Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet ansett den föreskrift lämpligare kunna meddelas, att ’’värde och tull bestämmas efter tyget, hvaraf persedeln hufvudsakligen består med tillägg af a5 procent." Preste-Ståndet har, i sammanhang med artikeln Broderade arbeten, återremitterat denna punkt för vinnande al ändring i redactionen; hvaremot den blifvit af de tre andre Riks-Stånden hufvudsakligen afgjord, dervid Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet bibehållit 1841 års taxa och Bonde-Ståndet godkänt Utskottets förslag. Bevillning-Utskotlcts Utlåtande, N:o 26. j3 Åberopande hvad bär ofvan vid artikeln broderade arbeten blifvit i allmänhet anfördt, samt svårigheten någon gång att afgöra, hvarutaf ett klädesplagg bör anses hufvudsakligen bestå, hemställer Utskottet, med frånträdande af dess förra tillstyrkande, att nuvarande tulltaxa må, på sätt två Stånd beslutat, i denna del förblifva oförändrad. Lackerade arbeten. I sitt förra betänkande hade Utskottet för lackerade arbeten, ej specificerade, föreslagit förändring i förtullnings-sättet och hemställt, att i stället för nu gällande tullbehandling, efter värde med 33| procents införselstull, måtte till grund för förtullningen antagas vigtberäkning med 1 R:dr 24 sk. tullvärde och 24 sk. införselsafgift per skålp. Berörde tullvärde har hos Preste-Slåndet, som återremitterat artikeln, ansetts vara för lågt, enär de härunder hänförliga effecter vanligen äro mycket lätta, hvadan blifvit yrkadt, att detsamma och i sammanhang dermed tullen borde höjas. Ridderskapet och Adeln bar bibehållit gällande taxas bestämmelser samt Borgareoch Bonde-Stånden, med godkännande af det af Utskottet föreslagna förändrade forlullnings-sättet, höjt värdet till 3 R:dr och införsels-tullen till 1 R:dr per skålp.
Deremot synes uti denna § böra införas, dels att med ändringar i bolags-reglemei tet bör på enahanda sätt som roed dess godkännande förfaras, dels ock alt om bolaget träder i verksamhet förr, än Kong1, Majtts sanktion ei hållits, eller om det af Kongl. Maj:t fastställda reglementet öfverträda, de delegare, sorn i åtgärden deltagit, äro for densamma solidariskt ansvarige. , 2 §. Det torde böra noga bestämmas hvad som förslås med ordet ‘Firma/' Menas dermed endast den benämning, holaget antager, så torde det vara af föga vigt att derom i lagen meddelas någon föreskrift. Förstås åter härmed, likasom i solidariska bolag, den namnteckning, sorn vid handlingars utfärdande begagnas, och under hviten benämning andre personer med bolaget aftala, så skulle väl deraf följa, att det är denna ”firma* eller namnteckning, hvaruti ej någon af delegarnes namn får ingå, sorn utgör den underskrift, hvarmed handlingar skola förses. Tillåter man åter att, utom den antagna firman, andra underskrifter af delegare kunna lemnäs, utan att deras ”namn** för dem medföra någon personlig betalningsskyldighet, så inträffar det lätt, i synnerhet om bolagets verksamhet Ko gl. Maj ts Nåd T ropos tion, N:o 56. 19 är af en vidsträcktare omfattning, och ett krediti vsystem i större skala vidtages, att många fästa sitt förtroende vid de namn, de se under skuldförbindelsen, men finna sig deri bedragna. Då man stiftar lagar, torde man böra föiulse icke blott bruket deraf utan äfven missbruket. Således k^n man väl föreställa sig, att, ett bolag på aktier till en böljan ingås af redlige och aktningsvärde män, hvilkas ”namn” inge förtroende, men desse män af en eller annan orsak öfverlåta snart till andre sine aktier, som slutligen stanna hos sådane personer, hvilka icke draga i betänkande, att till egen fördel, om ock till andras skada, företaga allt, hvarå laga ansvar ej kan följa.
Då jag vid delta tillfälle anser det vara af vigt, att så väl och fullständigt som möjligt redogöra för mina åsigter i delta ämne, utbeder jag mig, att dervid få begagna ord, uttalade af en man, som med ett outtröttligt nit och en ovanlig framgång, egnat sin verksamhet ät della häll, och hvilka ord, vida bättre än jag skulle förmå, uttrycka mina tankar i delta maktpåliggande ämne. Sorn tiden redan är långt framskriden, vill jag icke taga R. o. Ad:s tålamod i anspråk med upläsande af hela det omnämnde yttrandet, utan ber endast att få föredraga en del deraf. Sedan den förfat* lare, hvars ord jag nu ber alt få såsom mina egna uptaga, yttrat sig om konstens inflytande på sederna och dess förmåga att väcka känslan af det goda och sköna, fortfar författaren sålunda:
Föredrogs ånyo Höglofl. Ridderskapets och Adelns, genom Protocolls-utdrag af den 11 dennes, meddelade inbjudning att instämma i dess, med anledning af Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 42 och 199, så vidt de angå Landt-Statens löne-reglering, fattade beslut, att 400 R:dr Banco böra uppföras på hvarje Läns-stat, såsom lön för en Läns-Notarie; men Ståndet fann icke för godt att denna inbjudning antaga. S. D. Då nu ånyo föredrogs Vällofl. Borgare-Ståndets, genom Prolocollsutdrag af den 11 dennes, meddelade och sedan den 22 å bordet hvilande inbjudning till med-Stånden att förena sig i det beslut, som Ståndet fattat, i anledning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 11 och förnyade Utlåtande N:o 23, angående Curhus-afgiftens fortfarande, förklarade Preste-Ståndet, att det vidblefve sitt i ämnet fattade beslut och lade inbjudningen till handlingarne. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af den motion, som Biskopen m. m. Doctor Franzén, med anledning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 68, väckt, och i hvilken Professören m. m. Grafström sig förenat, att de i Umeå, Piteå och på Frösön varande Lärdoms - Prot. Utdr. d. 6 Atig. 1840. 555 skolor måtte hvardera varda med en ny Lärare försedd, blef samma motion, jemte de deraf föranledda och afgifna yttranden, till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterad. S. D. f. och e. m. Då nu ånyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens Betänkande N:o 4, angående ändring af Författningarne rörande sockenstämma, samt om bildande af Communal-Styrelser, blef samma Betänkande, med anledning af de deremot gjorda anmärkningar, återremitteradt. S. D. e. m.
— N:o 337. i anledning af väckta motioner angående upp. hörande af afgifter till Handelsoch Sjöfartsfonden, samt huru förhållas bör med de anslag, som varit å denna fond anvisade. XIV. B. 169, 3 19. XVI. Å. 170. XIX .U. 438. XX. 99. A. 123. XXIII. U. 426. XXIV. 43g. A. 475. XXV. U. 146, i57. A. 196. U. 479. XXVI. 16. A. 3g. E. 111. — iN:0 338. i anledning af väckt fråga om utbetalning till ( 277 ) Bredaryds församling af ett räntan å hemmanet Bannas Höltagården motsvarande capital. XIV. B. 169. A. 319. SlatsUtskollets Memorialer, Betänkande!) och Utlåtanden: ■— N:o 345. i anledning af dels afslag, dels återremiss å åtskilliga uti memorialet N:o 3oi framställda voterings-propositioner. XIV. B. 346- XVI. 3, 61, i58. A. 296, 327, 357. XVII. U. 176. A. 252, 25!, 468 XVIII. U. 45. A. 15g. U. 226. E. 25g. A. 268. XIX. U. A. 290. 1— N:o 346. i anledning af Köngl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående beräkningen af traktamenten för städernes magistrats-personer oell borgare vid syner och andra förrättningar för K ronans räkning. XIV. B. 346. XVII. A. 6. XVIII.
Magistraternas och taxeringsmännens bepröfvande och bifall samt emot bevillningsförordnmgens och andra författningars tydliga lydelse, medelst ansenliga tillökningar i taxeringarna och ändring i längderna, betungat de skattskyldige utöfver hvad Rikets Ständers mening varit och en billig proportion fordrat, samt öfverskrida den ordning och säkerhet, som med edsvurne taxeringsmäns göromål och beslut följa borde; hvadan och då Rikets Ständers »frivilliga bevillningar och derom utgifna »förordnanden icke borde eller kunde vara underkastade någon allmän och än »mindre någon enskild förtydning, explication och arbitrerande«, Kollegierna anbefalldes att icke utfärda eller tillstyrka några enskilda eller allmänna förklaringar öfver 29 bevillningsförordningen, samt Landshöfdingarne förbjödos att vid taxeringarna göra någon lindring eller tillökning i de summor, som taxeringsmånnen för en hvar på ed och samvete utsatt; dock skulle Landshöfdingarne, gemensamt med Magistraterna, afgöra de tvister och stridigheter, som mellan taxeringsmånnen uppkommit. Deremot och på det Kongl Majit och kronan icke skulle komma att sakna något i sin tillsländiga rätt, ålades, vid hårdt ansvar, taxeringsmånnen att icke på något sätt, »till fleres »oskäliga förskoning missbruka de minsta summorna, som endast för de fattigare i »hvar klass funnes uttsatta, utan i möjligaste måtto tillse och så laga, att en hvar, »efter sin styrka, förmögenhet och rörelse, i sin rätta gradation, till afgift så uppför»des, som han i en rätt och noga proportion mot dess medborgare högst tåla kunde.« Vidare medgåfvo Rikets Ständer, att, derest inom de städer, som efter sednaste riksdag lidit skada af eldsvåda, ingen kunde skäligen uppföras i högsta klassen, taxeringsmånnen finge, såsom tillförene, efter billigheten något derunder minska eller ock alldeles eftergifva bevillningssumman.
Hade kronolänsmännen lemnats tillfälle att sjelfve åtfölja sina transporter och fått åtnjuta sin obestridliga rätt att vara närvarande vid utvägningen, så hade säkert icke öfvervigt uppkommit för någon, ej heller metallvåg fått begagnas. Konungens Befallningshafvande i Wermland har icke heller, med alla sina i utslaget sökta skäl, förmått öfvertyga hvarken mig eller flertalet af provinsens inne - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 351. 521 innebyggare, som härom fått vetskap, att saken blifvit tillräckligt utredd, att en rättvis dom var att förvänta, och då det synes mig, som dessa litet lönade tjenstemän borde förskonas för dem ådömda medel, hvilken hårda dom Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt sannolikt icke gillat, om klagandena tagit mod åt sig att anmäla missnöje öfver af deras förmän fälld dom, så torde det vara Staten mindre värdigt att godkänna det här visade förfarandet, hvadan jag hos Rikets Höglofliga Ständer härmed vågar göra den vördsamma framställningen: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes medgifva eftergift och afskrifning åtminstone af hvad genom åberopade utslaget blifvit Kronolänsmannen L. Gr. Bengtzon ålagdt att återgälda, eller 21G R:dr 34 öre Riksmynt, hvilket ersättningsbelopp, för en tjensteman i hans ställning, skulle vara allt för drygt att utgifva. Om remiss af denna min motion till Stats-TJtskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Per Persson, från Wermlands län. Af Eric' Ersson från Gefleborgs län, om anslag af fern millioner R:dr R:mt för fortsättning af norra jernstambanan frän Upsala i rigtning ät Sala och Storviks station pä GefleDala jernväg. Vid behandlingen af frågan om norra stambanans sträckning uti Höglofliga St.at.s-Ul bana borde läggas öster om Sigtunafjärden till Upsala och derifrån öfver Sala till Storviks station å Gefle—Dala jernväg.
– Jag grubblar på om jag skall säga dig det, som ligger mig om hjertat, nu eller framdeles. Jag tvekar, om jag skall säga det åt dig i sin helhet eller blott delvis, om jag skall litet ljuga eller tala sanning. Efter en paus af förundran, svarade Erik: – Så säg mig så litet som möjligt, men det lilla sannt ... eller godt. – Så litet som möjligt, ja, ty det kan i detta fall vara liktydigt med så mycket som är nödvändigt, så mycket som måste sägas. Låt detta bli den enda gång, som Stella är i det gråa slottet, i denna dödens boning. Detta var det som måste sägas. Det är verkeligen så litet som möjligt, men det lilla är godt. – Och jag vill icke veta mera, ty detta lilla är allt som behöfves ... beträffande Stella. – Troligen får du framdeles veta mera, sedan jag hunnit rätt betänka mig eller, om fall skulle inträffa, som gjorde det mera nödigt än nu. Det var en sådan vänskap och ett sådant förtroende emellan Erik och Harald, att Erik icke det minsta öfverdref, då han sade sig icke ens vilja veta mera. Han gaf sig icke ens in på aningar om hvad slags ondt det kunde vara, som hotade Stella, men på Haralds ord bar han inom sig en visshet, att någonting ondt måste det vara. Att derom gifva Stella en vink föll dock naturligtvis icke honom in, icke ens då hon på promenaden till hemmet förtrodde honom, att hon icke numera var alls rädd för det gråa slottet. Men att för framtiden afböja eller besegra hennes lust att besöka Irene i dennas hem, låg honom om hjertat och det var ett litet lyckligt infall af honom, då han halft naift, halft vemodigt sade: – Men kan du tro Stella, att nu har det blifvit min tur att vara rädd. – Är Erik det? – sade Stella undrande men sympathetiskt – då blir Stella också rädd igen. Och skulle jag ha legat ensam, der som Irene låg, så skulle jag visst inte ha sagt, såsom jag sade nyss. För Irene kom till mig om natten och ville inte sofva der. I det rummet får man visst elaka drömmar ... Nej förlåt mig, Erik, jag är verkligen rädd igen. Och om Erik är rädd, Erik äfven ... så, ja, då blir Stella många gånger räddare.
Och då Special-Råkningen, såsom hår ofvan anmärkt år, nödvändigt bör utmärka huru mycket Jern blifvit å Våg levereradt, blifver den af Stats-Commissarien föreslagne särskildta persedeleller Jernmedels-råkning öfverflödig; men då llestantie-Råkningen genast efter årets slut afgifves, bör tillika, på sått för HåradsFögderierne år föreslaget, dervid följa,en General-Räkning, som i korthet visar förhållandet med hela Bergs-Uppbörden för förra året och huru den under det löpande året blifvit redovisad. Som af Författningarne rörande TiondeTackjernet och dess betalande synes som skulle Redogöraren ega att genast efter Hyttornas nedgång utfordera Tionde-Tackjernet, eller i de 6 2 Riksens Ständers orter der det låses efter fastståldt pris, betalningen derföre, hvaraf foijer att Redogoraren kan hafva den utväg, att med det ena årets medel fylla det föregående årets rester; så bor, der fullkomlig* säkerhet äfven vid Bergs-Fogderi-Uppbördeu skall vinnas, en viss tid för indrifningen af hvarje års medel foreskrifvaS, hvarvid lämpligast blifver, att denna tid får hvarje år begynnes med den i Januarii det påföljande året, eller sedan Restantie-Råkningen för föregående året är afgifven; bårandes då, men icke förr, äfven göras början med Uppbörd af betalningen för den del af Hammarskatts-Jernet, som inom den af Collegierne förskrifne tid icke blifvit af Bruksegarne å
Hemman utgöra den fastställda arrende-summan, någon Resolution icke erhållits, Bihang till Riks-St, Prot, \o'.ic Sami, 18.13. 3 t Underdåniga Skrifvelseri men räntorne från sistnämnde års början till oell med 1750, deremot blifvit i Stadens räkenskaper balancerade, och att, efter det Balanee-Commissionen år 1760 sig i underdånighet förfrågac J huruvida denna ansökning vore afgiord , Kongl. Maj:t, genom ofvanåberopade Nådiga Resolution af den 15 November 1769, på det sätt Sig utlåtit, att, ehuruväl det ålegat Staden, att ställa sig till efterrättelse Kammar-Collegii och StatsContoirets förberörde Skrifvelse af den 30 Octo» ber 1730, angående räntans utgörandeaf de Staden upplåtne Krono-Hemman , och således ej mindre från 1731 års början, än såsom sedermera skett år 1751, erlägga dessa räntor in na» tura eller efter de årliga markegångarne, dock som Staden, redan år 1731, gjort underdånig ansökning om fortfarandet af det uti 1713 års Kongl. Bref, utsatte vissa årliga arrendet, satpt följaktligen tillförsel! sig, att derå erhålla Nådig Conffrmaliop, ehuru den dittills ej blifvit lemnad, alltså och då det dessutom skulle blifva alltför kännbart, om icke omöjligt, att från år 1731 kunna utbekomma den inne3tående räntan, i synnnerhet som de till Hemmanen hörande egor blifvit, sedan upplåtelse-tiden, bland annan Stadens jord inblandade och af åtskillige Borgare särskildt nyttjades, ville Kongl. Majit i Nåder hafva beviljat Staden afskrifning afden uti Räkenskaperne .balancerade differencen emellan det år 1713 bestämda arrende-beloppet och årliga märkegångs-priset; hemställande KammarCollegiurn på grund häraf, att räntorne af ifrågavarande Hemman hädanefter borda efter marKegår. gs-pris erläggas. UnderdHniga Skrifvelser. 487
Jag anhåller att få göra några tillägg till hvad Grefve Löwenhjelm yttrat Man har ansett en Suppleant för Utrikes Stats-Ministern nödvändig. Om Statsrådens antal skulle förökas till 13, så kan visserligen bland detta antal finnas tillgång på en Suppleant för denna Förvåltnings-Chef sä vä! , sorn för de öfrige. Detta är i aila fall en biomständighet; roen hufvudsaken är att Utrikes Den 1 December f. ni. 93 Förvaltningen icke styckas. Orsaken hvarföre redan så skett är den, att Gustaf III ville o~ märkligt befria Utrikes ärenderne från det Collegiala behandlingssätt, som 1720 års Regeringsform hade föreskrifvit. Ehuru Cancellie-Collegium och Utrikes Expeditionen qvarstodo, inrättade Han ett Cabinett för Utrikes Brefvexlingen , under hvilket ärenderna småningom dro-i gos, så att för Utrikes Expeditionen intet an-< nät sluteligen återstod, än notificationer om dödsfall, giftermål m. m. mellan regerande hus, utfärdandet af Kongl. Pass. Sadan Höf-Cancelleren blifvit Chef för Ut-' rikes Expeditionen , och denna indrogs , öfvergingo dessa ärender till den på samma gång inrättade Hof-Cancellers-Expeditionen. Vigtiga äro de ingalunda; men det är i alla fall orätt, att taga dem från den embetskrets , dit de rätteligen höra. Till Suppleant för Utrikes Ministern , under hans frånvaro, hafva oftare användts andra Ledamöter af Stats-Råder, än Hef-Cancelleren. Constitutions - Utskottet har ansett Hof-Cancelleren böra bibehålla inseendet öfver Skrifters och Tidningars utgifning, emedan denna omsorg är af en viss politisk art. Men jag skulle icke tro, att Hof Cancelleren indrager någon tidskrift för utlåtelser om främmande Magter utan att deröfver hafva hört Utrikes Ministern, åtminstone vore det origtigt om sä 6kedde.
Men det är att hoppas, att G. af G. mer och mer skall bli lifskildrare Ni allmänhet, och icke stanna vid något visst samhällslager eller någon viss klass. Han har de konstnärliga anlag, den mångsidiga välvilja och den klara uppfattning, som dertill kräfves. Hvad man för honom kan önska är ro och tillfftlle att utbilda sina etiskt friska instinkter till grundsatser, sina rika anlag till konstnärskap, sin klara uppfattning och varma välvilja till allsidigt, sympatiskt förstående.På OSCAR L. LAMMS förlag har i bokhandeln nyss utkommit: Utländska diplomaters minnen från SVenska hofvet af Sceevola. (Pris 3 kr. Som proi å pressens omdömen må anföras följande: » Den tveeller trehöfdade firman Sccevola, en mythisk och mystisk personlighet med en band, en vensterhand, framträder nu &amp; ter för allmänheten med en tredje och sista del af det bekanta arbetet » Utländska diplomaters minnen från svenska hofvet. » I sjelfva verket kan man af denna titel vänta något annat, än man fiuner, ty det är ej någon memoire-litteratur i egentlig mening, som här föreligger, utan snarare en samling historiska urkunder. Den så kallade memoire-litteraturens syndaflod var vid den tid, som denna sista del af-handlar, 1809 — 1815, redan i sjunkande och uttömd. Så är ej förhållandet med den diplomatiska korrespondensen, hvars införande i svenska litteraturen daterar sig från jemförelsevis yngre tid. Dylika bref äro officiella och såsom sådana skrifna af ytterst försig-tiga personer, medvetna om att de från andra håll noga kontrolleras och öfvervakas. Läsaren har i en dylik samling också samma fördelar, som när han håller sig flere tidningar af olika politisk färg: han far se och döma pro et contra samt har här fördelen att känna det slutliga utslaget, historiens dom, ödets beslut eller händelsernas gång. En uppmärksam tänkande och bildad läsare kan svårligen få någon mera tänkvärd historisk läsning, ty här tvingas han omedvetet att sjelf tänka och döma och får på köpet en klar Bjelfständig historisk åskådning eller öfvertygelse, bättre än om han läser de förnämste historieskrifvare
Med Lenna tanka kan jag af följande stäk mig ej förena. i:o Dä Regerings - Fornren och Rikets besvurna Lagar försäkra hwar man om et orubbadt bibehållande af de§ wälsängna egendom, deräst han ej för begängna brott är lagligen derifrån Md; och ej bsstrioaS kan, at Le enMda Bränneri-in rältningav - rättningar med bertik hkriga redskap, som M befin naö pä god tro, enligt högstberörda Kongl. Förordning och et fvrmeligt LonLruÄ rned Kronan, anlsggda at brukas, men ej at utrifwas och med stor kostnad omgöras, är en laglig och wälfängcn agendom, som ej utan ägarens samtycke kan, för störreeller mindre del, honom ftangä, sä anser jag be tänkeligt at illstorp den nu i fräga warande romla förändring med Bränneri-redskapen, som kunde föda af sig misttrocnde för allmänna författning rr och sjekfwa äganderättens helgd', som ej nog sorgfälligt karr bcwaras för bade allmänna och enstillva säkerheten. 20 Ut ehuru wigtiga berörda conststsrationar i sig sjelfwa äro, de ända i någor mätto knuds täta undantag, om Rikets wäsendteliga wälfärd det fordrade, men sadant synes ej inträffa wid den i frägawarande nyare metttoäen af smä och widk kringspridda Bränwinspannv-r.
Utsk:t säger likväl att jernvägskomitéen icke tänkt sig systemet af bibanor ordnadt inom Småland, men sådant måste hvila på ett misstag. I Bet.-det, yttrar komitéen pag. 41: »att bibanornas rigtning icke bör bestämmas förr än den hufvud - Den 25 April e. m. eller stambana blifvit anlagd och för allmänna rörelsen uplåten, hvartill bibanor skola utgöra affluenter m. m.» Annorlunda synes komitéeo ej hafva kunnat resonnera, då det borde afgöras forst hvar stambanan kommer att anläggas och i hvilken rigtning den ledes. Utsk:t räknar såsom en obetydlig vinst att stambanan drages närmare sådana orter som Kalmar och Karlskrona, men man tager icke i betraktande huru högst vigtigt det är i militäriskt hänseende att, i händelse af krig, dessa kuststäder, särdeles Karlskrona, kommer skyndsamt i förbindelse med en östligare sträckning af södra stambanan, derifrån lifsförnödenheter hastigt kunna erhällas, och i hvars trakter en större truppstyrka finnes koncentrerad, hvilken hastigt kan efter upbrotts-ordres transporteras dit den kan behöfvas. Sådant bör i min tanka ej heller förbises vid fråga om en stambanas ledning genom den ena eller andra orten. En omständighet har icke varit vidrörd, rnen som är af stor vigt och inverkar betydligt pä allmänna rörelsen inom landet. Det är de årliga marknaderna, af hvilka de flesta och betydligaste inom Småland förekomma pä Nassjö-liuien eller i närheten deraf. Endast i Allbo härad äro 4 sådana tätt invid linien. Bland de 25 särskilda marknader, som hållas årligen dels invid linien, dels på 1 högst 2 mils afstånd derifrån, emellan Skånska gränsen och Nässjö, må nämnas Wexiö, hvars vintermarknad är en af de mest besökta i riket. Eksjö och Hvetlanda. Yid alla ställen råder mycken liflighet i handelsväg, men till dessa sistnämnde 3:ne marknadsplatser infinna sig fabrikanter och handlande från skiljda orter att der föryttra varor och upköpa orternas produkter.