Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla öfriga lokaler för undervisningen äro, både med afseende å utrymmet och anordningen, i hög grad olämpliga. För att på ett fullt tillfredsställande sätt vinna det önskvärda ändamålet, en ny lokal för läroverket, gifves, enligt Direktionens åsigt, endast den utväg, att å annan byggnadsplats, än den skolan nu innehar, uppföra berörde lokal, och har en beräkning öfver belöpande kostnad blifvit uppgjord, under den otvifvelaktig! säkra förutsättningen, att Göteborgs stad lemnar kostnadsfri, lämplig byggnadstomt. Denna beräkning ådagalägger, att för en kostnad af omkring 160,000 Riksdaler kan uppföras för skolan en fullt tidsenlig och ändamålsenlig lokal, innehållande en hufvudbyggnad i tre våningar samt två flyglar i två våningar hvardera, det hela anordnadt enligt upprättade och af Direktionen den underdåniga skrifvelsen bilagde ritningar. Denna byggnad skulle uti första och andra våningarne inrymma verkstäder, laboratorier, ritsalar jemte öfriga undervisningslokaler, rum för samlingarne, bibliotheket och vaktmästaren samt uti tredje våningen bostad för Föreståndaren. För anbringande af en värmeapparat, ångmacbin för verkstadens drifvande, inredning af auditorier och laboratorier m. m., anser Direktionen att ytterligare torde böra tilläggas 70,000 Riksdaler, så att hela kostnaden skulle uppgå till 230,000 Riksdaler; och äro å förslagsritningarne byggnaderne så anordnade, att, genom att utdraga flyglarue, ytterligare utrymme kan beredas, i fall framtida behof skulle sådant påkalla. Yid öfvervägande, huru erforderliga medel för utförande af berörde byggnad skulle kunna erhållas, har Direktionen ansett valet mellan två alternativer kunna ifrågakomma, nämligen att antingen hos Eders Kongl. Majt i underdånighet anhålla om proposition till Rikets Ständer om erhållande af ett bygguadsanslag till ofvanberörda belopp, eller ock att härtill använda skolans kapital-tillgång, utgörande den 1 sistlidne Januari 143,807 Riksdaler 32 öre, jemte de medel, som kunna erhållas genom försäljning af den nuvarande fastigheten och hvilken försäljningtorde kunna inbringa omkring 100,000 Riksdaler.
Väl hade äfven hon funnit det underligt och ledsamt, att Mannerstedt dröjde så länge; men först då kommerserådinnan yttrade: ”Det förefaller mig, som det ej stod riktigt till,” vaknade i hennes hjerta en namnlös oro, en mörk och hemsk aning. Hon erinrade sig äfven, att hon, för att trösta honom, lofvat bref till Julafton. ”Tänk, om detta inträffat,” fortsatte den tysta tankegången, ”om min siareförmåga bedragit honom på glädjen, och lemnat endast smärtan qvar! Det vore rysligt! Arme, beklagansvärde yngling, var måttet ännu icke fullt!” Rosa stod vid sidan af ett bord under fönstret, som vette åt gatan, och medan hennes fingrar mekaniskt vände på ett litet paket, som innehöll det minne hon bestämt åt honom, lyssnade hon med spänd uppmärksamhet utåt gatan; men intet annat ljud hördes, än af de skrålande stjerngossarne, som under väldig sång tågade förbi, upplysta af den stora, väl oljade pappersstjernan, hvilken isynnerhet bestrålade den moriske konungen, som gick framför dem. Först sedan denna barnfröjdskara försvunnit i huset nästintill kommerserådets, – ty här fingo de icke tillträde, emedan frun fann deras upptåg alltför simpla och gammalmodiga, – kunde Rosa åter höra hvad som föreföll. Men ännu var allt så plågsamt tyst, och hon kunde icke förmå sig att gå ner, förrän hon förnam betjentens välkända, säfliga gång, då hon ville, liksom händelsevis, möta honom i förstugan. Emellertid, ”blef den väntan lång,” och både minuter och qvart förgingo. Ändtligen hördes Larsson komma tillbaka; men Rosa häpnade och kunde knappt komma utför trappan; ty det var ett elakt förebud, att Larsson – sprang. Då hon stannade på sista trappsteget, stödjande sig emot ledstången, inrusade betjenten ifrån förstugudörren. ”Nå, Larsson,” yttrade Rosa med en ton, som hon ansåg vara mycket likgiltig, ”hvad gör herr Mannerstedt, som dröjer så länge?” ”Ack, det är för illa med honom,” svarade Larsson andtruten, och sökte litet återhemta sig efter det häftiga trafvandet.
Jag har tyckt mig finna att Betänkandet brister i rättvisa i tvänne puncter; och jag begär att få anmärka dem. Den ena angar Hennes Majit Enke-Drottningens blifvande Appanage i penningar, och den andra ersättningen för de öfrige förmåner, till hvilka Den u April. m Hennes Maj:t ar berättigad, och deraf synnerligen dispositionen af Starby, samt beskaffenheten af det Arrende om Starby * sorn no existerar. Ehvad jag jemför den Penninge-Summa, som nu af Stats-Utskottet föreslås med ert Summa, som är Hennes Maj:t i dess GiftermålsHandlingar på 1770-talet lofvad 5 samt dervid eftersinrtar hvad samina Summa då var emot hvad den nu är; eller om jag, med dtt hela af H.nnes Maj.ts rättsådan sorn den i öfrigt är, och sådan som den sedermera blifvit ökad, jemför det hela af hvad Stats-Utskottet nu föreslår; så kan jag icke finna annat, än att Hennes Maj-.t får bestämdt lo,000 Ridt mindre än Hon minst bordt få; äfvensom att vid betragtande af Myntets tiu varande värde, der synes mig uppenbart både att Hennes Majit verkeligen får mindre, än Henne från början varit ämnadt, och äfven mindre an någon Svensk Enke-Drottning ännu någonsin haft. Med de mångfaPdiga försäkringar om Svenska Folkets kärlek och tacksamhet, som Dess Representanter vid så många Riksdagar till Hennes Maj.t frarhvist, och med de tänkesätt, af underdånig tillgifvenhet, som Ständerne ännu vid denna Riksdags början tillsade Vår nyligen aflidne Konung ; med allt detta står icke det förfarande i öfverensstämmelse, som man nu föreslår Oss.
Härvid aro förmodligen de för statens räkning föreslagna konstverken icke medtagne, enär de då icke voro inköpta, men drager man från dessa 20,000 kronor först och främst den säkert högst betydliga köpeskilling, konungen erlagt for de konstverk, han förvärfvat, vidare konstföreningens 5 å 6.000 kronor, så lärer icke synnerligen mycket återstå för den egentliga allmänheten. I sex veckor hade akademiens utställning pågått, när opponenterna d. 15 Beptember öppnade sin. Bedan den festliga prägel, de förlänat åt lokalens yttre, gjorde sitt att väcka ett angenämt, upplifvande intryck, som ej vid inträdet förminskades. Efter allas enstämmiga utsago kände man sig uppfriskad, glad, när man kom in på denna exposition. Undantag bör kanske göras för de mest framskjutne akademiske partimännen. Se vi på pressens omdömen, finna vi, att man genast enades om, att denna utställning så godt som fullständigt bannlyst dilettanteri och underhaltighet, — detta i motsats till akademiens. Yidare finna vi från flere håll betonas det vittnesbörd om kraftig konstnärlig produktion, som ligger deri, att denna utställning låtit sig åstadkommas, trots parisutställningen i våras. Och vi finna det äfvenväl erkändt, att denna utställning är årets förnämsta. Man och man emellan taga uttalandena en starkare farg. och som regel hör man de flesta, sedan de hunnit aflägga sitt besök på opponentexpositionen, uppdraga en jemförelse, som på ett utomordentligt decideradt sätt utfaller till akademiens nackdel. Dessutom torde böra bemärkas, att redan under de tvenne första dagame, då denna utställning hölls öppen, inköp der gjordes för under våra förhållanden ej obetydligt belopp. Hvad som också under utställningens första dagar, både man och man emellan och i pressen betonades, var det olyckliga sätt hvarpå statsmedlen disponerats. Man erinrade sig hvad som föreslagits till inköp och man jemförde.
egen ära blifvit mördare, den andra en zigenarnatur utan alla inoraliska begrepp, en fiskarpojke, livars mol: a r af tattarblod och alltså haria enligt folktron. Nar kamraten bibringar honom lärdoinen oin en vedergallning soin universums lag, oin straffet so111 en följd af hvarje brott mot varldsordiiingen, och så till slut berättar sin egen historia om Ii~miiden, soiii lian tog p&amp; sin älskades bakdantare, en munk; då ser den unge i sin äldre kaiiirat brottslingen, soin förtjänar dö, och han anger lionom. Vid Berg Reses lik bekänner lian d i, a t t han dödat den, soin lärde Iionom; a t t » jordelis grundval heter rättfärdighet) &gt;. Okeiist&amp;iiningen hos dessa båda .ensamnia, ur saiiihiillet utskjutna, som s t i ansikte inot ansikte med naturen, ar val återgifven. Sten.kzmlet ar en annan. forntidssaga. Stenkumlet säges vara gamla kung Atle, men stenknmlet ä r egentligen stenkiliigen i ditt eget bröst, egoismen, som förstenar, och för denna stenkung blir kvinnan i berättelseii ett offer. Han griper henne och krossar henne. ' Fantasiens rätt att njuta ocli tro på lifvet &amp; r ämnet i ' Petter AToord OCW fru Fasta. F r u. F a s t a ä r lifvet sjalf med träl och släp, och Petter Nord är vfirinlandspojken ined falitasiens Strh efter allt det härliga här på jorden, efter lifvets solsida. Men Petter Nord kommer - pk nattsidan i stället, nar han stulit feiiltikroiian från priiicipalen. Han vill häninas all den förödinjnkelse, soin sedan öfvergar lionoin, ven på denne, men när d e t koiiimer till ' stycket, mhste han förlåta CL " f hono~n. H u r den gulbleka fru Fasta än p r e d h r, tror lian henne dock ej.
Ligger det någon sanning i den uppfattning af skarpskytteväsendet, som jag här gjort, bör utan tvifvel statsmagterna taga vara på hvad frivilligheten af fosterländsk hänförelse skapat. Det bästa, sorn staten i sådant fal! kan göra, är att gifva föreningarna instruktörer. Dermed hade Staten gjort det möjligt för deri att allt fullkomligare och fullkomligare utveckla sig för uppgifvet mål. i afsedd rigtning. Det säger sig nära nog sjelft, att löreningarnes egna öfverbefälhafvare, upptagne, sorn säkerligen flertalet af dem är, af mångfaldiga andra göromål, icke kunna tillförbinda» mera än den kombinerande ledningen af löreningarnes gemensamma öfningar, samt vaka öfver de angelägenheter, som stå i sammanhang dermed. Allt öfrigt, rekrytskolan, kompaniöfningarne, gymnastik, bajonettfäktning, samt mälskjutningarne mäste i deras detaljer besörja.- och öfvervakas af instruktörer. 1 hufvud.staden, måhända äfven i Götheborg, torde sådana vara ganska lätt att erhålla. Icke så i de mindre städerna. På landsbygden torde det vara än svårare. Manga militärer draga sig ännu skygga tillbaka härför; andras tjenstgöring tillåter det icke. A7ill man dock saken, mäste man äfven vilja medlet, I den af Herr Blanche väckta omfångsrika motion har han äfven tänkt på detta ämne. Flan föreslår: ”att ät hvarje skarpskytteförening, sorn sig på vederbörligt sätt dokumenterat, måste, på derom af öfverbefälhafvaren gjord ansökan, såsom bidrag tili aflöning för instruktörer af arméens befäl lemnäs ett understöd af 3 R:dr B.-mt årligen för person, räknadt efter medlemmarnes antal vid inlemmandet af öfverbefälhafvarens rapport i slutet af föregående år, mot det. att. öfverbefälhafvaren vid sin nästföljande årsrapport redogör för besagde medels riktiga användande och detsamma genom närlagde qvittenser styrkes. Förening, som sig under årets lopp bildar och anmäler må äfven mot enahanda redovisning åtnjuta samma understöd, räknadt efter antalet medlemmar, då föreningen anmäler sig.
Sådant är förhållandet i alla möjliga fall, och således äfven i fråga om beskattning. Det är väl icke rätt, såsom Hr von Harmansdorff redan anmärkt, att den ena sidan helt och hållet bestämmer huru i tvisliga’fall förhållas bör. Men jag förmärker, att något slags ömtålighet här är å färde, i anseende dertill att ett administrativt veik, nemi. Kammarcoll:m, skall dömma öfver förhållanden, som blifvit stadgade af fullmäktige, valde i orterna af RiksSttus medlemmar. Denna ömtålighet är nog långt drifven, men om jag också skulle vilja erkänna den såsom i något afseende grundad, finnes det ju en utväg att hjelpa saken, efter såsom jag förmodar allas önskan, om vi nemi. kunna hoppas, att Utsk., ifall af återremiss, ville förklara, att den myndighet, sorn här skall träda emellan, må vara den juridiska, eller att de klagomål, som i detta fall äga rum, må gå den juridiska vägen till Kammarrätten och Högsta Domstolen. Då sålunda dessa tvister skulle öfverlåtas åt domaremakten, och do - Den 19 Augusti c. m. >97 mnremakleii slår bredvid båda statsmakterna, vore ali ömtålighet lios (leii ena eller andra undamöjd; ty så långt målte vi ännu icke hafva konlmil i ömtålighet-, ätt icke domaremaklen skulle vilja medgifvas att slila tvister medborgare emellan. Anmärkas bör också, alt desse fullmäktige, som utsätta markegångsprisen, icke äro Ständer, ty i dessa frågor deltaga hell andra ledamöter, än de som utgöra Rikets 4 Stånd. Jag vet icke huru en sådan fråga, som den jag framställt, kan komma lill Coust.Utsk.; men mig synes, alt den juridiska vägen hur vore den rälla. Hr von Rosen: Jag kan icke förena mig med Gr. Horn, som önskat ett uppskof med pröfningeu af denna fråga, lills Sländerne beslulat huru det skall gå med räntepersedlarnes förvandling. Förhållandet är enahanda nu, som del blefve efter ett sådant beslut.
Då ingen bestrider oformlighelen af ett 20-manna-Råd såsom Styrelse för tvenne Riken, hade det ju varit vida enklare att förordna, att man åt den myndige thronföljaren under hvilka förhållanden som helst, då Konungen är hindrad att Styrelsen utöfva, updroge densamma, samt, då thronföljaren icke är myndig, eller andra omständigheter ega rum, att man då stannat vid det förslag, som i detta hänseende är upgjordt, och som inskränker antalet Irån 20 till 8, hvaremot jag icke skulle hafva haft något att erinra. Det hade visserligen varit önskligt, om Const.-Utsk. i sitt Mern. infört de betänkligheter, som yttrades mot den Kongl. Propos. , som framlades vid förra Riksdagen; men Utsk. har, såsom jag förmodar, på goda grunder ansett sig derifrån förhindradt genom remissens innehåll, som icke omfattade något annat än frågan om förändringen i RiksAkten. Emellertid är det ledsamt att vi Den 18 Februari f. m. mäste gå miste om innehållet af dessa yttranden, ehuru de flesta af eder, mine Hrr, torde hafva tagit kännedom derom. Jag anser för min del förslaget oantagligt i sak, hufvudsakligen på den grund, att jag icke erkänner riktigheten af den vidt utsträckta principen af ett fiegent-skap inom de Kongl. Prinsarne, då det utleder sig till så långa afstånd ifrån Thronföljaren. Jag anser att Thronföljaren ovilkorligen och obestridligen hör vara Thronföljare, och, för den händelse att han är omyndig, anser jag att antingen en på antagliga grunder sammansatt interims-regering bör utöfva styrelsen, eller ock att, för sådan händelse, de båda Rikenas valrättighet inträder att utse en Riksföreståndare. Jag inser icke att några stora vådor äro för handen, ej heller fattar jag, hvartill förespeglingarne derom skola tjena; ty icke är del väl gerna tänkbart, att ett helt konungahus skall på en gång och så tvert utdö.
Utskottets förslag är godkändt af Borgareoch Bonde-Stånden; mert sorn Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ansett 3:dje punkten böra utgå, så lärer votering komma att anställas öfver följande proposition: 3o:o. Denr sorn bifaller Utskottets förslag i 3:dje punkten af 143 att från 40 Bevillnings-Utskotlels Memorial, N:o 3f. afgift efter första Artikeln befrias personer för det året, då de beredas till Herrans Nattvard, om de än fyllt 18 år, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ofvannämnde 3:dje punkt, att från denna §. utgå* §. i45. Pag. 6g och 70. a:dra morn. Detta moment är godkändt af samtlige Riks-Stånden, men skulle, enligt Borgare-Ståndets beslut, blifva det tredje uti denna emedan Ståndet, som, vid pröfning af i5 ocb 27 §§ uti förslaget, stadgat att arbetsfolk a( mankön i städerna och på landet fortfarande skola, fastän till nedsatt belopp, erlägga bevillning efter 2:dra Artikeln, funnit det vara nödigt, att i den nya Bevillnings-Förordningen intaga en deraf föranledd föreskrift , motsvarande srdra momentet uti i36 §. af nu gällande Bevillnings-Författning, hvilket utur det nya förslaget uteslutits, under förutsättning att alla afgifter, som nu ega rum för arbetsfolk, skulle försvinna, och hvilken föreskrift, med afseende äfven derå, att lärlingar i handel borde njuta samma befrielse , som lärlingar i handtverk, Manufacturier och Fabriker tillkommer, Ståndet ansett böra införas uti ett nytt 2tdra moment, så lydande: "Lagstadde drängar på landet och i städerna, torpare, lärlingar i handel, handtverk eller Manufacturier och Fabriker, allmogens hemmavarande söner och magar, så vida de ej drifva sudan handtering, rörelse och näring, för hvilken bevillning eger rum.
Jordbruket kan ej, utan at förfalla, sakna den ifrän alder paräknade afsättningen af detz alster til en handtering, som sysselsätter en stor del af Rikets Innebyggare; ty denna afsättning, en gang förlorad , ffulle ej lätteligen kunna ersättas för et Land, belägit wid et haf med sädesrika kuster och under et climst, som ej medgifwer någon hastig fortkomst af nya flögder. Sweriges handel ffulle nära uphöra, om den betydeligaste af dest expon-warvr icke mera kunde tilwerkas' Rikets Lreclit och Penninge-werk i följd deraf förstöras och ffmeligen Statens behof icke kunna fyllas genom beffattningar pa et wanmägtigt Jordbruk och pa nagra återstående inffränkra Slögde-Näringar allena. Emot denna förfarande tafla af Jernhandtexingens möjliga förfall, hwilken uran den lyckligen Ut - Den z Mars. utförda Förändringen i Rikets Styrelse warit yr undwikeligt, framställer Kongl. Maj:t med glädje de utsigter,.som, äfwen til denna Närings ater» inrättande, sig förete. Ehuru, sä lange kriger emellan Europas största Magter fortfar och föres efter de a ömse sidor nu antagne grundsatser, Sweriges export-handel wisserligen kommer ar möta fwarigheter, hoppas dock Kongl. Maj:t framgång för sine bemödanden ar ät denna handel bibehålla och winna all den frihet och widd, som omständigheterna kunna tillära. Genom lindrigare pris pä Spannemal, Kol och Körstor, an under de förflutna Krigs-ären, börg äfwen kostnaderna af Jerntilwerkningen bliswa ringare och en förlustfri afsättning dera i följd häraf möjeligare. Men intildetz Rikets Handel blifwer äterstäld i detz fordom säkra gang, kommer Jernwerks-rörelsen troligen at bero af de understöd, genom Lanto-län pä tilwerkningen, som Riksens Ständer långt för detta densamma bewiljat.
Ilr Frih. o. Landtm, afbröt Gr. Anckarsvärd samt fästade hans uppmärksamhet deruppå, all 11. o. Ad. ansett föredragningen böra så ordnas, att ett morn. i sender pröfvades, och att det således vore lörsta mom. af 3 §:n, sorn egentligen nu vore före till discussion och afgörande. Gr. Anckarsvärd yttrade, att han icke kommit att fästa sin uppmärksamhet vid detta beslut, och anböll om ursägt att han således vid oriktig punkt yttrat sig. Hr von Rosen: Till följd af hvad Gr. Anckarsvärd yttrat får jag svara honom att jag icke nämnt ordet ealhedralskola. Jag blott nämnde att seminarier böra finnas der folklärare kunna bildas och examineras, och att deras kunsknpsmålt, som i dessa seminarier söka inträde, bör vara sådant att del der endast behöfver en närmare utveckling, eller att de ej i seminarierna böra inhemta allt, ifrån början till slut, af hvad de behöfva känna lör att blifva skicklige folklärare. Hvad de öfriga Hr Grefvens anrnärkntr beträffar, så lemnur jag dem till dess de moni. förekomma, hvartill de referera sig; men vidkommande Hr Hibbings framställning att seminarier borde finnas endast i hvarannan stiftsstad, kan jag densamma för ingen del godkänna, ty våra stiftsstäder, der domcapitel finnas, ligga nog långt ändå ifrån hvarandra för att icke kostnaden för resor till och underhåll under liden vid seminarium, när ett sådant finnes i hvarje stiftsstad, måtte än ytterligare fördyras derigenom, att seminarier ej funnes i flera än halfva antalet stiftsstäder. Jag tror således, att det minsta antal af seminarier, sorn man kan hafva, är ett i hvarje stiftsstad; alt sammanblanda domcapitel och seminarier är icke lämpligt. Jag förnyar 320 Den i3 Februari f. m. alltså min anhållan alt delta i mom. mätte få oförändradt qvarstå. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Hr von Rosens sista yttrande, afstår således ifrån ordet och anhåller om bifall lill i mom. Frih. Ridderstolpe, Fredr.:
»En liten artikel till nyåret»? Gerna. Den önskan möter en half önskan af mig (och gör den till hel) att en gång skrifva något om »Nyåret och nyårsvisiterna» och det kunde just nu komma till pass. Jag vill skrifva något piggt och uppiggande, icke långt, utan kort och – som jag hoppas – godt. Jag skall försöka, men jag skulle önska att den uppsatsen kom ut om lördagen före nyårsdagen. Men lördagen är den 30 dennes. Kan detta gå för sig? – Fråga herr Carlén. »Icke rätt frisk till sinnet»: Ack, detta gör mig ondt! Men huru vara rätt frisk till sinnet i en hufvudstad och i en lefnadsställning der så mycket och så många göra intrång på själ och sinne? Nej, på landet, i ensligheten, der måste man vara för att kunna rå om sig sjelf, sin tid, sina tankar. Sällskapa med tystnaden, med naturen, de vida fälten, skogarne, de qvittrande fåglarne och farande molnen, den fria friska luften, full af elektriska lifvande strömningar, äfven under dess stormar; och sedan de tysta vännerna, böckerna – det lyfter och lifvar sinnet, fyller själen, såsom icke Stockholmslifvet förmår eller allt stadslif, der man tvingas att ständigt ladda ur sig. Jag har nog känt det, och derföre har jag rymt fältet. »Bättre fly än illa fäkta». Men ögonen, de måste vara friska om man skall kunna lefva friskt på landet som i staden. Måtte dina bli bättre! Denna mörka ljustid är icke god för dem. Men det blir nog bättre på nyåret. Jag hoppas godt af nyåret! Hjertliga helsningar, ännu på det gamla, från din tillgifna gamla väninna: Fr. Bremer. P. S. Hvad som sändes till mig i Holmströms lärftsbod vid Jerntorget får jag samma dag hit ut med Årsta mjölkbud, som alla dagar utom söndagarne är i staden. Detta bref häntyder i tre särskilda afseenden på Fredrika Bremers sinnesstämning vid denna tidpunkt, en tidpunkt, som för hvarje dag och timme stupade allt djupare och djupare ned mot aftonhorisonten, bådande en afton på hvilken ingen jordisk morgonrodnad skulle följa. Hon syntes icke ha den ringaste aning härom.
Utskottens åsigter varit och de bevekelsegrunder, som föranledt Utskottens tillstyrkande; Och hade Utskotten visserligen alldrahälst önskat, att Utskotten, efter sin öfvertygelse, kunnat afstyrka all Statens befattning med Disconterne, enär Utskotten då icke behöft besvara flera förebrående anmärkningar; Imedlertid bör det visserligen förekomma anmärkningsvärd!, att någre bland de samma medlemmar af Riks-Stånden, hvilka klandrat den föreslagna åtgärden, såsom ledande till kränkning af ägande rätten, sjelfve, dels yrkat en Lagsuspension, och dels framställt sådane Förslag, hvilka, ehuru indirecte, skulle förnärma medborgares ägande rätt, enär motion blifvit väckt om Jernbref, och uti anmärkningarne är föreslagit, att, till ersättning för revenuen af Götha Canal-Uiscont samt inlösen af Discont-papperen, genast skulle tillskapas och utsläppas nya Bancooch Riksgälds - Sedlar, desse senare garanterade af Banken, och således utställde på samma inlösnings-fond, som Bankens egne Sedlar; då denna nya Sedeimassa nödvändigt skulle Statsoch Banko-TJtskottens Betänkanden. 11*7 verka till nedsättning i värdet af de förut i omlopp varande Bancooch Riksgälds-Sedlar. 6:0 Hos 3.ne Rilis-Stånd är af åtskillige värda Ledamöter anmärkt, att frågan om Götha Car nal-Bolagssamt Malmö Disconter bort serskildt behandlas, emedan förhållandet med dessa Disconter skall vara skiljaktigt. Förenade Utskotten få, med anledning af dessa anmärkningar, till en början ärinra, att Utskotten icke Ingått uti någon pröfning af Discont-Directeurernes förhållande, utan endast utarbetat förslag till Discont-Verkens utredning, efter sådane grunder, som icke borde göras beroende af desse Verks skiljaktiga förvaltning. Såsom skäl, hvarföre Götha Canal-Bolags samt Malmö Disconter icke bordt med hvarannan sammanföras, har väl blifvit anfördt, att den förstnämnde Disconten skall, i förhållande till Skulderne, ega större verkliga Tillgångar, än den senare.