Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru tidtals icke obetydliga belopp lill följd häraf utgått ifrån Minister-Staten till afskedade tjenstemän, synes det destomindre vara anledning till att härutinnan göra någon ändring, som det otvifvelaktig! är i sin ordning att, då så ske kan, personer vid afskedstagande! uppföras till åtnjutande af pension ifrån de fonder, å hvilka de förut uppburit sina löner, och det dessutom öfverensstämmer med de grundsatser angående håda Rikenas deltagande i samtliga utgifter för deras Utrikes angelägenheter, hvilka jag sökt tillämpa, att pensionerne utgå i samma förhållande som öfrige utgifter. Den enda förändring jag anser mig i underdånighet höra föreslå, är att, i stället för att, utgifterne lill pensioner för närvarande blifva sammanförde med dem för den i aktiv tjenst varande personalen, de må särskildt uppföras och en viss summa till dem anslås, hvilken icke får öfverskridas. De pensionsbelopp, som i denna stund utgå ifrån Minister-Staten, belöpa sig till R.dr Hamb. B:ko 7,300; men såvida de dubbla ändamål, som måste afses, skola kunna ernås, är det lätt insedt att detta belopp, såsom maximum, är för ringa. Eders Kongl. Majit, som icke kan vilja att Embetsmän, som under en lång tjenstetid med nit och skicklighet tjenat Riket, vid äldre år skola utsättas för tryckande näringsomsorger, skulle likväl, derest anslaget till pensioner blefve begränsadt till hvad det nu händelsevis utgör, fortfarande se sig förhindrad från att, så länge någon möjlighet finnes att ännu begagna en dylik Embetsman, skänka honom den hvila på gamla dagar, hvartill han vore berättigad, och hvilken det är i Eders Kongl. Maj:ts och Dess Rikens intresse att jemväl honom förunna. Dertill kommer, att om icke utsigt förefinnes till omsättning inom personalen och deraf följande jenmare fortkomst samt till en lugn och omsorgsfri ålderdom, det skall blifva allt svårare att erhålla personer, som med allvar och nit vilja egna sig åt en hana, som på nära håll sedd förlorar icke obetydligt af den glans hon möjligen kan ega på afstånd.
» När man vet, bur många fler fruntimmer än karlar komma till mogen ålder, och hur äktenskapen minskas för hvarje år, är det mycket illa handladt af en sådan karl som grosshandlarn Brunell att inte göra sin plikt mot samhället. » » Och en sådan schangtil karl, som han är, » inföll fru Alm och doppade ännu en pepparkaka i kaffet, » så ståtlig och alltid så artig och så fin familj, isynnerhet på mödernet. » » Det vet jag bäst, kära Lovisa, » svarade fru Bergström värdigt, » som är släkt; du vet väl, att hans mor var min syssling, men nå- gon Silfverhjälm var hon ändå inte. » Ja, det visste Lovisa, det kunde hon omöjligt hinna glömma mellan hvar gång det upprepades, men hon svarade bara ett ödmjukt oeh beundrande: » Ja, ja, släkten är fin — på mödernet. » » Det var på grund af släktskapen, » fortfor fru Bergström, » som min Hedvig kom på hans kontor — på ett vanligt kontor, hos en simpel grossör hade jag aldrig satt henne. » » Ja, och så skaffade du så snällt dit min lilla Gerda, det blef en stor lättnad i våra bekymmer. » Fru A l m lade hufvudet på sned och såg tacksamt på fru Bergström. » Man gör hvad man kan för sina vänner, » svarade fru Bergström nedlåtande, » dessutom ville j u grosshandlaren ha två flickor på sitt kontor, det var så gentlemanlikt, så fint af honom; en ensam bland herrarne, dit hade jag aldrig släppt min lilla Hedvig. » » Men nu är det alltsamman så passande, » genmälde fru Alm, » där sitta flickorna i det inre rummet, alldeles för sig, och där innanför det lilla toalett-rummet, där de ha sina ytterkläder och en soffa att hvila på, om de skulle vara trötta en stund. » » Lovisa, » återtog fru Bergström och satte ner sin tömda kaffekopp, » hvilken lycka for en mor, om hennes dotter kunde få en sådan man. » Fru Alm suckade, sade » ja, ja » och såg skyggt upp till fru Bergström.
Komiterade hafva nemi. föreslagit, alt mot befrielse för Berjeådalens manliga personal från denna bägskatt, mantalspennidgarna derstädes för både män och qvinnor, borde hädanefter förhöjas från 4 till 6 sk. af hvarje person. Detta synes mig vara ganska rikligt, ty dä båda könen kunna antagas ungefär lika i antal, så är också för bägskatten full ersättning genom de förhöjde mantalspenningarne vunnen. Hr von Hartmansdorff: Jag har förut lika med Hr von Troil anmärkt, att regemenlsskrifvare icke lära kunna umbäras, om än den ifrågavaride uppbörden fråntages dem. Dä göres ingen besparing genom denna förändring. Man ökar blott göromålen för kronofogdarna, hvilka redan äro mycket belastade. Hvad akademierne beträffar, sä ser jag icke att. Upsala akademis fogdar skulle kunna umbäras, sä länge akademien eger så mänga egendomar att förvalta. Bergsfogdarne torde vara mindre behöfliga; men på det bela befarar jag detta förslag snarare medföra skada än gagn. Hr Printzensköld: Jag är, hvad akademiernes tjenste män och regements-skrifvarne beträffar hufvudsakligen förekommen af Hr von Hartmansdorff och förenar mig i afseende pä nämnde befattningar med honom. Hvad deremot angår bergsfogdetjensterne, sä delar jag med komiterade och Utsk. den åsigten, att dessa tjenster kunna indragas. Man vet nemi. alt bergsfogdarne icke hafva annan uppbörd, än hammarskatten och lackjernstionden jemte åtskilliga bestyr af adminislratif beskaffenhet, men alla dessa sysslanden äro likväl icke af större omfattning, än att de kunna till kronofogdarna öfverflyttas, särdeles om dessa tjenstemän, för deras derigenom ökade göromål kunde af de indragne bergsfogdelönerna få sig anslagen en lämplig ersättning.
Ständers Serskildta Utskott den 6 Maj 1818. S. D. Efter slutad justering af Utskottets Betänkande angående grunderna för en allmän, reglering af Statens Embeten och Tjenster, yttrade Herr HofRättsRådet von Rosén, med förnyande af sitt till Protocollet för den 22 sistlidna Aprill gjorde anförande om i frågavarande ämnens öfverlemnande till en utaf, om de särskilta StyrelseVerken, erfarne och kunnige män sammansatt Comités bepröfvan - r 716 Serskildta Utskottets Betåukanden. de, att, som indragningar och förändringar af Rikets Coliegier och Verk samt minskning i Etnbetsoch Tjenstmännens antal berodde på den förenkling, så väl Allmänna Lagen som Ekonomiska Författningar kunda komma att undergå, det vore utan allt ändamål att nu, och innan ett sådan förändring af Lag och Författningar för sig gått, bestämma, hvilka Verk och Embetsman borde bibehållas för den nya Lagens och” Författningarnas handhafvande och tillämpande, hvarföre Herr HofRättsRådet, för sin del, icke kunde understödja Utskottets i förnämnde afseende afgifna Betänkande; Och begärde Herr HofRättsRådet, att detta yttrande måtte, såsom dess reservation, i Protocollet intagas. Ut Supra. Ex Protocollo. Carl M. af Lelmberg. Rättelser: sid. 35. råd. 6. står: Förordningars läs: Anordningars — 45. —- 4. nedifrån står; Lagstiftande läs: Lag skipande T 48* ~ il. står: Csnsions.inrättning läs: l’ea sionsinrättning - ttr-flr 11 oocooooooooccocxa^oooooooooaoocjocoococxjoococxsi N:r 111. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af åtskilliga väckta motioner om förändringar eller förb ättringar uti skjut sväsendet, och de i detta ämne utkornne, nu gällande författningar.
sedermera som död, som ett halfförruttnadt, af korpar sönderslitet lik och slutligen som ett benrangel. Bildföljden afslutas med ett härligt blomstrande körsbärsträd, till hvilket hjeltinnan, efter det kroppen genomgått alla förintelsens skeden, blifvit förvandlad. Det blommande körsbärsträdet anses af japaneserna som skönhetsidealet inom växtriket, och under detta träds blomningstid företagas ofta utfärder till berömda körsbärslundar, der timme efter timme tillbringas under stilla beundran af trädens blomsterprakt. Beklagligen fick jag så sent förklaringen på den vackra Begrafningsplats i Kioto. poetiska tanke, som genomgick denna, delvis med vederstygglig naturtrohet utförda bildserie, att jag försummade tillfället att köpa densamma. Jag nödgades allt för snart lemna Kioto, för att vara närvarande vid en fest, som gafs för oss i Kobe af der boende, för vår resa intresserade japaneser, europeer och kineser. Festen hölls i ett Budda-tempel utanför staden samt var mycket glad och angenäm. Japaneserna tyckas alldeles icke anse, att ett tempel obelgas genom en dylik tillställning. Under aftonens lopp kommo t. ex. åtskilliga pilgrimer till templet. Jag iakttog dem noga och kunde i deras drag ej märka spår till missnöje deröfver, att en mängd utländingar kalaserade i den vackra tempellund, till hvilken de vallfärdat. De syntes snarare anse, att de kommit till målet för sin vandring i en lycklig stund, och mottogo med nöje de förfriskningar, som bjödos dem. Den 18 okt. om morgonen lyfte Vega åter ankar, för att segla vidare. Vägen togs genom Japans inhaf till Nagasaki. Då jag af landshöfdingen i Kobe begärde tillstånd att landstiga på ett par ställen under vägen, biföll han ej allenast genast min begäran, utan sände äfven med Vega samme engelska talande tjensteman från kansliet, som förut följt mig till Kioto. Vädret var klart och vackert, så att vi fingo godt tillfälle att beundra Inhafvets härliga omgifningar. De likna mycket landskapen i en nordisk skärgård. Utsigterna äro dock här till följd af bergens mindre vexlande gestalt enformigare.
Jag tror att-för en osanning bör hwar och en ansvara: Men att ge an cn osanning, är omöjligt för en A« delsmanr m felaktig, en eezuivohus uppgift är allt 4422 Den 19 Octsber. hwad som är möjligt. Skulle nägvn ansvarighet 2, läggas en Utikotts - Ledamot som gör en sädan åmnäs lan i sitt Gränd, sä borde pä samma grund de ösrjga Utskotts - Ledamöter auswara, som obehörkgen shr anmärkningar frikänt ett SiatS. Räd; mcn jag fös MM del tror att intetdera är rigtigt. . - ^ ^ ^ - ' X ' ^. Grefwe körner; Jag tycker för min del att wi ha kommit oändligeu längt ifrän frägan. Den första tycktes mig wara, om det skulle äga rum att en enskilt Ledamot med sin tanke skulle fä gä till Ständer sedan pluraliletcn af Utskottet icke funnit skäl till nägvn anmär/uing emot ett Stals-Räd eller annan hög Embetsman. Ifrän denna fräga har uppkommit den om answar för den Ledamot, som hos sitt Ständ gjorde en sädan anmälan. Jag har yrkat och jag tror ännu att Constitutioncn wägrar det förra. Men wilja wi afwika frän Constitulionen och öfwer, skrida de gränsvr den utstakat, sä mäste ätminstone för en ny Lslus ett nytt corrcctif stadgas, och dä finner jag för min del intet annat, än det af answar för den Ledamot som gjort ett sädant anförande. För att ännu närmare nalkas Constitutioncns esprit och bibehälla nägvn af de former den stadgar, torde jag fä fdreflä Högloft. Ridderskapct och Adeln, om icke, när en Ledamot af Eonstitutions - Utskottet gör en sädan anmälan, ett nytt Utskott kunde sättas, för att pröfva hans anmälan och grunderne dertill. Friherre Legerström:
N:o 32. att 498 Den 8 Junit. att wara fri, blir Monopolist, ty just igenom desse Branwins-Fabriker är den säkraste wag lemnad öppen för Capitaliften och den förmögne Possessionaten, att sälta sig i disposition af Spannemälen, hwilket de med sa mycket större säkerhet kan göra, som da erfarenheten ger wid handen, att under io ars förlopp, minst tre ars misswäxt inträffar i wart Land, det ju da ligger i sakens natur alt härwid aldrig den ringaste förlust ar att befara men wäl den oberäkncligaste winst. Calcul öfwer Bränwins-tillwerkninZen till sa kalladt husbehof. Med en panna af 4a kannors rymd afwerkas i allmänhet inom 9 manaders förlopp icke öfwer roo tunnor Säd och som säkert kan man antaga att tillwerkarne med dessa pannor öfwer huswud icke fa öfwer 14 kannor Branwin af hwarje tunna, hälften Räg oÄ) hälften Korn, som da utgör en Branwins-afkomst af 1400 kannor.
Ridderskapets och Adelns Å Högv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar, Ledamöters vägnar, Jacob Hamilton. Agardh. k Vällofl. Borgare-Ståndets Å Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar, Ledamöters vägnar, J. F. Gråå. P. Sahlström. Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, ]S:o i. På Lag-Utskottets vägnar: Å Höglofl. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar, Carl G. Mörner. 19 k Vallöf]. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar, J. F. Eklund. Å Högv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar, A. E. Knös. Å Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar, F. von Zweigbergk. Carl Hasselrot. Reservationer. Af Herr Biskopen Doctor Agardh; ”Jag måste reservera mig emot det förevarande förslaget till Lag för Enskilde Banker, så vidt det allt för mycket ingår uti reglementerande och icke skiljer emellan civil och ekonomisk lagstiftning. Utom det att i allmänhet, i en sådan fråga som denna, Representationen bör mera framställa grunddragen och de allmänna åsigterne, samt lemna åt administrationen specialiteternas bestämmande efter serskilda förhållanden, fruktar jag att en detalj-reglering uppstår af en talrik Utskottspersonal, och, i sista rummet bestämd genom voteringar, icke kan blifva synnerligen ändamålsenlig. De controller, man söker genom ifrågavarande detalj-bestämmelser, åstadkomma ofta ett förminskadt nit i verkställigheten och lemna snarare en täckmantel för sveket, än ett skydd emot detsamma. Jag reserverar mig vidare deruti, att detta förslag, som ingår i så mycket specialbestämmelser, förbigår den vigtigaste frågan, nemligen hvad slags creditrörelse Privatbankente skola drifva. Det finnes nemligen flere slag af Bankrörelse; en del mer fördelaktiga för Bankbolaget, en annan för landet och näringarne.
Vid sålunda inhämtad kännedom om domare-embetels utöfning i ofvannämnde domsagor, kunde jag, till egen och det allmännas tillfredsställelse, icke erfara annat, än att vederbörande i allmänhet, hvar i sin stad, med nit och urskiljning förvaltade sina vigtiga embeten. Enligt hittills iakttagen ordning hade nu, i fortsättning af hvad sista embetsberättelse!! pag. 83 och följande innehåller, bort meddelas en allmän öfversigt af domstolarnes och öfriga judiciela embetsnyyndighelernas göromål efter år 1840; men då nödiga upplysningar härom hufvudsakligen mäste hämtas utur de lill Kongl. Maj:l al Hans Exellens Hr JustitieStatsministern afgifna berättelser om Justitieförvallningen i riket, och sådan berättelse ännu icke för sednare tid än år 1841 till Kongl. Maj;t inkommit, har jag trott mig befogad att lemna detta ämne alldeles å sido, helst framställningen deraf icke kunde omfatta längre tid än ett år och således ej skulle i allo uppfylla sitt ändamål, i saknad af tillfälle till jemförelse emellan de resultat, åtminstone tvenne års förvaltning gifvit. Emellertid och då det af flera skäl torde finnas af vigt att känna slutliga utgången af de under sistförflutna åren afgjorda brottmål, uti hvilka de brottsliga blifvit, enligt lag, förklarade skyldiga lill dödsstraff, och angående hvilka mål jag derföre särskildt inhämtat nödiga underrättelser, bör jag derom i korthet nämna, att sedan, på sätt i min ofvanåberopade berättelse pag.
Beträffande sedermera sjelfva beloppet af reparations-utgiften; så och då Kostnads-förslagen upptaga icke mindre än 12,400 R:dr för Broarnes uppförande af gjutet Jern samt 8820 R:dr för desamma af Jern med beläggning af Tiädplankor, och Utskottet i dess Förslag afsett den betydliga besparing, sora uppkommer genom Trädbroars begagnande, då ock förmodeligen någon del af de förut befintelige materialierne äfven lära kunna användas; torde anmärkningen om Jernbroars anskaffande böra lemnäs utan afseende. I öfrigt och enär meranärunde af behofvet påkallade utgifter grundas på behörigen uppgjorde Kostnadsförslag och Utskottet icke har anledning förmoda, att desse blifvit för högt beräknade, samt det dessutom åligger Vederbörande, att vid arbetets utförande iakttaga all den inskränkning i utgiften som ernås kan, hvaraf ock följer, att den möjeliga besparingen i Anslaget blifver öfverskott, till användande på sätt Utskottet föreslagit; anser Utskottet sig icke äga skäl att afvika från dess Betänkanden, JV:o 236, 7 förra yttrande i frågan, utan får detsamma till alla delar åberopa. Uti Anförande, som hos H. R. o. A. blifvit uppläst och till Utskottet remitteradt samma dag, som återremissen af förevarande HufvudTitel beslutades, liar Hr Friherre Fochj B. IV., föreslagit, dels ökning i Anslaget för Strömsholms K. Slott samt dels att nuvarande Ståthållaren dervid, som redan i många år, icke ulan betydliga egne uppoffringar tjenat utan Lön, måtte å Allm. Indr.-Staten uppföras till erhållande af minst 600 R:dr årligen; men sorn desse ämnen icke blifvit framställde inom den i 56 §. af lliksd.-Ordn. stadgade tid; så hafva desamma icke eller kunnat af Utskottet till hufvudsaklig behandling upptagas. Sluteligen får Utskottet vördsamt anmäla, att dess uti Utlåtandet JV:o 126 gjorde hemställan om uppförande på Allm.
Mine herrar! då jag så lifligt önskat, att detta Stånd skulle, genom en af Const.Utskts anmärkn:r påkallad opinionsyttring, gått landets väl och folkets önskningar till mötes, och jag nu går att reservera mig mot ett motsatt beslut; torde det icke blott tillåtas mig, utantill och med vara mitt åliggande, alt redogöra för moliverna dertill. Jag hade alskat att se, alt della Stånd hade kunnat låta skimra en stråle af forntida glans, af det oberoende, de fosterländska tänkesätt och den nationalitet, hvarmed det fordom lyste, innan af oss återslår endast minnet; ty vi stå, mine herrar! redan med ena foten i grafven ! Häfden vittnar hvad Sveriges adel gjort och varit; den oell Sveriges sjelfständighet och frihet voro 4 Den i5 J u 1 i f. m. eli; fredens som krigets storhet och ära voro dess gemensamma sköldemärke; detta vare nog för sagan och för efterverldens dom öfver dem — men för oss — är detta nog? Vi öro väl samma Stånd, men en ny lid fordrar nya handlingar, om den ej skall anse oss för en mumie ulan anda och lif. Taga vi eller hafva vi tagit den ställning till samhället, att vårt bestånd är oförenligt med dess, att vårt intresse blir icke fäderneslandets, alt detta Stånd anses såsom ett hinder för utvecklingen af samhällets uppvaknade krafter; visa vi oss ej hafva annat anspråk på företräde, än pergamentsrultorna, — då, mine herrar! skall väl ingen sjelfherrskare kasta dem på elden, men det närvar, skall, med ali respect för det förflutna, lägga både dessa företräden och bevisen derpå utan vidare råtgärd eller ceremonier till handlingarna; och — båda hafva försvunnit i liden. Man torde invända, att min klagan är orättvis, — pluralileten af detta Stånd har uppfyllt allt hvad nationen billiglvis kunde fordra, — att milt påstående är öfverdrifvet, då jag anser att fäderneslandets väl kunde i afseende på den afgångoa minisleren kräfva något mera, än att med decharge-betänk. förvaras bland handlingarna.
Lii sednast äfgifna underdåniga femårs-berätlelse hade E. K. M:ls Befallningshafvande närmare vitsordat det stora behofvet af underlättade kommunikationer inom Jemtland, från hvars hulvudort Ostersund afslåndet till den närmaste stapel-orten Sundsvall utgjorde icke mindre än 18| och till Levanger i Norrige 23f mil. De många hinder och ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 158. 449 och oskäliga kostnader, som en befolkning af 55,000 innevånare, spridda på en yta af mer än 400 qvadralmil, dagligen måste vidkännas, såväl vid afyttrandet af egna produkter, som vid anskaffningen från andra orter af oundgängliga förnödenhets-effekter, påkallade nemligen högt alla lämpliga åtgärder, för att i möjligaste måtto undanrödja sådana olägenheter, som städse uppkommo af en lång och besvärlig land-transport; och om än Jemtlands län i sednare tider blifvit hugnadt med rika bidrag tor omläggning af gamla och upptagande af nya vägar, hvarigenom stora fördelar vunnits, återstode likväl mycket att i detta hänseende önska. Genom anläggningen af den nu föreslagna kortare och vida mindre kostsamma kommunikationsleden trän Östersund lill Veerdalsören skulle Jemtland uti icke ringa män betryggas emot de stora bekymmer, som inträffade missväxter der medförde, enär i sådant läll behofven af lefnadsförnödenheter med fördel kunde fyllas från nyssnämnda kuslort, dit sjöfarten, i motsats med förhållandet vid Öslersjöbamnarne, vore öppen under nästan liela året och således äfven under största delen af vintern; och när lullförhållandena med Norrige blefve reglerade på ett mera tidsenligt sätt, så att oförlullade utländska varor linge fran Norrige transito införas och först vid gränsen behöfde underkastas tullbehandling, komme ofelbart den nya vägiinien att utöfva ett stort och välgörande inflytande på Jemtland, likasom på dertill angränsande orter.
Eders Kongl. Majits underdåhigste. tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns -På Prest-Ständets vägnar vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom. h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar . vägnar • H. N. Schwan , Lars Olsson h. t. Talman. n. v. Talman, Uppläst hos Samtelig;! Riks-Ständen den 2 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung ! Hos Riksens Ständer hajr fråga blifvit vackt •om den ändring uti Expeditions-Taxan af den S7 44 Den 3 Juli. 37 Maj 1801, att losen för Expeditioner vid Kämners-Rätterna mätte blifva lika med den, sorn är bestämd för Häradsoch Bergs-Tings* Rätterna, äfvensom att parter mätte åläggas lösa ett Exemplar af de Utslag och Protocoll, som ifrån förstnämnde Domstolar utRirdas.
Din moder som nu G. I. qwicknat til ur sin swaghet beder helsa och säga, at det päronträd, du som späd gosse planterade framför dit kammarfönster, nu står ymnigt och dignande af kart, och hwar gång hon går det förbi tänker hon på sin Matts. Med önskan om Guds wälsignelse och allt godt til ande och kroppshydda förblifver jag altid din trogne fader Samuel Waldius. Bref från Mathias Waldius till Erland Hjelm. Min älskanswärde wän och broder! Jag kan ej exprimera, hur obligerad jag är af min käre broders agréabla skrifvelse och i huru hög grad mit hiärta känner sig fägnadt af at höra, det min broder dock understundom alt framgent erinrar sig sin trogna Matts. Altså vågar jag också intala mig, at en liten journal af de många händelserna, sedan jag qvitterat Frohe Jeanettes råa jungman och stekta schellfisk, ej skulle varda ovälkommen. Från Amsterdam, där Carl XII hängde på dörrskyltarna och det til och med i rödt kläde och allongeperuk, for jag efter at vederbörligen hafva begapat den ansenliga hufvudstaden och gjort observationer öfver dess handel med allehanda kostbara föremål från Indien och Coromandel, på canaler inåt landet på en Treckschuyt eller dragbåt, så kallad, därför att den drages med rem spänd i ett träklot på baklåret af en häst, hvilkens ryttare på land, är båtens styrman. Ruffen var tyvärr occuperad af en rik negociant från Amsterdam, och genom den ymniga tobaksröken på däcket såg jag holländska bönder präktiga med gyllne knappar och strumpebandsspännen af guld gå till kyrkan – ty det var Söndag – med sina hustrur; och där i landet är det fruarna som bära hornen, ty med sina gullhorn öfver pannorna likna de julbockarne på Wexiö marknad.