Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1) Kan någon af Iduns alltid hjälpsamma läsarinnor gifva mig prof och beskrifning på hemväfda gardiner af oblekt bomullsgarn, jag menar sådana som äro glesa och se ut som vanlig tuskaftad väf. Huru sölfva och knyta för att få dem glesa och jämna? De jag menar se ut som stramalj. Hvad nummer på garnet är bäst? 2) Vore äfven tacksam lör ett prof på en virkad stjärna till hvitt sängtäcke. S v a r. På en vanlig kopparpanna, afsedd för kaffekokning, som sköljts väl] ren, slås sä många koppar vatten som kan åtgå, låt det koka upp och lägg sedan på det malda kaffet (en tesked beräknas till hvarje kopp; är det oblandad java, något mer) hvaruti först rörts en ägghvita, låt det koka fem minuter och låt pannan stå en stund, sedan den lyfts af elden, samt slå då strax cn liten tär kallt vatten i den. F å så sätt_skall NijEå ett verkligt godt kalle. Olga, — Drygt 8 cl. fint målet godt kaffe lägges i ktarkannan, därpå slås 7 di. (5 koppar) kokande vatten oeh kaffet får stä och dra ungefär en V2 timme på varmt ställe, helst i en panna med varmt vatten, tills det sjunkit, då det är färdigt att servera. Lock och pip tilltäppas, så att aromen ej må försvinna och kaffeiukt ej uppstå. Kannan göres ren efter hvarje kokning, sä att ej s. k. kaffefett uppstår och gör kallet osmakligt, som i de gamla pannorna. Detta sätt att koka kaite blir något dyrare, emedan sumpen ej afkokas och användes (den kan användas till kökskaffet). Fru A. B. Om Constance använder marsellatvål och litet pottaska till varmt, ej allt för varmt, vatten, blir yllet ej gult. Olga. FAT bra medel att förvara tömrosbuskar under vintern är att täcka dem med halm. Man kan använda halmen lös eller och hopbinda den till mattor, hvilket som bäst passar. Kickan. Hos undertecknad finnes utmärkt god och vacker hattspån till salu. i n g a. snörlifvet AUG. Kunglig Otto Etui(krönt A. S.
Jag anser mig således böra tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande och tror, att Riksens Ständer hafva all den controll på sitt Constitu* tionsUtskott, som under nu varande Grundlag kan yrkas, i deri öfvertygelse hvarje redlig man hiåste äga, att ingen ära vinnes, utan genom uppfyllandet af medborgerliga pligter. Kidd. o, Ad, Prot, 2 Band. 42* Dm 25 Martti, Grefve von Platen: Då Herr Hjerta b6- Le-* damöter är så inskränkt, får jag blott nämna, att 1809 fann man så många giltiga skäl, hvarföre antalet ej borde vara större, att man ansåg dessaskäl vara mycket Öfvervägande. Jag är för min del ännu af samma tanka; och utan att vilja anticipera, kan jag blott försäkra, att då de mål som blifvit anmärkte, komma till Riddqrskapets och Adelns kännedom, skall man finna, att dervid sådana småsaker blifvit anmärkte, att de ej äro värdige hvarken - Constitutions-Utskottet, Riksens Ständer eller Styrelsen; men sorn åtminstone skola bevisa, att Utskottet all med noggrannhet velat fullgöra åliggande. Herr Grefven och LandtMarJkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg ConstitutionsUtskottets Memorial böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. ’ Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt 1 Marjkalken hemstållde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottets Memorial. Ropades äfven Ja och Nej, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Som jag Uti Utskottet reserverat mig emot en del iaBs - Den 2 5 Martil. tänkandet, anser jag mig nu böra något närmare göra reda för detta mitt förhållande. De skål Utskottet anfört till försvar för dess fördelning på 5 divisioner, äro af trenne slag; i) Söker nemligen Uf-kottet bevisa lagligheten af en dylik fördelning.
I ett land där fruntimmer gifvas, som äro upplifvade af sådana tänkesätt, är den ära krigsmannen förvärfvar på stridens fält dubbelt kostbar, ty han är säker att vinna uppmuntran och bifall af det kön, som är skapadt att belöna honom. Vi hafva orsak att fägna Oss öfver att regera ett folk, hvaribland det ej är sällsynt att finna exempel af upplysning och patriotism, som skulle hafva hedrat de ädlaste af forntidens nationer. Vi befalla Eder Gud allsmäktig etc. Amphion Maij 1790. till ankars vid Svensksund den 20 GUSTAF. J. A. * 9 &amp; Ehrenström. Snart finner du några sippor, både blå och hvita, vårlök (Gagea), konvaljer, den myskdoftande Adoxa, den lilla » vårälsklingen » Draba, violer, kattfötter, korskål (Ficaria), stenbräckan (Saxifraga), harsyra (Oxalis), små Sedum-tufvor, jordrefva (Glechoma) och annat smått, som kan passa. Större växter är icke skäl att bry sig om, då de väl i och för sig kunna vara vackra, men dock störa harmonien i det som komma skall. Vågar du dig ner åt kärret, så finner du kanske » gullpudran » (Chrysosplenium), Drosera och annat smått och godt. Sök så upp i någon skogsbacke Luzula (en gräsart med stora bladrosetter), små starrarter och dylikt grönt samt bland stenar och vid klippor någon liten ormbunke, helst den vackra Cystopteris. Alla dessa växter upptagas med en lagom jordklimp, så att rötterna icke rubbas eller skadas, och lassas i korgarna. Det blir nog en tung börda, om man skall ha alltsammans, men det behöfver icke tagas på en gång. Du kan ta hem dem och lägga i förråd, om du så vill. På hemvägen söker du upp litet växande mossa på stenar och på marken, men det får icke vara så- dan där tjock och yfvig skogsmossa, utan de mindre sorter, som knappt äro en tum höga, och som ligga i tunna skifvor, hvilka lätt lossna från stenarne.
Om man upmärksaral genomläser Hr Biskop Hallströms reservation, hvilken gifver stöd åt Ulskts förfaringssätt i nu föredragne punkter, jemte det att reservanten velat utsträcka della behandlingssätt till flera än de här behandlade frågorna, så synes mig isynnerhet det skäl han anfört, att man genom della förfaringssätt kommer att hålla sig lill sak och icke till person, olvifvelaktigl innefatta en högst vigtig och rekommenderande omständighet. — Det är dessutom icke frågor, som sakna vigt, hvilka Utsk. här berört, såsom man med allt skäl kunde säga om de frågor, hvilka Utsk. under Litt. A behandlat. Här förekommer fråga om närmare lagbestämmelser rörande naturalisation af fremlingar, en i min tanka synnerligen behöflig åtgärd; om behofvet af förtydliganden i aktiebolags-stadganderne, samt slutligen om reglerande af rätten till fästningars raserande i fredstid; således, ämnen af betydande innehåll i ekonomiskt, juridiskt eller militäriskt hänseende; för att icke nämna den politiska vigten af densamma; men här bör kanske nu mindre vara fråga om de serskilda punkterna, än om principen. Jag kan icke neka att jag vid första genomläsningen af betänk., studsade vid en praxis, som skulle stå i strid med de sista riksdagarnes, äfvensom reservanternes namn, till hvilka jag har stort förtroende, bragt mig pä den tanka att försigtigt förfara. Men när jag pröfvar med noggrannhet halten af berörde reservationer, finnér jag dem för mig ej vara öfvertygande. Hr Tersmeden t. ex. har åberopat sin reservation med tillstyrkan hos R. o. Ad., att på grund deraf, såsom tillräckligt skäl, lägga punkterna under Litt. B. till handlingarne; men då jag granskar Hr Tersmedens reservation, så finner jag att han icke behagat anföra något annat skäl emot Utsk:s förfaringssätt, än alt det skulle vara i så måtto vådligt som det synts honom innebära ”förklädda anmärkn:r” mot Konungens rådgifvare.
Februarii, är vordet af Hedervärda Bonde-Ståndet godkändt, har inom de 3:ne öfrige Riks-Stånden, enligt Protocolls-utdrag, som ifrån Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 7, ifrån Högv. Preste-Ståndet den 11 och ifrån Vällofl. Borgare-Ståndet den 14 i nyssnämnde månad till Utskottet ankommit, hufvudsakligen blifvit anmärkt; Vid $ 2. Af en del Ledamöter inom Borgare-Ståndet, att, enär Discont-Verket i Stockholm, äfvensom Lune-Contoren i Götheborg och Malmö undergingo serskilda revisioner af dertill utaf Riks-Stånden utsedde Revisorer, utan att någon föreskrift funnes, att desse åter i sin ordning voro underkastade någon öfver-revision, det uti berörde §. morn. 2 förekommande stadgande, att Revisorerne öfver Banco-Verket, vid deras sammanträde, egde att af Directionerne för Discont-Verket och Låne-Contoren emottaga berättelser om dessa Inrättningars rörelse, vöre utan allt ändamål. Vid $. 3. Af någre Ledamöter inom de 3:ne Riks-Stånden, att då, genom något stadgande i Grundlagen, rättigheten att meddela Fullmägtige föreskrifter icke vöre Revisorerne förbehållen, utan last hellre uttrycket i 70 §. 2 mom. Riksdags-Ordningen: ”att Fullmägtige och Revisorer ej kunna i och för deras befattning emottaga befallningar utan af Rikets Ständer allena,” ådagalade, att Revisorer och Fullmägtige icke på något sätt voro hvarandra underordnade, och att följaktligen den ena Autoriteten icke heller egde att meddela den andra föreskrifter, dem de båda af Rikets Ständer allena kunde emottaga, samt det i öfrigt vore alldeles olämpligt, att Revisorerne, som för deras befattning blott hade en moralisk ansvarighet, skulle ega att gifva Bihang till R. St.
I hela den vida representerade verlden skulle icke uppfattas möjligheten, att frågan om en (äfven formvidrigt tillkommen) statsskuld skulle behandlas så, sora oppositionen synes vilja hafva denna handlagd. Jag påpekade nyss en sådan behandlings blifvande verkan på opinionen. — Den inhemska uppskatten J, mine herrar! bättre än jag. — Men skänken mig tillit i anseende till den utländska. Jag talar oväldigt och vågar tänka alt det tror Ståndet mig om. Må jag då tros, då jag, med det vetande om Europa jag nödvändigt mäste äga, här förklarar, alt detta intryck blifver beklagligare än det bittraste, men dock Svenska, sinne kan önska. Jag slutar, och röstar för återremissen. — Men — icke må jag nedsitta innan jag varmast och hjertlignst tackat Rivon Hartmansdorff för den rättvisa han så vältaligt yrkat åt II. Ex. Hr Gr. af Wetterstad ts minne; åt H. Ex. Hr Frih. Stjernelds, Hr af lines och Hr af Skogmans fosterländska förtjensler. — Så länge en sådan röst inom Svenska Representationen ljuder, så länge tjenar Svenska embetsmaunen icke utan yttre uppmuntran att för Statens ära och förkofran anstränga sina yttersta krafter. Gr. af Ugglas, Ludv.: Till en början får jag för klara, att jag biträder deras tanke, som önska återremiss af betänk, för en närmare utredning af frågan. Jag inedgifver, att det varit conseqvent af Utsk. att, då detsamma ansett sig höra tillstyrka alsing å K. M:s propos., gifva åt sitt utlåt, deröfver dess närvar, form. Såvida någon afskrifning af ifrågavar. skuld skall kunna äga runi, är det gifvet att specificerade räkenskaper öfver de utgifter, som föranledt densamma, måste framläggas, och Utsk. kunde val förutse, att R. St. ej skulle vilja till betalning öfvertaga en skuld, innan de kände huru denna blifvit åsamkad.
Ständer, uti den underdåniga skrifvelse, som, i händelse af bifall härtill, kommer att till Kongl. Maj:t aflåtas, i underdånighet tillägga den önskan, att, sedan denna förlängda Arrendetid tilländalupit, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder låta besörja, att Klaf böhle Laxfiske på ny Arrende-Auction till den mestbjudande ovilkorligen upplåtes. Dock varder detta allt till Riksens Högloft. Ständers närmare bepröfvande vördsammeligen öfverlemnadt. Stockholm den 20 Maji 1823. Ankom den 23 Maji 1823, Utlåtande, i anledning af Riksdags-Fullmågtigen Pehr Knutssons, från Skåne, Motion, om utgörandet af de så kalDjekne-Penningarne.
At utarbeta och til Ständernes Plena inkomma med Förslag til en Författning, som, enligt Constitutionens 106 H bör bestämma det answar, hwartil Stats-Rädets Ledamöter eller Konungens Rädgifware i Commandomäl kunna pä sätt berörde § omförmäler, sig ffpldige göra. Til Stats-Utskottet: 1:0) RiksdagsFullmägtigens Herr ciemsnt88on8 Memorial, rörande anständ med betalningen af det är 1805, utaf Riksgälds-Contoiret Götheborgs Stad meddelte 200,000 R:dlr§ Län. L:o) 518 Den 26 Julik. Z:o) Et af Herr Borgmästaren Waldender§ och Rädman pllbirotk undertecknadt Memorial, angäende förflag, at den befattning med Kronans upbörd som Städernes Magistrat hittils älegat, mätte afskaffas och sarskildte Uvbörds-Catzeurer i Städerne, af Kronan förordnas. Til Bewillnings - Utskottet: Herr Bruks-Patron ^Vrrbinnös Memorial; innehällande ansökning för Christinehams Stad, at, af anförde skäl, njuta näaon lindring i utgörande af den blifwande Bewitlningen. Til Almänna Beswärsoch Oeconomi ä Utskottet: Herr Capitain Ouers Me. moria!, rörande rättelse och förbättring af den Allmänna Dykeri - och Bergnings Inrättningen. Ut supra. Lx krotocollo, peterson.
Hvad litt. g) angår, så instämmer jag helt och hållet derute, men deremot kan jag icke göra det i afseende på litt. h). Jag anser visserligen, att straffräntan pä obetydliga discontlån icke bör utsträckas åratal såsom man understundom sett 10 å 20 år, men 3 månader anser jag vara för litet. Nu äro 2 månader respit-tid. Lagsökning på ett förfallet lån kan knappt hinna anställas förr än efter 3:dje månadens slut. Det blir då gäldenärens intresse att utdraga med betalningen uti det längsta, så alt han kommer ur den höga räntan in på den tiden, då han slipper med att betala vanlig ränta. Jag skulle anse, att 6 månader vore en lämplig tid Den 12 April e. m. 359 ätt bestämma för straffräntan. På 6 månader från förfallodagen bör nemi. ett lån kunna vara indrifvet, såvida tillgångar finnas, och det är egentligen då tillgångar saknas, eller icke kunna utan många omständigheter realiseras, som det, efler min tanka, är oriktigt att fortfarande beräkna straffräntan. Af samma skäl skulle jag tillstyrka, att ti månader sattes i mom. i) i st. f. 3. I momenten k) och 1) instämmer jag. Af dessa olika åsigter med Disk. i vissa punkter, som dock äro af mindre betydenhet, har jag orsak att begära särskilda proposaå de olika momenten. Frill. Stjernstedt, Jacob Theodor: Tvenne föreg, talare, Hr von Troil och Frih. Palmstjerna, hafva så väl utvecklat skälen för Utsk:s tillstyrkande, alt jag icke har annat än att förena mig med dem. De anmärkmr Frih. Palmstjerna gjort emot mom. f) och h) äro af mindre vigt, och skall jag alltför gerna, på det icke rneningarne må splittras, förena mig med honom deruti. Hvad straffräntan beträffar, så afsåg Ulsk. den obillighet, för att icke säga orättvisa, som skulle drabba låntagare, hvilka genom olyckor blifvit urståndsätta att betala sitt lån, och derföre för hela sin lifstid skulle Vara belastade med en sådan straffränta. Detta har aldrig kunnat vara afsigten, utan endast att tvinga en försumlig låntagare att i lid betala.
Som Selma Lagerlöfs fara se vi icke den torre ' moralistens likformighet, men däremot ett slags underverkstro på det godas seger, p % samvetsmaktens allestädes närvaro i Iivart säïskildt fall. För henne ar svårigheten icke. att iippfatta de olika människornas speciella egendomlighet skarpt, men att lihlla knraktererna konsekvent d. v. s. ej 1 %ta dein g % utom sin ram. Hw tror för mycket p % den Iiänförda stämningens eggelse och förmåga att omgestalta. Hon gör allt för stora eftergifter å t möjligheternas makt. Diktaren, som vill uppfatta objektivt, måste se lifvet ntaii konstruerad symmetri och harmoni. Diktaren m %ste se i lifvets förli&amp;llanden karakterer, som ha gränser, hvilka ingen makt p % jorden Ban bringa dem att öfvergå. Likasom det finns stora och goda karakterer. som aga ett ozctplånligt siirmärke af en stor egen-. dornlighet, sh finnas dar ock lika obevekliga onda och sinå, Iivilkas litenhet och begränsning snarare ar deras öde an deras fel. ' Den vanliga förklaringsgrunden, bristen på viljans fasthet, räcker ej till för dem. Lika ofta, Iranske oftare, ä r deras skuld en andlig döfhet och blindhet, en abnormitet i den moraliska synapparaten och synförinågan. A t t icke finna n %gon deus ex inachina i kai.aktersteckningen ar ' den moderne författarens svåra konst. I » En fallen. kung, liar författarinnan frigjort sig f&amp; alla nemesisbegrepp,. och därför blir effekten här så slkende. Där skildrar hon ett mänskligt nederlag, som är sh fint gripande, därför att däri ligger denna slumpens ironi, som krossar människans drömbyggnad med samina lätthet som ett korthus, och fast den ä r lika grann som detta.
utomordentliga ulgifterne egt rum; om, genom nu varande Stats-Minister för Utrikes Ärendena, andra garantier för Cassans skulder blifvit gifna än de, som finnas tecknade å de så kallade Filenska obligationerne; infordrande af berätlelserne om de årligen, i afseende å Cabinetts-Cassans förvaltning, förordnade Revisioner, verkställde af Stats-Råds-Ledamöter, då det äfven vore lämpligt, att Rikets Ständer erhölie kännedom, hvilka de Stats-Råds-Ledamöter varit, som vid olika tidpunkter egt dessa gransknings-uppdrag; samt upplysning, huruvida uti de till Rikets Ständer vid 1828 och 1834 årens Riksdagar afgifne Berättelser någon Cabinetts-Cassans skuld finnes anmäld, hvilket, i händelse densamma såsom Statens skuld skulle betragtas, grundlagsenlig! bordt iagttar Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 4S9. 3 gas; och hafva 'afven Ledamöter, hvilka förklarat sig instämma i deras åsigt, som ansett medel till skuldens liqviderande höra anvisas, funnit af nöden, att, innan frågan afgjordes, Utlåtandet blefve åtenemitleradt, för erhållande af närmare utredning, emedan den största möjliga offentlighet af de vigtigasle skal påkallades; äfvensom det blifvit erinrad t, alt, då de utgifter, som vållat den ifrågakomne skuldsättningen egt rum för både Sveriges och Norriges gemensamma diplomatiska behof, Norrige jemväl borde uti ersättningen deltaga. — Åtskillige ledamöter, som ansett Utskottets förra Utlåtande böra bifallas, hafva väl äfvenledes anmärkt, att de ansågo ärendet icke fullständigt utredt och icke gillade motiveringen; men då, enligt tydligt stadgande uti 76 §. Regerings-Formen, Konungen ej, utan. Rikets Ständers samtycke, kan lån ineller utrikes göra eller Riket med ny gäld belasta, och deraf vore uppenbart, att en sådan skuldsättning, som den ifrågavarande, icke kunde till någon betalnings-skyldighet å Statens sida föranleda, hafva de ansett återremiss icke vara af nöden.
» De behöfde ej henne, och hon behöfde ej dem. Frågade de någonsin efter, när hon kom, eller hvart hon gick? Tänkte de annat än på hvarandra och — honom? Nej! Nej! De kunde gå dit bort igen för att vara honom närmare, för att försöka träffa honom eller locka honom till sig — hon skulle ej röra ett finger för att hindra d e t » Bittra brännande tårar trängde sig fram mellan hennes ögonlock. För öfrigt togo de ej denna väg i dag! Hon andades lättare, liksom befriad från en tung börda. Det såg ut, som tänkte de ej stort på, hvart det bar, där de gingo i oregelbundna linier och cirklar med böjda hufvuden, tätt slutna intill och liksom stödjande hvarandra. Annas blickar följde dem girigt. Att få vara med dem en enda gång — hunna vara med dem? Dela deras tankar, deras glädje, deras sorg! Hon fattade ett hårdt tag i några nedhängande grenar. Gräto de ej i hvarandras famn, där de stannat midt på isen? Det såg så ut! Det lindrade svedan i hennes eget hjärta likt, balsam på ett öppet sår. Ögonblicket därefter såg hon dem gå utåt isen med spänstigare, kraftfullare steg. Nu ropade hon — af alla krafter — men nu var det för sent! Himmelske Gud, där lågo de i öppen vak! Ett genomträngande skri ute från sjön och ett ännu hemskare från gångstigen vid stranden lockade folk ditut. Anna liksom flög öfver isen, slet upp kappan under vägen, slängde den ifrån sig och kastade sig ned vid randen af det svartblå djupet. Systrarna höllo sig " ännu uppe vid iskanten — tillsamman som alltid — men då hon närmade sig för att söka hjälpa dem, brast den sköra isskållan, så att de släppte sitt tag och försvunno i djupet. En kraftig hand ryckte henne tillbaka, och två stränga, förebrående ögon blickade hotfullt in i hennes. Hon hade ämnat kasta sig i vattnet, hon också.
Och skall i allmänhet en möjlighet gifvas att sålunda utlåna och återbekomma; då gifves ju hvarken skäl eller utväg att mer förbjuda hemföljdslån, än hvarje annat, eller förknippa det ena med annorlunda beskaffade vilkor, än det andra, eller vägra tillämpning af enahanda lag och rättsgrund på det ena, som på de andra. Ilos en Rådstufvurätt söktes, på en förbindelse till ansvarighet för en skuld, inteckning i utgifvarens »inom staden och på dess område belägna fastigheter»; men dervid uppgafs icke någon bestämd fastighet såsom utgifvaren tillhörig. Borde inteckningen då icke anses rätteligen sökt i alla gäldenärens inom staden och på dess område belägna fastigheter? Denna fråga, då den blifvit med nej besvarad, torde böra noga betänkas. Om det å ena sidan är gifvet, att bestämdt bör anmälas den fastighet, hvars intecknande sökes; så synes det väl, å andra sidan, svårt att neka, det bestämd anmälan häraf är gjord, när uttryckligen är sagdt, att all gäldenärens i staden och på dess område belägna egendom är föremål för ansökningen. Hade okunnighet förefunnits, hvilka fastigheter ansökningen gällde, d. v. s. hvilka gählenären ägde; så hade väl derom fråga bordt uppstå hos Rådstufvurätten; hvilket dock icke inträffade. Hvad som der blef ämne för tvist, var det förhållande, att gäldenären, som under den 4 Okt.
Hof-rätten derjemte tillstyrkt alt blifvande pensionsbeloppet måtte upptagas till 2,500 R.dr Riksmynt, Kongl. Maj.t, med afseende å hvad sålunda förekommit och Stats-kontoret i underdånighet yttrat, samt då den ringa ordinarie lön af omkring 450 R:dr Banko, som Thulin nu innehade och, enligt gällande författningar, vore berättigad att vid afskeds-tagandet såsom pension bibe hålla, syntes vara alldeles otillräcklig till eget och hans talrika familjs underhåll, föreslagit, att Thulin, som är född 4787, blifvit Auskultant i Götha Hof-rätt år 4807, Kanslist i Svea Hof-rätt år 1819 och år 4832 befordrats till Registrator derstädes, samt således uppnått 70 års ålder, deraf han varit 50 år i Statens tjenst, måtte, såsom tillika varande obemedlad, tillförsäkras, att, vid afskedstagandet från Registra tors-tjensten, varda uppförd å Rikets allmänna indragnings-stat till åtnjutande af en årlig pension stor 2,000 R:dr Riksmynt; och har Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till detta Kongl. Majrts nådiga förslag 50:o. Sedan, uti en af Kongl. Krigs-kollegium till Kongl. Maj:t insänd, af Cheferne för Jemtlands Fältoch Hästjägare-korpser förordad, ansökning, Regementskommissarien vid Jemtlands f. d.
Verk eller dess ordres utfärdade förbindelser å 1,000 R:dr hvardera med 4 procents åilig ränta från lyftningsdagen, och hvilka förbindelser ovilkorligen infrias i den rnon det, efter verks'Éflld ränteliqvid för hvarje år uppkommande öfverskott af här nedan om förmälde löne-;nnehållningar, dertill lemnar tillgång; börande dock detta öfverskott, sedan hela lånet är uttaget, i första rummet användas till godtgörande af det belopp, hvarmed detsamma öfver stiger jemna 1000 R:dr, å hvilket belopp en serskild dylik förbindelse, då sista andelen af lånet lyfta®, emedlertid utfärda?. 2:0. Till godtgörande af den för ifrågavarande lån bestämda ränta, äfvensom lill låne-capitalets amorterande innehålles, genom Kongl. StatsContorets försorg, utaf den för hvarje Landshöfdinge-beställning hvarvid accord nu är fästadt, anslagna ilou, årligen 6 procent å detta accords för Rikets Ständer uppgifna, återstående belopp, intilldess det för amorteringen - Stats-Utskottets Memorial, N:o 584 gen deraf meddelade lån blifvit lill fullo liqvideradt; börande dessa innehållningar, äfven då lönerne, i anseende till inträffade ledigheter, Statsverket besparas, oafbrutet iagltagas och för samma ändamål användas ; och 3:o; Sedan nu föreskrifna löne-innehållningar blifvit för hvarje år verkställda, aflemnas den sålunda uppkomna tillgång ofördröjligen lill Riksgälds-Conloret, sorn deremot till Kongl. Stals-Contoret återställer de, härigenom efter afdrag af den för liela låne-återstoden upplupna ränta, infriade förbindelser; kommande hvad sorn utaf capital-afbetalningen öfversliger beloppet af de lill fullo infriade förbindelserne att å någon af de sedermera återstående afskrifvas.