Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ganska sällan träffas bland svenska allmogen någon, som äger skog och icke är benägen att deraf föryttra åtminstone så mycket, som han icke ser sig till eget bruk för lifstiden behöfva. De få, som härutinnan tänka på efterkommande och neka sig en erbuden vinst för dagen, måste vara ej blott mera tänkande och om andras fördel bekymrade, än vanligt, utan ock mer än vanligt väl lottade i ekonomiskt välstånd. Ej så sällan ser man spekulanter för skogens skull köpa hemman, som deraf äga rik tillgång, derefter nedhugga och föryttra skogen och slutligen låta hemmanet gå för det pris, som kan erhållas — en spekulation, som merendels skall vara rätt vinstgifvande. Mera lönande måste den blifva, ju mer priset på trädvaror stiger; och säkerligen finnes i längden föga hopp, att ej ett sådant öde efterhand träffar stora mängden af skogrika hemman. Personer finnas tvifvelsutan, hvilkas tänkesätt hindra dem att inlåta sig i en sådan spekulation, vare sig såsom köpare eller säljare — så vidt de i den senare egenskapen äga kännedom af syftemålet. En och annan, äfven bland allmogen, känner sig ock, af en viss helsosam fördom, obenägen att 99 genom afsalu af skog beröfva sitt ärfda hemman den prydnad, han är van att se det bära, och blottställa sina efterkommande för brist. Exempel finnas, att man häri går för långt, sparar skogen utöfver den ålder, då den upphört att tillväxa i värde, och försummar derigenom att för densamma bereda ersättning uti återväxt. Men dessa få undantag upphäfva icke den allmänna regeln, enligt hvilken hos flertalet af menniskor vinningslystnaden för dagen uteslutande bestämmer handlingssättet, i detta såsom i andra ämnen, och måste i detta hafva den verkan, att Sveriges skogar försvinna, iden mån tillfälle finnes till afsättning och detta tillfälle kan fritt begagnas. Skogsafsättning uppkommer dessutom icke alltid genom skogsbrist. Priset på ved i Skåne lärer aldrig kunna blifva så högt, att man dit forslar ved från Jönköpings län.
”hvi är gräset grönt,” och jag är utan svar, men kanske smakar det er skönt om ni en munfull ta’r: ack, kära herr poet, ät! – kanske blir ni fet uti vår hemlandsdal.31 Då förf: till ett lexikon öfver svenska bygdemål en gång tillsporde en bonde huruvida man på den orten brukade säga jag dog eller jag dödde, fick han till svar: ”I våran by tala vi aldrig se’n vi ä döa.” (Kyrkoherde Eberstein, förf.)32 Presthistoria. Det var i den gamla ”goda” tiden då ett par dugtiga näfvar lika bra kunde afgöra en tvist som den klyftigaste jurist och då äfven presten ansåg sig hafva rättighet att begagna dessas ”behändiga” argumenter. Hände sig att en hetsig kyrkoherde råkade i en något liflig dispyt med sin klockare och dispyten urartade snart till handgemäng. Klockaren slog presten omkull och kom att sitta grensle öfver ryggen på honom. ”Jag tror f-n rider klockaren!” utropade presten förbluffad öfver så mycken sidvördnad. ”Nej”, genmälte hans antagonist helt lugnt, ”nu är det klockaren som rider f-n.” Läraren: Hvad åto Israels barn i öknen? Discipeln: Gubbar. Läraren: I hurudant tillstånd befunno sig de första menniskorna i paradiset? Gossen: I välsignadt tillstånd. En prest, som var ifrig landtbrukare yttrade en gång till sina församlade vänner och sockenbor: ”Nu har jag suttit här i öfver tjugo år och bara gödslat, ja gödslat mer än någon åbo i hela församlingen.” Tredje artikeln. Hvad är det? Jag tror att jag hvarken har förnuft, /håg, lust/, kraft eller formauga te å tro de jag tro ska. Hvad befalles i det sjette budet? Att vi skola vara tysta i vårt hjerta samt föra ett dugtigt lefverne, både med ord och gerningar och att hvar och en, i all trohet älskar och ärar sin extra maka. Hvad befalles i tionde budet?
Härigenom blef det således afgjordt, att, i fall någon skalle finnas vara af Justitie-cantzlern förorättad eller förolämpad, laga Domstol finnes för ärenden behandling. Ett eller annat klagomål mot Konungens Juslitie-cantzler har sedermera inkommit och blifvit i föreskrifven ordning handlagdt, men icke varit af beskaffenhet att föranleda någon åtgärd. Hvad deremot angår 11. St:s Just.-ombuds:m., så visar det sig för det närvar, ett annat förhållande. Vä! innehåller 7 § af Instructionen: ”Skulle, emot förmodan, Just.-ombudsm. någon Do”mare, embets eller tjensteman utan skäl tilltala eller tilltala låta, ”eller genom obehörige tillmålen och olaglige påståenden förolämpa, vare han till ansvar och pligt derför, lika med Aktörer i allmänhet, efter lag och författningar skyldig;” men della stadgande kan icke komma i fråga att tillämpas i annat fall, än att åtal skett inför domstol, hvilken då är behörig döma öfver den reconventionstalan som af ilen anklagade kan anställas. När Jusl.-ombudsm.- embelet inrättades och instruktion derföre lemnades, föreställde man 246 Den 28 December, e. m. sig, alt Just.-ombudsmm skulle för sin embets verksamhet iakttaga de gränsor, som uti grundlagen och instructionen finnas utstakade och då kunde man icke inse möjligheten deraf, alt personer, emot hvilka åtal icke blefve anstäldt, skulle kunna blifva af Just.-ombudsm. förorättade eller förolämpade.
Nödvändigheten att uppfostras till det Skönas insigt. Flärd och Ädelhet. Om det Sköna, såsom vi funnit, är en form af fullkomlighet, gifven för vårt sinne i en omedelbar uppfattning, med lika oskiljelig, som fullständig och outtömlig harmoni af innehåll för både känsla och begrepp: så säger sig sjelft, att ingenting annat är Skönt, än det Fullkomliga. Men vi möta, både i Naturen och bland Menniskorna, någonting, som är det Sköna rakt motsatt: detta kalla vi det Stygga. Det består icke i en blott frånvaro af fullkomlighet, utan i en positif ofullkomlighet: det är sinnebild af en disharmonisk, en form-upphäfvande princip; det är en i gestalt fixerad förstörelse. Man eftertänke, huru hvarje förnimmande af något Styggt verkar; och man skall inse, att när ögat skådar det Stygga, råkar det alltid en genom Naturen gående förstörelse, som antyder för menniskan att varelser få slut; ja, att hon sjelf, som i skönhet känner och begriper allt, är underkastad samma öde. Eller, hvi förekomma oss vissa varelser, såsom t. ex. spindeln och ormen, ohyggliga? Derföre, att i sådana djur tyckes ett lif, som syftar tillbaka åt formlöshet, åt o-organism, åt villervalla för begreppet, liksom framskymta ur Naturens bakgrund eller dunkla frånsida; den gamla Natten, hvarur några forntida folk ansågo vår glada Ljusverld vara född, synes i dem ånyo öppna sig och framsända sina äldsta, ännu oordnade, rörelsers missfoster. De liksom gömma sig undan för vårt begrepp; och jemväl när man tycker sig begripa dem, påminnes man, i första förnimmelsen eller känslan, ovillkorligt om intet annat, än den skada, som de kunna göra; således om mötet af ett Ondt. Huru kunde eljest förskräckelsen för någonting sådant, som Ormen, vara så allmän, och menniskorna medfödd?
I sammanhang härmed har jag trott, att genom någon minskning af anslaget till Revisions-Sekreterare-arfvoden, i jemförelse med nu utgående löner och arfvoden, medel lättare skulle kunna beredas till en för en del af Hof-Rätternes ledamöter behöflig löneförhöjning, hvarom jag vid frågan om stater för Hof-Rätterne får tillfälle att vidare yttra mig. Jag har härvid antagit, att det nu med 56,000 R:dr utgående anslaget till Revisions-Sekreterarnes aflöning skulle kunna nedsättas till 45,000 och sålunda minskas med 11,000 R:dr. Det kan härvid ej förbises att, enär till bestridande af RevisionsSekreteraretjensterna vanligast Hof-Rättsledamöter förordnats, det blefve, i den mån Bil. N:o 1 a) till Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 7 dessa ledamöters löner komme att höjas, nödigt att en i förhållande dertill någorlunda jemkad tillökning i nyssnämnde för Revisions-Sekreterarne afsedda arfvoden meddelades, såvida det skulle blifva med någon visshet påräkneligt att till Revisions-Sekreteraregöromålens bestridande erhålla lämpliga personer. För detta ändamål anser jag således, jemte det att inkomsten för Revisions-Sekreteraretjenstgöringen i intet fall komme att understiga nuvarande lägre löner, tillika möjlighet böra beredas att åt ett något större antal, än som för närvarandfe innehar högre Revisions-Sekreterarelön, tilldela ett deremot svarande aflöningsbelopp; och sådant kan, derest den tillförordnade innehar annan tjenst med lön på stat, för hvars bestridande hela lönens anvisande åt vikarien icke finnes oundgängligt, ske på det sätt, att Revisions-Sekreteraren tillåtes fortfarande uppbära fyllnaden i arfvodet af sin ordinarie lön, men i annat fall, 'genom anlitande af besparingarna på Andra Hufvudtiteln, hvilka för dessa sannolikt sällan förekommande fall kunna antagas lemna tillgång.
När det var gjordt, vände hon åter till mannens sjukläger, i anletet stilla, med torra ögon. Arrias dotter ville, trogen det föredöme modern gifvit, vid ett senare tillfälle följa sin man i döden, men lät sig af hans böner bevekas att lefva för att vara sin dotters stöd. Och denna dotter, som prisas för älskvärdhet och behag, följde sin make tv5inne gånger i landsflykt, och sedan mannen till sist blifvit afrättad, visade hon för hans minne utan fruktan en sådan kärlek, att hon till straff beröfvades all sin egendom och jagades ut i ny landsflykt. J a g har velat i korthet gifva en öfverblick af de resultat rörande qvinnans ställning under Roms kejsartid, till hvilka forskningen kommit. J a g finner det ej nödigt att tlill denna framställning af ämnet anknyta några betraktelser, nbgra jäm 26 förelser med andra tiders, med våra egna förhållanden eller att ur det som blifvit berättadt draga fram några lärdomar, som kunde vara till nytta för det nuvarande slägtet. Att göra detta öfverlåter jag åt läsarinnorna s,j elfva. FredrikamBremer-Förbundets meddelanden: Om ” Hemstudier ” *). af Ellen Fries. Riddarholmskyrkans tak fanns fordom en inskrift från medeltiden, i hvilken uppräknas det svenska folkets förnämsta odygder, och bland dessa nämnes äfven en oförståndig svaghet för allt utländskt. Ingen torde neka, att nutidens svenskar ärft denna odygd. Det är dock ett trösterikt ordspråk, som lyder sålunda: ” Det är intet oiidt, som ej har nå- got godt med sig. ” Det är j u tvifvelsutan en stor fördel att ej hindras af nationella fördomar och vanor, då det gäller att! uppskatta och tillegna sig det verkligt goda, som främmande folk kunna lära oss. Svagheten för det utläidska behöfver e.j alltid vara oförståndig, om också det måste erkäniias, att det är lättare taga efter ett fåfängligt mod än en god sedvänja.
Hvad den af Häradsskrifvarne i Skåne samt KronoFogden och Häradsskrifvaren i Strömsholms Fögderi af Westmanlands Län, sökte Lönförbättring beträffar; så och enär desse Tjenstemän uti Löner och Resepenningar, jemte de dem tillagde provisioner och procenter, åtnjuta dels högre dels lika inkomster med deras vederlikar i andre orter; anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att någon partiel Löneförbättring eller tillökning i de å Stat nu uppförde Resepenningar må merberaälte Tjenstemän tilläggas; Och lärer R. St:rs härutinnan fattande beslut, såsom svar å den Nådiga Remissen, hos K. M:t i underd. nmälas. Utlåtande öfver RiddarhusDirectionens från H. R. o. A. till Utskottet remitterade framställningar, dels om tryckning af RiddarhusDirectionens Protocoll öfver Justeringar af R. o. A:s Protocoll, och dels om Anslag till upprättande och tryckning af Regi - Betänkande!),. Nro 272. 3i3 ster öfver R. o. A:s Protocoll vid 1815 års Riksdag. (R:gs-A.; Med elst Protocolls-Utdrag af den 3o sist/. Junii, har Höglofl. R. o. A. till StatsUtskottet remitterat ett Transurut af RiddarhusDirectionens Berättelse vid innevarande Riksdag , innefattande Directionens hemställanden, i afseende på nedannäninde med tryckriingen af R. o. A:s Protocoll gemenskap egande omständigheter. Uti ofvanberörde berättelse anföres r.o
Skulle det visa sig att skogen behöver vila skall landshövdingen kungöra detta på orten. Endast boskapsbete tillåts under vilotiden. Skulle timmer till färjor och broars iståndsättande behövas får det skyndsamt utmätas även om syneförslaget inte är färdigt och insänt. Skulle sökande ha verkligt behov av mera timmer än befallningshavandens förslag tillåter skall de hjälpas i följande ordning: Boställsinnehavare, militära och civila samt präster som inte har skog på sina hemman, får till de hus socknen skall bygga åt dem ta ur allmänningen. Till denna klass räknas också när allmänna broar och byggnader skall byggas av allmogen att de som inte har skog eller har den på avlägsna orter får ta ut ur allmänningsskogen. Övriga som söka för att förbättra gamla hus och de som inger bevis angående nybyggnader. Är bristen stor skall alla dela lika på det som finns. Endast allmänna broars byggnad eller underhåll går före. Skulle någon råka ut för eldskada eller av svår fattigdom vara drabbad skall han hjälpas. Alla ansökningar skall redovisas och också hur mycket var och en har fått och till var ock en som så önskar redovisas. Vill någon klaga gör han det inom fyra månader i Sverige och sex i Finland och Gotland hos Kammarkollegium. Den som fått sin ansökan antagen får genom Överjägmästarens pålysning från predikstolen fjorton dagar innan veta, var han skall hämta sitt timmer och hur mycket han får. Skulle menföre komma så att allmogen inte kan hämta sina stockar skall ny tid utlysas. Uteblir den som fått bevillning på timmer får han vänta till nästa vinter. När utsyning, stämpling, fällning och bortförsel sker skall Överjägmästaren och de i trakten hörande skogsbetjänterna finnas på plats och ha noga inseende på hur mycket som tas. Häradsborna har rätt att vid tinget välja personer, som tillsammans med skogsbetjänterna bevakar arbetet. När ett träd skall fällas, stämplas det med kronostämpeln, som är en krona och de två sista siffrorna i året. Ena stämpeln sätts längst ned vid roten och den andra en manshöjd upp. När trädet fälls skall den nedersta stämpeln synas på stubben. När stämplarna inte används förvaras de hos Befallningshavanden. Till bränsle får inte friska träd, som kan tjäna bättre behov stämplas. Där tar man först äldre och förtorkade träd och vindfällen.
Mit täckes med de sålunda beviljade anslagen "för Indeldta Arine'ens Befäl, låta på sätt K. Mit "lämpligast finner, och i den mohn anvista tillgångar, "dertill blifva disponibla verkställa en lönereglering, "med syftning till återförande af Befälets löner i öfverensstämmelse med Indelningsverket och medföran"de den möjligaste likhet uti lönevilkor för hvarje "grad inom samma Regemente och Corps.” Den 29 October 1B29. 574 Stats-U Is kottets N:o 316. K. H. St:rs Förstärkta StatsUtsbotls Memorial, ang:de verkställd Votering i åtslullige frågor rörande SlatsRegleringen. Efter erhållen del af de Beslut respéctive RiksStunden fattat, i anledning af StatsUtskottets Memorial N:o 3o4, i afseende på yppade skiljaktiga Beslut inom JtiksStånden i flere frågor hörande till Regleringen af RiksStatens 3:dje , 4'(le oc’l1 d:te HufvudTitlar, har Förstärkta StatsUtskottet, vid sammanträde denna dag, likmätigt Grundlagarnes föreskrift, till afgörande förehaft berörde frågor oeh voterat öfver uedannäinnde derom godkände Propositioner: Första Pjoter ingen ; Den som bifaller, att Cavallcrilnspecteurens, GeneralFältTygmiistarens och Generalens för Fortification Lönevilkor blifva för hvardera 4;5oo R:dr, utom Resekostnadsinedel, som efter räkning böra utgå, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; blifva desse Generalers Lönevilkor, utom Resekostnadsersnttningen , för hvardera 5ooo R:dr. Voteringen utföll med 86 Ja och 33 Nej. Och sorn Ja vunnit, alltså är lönen för hvardera af bemälde GeneralsPersoner, utom Resekostnadsmedel, bestämd till 4>5oo R:dr. Betan It anden, N:o 3i6. Sy 5 Andra Voteringen.-
Besv. o. Ekon.Utsk. jag f. n. innehar; under anhållan tillika att varda vid min Riksdagsmanna-rätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande ,att Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, såsom ledamot af Const.Utsk. begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från d. 16 dennes, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. efter Frih. De Geer samt en ledamot att inträda i Const.Utsk. under den Frih. Lagerfelt beviljade ledighet. Företog R. o. Ad. val af Fullmäktige i 11. St:rs Bank; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel, Kapten, R. S. 0., med 200 röster; Hr von Hartmansdorff, August, President, K. N. 0. m. St. K., med 189 röster; Hr Skogman, Carl David, President, K. N. 0. m. St. K., med 213 röster. Sedermera företogs val af Fullmäktige i R. St:rs Riksg:sKontor; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Lagerbjelke, Gustaf, med 148 röster; Hr Printzensköld, Carl, Prot.-Sekret. R. N. 0., med 110 röster; Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, Professor, R. N. 0., med 147 röster. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att plenum komrne att fortsättas kl. 6 e. m. 172 Den 11 Mars f. m. Vidare företogs val af Suppleanter till Fullmäktige i R. Stms Bank ; och befunnos, vid valförrättningens slut. dertill hafva blifvit utsedde: Frih.
Bifölls. Till pröfning företogs Bancooch LagUtsktns den 27 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mein. N:o 8, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksStin fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utskrns i utlåt. Utskrns yttranden godkändes. 1 4 § : n. B. o. Ad. antog inbjudningen och godkände yttrandet i öfrigt. 1 5 §:n, 1 mom. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Jag anhåller vördsamt att få veta hvad beslut de tre öfriga Stånden fattat i denna §, i händelse något af dessa Stånd skulle hafva frånträdt sitt förra beslut. Undert. R id d.S ecre t. tillkännagaf , alt PresteSt. vidblifvit sitt beslut i afseende på delta inom., och således afslagit inbjudningen; Borgareoch BondcSt:n hade ansett Utskrns yttrande i denna punkt icke erfordra någon åtgärd. Hr Aminoff: Här har den casus inträffat, att 2:ne Stånd, nemi. Bondeoch BorgareSlm, stannat i ett och samma beslut, samt R. o. Ad. och PresteSt. i ett motsatt. Efter de grundsatser, hvarom vi nyligen voterat, hafva de 2:ne sistnämnda Stånden blifvit ense om i4 dagars respit, då deremot de förstnämnda 2:ne Stånden icke antagit denna tid. — Jag hemställer vördsamt, om icke R. o. Ad. skulle finna skäl vidblifva sitt beslut i delta afseende, och inbjuda de öfriga Stånden att ingå på dessa 14 dagars respit, emedan detta är i min tanke den aldravigtigaste åtgärd i hela privatbankla - D« a 28 April l. ra. 33; gen. Kommer denna § att stå qvar oförändrad, enligt förslaget, så torde ingen privatbank vidare uppstå. Jag anser mig skyldig böra reservera dessa 14 dagar ål privatbankernes direclioner, emedan denna tid af i4 dagar är alldeles nödvändig, i händelse man vill att några privatbanker skola finnas med dugliga och oberoende directeurer. Hr Lefrdn, Joh. Pehr:
Den fornhebreiska profetiska anden och den fornhebreiska heroismen synas däremot under sednare tider varit mindre framträdande hos judarne, ehuru mycket hjältemod, om ock ej så berömdt som Davids och Judas Makkabei dater, kan hafva utvecklats under den långa landsflyktens förföljelser och vedermödor och ehuru Spinoza och Moses Mendelsohn, hvilkas väsen och personlighet jag likväl icke känner, och Georg Brandes, hvilken jag känner litet mera, kunna betraktas som i någon mån fränder till Hillel, Gamaliel och Paulus — kanske äfven med en äller annan gammaltestamentlig författare. Möjligen har likaledes den judiskt modärna musiken hos Felix Mendelsohn, Meyerbeer m. fl. någon frändskap med den fornhebreiska musiken och den anda, som är tillstädes i de fornhebreiska psalmerna — jag är likväl i detta fall alldeles inkompetent att dömma, emedan jag icke alls känner den modärna judiska musiken. Om jag däremot söker erinra mig de intryck jag haft af modärna judiska skriftställare, hvilkas böcker jag läst, kan jag kanske finna en säkrare ledtråd. Såväl Heinrich Heine som Georg Brandes och Oskar Levertin kunna vid första bekantskapen förefalla mera modärnt kosmopolitiska än likartade med de fornhebreiska skriftställarne, men man kunde äfven hos dessa hypermodärne författare finna vissa drag, som erinra om de fornhebreiske. Både hos Heine och Levertin finner man en viss böjelse att drömma sig hän till Orienten — och kanske äfven en viss böjelse för orientalisk doft och prakt, hos bägge böjelser för blommor och hos Levertin äfven för juveler, rökelser och vällukter. Häri kan man ju om man så vill spåra någon likhet med Höga visans och andra bibliska böckers författare. I de förres art att känna och uttrycka lidelse kunde också förefinnas någon likhet med de sednares. Heines Nordsjödikter med sin storartade naturåskådning hafva kanhända, trots all inblandning af “die Götter Griechenlands“, af modärn humor och annat modärnt, en viss inre frändskap med de fornhebreiske profeterna.
De vilja således, att den, som allenast öfverlrädt en oeconomisk Författning, hvarigenom något egentligt brott icke är begånget, skall inkastas i samma häkte, för undergåendet af enahanda straff, med den grofva brottslingen och sedermera med honom dela vanäran af straffet. Men detta träffar icke ensamt den verklige förbrytaren, det kan äfven drabba den alldeles oskyldige, den måhända laglydigaste medborgaren i Riket; i hvilket afseende jag får hänvisa till 43 §., angående husbondes ansvarighet för de öfverträdelser emot Författningen, som ske inom hans hus; och alt många sådana kunna ske husbonden ovetande och emot hans vilja, derpå saknas icke exempel. Endast detta torde visa olämpligheten af den förvandlingsgrund, hvarmed Utskotten nu framträda. Huru litet rättvis man varit, vid bestraffningens lämpande till förbrytelsen, efter dess mer eller mindre svåra beskaffenhet, erfar man vid förslagets jern förande med vår allmänna Lag samt de böter och straff, som der finnas upptagne; och än tydligare visar detta sig uti progressionen vid böternes förvandling, då t. ex. den, som saknar tillgång Lill 2or R:dr böter , skulle komma att straffas lika med den, sorn försyndat sig till flere tusende, och nära lika ansvar följa för tillverkning af bränvin, under förbuden tid, med den minsta enkla panna, som med en dubbel pistorisk apparat af den största kannerymd. Då en billigare förvandlingsgrund, än den nu gällande Författningen i detta ämne innehåller, svårligen torde kunna uppgifvas, så vågar jag, i öfverensstämmelse med Utskottens förra förslag, vördsamt tilltyrka, att densamma måtte varda bibehållen." 46 B ev.-, Lagsamt Allni. B esvioch Oecon.- Utsh:s Utlåtande N:o 8. Uti denna reservation instämde Herr Grefve von FersenH.j Lars Hansson från Götheborgsoch Bohus Län och Anders Nilsson från Malmöhus
Då en längre tids utdrägt, sätter Staten i saknad af dess tillhörlige inkomster, lärer blifva nödigt, att hos KonglMaj:t i underdånighet anhålla, ora dess nådiga befallning till Rammaroell BergsCollegierne, samt Konungens Befallningshafvan - 6?2 Proh TJidrt åc 18 Junti 18i8^ de* att thed möjligaste skyndsamhet befordra vett* ställigheten af det .Beslut, sorn Riksens Höglofh Ständer fatta. b. De Recoghitions-skogaf, hvilka ej, vid 1821 års början äro försålde, skola i den lian* delse Bruksegaren, ej kan lagligen bevisa att det ej berott af honom, att dessförinnan få skatteg köpa skogén, 3 allmän Auction, efter samma grunder, sorn öfriga Krono-Skogarne utbjudas och föisäljas; enahanda förhållande blifva äfven med öfverloppsmafken; om hvilket allt Kongl* Kanrmar-Collegium bör draga försorg. g. De af Bruksegarne fötskjuthe kostnader till Recognitions skogarnes afmätning, ersättes dem af Allmänna medel. I öfrigt och då någon disposition af de medel, sorn igenom recognitionsskogathes Skattelöseskillingar till Stats-Cassan inflyta, af Riksens Höglofl.