Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar, att StatsUtskottet måtte föreslå Ständerne, att till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan om utfärdandet af en Lag, som bjöd, att alla accorder, inom en tid af högst 3o år, genom Ofiicerscorpsernes egen försorg ovilkorligen skulle vara nerbringade till det belopp, som Accordsreglementet stadgar. Hvad sedermera, efter den tidens förlopp, blir det klokaste att af Lagstiftande Makten vidgöra, är naturligtvis svårt, om icke rent af omöjligt, alt nu säga. Men nog ville jag gerna tro, att Lagstiftande Makten då kan hafva uppnått den grad af klokhet, att den, efter vidtagne åtgärder, att få de accorder, som då återstodo, afskaffade, stadgade en Lag, hvilken förbjöd att taga accord, och stadgade straff derföre såsom för procenteri. Accorder kunna väl icke så lill vida afskaffas, att icke någon eller några, som vilja lemna sine inuehafvande tjenster, med andre åter, Den 21 Maji e. ra. i83 sorn vilja hafva och tro 6ig kunna få dem, sous main ingå handel derom; men det blefve för köparnes egen räkning, om de vid skeende afgång, då de blefvo säljare, icke träffade köpare, som ville betala, och således gingo i mistning af cjen ulbetaldte köpeskillingen. Med ett ord, jag tror att dylika och andre dåraktiga företag ega uti sin egen ytterlighet det bästa och kanske enda correctivet; och att det sämsta af allt är, att, genom Accordsreglementen och conventioner, gifva stabilitet åt accorderne. Om en och annan, som betalt en summa i accord, och vid afgåendet icke finge den åter, samt i följd deraf blef till sina affärer alldeles derangerad, så skulle andre förr eller sednare af någre förnyade sådane exempel ledsna vid en dylik dåraktig och skamlig handel. — Jag anhåller att dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen. Herr Hederstjerna, Erland:
En sådan argumentation håller likväl icke stånd, ty, utom det att dylika förrättningar sällan komma i fråga, kunna ej alla nämndemän blifva i tillfälle att deltaga i dylika; hvarföre jag vördsamt föreslår, det Rikets Ständer ville besluta en tillökning i häradsnämudens tingsgästningspenningar till Etthundrafemtio Riksdaler om året för hvarje härad. Stockholm den 14 November 1865, P. Östman, från Wester-Norrlands län. Motioner i Bonde-Ståndet lHtiö. N:oldii. j\ o tm. Af Anders Jonsson från W ermlands län, om ändring af Kongl. Förordningen den 2 i December 1851, om egorn fredande mot skada af annans hemdjur samt om ttiungselskyldighet. Få lagstadganden på de sednare åren inom vårt land hafva så allmänt blifvit klandrade, som Kongl. Förordningen af den 21 December 1857, om stängselskyldigheten ; härom bära vittne de många motioner, som vid dt; tvänne sedermera hållna riksmöten om ändringar och förklaringar uti ofvannämnda nådiga förordning framkommit. Uppmanad af mina komitenter att ånyo upptaga samma fråga, nödgas jag härmed äfven denna riksdag göra enahanda framställning, som vid den sistförflutne, hvilken framställning då vann Sammansatta Lagoch EkonomiUtskottets samt Borgareoch Bonde-Ståndens bifall, att stängselskyldighetens ordnande skulle inom hvarje län genom öfverenskommelse af landstingen få ordnas efter lokala förhållanden; ty det är en känd sak, att hvad soth uti denna fråga kan passa uti Skåne och södra slättbygden i Sverige omöjligen är tillämpligt i norra och vestra länen, der hemmanens inegor uti skogsbygden ligga spridda på flera ställen uti skogsmarken. Ofvannämnda Utskotr, som förr behandlat denna fråga, har visserligen erkänt den brist och lucka, som finnes uti nu gällande stängselförordning, att den icke bestämmer huru med s. k. gärdesgårdar förfaras bör; men härvid har det stadnat.
St. varit afsedda; vid frågan om slopning af de på förråden befintliga casserade vapen och, utom vid andra tillfällen, äfven vid underhandling och afslutande af Ryska handelstractaten, hvilken aloch har efter min tanke varit af en högst skadlig inverkan på landets ekonomiska tillstånd, samt är och blir det äfven efter min förmodan i politiskt hänseende, då man tager i betraktande den vid samma underhandling ådagalagda svaghet och eftergifvenhet, hvilken ingalunda synts mig anstå ett fritt och sjelfständigt Rikes ombud. Följden i ekonomiskt 9 H 3o 234 Den 3 Juli f. ra. hänseende liar, enl. 18^7 års exportoch import-listor, varit sådan, att då från Ryska området importerats för öfver 1,000,000 r:dr, har endast exporten härifrån och dit upp gått till ett värde af emellan 3 och 400>000 '.dr. Det är kanske ändå icke alltid den ekonomiska förlusten, föranledd af felaktiga rådsag, som är mest att beklaga, utan måhända fastmer det exempel af förmodad bristande omtanka för folkets väl och bristande aktning för gemensamt antagna och besvurna lagar och författningar, som menligt inverka på hela statsbyggnaden och dess bestånd; — då motsatsen eller kraft, stadga och frimodighet i rådslagen med åtföljande moraliskt och religiöst lefnadssätt bos Rikets högslbetrodde män verkar välgörande på hvarje särskild personlighet i samhället, hvilket icke gerna, åtminstone ej länge, misskänner dessa dygder och deras vårdare. För min egen del önskar j>g att Coust.Utsk. hade i sitt betänk. afgifvit ett bestämdt yttrande i afseende på följden af de gjorda anmärkntna. Jag behöfver detta stöd för mitt beslut, då det skall fattas. Det är icke möjligt för den, som icke baft tillgång till Statsrådets prot:r, att så väl kunna bedömma alla omständigheter vid de anmärkta tillfällena, som för dem, hvilka det baft; — och då jag har ett stort förtroende för de mäns oväld och skicklighet, som utgöra 1840 års Const.Utsk , begär jag återremiss af betänk., på det Utskts ledamöter må komma i tillfälle att tillstyrka R.
PresteSt. lemnat ifrågavar. punkt utan anmärka., men ett sådant förfarande innefattar icke efter min tanke något verkligt bifall. Har det Högv. Ståndet nn vid andra föredragningen endast lagt betänk, till handlingarna, så är det icke omöjligt, att om R. o. Ad. besluter afslag å Ulsk:s utlåt, och bifall till motionen, PresteSt. kan, uppå underrättelse derom, sig med R. o. Ad. förena. Har åter StatsUtsk. behagat orätt upptaga förhållandet härmed i PresteSt. såsom i ett föreg:de plenum befanns hafva skett uti ett annat betänk., der det stod att R. o. Ad. lemnat utan anmärka. en punkt, som R. o. Ad. verkligen bifallit, så blir frågan annan, än man af de upplästa prot.utdr:n har anledn. att förmoda. lindert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att det vore i anleda. af SlatsUtsk:s sednare utlåt. N:o 19!, som PresteSt. fattat sitt beslut att bifalla mom. litt. e). Hr von Troil: Det måste numera för en hvar, äfven för Frih. Cederström, vara utredt, att detta mål verkligen är afgjordt af R. St. Det måste äfven för Husets samtliga ledamöter vara väl bekant, alt samma sak, som blifvit på ett sätt afgjord vid ordin, stalsreglertn, icke kan afgöras annorlunda vid den extra-ordinarie. Det är således alldeles likgiltigt, om R. o. Ad. behagar bifalla StatsUtsk:s betänk, eller Gr. Frölichs derifrån afvikande förslag. Jag liar blott begärt ordet för alt anhålla, att R. o. Ad. ej längre måtte fortfara att disculera om, som man säger, Påfvens skägg, utan Deri 10 Augus l i c. ra. utan öfvergå lill i?.:tc punkten, om öfverintendents-embetet. Uppå derefter framställd propos. biet morn. litt. e) i 11 punkten af R. o. Ad. bifallet. i 2: t e punkten. Ö f v erintendents-e m betet.
Stockholm den 25 November 1802. C. Bohmansson. JW 93. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr Ellqvist; Om anvisande tl Rikets Ständers Banks tillgångar af ökad försträckning ät Örebro läns filialbank samt fiiialbanke na i Wisby, Carlshamn och Borås. Vid riksdagen 1850— 1851 beslöto Rikets Ständer, att Bolag, sorn bildade sig för att, utan rätt till utgifvande af kreditsedlar, eller andra såsom mynt löpande förbindelser, bedrifva Bankrörelse, skulle från Riksbanken erhålla försträckning till belopp, motsvarande den del af teckningssumman, hvarför säkerhet blifvit ställd, dock icke utöfver R:dr 750,000 R:mt och emot 3 proc. ränta. Enligt beslutet vid riksdagen 11-56— 1858, kungjordt genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 4 Maj 1858, egde Herrar Fullmägtige att, utöfver de till försträckning åt Filialbanker redan utgifne R:dr 3,450,000 Rnnt, ytterligare dertill använda 5,550,0( 0 R:dr R:mt af Rikets Ständers Banks reservfond. Af detta belopp tillsammans R:dr 5',000,000 R:mt hafva de Filialbanker, som blifvit oktrojerade före den 4 Maj 1858, erhållit försträckning till fulla beloppet af till Riksbanken ställd säkerhet, för den del af teckningssumman, som icke blifvit af delegarne kontant inbetaldt, uppgående dessa försträckningar till . R mt R:dr 4,605,000. De sistnämnde dag oktrojerade Bankerna, som trädt i verksamhet, hafva erhållit försträckningar till ett sammanräknadt belopp af , » » 3,660,000. och Nyköpings Bank, som erhöll oktroj den 24 September 1858, samt Östersunds Bank, med oktroj af den 29 April 1859, hafva tilldelats . » » 73,>,000.
I mål, som blifvit af ständigt, eller i dess ställe särskildt tillsatt Utskott bandlagda, skola de från Riksdagen utgående skrifvelse!- uppsättas och expedieras af Kansliet hos det Utskott, som ärendet beredt. Uppsättandet och expedierandet af andra för begge Kamrarna gemensamma skrifvelser, äfvensom af Riksdagsbeslutet, besörjes genom ett särskildt Riksdagens Kansli under inseende af två inom Första och två inom Andra Kammaren dertill utsedda leda Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 33. möter, hvilka jemväl, tillika med Kamrarnas Talmän och vice Talmän, tillkommer att utse och förordna de tjenstemän, som Riksdagen anser för delta Kansli erforderliga. Ej må expedition öfver något Riksdagens beslut utgå förr än den blifvit inför Kamrarna justerad. Riksdagsbeslutet skall af Riksdagens ledamöter underskrifvas. Öfrige från Riksdagen utgående expeditioner undertecknas endast af Talmännen. § 81. D allmänna stadgar och förordningar, hvilka Konungen och Riksdagen gemensamC|beslutit, skola endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 82. De i Kamrarna förda protokoll och öfriga riksdagshandlingar skola på Statens bekostnad, så tidigt ske kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt och protokollen i den mån Kamrarna hvar för sig förordna. Till yttermera visso håfve Vi detta med Våra namns och insegels undersättande stadfästat och bekräftat, som skedde i Stockholm den Tjugondeandra dagen i Juni månad året efter Christi börd del Ett Tusende Åtta Hundrade och på det Sextionde Sjette. På Ridderskapet och Adelns vägnar : G. Lagerbjelke. n. v. Landtmarskalk. På Borgare-Ståndets vägnar: J. G. Schwan. n. v. Talman. (L. S.) På Preste-Slåndets vägnar: //. Reuterdahl. Talman. (L. S.) På Bonde-Ståndets vägnar: Nils Larson. n. v. Talman. (L. S.) - ^ STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866.
På denna grund trodde jag mig kunna till besvarande uptaga Hr Thams oeh Tersmedens yttranden, men om Hr Gr. o. Landtm, anser dessa mina genmälen icke hafva bordt framkomma, tager jag dem tillbaka. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att hans mening blifvit af Frih. Creutz missförstådd, om Frih:n trott att Hr Gr. o. Landtm, ansett det afgifna svaret innefatta något olagligt, hvaremot Ilr Gr. o. Landtm, endast velat erinra, att ilr Thams anmärkmr icke komme att afgå till Utsk. och således ej heller svaret derpå borde dit remitteras. Hr Tham, C asp e r Wolrath: Ehuru fruktande att trötta R. o. Ad. genom att ånyo uptaga denna fråga, ser jag mig likväl i dubbel måtto dertill upfordrad, dels derutaf att Frih. Creutz å nyo framlagt sin motion, fastän i något förändradt skick, dels derutaf att Baronen till besvarande uptagit några uttryck i det yttrande jag förra gången afgaf.j Religionen i och för sig anser jag vara Statens hjerta, och sådant hjertat är, sådan anser jag ock att Staten blifva; må derföre ingen undra derpå, att jag här offentligen begagnar detta bebelspråk: ”Bevara ditt hjerta, ty deruti är lifvet”. Jag hade önskat och förmodat, att då man upträdde såsom en religionens försvarare, skulle man gifva noga akt på hvad man dervid talade. Religionen är till sin innersta rot en förädlande kraft, som utgår ur hjertats djup, hon är den skönaste eld, som oragifver äfven den yttre formen med en kärlekens dager. Jag vill erinra om hvad en stor författare sagt om kristendomen i dess början, alt hon var ”såsom en stod på det höga berget, sedd af alla, beundrad af alla”. Sådan var hon vorden genom den inifrån förädlande kraften. Detta hade Frih. Creutz glömt första gången han väckte sin motion och jag hade önskat att han nu hade gifvit mera akt deruppå.
Detta allt har gifvit anledning till den förändring, Lag-Committéen i underdånighet hemställt, och dertill, att bland annat, man trott sig icke höra i strafflagen fästa afseende på elen omständighet, huruvida den brottslige sluteligen har tillgång till ersättning eller ej; Och då man insett nödvändigheten af strängare straff för andre Ämbetsmän, hvilka icke komma under namn af egentliga Uppbördsman, än det af böter eller tjenstens förlust, *0111 Lagen i 1 Cap. 8 §• Utsöknings-Balken stadgar; så har, vid jemförelse af de nu gällande bestraffningar efter nyssnämnde Lagrum, san t 45 Cap. 2 §. Missgernings-Balken , man trott sig i det underdåniga förslaget böra föreslå tio års fästningsarbete, såsom den högsta bestraffningsgraden, hvilken, jemte förlust af tjensten och förklarande af den brottsliges ovärdighet att vidare kunna i Rikets tjenst nyttjas, hade synts innebära tillräcklig varning för dylika förbrytelsers begående. Man hade trott detta verkligen vara vida strängare än Lagen nu är, när man undantager IO O Äng. vpphtifvande af 8 §. i i Cap. Uts. B. m. m. det olämpliga dödsstraffet genom hängning, då ersättning brister. Man har trott, att bestraffningar böra ega en viss gråns, och att för stränga Lagar mindre befordra ändamålet, derigenom att mångfaldiga omständigheter hindra dess slutliga verkställighet ; gränsen för straffbestämmelserne är emedlertid ett ganska Svårt problem att upplösa och derigenom uppkomma de största svårigheter vid stiftning af Criminal-lagar: det är icke blott proportionen af brotten och deras verkan på det allmänna, utan ock erfarenheten af de särskildta straffens verkan, som härvid måste rådfrågas; och den Criminal-Lag, sorn med de mildaste straffen verkar ändamålet, torde vara den, som bör prefereras.
Hans särskilda mening är, liksom Tingstadius’, i C. U. M. 1810—1815 tryckt i samband med utskottets memorial (a. a. sid. 431). Innan yttrandet fått åtfölja utskottets memorial till stånden har det undergått några smärre redaktionella förändringar. Här är det givetvis tryckt efter hans egenhändiga formulering. — Det ovannämnda överkorsade referatet i protokollet lyder: Som jag för min del ej kan förstå huru en Nämnd, utan afgörande rätt, skulle kunna förena bestämda skiljagtigheter, eller hvarföre, om, i annan händelse, Betänkandet blott innehölle Ståndens samfälte beslut, det skulle behöfva att å nyo gillas; så conformerar jag mig med Herr Biskopp Tingstadius. Den 28 Juli 1812 •295 Utskott för Grundlagsfrågor, som 1809 års Ständer begagnat en sådan utväg, och citationen af 73 § Riksdags Ordningen dessutom föranledde en betänklig tvätydighet.1 Herr Grefven och Ordföranden äfvensom Herr Kammarherren Silverstolpe anmärkte att det särskildta Jemnknings Utskottet blifvit begagnat vid 1809 och 10 årens Riksdag, för brist på stadganden om Ärenders behandling, men att, sedan den nu mera vore bestämd, skulle ett dylikt Utskott icke mera behöfvas, eller vara användbart. Herr Doctor Agrell trodde, lika med Biskopp Faxe, att citationen af 73 § Riksd Ordningen borde borttagas till förekommande af all tvekan om vidsträcktheten af Nämndens åtgärd.2 Herr Biskopp Tingstadius: Om meningen skulle vara att Nämnden blott bör framställa Ståndens olika meningar i ett sammanhang, så vet jag ej hvarföre intet 6 personer kunna göra det så väl sorn 20; men en sådan förstärkning synes mig, enligt våra Grundlagars stadgande i andra dylika fall, hafva det vigtiga föremål jag befarat. Herr Doctor Wijkman:
Mig synes det varu likgiltigt, om en sådan skrifvelse lill K. M. Den 20 Januari f. m. 319 afgår, nemi. i det afseende, att R. o. Ad. ej delar de öfriga Ståndens tanke, och derföre vill särskildt derpå fästa K. lVl:s nåd. uppmärksamhet. För öfrigt torde det väl vara utom ali fråga, alt i den hevilln.förordn., som R. St. afgifva, lärer det reglementariska af bevillningen vara af den natur, alt det ej blir gällande ulan K. M;s nåd. bifall, och alltså måste det nu i delta afseende bero på K. M. att bifalla den nya bevilln.förorda., eller bibehålla den gamla. Frih. Cederström: En promulgerad författning till allmän efterlefnad måste af vederbör, embelsoch tjenstemän följas, intilldess den blifvit upphäfven. Nu är det bekant alt bevilln.förordn. är promulgerad genom K. M:s försorg, på det sätt att vedel bör. embetsman få densamma sig tillsänd. Om nu denna förordn. slår i sirid emot andra utfärdade K. författningar, som ej blifvit upphäfna, så frågar jag: huru skall tillämpningen då ske vid vedel börande Piöfningsoch Taxerings-comiteer i landsorterna? Skola embetsmännen lyda den K. författningen af år 1812, eller skola de tillämpa bevilln.förordn. afår 18/f 1 ? Deruti ligger frågan, och som R. St. i 1841 års bevilln.författning hafva beslutat förändringar af 1812 års K. kungörelse, så är det nödvändigt, då man supponerar att R. St. vilja hafva bifall till sitt beslut, att anmäla detsamma till K. M:s sanction, för upphäfvande af föreskrifterna i 1812 års förfatln., hvilken står i strid emot detta beslut. Hr von Hartmansdorff:
— Jag tänker på den tid, då jag hade min lille gosse ». » D u var lycklig. » » Jag har aldrig haft så mycket bekymmer. Jag var alltid orolig för honom. Men jag skulle inte vilja ge en enda af de små sorgerna för den största lycka i världen. » Hon log ett leende, som förvandlade hela det lilla rörliga ansiktet med dess konstlade färger. » Han hade bara mig, » sade hon. Jacques tyckte n o g om honom, men inte på samma sätt som j a g. Gamla hederliga Akis, j a g vet inte, o m du gjort dina erfarenheter, men det är en egendomlig sak — h v a d? — Männen? Att hålla af d e m är ett, att lefva lif vet tillsammans är ett annat. Det finns de, som man bara borde — hålla af. Icke gifta sig med. D å gör man orätt. Han hörde till dem. Och han hade sina egna åsikter i så mycket. » H v a d är det, som gör äktenskapet? » sade han. » Ä r det offentligheten? Ä r det prästen? Eller är det två varelsers fria heliga vilja? » Jag kunde inte döma, o m det var rätt eller orätt, men han hade de där idéerna, ser du, och när han talade till mig, var j a g som ett rö för vinden, som ett intet vid min kärastes fötter. Jag var som Katarina där i pjäsen. O m jag sett månen gå upp och han sagt: » Det är solen, min vän, » så skulle j a g svarat: » Ja, min älskade, ja, det är solen. » O m jag också hade rätt, skulle j a g velat ge mig orätt hundra gånger, ifall han fordrade det, och vara hundrafaldt lycklig. H v a d betydde min önskan emot min kärastes? H v a d gällde min tanke emot min kärastes t a n k e? H v a d var min ångest inför ett ord af hon o m? Hvad var j a g o c h mitt lif o c h min framtid, när han talade till mig o m kärlek? Jag har älskat, och jag ångrar det aldrig. H v a d j a g ångrar är, att j a g någonsin tillät andra att blanda sig i vårt förhållande, att ^ jag_tillät människor — beklaga m i g.
Af denna förnyade anledning och då af Konungens befallningshafvandes örn förm alda, vid ansökningen bi lagda utslag inhämtades, huruledes deri, efter meddelade hufvudsakliga yttranden i målet och hvad dermed ägde gemenskap, slutligen är vordet förordnadt, att samma utslag borde af Göstrings härads ombud delgifvas kommissionslandtmätaren, åt hvilken vägdelningen blifvit uppdragen, och hvilken skulle äga alt densamma efter stadgade grunderna verkställa; hvarjemte den underrättelse blifvit meddelad, att den med utslaget missnöjde finge deröfver anföra besvär hos Kongl. Kammarkollegium inom fyra månader efter af utslaget bevisligen erhållen del och att erforderliga exemplar af utslaget skulle öfversändas till kronofogden i orten, för att emot lösen tillställas de socknar eller enskilde hemmansägare, af hvilka å ena eller andra sidan voro utförda olika påståenden, sorn Konungens befallningshafvande pröfvat; men det likväl, på sätt sökanden åberopat, syntes vara utredt, att de för vederbörande erforderliga exemplaren af utslaget, hvilka, enligt nyssnämnda föreskrift, skolat till kronofogden öfversändas, ännu icke vid 1841 års slut kommit honom tillhanda, aflät jag under den 19 nästderpåföljde Mars en ytterligare skrifvelse, deri jag anmodade Konungens befallningshafvande att icke allenast uppgifva de omständigheter, hvilka kunde hafva vållat, att verkställigheten af omförmälda föreskrift, under den sedan utslagets meddelande förflutna tid af ett och ett halft år, uteblifvit, utan äfven upplysa, huruvida en sådan verkställighet sedermera följt eller icke; i sammanhang hvarmed och med hämtadt stöd af Kongl.
Nå-' diga pröfning och afgörande, om och när Eders Kongl. Majit i Nåder skulle finna nödigt antin gen - ioo JDen 17 April. gen tillåta, att dessa till ert tredjedel af deras nominala belopp reducerade obligationer eller förbindelser framdeles liqvideras, eller ock förklarar samma obligationer eller förbindelser alldeles dödade; i hvilket förstnämnde fall Eiksens Ständer, genom deras Stats-Utskott, lätit meddela Fullroägtige särskildt föreskrift, angående sättet for liqvidens verkställande, Uti detta i afseende på skulderna i Holland, Brabant och Genua, stadgade allmänna beslut, båticke blifvit gjordt något annat undantag, än att Riksens Ständer, uppå inkoinne ansökningar, pröf■yat skäligt bifalla , det ett större antal af obligationer, hörande till Linén i Holland och Brabant, såsom redan inköpte af Svenska undersåtare och dem li!!hörjge, skulle så till Capital sorn utelöpande rentor, efter fastställd Courser, få liqvideras med Riksgälds Contoirets Reverser i Svenskt Banco, ställde att inlösas efter 5 års-förlopp med, 5 procents årlig renta, Vid sådant förhållande, anse Fullmägtige sig ej vara tillständig! att, emott nu gällande föreskrifter, i underdånighet tillstyrka, det Ministern Peijron, 1 afseende på döss, uti £iif-Rente-Lånet i Holland, insatta, nu i frågavarande Capital, skulle i något fall behandlas annorlunda, än öfrige delägare uti samma Lån. Ankommandes det således på Riksens Ständer vid nästa Riks,dag, huruvida Riksens Ständer, af samma cons.ideration, som verkat deras bifall till liqviderande af de här ofvannämnde obli - 0, * JDen 17 April, ( *oi gationer uti Holländska och Brabantska Eånen,' skulle finna för godt tilläta, att den af Ministern Peijron innehafvande förbindelse för ett af honom omedelbarligen ät Svenska Staten försträckt Än Capital får efter stamma förbindelses innehåll fullgöras.