Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antalet af pannor under 20 kannors rymd, som år 182g, då det var störst, utgjorde i23,3o3 stycken, hade nemligen sedermera nästan oafbrutet minskats, och uppgick endast till 55,o43 år 1844’ sista, för hvilket speciel uppgift varit att tillgå. Ett likartadt exempel lemnade äfven förhållandet med brännerierna i Preussen, hvarest, under det alt från år i834 till och med år 1840 tillverkningen af bränvin, enligt beräkning af den derför erlagda skatt, ökades med 25 procent, bränneriernas antal dock minskades så, alt, då delta år 1834 uppgick lill 21,o3i, funnos år 184* endast 15,333. Antalet af sådana brännerier, för hvilka skatten öfversteg 1000 thaler, växte likväl under samma tid från 1,25a till 1,739, hvaremot de, Kongl. Majds Nåd. Skrifvelse j N:o 27. i N:o 27. Ank. till Exp. Utsk. den i3 Dec.j kl. 11 f, m. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om förre Lands-kamererarens Kammarrätts~rådet G. Sylvanders underdåniga ansökningj rörande eftergift af ett honom till ersättning ådömdt belopp; gifven Stockholms Slott den 8 Oktober 1847• Ar 1819 blef Rättaren John Ohlsson, genom transport, innehafvare af ett år 1815 med annor man afslutadt arrende af båtsmans-kompagnichefs-bobemmanet N:o 30 Ramdala i Blekinge län, sedan lian ställt behörig borgen för arrendevilkorens fullgörande under 5 år; men då han sedermera år 1826 nödgades afstå sin egendom till sina kreditorers förnöjande, hade den ingångna borgensansvarigheten 2:ne år förut upphört, utan att någon förnyelse deraf egt rum, hvarigenom Kongl. Maj:t och kronan tillskyndats en förlust af 605 r:dr 30 sk.^7 r:st banko.
— Jag har icke kunnat det, dels emedan den hvilar på antagande af kyrkohemmanet» krononalur, dels emedan upphäfvande al en mängd Konungens, i administrativ väg fattade, Nådig» beslut och låga, kraftvunna dornar dertill skulle erfordras. Af samma, skäl kan jag icke elller bifalla Utskottets beslut, rörande allmän undersökning; oell anmäler deremot min vördsamma reservation. Men på det skälen för min åsigt 24 Stats-Ulskottets Utlåtande, A: o 182. underkastas pröfning, och Rikets närvarande Ständer tilläfventyrs sättas i tillfälle, att om den under behandlingen vid flera Riksdagar tämligen in\icklade nedanför iå framställa ett försök till utredning af hennes vigtigaste delar och bifoga de handlingar, på hvilka uppgifterna stödja sig. Men tillika utbeder jag mig få hemställa den enda åtgärd å Rikets SLänders sida, som förekommer mig med lag och samhällsordning förenlig, för att bereda framgång, åt den å kyrkohemmanen bosatta allmogens önskan att genom skatteköp förvärfva besittningsrätt, utan kränkning af kyrkornas eganderätt. I Utskottet äro företedda handlingar, som ådagalägga, att frivilliga öfverenskommelser blifvit i sockenstämma träffade mellan församling och kyrkohemmanens åboer om medgifvande till skatteköp å församlingens sida, mot vilkor, att erlägga en viss lösningssumma och för all framtid en bestämd ränta lill kyrkan. Lösningssuminan blefve då ersättning för kyrkans urgamla städselrätt; räntan af det capital, kyrkan på detta sätt erhöll, beredde tillgång till anstalter för folkundervisningen, fattigvården, kyrkobyggnad m. m., och den å kyrkohemmanen bosatta allmogen hade vunnit en lugn besittning af jorden. Jag ville vördsamt tillstyrka, alt Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det värdes Kongl.
Detta lilla vilkor måste äfven vara ett beslut, som R. St. fattat; och jag kan icke se, hvarföre Ständerna skola hafva mera kärlek för det ena än det andra af sina beslut. Sedan Ständerna en gång fattat ett be slut, böra de se till, att detsamma må kunna verkställas, och sådant kan lagligen ske genom antagande af BevillnlsUtskls tillstyrkande med det dervid fästade vilkor; men utan detta vilkor är tillstyrkandet olagligt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag får börja med den förklaring, att jag, då denna fråga förevar, ej var tillstädes på Riddarhuset och således icke kunde afgifva mitt yttrande mot det beslut, som fattades. Jag kan icke instämma uti Gr. v. Fersens argumentation, utan tror fullt och fast, att ett sådant tillägg, hvarom här är fråga, icke allenast är olagligt, utan äfven orimligt, emedan det innebär ingenting mindre, än alt tvinga medborgare att bränna mer än de De n 4 Maj e. ra. 65 vilja, för att åstadkomma större skatt åt Kronan. Äfven ligger der en orimlig motsägelse emellan denna tanke och den inskränkn. i brännvinsbränningen, man velat åstadkomma, eller huru kan man väl säga: ni får ej bränna 3 månader, ty ni skall ovilkorligen skatta för 6; men Ständerna hafva redan sagt, att brännvinsbränning får idkas på 3 måhader emot skatt till hälften af hvad tariffen bestämmer, och då är det ju orimligt att säga, att de, som bränna med pannor öfver 20 k:rs rymd, skola skatta för 6 månader, äfven om de ej vilja bränna mer än 3 månader. Jag kan icke annat än ogilla denna argumentation och får förklara mig instämma i deras tanke, som tro, att Ståndets första beslut i frågan måste vara gällande utan några addilionella tillsatser. R. o. Ad. beslöt, att, med antagande af BondeSt:s inbjudn. , instämma i nämnde Stånds beslut. Gr. von Fersen: Mot det af R. o. Ad. nu fattade beslutet, frångående det beslut, R. o. Ad. redan fattat, får jag vördsamt reservera mig.
Jag tror för min enskilda del, att lottläggning väl kunde vara tjenlig, om alla lägenheter vore af större vidd; men då man har sig bekant, att Hemmansklyfningen, synnerligen i skogrika trakter, går in infinitum och i bråkberäkning. lika stor, som besynnerlig, så är jag öfvertygad, att Utskottet haft grundad anledning, att ej tillstyrka antagandet af Friherre Wrangsls förslag. Jsg bestrider emedlertid ali-* deies icke den yrkade återremissen af Betänkandet; men jsg vågar nästan försäkra, att det kommer tillbaka från Utskottet i oförändradt skick; ty de gjorda anraärkningarne kunna tro - Den 6 Junii f, m. 95 ligen icke ingifva Utskottets Ledamöter en annan öfvertygelse i detta ämne, än den de nu hafva. Herr Rothlieb, Axel: Bevillaings-Utskoftets Ledamöter hade i detta ämne icke mer än en åsigt. De erkände värdet af Friherre Wrangels förslag, men funno det ej för närvarande vara verkställbar^ Jag har icke något att tillägga till hvad Herr Tham yttrat, och instämmer äfven i begäran, att den första delen af förslaget må till OeconomieUtskottet remitteras. Men, i afseende på den yrksd© återremissen till Bevillningsutskottet, kas jag destomindre densamma tillstyrka, som jag är förvissad, att resultatet skulle blifva alldeles detsamma som nu förevarande. Herr Rosenblad, Bernhard; Då jag äger den öfvertygelsen, att de af Friherre Wrangel föreslagne grunder för jords refning, möjeligen kunna vara af stor nytta vid utarbetandet af nya skattläggnings-instructioner och Landtmäteri-t&xor, så instämmer jag med Friherren i anhållan,.att hans motion må remitteras till Oekonomie Utskottet Hvad sättet för Bevillningens utgörande beträffar, så har jag redan vid ett föregående tillfälle utvecklat mina åsigter i ämnet och har således nu icke något att tillägga. Friherre Wrangel: Jag kan icke fatta, huru det är möjligt, att en sak som anses användbar, icke genast kan komma i fråga att vinna Den 6 Juni i f, m, handläggning.
R:dr; dito dito 3,456: 76. » utdikningen af Wänge och Läby träsk samt sänkningen af Albo och Ekeby sjöar inom Ulleråkers och Hagunda härader, emot ärlig återbetalning af 8 procent utaf lånets ursprungliga belopp, hvarvid 4 procents ränta beräknas — inom Stockholms lån: till Friherre Fritz Åkerhjelm, å 1,725 R:dr, för utdik Transport: 7,796,430: 70. 7,840,931: 19. 3,607: 85. 5,093: 2. 5,399; 69. 4,724: 73. 2,778: 30 4,049: 77. 4,999: 74. 167: 76. 186: 14. 1,351: 35. 757; 78. 3,180: 76. 13,000: — 7,890,228: 8, — 31 — Transport: 7,796,430: 70. 7,890.228: 8 ningsarbeten vid Wårby egendom i Huddinge socken; återbetalas jemte kronoutskylderna 1,724: 91. 1,638: 66 till numera aflidna Friherrinnan S. M. Friesenheim, född Stjernstedt, å 2,400 R:dr, för utdikning af en mosse ä egendomen Fullersta i samma socken; dito dito 1,248: — 1,056: — » Kapitenen ii. Y. Zacco, å 6,450 R:dr, för ett utdikningsoch vattenaftappningsarbete vid Lockstaholm i Husby socken af Långhundra härad; dito dito 2,838: — 2,322: — för utdikningen af Barrsjökärret på Södra
Underhållsdagarne, derunder de sjuke vård och spisning vid sjukhuset erhållit, hafva utgjort: år 1S45. år 1549. för officerare 883. 709. „ under-officerare 1,076. Nollportioner (intet eller efter läkarens föreskrift) — 5,428. 4,392. Utskrifningsportioner - . 2,063. 1,541. Vid räkenskaperna har hos Revisorerne icke någon anmärkning förekommit. Rong*!. Rrig*svetenskaps-al;ademien. Räkenskaperna för båda revisionsåren äro i Kongl. Kammarrätten granskade utan anmärkning och utvisa: »ebet. år 1548. år 4549. Balans från föregående året: Uppbörd: Kongl. Credit. Utgifter: Vid dessa redogörelser hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. Hemfardspenningar för afskedade sjukliga militärer af Stockholms garnison. Af räkenskaperna deröfver, granskade i Kongl. Kammarrätten för båda revisionsåren utan anmärkning, inhemtas, att utaf de från år 1847 behållna 21 R:dr 36 sk. 8 rst., jemte de, genom Kongl, brefven den 21 Januari 1848 och 24 April 1849, till Öfverkommendants-expeditionens disposition för ofvannämnde ändamål ställda 300 R:dr för hvartdera året, äro utbetalda, år 1848, 284 R:dr 43 sk. och år 1849, 240 //? — 122 — Ralr 29 sk. 8 rst., samt att vid sistnämnde års slut en behållning af 96 R:dr 12 sk. återstod. Vid dessa redogörelser hafva ltevisorerne ej haft något att anmärka. Kongl. Gcneral-krig^skommissariatet. Räkenskaperna, som i Kongl. Kammarrätten blifvit granskade med anmärkningar, utvisa: lDel»et. Uppbörd: Krigsrustningsmedel Anmärkningsmedel för Kongl, armée-corpsen För försålda och ersatta artillerihästar Ersättning för förskjutna kostnader
Någon ändring uti besia öfwerenskommelser och författningar har ock aldrig sedan händt. — ' Harwid afbröts Herr von Lcbulk^enbsims yttrande genom anmälan och emottagande af en Deputation ifrån det Wällofliga Borgare-Ståndet, anförd af Herr Borgmästaren kkjorr, som tilkännagaf at Ståndet i den wäckta fragan om en InstruÄion för Vewillnings, Utskottet, förenat sig om et lika beslut med dek Högwördiga Preste - Ståndet. OepukLtion besvarades och afträdde. Derefter fortfor Herr von Lcbulirsnbsim: Wäl, bemäldta Bonde-Stand har ock sedan gemensamt fatt deltaga uti allt, bade ljuft och ledt, som Lanea-Werter röra kunnat. Da til Kongl. Majit och Kronan tid efter annan öfwer Riksdaler Specie 6,2Z8,oc>o blifvit vpoffrade och afskrifna samt til publicos et pios uiua öfwer Riksdaler Specie 2,150,000, sä har ostanämnda Stand dymedelst undstuppit förakta utlagor och kostnader, och da Langusn, til följe af för widt utsträckta Län til Staten och til Lrivata, icke pa en rymlig tid, likmätigt Lanco - Ordningens gg. §. kunde läka hwar och en uti Lrnguen fa sadant mynt af wigt och wärde igen, som der war insatt, sä feck Bonde Scändet lika i förlusten deltaga som de Trenne Stand, hwilka styrelsen om händer haft. 205 Ak mi beswöra Höglofliga Lmcc» - Utskottet med en kemists a Bondc-Ständets begärdta inträde i Lan^usn, synes wara en onödig omwag, dä malek icke fordrar någon calcul eller ziffrors granskning. De tryckta aurlacnrigus Lancn - Handlingar lemna harwid tilrackeiig uplysnmg, och andra Ooaumsnrer har wälbemäldta Utskott icke at tilgä.
Memorial, om ■upphäfvande af det genom Kongl. Brefvet den 1 Febr. 1758 meddelte stadgande, att de som åtfölja Häradshöfdingarne på Tingen, icke må till Fullmägtige dervid brukas; 5:0 Af den So Maj, öfver Assessoren Arosenii Memorial, att personer, hvilka skola i häkte hällas, må, efter det de erhållit Dom vid Stads Rätt, genast varda från Stadens häkte till när,. närmaste kronohäkte förflyttade,' der på publlque kostnad underhållne och vårdade; 6:0 Af den 20 Maj, anledning af Riksdagsfullmägtigen Anders Åbergs från Westerbotten Memorial, oin tiden för vad-libellers in» gifvande; 7:0 Af den so Maj, i anledning af Herr Jan Daniel v. Engeströms Memorial, om rättighet för parter, att uti Rättegångsmål vid Öfveroch Under-Domstolar, Collegier, Executions-Säten. Consistorier, med flera Embets-Verk, få med posten dit insända de Skrifter, Förklaringar och Handlingar de böra aflemna; och 8:0 Af den 27 Maj, angående Riksdagsfullmagtigen Eric Fredricssons från Jönköpings Rän. hemställan, om förlängning af den i 30 Cap. 1 §. Rättegångs-Balken utstakade tid, inom hvilken den, som vill söka, att Konungen rnå profva Hof-Rätts Dom och Utslag, sorn i hufvudsaken fallit, bör sådant i HofRätten skriftligen tillkännagifva; hvarom vederbörande på vanligt sätt skulle underrättas. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. X anledning af de anmärkningar, som vid föredragande af AUmanga Besvärsoch Oeco - i66 Den 8 Inni. romie-Ufskottets deri 24 nästlicjne
Utskottet har dervid frångått sitt förut gjorda förslag, att för destillerings utöfvande skulle betalas samma afgift per dygn, som vid tillverkning af rått bränvin, och såmedelst kommit till det orättvisa resultat, att fabriks-brännaren berättigas att destillera under den för bränvins-bränning tillåtna tiden, för endast en afgift för kontrollören, som understiger den verkliga kontroll-kostnaden, då tillverkaren med den enkla redskapen deremot får för sin destiilering fortfarande erlägga den förut bestämda tillverknings-skatten. Vid den föreslagna destilleringen såsom särskild näring är afgiften endast beräknad till betäckande af tillsyn för förekommande af lön-bränning, och det äfven lå lågt tilltaget, att det icke heller betäcker kontroll-kostnaden. Jag gillar att destiilering får ega rum, så väl under tillverknings-tiden af rått bränvin, som under den öfriga tiden af året, men icke på andra grunder än mot samma skatt per dygn, som för tillverkning af rått bränvin kommer att erläggas. Utgår man från denna synpunkt, så sker alla lika rätt och man vinner ändamålet: bränvinets fördyrande, och vinner dessutom förenkling af författningen, äfvensom 22 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 41. mindre fara för lön-bränning, som annars den särskildt medgifna destillerings-rätten möjligen skulle medföra. Jag yrkar derföre destillerings-rätt, så väl för stad som land, på de grunder jag här anfört, under hela året; men om detta icke medgifves på angifne grunder lör beskattningen, så yrkar jag återgående till första bestämmelsen, att deslillering endast tillätes under brännings-tiden och mot den dervid bestämda afgift, nemligen lika sora om rått bränvin tillverkades. Utskottet bar på svaga och ej på verkliga fakta grundade motiver föréslagit ett nytt sätt, att betaga den mindre jordbrukaren fördel af bränvins-bränningen, nemligen att föreslå förflyttning af tillverkning från April till tiden emellan den 15:de November och 15:de December.
Men jag tror att, på sätt Utsk. föreslagit, och då Utsk. bättre än någon individ varit i tillfälle att undersöka förhållanderne, nedsättandet af en Komité skulle vara ganska gagneligt, och vill derföre icke motsätta mig detta förslag, ehuru jag, i conseqvens med mina vid många tillfällen yttrade grundsatser, har föga hopp om något resultat af Komitéer i allmänhet, enär jag alltsedan år 1810 haft erfarenhet af en mängd Komitéer, de der icke burit några frukter. Hvad emellertid den nu föreslagna Komitén beträffar, hemställer jag, huruvida det icke skulle vara mera ändamålsenligt och till sakens framgång ledande, om i den underd. skrifvelsen vore uttryckt den önskan, att Komitéer blefve stiftvis eller inom hvarje provins bildade, i st. f. att utgöra en enda för ett så vidsträckt rike som Sverige, med sina mångfaldiga olika förhållanden både i fråga om jordbruk, socknarnes fördelning, folkrikhet 0. m. d. Jag tror att ändamålet skulle bättre och lättare vinnas, om inom hvarje provins sakkunnige personer utvaldes för att bilda en Komité och Upgöra förslag i den åsyftade riktningen, än om en Komité nedsattes, hvilken naturligtvis skulle hafva sitt säte i hufvudstaden och inhemta uplysningar om förhållanderna inom 2,400 socknar, eller deromkring, som jag tror finnas i Sverige. Dessutom vågar jag förklara, det jag knappast tror att en to tal omskapning af socknarnes områden är möjlig. Man kan bedöma svårigheterna dervid, då man sett huruledes ett ganska vigtigt förslag, ang:de en förändrad länsindelning, icke kunnat komma till stånd. Jag har således ingenting annat att anmärka, än att, derest It. o. Ad. i öfrigt pröfvar min framställning riktig och antaglig, det tillägget måtte göras i Utsk:s förslag, att lt. St:r be sluta att hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes förordna en Komité inom hvarje stift, för upgörelse af hvad förslaget i öfrigt innehåller. Men, mine
451 af dessa lindakläder, men man bedrager sig icke sällan i sin glada förväntan på ett välskapadt foster och får i det stället ett serdeles fall, som icke ens plägar bevärdigas med en begrafning. Af alla möjliga anledningar har jag skäl till den förmodan att ett likartadt förhållande icke lärer uteblifva här, ty ingen kan föreställa sig att Riddersman, som med skäl hafva att glädja sig af att uprätthålla ett af de tappre och fosterlandet älskande förfäder förvärfvadt namn, skulle, åtminstone till förmån för ett så beskaffad! förslag, vilja afsäga sig sin sjelfständiga representationsrätt, som nu har sin grund i deras ädla börd, oftast förenad med det finare vettets och bildningens inom landet. Jag kan icke förmoda, säger jag, att riddersman, som här tillstädes äro, skulle vilja afsäga sig detta sitt fria obundna representkall, för alt låta inregistrera sig inom valdistrikter och deras möjliga intriger och ställa sig i detta afseende under Landshöfdingars mer eller mindre stora inflytande och möjliga maktfullkomlighet samt slutligen tilläfventyrs fä att göra med Krono-Länsmän och Kronofogdar i den sålunda nynpkomna skalteskyldighet, som häraf skulle blifva en naturlig följd. Jag menar att vi nog hafva skatter ändå, som med hvarje år förökas, utan att genom bortkastande af det dyrbaraste vi ega, nemi. börds-representationeu, göra oss till skattedragare åt de genom dylika val nybildade Riksdagsmännen af Adeln, som då skulle intaga de bänkar, der våra fäder sutit och afgjort fäderneslandets vigtigaste samhällsfrågor till détsammas både anseende och ära. För min del afstår jag aldrig godvilligt frän min representationsrätt, förr än ett förslag till representationens ombildning blir sådant att det tillfredsställer hela nationens ofta uttalade, billiga och räftmätiga fordran, hvilket detta förslag under inga vilkor gör, och jag är öfvertygad, att jag icke bedrager mig, då jag framställer den förmodan att de flesta af detta ädla hus hafva samma mening.
Realisationen, sådan den antogs och sådan den nu visar sig i förhoppningarna, företer helt och hållet olika förhållanden. Realisationen, då den antogs, stod isolerad, lemnad åt egna krafter, blottad på allt stöd af näringarna och industrien; den var då blottställd för samma faror, som förstört fordna realisationers beslut, hvilka fallit för första krig, för första missväxt. Förändrade äro utsigterna nu. För våra näringar, för lifvet i vår inre rörelse, för vår industriella verksamhet har uppgått en morgonrodnad af förhoppningar. Privatbanker hafva blifvit upprättade och redan börjat visa sig nyttiga; hypotlieksföreningar hafva blifvit ingångna, och dessa inrättningar, som i andra länder visat en så fördelaktig verkan, lofva jemväl hos oss åt näringarna en emancipation undan tyngden af penninge-intresset och åt provinserna en emancipation undan hufvudstadens mägtiga penninge-aristokrati. När sålunda näringarna vinna styrka, skall den förökade productionen uppbära realisationen. Jag tillåter mig icke något tvifvel derom, att Rikets nu församlade Ständer lemna det biträde, som dessa nya institutioner torde begära, emedan jag föreställer mig, att deras behof, för att komma i verksamhet, kunna blifva måttliga i jemförelse till deras stora ändamål; och långt ifrån att tro, det Regeringen vägrar att lemna sanction åt dylika föreningar, antager jag som visshet, att hon med beredvillighet skall understödja dem. Under sådana omständigheter blir realisationen för Nationen välgörande, i det hon bereder möjlighet att hit inkalla främmande capitaler, uti saknad hvaraf näringarna hittills så synbart lidit. Under förutsättande , att dessa af mig hu framställda förhoppningar uppfyllas, under detta vilkor emottager jag realisationens verkställighet såsom ett det vigtigastc mål för mina önskningar. Hvad nu beträffar utvexlingen efter 128 sk., så understödjer jag bibehållandet af stadgandet derom; men jag åberopar härvid icke några rättsgrunder, utan blott den lag, som vi alla måste underkasta oss, nemi. nödvändighe» Den ao Februarii f. in. tens.
Styrelsen, som vid jemförelse med de kostnader, hvilka blifvit använda på anläggandet af större jernvägsstationer i utlandet, funne den summa, hvarom här vore fråga, icke kunna anses för hög, hade alltså, under åberopande af hvad Styrelsen anfört såväl om ändamålsenligheten som den ekonomiska fördelen af en från början till fullständiga dimensioner uppförd stationsbyggnad, i samma memorial hemställt, att den nya centralstationen vid Clara sjö måtte få utföras efter den föreslagna större planen, och at! bangården inålte få ökas såväl genom inlösen af Berg falkska egendomen som äfven genom bibehållande af sådana redan inlösta tomtandelar, som visserligen skulle kunna undvaras, ifall bangården, såsom till en böljan antagits, blefve utlagd med endast två spår, men sorn, med den utvidgning af bangården, hvilken Styrelsen funnit erforderlig, icke kunde densamma frånskiljas. Skulle åter det för berörda ändamål erforderliga anslag icke för närvarande kunna åstadkommas, utan kostnaderna för stationsbyggnaderna böra begränsas inom det belopp af 318,509 R:dr. som det primitiva förslaget för samma byggnader upptog, funne Styrelsen för sin del mera ändamålsenligt^ att den större byggnadsplanen i allt fall på det sältet bibehölls, att, med uteslutande af banhällen, endast så stor del af stationshuset uppfördes, som för den tillgängliga summan kunde åstadkommas, heldre än alt, såsom det primitiva förslaget upptog, i sin helhet uppföra ett mindre stationshus med dertill hörande hanhäll; varande i de vid memorialet fogade ritningar åskådliggjord! huru stor del af den större planen skulle kunna uppföras för ilen kostnadssumma, som det första förslaget upptog.
Den Hfi November f. m. 3Mb 3:o. Vid sistförflutna Riksdag vidtogo R. St:r den vigtiga och nyttiga förändring i civil-Iagstiftningen, som derefter vunnit K. Mds nåd. sanktion, nemi. att, i afs. på gåfva celi testamente, skillnaden mellan arfvejord och aflingejord å landet uphafdes, Emedlertid qvarstår, sådant oaktadt, ännu den anomali i lagstiftningen, att ärfd, eller inom vissa slägtleder köpt jord på landet, icke kan fritt säljas, utan att vara underkastad äfventyret att af temligen aflägsna skyldeman lösas. Inkonseqvensen häraf synes vara alltför uppenbar, för att lagstiftningen icke skulle anse det angeläget att, så snart som möjligt, undanrödja densamma. Då sålunda en hvar, som icke eger barn eller bröstarfvingar, enligt nu gällande lag har rättighet att, utan kiander af sina skyldeman, genom testamente eller gåfva afhända sig all sin egendom, ehvad den är ärfd eller förvärfd, så synes väl deraf ovilkorligen böra följa, att han jemväl bör hafva full frihet att sälja samma egendom, utan att sådant skall kunna blifva föremål för klander af andra skyldeman än barn och bröstarfvingar. Skälen för bördsrättens afskaffande afven på landet är i öfrigt så ofta uprepade och så klart bevisade, att svårligen numera något annat än fördomen eller inbillningen kan deremot förebäras. Bördslätten var i äldre tider en nödvändig beståndsdel i den allmänna odalrätteu och tillhörde i följd deraf hela slägten. Sedan odalrätten fallit, men mau likafullt höll strängt på arfvejord-systemet samt förbjöd arfvejords bortgifvande och testamenterande samt stadgade surrogat derföre vid försäljning, hemtade bördsrätten sitt stöd ej mindre från dessa rättsbegrepp, än från en förmodad kärlek till fäders jord, i följd hvaraf också bördemännens antal inskränktes till endast närmare skyldeman. Men, i sammanhang dermed, upställdes äfven vissa vilkor för bördsrättens begagnande till förekommande af missbruk.