Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under denna dagens discussion, der båda lärorna blifvit ifrigt förfäktade, är det derföre tillfredsställande att höra, att det åtminstone finnes en gemensam punkt, der alla meningarna tyckas hafva sammanträffat. Den är, att stadga i den merkantila lagstiftningen är en hufvudsak. Det skulle då tyckas, alt man också snart borde vara öfverens om tillämpningen, men, förunderligt nog, synes delta ingalunda vara fallet, ulan de stridiga meningarna stå ännu lika fiendtligt midt emot hvarandra, oaktadt man säger sig blott vilja en och samma sak. Ett sä besynnerligt förhållande måste äga sin grund i en olika upp - 198 Den 11 Januari c. ni. fattning af denna sak, d. v. s. begreppet om stadga. Efter min tanka kan det likväl icke finnas mera än en utgångspunkt för definitionen derpå och denna är: bestånd af det närvarande. Men se det gillar man icke. Den ene menar med stadga ett bestånd af det som lian anser vara rättast, och den andre deremot ett bestånd af bans älsklingsidé. 1 sanning ett besynnerligt sätt att definiera! Men, likasom Jag instämmer i den åsigt, att stadga är den högsta lagen och det första villkoret för handelns och näringarnes förkofran, så önskar jag också, såsom ledande grundsats i det beslut vi gå alt fatta hafva uttryckt, att det närvarande bör bestå. « Likväl, dä det möjligen kan finnas skäl att vidtaga några färre förändringar i närvarande tulltaxa, så skall jag så till vida afstå från principen i sin stränghet, alt jag gerna går mina motståndare något lill mötes, och för min del medgifver, att dessa färre fall underkastas en särskildt pröfning. Det tyckes mig också, att det förslag, som här å ena sidan så ifrigt bestri des, just bör betraktas under denna synpunkt. Hvad är Gr. Cronhjelms förslag, sådant det af honom blifvit framstäldt och sedan af Frih. Åkerhjelm amenderadt, annat än ett försök till försoning emellan fordringarue på det närvarandes bestånd, å ena sidan, och förändringsbegäret, å den andra.
Han talade om Wrede, sade att det var en skojare, som här genom praktik lärt sig Arabiskan, utan att det minsta förstå läsa den; att han fordom varit bränvinssäljare eller brännare här och äfven såsom dragoman färdats med resande, hvarvid han ej handlat på det redligaste. Sprang hela förmiddagen omkring till vexlaren, vårt konsulat och kutub khane, för att bestyra om böcker; men kunde med allt detta ingenting uträtta. Jag fann mig häraf tråkig och ledsen i allmänhet öfver mitt lif hittills, som gått utan särdeles märkbar nytta. Vädret var äfven fult i dag, med ordentlig storm, som dref damm omkring, så att man äfven inne i rummen oupphörligen sväljde stoft. Mot aftonen gick jag till Murad och drack efter vanligheten thé med honom och tillbragte aftonen under samtal. Murad kom bittida hit och tog mig på sängen, hvarefter vi drucko kaffe och gingo till Bolak, för att accordera om båt till öfra Egypten, men afgjorde ännu intet bestämdt. Här voro vi inne på ett slags värdshus, åto en fisk och drucko sedan kaffe på samma ställe, der jag tillbragte första natten i Kairo. Vädret var blåsigt och fult och jag tyckte mig särdeles trött efter promenaden. Det oaktadt gick jag genast vid min hemkomst åter ut, vek först in i Diwan el mudaris, träffade flere hyggliga och artiga unge män, gjorde sedan en lång tur i staden med min kompass och kom hem vid 'asr mycket trött. Gick på förmiddagen för att hemta Murad, men då han ej var hemma begaf jag mig ensam till Khan elkhalili och såg på marknaden der, som var ganska liflig och hålles hvarje måndag och thorsdag. Jag vandrade upp och ned, men köpte ej annat än ett skrifdon. På vägen dit träffade jag Abdolkhalik, som såg litet flat ut och lofvade komma till mig vid 'asr, men höll ej ord.
För min del anser jag således Författaren till det upplästa Memorialet, icke hafwa haft för afsigt, alt med de öfrige Rcspeckive Standens Fulimäatiges förnärmande, och pä ett alldeles uteslutande sätt, wilja vika Bonde - Ståndets Fullmagttgeö Ariwodes tillökande; ej eller kan jag af Memorialet draga den slutsats, som skulle Författaren tro: att Icfnadssättet i Stockholm skulle wara kostsammare för Fullmägtige as Bonde-Stander an för Fullmägtige af andra Standen, i annat hänseende, än att da de förre alltid mäste flotta fran deras hemort och lemna deras wanliga Närings - prien, de senare wanligen befunna sig i motsatt fördelaktig belägenhets att pä hemorten ock jemte störandet af deras wanliga Tjenster eller enstildta Hushälining, tillika kunna besörja det dem uppdragne Fullmagtigstap i Banken eller Riksgälds - Cont»iret. Hwad sedermera sielfwa saken angar, sa sones mig icke obilligt, alt ett arlwode som anlags behofligt för Femtio ar sedan, nu matte med Femtio procent höjas. En sadan tillökning ar oberpdlig för Banco-Werket, da det som hittills tillbörligen stötts, i anseende till samma Werks nu sedan Femtio ar, mångdubbelt ökade bade Rörelse och arliga Inkomster. Lefnads - medlenS ansenligt stegrade priser under de sednast förflutne arén, talar ej mindre för en sadan arfwodeS pahöjning för Herrar Fullmagtige.
Den gamle pistolsmeden förde derefter sina skyddslingar till en liten bakport, der allt ännu var lugnt. "Men ska' inte ni, mäster Wolf, också följa med?" sporde Joseph von Bierich. "Nej, jag stannar hemma och hoppas, att den svenske konungen nog skall komma till vår räddning nu liksom för ett år sedan." "Men, han är ju i södra delen af landet", inföll löjtnanten. "Sant, herre, men ett bud, som i förgår kom från Nürnberg, berättade annorlunda. Mäster Degel, guldsmeden vid stora torget, har nemligen en son, som arbetat i den nämnde staden, och det är han, som berättat, att den svenske konungen skyndar hit uppåt. Då blir det bra. Har Tilly fått stryk vid Breitenfeld, ja, ja, förlåt mig, löjtnant, så kan också Wallenstein få detsamma vid Lützen. Se så, skynda er nu, jag hör att det kommer folk borta på gatan." Den gata, vid hvilken mäster Wolf bodde, var både krokig och smal. Den gamle pistolsmedens bostad och verkstad lågo just i sjelfva krökningen. I samma ögonblick som mäster Wolf stängde bakporten efter de båda flyktingarne, bultade det på främre porten. När pistolsmeden förstulet tittade ut genom en glugg öfver porten såg han till sin stora häpnad, att det var kejserlige soldater, som stod nedanför. Men ännu mera häpen blef han, då han igenkände Franz Gründler bland dem. "Det är han, som förrådt Annchen och löjtnanten", tänkte pistolsmeden. "Jo, du är mig just en skön fogel du. Önskar att du vore hängd i närmaste träd." "Öppna genast!" skrek den österrikiske befälhafvaren. "Vänta till dess jag får tag i nyckeln", hördes mäster Wolfs röst innanför porten. "Hvad är ni för folk, som inte kan låta en ärlig menniska sofva i fred om nätterna? Jag har nog styft arbete om dagarne, och behöfver derför hvila, när jag så kan få." "Ja, nog ska' du få hvila och det för alltid", skrek österrikaren. "Öppna bara genast!" Den grofva bommen för porten blef i detsamma aflyftad.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 20 och 23 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 54, i anleda, af R. St:s åren 1841 och 1843 församlade Revisorers berättelse, ang:de samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1838, 1839, 1840 och 1841. 32 §. Bifölls. 33 §. Hr af Ström, Israel Adolph: Jag är Utsk. förbunden för dess omtanka om Skogshushållnings-cassan, men jag önskade ett amendement till den föreslagna framställningen, nemi. att cassan ieke måtte så starkt anlitas i utlåningsväg, att penningar skulle komma alt saknas till bestridande af de många utgifter, som ännu återstå, emedan stora fält finnas oplanterade och det stundom handt, att inkomslerne understigit utgifterne. Del är således nödvändigt att af cassan icke utlånas mera, än som för hennes syftemål kan finnas obehölligt. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag har ej rätt för stått hvad Hr af Ström egenteligen menat, antingen han önskat återremiss eller bifall. Jag skulle på grund af de anmärkn:r han gjort, förmoda all han åsyftat återremiss. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att såvida han rätt uppfattat Hr af Ströms mening, afsåg den, att icke skogsplanteringscassans hela contanta behållning må utlånas, utan en del deraf få användas till skogsplanteringar. II. Ex. förmodade dock, att StatsUtsk:s tillstyrkande icke åsyftade utlåning af licia behållningen, utan endast af de medel, som icke för skogsplanteringarne erfordrades. Hr af Ström: Då jag tror, att det heror af Konungen alt utlåna så stor del af cassan, att icke stagnation uppstår i de årliga utbetalningarne, så tror jag äfven, att jag kan låta bero vid Utsk:s betänk.
Då hvar och en militär, som frigör sig från alla illusioner eller förvillelser af de stora orden: landets belåtenhet, medborgares frihetssinne och fosterlandskänsla, m. fl., sorn pressen i stället anser böra tillitas, då någon uppoffring, vare sig för hvilket stort inål som helst, kommer i fråga,nogsamt lärer erkänna, att den lilla öfning vår beväring hittills erhållit, endast varit för att vänja densamma vid tanken på sin skyldighet af fäderneslandets försvar, och icke att egentlig färdighet i något under den korta tiden kunnat vinnas ; och då ingen medborgare , äfven den, som minst sysselsätter sina tankar med krigsbildningens föremål, lärer neka, att landets försvar icke ensamt kan fordras af vår lilla stående aimee, utan att det hufvudsakligen hvilar på bevärm, som dertill har tillräcklig styrka, men att denna beväring, för att undgå landtvärnets bedröfliga öde, måste vara öfvad, klädd och utrustad: har hvarje fosterlandets vän med förhoppningsfull glädje uppfattat K. M:s förslag om utsträckning af bevär:ns vapenöfningar; men lika nedslående har det varit att erfara de hinder, troligen oöfvervinneriiga, hvilka StatsUtsk. för detta vackra ändamål framställt genom sitt förslag. Jag vill icke utlåta mig öfver de af Utskföreslagna förhållanden af de olika vapnen sins emellan inom arméen, emedan jag anser mig icke berättigad , att uppgifva några organisationsförslag, hvilka från granskningen deraf möjligen kunde föranledas; och jag är icke fullt öfvertygad om StatsUtskts egen behörighet dertill, om det ock äger förmåga alt beräkna och uppgöra sådana.
Jag tror det icke, och jag har i följd deraf ansett, såsom en ovilkorlig pligt, att söka en utväg för Rikets Ständer, att förflytta sig uti en bättre ställning, än denna för mig synbart brydsamma belägenhet företer; och jag har dertill icke funnit någon annan utväg, än den jag tagit mig friheten föreslå; och jag är, efter lugn och mogen öfverläggning med mig sjelf, fullkomligt säker, att den ifrån flere synpunkter är den enda rätta. 1 Den i5 Jan u ari i. Jag har tagit mig den friheten visa Konungens rättighet alt efter den 14 Mars lata afblåsa Riksdagen, när honom godt synes; jag har ådagalagt, att den gamla bevillningens fortfarande derutaf blefve en följd. Månne icke härifrån uppkommer en positiv pligt, att i första rummet stadga ett bevillningsbelopp, hvarigenom Rikets Ständer åtminstone försattes uti mera säkerhet, i anseende till den tid, som oundgängeligen fordras för de stora samhällsangelägenheternas afgörande, på ett sätt, som ej lemnar någon anledning till det olyckliga omdöme, att det möjligtvis varit förhastadt. Jag skulle med fog kunna skattas såsom orättvis, om man härvid skulle finna tillfälle påbörda mig, alt ej vilja erkänna, det vi ifrån framfarna tider äga tillräckliga anledningar, att hysa förtroende till Styrelsens undseende med den långsamhet, som, i följd af våra, jag vågar säga, odrägliga former, nödvändigt måste vidlåda våra arbeten. Men, detta oaktadt, kan jag icke frångå, mine Herrar! att tiden äfven hos oss uti detta fall utkräfver sin rätt lill utbildning af former. Jag tror det icke vara rigtigt, jag tror det icke vära rätt, att folkets representanter, i anseende till tiden föi behandlingen 36, Den 15 Januarii a.f folkets angelägenheter, ställa sig uti ett absolut beroende af Styrelsens en gäng möjligen inträffande Grundlagsenliga god-»- tycke uti denna del.
Jag tror, att det är så mycket mera angeläget att antaga Gr. af Ugglas’s förslag, som det i annat fall D em 8 J ani. 31 skulle kunna inträffa något temligen löjligt, ithy att E. o. Ad. t. ex. först kan besluta, att vestra stambanan skall gå söder om Mälaren, men sedermera vid ett annat tillfälle, då möjligtvis en annan åsigt vinner pluralitet, kan bevilja anslag åt samma bana men med sträckning norr om Mälaren. För att undvika en sådan möjligtvis inträffande stridighet i beslut, anser jag för min del det vara lämpligast, att först besluta om anslagsfrågorna, ty med deras afgörande är äfven frågorna om banornas sträckning de facto afgjorda. Hr Cederschiöld: Gr. Liljencrantz kan ej inse någon våda deri, att man nu beslutar om föredragningssättet; och han har så till vida rätt, som ett sådant förfarande ej kan medföra någon våda för den, som haft tid att tänka på saken och på förhand varit beredd derpå, att ett nytt föredragningssätt skulle fastställas. Men ett annat förhållande eger rum med dem, hvilka lika med mig, icke voro beredda på den här gjorda framställningen om förändring af det vanliga föredragningssättet, och det torde derföre ursäktas mig att jag nu ej anser mig vara färdig att besluta om en slik förändring. Med anledning af Hr von Troils yttrande får jag förklara, att jag ej velat framkasta den insinuation, att meningen vore att taga oss par surprise, utan att jag endast velat framhålla möjligheten af ett förliastadt beslut såsom ett skäl för det uppskof jag begärt. Just emedan jag ej kunde föreställa mig, att man ville öfverrumpla oss, förmodade jag, att ingen skulle motsätta sig det af mig yrkade uppskofvet, men om, emot denna min förmodan, Gr. af Ugglas icke skulle vara benägen att afstå från sitt yrkande om en förändrad föredragnings-ordning, så anser jag mig böra å min sida yrka, att Gr. af Ugglas’s framställning derom måtte få hvila på bordet, för att i nästa plenum blifva föremål för beslut. Hr Dalman, Wilh. Fred. Achates:
Hvad sålunda blifvit anfördt hafva Utskotten till granskning föreliåft; och hvad först angår den vid andra punkten i Betänkandet framställda anmärkning, så enär Utskottens i denna punkt gjorda hemställan blifvit bifallen af tre Riks-Stånd, hvilkas mening i frågor af dylik beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, torde något besvarande deraf icke erfordras. Hvad åter vidkommer anmärkningarna, så väl emot beslutet, som redactionen i femte punkten af Betänkandet, få Utskotten tillkännagifva, att Utskotten endast haft för afsigt att tillstyrka Rikets Ständer, alt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit, med upp. Bilt. till R. St. 2 La”- samt Allni. Besv - och Oecon.-Ulsk. Utlåtande N.o 35. hafvande af den pappersbruksidkare hittills medgifna rättighet att, till lumpors insamlande, begagna personer, som ega kringresa i landsorterna, i Nåder förordna, att pass för sådana personer hädanefter icke skola utfärdas, samt att det må bero på pappersbruksidkarne sjelfve alt, genom antagne commissionairer, eller på annat lämpligt sätt, emottaga de lumpor allmänheten kan hafva att aflåta. Ehuru det torde böra medgifvas, att denna Utskottens mening kunnat på lämpligare sätt, än som skett, uttryckas, likväl och som två Riksstånd redan bifallit Betänkandet, hvilket endast af Ridderskapet och Adeln blifvit återförvisadt, hafva Utskotten icke ansett sig böra deruti föreslå någon förändring eller rättelse, utan få detsamma till Höglufl. Ridderskapet och Adeln oförändradt å nyo öfverlemna. Stockholm den 37 Antora till Exp.-Ulsk. den 27 December. Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 6, i anledning af föreslagna förändringar och tillägg till Kongl. Maj.-ts Nådiga Lego-Stadga för husbönder och tjenstehjonj den 23 November i833. r \ Detta Betänkande, hvilket Hederv.
Denna motion, hvaruti Riksdags-fullmägtigen A. Andersson från Örebro Län instämt under anhållan att den deri yrkade förmon för krono-tioiulegifvare jemväl måtte lillgodokomma de skattdragande inom sistnämnde Län, hvilka utgöra tionden lill Nerikes och Wermlands Regementen, har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ansett sig böra gemensamt med Slats-Ulskottet handlägga; och sedan Utskotten, af sådan orsak, sammanträdt, få de nu lill motionens besvarande vördsamt tillkännagifva alt Slals-Utskottet i sitt utlåtande, N:o 287, i anledning af väckta motioner, föreslagit, att alla de indeldte räntorne måtte ingå till kronan, emot anvisande åt vederbörande Verk, Inrättningar samt embetsoch tjenstemän af motsvarande contante anslag. Vid sådant förhållande anse Utskotten dessa förslag, icke böra till någon serskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 13 Maj 1845. Statssamt Ailm. Best»»- och Ekon.-UUkotitns Utlåtande, N:o ISS. jn 126. Ank. till Exp.-Utsk. deD 13 Maj, kl. 6 e. ni. Utlåtande, angående väckt fråga om förstärkning af T ullbe vakning s-per sonalen samt om ökade och till en del efter förändrad grund beräknade aflöning sfär möner för Tull-staten. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma behandling, hav Högloft. Ridderskapet och Adeln öfverlemna! en af Herr Rosenbladj Bernhard^ väckt motion, deruti anföres, alt, ehvad man beslutade om systemet för tull-lagstiftningen, stöde den grundsats fast, att gällande lagar borde efterlefvas och den redlige köpmannen skyddas emot intrång af lagbrytaren. Visserligen försvårade Sveriges vidsträckta kuster med sina skärgårdar en noggrann tullbevakning, men exempel, både från vårt eget land och våra grannar visade dock, att mycket i denna väg kunde uträttas.
Hvad gagnade det, att de näpnaste små fyraåriga händer hällt ut bläcket, fläcken var lika svart för det; hvad hjälpte det henne, att det var de raraste små ögon i världen, som fattat tycke för hennes naturlärobok, hon fick den ej billigare för det, när hon gick och köpte ett nytt exemplar i stället för det söndertrasade. » Bevara mig väl för stilla, barnrika familjer, » tänkte fröken Bark, och så flyttade hon, flyttade för att finna lugn och ro. De erbjödos henne ändtligen hos en barnoch hundlös familj, bosatt i ett af stadens största hus. Hon drog dit, fall af glada förhoppningar, här skulle hon finna, hvad hon sökte, här skulle hon glömma de förra mödans dagar, här skulle sinnet återfå sin Nancy Bark, som aldrig varit nervös, sprang upp och vandrade af och an på golf vet; ju snabbare Donauwellerna framrullade, dess snabbare blefvo hennes steg, hon kunde ej hjälpa det, hon hade ej riktigt makt öfver sitt eget jag just nu. Så rusade hon en stund, men snart blef hon trött. &gt; Jag vet, hvad jag skall göra, » tänkte hon, gick fram till fönstret, öppnade det på vid gafvel och hängde sig så långt ut, att det var mer tur än skicklighet, att inte en fredlig gatuvandrare öfverraskades med att få den bastanta lärarinnan i hufvudet. Hvad det var skönt att få litet frisk luft, här hördes den där musiken ej fullt så mycket; för första gången i sitt lif njöt fröken Bark af gatans buller, men så började det bli både kyligt och tröttsamt att hänga mellan himmel och jord. tänk om spelerskorna tagit sig en paus eller rent af slutat ... Ånej, det behöfde ej befaras. Äro några människor uthålliga, så är det fanatiska pianospelare. Kaskader af toner rullade in i Nancy Barks öra, de vältrade sig fram i hejdlös fart, det dundrade och brusade — nu spelades på tre pianon Ja, hvarför icke? Första våningens bebyggare hade väl rätt att idka musik lika väl som de två andra I Man har väl lof att vara musikalisk, fast man bor i bottenvåningen I
RidderMpet och Adelns Upmärksamhet, -jker det med ett billigt mitztroende sill mitt eget omdöme, under ett fonfatt hopp om Den wälwilja fom Ridder-lkapet och Adeln mig ofra wisa k, och med c» rättwis ak ning för de wärde ledamöter af Rikets Ständer, fom deltagit i Consiitnkions-UtMttels förstag afden , 6 Ociober i 810, och hos hwilka jag altid hoppas fä bibehålla cit gammalt anspråk pä wanskap och förtroende. IlrMtker har, som orden lyda, nied npmärksamheten fästad lika myckel pä grundlagens helgd som pä Riksens Ständers rättigheter, trott sig finna i anseende till behandlingen af grundlagsfrågor, någon motstridighet mellan de stadgande, som mnchällas i 56 § Regeringsformen och hwad fom j de 81,82 och 84 § § föreffrifwes. Uiffokter har, ^>f betra Ml, ansett sig böra hemställa till Riksens Ständers pröfning och beslut, hurnwida icke en norm borde i förwag bestämmas för dylika frägors taqliga afgörande, och, i delta andamäl upgifwit rr 'örflag, som hnfwndsakligen innefattar, art de ändringar eller förbättringar i grundlagar ne, som wid en Riksdag bliswit wäckte, och innehällas i det betänkande Consiitutions-Urffortct kill Riksens Ständer afgistver, ma, under loppet af samma Riksdag, till följe af de i Ständer, först individuell och sedan siändswis deremot gjorde anmärkningar, twenne särsikildta gängor af fftfkolret kunna omarbetas och fammgniemkgs, för att stuteliAen, utan sörändrinZ Den 9 Imrii. 533 eller rättelser, lil! bifall ekler afskaf i Ständeu framställas.
Hos Bonde-Ståndet har en Ledamot, med hvilken en stor del af Ståndet förklarat sig instämma, hufvudsakligen anfört: att, på det embetsverken må kunna, utan behof af förfrågningar och på Kongl. Maj:ls Nådiga befallning, fullgöra allt hvad för revisions-förrättningens underlättande på dem ankommer, flere omständigheter måste vara uti Revisions-Instructionen noga bestämde, nemligen: i:o tiden för granskningens omfång och deraf följande skyldighet för embetsverken att tillhandahålla Revisorerne sina Räkenskaper, Kongl. Bref, Protocoll och Handlingar; 2:0 De All - 8 Stats-Utskottets Utlåtandej N:o 386. manna Verkens embets-berättelser; 3:o embelsverkens eller åtminstone Kongl. Stats-Contorets skyldighet att förordna en af Verkens tjenstemän att tillhandagå med nödiga upplysningar; samt 4 Kammar-Rättens föregående granskning af räkenskaperne till ziffran, på det att
Jag har icke yltrat mig, som jag tror, otydligt, Jag har önskat, att målet skulle uppskjutas, intilldess - Den la Augusti f. ra. dess hufvudtitlarna här voro afgjorda, meli visst icke alt invänta förstärkta StatsUtskrs utslag. Jag får tillika upplysa, att PresteSt. förfarit på sätt jag föreslagit. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, om lian fattat Frih. Uoyes framställning riktigt, så var den, alt R. o. Ad. skulle uppskjuta med företagandet lill pröfning af StatsUtsk:s utlåt. Nro 212, intilldess utgifterna under riksstatens alla hufvudtitlar voro af R. o. Ad. pröfvade; och hemställde Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla delta förslag. Ropades ja. Företogs till pröfning StatsUtskrs den 25 sisth Juli och den r dennes på bordet lagda utlåt. Nro 2o3, i anledo. af återremiss å utlåt. Nro 53. R. o. Ad. ansåg delta mål böra punktvis pröfvas och utlåt. Nro 53 dervid böra tjena till grund för föredragningen. Utskottets förslag, pag. 7, i utlåt. Nro 53, om u n d. anhållan till K. M. angrde framläggandet för R. St. af en fullständig plan för sjöförsvarets ordnande. Hr Nordensköld, Otto Gustafr Då detta StatsUlskrs utlåt, första gången förevar, motsatte jag mig förslaget 0111 en und. skrifvelse till K. M., hvars ändamål skulle vara att begära en fullständig framställning rörrde vart försvarsverk. Det var icke min mening att derigenom undanhålla Ständerna en kunskap, som egentligen tillhör nationen, pä det att nationen ej skulle kunna göra sig ett sundt begrepp om hvad till vårt försvar kan höra, utan endast derföre, att den tidpunkt, i hvilken vi för närvar, oss befinna, är en omgångspunkt, 0111 jag så får säga, och att sjömannen icke kan säga huru vapnet på sjön skall se ut.