Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. uttalat den åsigt, att armeen hör bildas af stående stamtrupper, så väl värfvade som indelda, i förening med beväringsmanskap, och att vissa, dels värfvade och dels indelda, sjötrupper likaledes böra utgöra ständig stam, med hvilken manskap af sjöbeväringen bör förenas; och då sådant synes Piikets Ständer ändamålsenligt och nödvändigt, få Rikets Ständer i underdånighet förklara, det de, för sin del, emot beväringsmanskapets fördelande på stamtrupper, efter det sätt, E. K. M. i nåder föreslagit, icke hafva något att erinra. s:dra, 3:dje och 4:^e punkte me. I afseende å hvad uti dessa punkter blifvit i nåder föreslaget, anse Rikets Ständer visserligen att, så vidt omständigheter och tillgångar medgifva, åt beväringsmanskapet bör gifvas sådan daning, att det, vid påkommande behof, då armeen skall sättas på krigsfot, kan ofördröjligen förstärka denna och inom dess leder emottaga vidare nödig utbildning; äfvensom att sjöbeväringen må vara användbar för tjenstgöringen dels på flottan, så väl den seglande som den roende, och dels såsom marin-soldater. Men ehuru de förslag i öfrigt, om hvilka E. K. M:t behagat i förenämnde, tre punkter göra framställning, visserligen skulle leda till den fördel, att den del af de beväringsskyldige, som till vapenöfning inkallades, eller 14,525 man, kommc att Ninna en större färdighet uti krigstjensten, än som under nuvarande förhållanden och kortare exercistid kän ernås, hafva pikets Ständer likväl funnit åtskilliga betänkligheter och svårigheter möta vid de föreslagna åtgärdernas sättande i verket. Det måste nemligen alltid blifva svårt att med rättvisa och billighet verkställa urvalet af de beväringsskyldige, som skulle till vapenöfning eller krigstjenst uttagas.
Papporna hade nog blivit en smula varma i ärmarna men jag föredrog att bara se på, än så länge. Fast ingen av gossarna kunnat klå mäj jag skulle, herre min gud, kunnat skrämma dem i trav nedåt stan “Herrskapet fortsätter!“ sade konstapeln. Han knuffade sig genom hopen och gick. En urdrucken champagneflaska kom rullande efter honom. “Djävla överklass“, sade gubben, “ni är värre än hallickarna. Men inte så högt att de hörde det. Ett helvetiskt skrän skickades efter honom, vari även damerna instämde. De hade förtjusande “fritt“ och roligt, de var inte så där rysligt borgerliga i kväll, kantänka. Jag kände mig en smula modfälld, men jag gick ändå efter sällskapet nedåt Z-torget och spanade. Aha, ett skrik, ett fruntimmer! Nu, så, lilla baron! En kvinnlig varelse i nedhasade strumpor, mycket berusad, hade slutit sig till sällskapet, men inte mottagits med något jubel. Hon tycktes vilja baronen något, han slog efter henne med käppen. Aha, du, tänkte jag, den klarar du inte lika lätt som konstapeln, nu får du skräna. Sällskapet försökte gå ifrån henne, hon tog efter baronens arm och han knuffade bort henne och spottade efter henne. Det var då hon skrek ut hela hans namn inför hela sällskapet. “Akta däj, snorhyvel!“ skrek hon jag, ber om ursäkt att jag håller mig till sanningen, fru Ziri, men jag vet att ni tål den “akta däj“, skrek hon sluddrande, “minns du när du fi-fick när jag fick tio kronor för “ och här följde en alldeles oåtergivlig redogörelse för något som en gång hänt den lille baronen hos henne i fyllan det var nån slags barnjungfrutjänst hon utfört, Rabelais skulle kunna säja det, men jag avstår alltnog, så skrek baronen på polis. Och det hände sig att den gamle gubben kom luffande, sedan baronen knuffat till kvinnan så att hon ramlat i rännstenen, under det hennes kräkningar just började. Den gamle konstapeln var en vis man, en beprövad man, en stor filosof. Han hjälpte eleganterna att bli kvitt kvinnan, han och en tillkallad släpade bort henne.
Län, angående ändring i sättet för lefverering af afradsoch kronotionde-spanmålen. 10:o af Per Nilsson och Nils Andersson från Christianstads Län samt Jöns Månsson från Malmöhus Län, angående rättighet för tiondegifvare, att få lösa tionde-spanmålen efter markegångspris, med förhöjning af stadgad forsellön. ll:o af Bengt Petter Skantze från Hallands Län, angående förändring i sättet för löningsspanmålens utgörande. 12:o af J. Bergström från Skaraborgs Län, angående ändring i sättet för utgörande och emottagande af kronotionden. 15:o af Jan Samuelsson och Sven Isaksson från Kalmar Län, angående förändring i uppsägningstiden för afradsoch tionde-spanmålen. 14:o af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län, angående förändring i tiden för lefvereringen af kronotionden inom Tjörn och Orust af samma län. 15:o af Ola Persson från Blekinge Län, angående ändring i sättet för utgörande af indelt kronotionde inom Listers och Bräkne härader. 16:o af Johan Johansson från Östergöthlands Län och Magnus Månsson från samma län, angående indragning till statsverket af den kyrkoherdarne anslagne nederlags-spanmål. 17:o af Lars Gezelius från stora Kopparbergs Län, angående tull-mjölqvarnars befriande från grundränla, emot erläggande af bevillning efter årlig inkomst. 18:o af förre talmannen Anders Eriksson från Örebro Län, i hvad hans motion angår förenkling i beskattningsväsendet; samt 19:o af herr Hörnstein, inom Borgare-ståndet väckt motion, att till statsverket måtte indragas alla de skatter af hemman och lägenheter, sorn, under namn af frälse-räntor, kronotionde m. m. blifvit, till förmån för enskilda personer och bolag, staten afhända.
De varor, som hittills åtnjutit lindring i tolag, emot andra, skulle hädanefter icke mera tillgodonjuta densamma. Delta förhållande är icke vid bestämmandet af tulltariifen iakttaget, och således skulle, i afseende på dessa varor, i sjelfva verket ett annat förhållande uppkomma än del. som varit afsedt. Förhållandet med varors inoch utförsel är icke detsamma i alla rikets stapelstäder. Tolagsafgifterne äro lämpade efter olika förhållanden pä olika stäl - Den 23 Januari. 409 ställen, orter trafikens beskaffenhet, den större eller mindre vinst, sorn på införseln eller utförseln af vamme förmodas kunna uppkomma, den större eller mindre afgift, som trafiken anses tåla — allt delta, som hittills ordnat sig och hvaraf bildats vissa förhållanden, som i långliga tider fortfarit, skulle nu komma att undergå förändring, ulan att någon belåtenhet deraf skulle blifva följden. Hvad Statens allmänna fördel beträffar, så kan jag ej inse, hvaruti den skulle komma till bestå,'alldenstund man ej har för afsigt all minska hela beloppet af dessa algiftcr, ulan blott all bestämma deras utgående pä ett annat sätt. Summan öfver hela Riket blefve lika med hvad den hittills varit; åtminstone är saken sä framställd i den K. propos.; och hvilken vore viii då vinsten för del allmänna? Handeln blefve betungad med samma afgift öfver liela riket generell, men på det sätt, alt den föll med mera tyngd pä ställen, sorn tålde mindre och med mindre tyngd på deni, som tålde mera. Della vore vinsten, och den räknar jag lill olägenheter. Man har sagt det vara eli besynnerligt förhållande, alt på ett ställe tolagen utgår med | proc. och på ett annat med 7 proc. af den förtullade varans värde. Della är visserligen ett ganska skiljaktigt förhållande; meri pä ena stället tål trafiken en sådan afgift, på det andra icke. Om missbruk uppkomma, så är del icke af den omständighet alt tolagen är olika, utan deraf alt förluilningen icke sker riktigt.
Karl hade sagt till henne, att han värderade henne så mycket mer, derför att hon varit så svår att vinna och derför att hon inte betraktade osedligheten blott med cyniskt lättsinne. På eftermiddagen gick Hilda till Ida Lundegård och vi andra fyra togo oss en promenad på kyrkogården. Ellen gladde sig åt att Karl såg så lycklig ut. Och hon påminte honom om en vandring de tillsamman företagit tidigt på våren. De hade suttit på en klippa och sett björkarne knoppas. Och Karl hade suttit och talat om att det för honom icke fans lycka i verlden, att glädjen vore död för honom, och lifvet slut. ”Och mins du hvad jag sade?” frågade hon triumferande. Och han skrattade. ”Jo, det fans lycka! — Om man bara kunde förtjena den lite bättre!” Så fingo vi för oss att Ida Lundegård skulle komma, och de unga tu förpassades öfver kyrkogårdsmuren. Vi sågo dem gladt pratande vandra bort öfver ängen, hoppa på stenar öfver ån, hon munter och vig, han efter, med något tafatta stadsherrefasoner och utskrattad af henne. De vandrade åstad till Krookens backe, der de stannade tills solen gick ned. Derefter stängde Ellen och jag oss åter in i mitt rum. Jag vet icke om jag misstager mig, men det förefaller mig som om hon tycker bra om mig. Hon är mera oförfalskadt mensklig än man skulle tro efter att ha läst den fruntimmersaktiga Erik Grane-recensionen.394 Jag tycker om henne. Jag skulle vara glad om hon ville hålla riktigt af mig, jag tror egentligen aldrig att jag träffat någon qvinna, som jag känt mig så personligt dragen till. Det är kanske mycket för det hon icke är religiös. Nej, jag måste afbryta midt i referatet. Det är den härligaste qväll man kan tänka sig. Och sådant väder har det varit nu veckovis. När hösten är vacker, så öfverträffar den alla andra årstider. Lewkojer och Dahlier stå i blomma. En doft af reseda stryker då och då in om fönstret. Men icke en vind rör sig, träden stå alldeles stilla. Det ligger ett vemod och en skönhet öfver allting. Högt upp i luften flyga svalor och qvittra.
Med gillande af det senare förslaget tillstyrker Utskottet, att lån emot pant af fast egendom i städerne och på landet ej annorlunda få utgifvas, än å fullt 10:tal Riksdaler utöfver minimibeloppet. 3:o Att, sedan Chefen för Låne-Canzliet hemställt, att fördelning af B mco-lån icke måtte, såsom ledande till minskning i Verkets säkerhet, tillåtas i annan händelse, än då den afsöndradrade delen af panten vid primitiva lånets beviljande haft serskildt taxerings-värde sig åsatt, samt blifvit för visst belopp intecknad , Commissariatet, som icke kunnat dela den af bemälde Chef yttrade åsigt, det Banken, genom fördelning af lån, bör kunna lida någon minskning i den säkerhet, Banken der förinnan egde uti den pant, emot hvilken det lån utgått, hvarå fördelning sedermera begäres, enär på hvardera delen icke kunde få qvarstå större belopp, än derå kunnat, såsom serskildt lån, primitivt utgå, af sådan anledning, ej kunnat i vidsträcktare målto biträda Chefens för Låne-Canzliet hemställan, än alt fördelning af lån måtte ega rum endast såvida den del af panten, som genom fördelningen frånskiljes, ingått i primitiva lånesurnman för minst så mycket, som det minimi-belopp, hvilket varder fastslälldt. Banco-Fullmäglige hafva, uti häröfver afgifvet Utlåtande, förklarat, att de, jemte instämmande uti hvad Commissariatet, i afseende på Låne-fördeiningar, sålunda yttrat, ansett sig böra tillstyrka, att, till förekommande deraf, att uti en act, tillhörande ett fördeldt lån, icke måtte saknas en fullständigt intecknad förskrifning, som i och för sig sjelf är tillfyllestgörande för Bankens säkerhet, — såsom vilkor för bifall till skeende Låne-fördelningar, uttryckligen bör föreskrifvas, alt den nya eller fördelnings-reversen, skall serskildt intecknas, med det bestämda förbehåll, att samma inteckning gäller med förmonsrält från primitiva inteckningens datum.
Förenämnda Betänkande, i hvilket Utskottet yttrat sig i anledning af väckte motioner, i fråga om förändring i sättet för auktioners hållande i städerne samt om nedsättning af auktions-provision, har blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet återrcmitteradt, men som Betänkandet blifvit af öfriga Riks-Stånden bifallet, kan återremissen icke till vidare handläggning af ärendet föranleda. Stockholm den 10 Augusti 1860. luli. till It. St. Besvärsoch Ekonomi-Ulskouels Memorial N:ris /,?/, i52. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Augusti 1860, kl. 11 f. m Memorial, i anledning af åter remiss af Betänkandet ;Y:o 94. Vällofliga Borgare-Ståndet har återremitterat förestående Betänkande, i fråga om ändring af 22 § i Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852, men då Betänkandet blifvit af öfriga Riks-Stånden bifallet, kan återreinissen icke till vidare handläggning af ärendet föranleda. Stockholm den 10 Augusti 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Aug. 1860, kl. 11 f. tn. Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 95. Sedan Utskottet i ofvannämnda Betänkande afstyrkt väckt motion om tillsättande af en Kommitté för omarbetande af krigslagarne, har Vällofliga BorgareStandet återremitterat Betänkalndet, men som detsamma blifvit af öfriga RiksStånden bifallet, kan återremissen icke till vidare handläggning af ärendet föranleda. Stockholm den 10 Augusti 1860. Allm. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Aug. 1860, kl. 11 f. ib. Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 98.
I frågan om sättet för lånets upptagande, antingen detta bör ske al pari emot högre ränta, eller under pari med 4 procent, har Utskottet endast yttrat, att det ansåg öfverflödigt att ingå i bevisning om riktigheten af de beräkningar, hvarigenom företrädet af det sistnämnde lånesättet ådagalägges. Detta svar synes väl ämnadt, att skråma lastarena, men det torde dock förlåtas mig, om jag icke blindt tror på det Ilögloflige StatsTJtskottet. För det första Den 3 Mars e. m. kan omöjligen det arithmetiska förhållandet, med någon tillförlitlighet, beräknas vid lån, som upptagas under parij ty såsom man dagligen ser på den utländska penningetnarknaden, beror dessa obligationers värde på conjuncturernes spel. Då lånen deremot upptagas al parij gör man en säker och bestämd alfaire; •— och äfven om Staten vid lån under pari erhåller lägre ränta för ögonblicket, så får den ju, om någon tid, betala samma ränta högre_, ehuru under formen af Capital_, — och detta allt med chancen af alla de äfventyr och missbruk, som detta låningssätt kan hafva till följder. Hvad, för det andra, StatsUtskottets kalkyl uti ifrågavarande fall beträffar, så har Herr von Troil (sednast målet här förevar) klarligen visat, att då 4 procent betalas för erhållne 9 o, utgör räntan i sjelfva verket 4t;dels procent efter al pari capital räknadt; hvilket ögonskenligen måste bereda Staten en betydlig förlust, emot att upptaga ett al pari-lån mot 4i procent. Denna förlust utgör blott på första året 2000 R:dr i Silfver, enligt följande enkla beräkning: Utskottets Kalkyl: Utlåning: 1,800,000 R:dr (eller go Proc. af 2 Millioner). Ränta derå å 5 prC. Den 3 Mar-s e. in. Upplåning: 3,000,000 R:dr. Ränta derå å 4 PrC. Utskottet upptagne omkostnader Amortissements-til Igång 25,000.
Sådant kan förloppet i liera vigliga frågor ganska lätt blifva; man behöfver icke vara pessimist, för att förespå det, och om det ock ej på långt när skall med alla frågor inträffa, blifver det ledsamt nog för hvar gång det sker. Undvikandet deraf hade ju varit så lätt. Detta utgör för mig tillräckligt skäl, att till det H. Ståndets bepröfvande vördsamt förnya min i detta ämne gjorda hemställan. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag anhåller att få förena mig i den åsigt, som Gr. Lagerbjelke har framställt. Jag kan för min del icke annat än tro att det skulle vara serdeles nyttigt för R. St. att vid deras sammanträden få ifrån regeringsmakten emottaga förslag på hvad sätt de bevillningar skola fyllas, som Statens behof möjligen kräfde utöfver de vanliga förhållandena. En hvar af oss vet allt för väl att man, genom en bättre ordnad bränvins-lagstiftning och genom en annorlunda upställd charta sigilataförordning skulle kunna komma i åtnjutande af ganska betydligt ökade inkomster för Staten, hvilka skulle kunna i produktiv väg med mycken fördel användas. Något hvar torde likväl finna, att det är, om icke omöjligt, likväl särdeles svårt för R. St. och för deras Utsk. att utarbeta något helt och fullt ändamålsenligt. Jag skulle deremot tro, alt det vore synnerligen lämpligt, om Regeringen, då den ansåg Statens behof kräfva några betydliga penningelillgångar, i och med detsamma framkom med förslag till de sätt, på hvilka medel för dessa ändamål kunna anskaffas. Jag tror att detta ändamål kan vinnas genom det förslag till tillägg i 59 § R.F., som Utsk. framställt, och anhåller således i likhet med Gr. Lagerbjelke, att R. o. Ad. måtte afslå det förslag till gemensam tanke, hvilket Frih. Cederström framlagt och deremot besluta, att del ifrågavar:de betänk. N:o 17 må blifva hvilande. Frih. Cederström: Det exempel, Hr von Troil anfört, råkade icke falla sig synnerligen bevisande. Hr von Troil erinrade 14 Den 29 Juli. om bränvins-lagstiftningen och ansåg att det derutinnan skulle vara synnerligen lyckligt att få en propos. ifrån Regeringen.
»Nå ja», sade han till sist »men du kan i alla fall inte betaga mig den här känslan af att du gjort mig en tjenst; och denna skuldförnimmelse, med dess alldeles ovilkorliga bismak af förpligtelse du anar inte hur ängsligt misstänksam den skall göra mig. I hvarje minsta närmande från din sida skall jag se anspråk på tacksamhet och detta hjernspöke skall drifva mig till den ena hänsynslösheten efter den andra. Hon blef märkbart blek, der hon låg och vecket mellan de svarta ögonbrynen blef djupare än vanligt. I denna pannans sammandragning låg der en dyster energi; men tonen i hvilken hon svarade, var utan klang. »Så sätter jag min hänsynslöshet upp emot din. Det är allt.» Det blef tyst i rummet en stund. Hon hade slutit ögonen som om hon sof och han satt och betraktade hennes ansigte. Dess sorgfulla uttryck gjorde honom ondt. »Du tycker väl det är dumt af mig att tala om det här; men jag skulle ha känt det som en slags brist på ärlighet att inte ha sagt det. Det är fånigt förstås men sådan är jag nu en gång.» Hon svarade icke och det blef åter ett par sekunders tystnad. »Man rår ju inte för hurdan man är», sade han till sist, i det han reste sig upp och gick hän till chäslongen. »Jag skulle önska att jag kunde hålla af dig» han sade det sakta och med en röst som skälfde lindrigt; medan han strök sin hand lätt som en fågelvinge en gång öfver hennes kind. »Jag ville så gerna hålla af någon men jag kan inte.» »Din tid kommer nog», sade hon utan att se upp. Hon kände ett begär att trösta; men hon trodde icke sjelf på hvad hon sade. Hon låg ännu med slutna ögon och lyssnade till hans steg utför trapporna och öfver gården. När hon icke kunde höra dem mer vände hon sig om på chäslongen, tryckte sitt ansigte hårdt emot en af kuddarne och brast i gråt. SJUNDE KAPITLET. Ångbåten Albert Ehrensvärd gled fram genom den bohuslänska skärgården, på väg mot norr en vacker julidag.
45 gens slut klockan tre qvart till g eftermiddagen, sedan en voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit som följer: Ja —■ 66. Nej —*• 118. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, det EkonomiUtskottets ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet afslagit. Upplästes StatsUtskottets denne dag uqder N:ris rp4 oc^ *9^ aflålne 2:ne Memorial, innefattande 2:ne anledningar till anmärkningar emot Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne, hvarom remiss begärdes till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skulle; och blefvo berörde 2:ne anledningar till anmärkningar, jemlikt 29 §. Riksdagsordningen, till ConstitutionsUtskottet remitterade. Företogs till pröfning BevillningsIJtskottets ej mindre den 7 sistlidne Martii under N:o i5 afgifne, och den 26 i samma månad eft. m. på bordet lagde, Betänkande, angående Stämplade Pappersaf - 46 Den 3 Jul ii. giften; än ock den 2g sistlidne Maji under N:o 2g meddeldte, och den 19 derpå följde Junii e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid förstnämnde Betänkande gjorde anmärkningar. Herr Tham, Wollrath: Jag anhåller, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid en enda punkt, hvaruti jag är nödsakad att begära ändring.
Efter hvad Eders Kongl. Maj:t, lili dess om statsverkets tillstånd och behof vid innevarande riksmöte aflåtna nådiga proposition erinrat, hade behofvet af förbättring i Hofrätternas, så väl ledamöters, som tjenstemäns och vaktbetjentes löner redan länge varit insedt. För lagskipningen vore det ock af stor vigt, att domares löner så bestämmas, att de kunna påräkna en för deras ställning i samhället behöflig utkomst, ulan att, för ernående deraf, behöfva söka en för embetsmannaverksamheten hinderlig sysselsättning utom tjensten; och då, hvad Hofrättcrne anginge, dertill komme, att den verkställda indragningen af den andra instansen i civila mål, om än dess verkan icke kunde med någon tillförlitlighet beräknas, likväl redan vållat betydlig tillökning i göromål, som påkallade mer ansträngdt arbete och äfven ett, åtminstone för någon tid, ökadt biträde, har Eders Kongl. Maj:t ansett Sig, i enlighet med ett nådigst gilladt förslag till lönereglering för Hofrätterne, böra äska, det anslagen för samma domstolar måtte i den blifvande riksstatcn uppföras till följande förhöjda belopp, nemligen: för Svea Hofrätt R:dr 75,927: 32. « Götha Hofrätt a 75,177: 32. « Hofrätten öfver Skane och Blekinge « 30,286: eller tillhopa R:dr 181,391: 16. 190 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N.-o 104. följd hvaraf, då härifrån afdragas Hofrätternes nuvarande anslag, utgörande: för Svea Hofrätt, oberäknad t underlydande Justi tie-stat R:dr 61,498: 24. eller, med tillägg af ljuspenningar 2,866: 32. o 04jo0t)l o. -62,719: 40. -25,176: 8. för Götha Hofrätt
Icke heller är den i sin allmännelighet frånträdd genom den sedermera tillkomna Kongl. Förordningen af den 10 April 1810. Den mildring, som derigenom medgafs, gäller endast qvinna, som första och andra gången sig förbrutit. Yid detta förhållande hafva de reservanter, med hvilka jag instämt, velat 60 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. äfven nu förblifva, öfvertygade att hvad, i strid deremot, nu kunde komma att beslutas, skulle ske till vårt folks stora skada.* af Herr Doktor Petrelli: “Enär jag icke deltagit uti Utskottets granskning af de sexton första Kapitlen af förslaget till strafflagen och således icke delar någon moralisk ansvarighet för den derstädes principielt bestämda samt sedan uti hela strafflagen genomförda stora latituden i straffbestämningar; lärer det icke åligga mig att här närmare påpeka, huruledes genom nämnda stora latitud i straffbestämningar nästan oundvikligen måste uppkomma vådliga ojemnheter, ja, svåra inkonseqvenser vid lagens tillämpning af olika lagskipare. Jag kan derföre här inskränka mig till att blott reservera mig i afseende på 3 § i 17 Kap. och 9 samt 11 §§ i 18 Kap., åberopande härvid de grunder, som blifvit anförda uti Domprosten Björlings reservation, hvaruti jag helt och hållet instämmer.* af Herr Prosten Bobe, hvilken instämt med Herr Grefve Sparre i fråga om ansvaret för åverkan och med Herr Domprosten Björling i afseende å 18 Kap. af Herr Henschen: “Utskottet har beslutit, att alla reservationer mot detta Betänkande och Förslag skulle aflemnas inom sju dagar efter den, då Betänkandet justerades.