Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Jag » Du tror således ännu på mig, Hanna? » har nu suttit en god del af natten, sedan » Ja, Olof. » det blef tyst i huset, och arbetat på den, Han tryckte hennes hand och sprang, lätt men det ville inte gå. Mitt hufvud är som som en yngling, uppför den knarrande trä- en ofruktbar åker. Sådden ligger där, gror trappan. Där stod han åter i sitt lilla arbetsoch gror, men den kan icke spira upp. Det rum. Det var så trångt och kvaft därinne är endast ogräset som frodas. » och han behöfde nu så mycket luft, luft! Hans ton hade småningom blifvit allt Han öppnade fönstret och lät den friska mera bitter, och då han slutade, drog han vårluften strömma in i rummet. En liten en djup suck, som rystade hela hans välsolstråle föll rakt på manuskriptet, hvilket låg halfskrifvet på bordet — var det en diga kropp. » Har du vattnat sådden, » frågade Hanna fingervisning? tyst, som om hon fruktat för att göra en Han tog upp bladet, ref det energiskt i så inträngande fråga. flere bitar, som han stufvade ned i pappers» Ja, med tårar och brinnande böner. » korgen, och sjönk sedan ned vid skrifbordet Hennes ansikte klarnade upp, och med med hufvudet lutadt i de sammanknäppta en profetisk blick i sina själfulla ögon såg händerna. hon upp emot de förbiseglande molnen. Så låg han länge orörlig. Nedifrån köket » Då behöfver du ej frukta. Skrif inte, ljödo åter väfstolens taktmessiga slag, och en liten trädgårdssångare drillade vårfriskt i aspen utanför hans fönster. Men han hörde det ej. I tankarne genomgick han de förflutna åren, allt sedan den dag då han invigdes till Herrens tjänst, och med blygsel måste han för sig själf tillstå, att han varit en dålig förvaltare. Någon gång då samvetet för ett ögonblick talat högre än vanligt, hade han gjort en ansats att rycka upp sig, men hade snart fallit tillbaka i sin andliga slöhet.
Jag gillar icke, hvad då skedde; men vi veta, att det var en utomordentlig omständighet, som föranledde det, härledande sig nemi. från den magt i vestern, för hvilka hela verlden då lag på knä. Säkert hade detsamma inträffat, om riksdagen hållits i liufvudstaden. Om altså erfarenheten visat, att riksdagarna, på andra ställen hållna, kunnat slutas på fyra månader, men här utdragits öfver år; om man derjemte icke förgäter, att folket klagar öfver riksdagarnas längd, så tror iag^att jetta skäl är något värdi, om jag än är ense med Hr Cederschjöld deruti, att kostnaden icke bör tagas i beräkning, Men mitt andra skäl, hvartill jag nu kommer, £r jemväl starkt. Svenska folket begär nemi, reformer. Det är blott örn sättet, som opinionerna äro delade, Hittills har jag, och flera med mig, varit tvungna att tala emot, emedan de hittills begärda hafva syftat derhän att vända upp och ned på allt, sorn finnes, borttaga alla garantier, utan att lemna några nya i stället; och jag fruktår i sanning, att en sådan anda fortfarande skall yisa sig i Stockholm, Genom öfyprdrifterna i fordringar uppkallas jemväl öfverdrift i motstånd, och så får jeni - Den 12 Januari. 55 yuI det nyttiga stå tillbaka; men om man är billig i fordringar, medgifvas de säkert gerna, då de finnas stå tillsammans med allmänt väl. Jag vill derföre, att man skall börja med att reformera Riksd.Ordn., innan man sönderbryter sjelfva Representationen. Deraf leder jag mig till den slutsats, att för att komma till en önskad* ulen sansad reform, böra riksdagarna kiinna hållas i landsorterna, på det den lugnare opinionen der må omgifva de beslutande, Jag anhåller altså om bifall tili betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Det val' med särdeles tillfredsställelse jag hörde Frih. Roye medgifva, att bans motstånd mot reformerna endast varit låtsadt. Jag önskar blott, att Hr Frih:s medgifvande i denna del ej må visa sig så vacklande, som han ådagalagt sig vara uti sina åsigter i så många andra fall.
Så vida denna inkomst från Statsverket under loppet af 5 år skulle afgå, äger dock Banquen betydliga öfverskott genom sine af räntor inflytande Gevinster att kunna besörja de bidrag, hvilka för Landets nytta Riksens Ständer skulle finna af oundgängligt behof. N:o 54. Herr Grönhagen, Gustaf: Att inom hvarje samhälle, visa och klokt författade Lagar, hvilka bokstafveligen efterlelvas, vårdas och tillämpas, ovillkorligen utgör hufvud-grunden för Folkens sällhet, välstånd Den 3 Martil, foch Upprätthållande; lärer vara så allmänt kändt, att det ej i något afseende kan motsägas. Sverige har i längre tider fått skatta sig lyckligt att äga Lagar: 1754 års Lag såsom i det mesta ännu till efterlefnad följes; kan vål bhekeiigeri ej ärinat; ån anses såsom ett måfctétverk af deri tidéris Upplysning; hedrände dess stiftare; men den år derföre icke Utan inånga bristfålligheter; orsakade af då varande tids arida; och det Aristokratiska välde sorn Var bådande då denna Lag upprättades; antogs och stadfästades. Lag synes tydeiigeri; att Domare foch ExecUtorer för sig och efterträdare lagt Sådana bommar, hvarigenom arisvar och straff för deras Lmbetsfel och olagliga förfaranden Svårligen skulle kunna åstadkommas: likväl tror jag; att Öm deririe Lag efter bokstafven tolkades och tillämpades > skulle hvarken de lägre Domstolar; ej eller de högre , och än riiindre Executörer; kunna så ansVarsfritt densamma öfverträda.
Upp - Den 3 Juni. 97 Uppläst hos Höglo 11. t?leid. och Ad. d. 3. Juni. Högvörd. Prest-Ståndet d. 8- — Vallofl. Borgare-Ståndet d. 15. — Heder v. BondeStåndet d. g. —. Vördsamt Memorial! Uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet inlettmädt Och till Lag-Utskottet hänskutet Memorial, har Herr Rådmannen Carl Sjöbohm framställt nödvändigheten deraf, att sedan Kongl. Maj:t, genom Särskildta från Dess Högste Domstol utfärdade, iNådiga Domar, uti enahanda under Kongl. Majus Hådigste pröfning dragna mål förklarat) att som den i 13 § af 1723 års Kongl. Resolution på Krigs - Befälets underdåniga besvär Rusthållare tillagda förmån, att vara närmast till lösen af en utom börd sald andel uti Rustningsstammen, hvilket stadgande, enligt 23 §. af 1727 års Resolution på Allmogens underdåniga besvär, varit usträckt och lämpadt till lika beskaffade frågor rörande Båtsmanshållet i Cal mare Län och Blekinge, icke kunde hänföras bland de stadgar, som tinder namn af privilegier utgöra undantag från Allmänna Lagens bud, Kongl. Maj:t funné, att nyss åberopade §§. af 1723 och 1734 årens Resolutioner, meddelte innan Allmänna Lagen till efterlefnad påböds, jemlikt samma Lags förordnande och de flera 4,-rfe .B. N:O i 5, 14. 98 Den 3 Juni. flera sedermera utkomna Författningar om börd och lösningsrätt, samt hvad dermed gemenskap ägde, borde anses till all kraft och verkan upphört, ett sa dant stadgande matte till allmän kunskap komma, helst genom det, att den förstnämnde af omförmälte Kongl.
T:r 3£ kpr h 5 R:dr 102000 28 8 minskning genom nedsättning i förslagspriset 34929 och har sistnämnde ökning tillkommit genom hitflyttning af utgifter hvilka förut utom Stat utgått. Krono-Tionde lösen efter bestämda priser 43o — ökning genom enahanda uppfattning 4o64 23 — Arrende-Medel • • 64000 — beräknas till 45,000 R:dr och 7000 T:r Spml ä 5 R:dr T:n. ökning 600 — 16000 Stubb-ören — minskning genom denna Uppbörds-Titels uteslutande från Riks-Staten 600 — kommandes desse medel att ingå bland Extra uppbörder. Siifver-tionde, Myntare-lön och Slagskatt 2000 R:dr i Silfver å 120 sk. Cours 5ooo ' — ökning genom beräknad högre Cours ä 8 sk. pr Rd. 333: 16. dito 5oo R:dr Silfver ä 128 sk i333: 16. ■ . 1666 32 Koppar-ränta och Slagskatt, 45o Sk£f a too R:dr 45000 beräknas till 3y5 Sk$ å 125 R:dr — 48,875 eller tillökning — CO o> Awesta Kopparoch Manufactur-Tull ÖOOO — minskning 2000 — Transport 27i3400 2 9 10 i5i6o6 35 ~8 58863 IO — A O Tionde och Harnmarskatts-Jern, i5,ooo Sk&
Diskont-lånen blefve derigenom ytterligare sökte, oell fördelen komme icke alltid den låntagande tillgodo; men Kongl. Majit anser likväl, att .efter hand bör en minskning i Ränte - *136 Konungens Näd. Propositioner, •vilkoren beredas, och Kongl, Majrt föreslår, att till en början Ofverräntan för de Hån, sorn ej på dag inbetalas, må nedsättas ifrån 12 till 8 procent, ehuru, om Kongl. Maj:t endast följde sitt hjertås böjelse, Kongl. Maj:t hälst önskade, att interesset äfven i detta senare fall icke vore högre än det som vanligen erlägges, men att lagsökningarna deremot genast efter förfallotiden ägde rum. Sedan Kongl. Majit nu yttrat Sig angående det deltagande, man bör lemna Diskonternes galdenärer, tror Kongl. Majit Sig äfven böra fästa Ifikets Ständers uppmärksamhet på de ägare af Jord och Fastigheter, som för närvarande stå i skuld hos enskilda. Om Staten, med fordringsägarnes samtycke, leinnade gäldenärerne förbindelser, löpande med 6 procents ränta och 2 procents årlig afbetalning på kapitalet, så ägde Kreditorerne en gifven säkerhet och Gäldenärerne for sig och sina barn den oskattbara fördelen, att vara trygga för framtiden och kunna använda all sin omsorg på sina egendomars skötsel och förbättring. Hela Riket skulle vinna genom denna Åkerbrukets förkofran, da det ej mera hindrades genom lagsökningar. Staten skulle i sådant fall äga första intekningen i dessa egendomar, till dess skuldern§ yoro helt och hållet infriade. För att uppmuntra fordringsägarne, att utan tvekan emottaga nämnde 5tats~Obligationer, bör stadgas, att desse skulle två eller tre år efter deras utgifnings-datum emottagas af Banken, såsom be - Konungens Kad. Proposiiioner. 137 betalning för enskildas skulder, sä till densamma. som till Diskonterna. Emedlertid (ror Kongl. Maj:t Sig böra föreslå, alt ett maximi-belopp för desse. Obligationer utsattes till 500,000 R:d årligen, intill nästa Riksdag.
Kronotionde och Afrad ingå till en betydlig del uti de indeldta lönerne, och oftast utgör Boställsafkastningen halfva löneinkomsten och derutöfver; en icke ringa minskning uti de föreslagne lönebeloppen tillkommer således redan deraf, att Spanmålen under lönerne i år af endast medelmåttig äring ej kan förvandlas till penningar, efter det högre värde, hvartill densamma blifvit uppskattad, efter medelmnrkegången för io år från 18(7 till och med 1826, en minskning, som öfverhufvud vid alla de löner, hvilkas innehafvare fortfarande komma att vara försedda med boställen, säkerligen ej kan beräknas till mindre än 10 till 12 procent af lönernes nominella belopp till aflöningsstaten, hvilken minskning alltså utgör en verklig nedsättning af detta lönernes nominella belopp, som valej ytterligare af Utskottet bordt förminskas, helst de för hvarje grad af Kongl. Maj:t Nådigst föreslagne löner, sedan alla mångfaldiga afdrag af Ränta för Tjensteaccordet, Bevillning, Centonalafgift till PensionsCassan, Uppbördsprovision m. m., jemte andra i och för tjensten nödvänige utgifter derifrån afgått, ej lemna större behållning än hvad som kan fordras till tarflig utkomst. I IO Den ai Maji f. m. Efter de af Utskottet föreslagne nedsatte AflöningsStater skulle summan af indeldta Armeens löner blifva R:dr i,o36,5i6: 32. Sedan till utgörande af desse R:dr i,o36,5i6: 32. blifvit använde Armeens indeldta löner i hemmansräntor och Kronotionde, samt boställens behållna afkastning uppgående (de af Generalitetet ännu innehafvande Öfverste-Indelningar häruti inberäknade) till R:dr 868,8go:4i* 8. samt hvad å Stat är anslagit i contant för Skånska Infanteri-Regementerlie, till SecondBefäls och BataljonsLäkares aflöning i43,45p: 43. io. Hvilka medel
Man måste väl, för att kunna rätt bedöma dessa, se deras åtgöranden ur en vidsträcktare synpunkt. 70 Den 11 J»xiuari f. m. Klandret mot Fullmis åtgärder sönderfaller i 2:ne hufvudafdelningar, mot dem, som vidtogos »före» krisen, och mot dem, sorn följde derpå. De sistnämnda åtgärderna kan man lättast bedöma, om man tänker sig att Fullm. icke gjort någonting alls, utan flytt bakom och blindt följt reglementets bokstaf, utan att bekymra sig om följderna deraf. Hvad hade väl då resultatet blifvit?! Jag tror det icke innebära'någon öfverdrift, om jag påstår att man i sådant fall kunnat här i hufvudstaden lättare räkna de handelshus, som stått qvar, än dem sorn fallit. Jag förmodar att BanlcoUtsk. vid denna frågas behandling skaffat sig upgift på kreditföreningens medlemmar, och icke blott patricierne, utan äfven klienterna, som berodde af de förra. Det var här ej fråga om att hjelpa några vexelryttare, utan solida köpmän, som hade verkliga valutor att erbjuda, dessa köpmän, som bilda — så att säga — sjelfva spetsen af vår rörelse med utlandet. Om dessa köpmän hade ramlat, om denna spets blifvit sönderbruten, om en sådan storartad handelsruin inträffat, så hade hela vår industri och vår rörelse med ett enda slag varit krossade. — Det var minsann ingen småsak, dessa dagars oro oeh bekymmer! Det var icke nog med, att Stockholm och de orter; sorn dermed stå i närmaste beröring, hotades med en sådan omstörtning och nästan förintelse; faran sträckte sig vida längre. Våra enskilda sedelutgifvande Banker, huru solida de än må vara, hade säkerl. blifvit nödsakade att stoppa allesamman, och, ehuru jag är fullt öfvertygad att ingen kommit att slutligen förlora något pä dem, — hvilket elände, hvilken förbistring hade likväl ej i hela landet derutaf upståttl? Och hvilket inflytande skulle ej häraf hafva utöfvats på RiksBanken sjelf, som, — man måste ständigt hafva detta för ögonen —, alltid måste kunna med silfver inlösa sina sedlar!
Städernes tolag och andra dera tillagda afgifter användas, enligt serskilda Kongl, Privilegier och Resolutioner, dels lill fyllnad i lönanslagen för deras tjenstemän, dels för anstalter lill båtnad för handeln och sjöfarten, äfvensom för deras offentliga byggnader; och handlingarne upplysa, på sätt Hr JustitieOmbudsmannens memorial jemväl innehåller, att Norrköpings stad, der under sednare tiden flere byggnader och inrättningar för Stadens räkning blifvit med berömlig verksamhet utförde, egde Ilo behof att, till godtgörande af dervid uppkomna större kostnader, fortfarande uppbära inqvarteringstolagen på ull med ^ procent af tullvärdet. Denna afgift, emot hvilken klädesfabrikanlerne sjelfve icke hade något att erinra , har således användts och användes till gemensam nytta så väl för Stadens invånare, som för de derstädes trafikerande, och kan icke hänföras under pålagor, som tillhöra kronans inkomster. Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhjelm. Poppius, von Sch u Izenliei m. S ko grua n. 2:dra punkten , angående Kongl. Maj:ts beslut om broafgift för käril, innehållande våta varor, som sjövägen till Stockholm ankomma. Likasom vid l:sta punkten i anmärkningsmeinorialet Lit.
Var det möjligt att kropparna från början åstundat varandra, och att de intellektuella beröringspunkterna endast utgjorde mediet, länken som skulle förena deras kroppar? Var det möjligt att kärlekens mekanism hos honom var så grov och enkel? Det dolde sig säkert något bakom, det kunde ej vara begär. Han satt på förmiddagen på ölstugan “Konungen“ och begrundade detta, under det Monna Lisa svansade kring hans bord. Lokalen var så gott som tom. Hur kunde det då vara möjligt, ifall han var kär i Ziri, att han nu kunde uppehålla sig med att prata nonsens med Monna Lisa? Han till och med kurtiserade henne, han satt och fann ett visst beskt nöje i att göra detta, han började till och med åtrå Lisa. Nu ryste han för sig själv var han verkligen ej bättre än vilken som helst slyngel, förmådde ej kärleken rensa ut något skräp ur honom, satt han bara ihop med erotiska begär? Detta föreföll honom smutsigt, och när han nu var sådan, då borde han också göra slut på sin förbindelse med Ziri. Medan han tänkte detta höll han Lisas hand och kände hur het den var. Jag är ett svin, tänkte han, undrar om andra män är likadana? Just då kallades Lisa bort, en ny gäst kom. Den nykomne gästen bar ett par guldbågade glasögon över en mycket skarp näsa, hans ögon lyste dimmiga bakom glasen och hans kinder var pussigt bleka. Han hade en lutande gång och såg ut som om han bar på en tung börda, även när han satt, han pustade och torkade av sig svetten med en vit näsduk. Någonting av trött bitterhet fanns i hans ansikte, han var vårdslöst klädd och orakad, men hade något förnämt och tillknäppt över sig, hans rörelser och blickar skvallrade om en vaksam, pinad människa, en oändligt trött man, med många omsorger, fyrtio år kanske, ämbetsman, överhopad av arbete, som ramlat in här för att sitta i ett hörn i skuggan en minut, fri från vardagssläpets brännande hetta. Han drack ett glas öl och satt sedan med huvudet bekymmerfullt lutat i handen, vilande sig, som det syntes. Någonting ovanligt i hans väsen kom David att betrakta honom. Kanske var det det att han aldrig sett ett så uttröttat ansikte förr eller var det den lurande blicken, de misstänksamma vridningarna på huvudet?
H Santessöns Motion om rättighet att uti Rikets Ständers Ranco-Discont eller RaneContoir få beläna ritorr Spannmål, tork. inrättningar ansetts böra uppföras på Stapel, städernes enskilda bekostnad, i förening med tjenlige magaziner för emottagande! och förvarandet af den till belåning ämnade Spannmålen, samt enär Utskotten jemväl hafva sig bekant, att en godkänd torkinrättning finnes vid Kongl Landtbruks * Academien, der hvar och en, sorn sådant åslundar, eger tillfälle att om beskaffenheten och bruket deraf göra sig underrättad, Utskotten icke kunna tillstyrka bifall till Herr Friherre Rälambs Motion om torkinrättningars '.uppförande pä Statens bekostnad; äfvensom, hvad serskildt beträffar Herr Friherre Ridderstolpes begäran, Utskotten funnit densamma vidröra ett ämne, hvilket, emot go §, Regerings-Formen, icke kan blifva föremal för Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den n Julii »829. Statssamt Allm, Besv.o.OcC.- Utsk. Uti. -N.o 49, 13 N:o49. Atik. till Exp.-Utsk. d. 17 Julii 1829. Ytterligare Utlåtande, med anledning af erhållné . återremisser å Ut - skottens Betänkande N:ris 32 och 34.
Jag vet ej, hvarföre den, som har rätt, skulle frukta en undersökning; pröfningen sker sedan, och sker med lika lugn i denna fråga, sorn i alla andra, Ulskottet har fullgjort sin pligt, då det, på samma sätt som StatsUtskottetiSaö, redtsaken, och uppgifvit skälen för den tillstyrkte undersökningen. Må bända har Utskottet ej känt saken så väl, som anmärkaren tyckes känna den; det hade då ej ådragit sig den tillvitelse, som det nu fått, att hafva handlat obesinnadt. I brist af denna kännedom har det tillstyrkt undersökning. För min del, såsom ledamot af StatsUtskottet, yrkar jag hvarken bifall eller afslag; jag har fyllt min pligt. Den i April e. m. io3 då jag redogjort målet. Men jag får tillägga att, om, såsom vid sista Uiksdagen, frågan nu skall afgöras genom votering, kan man säga, att den är tämmeligen beslägtad med den fråga, om hvilken för en tid sedan yttrades i BondeStåndet, att den, som älskar ljus, hör votera Ja, och den, som skyr det, hör votera Nej, Herr Hjerta: Jag är skyldig hesvara de anmärkningar, som blifvit gjorde emot mitt anförande, och det så mycket mera, som man tillika vidrört så många principfrågor, att jag ej med tystnad hör förbigå dem, utan söka utreda de följder, hvilka af sådane grundsatser kunde uppkomma för landet. Jag får anmärka att jag tror det vara en ovilkorlig pligt, att, på samma grund som för Skånes och Blekinges samt Bohusläns grundräntor, begära undersökning, om icke de flera i Hemmantalsräntan inberäknade, utan förvandling utgående, äldre Skatter, såsom: Boskapspenningarnej skjutsfcirdspenningarne m. m. skulle förvandlas efter Markegång eller myntförliållandet förr och nu.
Maj samma år, sådant hindra, har motionären, till undanrödjande af den motsägelse, som, enligt hans åsigt, förefunnes emellan författ ningarne, föreslagit: ”att Piikets Höglofliga Ständer måtte hos Kongl. Majit begära en Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 33. o sådan förklaring af Kongl. Brefvet den 8 April 18H, att detsamma icke utgör hinder för begagnande af flottoch far-led i alla de vattendrag, der sådana kunna erfordras, eller ock att genom lag måtte stadgas, det flottoch far-led får begagnas i alla vattendrag, der så nödigt eller nyttigt pröfvas, emot ersättning, om strandeller vattenverks-egare deraf lida skadahvarjemte motionären hemställt, att förekommande tvister härom ”borde vid domstol upptagas eller genom så kallad kompromiss afgöras”. Lag-Utskottet, hvars utlåtande öfver motionen blifvit infordradt, har, enär den innefattar ett allmänna hushållningen rörande ämne, öfverlemnat densamma till Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets pröfning; och går Utskottet nu att, efter öfverläggning i ämnet, sitt yttrande afgifva. Beträffande således motionärens yrkande om förklaring af Kongl. Brefvet den 8 April 1811, enär det förmenades stå i strid med 11 och 14 §§ i gällande Fiskeri-stadga, så får Utskottet erinra, att sistnämnde §§ icke afvika från den äldre lagstiftningen utan igenfinnas helt och hållet i Kongl. Fiskeri-stadgan den 14 November 1766 5 kap. 5, 6. 7 §§, deri stadgades: att ”Kungs-åder skall, ther hon af ålder varit, i thet djup och then arm eller åder, hvarest all slags fisk uppstiga kan, till en tredjedel af vattnet, uti hvarje eif, ström, å eller sund, alla tider på året hållas öppen och fri från all stängsel, antingen strömmen genast löper uti hafvet eller på vägen inläller uti insjöar eller andra strömmar”.
KrigsArtiklarne,. hos Kongl. KrigsHofRätten anmäla detta mål, med yrkande, att detsamma mätte varda förvisadt till vederbörlig KrigsRätt för att derstädes, sedan allmän åklagare blifvit tillkallad, lagligen undersökas och vidare, Lag och beskaffenheten likmätigt, handläggas. Uppå KrigsFiskalsEmbetets i anledning häraf gjorda framställning, har Kongl. KrigsHofRätten förordnat undersökning i målet inför KrigsRätten vid Konungens Lifgarde till häst, der, i tillförordnad Aktors öfvervaro SvarfvareMästarne Wedenberg och Ullström vidhållit och fuliföljdt deras ofvanberörde klagan, med tillkännagivande att de riktade deras ansvarstalan endast emot befälhafvaren öfver patrullen Fanjunkaren Stoltenburg, jemte patrullens flygelmän Korporalerne Almqvist och Rickenberg samt gardisten Lindberg. Sedan af de tilltalade endast Lindberg erkänt, att han han vid öfverklagade tillfället utdelat hugg, med tillägg, att sådant skett på befallning af Stoltenburg, som å Malmtorgsgatan kommenderat: ”trafva marsch, höger och vänster hugg”, men deremot så väl Stoltenburg förnekat, att han vid tillfället anbefallt huggning, som äfven Korporalerne Almqvist och Rickenberg bestridt, att de hugg utdelat, hafva för angifvelsens bestyrkande åtskilliga vittnen vid KrigsRätten blifvit hörde, hvarefter uti serskildt afgifne slutpåståenden ansvar är vordet yrkadt: af Aktor, jemlikt 2 Kap. 33 §. sisla inom. Kongl. Krigsårtiklarne, jemfördt med Kongl. Cirkuläret den 2G November 1812, å Fanjunkaren.Stoltenburg, äfvensom, enligt6 Kap - 134 i? St. Just. Ombudsm. Kongl.