Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med åberopad anledning af det i Kongl. Stats-kontorets derom nyligen infordrade och afgifna underdåniga utlåtande upplysta förhållande, att detta embetsverk icke skulle ega tillräckliga tillgångar för utbetalning af den summa, 400,000 R:dr B:ko, om hvars erhållande såsom ytterligare förskott å anslaget för vestra stambanans fortsättning till och förbi Götha kanal Chefen för Statens jernvägs-byggnader hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhållit, har Riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län uti en inom Bonde-ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion föreslagit, att, då de nu pågående jernvägs-arbetenas afbrytande samt dervid anställda arbetares förafskedande skulle medföra olägenheter och förluster för både Staten och arbetarepersonalen, Rikets Ständer måtte å Riksgälds-kontoret anvisa ifrågavarande summa, att i mån af behof från sistnämnde verk utbetalas för fortsättande under nästkommande 2:ne månader af arbetena å vestra stambanan. Som Kongl. Majit, enligt Dess Utskottet delgifna nådiga bref af den \\ i denna Stats-Utskottets Utlåtande JW lil). II månad, anbefallt Kongl. Stats-kontoret att, utöfver de för innevarande år till jernvägsanläggningen från Götheborg mot Götha kanal anvisade summor, förskottsvis, och emot ersättning från Riksgälds-kontoret utaf anslaget för ifrågavarande stambana, anordna till Chefens för Statens jernvägs-byggnader disposition 100,000 R.dr Biko under Augusti månad och sedermera, i den mån tullinkomsterna under nyssnämnde och September månader öfverskjuta det påräknade beloppet af 100,000 R.dr för hvarje vecka eller eljest befintliga tillgångar kunde sådant medgifva, tillsammans högst 300,000 R:dr sagde mynt under September, Oktober och November månader; så, enär genom dessa af Kongl. Maj:t redan föreskrifna utbetalningar det af David Andersson med nu förevarande motion åsyftade ändamål vunnits, torde vid sådant förhållande den i samma motion gjorda framställning kunna förfalla. Stockholm den 25 Augusti 1857.
S. D. Herr Talcmannen öfwerlemnade följande, sam upplästes: Wördsamt Memorial! För akt, i anledning as Riksens Hög^cft. Ständers - Den z Januari?. §9 ders beslut, förflagswis uppgiswa antalet af sadane Betjening, som unver imiewarande Riksmöte gädt Riks Ständen tillhanda och derföre böra af Allmänna Medlen njuta skälig aflöning, hafwa undertecknade Landtmarskalk och Taleman sammankrädk och, ester be» horig öfwerläggnjng i delta ämne, anssdt oj; böra förestå följande AflöningS Stat pä de grunder, som ne, dansöre widare finnas wara anmärkce. Stockholm deb r6 December 18^9. M. ^acoL Istrr/ö/onr. Ständek fann, att detta skulle remitteras till Riksens Högloft. Ständers StatsUtskott, som med sitt utlakande deröfwer behagade till StandenS Plena inkomma; och som harwid gjordes de anmärkningar, i hwilka Scandet sig allmänt förenade: i:o Att, ehuru tillförene ben ordning warit följd, att Bonde,Ståndets Secreterare, efter Konungens särskilte godtfinnande, blifwit belönt, spnes dock nu mera sadant icke äga rum, utan att denna Embetsman mä, pa lika sätt, som de öfrige Riks Stanbens Secreterare, njuta sin tillständiga aflöning af Slaten. Landt-Marskalk. //. A. Borg.,Stand. Talman. Prest,Srändcls Talman. O/^/ön. Bonde.Stand.
Berörde förslag har Utskottet jemväl, enligt utlåtandet N:o 207, i allo vid blifvit, endast med de förändringar, att 1 och 2 momenten bland ofvannämnde vilkor ansetts böra utbytas emot en så lydande bestämmelse: ”skolafgiflernas erläggande begynner samtidigt med tillämpningen al öfvergångsstaten, hvilken sistnämnde bör så fort ske kan, träda i verkställighet,” äfvensom att slutet af 3:dje momentet bland samma vilkor funnits böra erhålla följande lydelse: ”emot det vilkor, att han afsäger sig all högre än enkel presterlig tjenstårsberäkning ifrån och med den dag lönetillökningen tillträdes”; hvarförutan i afseende på den föreslagna öfvergångsstaten, i hvad den rörer Clara högre lärdomsskola i Stockholm, en mindre rättelse blifvit i det sednare utlåtandet af Utskottet tillstyrkt. Vid behandling af dessa ärenden hafva Riks-stånden fattat nedannämnde beslut:
Nåväl, gumman trodde att dottren var hos Marianne, kom midt om natten och bultade på hennes fönster, skrikande och gråtande. Men Tekla fans der inte. Hvar kunde hon vara midt i natten? Gumman skränade högt af förtviflan och ropade att ”Tekla kunde bli förförd”. – Jojo, det har sina sidor att vara sin dotters vaktare.141 En gång strax jag var gift fann man en påse i min chiffonier, – en liten papperspåse fyld med hvitt fint pulfver, och pulfret hade ingen lukt, om det hade smak vågade man naturligtvis inte försöka. Stor uppståndelse, påsen innehöll ju arsenik, det var ju klart, och jag ville förgifta mig. Med mystiska miner kommo de och sökte upp mig, den förfärligt vittnande påsen i handen, nu måste jag naturligtvis tillstå mitt förfärliga uppsåt. Helt stolta öfver sin skarpsinnighet – naturligtvis. – Ett våldsamt, klingande skratt. Påsen innehöll – pulvriseradt gummi arabikum.142 Det var en gång en kusin som friade till ”sa cousine” en gång om året i fem års tid, men hon sade nej. De voro lika goda vänner för det. En dag kom fröken in med ett öppet bref i handen och sade till sin mor: ”Jag har haft bref från Karl igen.” ”Jaså. Hvad då om?” ”Det vanliga – naturligtvis.” ”Och hvad svarade du?” ”Ja.” På det sättet blefvo de förlofvade. Det påstods att de passade förträffligt ihop. Båda voro lika högmodiga, lika flegmatiska och båda voro rätt gamla när de gifte sig. Han hette Karl Trolle, rik fideikommissarie. Hon var en fröken Toll från Lund, hennes mor var född Schwerin från Hjularöd. I sin ungdom hade denna fröken Toll i sin dårskap gått och förlofvat sig med en medicine doktor Drakenberg, adelsman visserligen, men ”simpel” adelsman, hon bringades ”till förnuft”, och fast hon var förtjust i honom insåg hon att han var under henne i rang, och gjorde slut på förlofningen.143 Justus Lundegård sade härförleden på tal om Karl Nordqvist att han ser något ”slapp” ut; det är just rätta ordet.
Under de fem, sex föregående åren hade Browning umgåtts flitigt inom Londons konstnärliga kretsar »för att icke gå miste om något okändt godt» genom att lämna denna sida af lifvet oförsökt. Men nu var han led vid sällskapslifvet, mättad af böcker och längtade »efter den verkliga världen och konstens taflor af världen». Han hade därför börjat planlägga en längre vistelse i Italien, där »hans hjärta lefde». Då hände sig en af de sista dagarna 1844 att, genom deras gemensamme vän Kenyon, Elisabeth Barretts två band dikter kommo i hans hand. Browning läste och hänfördes af »denna nya musik, detta utsökta pathos, dessa modiga, själftänkta tankar». Men framför allt var det en dikt, Lady Geraldine’s Courtship, i hvilken han ej blott förnam sitt eget medelbara inflytande, utan om sin diktning läste den, i sin korta innehållsrikedom ypperliga, karakteristiken att hans Pomegranates cut deep down the middle, shows a heart, within blood-tinctured of a veined humanity. Detta yttrande, hvilket gick rätt som en pil på Brownings dikteriska mål, stegrade hans sympatiska intresse för diktarinnan och han frågade Kenyon om han skulle våga tillskrifva henne? Svaret blef i hög grad tillstyrkande och så afsände Robert Browning den 10 januari 1845 sitt första bref till Elisabeth Barrett. Robert Browning och Elisabeth Barrett. “Dust to dust and soul-secrets to humanity, the natural heir to all these things“ E. Barrett. Om Robert Browning, när han före sin död brände hela sin öfriga brefväxling, förstört också innehållet i det lilla skrin, där han omsorgsfullt ordnat sina och Elisabeth Barretts bref11 – då skulle, enligt den högre räknekonsten, mänskligheten hafva förlorat mera än om hela Englands bank blifvit aska! Ty på Robert Browning och Elisabeth Barrett kunna med full rätt tillämpas hans egna ord om Luria: Such man are you and such a time is this That your sole fate concerns a nation more Than its apparent welfare. och detta därför att A people is but the attempt of many
Tab. N:o 1. Befolkningens antal, som år 1855 utgjorde 226,087, har, enligt tab. N:o 1, vid qvinqvenniets slut ökats, så att det då uppgick till 240,974. Folkökningen, som icke i anmärkningsvärd mån kan anses föranledd af inflyttningar, har under ifrågavarande period varit gynnad af i allmänhet goda år, äfvensom deraf, att befolkningen undgått härjande farsoter, och att utflyttningar till andra länder ej varit af synnerlig betydenhet. För sådane utflyttningar äro pass hos Konungens Befallningshafvande uttagne: Vid jemförelse med kända utflyttningar till främmande länder under perioden 1851 —1855, då de omfattade tillsammans 1,446 personer, finnes, att dylika utflyttningar högst betydligt aftagit. Särskilda administrativa förfoganden med afseende å personer, som tala främmande språk, hafva ej påkallats. Hos befolkningen röjes fortfarande allmänt bemödande att vid uppförande af byggnader, såväl boningssom uthus, inrätta dem ändamålsenligt och prydligt. Träd är alltjemt det hufvudsakliga byggnadsmaterialet, och tillgången derpå, om äfven förminskad, är dock fullt tillräcklig. Omtanken för renlighet och beqvämlighet har under perioden ovilkorligt tillväxt. I Hädedrägten har ingen förändring inträdt, såvidt dit ej kan räknas en allt mer och mer växande håg att erhålla den af prydligare och dyrbarare beskaffenhet. Befolkningens skaplynne utmärker sig fortfarande genom redbarhet samt vördnad för lag och allmän ordning. Missbruk af rusgifvande drycker har å landsbygden märkbart aftagit, och om förhållandet icke är enahanda inom städerna, torde sådant böra tillskrifvas dels den omständighet, att de flesta utskänkningsställen ') Af hvilka ett tillhör annat län. Östergötlands län. Sockenbibliotheker m. m. Jordbruk. 3 der finnas sammanförda, dels ock svårigheten att, då tillfälle förefinnes, besegra en inrotad vanas lockelser. Bruket af öl vinner dock mer och mer insteg. Till jagtens skydd samt öfning i vapnens bruk har en jägareförening i Norrköping blifvit inrättad, hvilken med allmänt intresse omfattats.
A:o 15; N:o 51, i anledn. af väckt motion om anslag af inflytande tullmedel till aflöning åt en handtverks-föreningens ombudsman i Stockholms packhus; N:o 52, i anledn. af väckt motion om rättigheten för de militära tjenstemän, hvilkas boställen af regitenas boställs-direktioner utarrenderas, att, då arrende-afgifterne icke inflyta, derför af staten enhålla ersättning; N:o 53, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till godtgörande af kostnaderne för försvarslöse personers transporterande ; N:o 54, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till understöd och uppmuntran ät fattige jordbrukare och åt tjenstehjon för långvarig tjenst; N:o 55, i anledn. af väckt motion om uppresande af en minnesvård åt fältmarskalken Magnus Stenbock; N:o 56, a ii": de tiden för tillhandahållande af det till hamnan 1 n C läggningen vid Alius anvisade bidrag af allmänna medel; Banko-Utskottet: i\:o 20, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s mern. N:o 3; N:o 21, i anledn. af väckt motion att vederhäftighels-bevis, utfärdade af den i hvarje församling valde sockennämnd, måtte för lånsökande i diskont-verken såsom giltiga antagas; N:o 22, i fråga om afskrifning af åtskilliga från låne-kontoret 492 Den 12 Februari e. m. i Götheborg uigifna diskontlån äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 12 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 16 Februari 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdr. för d. 12 dennes e. m. samt pleniprot:n för d. 2 dennes f. och e. m. Upplästes
Det tyckes flyga öfver den hala rymden: ty redan skönjer jag den färgade präktiga vimpeln stolt utbreda sig för vinden, och snart varsnar jag sjelfva det mörka timret af det flytande huset. Jag darrar, då jag ser berg af vatten vältra sig emot dess stäf; – ty det är icke möjligt annat än att Fanny är på detta fartyg. Redan nedsjunker det i de våta dalarna; men snart, framjagadt af de gnisslande vindarna, höjer det sig åter på spetsen af de veka klipporna. Nu måste fartyget förbi en smal utskjutande udde: stormen kastar det häftigt emot den, jag hör ett allmänt ångest-skri uppstiga, dock nu är man redan i något skydd för vinden, man upphäfver ett nytt rop, men det var glädjens, och segel och ankar falla. Ännu var man dock långt ifrån landet; men de häftiga bränningarne tycktes förbjuda att före afton-lugningen komma närmare. Dock dittills kunde jag ej vänta. Denna pung tillhör den, som genast för mig till skeppet! ropar jag vid hamnen. Man samlar sig omkring mig; man tyckes väga den upplyftade pungen med ögonen; men man kastar en blick utåt det svarta, fräsande hafvet, skakar på hufvudet och går. – Vi, vi skola ro er! ropa tvenne raska Maravaer och föra mig i sin båt. Böljorna kasta sig såsom lösryckta marmorhällar mot vår köl: men de starka ynglingarna framdrifva farkosten. Jesus, Maria! ro pade de förskräckte Hinduerne vid den första bränningen: den andra fyllde båten till hälften med vatten, men den tredje var redan svagare. Sjögången var ännu förfärlig, men vi voro nu vid skeppet. Man vinkade oss, man skrek att ej komma nära, på det vår båt ej skulle krossas mot fartyget; men då vi oförväget styrde rakt emot, kastade man ned en lina, på hvilken jag ifrigt uppklängde. Fanny, Fanny! utbrast jag, så fort jag var om bord. Man skockade sig gapande omkring mig, men jag trängde mig våldsamt genom hopen. – Tom! haf ögonen på honom, han är galen! – hörde jag hviskas bakom mig! Jag rusade trappan utföre, i andra däcket, oupphörligt ropande: Fanny! Fanny!
Itedan under länge sedan förflutna tider har man insett, att detta band måste uprätthållas genom omvårdnad å husbondens samt lydnad och tillgifvenhet å tjenarens sida. Kroppslig bestraffning, tillämpad på fullvuxna tjenare, kan, i min tanke, aldrig lända till deras förbättring, men väl till förbittring och hämndlust. Bestraffningen, utöfvad under uphetsad sinnesstämning, upväcker hämndbegäret, hvilket, på sätt vår brottmålsstatistik gifver vid handen, icke sällan gifvit sig luft i anläggningar emot husbönders såväl lif som egendom. Jag tror, lika med Hr Tham, att husagan, använd på fullvuxna personer, är en lemning från barbariska tider, då menniskorätt och menniskovärde icke voro klart insedde och allmänt erkände begrepp, samt anhåller derföre om punktens återremitterande, på det att Utsk. måtte afgifva ett nytt förslag i den syftning, att husaga endast borde tillåfas i de fall, der tjenare af mankönet vore under 18 och af qvinnokönet under 16 är. Hr Hjerta, Lars: De båda sista talarne hafva redan anfört åtskilliga skäl, som tydligt ådagalägga nödvändigheten af Betänk:s återremitterande, hvarföre jag, ehuru motionär i frågan, icke anser mig behöfva här afgifva något vidlyftigare anförande, ehuru Utlåt. 10 Den 7 Januari. i sanning är af den beskaffenhet, att man skulle kunna utspinna en ganska utförlig debatt deröfver. Men jag anser mig dock böra vidröra några få delar af Betänk., innan det, såsom jag hoppas, till Utsk. återförvisas.
Detta kan möjligen vara rigtigt, men tager jag i betraktande det antal som nu leger, och som utgör omkring i,600, hvilka i allmänhet betala från 100 till 150 R:dr B:ko, så utgör detta åtminstone icke mindre än 100,000 R:dr årligen, som på detta sätt utgifves. Undersöker man derefter huru dessa penningar användas, så finnér man nära nog hela beloppet blifva förvandladt i bränvin af dessa legokarlar, med hvilka man dock fortfarande vill förpesta Beväringsmanskapets leder. När här - Den 14 F etru ari. 403 till ytterligare Rigges den summa som Statsverket får utgifva lill dessa legokarlars underhåll och beklädnad, och som minst kan antagas lill 10.000 il:<1 f om äret, sä'tror jag alt dessa legokarlars bibehållande icke borde påyrkas, ulan att i stället det af mig föreslagna sältet att erhålla befrielse från beväringspligten bör antagas. Visserligen kan härvid sorn ofvan sagt är icke under denna Riksdag något åtgöras, men deremot kan vid denna Riksdag en återremiss föranleda till elt annat stadgande framdeles. Hvad nu angår K. M:s Propos. om framflyttande af beväringsåldern, så tror jag med allt lög. att det icke är utan våda man later den hittils varande tidiga beväringsåldern qvarstå. Öfvertänker man nemi. närmare saken, så finnér man att sådana omständigheter äro för handen, alt ingen person med någon fosterlandskärlek borde underlåta att göra allt sitt till, för att få åldern fram liv liad. livar och en, som äger behörig bekantskap med våra närvaride Beväringsynglingars i allmänhet klena kroppskrafter, hyser nemi. samma öfvertygelse som jag. att, om dessa ynglingar, såsom det i krig blefve fallet, skulle bära packning och ammunition och derjemte klefve underkastade fatiger, så korinne bestämdt en tiondedel af dem att befolka sjukhusen. De anmär'laur, som emot beväringsålderns framllyltning gjort sig gällande, kunna lätt höfvas.
Summa 326,482: 37. 3. ( i5o ) Byggnads Anslaget till Malmö Arbetsoch Co r re c ti o n sin rättning. Debet: Kongl. Utgift: Aftöningseller Administrationskostnad 800: Materialier 13,937: 6. 2. Med tillkännagifvande, det Revisionen i icke obetydlig mån varit försvårad deraf, att ett till Hufvudboken hörande Yerificationsband befunnits i oordning, hafva Revisorerne derjemte, rörande tillståndet och beskaffenheten af Fånglnrättningarne, ansett sig, på grund dels af hvad FångStyrelsens Berättelse den 7 December 1833 innehåller, och dels af hvad upplysningsvis blifvit Revisorerne af samma Styrelse meddeldjt, böra anföra följande: I Statens förvaringsanstalter finnes för närvarande utrymme för 3,ooo arbetsfångar af bägge konen, oberäknadt den vid Carlsborgs Fästning förlagde PionnierCorpsen, År 1833 uppgick antalet af de i fängelserne och Correctionshusen inneslutne personer till omkring 4,5oo och hade i den grad ökat sig sedan år 1813, att, då sistnämnde år 1 fånge räknades på i,3g2 fria, befanns åter 20 år derefter, eller i833, 1 fånge på 632 fria. Af förstnämnde Fångpersonal 4>5oo voro ( i5i ) vid pass 2,5oo Correctionister, af hvilka 2,200 begått brott eller mindre förbrytelser, och hade Correctionisternes antal från Hufvudsladen tidtals uppgått till öfver 600 eller vid pass hvar i3o:de individ af Stockholms folkmängd. Vid Långholmen hade, de lill Correctionslnrättningen sedan år 1826, efter förnyade förbrytelser eller i brist af försvar återkomnes antal uppgått till ungefär f af dem, som derifrån utgått, och kostnaden för hvarje häcktad person ansågs, då alla utgifter inheräknas, utgöra 12 sk. per dag.
Herr Tham har framställt Bankens våda af att 38 II. 1 st 178 Den 14 Augusti e. m. belåna odugligt Tackjern, men jag bör påminna, att jernet belånas i mon af dess olika värde, oell jag tror, att uppsigten öfver odugligt Tackjern är lika sträng, sorn öfver odugligt Stångjern; och ehuru jag ej kan ega de anspråk på kännedom i denna sak, hvilka en längre erfarenhet bjuder, kan jag ej dela Herr Tharas farhågor, ty jag känner, att på vågarne finnas lika stränga controller mot odugligt Tackjern; och jag känner det så mycket mera, som jag ofta vistats uti ett hus, som var byggt af en AdvocatFiscal i Bergscollegium, och der grunden var lagd endast af såsom odugligt förbrutit Tackjern. Man har tadlat, att Utskottet velat belåna Tackjernet på Upstadsvåg; men Utskottet bar också sagt, att belåningen skall ske med samma säkerhet, som för Stångjern, och i händelse det vöre sannt, att säkerhet icke kan vinnas på en Upstadsvåg, skulle ingen belåning der komma att ega rum; dock visa just de undersökningar Utskottet anställt, att en sådan säkerhet verkligen finnes. Då jag nu visat, att Utskottets tillstyrkande är välgrundadt och stöd t på Tack jernsBergslagernas flere gånger förnyade högljudda begäran; då vi ej böra vara förmyndare för Rikets Bergslager; då rÖrelse-capitalet ej derigenom minskas på andra håll, och då en snar omsättning derigenom befordras, utan att Bankens säkerhet äfventyras; så kan jag ej annat än anhålla om bifall å Den i4 Augusti e. ra. *79 Utlåtandet, samt i händelse så skulle behöfvas, votering. Friherre af Nordin„ Carl Johan:
Nu går Utskottet i sitt förslag så långt, att äfven rättegång vid Domstol kan anställas utan att, trots ena partens yrkande, resultat i hufvudsak deraf följer; och med detsamma Utskottet ur 12 Kap. 2 § Rättegångs-Balken utstryker det sista morn., utplånar Utskottet äfven de facto ur lagen hvarje hinder för en kärande part, att när helst han så för godt finner, afbryta äfven en långt framskriden rättegång, med utsigt för svaranden att ännu en eller annan gång få börja leken ånyo, så framt han ej med uppoffringar vill köpa sig derifrån fri. Jag tillstyrker vördsammast afslag å motionen.» Lag-Utskottets Betänkande N:o 44. Ank. till Exp.-Utsk d. 14 Sept. 1857, kl. 2 e. ml Betänkande, i anledning af väckt motion, angående kärandeparis skyldighet att kungöra svaranden Under-Rätts uppskofs-bcslut. Uti ett till Ilederv. Bonde-Ståndet ingifvet memorial har Riksdags-fullmäktigen Olof Olsson i Olsäterstorp af Wermlands län förmält, hurusom vid Underdomstolarne i så måtto förfares olika, då tvistemål, deri svaranden uteblifvit, uppskjutes, att en del ålägger den, som kärar, att kungöra vederparten uppskofsbeslutet, deremot en annan del ej meddelar ett sådant åläggande.
Pensioner och gratifikationer 6,987: — Balans till år 1863: Skogsplanterings-liassan. Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Ersättning för hemmansräntor 22,831: 29. Besparing å f. d Jägeri-statens kontanta löner 216: 87. Till kassan indelt ordinarie ränta 1,193: 84. Balans till år 1863: Kredit. Utgifter: Silkesodlingens befrämjande 180: Flygsandens hämmande 400: Reseoch traktamentspenningar 4,492: 19. Kronoparken vård och underhåll 27,230: 29. Köpeskilling för lägenheter m. ra 56,583; 33. Byggnader å boställen 2,924: 63. Provision och remisslage 3,813: 29. Balans till år 1863: Utlånta medel 357,815: — Utestående kronouppbörd den 31 December 1862: Summa 823,000: 80. F. d. Kansli-styrelsen» Handkassa. Debet. Uppbörd: Kredit. Utgift: Gratifikationer m. m 200: — Balans till år 1863 ; Kontant behållning 2,014: 27. Fonden för Lappmarks Ecklesiaslik-verk. Debet. Kredit. Utgifter: Presterskapets aflöning m. m 11,992: 97. Balans till år 1863:
Tag honom sedan den som kan." Han ville derefter aflägsna sig, men ett dundrande "halt!" från ryttmästarens läppar tvang honom att stanna. "Styf", sade ryttmästaren derefter, "hemta genast hit slottsfogden, men fort ska' det ske!" Och innan pater Clemens hann tänka ut sin tanke stod Odowalsky, som korporalen träffat i en af slottets gångar, inne i rummet. Fredrik Dahlspets var en man, som alltid gick rakt på saken med sina frågor och derför äfven fordrade ett bestämdt svar. Han sade derför så snart de första helsningarne voro öfver: "Har ni ej något annat rum till fängelse åt munken?" "Nej", svarade Odowalsky utan betänkande. "Åhjo, drag er bättre till minnes. Ni känner slottet nogare än jag." "Men hvarför duger ej det han nu har?" "Det är ej nog starkt." "Jo, herre", svarade Odowalsky, "det är tillräckligt säkert för tio fångar. Så mycket mera för en obeväpnad munk." Den unge ryttmästaren var en god stund villrådig hur han skulle göra. Under sina djupa funderingar gick han fram och tillbaka i rummet. Detta oaktadt vågade dock icke Odowalsky och munken utbyta en enda blick, ty gubben Styf, som postade vid dörren, hade oaflåtligt sina ögon fästade på dem. Slutligen afbröt ryttmästaren sin hastiga gång och befallde korporalen att åter nedföra fången. "Till samma fängelse?" sporde korporalen. "Ja, eftersom det inte finnes något säkrare, så... men skynda dig nu!" Den ödesdigra midnattstimmen hade inbrutit. Öfverallt i och omkring slottet rådde ett skenbart lugn. Genom de mörka korridorerne smög sig dock en man sakta ned till den underjordiska delen. Det var slottsfogden Fuchs, som nu skulle sätta sin plan i verkställighet. Nära nog uppfödd på Miltnitz, hade han under långa år vant sig vid dess irrgångar, dem han kunde leta sig igenom äfven under den mörkaste natten. Denna kännedom om lokalen kom honom nu väl till pass.