Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner, att jag är en ibland dem, som anse stadga i ekonomiska författningar vara af den yttersta vigt, vara af öfvervägande vigt lill den grad, att jag skulle tro, det ingen affärsman skulle tveka alt hellre underkasta sig en lagstiftning, som i någon ringa del vore mindre förmånlig för hans intresse, om han blott kunde räkna pä stadga och derefter rälta sina företag, än han för tillfället skulle emottaga några fördelar, under ovisshet om dermed gemenskap ägande förhållandens bestånd. Hvad hvar och en för enskildt räkning bör önska i en sak af sådan natur, sorn den nu förevarande, kan icke vara någonting annat, än hvad R. St. böra eftersträfva i afseende på det hela. — Den tulltaxa, som hittills blifvit tillämpad, är ett foster, först af Ständernas öfveriäggningar och beslut, i förening med Konungens sanction, och derefter af tre års erfarenhet, till följd af hvilken K. M, gjort de förändringar han deruti funnit nödiga. Hvad önskar man mera? Jag är öfvertygad, att ingen önskar någonting annat, och derföre skulle jag tro, att hvar och en också borde önska bibehållandet af tulltaxan, hufvudsakligen sådan den nu är. Det må dock tillåtas mig att dela den åsigt, som åf Gr. Cronhjelm och Frih. Åkerhjelm blifvit uttryckt, emedan jag icke kan undgå att inse det en förändring är i somliga fall nödvändig. — Innan jag går vidare, torde det tillåtas mig att yttra några ord till svar å de anmärkn:r, som i förmiddagens plenum blifvit gjorda. En värd talare har nemi. sagt, att en sådan discussion, som denna, vore till intet resultat ledande, utan kunde förliknas vid en utsläppning af sedlar ur Banken, dertill hvar och en vore färdig att lenina sitt bifall, emedan det bidroge till hvars och ens enskilda fördel. Jag hemställer, om detta exempel i förevarande fall kan kallas fullkomligen adeqvat. Månne icke tvertom denne talares yrkande, att genomgå hela tulltaxan punkt för punkt, skulle åtföljts af de olägenheter han framställt, ty någonting, som mera är ett uttryck af hvars och ens. 196
Det var donna Micaela, som kom. Hon var glad och kom emot donna Elisa med framsträckta händer. Men donna Elisa vände sig bort. Hon kunde ej trycka hennes hand. Donna Micaela var hänförd. »Ack, donna Elisa, du har hjälpt min järnväg. Hvad skall jag säga? Hur skall jag tacka dig?» »Låt du bli att tacka mig, svägerska!» »Donna Elisa!» »Om helgonen vilja ge oss en järnväg, så är det väl därför att Diamante behöfver den, och ej därför att de älska dig.» Donna Micaela ryggade tillbaka. Nu ändtligen trodde hon sig förstå hvarför donna Elisa var ond på henne. »Om Gaetano vore hemma,» sade hon. Hon stod och tryckte handen mot hjärtat och jämrade sig. »Om Gaetano vore hemma, skulle han ej tillåta dig att vara så grym mot mig.» »Gaetano, skulle ej Gaetano?» »Nej, han skulle ej. Äfven om du är ond på mig, för att jag älskade honom, medan min man lefde, så skulle du ej våga att förebrå mig det, om han vore hemma.» Donna Elisa drog upp ögonbrynen något litet. »Du tror, att han skulle förmå mig att tiga med en sådan sak,» sade hon, och hennes röst var helt underlig. »Men, donna Elisa,» donna Micaela kom hviskande tätt inpå henne. »Det är ju omöjligt, rent omöjligt att ej älska honom. Han är skön, du. Och han betvingar mig, och jag är rädd för honom. Du måste låta mig älska honom.» »Måste jag? Donna Elisa såg ned och talade helt kort och sträft. Donna Micaela blef utom sig. »Det är mig han älskar,» sade hon. »Det är ej Giannita utan mig. Och du borde betrakta mig som en dotter, du borde hjälpa mig, du borde vara god emot mig. Och i stället står du mig emot. Du är grym mot mig. Du låter mig ej komma till dig och tala om honom. Hur jag längtar och hur jag arbetar, får jag ej säga dig det.» Donna Elisa kunde ej hålla ut längre. Donna Micaela var ju ett riktigt barn, ung och dåraktig och skälfvande som ett fågelhjärta.
Anmärkningsvärd! i afseende å den fördel landet hemtar af våra organisationer, torde det äfven vara, att den nya slaten för öfverslyrelsen af bergverken, med en personal-minskning ifrån 16 till 9, endast lemnar en besparing af 2759 ndr 32 sk., samt att öfverslyrelsen för handel och slöjder, med en personal-minskning ifrån 23 till 16, endast lemnar en besparing af 210 r:dr 32 sk.; och har jag ansett mig böra begära StatsUtsk:s synnerliga uppmärksamhet härå, då embetsverkens ändamålsenliga organisation länge utgjort ett föremål för lagstiftningens hitintills oafhjelpta omsorger, men hvarvid det ifrån början synes vara angeläget fästa uppmärksamheten innan nya missförhållanden hinna alltför mycket rotfästa sig. Styl elsen för vägoch vattenbyggnader synes blifva en alltför kostsam inrättning, då redan för densamma begäres ett ifrån 9,760 r:dr 32 sk. till J 2,566 r:dr 32 sk. förhöjdt anslag, och hvilken förhöjning synes böra afslås, så framt icke för Utsk. framställa sig för vigtiga anledmr till bifall, alt mina betänkligheter böra sättas åsido. 36,000 r:dr till resekostnader för undersökningar genom delta nya embetsverk, synas mig äfven öfverstiga de skattskyldiges förmåga all bifalla. 28 Den 27 November. Af styrelsen för vägoch vattenbyggnader föreslagne arbeten uppgå_ till en summa af 1,244,112 r:dr 16 sk. Onskligt hade varit om den K, proposm ibland dessa hade upptagit något eller några sådana arbeten, hvilka kunnat med skäl förordats såsom företrädesvis inverkande på den inhemska industriens utveckling. Då det för landets financer säkerligen icke kan medgifvas att tillfredsställa alla dessa behof, synes det för Stats-Utsk. blifva svårt att framställa hvilka af dessa arbeten företrädesvis böra understödjas, när tvifvelsutan olika intressen icke lära underlåta, att härvid göra sig gällande. Att Stats-Utsk., med anledn. af den vink som derom lemnäs i den K. proposm, skulle vilja föreslå R.
1595 gen ä'n på kusterna af en vidsträckt Skärgård; att Utskottet, som uppsökt alla de biorsaker, hvilka i mer eller mindre man kunna hafva bidragit till den nu öfverklagade förlägenhe en i penninge-rörelsen, deremot sökt aflägsna de huf•vudsakliga, som äro verkan af den hastigt Okade Sedelstocken och af de derpåföljande fastighetsköpen satnt af missväxten och af de bemödanden och utgifter, sorn hungersnödens afböjande erfordrade; att det af Utskottet föreslagna I4nContoir väl vore ett sätt att åstadkomma en lindring för ögonblicket, men af föga båtnad för framtiden, samt att den grundsatts, att Tullmedlens egenskap af Bevillning medförde rät* tigheten för Kiksens Ständer att ^ngå i detaillen af Tull-styrelsens organisation, ej kunde förenas med Regeringsformen , så vida den yrka* des som en rättighet. Herr Friherre G. af Wetterstcdts muntliga anförande innehåller upplysningar orri Sveriges Politiska relationer under de sednare åren, såsom anledningar till de Handels-förhållanden, hvilka under samma tid aet rum. Herr A. J. Silfversparre yttrar den tanka, att öfverflöds-förbud sällan tjena till annat, ari att uppstegra de ftirbudna varornas pris, oell undandraga Staten den Tull inkomst, sorn den eljest bordt tillfalla; att så fort försigtigheten tillåter, prohibitions systemet bör helt och hållet öfvergifvas, och principen antagas af den mest utsträckta Närings-frihet, med klokhet efter hand införd i alla lofliga yrken, Uandtbruk, Handel, Handtverk och Fabriks-rcirelser. HerJ 1596 Den 17 Juli. Herr 'PG. Cedersköld: att den sa kallad© Goursen måste bero på någon ting helt annat än blott Handelsvågen och hufvudsakligen bestämmas af vårt mynts eget inhemska värde; att hvad angår frågan om det af Utskottet föreslagna fastighets
Län hufvudsakligen'yttrat: att då hafstång alstrades på hafsbotten, och således icke kunde anses utgöra någons enskilda tillhörighet, borde den , lika litet som rättigheten till idkande af fiske, vara förbehållen endast dem, som vore boende vid hafsstranden; att denna växt på vissa trakter af Halländska kusten ifrån hafvet uppkastades till sådan myckenhet, att strandegarne hvarken hade vilja eller kunde medhinna att den tillvarataga, samt att således dessa icke borde kunna hindra andre jordbrukare att begagna en fördel, som vore af serdeles vigt för jordbrukets uppkomst och förkofran; hvaruti Börje Börjesson från Hallands Län, Anders Nilsson från Malmöhus Län, Påhl Jönsson från Christianstads Län, Anders Pehrsson från Östergöthlands Län och Anders Johansson från Götheborgsoch Bohus Län instämt; äfvensom Anders Svensson - t l^g-samt Allm. Besv. o. Oec. Utsh. Vtl. N. o 2g. 33 son från Hallands Län, hvilken väckt motionen, förklarat, dels att hafstång egentligen uppkastades på sådane ställen af stranden, der flygsand funnes, och att, då dess afhemtande, åtminstone på dessa ställen, icke medförde någon skada, egande-rätten derigenom icke elier kunde för den enskilde jordegaren anses förnärmad, samt dels att, om afhemtning af tång på de flere ställen af hafsstranden, der Krono-hemman voro belägne, tillskjmdade hemmans-innehafvaren någon olägenhet, denna deremot kunde njuta någon förmedling af sin ränta till Kongl. Maj:t och Kronan, heldre än att en för landet så vigtig fördel skulle gå förlorad; hvarförutan Lars Söderman från Stockholms Län yrkat rättighet för hvar och en till upphemtning -af från hafvet uppkastad tång, hvarest den än må stanna.
Det skall väl genom denna Rättegångssättels förändring kunna hända, att tvister om arrenden och borgen kunna så utdragas, att Boställsinneliafvaren, om han icke för länge qvarstadnar vid en Suballerngrad, för hela den tid han innehar Bostället blifver utan arrende. Herr RosenbladBernhard: Det är endast angående fonden, som jag anhåller få ytrra mig. Jag skulle tro, alt man till den skulle kunna utsträcka den grundsats, alt afskaffa särskille Cassör, som sedan år 1809 blifvit följd. I den händelse kunde Cassan allemnas till RiksgäldsContoiret, som t. ex. kunde använda dess fordringar i afbetalning å sin Bancoskuld, och behofven 1 stället årligen på RiksStaten anvisas, lika med andra Statsutgifter. Utom vinsten af ordning, vann man efterhand besparing af hela Militias-Boställs-Contorets underhåll. I afseende på vigten af denna besparing, torde jag få erinra, att, enligt sista Revisorers berättelse för år 1824, endast aflöningen för detta Contoir utgjorde 7,i35 R:dr 3 sk., under det att bela årsanslaget för nyb3rggnader var 7,909 R:dr /\6 sk. och för reparationer 439: i5. 8. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord pro - Den 5 J a n u a r i i.’ position, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera så väl Friherre Wredes motion, som de i anledning deraf afgifne yttranden, till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten. Föredrogs å nyo Högvördige PresteStåndets den 8 sistlidne December aflåtne, samt den 12 i samma månad e. m. på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, innehållande PresteStåndets, i stöd af /p §.
255 S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets Utlåtande JW 26, i anledning af väckta motioner angående skyldighet för Rikets Ständers Bank att till ett bestämdt pris utlemna omyntadt silfver, blef detta Utlåtande af RiJderskapet och Adeln bifallet, dock med del tillägg till Utskottets sednare hemställan, alt efter orden: »som Fullmägtige, med» infördes orden: »afseende å Bankens fördel och»; hvarjemte Ridderskapet och Adeln beslöt vänligen inbjuda de öfriga Riks-Stånden att förena sig i detta beslut, för så vidt det rörde Utskottets sednare hemställan. S. D. Efter föredragning af Banko-Utskottets Memorial M 27, i anledning af det utaf 1860 års Revisorer väckta förslag om indragning of Bankens sedlar å 1 R:dr R:mt, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med afslag å Memorialet, bifalla Rikets Ständers Revisorers förslag, att Banken ej må utgifva sedlar å lägre valör än Fem R:dr R:mt, samt åt Banko-fullmägtige öfverlåta att bestämma den tidpunkt, som för en sådan förändring kan i afseende å metalliska kassan i Riksbanken vara gynnsam. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln, för sin del, att Rikets Ständer skulle tillsätta ett särskildt Utskott, beslående of Fyra Ledamöter af hvarje Stånd, för att handlägga Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Sjölag; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att i samma beslut sig förena.
Öm man förutsätter att de enskilda bankerna, hvilka obestridligen befordrat industriens och näringarnas förkofran i landet, äfven med de fördem alltjemnt ökade restriktioner, skulle kunna bära en så öfverdrifvet hög bevillning, må det väl dock synas vara, lindrigast sagdf, onaturligt, att nämnde bankers aktic-egare, efter af Kongl. Maj:t förut till bestämd efterrättelse erhållen och i nåder förunnad octroj, jemförd med Kongl, kungörelsen den 14 Jan. 1824, kunna sedermera sålunda blifva frånkände en ytterligt stor del af den behållning, som möjligen kan vara att påräkna, såsom behöflig för att motsvara den risiko och solidariska ansvarighet, hvartill dessa aktic-egare ovilkorligen äro förbundna. §§ 88, 89. 12:o af hr Bjuhr: “Emot höglofl. Bevillnings-ntskottets beslutade förändring af städernas Taxerings-kommittéers organisation, får jag mig reservera, af följande skäl: l:o den föreslagna förändringen rubbar den grund, som rätt och sanning mig synas böra uttala och bestämma uti förevarande fall för statsmedlemmars ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, nemligen att, då tillämpningen af de primitiva beskattnings-åtgärderna är fördelad emellan land och stad, hufvudnäringarnes på begge ställen utsedda ombud böra hafva ej ett öfvervägande, likväl ett, med andra riksstånds eller yrkens taxeriilgs-ledamöter jemförligt inflytande på de tillämpade åtgärderna. Halfva antalet af Taxerings-kommittéens ledamöter i stad utgöres derföre af borgare, såsom stads-naringars idkare och målsmän, äfvensom landets Taxerings-kommitté erhållit ibland sina invalde ledamöter, ett lika antal utaf jordbruks-näringens hufvudsakliga idkare, eller bönder, ehuru denna sednare näring innehafver på sin Taxeringskommitté ett merändels öfvervägande inflytande, emedan densamma ibland sina idkare räknar medlemmar af alla stånd, klasser och vilkor. Återkastar man blicken på förflutna riksdagars beslut och stadganden, så åsyfta desamma att närma sig till godkännandet af uppgifna rättmätiga grund.
Likaledes har Kongl. Maj:t, under den 27 Mars i83o, dels förordnat, att då, i flere orter, postgårdarne voro nog aflägsna ifrån allmänna landsvägen, eller belägne på allt för långt afstånd från hvarandra, borde Kongl. Majrls Befallningshafvande tillse, att, så vidt ske kunde, ulan andra öfvervägande olägenheter, postföringen blefve flyttad till närmare landsvägen liggande hemman, samt alt söka minska de långa afstånden postgårdarne emellan derigenom, att vid vägen nya utsågos; dels ock, vid fastställandet af ny reglering för postgången inom Riket, såsom allmän grund för den postföring, som genom beslutade nya eller dubbla postgångar uppkonime, stadgat, att, då ny postgång inrättades på vägar, der posthemman ej redan funnos utsedde, skulle posten företrädesvis fortskallas genom beting, men i annat fall bestridas genom gastgifveriskjuts; samt att den, genom dubbel postföring å vägar, der enkel postföring med dertill indelde posthemman redan funnes, tillökta postföringen skulle, så framt denna vore förenlig med hemmanens bestånd och skjutsmngs-skyldighet, åligga samma posthemman emot betalning såsom för gästgifveri-skjuts, men, om den ej kunde,åläggas redan befinlelige posthemman, bestridas medelst beting eller gästgifveri-skjuts. Jemte det Utskotten äfven få tillkännagifva, att redan genom Konglt Statsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 26.
Listan finnes att gansta fä finnes qwar af RegementsOfficersoch Capitains-graderne, samt Subaltern-Osficerare som baft Officers-löner, och hwilka lrkmist blifmit tillagde fullt ut hwad Stats-N^stottet bestämt, men deremot är större delen af Smeabo rqs och Smartholms GarnizoMrne hit tfmcrkomne, samt sädane som till 76 R d:s löner bl fwit upptagne, hwilka mest äro sädane som förut innehaft Vargcrings-Osficers, Under Officers eller inga löner, och när defie, enligt med hwad Committerade i underdänigbct pllstyrkt, komma r ätnjutande af den löne-trllikning, som Riksens Ständer för deras mcdcrlikar i Swensta Armeen faststäldt, hafwa de, efter m n öfwertygclfe ej nägon billig anledning till klagan. Men mill man igenfinna stålet hmarföre stort anta! Finsta Officerare äterwandto till Finland, sä har fädant stedt, om jag sä mägar säga, af det härda beslut, att ingen Finst Officer kan crbälla fin obetpdeliga Accords-summa, efter Accords-Reglementet, utan att wara tmunaen tjena trenne ärs tid, l millet inaen Swensk Officer är underkastad ,männe fädant öfmerensstämmer med den mffwilja Hsgloflige Riksens Ständer mid sä mänga tillfällen yttrat för Finsta Militairen, och bwilken ma m l a i de: na stund sä kraftigt och märdigt tolkas af Herr Capitain kallinian, ecb om detta ämne stall ä nyo komma under nägon v.ntilatmn, mägar jag hoppas Höglofliffe Riksens Ständer, med afseende ä Finsta B fä ets mängfgldiga lidanden, läta de fä ännu hffmarande som kunna mara berättigade LillAccords-ersättningar,hwilkas antal icke gä öfwer Den 20 September.
Jag har kanske orätt; Bien detta är den åsigt, jag hufvudsakligen fästat mig vid, då jag, efter att hafva blifvit vald till ledamot i Bevilln.Utsk., sökt göra mig redo för de bästa beskattningsgrundsatser. Jag har trott, alt hvad vi egentligast behöfde, vore ett nytt beskattningssystem; ty det är ej sjelfva beloppet af våra skatter, som är betungande, enär detta är vida lägre än i de flesta andra länder och t. ex. icke uppgår till mer än hälften mot hvad i Norra Amerika erlägges. De borde således icke vara tryckande och i följd deraf förhatliga; men allmänheten höres dock klaga öfver att icke kunna komma lit med dem. Orsaken dertill kan således icke vara annan än den, att skatterna äro ojemnt fördelade och uteslutande trycka landtbruket. Också äro de directa skatterna här dubbelt så höga som i Frankrike och 5 ä 6 gånger högre än i England. Således vore icke illa, om äfven vi kunde komma in på en bana, der beskattningen lades på den directa förbrukningen. En sådan skatt skulle knappast blifva känbar, då den lädes på våra njutningar och icke ensamt på \å!'t lifsuppehälle. Derföre ansåg jag det vara väl, om vi på detta sätt, då afgiften är obetydlig, kunde verkställa ett. experiment för att se , hvad nytta ett inträde på en sådan ny skattebana kunde medföra; och på sådan grund har jag tillstyrkt förslaget. Det har sedan blifvit sagdt af Frih, Kantzou, att ifrågavar. skatt skulle komma att drabba landtmannen och afbryta communicationen. Frih. Boye har deremot fullkomligt bevisat, att skatten icke drabbar producenten , utan consumenten; och således, skulle den icke komma att erläggas af landtmannen, utan af det lägre folket i Stockholm, hvilket redan har tillfälle till en så stor arbetsförtjenst i jemnförelse med samma dass i andra städer, att afgiften icke för dem kan blifva särdeles betungande. Slutligen har Frih. Rantzou sagt, att man vill göra Stockholms stad skönare och att, i fall medel funnes, man aldrig skulle få den nog; skön.
Man bör då vara nöjd, i fruktan att det går med oss, som den man, kvilken mådde bra, men lät öfvertala sig att försöka genom läkemedel blifva mera frisk, hvaraf frukten blef att han dog. I anledning deraf förenar jag mig med dem, som yrkat att förändringen ej är af nödvändigheten påkallad. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Man anklagar Jury inrättningen för Den 27 Januari i f. m. 61 att icke kunna tillfyllest skydda personligheten. Jag befarar att man icke gör sig rigtig redo för naturen af den personlighet, som man finnér utgöra föremål för missbruk af yttranderätten i skrift. Yäl torde någon gång hända, att den som tyst och stilla framvandrar sin bana och sköter allenast sitt och de sina, icke en gång skonas för det tadel som framviskas; men aldrig göres han till föremål för offentligt tadel. För möjligheten af ett sådant fall måste förutsättas, alt den som tillåter sig en sådan oädel handling, har förlorat all agtning för det allmänna omdömet. För möjligheten af det fall att en sådan niding onäpst får drifva sitt väsen, måste förutsättas, alt den allmänhet som det tål, sjelf inga anspråk på agtning gör. Men den som uppträder såsom representant af en idé, hvilken jemväl af andra hyllas; den som inträder såsom representant af ett intresse, som han äger gemensamt med andra — ikläder sig en dubbel personlighet; — han gör sig till sakförare'— till Riddare för hvad som synes honom rätt och påkalla hans försvar; — han inträder frivilligt på stridsbanan, omgifven af en nyfiken allmänhet; han har ingen rätt att klaga, om, under det hans sakförande person modigt trotsar spetsen af motståndarens lans, 62 Den 27 Januarii f. m. hans andra person händelsevis får en släng af skaftet. En annan opinionernas förbindelse, åt-* minstone efter hvad jag tyckt mig finna, anser jag mig vid detta tillfälle böra undanrödja. Deraf att yttranderätt i skrift endast äger rum i länder, der statsmagten är lagbunden; deraf att den i nyare tider uppkommit genom concessioner, har man velat draga den slutsats, att yttranderätten i skrift egentligen utgör ett folkets värn mot sin Regering, och att yttranderättens fria begagnande utvisar oppositionen emot Styrelsen.
Lag samma mare om Ledamot af Stats-Rädet eller Föredragande tillstyrker Konungen att, innan Riksdagskallelse i Hufmudstadens Kyrkor wederbörligen kungjord blifmit, cgcnmägtigt eller wäldsamligcn lyfta den i 63 § Regerings-Formen sist omförmälde penningesumma, hmarä Riksens Ständer förseglad anordning lemnat; likaledes om StatsRadet, dä det likmätigt 39, 40, 41, 42 och 43 88 Regerings-Formen förer Regeringen, pä osman omförmälde olagliga tid och sätt berörde summa lyster, eller någon Stats-Radets Ledamot ett sä bcskaffadt lyftande tillstyrker. 8 3- Skulle Stats-Näds-Ledamot eller Konungens Rädgiftvare i Commandomäl tillstyrka Konungen att »vidtaga sadant steg, hmilkct uppenbarligen är stridande emot Negerings-Formens bokstafliga föreskrift uti 57 § rörande Riksens Ständers Beskattningsrätt; uti 60 8 till förhöjande af den Bewillning Riksens Ständer sig ätagit eller af sädane Articlar, hwilka i densamma för Bcwillning räknas, allt sädant till förökande af Kronans inkomster, dock härmndcr icke begripne sädane i denna 60 § ej omnämnde afgifter, hmilkas föremäl äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och begwämlighct, säsom Bak-, Bro-, Färjoch andre afgifter af dylik beskaffenhet; uti 73 H rörande päbjudande, 416 Expeditioner till Riks-Ständen. uppbärande eller fordrande af nya pälagor, utskrifningar af manskap, penningar eller warvr, utan Ständers samtycke; uti 66, 68 och 72 rörande Riksens Ständers befattning med Bancooch Riksgälds-Werken, samt uti 78 § att nägon del af Riket icke mä kunna derifrän afsöndras; eller underläter han att emot sädant lagstridigt steg göra föreställning, eller det walkar och befrämjar genom uppsätligt och bewisligt fördöljande af någon upplysning, miste Embetet och warde ej widare nyttjad i Rikets tjenst. 8 4.