Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere Ledamöter, BankoUtsk:ts d. 4 dennes på bordet lagde Berättelse N:o 6, ang: de R. Stms Hanks styrelse och förvaltning. Föredrogs punktvis och bifölls Lag Ut sk: ts d. 4 dennes bordlagde Betänk. N:o 7, i ani. af gjord framställning om förklaring af föreskrifterne ang: de verkställighet af straffarbete. Efter föredragning af LagUtsk:ts d. 4 dennes bordlagde Utlåt. Ft:o 8, i ani. af väckt motion om ett tillägg till HandelsOrdningen, lades D« ii 7 J a 11 ii a r ri. ty lades detta Utlåt, till handlingarne och förklarades ifrågavide motion tillhöra Allra. Besv.- o. Ekon.Utskits behandling. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet LagUtskits d. 4 dennes bordlagde Utlåt. N:o 9, i ani. af vackt motion dels om skärpta kontroller å kommunalmyndigheter, dels ock om förändring i brottmålslagstiftningen. Efter föredragning af LagUtskits d. 4 dennes bordlagde Utlåten N:o 10, i ani. af vackt motion om förändring i vissa delar af MilitieBoställsordningen; och Nio 1 I, i ani. af vackt motion om förändring i K. Br t d. 5 Febr. 1808 och K. KammarColliii derpå grundade Kungörelse af d. 29 i samma månad, rör.de företrädesrätt till besittning af kronojord; lades dessa Utlåtanden till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg ifrågavide motioner böra af Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit behandlas. Föredrogs Allm. Besv,- o. Ekon.Utsk:ts d. 4 dennes bordlagde Betänk. Nio 4, i ani. af väckt förslag om nya byggnadslagar m. m. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, deri Utskt hemställt, at.t R.
Underrättelsen om platsen i Eda gladde henne därför, och hon reste genast till Stockholm för att fortsätta färden till sin n y a verkningskrets. När hon på middagen skyndade öfver Norrbro 1893 ned till vinterångaren, väcktes hennes uppmärksamhet genom ljudet af en röst, som föreföll henne bekant. Hon spratt till och hejdade sina steg. Framför sig såg hon ett par gående arm i arm. Damen var lång och gänglig. H o n kände igen För någon tid sedan sågs här i tidningen en gången. nej. förfrågan om bästa och nyttigaste sysselsättning fru ... på lediga stunder. Af de många svaren härpå, Han var alltså — Axel Filén. Hvad h a n hade fäste vi oss särskildt vid ett, emedan det rörde blifvit väldig och välmående, och hur skorrande oss. Det var Wiolas uppmaning till de rådvilla att till braillesk punktskrift kopiera goda böcker. hans röst lät! » Fy, Kerstin, hvad du är stygg! » sade hon till Flere hafva ock följt rådet. Vi frambära h ä r till den varmhjärtade rådgifvarinnan vårt innerliga sig själf. Men hon gick icke förbi dem. Hon vände om tack. Svårligen kunna de seende, som äga obehindrad tillgång till litteraturens skatter, sätta sig ett stycke, till dess de kommit ur sikte. Sedan fick hon nästan springa ner till båten. in i, hvad det vill säga att vara nära nog alldeles utestängd därifrån. Det är så mycket svårare, När den starka ångaren sakta gled utför ström men mellan de kalnade stränderna, när skärgården som många af oss ända till passion älska läsning. begynte blifva allt kargare, och när ångaren slutDet var därför med största glädje vi hälsade det ligen i sena aftonen passerade fyren, stod Kerstin bibliotek, som på fröken Amy Segerstedts initiativ kvar p å däck och lät ögat dröja vid dess blinaf Föreningen för Blindskrift bildades i slutet af föregående år, och hvilket bibliotek genom välvilkande röda och hvita sken. Då var det som om hon för alltid lämnat allt liga bidrag från allmänheten ständigt tillväxer. det gamla bakom sig. Det var icke med saknad, De, som verka för nämnda bibliotek, skola men en suck steg ändå u r hennes bröst. främst vara föremål för vår tacksamhet. Hon kunde ej hjälpa det.
I anledning af Handtverksoch Fabriks-ordningen, som redan skall hafva framkallat en mängd idkare af handtverk till sjelfförsörjning inom staden och landsorten, yttrar Borgerskapet klagan öfver minskad afsättning både i staden och på marknader. Samhället iemnar fortfarande en vacker föresyn af sedlighet, och endrägt samt fridsamhet i sammanlefnaden. Grenna. Folkmängden har sedan 1842 ökats med 31 personer, så att invånarnes antal år 1847 uppgick till 765. Denna lilla staden Iemnar i öfrigt icke några nya ämnen till förevarande berättelse. Måhända skall den dock framdeles höja sig från sin närvarande obetydenhet, om den plan, som någon tid varit föremål för stadens och possessionaters i den bördiga landsbygden deromkring öfverläggningar, nämligen att utvidga stadens lilla stenbrygga i Wettern till en lastbrygga en gång kommer till fullbordan, då staden bör kunna påräkna fördelarne af en icke så ringa sjöfart. C. G. BERGENSTRÅHLE. C. O. Brorström. CD Utsäde af Medelafkastuing, sedan utsädet är afdraget. Underhållna Kreatur. CO pr o Ps: CD «"* 3 « Ds S CL Ds: Cl 1 1 1 n ' 1 1 5' cm CO < as: *-» Cl r& ©•• ■“J 3 CD Q. Sä* CL O: 3 CD o. as 2.© Oq as - r* ^ CD M -< CD CD S8 DS© OQ w O D ca as as 53 as a CL en ps; Cl >■ § V O as CD tu -< CD CD ss as© ep w O S B Ds as * yCD ►d o Ss ce oa B Ds: en DS p O M as -i w O "1 cn er © en pr DS *p Ds» < p* B CD «■» CD l:sla Art. PT . St. St. St. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r T:r. St. St.
Med anledning af Verus uppsats i n:r 8. tt pianoklinket till stor del missbrukas är allt för sant, och jag kan trösta er, min bäste Verus — ursäkta det familjära uttrycket! — med att många finnas, som dela edra åsikter, om de ock ej fälla fullt så skarpa omdömen. Jag är en stor vän af verkligt god sång och musik, sådan den utöfvats i mitt föräldrahem. På den tiden kunde man räkna de familjer, som hade en sådan lyxartikel som ett piano, nu däremot finnes knappt något hem, om än så litet, där icke ett piano synes, äfven om det öfriga möblemanget föga öfverensstämmer därmed. Alla vilja kallas bildade och ha den falska föreställningen att » pianoklinket » måste höra till bildning. För min del kan jag icke inse, att ej vaktmä- starens lika väl som borgmästarens dotter må kunna idka musik, blott hon besitter så ovanliga anlag, att dessa kunna utvecklas till framtida båtnad, ty den enas pianoklink är nog ej bättre än den andras, och att skalor och öfningar äro oundvikliga för dem, som vilja hinna någon väg, det måste vi väl litet hvar medgifva. Öfning ger färdighet. En del förmögnare föräldrar utan urskillning hafva den meningen, att de för penningar kunna köpa allt, och hvarför då ej förskaffa sina barn talanger — om ej för annat, så för att lysa. Dock — » intet så ondt att icke det för något godt med sig ». Det så allmänna pianoklinket är nog till gagn för en del ensamma kvinnor, som försörja " sig därpå. Skulle dessa samvetsgrant anmärka, att hos den eller den spårades föga anlag, tror jag helt säkert mången moder — och kanske ock fader — skulle invända: » nå- got kan hon väl alltid lära! » Jag kände en fattig prästdotter, som för behofvels skull måste gifva musiklektioner för 35 öre pr timme. Hennes piano betingade kanske ett värde af högst 50 kr. Huru ljudet af ett sådant instrument skulle te sig för än så omusikaliska öron, kan nog hvar och en föreställa sig, men det kallades ju musik och den ena eleven aflöste den andra.
Om Sveriges rike i det hela vinner på frihandeln: så bör väl riket i allmänhet eller dess fleste innebyggare, som draga fördel af den författning, hvilken undergräfver väfnadsbefolkningens välfärd, använda någon del af sin vinst, för att, så vidt möjligt är, rädda dessa menniskor från undergång. Man har förmodat, det anslaget skulle blifva obegagnadt, derföre att tillgång å lärare saknades. Men huru skall någon vilja egna sig åtjlärarekallet, om läroanstalter icke finnas? För denna brist må vi ej upgifva förelaget; ty om vi det hade gjort, saknades ännu våra redan befintliga slöjdskolor, hvilkas lärjungar åstadkommit arbeten, som i sjelfva England blifvit med beröm Den 21 Oktober. 345 omnämnda. Om R. o. Ad. icke vill anslå medel till lärare, af farhåga, alt sådane skulle fattas, hvarföre har då Ståndet anslagit löner till åtskilliga professioner vid universiteten, ehuru det visat sig, att äfven der för ögonblicket saknats lärare. Man har dock icke varit besvärad af de penningar, som blifvit dertill anslagne. Om besparing gjordes på anslagen till slöjdskolornas lärare: så kunde de antingen hemfalla lill Statsverket, eller ock kunde, hvad bättre vore, skolorna tillåtas derföre inköpa modeller m. fl. skolmaterialier, som Frih. Fock ansett vara nödvändiga. Skulle vi taga de tekniska läroanstalterna i andra länder till efterdöme: så komme vi väl aldrig att inrätta dylika hos oss, emedan de, serdeles i Berlin och Wien, äro tilltagna i så stor måttstock, att vi ej på mycket lång tid kunna bringa våra derhän. Men Svenskens styrka består icke sällan deri, att kunna hjelpa sig med litet. Mig synes derföre, att vi böra göra ett försök, samt ej misströsta, utan tvertom visa verlden, att vi med ringa medel kunna uträtta mycket nog. Man har yrkat, att vi ej skulle för vissa år lemna det ifrå— gavande anslaget, emedan man då icke kunde hoppas, att det framdeles skulle upböra. Får jag fråga om och huru mina värda motståndare hoppas, att andra beviljade anslag skola med innevande Statsreglering upböra?
Af samma skäl skulle hvilket anslag som heldst, om än aldrig så orimligt, böra, så vida det blott blifvit bestämdt intill nästkommande Riksdag, bifallas, Denna grundsatts finnér jag desto mera oriktig och vådlig, som erfarenheten just visat, att sedan ett anslag en gång, äfven endast för en korrt bestämd tid, blifvit gjordt, det sedermera vanligen kommit att för evärldeliga tider fortfara. Då Utskottets första Betänkande härstädes förevar, yrkade jag väl, att Den 28 September e. m. 97 alt ifrågavarande anslag borde nedsättas till 200 R:drB:co; men sedan Herr Cederschjöld, hvilken är en i vetenskaperne ganska upplyst och bevandrad man, vid samma tillfälle ansåg sig icke böra för ifrågastäldte ändamål tillstyrk a något anslag, så frångår jag nu min förra mening, och yrkar istället rakt afslag å Utskottets förslag, under ti 11- kännagifvande för öfrigt, att, om afslag icke af Ridderskapet och Adeln accorderas, måste jag derom begära votering. Herr Munck af Rosensköld: Då jag, när första Betänkandet förevar, tillstyrkte anslaget, skedde det med vilkor, att inrättningen skulle utvidgas till användande af Galvanisme, som ofta är verksammare än Electricilet, äfvensom Magnetisme, med flere så kallade dynamiska krafter. Deruppå bar Utskottet ej fästat afseende, utan tillstyrkt summan i bela sin vidd blott för Electricitetsmachinen. Vid närmare granskning, kan jag ej annat, än förvånas, att man vill begära anslag för en arbetskarl, som skall draga ikring machinen, efter 36 sk. om dagen, oaktadt han genom drickspenningar har ganska betydligt och ej arbete halfva dagen; vidare är det öfverdrifvit, att beräkna i32 R:dr för underhållet af maschinen.
— Ja ja, jag vill bekänna, men säg mig blott, hvad jag skall säga? Det låg så mycken barnslig oskuld i denna fråga, att endast en af trosnitet så förblindad man, som magister Olaus, skulle kunnat hålla sig fri från hjertats “anfäktelse”. Men han tycktes finna en inre tillfredsställelse i hennes qval, hvilka han af fullaste öfvertygelse ansåg vara bevis för att djefvulens makt nu var på tillbakatåg. — Du känner då mannen, som här om dagen ville föra dig hädan? — frågade han, efter att en stund hafva betraktat henne. — Ja, det gör jag, — svarade hon. Det var den samme, som gaf mig den vackre ringen, och var det icke tyske grefven, så bor han dock i tyske grefvens hus? Hon höll för ögonen liksom de vägrat att göra sin tjenst. Derpå strök hon med en häftig åtbörd sitt tofviga hår ur ansigtet, och fäste sina stirrande ögon på honom. I ögonblicket derpå började hon att skratta. En hvit fradga bildade sig kring hennes läppar och hon knäppte krampaktigt med fingrarne. — Hu, hu! — sade hon och skrattade, — hvad de sprungo och hoppade lustigt — stora och små, gula och grå, ha, ha, nej se, nu äro de der igen! Akta Er: De bitas i qväll, om I ej är en snäll. När hvar ta'r sin, blir den lede min. Hon föll baklänges till golfvet med ett svagt anskri. Magister Olaus hade uppmärksamt följt alla hennes rörelser. Det syntes tydligt, att det icke var första gången som han var vitne till ett dylikt uppträde. — Den onde anden har gjort henne till fullkomlig slaf under sitt välde, — mumlade han för sig sjelf, — och det föreligger tydligen detta sällsynta fall af förtappelse, hvarom Marcus talar i sitt 9 kap., när han nämner månadsraseri. Enligt hans åsigt lånade alltså satan Elsas skepnad, för att visa sig i all sin styggelse. Intet annat än ifriga böner kunde hjelpa deremot. Han inkallade mäster Skarp, för att denne skulle höra den besvärjelse, han hade i sinnet.
Den Dyfallna snön hade klädt jorden i oskuldens och renhetens färg; dess svällande massor hade utjämnande lagt sig öfver markens många skarpa ojämnheter och förlänat den de mjukaste våglinier. De mörka hustaken voro alla därmed betäckta, hvarigenom hela staden erhöll ett skimmer af bländande glans. Parkernas nakna träd hade åter blifvit lummiga och beklädda med denna hvita skrud, och bättre än någonsin kunde grenarnes och kvisttames fina konturer urskiljas, nu då de markerades af den glänsande snöranden. Ingen vindfläkt hade ännu rubbat något af denna hvita klädnads draperier, luften var stilla och mild. Stadens klockor hade för en timme sedan i djupa, mäktiga toner kallat menigheten tillsammans i de många templen att där hälsa det ingångna året med bön och sång. Skaror af människor hade äfven hörsammat kallelsen, under det åter andra, njutande af det sköna vädret, vandrade fram och åter på på de större gatorna och promenadplatserna. Till dessa promenerande hörde äfven tvänne unga flickor, som med spänstiga steg och käck hållning vandrade framåt, ej så mycket, som det syntes, njutande af vinterdagens skönhet, utan inbegripna i lifligt samspråk. De talade om skrifningarna till den blifvande studentexamen och om huru » kitslig » läraren i franska var, om huru tråkiga historietimmarne voro och däremot huru intressanta lektionerna i fysik och kemi — och så om läraren i kristendom, huru » stilig » han var, och huru » vådligt förtjusta » alla flickorna voro i honom. » Ja, » utbrast den ena af dem — hon med de vackra, regelbundna dragen och de mörka, klara ögonen, hvilka dock så skarpt och dristigt blickade framför sig — • » ja, det är bara för hans skull, som de höra på och se så uppmärksamma ut!
Sedan han satt sig tillratta i lagets krogstuga, styrd af ' mor lagt Cilla - lagets myndigaste kvinna., alla badgasters värdinna sin stora mössa p&amp; ena knat, strukit upp sitt annu rika gr&amp; h&amp;r och f i t t sin halfva ö1 framför sig, var Knut Laveson en fullkomligt Jycklig nian. " Gud har nu alltid varit min hjhlp: min och allas förtröstan vare till honom, sil g&amp;r allt val, och inte har jag behöft bettla an, och inte haller har jag behöft att begara hjalp Af församlingen och g&amp; i vtigen för nhgon annan, som kunde behöfva det bättre &amp; n jag, för annu kan jag arbeta, ' och det a r d&amp; inte förbjudet. Jag. har bara tre sin&amp; yöjkar med i biten, men vi manövrerar oss and&amp;; beratta det s&amp; blir han gla '; mins han rnanne annu den visan, jag larde ' n? för B. - det var en ssdan utmiirkt visa, " och dcrxned.började Knut Laveson med ett visst rytmiskt fall i tonen och med Atskilliga afvikelser frán originalet föredraga följande:. Ack, hur hastigt flyktar ej menuteii ingen dödlig hindra kan dess lopp, knapt den börjad ar, förrn den är sluten, knapt den hinner öppna rosens knopp, men likvit1 kan p % den samma komma bhde karleken och hatets agg, mkngen liten eldig laga flamma, mhgen s&amp;ras utaf sm8rtans tagg. SA njut d&amp; gladjen hvar menut af lifvet gör det goda, gör det nyttiga, gif en skarf af det, som dig iir gifvet &amp; t den usla och den torftiga, d&amp; skall du i dödsmenuten smaka lugn och styrka, och i döden säll kasta nbjd en tacksam blick tillbaka, slumra roligt in den s i s t kval1 " " Stod den visan i boken, han fick? "
Hvarefter Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att då fråga under discussionen uppstått, huruvida offentligheten af Bankens angelägenheter tilläfventyrs innefattade ett ämne, som borde föranleda till ändring uti visse uppgifne ställen af Grundlagen, och således för närvarande ej kunde tillhöra Ridderskapets och Adelns pröfning, ansåg Herr Grefven och LandtMarfkalken sig böra förklara, att, enligt dess öfvertygelse, detta ämne, uppå de af BancoUtskottet i denna omständighet anförde skäl, icke vore af någon constitutionell natur och beskaffenhet, samt att det följagteligen kunde af Ridderskapet och Adeln afgöras; hvarvid Herr Grefven och LandtMarfkalken dock trodde sig böra inhämta Ridderskapets och Adelns yttrande, om Ridderskapet och Adeln instämde uti denna Herr LandtMarfkalkens mening. Ropades Ja. Herr Grefven och LandtMarfkalken tillkånnagaf vidare, att BancoUtskottet vid slutet af dess Betänkande, C6åsom resultat deraf, framställt 3:ne sårskildte punkter, hvaraf den första innefattade sjelfva saken, eller fråga om Bankens Den 7 Maji f. m'. 119 offentlighet; den andra, från hvad tid uppgiften om Bankens ställning herde taga sin början, samt den tredje, om och huruvida några ytterligare uppgifter rörande Bankens tillstånd i framtiden borde komma att åga rum. He$r Grefve von Schverin hade vål föreslagit att sammanfatta alla dessa tre punkter uti en enda proposition, som skulle gå ut på att genom upphäfvande af 1672 års Ständers beslut, återställa BancoOrdningens 72 §. i sin fulla kraft; äfvensom BruksPatron
Likväl må Fullmägtige, ifrån och med 183a års början, låta på detta Creditiv förskottsvis utlemna en femtedel, eller 20,000 R:dr, i händelse Stadens Styrelse, till vinnande af ändamålet , deraf har behof. 4:0 Beträffande GeneralAssistance-Contoirets ordinarie betjening; så kommer en hvar bland dem, som, vid Verkets upplösning, der aro tjenstgörande, att på RiksgäldsContoirets Expectance-Stat uppbära den lön, han, före deri 1 Julii 1818, innehaft, och hvarutöfver, enligt det af Rikets Ständer vid 1818 års Riksdag fattade beslut, icke något honom tillägges; så att den, som, efter nämnde tid, undfått förordnande att förrätta en Syssla, för hvilken i Staten är anslagen en högre lön, icke kan göra något anspråk på derigenom erhållen tillökning. Dessa Expectance-löner minskas, i samma förhållande, som någon vinner befordran till lön vid RiksgäldsContoiret, eller vid andra Verk och Inrättningar, så att den, som t. ex. tillerkännes Expectance-lön af 400 R:dr, men får 3oo Rrdrs lön vid annat Verk, endast kommer att uppbära 100 R:dr på Expectance-Stat, likasom Expectance-lÖnen hel och hållen indrages, när någon befordras till lön, hvilken antingen är lika stor med Expectance-lönen, eller Exp. Utsi. Fårslag till und. Shrifv. N:o 195. 475 ock öfversliger densamma.
IHövocater od) ©afförare, i ©ep Qtlajjer: görfta Slaten . £5:co 9\:br 100 2lnbra b:o // 75 £rebje b:o n 50 gjerbe b:o H 30 genite b:o ft 20 ©jette b:o // 10 2lctörer od) 21ctricer, iTIufifanter, ©ångare, ©ångerjfor, iDansmåftare m. fl., font tillhöra be 3\ongl. ©pectaclerneé ©tat, taperaö, bå be njuta infomft af information, i gpra Plager: j4 §örfta Claren . Slnbta b:o . tredje D:o . bjerhe b:o . od) fot löneförmåner £3:co £K:br 25 15 8 5 ie färjfilbt, efter förut flabgab grunb. // n n §t)ra CEfafjcr: £5:co £K:Dr 25 // 15 8 ti 5 2lctårer od) 2fcrriccr, ittufifanter, ©ångare, ©ångerjTor, ©anemåjtare m. fl., forn tiodora öfrge 0pectafel*trupper, taperaS §örfta €lajjen Slnbra b:o tredje b:o fjerde D:o Sfrbetofolf i 0täderne, fran och meb ft)0da 18 år, font icfe äro lagftadda oi) ej eller njuta (ländig arbetelön, utan arbeta för Dagspenning, eller ef* ter får (filo öfroerensfommelfe od) beting: IHanfån: 3 ©torfbolm: Ogifte od) (SnFlingar, fann gifte utan minberårige barn 53:co 9t:dr Oifte famt €nflingar tticb ett minderårigt barn . ©ifte famt <£nflingar meb flere minberårige barn fri# fallaS från benna afgift. // 1: 24. 3 be åfrige ©tåberne:
Sedan Hof-Cantzleren blifwit utbeledsagad, »rpbröks Herrar Electorernes listor till wal as ledamöter i Riddarehus-Utskottet, och befnnnos dertill haswa blifwit utsedde: N:v ZZ Grefwe 6^I6enlloIxs, Larl. ivo Grefwe Stackelberg, R.einbolcl. z6 Friherre körner kill Tuna Fullmägtig Grefwe koaseLlae8 kreäric. Kammar-Junkare. 1718 valman, vara polian, KammarJunkare. 1856 vekrese, /^xel, Lagmait. 199Z ak Lferl^en, polian, Capitaine. 2069 Narmeilirable, 6. V., BrukS-PakrvN. 2176 vinöerlkölä, X-, Kammar-Junkarel 194Z LorZenLölä, L. Protocolls-Secreterare. L054 von ^.rbm, ^xel, Capitaine. Zerr Landt-Marskalken föreslog, att som ätskilligeafRidderffapet och Adeln sedan den sista anlekningen hitkommit, som ännu icke kunnat erhälla sine inrrädes-polletter, Riddarehus-Utslkottet mätte fa anmodas alt genast pä eftermiddagen sam, manträda för att göra antekningqr. Bifölls. In - Den 2z April3Z Infördes en Deputation ifrän det Wälloff. Borgare-ständet, anförd af Riksdags-fullmägtigen för Stockholms stad Commerce - rådet äVeZelin, som upläste ert protocolls-utdrag af denna dag, in» nefattande Borgare-Ståndets med Ridderfkapet och Adeln aldeles instämmande bestnr rörande tacksägelse adretzerne till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen. Depukationen beswarades och urfördes.
Sven Heurlin har i sin motion förordat fattigvårdens besörjande rotevis inom socknarne och, till stöd för sin åsigt om företrädet af ett sådant ordnande af fattigvården framför dess besörjande gemensamt för hela socknen, fästat uppmärksamhet, bland annat, derå, att af hemmansegarne inom en socken endast de i hvarje fall närmast boende kunde bedöma, hvilka personer borde såsom fattige rätteligen anses; att, om fattigvården handhades inom smärre kretsar, det vore lättare att förhindra olämpliga bosättningar, som företrädesvis bidroge till den fattigare klassens förökande; samt att, genom fattigvårdens besörjande å sådant sätt, hemmansegarne skulle erhålla ett större intresse af att, hvar inom sitt område, sköta fattigvärdsärendena och skaffa arbetsföra fattiga arbetsförtjenst. I öfverensstämmelse härmed har motionären föreslagit den ändring i § 2 af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, att en socken skulle cga att genom pluralitet, såsom i andra frågor, bestämma om fördelning af fattigvårds-skyldigheten rotevis. Enligt oinlörmälda § i gällande Fattigvårds-förordning erfordras för beslut om ett sådant sätt för fattigvårdens ombesörjande, som det nyssnämnda, att samtliga vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar af socknen derom äro ense, och gäller ett sådant beslut endast för fem år, hvarefter frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma, då beslutet beror af pluralitet inom sockenstämman. Motioner i enahanda syftning, som nu förevarande, voro jemväl under nästföregående riksdag föremål för Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning; och tillstyrkte då, med anledning af dessa motioner, Utskottet, på sätt af dess Betänkande N:o 88 vidare inhemtas, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Maj: t ingå med underdånig anhållan om rättighet för församlingarne att ordna fattigvården rotevis, derest två tredjedelar af de vid sockenstämma afgifna rösterna derom sig förenade. Detta Utskottets förslag blef emellertid icke af Rikets Ständer antaget. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-ZJtskottets Betänkande N:o 130.