsom föreslaget blifvit, till behöflig förbättring af de redan befintlige Landtbruks-ingeniörernas lönevilkor, utan äfven till korpsens förstärkande med nya ordinarie tjenstemän. Men då Landtbruksakademien icke vågat så långt utsträcka sina anspråk på Statens för så många Motioner i Preste-Ståndet 1862. 191 andra vigtiga behof hårdt anlitade tillgångar, har akademien för denna gången åtnöjt sig med att begära dels en successiv lönetillökning för de 9 redan anställde Agronomerne, så att dessas aflöning, efter 15 års vitsordad berömlig tjenstgöring skulle uppbringas till 3,000 R:dr R:mt, och "dels att, i stället för det nu med tillsammans 1,575 R:dr till stipendier för 3 så kallade agronom-elever utgående årliga anslag, en summa af 2,000 R:dr måtte å stat uppföras, för att tilldelas minst 3 landtbruks-stipendiater, som med samma förmåner och skyldigheter i öfrigt, hvilka tillkommit agronom-eleverna, skulle åtfölja Landtbruks-ingeniörerna, samt af dem åtnjuta undervisning och utbildas till att antingen, allt efter som ingeniörsplatser kunde blifva lediga, inträda i Statens tjenst såsom sådane, eller ock såsom enskilde agronomer blifva till nytta och gagn vid egna eller andras jordbruk."