Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanske hans ande fordom gästat denna värld af död och växling. Kanske han då varit en mäktig skald, lärd att spela på hjärtats strängar. Men för svåra brott hade han dömts att åter börja sitt jordelif, att lefva af sina händers arbete, obekant med sin andes makt. Men nu hade hans sorg brutit andens fängsel. Hans själ var en nyss lösgifven fånge. Ljusskygg och förvirrad, men dock jublande öfver sin frihet, drog den fram öfver de forna slagfälten. Den vilde, okunnige sångaren, den svarta trasten, som vuxit bland starar, lyssnade misstroget till de ord, som kommo honom på läpparna. Hvarifrån fick han makt att tvinga hopen att hänförd lyssna till hans tal? Hvarifrån fick han makt att tvinga stolta människor på knä, vridande händerna? Han darrade, innan han började tala. Sedan kom lugn förtröstan öfver honom. Ur hans aldrig uppmätta lidandes djup stego oupphörligen skyar af kvaltyngda ord. De talen blefvo aldrig tryckta. De voro jaktrop, smattrande hornlåtar, väckande, lifvande, skrämmande, jäktande. Ej att fånga, ej att återge. De voro blixtar och rullande åskdunder. Hjärtan skakade de i dyster ängslan. Men förgängliga voro de, aldrig kunde de fångas. Forsen kan uppmätas till sista droppen, skummets yrande lek kan målas, men ej dessa tals gäckande, yrande, snabba, växande, väldiga ström. Den dagen i skogen frågade han de församlade, om de visste hur de skulle tjäna Gud? – Som Uria tjänade sin konung. Nu blef han, mannen på talarstolen, till Uria. Nu red han genom öknen med sin konungs bref. Han var ensam där. Ödsligheten skrämde honom. Hans tankar voro dystra. Men han log, då han tänkte på sin hustru. Öknen blef ett blomsterfält, då han mindes henne. Källor runno upp ur jorden vid tanken på henne. Hans kamel stupade. Hans själ fylldes af onda aningar. Olyckan, tänkte han, är en gam, som älskar öknen. Han vände ej, utan gick framåt med konungens bref. Han trampade på törnen. Han gick bland huggormar och skorpioner.
Grefvinnan Mathilda Taube, mera från målning och ägnade sig åt den uppackompanjerad af fröken Ulfsax, utfyllde med Teater och musik. gift, som utgjort föremålet för Handarbetets vänvanlig utsökt konst den vokala afdelningen med ners betydelsefulla och fosterländskt välsignelse K. Operan. Den tredje symfonikonserten i » fågelarian » lördags ur » Pajazzo » samt några smärre rika sträfvanden, samt utöfvade på dem ett högst hade — trots den nu nästan oerhörda trängseln sånger. gagnande inflytande. Det var endast de genom af musiknöjen — samlat i det närmaste fullt hus. sjuklighet allt mera aftagande krafterna som Mozarts symfoni n:r 5 D-dur fick ett synnerligen Åstri Andersens konsert, torsdagen den 5 d:s, hindrade henne att så träget hon önskade fortförträffligt utförande, och den luftigt lekande sätta med denna verksamhet, som dock hade utfinalen måste efter enträget bifall bisseras. I var tämligen talrikt besökt. Den unga konsertgjort hennes förnämsta lifsgärning, och uti hvilden därpå följande konserten för piano och orgifvarinnan dokumenterade sig genom utförandet af pianostämman i Beethovens Kreutzer-sonat ken hennes namn alltid skall lefva i högt aktadt kester af Saint Saens fick man förnya den angeminne. Sjukdomen förvärrades allt mera, till näma bekantskapen med ett spirituelt, äkta mo(a-dur, op. 47) samt Brahms Walzer op. 39 som dess hon nu i döden fann sin befrielse. Hon dernt musikverk samt nystifta sådan med en helt en ganska lofvande förmåga, hvilken dock ännu såväl i teknik som i uppfattning behöfver brinsörjes närmast af sin efterlefvande make, men ung norsk pianovirtuos, hr Martin Knutzen, som dessutom af ett stort antal vänner och af alla, det säges en protegé till excellensen Gram och gas till bättre mognad. Att här emellertid finsom i den ädla kvinnans lika talangfulla som utan tvifvel en värdig dylik. Den endast 23-årige nes något att göra af, torde ej kunna förnekas.
Man måste i beskaltningsfrågor bålla sig vid grundsatser, men denna arbetsklassens beläggande med bevilln. saknar alla stöd af grundsatser. Den var först en nödhjelp, som sedermera till följd af vana, fördom eller infall bibehållits och än i dag qvarstår. Att tro, det raan genom afgifter kan i någon mån afhälla någon från begäret, att sätta sig ned på egen band i en backstuga eller inhysa sig på annat sätt, för att arbeta än bär och än der, är ett stort miss tag. Ingen, som har håg, att disponera sin tid, låter den ifrågaställde bevilln-.n afhålla sig derifrån, och bevilln. blir således utan annat ändamål än att rikta slaten med en inkomst, som den under nuvar. förhållanden saklöst kan undvara. Hr Akerman har anmärkt, alt, då utmätning göres för kronoutskylder, någon kostnad derigenom icke förorsakas den skaltskyldige. Ja! visserligen icke någon direkt kostnad i penningar, men de i mät tagna effeklerne betalas under deras värde, enär de föras måhända lill ett ställe, långt nog från dens bostad, som undergått.utmätningen, derför ulan de under forslingen blifva förstörde och, såsom jag redan nämnt, försäljas tinder deras rälta värde. Jag vidblifver min redan yttrade mening och tillstyrker afslag å ötsk:s betänk. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Förmodligen genom min egen glömska, har jag icke blifvit upptagen bland reservanterne, och då jag icke här vill afgifva någon särskild reservation, anhåller jag, alt den af Frih. Raab afgifna måtte uppläsas. Sedan till följe häraf Frih. Raabs i ämnet afgifna vid Utsk:s betänk, fogade reservation blifvit uppläst, tilläde Gr. Posse: Enligt min åsigt är billigheten den yttersta grunden för all beskattning och dervid bör man relativt beräkna, huru 5* - 68 Den 8 April f. ra. vida den skattdragande förmår utgöra de afgifter, honom åläggas.
Bevillning!- Utskottets Utlåtande, N\o 27. 55 Utskottet får härvid erinra, att Landshöfdingen ingalunda eger utse ledamöter lill Pröfnings-Comite, utan endast bland de af Taxerings-Coinileerna valde och föreslagne medlemmar kalla det erforderliga antalet, hvilken åtgärd, som icke kan anses innebära något förnärmande af de skattskyhliges rätt, då de communer, som skola beskattas, sjelfve genom sine utsedde taxeringsman utmärkt dem, hvilka komma i fråga att emottaga förtroendet att vara ledamöter i Pröfnings-Comileen, synes vara oundgängligen nödig, såvida ändamålet, alt med ledamöter från alla trakter af Länen sammansätta denna Comité, skall vinnas. Utskottet har i sådant afseende icke kunnat utfinna något lämpligare sätt; och då Pröfnings-Comile'en, enligt Utskottets förslag, erhåller en vida vigtigare bestämmelse än hittills, blifver tillökningen af lednmöternes antal destomer nödvändig, i den nion Comiteens grannlaga uppdrag påkalla en vidsträcktare granskning, som denna sannolikt föranleder behofvet alt fördela göromålen på serskilda afdelningar; hvaremot Utskottet, sorn anser det vara oförenligt med folkets sjelfbeskattningsrätt att Landshöfdingen i Pröfnings-Comileen eger rösträttighet, skolat hemställa, att i stället för det uti första raden af denna §. förekommande ordet: ”med”, må införas ordet: ’’utanå'' 114. §. pag. 57. Hos Preste-Ståndet är anmärkt, att i denna §. borde bestämdt uttryckas, att Lands-Kamererarens aumärkningsrätt icke må sträcka sig till Pröfnines-Comiléens beslut. Då innehållet af denna §. icke synes erfordra något förtydligande; så vidblifver Utskottet sitt förslag. 116. §. pag, 58.
(Behandling af frostskador, inväxta naglar, liktornar m. m.) Manicure. (Handens och naglarnes skötsel och försköning.) Personlig mottagning kl. 10 — 12. Ofriga tider efter tillsägelse pr T e l. Elever mottagas. frenumerera på ' Jdun Garanti för hållbarhet. L u z c r n (Schweitz). (A) Sidentygs-Export. Moderna Promenaddräktstyger för Damer. Klädeshandlare, Norrbro. ERNST H E U R L I N, Doktor O. Wide, Stockholm. (G. b ä s t a! Moderna Paletåtyger. från 15 Okt. 1899 till M a j 1900. Upplysningar och prospekt erhållas genom TNTERNATIONELLA KVINNOKONGRESSEN I LONDON. Vid Svenska kvinnornas nationalförbunds senaste sammanträde valdes till delegerade för förbundet vid internationella kvinnokongressen i London innevarande sommar fru Anna HiertaRetzius, förbundets ordförande, fröken Ellen Whitlock, förbundets sekreterare, samt fröken Gertrud Adelborg. SKÖRD. Förliden vecka afled å SofiaD ÖDENS hemmet efter en längre tids plågsam sjukdom fru Hanna Theorell, född Hultman, änka efter den berömde vetenskapsmannen, docenten Axel Gabriel Theorell. Med den aflidna bortgick ur tiden en ädel och varmhjärtad människovän. Hvar helst det var henne möjligt att hjälpa en lidande eller Begär profver på våra nyheter i svart, hvitt eller kulört från 55 öre till 15 kr. pr meter. Specialitet: Nyaste siden-foulard, randigtoch chiné-siden till klädningar och blusar, 52 em. bredt, från 90 öre till 5 kr. pr meter. De utvalda sidentygerna sändas till Sverige endast direkt till privatpersoner tuUoch fraktfritt till hemmet. H ofjuvelerare 1 Jakobstorg E — NY KINDERGARTEN. QRDET KINDERGARTEN har numera blifvit så " införlifvadt med vårt språk och kommer, när det namnes, ögon bruna, ögon blå att le och stråla så, som endast barnaögon kunna det.
Betänkande, i anledning af väckt motion om npphufvande af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner, samt Öfverlemnande åt kommunal-slyrelserna att öfver samma magasiner förfoga. Denna motion (N:o 116), som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterad, är inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt af C. C. Nettelbladt från Stockholms län, hvilken andragit, att, då socken-lånemagasinerne genom odlingens och sädesproduktionens framsteg numera voro öfverflödiga, samt dels kräfde stora kostnader för deras behöriga förvaltning, dels ock genom sin höga ränta af fyra kappar på tunnan för lån från våren till påföljande höst, vore, i stället för en hjelp åt den fattige eller mindre bemedlade, af hvilken dessa låne-inrättningar egentligen anlitades, ett ocker på deras nöd, Rikets Ständer måtte, i skrifvelse till Kongl. Maj:t, i underdånighet anhålla om upphäfvande af nu gällande reglementen för sockenmagasiners förvaltning, samt medgifvande af rättighet för vederbörande kommunalstämma att besluta om dylika ihrättnin - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskolteis Betänkande N:o SS. 5 gars bibehållande eller indragande, och i förra fallet om de förändringars vidtagande, som tidsförhållandena i hvarje fall kräfva. Utskottet har inhemtat, att så väl distriktsorn sockne-magasinerna till Största delen tillkommit under sista århundradet, i ändamål att lindra den nöd, som bristen på spanmål då ofta framkallade, och hvilken åter härledde sig från åkerbrukets, till följd af föregående långvariga krig, iråkade vanskötsel. Af Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär den 18 Oktober 1834 till samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande upplyses, att uti Malmöhus, Christianstads och Blekinge län, der från längre tid tillbaka sädesproduktionen varit större samt tillgången å spanmål mera rik och jemn, ifrågavarande magasiners antal ännu nämnda år uppgick till blott elfva, hvarutöfver det sannolikt sedan dess icke stigit.
Häraf visade sig tillfyllest nödvändigheten att på lämpligt sätt minska de nu stadgade proportionerna emellan hyra och lefnadskostnad, sä att t. ex. der den förra icke uppginge till 300 R:dr, den ej toges till grund för beräkning af den sednare och hyra till och med 500 R:dr endast tredubblades, i stället att såsom nu fyrdubblas, vid uppskattning af lefnadskostnad. Bevillnings-U tekottets Betänkande 9. 45 Vidare har hos Ridderskapet och Adeln Herr af Donner, G. W.. uti väckt motion (N:o 143), anfört, att stadgandet innehölle sådana motsägelser både i sig sjelft och vid jemförelse med öfriga föreskrifter i sä väl förordningen sorn instruktionen, att det i sin tillämpning på de i hufvudstaden varande embetsoch tjenstemäns beskattning måste leda och verkligen också ledt till godtycke och mannamån i stället för rättvisa, hvilket, enligt motionärens förmenande, äfven bevisades af de nära 1,500 besvärsskrifter, som under förlidet år inkommit till Stockholms stads pröfnings-komité. Det i §:n angifna förfaringssätt att beräkna löntagares bevillningsafgift efter den årsinkomst, han förmodades ega, men icke efter den verkliga lön, han uppbure, vore, då icke officielt styrkt eller ådagalagdt blifvit, att han tillika egde kapitaler, så egendomligt, att det syntes dikteradt af allt annat än en samvetsgrann uppfattning af Bevillnings-förordningens anda och mening; och då erfarenheten gåfve vid handen att hyresbeloppen stiga vid nya köp af hus, utgjorde hyrorna en så mycket orättvisare norm för beskattning af embetsoch tjenstemän, som desse, hvilka esomoftast måste äfven pä eftermiddagarne besöka sina embetsrum, i de flesta fall nödsakas bo nära intill embetsverken och således inom den stadsdel, der hyrorna vore dyrast.
Jag är i detta fall, lika litet som i andra, någon Norrskhetsifrare, men jag önskar att det sorn hos våra grannar är väl gjordt, måtte blifva bekant för våra egna landsmän, desto mera, sorn de fästat sig vid utgången utan att så noga känna sättet, hvarpå han blifvit tillvägabragt. Det går visserligen an, såsom Gr. Lagerbjelke yttrat, att dröja med bekantgörandet häraf intill dess Utsk:s Betänk, till Stånden inkommer, då dessa handlingars innehåll kunde i motiverna dertill intagas. Men jag befarar, att detta Betänk, ändock blir så långt, att Ståndens fleste ledamöter icke skola genomläsa motiverna. An mindre torde man göra det om de blifva tillökade med alla dem, som i det Norrska Betänk, uptagas, och som äro af stor vigt. Dessutom skulle det, om man väntar till dess, draga allt för långt på tiden; ty om än Utsk. skyndar sig aldrig så mycket, är det dock klart, att i en fråga, så omtvistad som denna, der så mycken egennytta ingår, der bör en på goda skäl grundad mening bildas ju förr desto heldre. Huru skulle hon bättre åstadkommas än genom läsning af sakkunnige mäns yttranden i ett land, hvars lagstiftning lyckats medföra välgörande följder? Skulle mau här, af någon falsk ambition att vi förstå den saken bättre än våra grannar, vil ja förhindra tryckningen af dessa handlingar, vore det i sanning beklagligt, ty vi skola ihågkomma, att vi lefva i vexelundervisningens tid, och att vi lika väl kunna taga uplysningar af Norrmännen, sorn de af oss. Jag hoppas och anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla Betänk. Hr Estenberg, Carl Christian: Då några talare här upstått för att bestrida Utsk:s Betänk., anser jag äfven mig pligtig att i denna fråga yttra några ord, ehuru vi nyss hört Hr Hjärne förklara att hela denna sak är af ingen vigt.
Lacks till bandlingarne. Litt. e) ang:de ifrågasatte bidrag till underhållandet af lVisby domkyrka. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Från R. o. Ad. likasom frän PresteSt. har till SlalsUtsk. blifvit återremitterad frågan om anslag af 50 t:r spanmål lill Wisby domkyrka. Denna är en af de största kyrkor i Riket; den åligger samma skyldigheter med afseende pä underhåll af skrudar och annat, som tillhörer en domkyrka, och som äfven åligger öfrige domkyrkor i Riket, hvilka hafva ganska betydliga anslag. Den jag tror har minst är Hernösand; den har likväl 30 t:r. Wisby domkyrka är en bland de kostsammaste att underhålla, genom dess stora tak, dess många torn och dess konslrika zirater. Dä nu i år en tillgång yppat sig af 104 t:r spanmål, vågar jag derföre hos R. o. Ad. förnya den framställning jag gjorde dä frågan sednast förevar, och anhålla, all R. o. Ad. ville anslå 50 t:r spanmål lill underhåll af Wisby domkyrka, intill nästa riksdag eller intill dess den då blifvande statsregleringen vidtager. Men då den reglering, som, på IL St:s begäran, nu pågår med kronotionden och tertialen på Gottland, redan dessförinnan lemnat en tillgång, böra naturligtvis medlen lill ifrågavar. understöd tagas frän densamma. Hr Rosenblad, Bernhard: Vid reformationen, då beklagligtvis större delen af Wisby dyrbara kyrkor öfverlemnades åt ödeläggelsen, valde man icke den vackraste, S:t Maria-kyrkan, utan den nuvarande, lill domkyrka. Sedermera har äfven vid företagna reparationer den antagna stilen på flera ställen blifvit bortskämd. Det oaktadt är likväl denna kyrka till sin byggnad och beskaffenhet en verklig domkyrka. Den är icke blott en vanlig kyrka, i en stad, som tillfälligtvis fått sig ett biskopssäte förlagdt inom sitt område, hvarföre dess kyrka blifvit kallad domkyrka; ulan den är verkligen en af Sveriges vackraste andliga minnesvårdar.
Jag linner således ingen anledn. häri altrösta ernet förslaget, och jag röstar för detsamma. brill. Rehbinder: Jag anhåller att i största korthet få upptaga några aumärkmr, sora blifvit gjorda af mina vedersakare i denna fråga. En värd talare här midt emot har velat påslå, att utdelandet af titlar vore orsaken lill den lux, sorn för närvar, räder i landet. Jag tror, att detta påstående factiskt vederfägges af den betydliga lux, suni finnes lius det högre borgerskapet i rikets alla större städer. Hos dera linnas likväl ganska fä titlar. Afven vederlagges detta påstående deraf, att allmogen i flera orter, t. ex. i Östergöthland, mången gäng lefver öfverllödigare oell gifver vida dyrare kalaser, än de betitlade possessionaten som äro deras grannar. Samme talare har äfven yttrat, att i händelse landskamererare och landssekreterare erhölle rådstitlar, sä skulle de komma i lika rang med landshöfdingarne. Jag förmodar, att talaren måste medgifva, ali ett råd i ett collegium icke liar samma rang som en landshöfding; det är en ganska betydlig skillnad dem emellan, i detta hänseende, llr Ribbing liar påstått oell klandrat, att jag ville stifta lex in casu. Denna anmärkn. har jag icke pä något sätt förtjena!. Det är Hr Cederschjöld, som ti äflas af anmärkn. ty lian ville hemta stöd för tillarnes upphörande, just deraf, alt Konungen icke skall vara för alt utdela dylika. Jag som anser, att Konungen alltid, hvem som än är Konung, bör hafva rättighet att utdela titlar, jag ville endast vända denna håg hos Hr Cederschjöld alt stifta lex in casu, till min och de med mig liktänkandes fördel; ty otvifvelaktig! vore mera skäl alt icke taga bort denna rättighet nu, då man kan taga för afgjordt, alt Konungeu icke skall missbruka den. Frih. Cederström, Anders, har begått ett misstag, som jag icke ämnat vederlägga, om icke Den 5 September.
Så var det slut. Hon var fri. – O, hvilken blandlera vi äro gjorda af – ironiserade hon, sedan hon icke längre behöfde frukta dessa välklädda, rangerade herremän ... Och nu bort från allt gammalt, så långt bort, att det aldrig mer kan nå mig ! – Tore, nu trampar jag nya världens mark just nu – är det icke underbart! sade hon en timme därefter och satte högtidligt foten utom tullhuset i skälfvande solljus. Han hade blifvit sig mer lik, hennes Tore, såg redan friskare ut. Var det icke det hon visste? utan henne var han hvarken det ena eller det andra. De gingo en hamngata fram, just lik vanliga belastade, bråkiga hamngator. Tore hade af en herre med galonerad mössa, och som »af en händelse» haft kortet på sig, fått adressen på ett »familjehotell». Rekommendation fordrades ju för det stället, men han var nu en människa, som såg hvad folk gick för etc. Ett litet smalt tegelhus med gröna luckor på en tvärgata befanns svara mot adressen. Dörren till den marmorerade trappan stod öppen, de gingo genom ett stycke mattlagd korridor till en annan öppen dörr, som ledde till ett trångt, skumt rum, möbleradt med sjaskig, sliten elegans. En herre i frack och hvit halsduk och ett spädt fruntimmer, iklädt en frasande massa skärt linong med hvita spetsar reste sig långsamt från sina poserande ställningar i fåtöljer och sågo frågande ut. Louise, som ansett sig lika hemmastadd i språket som en inföding, öfverlämnade saken, när det gällde, till Tores stammande tunga. Under tiden iakttogos de skarpt, som om de utstått ett polisförhör. – Tja – sade herrn slutligen högdraget och stödde armbågen teatraliskt mot kaminhyllan – vi ha händelsevis två rum lediga, det ha vi – me-en damen och herrn äro således icke gifta ... Jag skall säga er min herre, att det här är ett synnerligen respektabelt ställe. Louise kände sig skrattlysten, men Tore blef arg.
Ian beviljas den nedsättning i årliga ränteoch kapital-afbetalningen å ackordssumman, att han anses icke skyldig att för detta ändamål årligen utgifva iner än 900 rldr banko, deraf 800 r:dr beräknas såsom 4 procents ränta och 100 rldr såsom 1/2 procents kapitalafbetalning, inlilldess ackordssumman blifvit till fullo betald; anseende Ulskotlet någon rättighet för landshöfdingen alt beräkna sig till godo vid framtida afbetalningar den skillnad, som uppkommer emellan det belopp, lian hittills utgifvit och det af Utskottet nu föreslagnc, icke böra medgifvas. Stockholm den 14 Mars 1848. Stats-Utsk:s Utlåtande, 93, 15, Reservation: af Herr af -Harmens: 'Emot Stnts-utskoltets beslut, i fråga om nedsättning i den af landshöfdingens i Wermland län utgående Vänta Oell amorlissement, till gäldande al fordna ackordssumman vid tjernsten, får jag mig reservera; och anser, alt Rikets Ständer ej bort tillstyrkas medgifva nedsättning i årliga kapitalafbetalningen å ackords-beloppeti Stats-utskottet har nu föreslagit en, i min tanka, obehöflig och länge fortfarande lönförbättring af 3oo r:dr för landshöfdingen i Wermlands län, ehuru landshöfdingarne i flere andra län nju la-, vida ringare löneinkomster än landshöfdingen i Wermland”. JW ©§.. An k. till Exp.-Utsk. ilen 15 Mars, kl. .7 e. m. Ullålande, i anledning af väckt motion, angående befrielse för hemmanet Fårhult ft ån utgörande af s. k. skolmästareskäppa. (I. A.) Uti ett hoS Iledérv.
Han sade nemligen, att, om Stockholm tagits, alla kommunikationer blifvit afbrutna; men en omtänksam fiende brukar i allmänhet icke anfalla på den punkt, der man väntar honom. Således anser jag, att han icke anfaller Stockholm, om icke för att göra ett strandhugg, utan förr de ställen, Hr Skogman omnämnt. Om då fienden inkommit i Östergötland eller Södermanland, så hade han ju frihet att utsträcka sina krafter åt öster och norr, derest å Mälaren icke funnes ett skärgårdsartilleri, som hejdade honom. Jag har velat nämna detta endast för att tillbakavisa det skäl, att, om Stockholm blifvit intaget, behöfves intet skärgårdsartilleri. Man har vidare talat om de olika stationerna, Stockholm och Carlskrona; man har då alltid talat om vår östra fiende, men den siste värde talaren har varit så god och kommit ihåg så mycket ur den sednaste historien, att man äfven kan vänta en fiende sunnanifrån, och när man nämner de fiender, från hvilka Sverige kan vänta anfall till sjös, får man väl lof taga i beräkning Tyskland eller det Tyska förbundet. Jag tror derföre, för min del, att Carlskrona ligger betydligt bättre än Stockholm, helst som Carlskrona hamn i allmänhet ligger frusen blott en månad och flera vintrar icke tillfryser, hvaremot, så vidt jag vet, det är vanligt, att, vid hvarje svårare vinter, man måste räkna 3 å 4 månader, innan Stockholms skärgård blir öppen. Således måste det icke vara något misstag att förH. I. 6 82 Den 11 November f. m. lägga en del af flottan i Carlskrona, så att man kan få ut den när helst fienden kommer, östereller söder-ifrån. En talare i dag har haft mycket svårt att få klart för sig hvad Gr. von Platen menat med grundgående fartyg.