Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan denna tystnad och orörlighet räckt några pinsamma ögonblick, hvarunder åhörarne ängsligt riktade sina ögon mot samma hörn, fullt öfvertygade, att något öfvereller underjordiskt väsen skulle framträda ur dess mörker, utsträckte presten häftigt sin ena arm och ropade med dundrande röst: – Vade retro, Satanas! Vik hädan, du orene ande! Alla goda andar lofva Gud! Men besvärjelsen tycktes icke hafva sin åsyftade verkan, ty Suenonius rusade ned från predikostolen, ilade till det misstänkta stället och började här, lik en vansinnig, svänga armarne, som om han riktat väldiga slag och stötar mot någon osynlig fiende. Hans ansigte var förvridet, håret fladdrade kring hans svettdrypande panna ... det var en spöklik, ohygglig scen, af hvilken intrycket på de fåtaliga, i den mörka ödsliga kyrkan spridda åhörarne blef desto hemskare, som deras inbillningskraft redan förut var i hög mån retad och uppskrämd. Ellen tryckte sig fastare intill sin mor. Ingrid betraktade med stirrande blick det besynnerliga uppträdet ... hon förde handen till sin panna ... hon kände sitt hufvud svindla. Suenonii embetsbroder trodde sig genast förstå, hvad som var å färde. Det var ingenting ovanligt, att de protestantiska presterna i 16:de och 17:de århundradet, enligt Luthers exempel, funno sig hemsökta af den onde anden i egen person. Den råa vantron alstrade allt som oftast, i synnerhet under hexeriprocesserna, dylika syner. Luther sjelf har angifvit ett medel, som, användt vid sådana tillfällen, ofelbart lär drifva den onde på flykten. Medlet är ej af det finaste slaget: det grundar sig på den slutsats, att Belzebub, såsom högmodets ande, ej kan uthärda en föraktlig behandling. Suenonius var emellertid hvarken till kropp eller själ disponerad för detta medels användande; han föredrog att gå sin fiende inpå lifvet; och hans embetsbroder – det var till honom vi nu ville komma – kastade sig på knä innanför altarrunden och understödde med ordets vapen verkningarne af hans kraftiga stötar och knytnäfslag.
— Tänk efter, Edmée, sade han tungt, lamt, i det han halft vände sig ifrån henne, uttröttad på själ och kropp af den våldsamma spänning och alla de sinnesrörelser han oafbrutet lefvat i alltsedan förra aftonen. Tänk efter ännu engång — lifvet är så långt och trist. Hon såg upp från stolen, der hon satt, och i det hon tog näsduken från de våta ögonen, svarade hon med sina skälfvande barnaläppar: — Döden kan vi alltid finna. Han suckade, trött af denna orkeslösa kamp mot en vilja, som han kände var starkare än hans. Ett ögonblick stod han stilla — liksom tvekande — så vände han sig tvärt om och gick ut ur rummet. Edmée fick rätt: när Louis riktigt hade tänkt sig för, och han hade både klokhet, äregirighet och skarpsinne, tog han sitt parti och reste på den af ministeriet fastsatta tiden. Genom att stanna riskerade han allt; hans ställning som återvänd emigrant var alltför osäker och farlig, den inbjöd till alla möjliga godtyckligheter från regeringens sida; gaf han sig till att kämpa mot diktatorn, visste han, att marken ville vika under hans fötter. Dessutom hade han icke hjerta att krossa sin mors förhoppningar — att med ett slag förstöra hela det arbete, hon med oändligt tålamod och under oändliga faror hade gjort för hans framtid alla dessa år. Och han kände der var intet hopp — Edmée ville icke frälsas! När denna tanke trängde sig på honom, var han frestad att hata henne för de kval, hon beredde honom, att unna henne det öde, han fruktade för henne — i bitter svartsjuka, vrede och trots uppgaf han henne. Till sin moder sade han intet annat, än att han af regeringen i diplomatiska angelägenheter oförtöfvat var beordrad till England, och skulle resa redan samma afton. Han kunde nu, efter det hans första våldsamma uppbrusning hade lagt sig, icke till en annan få öfver sina läppar de beskyllningar, som han för ett par timmar sedan så lidelsefullt slungat mot henne sjelf.
Det synes som den närvarande tiden ej vore gynsam för de bemödanden, hvilka göras att bringa ordning i redovisningen af Statens medel. Men en gammal vers säger, att droppan urhålkar stenen icke med våld, utan derigenom att hon ofta faller. Man bör derföre icke misströsta. Fastän en och annan synes vara stendöf för alla skäl lill rättelse, torde dock pluraliteteu desto mera uppmärksamt lyssna tili dem. De an - 128 Den 19 ^Iars e. ra. märkningar, jag har att göra mot Utskottens Utlåtande, hänföra sig till tvänne hufvudpunkter, nemligen a) att lagskipningen söndraSj och b) att åtgärderna för mycket hopas på de högsta myndigheterna, såsom Högsta Domstolen, JustitiasCantzleren, JustitiaeOmbudsmannen och Konungen i StatsRådet. Det är ej möjligt för dem att fullgöra sina åligganden, om ej de underordnade Verken få fullgöra hvad som åligger dem för att antingen afsluta eller åtminstone reda målen, så att endast de mest invecklade komma under den högsta pröfningen. Kongl. KammarRätten är, såsom sjelfva namnet tillkännagifver, en Kongl. myndighet; den äger följagteligen icke granska, huruvida en af Konungen utfärdad befallning är behörig; sådant tillhör Ständernes Revisorer, Statsutskott, ConstitutionsUtskott o. s. v.; men KammarRätten äger granska, om den gifna befallningen blifvit behörigen utförd af de förvaltande Verken. Att KammarRättens granskning skulle vara inskränkt till blotta ziffran, kan ej visas af författningarne. Tvertom lyder KammarRättens organisationsförfattning eller Kongl. Brefvet af den 3o April 1799, hvilket ej emotsäges af nuvarande Instruction, sålunda: "I afseende på en sådan tillökning yt”trar sig StatsBeredningen, att om, å ena "sidan, den nu föreslagne Betjening jemn* "fö - Den rg Mårs e. m. "fores med alla dem, som vid hvarje publikt
Au g' i834* den jemkning, att Chartce-Sigillatse-afgiflen för Fullmagter å Consistoriel» Pastorater icke förhöjes med mera än det, belopp, hvarmed Cancelliet Gebuhren för dessa Fullmagter nu utgöres; hvarjemte Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets, under Litt.. C, i Utlåtandet N-;o go afgifne förslag, rörande uppförande å allmänna Indragnings-Staten af några till f. d. Cancellie-Slyrelsen hörande löner och sportel-ersättriingar. Utskottets under Litt. D afgifue yttrande, rörande Comminister Dahlgrens motion, bifölls; ardra och 3:dje punkterne af Utlåtandet Jf:o 80 bifölls; 4:de punkten. Utskottets tillstyrkande i Utlåtandet N;o 80 'bifölls, hvaremot Ridderskapet och Adela beslöt, alt den uti Utlåtandet N:o 214 föreslagna underdåniga hemställan till Kongl. Maj:t skulle erhålla följande förändrade lydelse:: att Rikets Ständer hos Kongl, Majd; i underdånighet anhålla, det de af Rikets senaste Ständer beslutade Paketpostfarter må erbjudas enskilde Bolag, för att, mot till godon juta® de af årliga tillskott af Post med len, på stadgade vilkor åtaga sig„ och ansvara för uppfyllandet af de f-örmöner, som Rikets Ständer åsyftat; 5;te punkten: Hvad Kongl, Majit föreslagit, rörande regleringen af Kammar-Collegii tjenslemanna-personal och aflöniugs-stat, blef af Ridderskapet och Adeln Infallet; 6:te, yrde, 8:de, egde och io:de punkterne af Utlåtandet AT:o So biföllos; urte punkten: Utskottets tillstyrkanden i Utlåtandet N:o 214 biföllos, med följande tillägg i bestämmanden och undantag;; 1:0 att i slutet af momentet (Litt.
StatsBevillniagsoch EkonomiUtskottens Utlåtande, bif. af Presteståndet, s. 905. af Borgareståndet, s. 906. ytterligare Utlåtande, bif. af Adeln, III. s. i44. af Bondeståndet, III. s. 166. rgången, om förbättrad reglering af; EkonomiUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 158. af Bär» gareståndet, s. 173. af Bondeståndet, s. 178. — mästare, om skyldigheten för, att, mot ersättning hålla Postbok med Eandtboer; Ekonomi Utskottets betänkande, bif.af Adeln, s. 336. återrem. af Bor* 1 gareståndet, s. 136. bif. af Presteståndet, s. 343. af Bondeståndet, s. 154. ytterligare Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s. ioo4. Werkets Räkenskaper, orri förrättad Revision af; StatsUtskottets Utlåtande, bif. af Presteståndet, s. * 623* af Bondeståndet, s. 628. af Adeln, s. 663. 123 Post * Werk et, om förrändadt uppbörds sätt af de inkomster Staten från, tillflyta; BevillningsUtskottets, betänkande bif. af Presteståndet, s. 308. af Brogareståndet, s. 312. af Bondeståndet, s. 315. af Adeln, s. 558. f ■ om douplette Chartors insändande från; Bevill. ningsUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, III. s. 42. af Adeln, III. s. 72. af Bondeståndet, lil. s. 95. af Borgareståndet, III. s. io4. • om de af, inflytande Bevillningsmedel; BevillningsUtskoltets betänkande återremit. af Presteståndet, s. 492. af Bondeståndet, s. 515.
Med åberopande af hvad som finnes stadgadt derom att folkskole-afgiften skall, hvad angår städerna utom Stockholm och landsförsamliugarne, från hvarje läns ränteri, efter skeende reqvisitioner, till skolstyrelserne aflemnas, har hr Asker anfört, att då flere andre med nämnde afgift likartade kommunal-utskylder, som utdebiteras, uppbäras och iudrifvas i sammanhang med krono-uppbörden, levereras direkte till de myndigheter, som ega att dem till förvaltning emottaga, syntes ett annat förhållande, hvad folkskole-afgiften beträffade, desto mindre böra ega rum, som skolstyrel - 4 Allm. Bestoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 27. serna, derest de linge samma afgift genast uppbära, derigenom komme i tillfälle att bereda någon, om ock obetydlig räntevinst, hvilken kunde användas till premier eller något annat, för skolan gagneligt ändamål, samt liqvidations-sättet i allt fall sålunda förenklades; hvadan motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att ofvanberörde stadgande måtte så ändras att folkskole-afgiften hädanefter må till vederbörande skolstyrelser omedelbart levereras af kronans och städernas uppbördsmän, under förbindelse för desse att med vederborandes å levereringarne utfärdade qvittenser i stadgad ordning visa sig hafva åliggandet härutinnan behörigen fullgjort.
Dito för anläggning af vattenledning från Lyckeby till Karlskrona, jemte 2 bassiner, Dito för dito af en fyrinrättning å Sandhammaren vid Skånska kusten 1861 och 1862 års anslag, 70,575 R:dr årligen, till skiften och afvittringar Utaf anslaget, 20,000 R:dr, för gravering och tryckning af färdiga blad utaf geologiska karteverket Transport: 8,584,349: 84. 4,706,634: 32. 24,000: — 48,000: 12,000: — 14,000: — 110,000: — 90,000: — 5,050: — 10,000: — 25,000: — 25,000: - 4,000: — 6,710: 4,963: 83. 100,000: 127,000: 3,200: — 9,000: — 9.000: 2,000: — 200,000: — 66,666: 67. 118,000: — 60.333: 33. 70,575: - 8,000: — 8,967,634: 84. 5,562,423: 15. 2,000: 70,575: 14,000: 10 — Transport: 8,967,634: 84. 5,562,423: 15. 1861 års anslag till utdelning vid landibruksmöten af premier för husdjur, redskap och ladugårdspro dukler 3,000: Utaf 1861 och 1862 års anslag, 5,000 R:dr årligen, till aflönande af lärare och underhåll af elever m. m. vid Skeppsbyggeri-institutet i Karlskrona 1,658: 62. 1,838: 62. b anslaget, 4,500 R:dr, till befrämjande af slöjdexpositioner 4,500: — 3,500: — b 1861 och 1862 års anslag, 150,000 R:dr årligen, för anläggning af nya samt förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vågar 56,030: — 29,070: — « det särskilda anslaget, 40,000 R:dr, för anläggning af väg från Storbacken i Ofver-Luleå socken till sjön Vaikijaur inom Jockmocks Lappmark af Norrbottens län 25,000: — 15,000: — « det utan återbetalningsskyldighet beviljade statsbidraget, 27,500 R:dr, för byggande af bro öfver Vrne-elf invid staden Umeå 20,625: — 13,750:
Med dessa ord afkastade han nämnda plagg, sönderslet sin ena skjortärm och gjorde deraf ett bandage, i det han halfhögt mumlade: – Synd om skjortan! Det var den enda hela, jag egde. Skutenhjelm verkställde förbindningen både fort och väl och höll härunder i samma trumpetande ton en straffpredikan till de unga herrarne för deras grällystnad och smak för dueller. – Jag önskade se alla duellanter uppspetsade som flugor på sina egna värjor, försäkrade han; – och hvad serskilt herr grefve Steinberg beträffar ... men hvar fan är herr grefven? Han har gått, tror jag ... Nå, då vill jag förtiga mina varma önskningar för hans välgång och i stället anmoda ett par af herrarne att taga denhär olycksfågeln under vingarne och föra honom uppför dender trappan. – Hvart vill ni föra mig? frågade Adolf. – Till mina rum; jag bor deruppe, svarade Skutenhjelm. I början ville Adolf icke emottaga detta bevis på tjenstaktighet och deltagande af en person, som blott till namnet var honom bekant, utan begärde att blifva förd till sin bostad; men Skutenhjelm visade sig, oaktadt sin nyss ådagalagda skarpa hörsel, alldeles döf för hans motsägelser. Adolf blef den besynnerlige mannens gäst, tills denne med biträde af en tillkallad kirurg hunnit ordentligt ansa och förbinda hans sår, hvarefter en beqväm vagn anskaffades, i hvilken Adolf kördes till sitt hem vid Göthgatan. Ryktet om denna duell spriddes snart genom hela Stockholm, utstofferad med vidunderliga tillägg, som ställde den i närmaste förbindelse med historien om trolldrycken och Adolfs kärlek till den unga hexan. Den unge Skytte var dagens samtalsämne. Folkmassor stodo hvarje förmiddag skockade på borggården, för att uppfånga en skymt af de beryktade trollpackorna, och de förnäme drefvos af sin nyfikenhet att besöka dem i deras fängelse och begapa dem såsom vilda djur.
Hvad sålunda blifvit andraget har Utskottet tagit i öfvervägande; och enär sta* den Falkenberg ej mindre på grund af hvad motionären uppgifvit, än äfven, derest den vid staden belägna, i Kattegat utfallande Eira ån skulle blifva upprensad, hvarom fråga redan lärer vara väckt, synes i en framtid blifva af stor betydenhet och mycket gagn för afsättningen af ortens och angränsande trakters produkter, samt beviljandet af den sökta stapelrätten dessutom skulle medföra den stora förmån, alt befolkningen kunde så väl afyttra sina produkter, som erhålla åtskilliga lifsförnödenheter lill betydligt billigare pris än hittills, får Utskottet, i öfverensstämmelse med dess uti en likartad fråga i Betänkandet Nio 72 omförmälda åsigt, eller att alla sådana hinder, som anses kunna inverka hämmande på handel och öfrige näringar, böra, så vidt möjligt är, un* danrödjas, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att stapelstadsrätt måtte beviljas Falkenberg, emot vilkor att ej allenast tullhus, våghus och andra för en tullkammare erforderliga byggnader, varda, i den mån sådane ej redan förefinnas, på stadens bekostnad uppförde och Kongl. Majit och Kronan lillhaudahållne, utan ock att staden ålager sig de bidrag till nödige tjen stemäns aflönande, hvilka i allmänhet åligga stapelstäderue, eller i likartade fall blifvit vissa städer ålagde. Stockholm den 27 Mars 1857. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Mars 1857, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om beviljande af stapelrätt för staden Kungsbacka. Lii en inom Väliofl. Borgare-ståndet väckt motion har Herr Göran Hammur föreslagit alt stapelrätt måtte beviljas staden Kungsbacka. Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som Utskottet inhemta!, att staden Kungsbacka redan genom Kongl. Majits
Flera dagar hade förflutit sedan de aftackade riksförmyndarna lämnade den ur sina händer, men han hade icke kunnat förmå sig att öppna locket. Väl hade han en natt häftigt slitit upp sigillet men sedan ryggat tillbaka. Nu i afton kände han, att viljan var kommen. Men när han satte nyckeln i det rasslande järnet, öfverföll honom åter den gamla mörkrädslan. Han såg för sig den gamle konungens tennkista, som nyss fått sina spadar mull, och det föreföll honom, att han nu skulle stå öga mot öga med den döde. Han ropade in Håkan och bad honom lägga ved i spisen. Under tiden vred han om nyckeln och slog locket tillbaka och uppvecklade med en frosskakning det tätt skrifna papperet. – Tag makten i egen hand, – stod där, – och vakta dig för de store herrar, som omkring dig äro och af hvilka många hafva franska magar. De som ifrigast tassla, fika endast efter egen Gewinst, och de yppersta gå stundom tysta vid sitt trädgårdsland. När han hade läst den hänsofnes ängsliga och misstänksamma varningar till slut, märkte han icke, att Håkan redan lämnat kammaren. Nu var han herre öfver allt Sveriges land! De höga herrarna hade trängts utanför hans dörr för att få förklara honom myndig. Visste de ens själfva, när deras ord förestafvades af hopp om nådevedermälen eller af rent uppsåt? Älskade de icke honom mer än egen son eller bror! Men icke kunde han likväl tala förtroligt med dessa gubbar, som vägde och ställde sitt tal. Och kunde han tala förtroligt med sina jämnåriga, en flock ängsligt artiga lekbröder, som intet kände om dagens ärenden! Ensam gick han såsom aldrig förr, och ensam skulle han upplyfta den gamle konungens spira. Intet finge bli förmer än Sverige, och af alla Sveriges konungar ville han bli den yppersta och främsta. Hade han icke ur den allsmäktige gudens händer mottagit ett tecken däruppå, då han redan så ung upphöjdes till en furste med ett långt lifs många år framför sig? Det gamla, som ådragit sig Guds vrede, var nu förbi. Det sjöng i höjden, det jublade af trummor och horn. Han steg upp, och handen sjönk med ett lätt slag mot bordskanten. Piper hade rätt!
Detta förskott kan hvarken blifva betydligt, dä de landshöfdingar, som sakna lönefyllnadeu, icke äro mångå, eller länge räntelöst utestå, emedan de landshöfdingar, af hvilkas högre löner de nuvarandes brist skall utgå, äro de äldsta och således snart komma att lemna sina platser, ehuru väntan derpå för dem, som sakna lönefylinndén, alltid är kännbar och tillika både orättvis och obillig, dä de hafva samma ansvar, samma representation och samma besvär i och för sitt embete, som de bättre lottade; 2:o att de af landssecreterare, landskamererare och landträntmästare, som icke hafva 1,000 r:dr årlig lön, mätte få*en årlig förskottsvis utgående fyllnad deri; 3:o att de kronofogdar och häradsskrifvare, hvilka nu icke hafva 800 r:dr i årlig lön, på samma sätt erhålla fyllnaden deri; Den 24 Augusti e. m. 443 4:o alt länsbokhållare och läusnotarier få 4663 r:dr på samma sätt; och 5:o att kronolänsman, som höra tillsättas i hvarje vidsträcktare pastorat, erhålla en årlig tillökning af Iflöj r:dr i de 200 r:dr, sorn de redan åtnjuta; denna reglering och dessa förskotter, beräknade alt utgå ifrån och med innevar. år och fortfara till dess landtstatens embetsoch tjenstemäns löner i ett sammanhang och i sin helhet hinna utredas, uppgöras och bestämmas. Om remiss till vederb. Utsk. anhålles. Begärdes på bordet. Hr Durietz, Fredr. Gust., hade inlcmnal 4 motioner, så lydande: 1.
Domkapitlet, utan att ens uppgifva beskaffenheten af de inkomna underrättelserna eller någon derifrån hämtad anledning, hvarföre Sunddelius icke skulle till församlingens nöje vårda vikariatet, lemnat, om icke en allmän uppmaning, åtminstone ett fritt utrymme till framställande af hvarjehanda klagomål och erinringar emot den vid tillfället frånvarande Prestmannen och hans embetsförvaltning; hvilket undersökningssätt hvarken i allmänhet eller särskildt för dessa mål kunde anses vara af lag medgifvet. Handlingarne utvisade slutligen, hurusom 3:o Domkapitlet, på sätt dess protokoll den 29 April 1837 gaf vid banden, vid uppkommen fråga, om och hvarest Sunddelius, hvilken den 1 nästderpåföljde Maj korame att lemna vikariatet i Haurida församling, kunde tili annan tjenstgöring användas, funnit Sunddelius, i anseende till de missnöjen, som mot honom blifvit flerestädes och särdeles på sista tjenstgöringsstället anförda, för det dåvarande icke kunna missiveras; mot hvilket beslut likväl en af Domkapitlets ledamöter sig reserverat, förklarande för sin del, att, då några af de Prestmän, hvilka vid skeende adjunktregleringen saknade plats, borde anställas i tjenstgöring, den gamle Komministern Sunddelius och två KomministersAdjunkter, hvilka saknade utvägar att, under afvaktan på en förändring i deras öde, subsistera, voro framför andra berättigade till Konsistorii åtanka, helst, hvad Sunddelius anginge, den omständighet, att missnöje blifvit emot honom anmäldt, icke utgjorde tillräckligt skäl att de fakto skilja honom från ett embete, som Konungens nåd honom återskänkt, så länge han ej blifvit för något fel till ansvar ställd.
CeconomieUtskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärks ningar, till Utskotten återremitteras, Hopades Ja. Eöredrogos å nyo och och gillades Vågsamt Allmänna Besvärs och OeconomieUtskot* tens den 29 sistledne Augusti afgifne, samt deri 9 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden ! Angående, yrkadt åläggande fö£j Landtmätare, att vid vite inom viss tid fullgöra de dem Uppdragne Enskiftes-förrättningar* Nm 177. I anledning äf yäckt fråga örn 198 Den 1 g September f, >n lämpelige medel till ett allmännare spri(1;Jnde af Rikets Grundlager och andre författnings» Företogs till pröfning Statsoch Banco*. Utskottens den' 13 sijtledne Augusti unde? N:o 418 afgifne, saint den 20 derpå följde ef* térmiddagen gå bordet lagde, Betänkande, i an* ledning af Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, angående ett Uånebiträde till fullbordande af nya Bibliqtheks-byggnaden vid Upsala - Ulft* versitet. Grefve yon Schiverint Fredric Bogislaus,: Må det vara mig tillåtit, att vid betänkandet göra en enda anmärkning. Här $r fråga pm ett lån af 50,000 R:dr mot inteckning i Academi' ens fastigheter; men enligt gällande beslut är booo R*.dr maximum på }ån mot inteckning i fastighet till en person. Penna anmärkning torde göra tillfyllest, att åtminstone göra återremiss nödvändig, i händelse Ridderskapét och Adeln icke skulle vilafslå motionen. Herr Flammarsköld, Lorenzo! Redan vid remissen till Statsoch BancoUtskotten af Kongl. Majhs Nådiga Skrifvelse i delta ämn^ före.' nar jag mig med Grefve von Schwerin, i af* styrkande derutaf. Jag står ännu fast i samma åsigt.
I stockholmslifvet trifdes hon föga, kände sig ensam, hade få bekanta och sökte aldrig göra sig bemärkt. Särskildt inom de literära och konstnärliga kretsarna var hon personligen så godt som okänd och är så ännu. Hon reste nu till norra Frankrike, tillbragte sommaren i Dinard, en liten by på Normandiets kust, där befolkningen tillhör de af Pierre Loti skildrade islandsfiskrarne, och har under vintern vistats i Paris. Därifrån har hon hemsändt såväl några noveller till julens kalendrar och tidningar som de fint kända och spirituelt skrifna små skisser ur världstadslifvet, som stått att läsa i Idun. Och nu vill jag slå vad om, att Petersburg ej längre är den mest förtjusande stad i världen, ty för få dagar sedan skänkte fröken Gernandt i Paris sin hand åt författaren bch upptäcktsresanden Jules Claine, som haft den turen att upptäcka henne i världsstaden eller på Lotis hafskust. Återstår nu att se, om vi skola få behålla madams Claine som svensk författarinna, eller om hon, tack vare sina nya förbindelser och främst tack vare sin talang, en vacker dag står tipp i den franska literaturen. Hon har många egenskaper, som borde försäkra henne om framgång inför en fransk publik. * Det som Jane Gernandts skisser först och främst bära vittne om, det är om författarinnans goda hufvud, om hennes varma, friska och starka känsla. Det är denna känsla, som inlägger så mycken poesi i de personer, hon skildrar. Man intresserar sig vida mindre för dem än för henne, som berättar. Hon är själf med från början och till slut. Minst af allt har hon sin styrka i objektivitet, och det, som skulle berättas lätt och flytande och flyktigt, det lämpar sig ej för hennes penna. Jag kan inte tänka mig henne skrifva en berättelse sådan som Rust Roests » Rika flickor » — med hvardagsfigurer och hvardaglig handling, underhållande, rörlig och smårolig. Hon skrifver ojämnt och ibland en smula trassligt (se t. ex. berättelsen » Teorier »). Hennes tidigaste skisser, af hvilka ingen ingått bland novellerna i » Fata morgana », visade inflytande af Herman Bang.