Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle dock Ridderskapet oell Adeln af detta beslut icke finna sig hindrad att pröfva ett förslag, som äfven omfattade den usta perioden, så föreslår jag följande sammanjemkningsproject: Allmogen i hvart Härad ege att välja, efter hemmantalet, till Riksdagsman af BondeStändet en inom Domsagan boende och besuten, Krono, Kronoskatte, lurdise D e n 25 M a j i. eller Frälseskatte Hemmansegare, hvilken icke tillförene hört till annat RiksStånd_, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehaft.. Hilja flere inom samma Domsaga belägna Härad förena sig om en så beskaffad Fullmägtig, vare sådant dem obetaget. Hans Excellence Herr Grefve af'Wetterstedt: Jagar hufvudsakligen förekommen af Herr von Schulzenheim och får endast förena mig med honom, synnerligen som jag linner hans förslag vara nästan detsamma som Herr Hjertås, kanske med någon mera tydlighet, blott med det tillägg, att, om flere Härader inom Domsagan vilja förena sig, må det vara dem obetagit. Hvad beträffa i anmärkningen mot obehörigheten att här upptaga denna sak till öfverläggning, får jag till Herr Grefven och LandlMarskalken hemställa, huruvida sådant verkligen kan hindras af det förra beslutet. Herr Hjerta: För att förkorta discussionen i detta ämne, får jag förklara, att jag finner en sådan likhet emellan mitt och Herr von Hartmansdorffs förslag, att hvilketdera som antages, samma ändamål vinnes. Derigenom vinnes ock, hvad som undfallit mig, när BondeStåndets ProtocollsUtdrag upplästes, att det förra beslutet icke rubbas. Hvad angår det uti Herr von Schulzenheims förslag influtue uttryck om en li - Den Maji, *49 ka beskaffad Riksdagsmanj anser jag detta uttryck ej vara behörigt, och sålunda böra ändras. Jag afstar från mitt förslag, och förenar mig med Herr von Hartmansdorff. Friherre Anckarswärd förenade sig med Herr Hjerta. Herr Cederschjöld:
Herr Doctor Thomanders anmärkning lärer förfalla, då man täger i betraktande, att skyldigheten att erlägga ränta uti förevarande §. ej är stadgad för det fall, hvarpå anmärkningen synes syfta, eller att vexel är ställd att betalas i Svenskt mynt; och hvad Herr Foenanders samt 1! rr JV/jks yttranden angår, så har Utskottet,—som af den sistnämndes motion, den der gifvit anledning till det klandrade stadgandet, angående räntas erläggande, saknat anledning alt utlåta sig rörande provision, m. m., vid nytt vexelköp, hvilket allt utgör ersättningsfrågor, som af Domstol för hvarje serskildt fall lämpligast kunna afgöras, — ej något att tillägga de skäl, som lill stöd för Utskottets förslag i denna §. äro i förra Betänkande» anförda, och hvilka Utskottet, vidblifvande samma förslag, nu åberopar. 27 §■ Herr lUcern har funnit ordet ”heder,”sorn uti denna §. förekommer i meningen, angående annan persons rättighet att till heder för vexelgifvaren inlösa protesterad vexel, vara mindre väl valdt och böra utbyias emot något annat ord, t. ex. ”betryggande/’ Utskottet tinner dock icke någon anledning förekomma, hvarföre det förra ordet, som är nyttjadt i nu gällande Vexel-stadga och äfven allmänligen förekommer i utländska vexel-lagar, La g-U t skot tet Utlåtande, N:o t-j6. 7 samt, efter Utskottets tanka, uti ifrågavarande §. star i en sann och rigtig .bemärkelse, nu mera borde anses såsom i Sveiige föråldradt, utan tillstyrker, all detsamma må varda bibehållet. §•
Jag har efter hvad redan blifvit vidrört helt och hållet förbigått min första bekantskap med Mellin, såsom fullt känd, och tänker i denna skildring endast beröra några minnen, liggande mellan 1842 och 1852, hvilket senare år icke blott för mig och min man och desslikes för Blanche blef så vigtigt, utan äfven för Mellin blef ett märkligt år, efter det var då han (efter en visst tjuguårig adjunktur) som kyrkoherde tillträdde pastoratet Norra Wram i Skåne. Till de litterära triumfer han dessförinnan förvärfvat och som skänkt honom ett af de första namnen i Sveriges litteraturhistoria får läggas, att han två om icke tre gånger vunnit pris i Svenska akademien, och dessutom beredt sig särskildt i Stockholm ett för alltid varaktigt minne genom att kraftigt ha verkat för den förening, hvarigenom litteratörernas och artisternas pensionskassa kommit till stånd. Det var minsann ingen litet högtidlig afton den, då i de la Croix’ salon första tafvelutställningen och musikfesten jemte litterära föredrag egde rum! Men det var ej om den aftonen jag skulle tala, ehuru den mycket väl förtjenade det, ty en lyckligare triumfator än Mellin då var, skulle man väl ha svårt att finna. Emellertid var det 1845 som Mellin en förmiddag infann sig hos oss ensam, för att å egna och sin frus vägnar bjuda oss på kaffe. Och som han hade sin stora »förnumstiga» min, så kunde jag antaga att det var något särskildt med bjudningen. »Vi bli endast 6 personer utom oss sjelfva», sade han, »men jag tror att den gäst jag bjuder på skall utöfva något lockande på programmet, i fall det kunde delgifvas, men det kan det ej. Det skall bli en öfverraskning.» När Mellin var gången med en tacksägelse på fickan, undrade vi om, i fall Blanche varit hemma då, vi denna gång skulle träffat honom hos Mellin. Det förekom så underligt att dessa herrar, hvilka verkligen höllo af hvarandra, och som förut lefvat så förtroligt, och voro så förtroliga då de träffades hos oss eller ute på allmänna tillflykter, icke ofta befunno sig hos hvarandra.
Wid sadane förseelser ssm blstt behöfwa rättelse ulan lagligt beisrande är dek en följd as deras olika representikionsrätt, atttden som handlar i werkställandc mag ens namn, ocksä blir den som befordrar de saker till rättelse, hwilka blott behöfwa en befallning. Men skulle Justiliw-Ombudsmannen finna anledning till en laglig ätgärd, dä ser jag ej hwarföre han icke skulle sjelf föra ur sin talan. Der !494 Den 24 November kail ej derföre sägas art dometz föregått ransaknmgen, dä saken mäste inför laga Domstol utföras, och JastiriL Ombudsmannen är likasom all annan Actor iör sin talan answarig. Sakens beifrande as Justilia Ombudsmannen will dä endast säga alt han funnit den af den wigk, alt den förrjenle en laga undersökning. För öfrigt instämmer jag alt för gerna d den tankan att Justitim-Ombudsmannen mä gifwa Justiti-L-Cancelleren tillkänna när han will en fak atala< 8r!hdrre 8taL1 von Holstein. Till min uplysning mchäller jag att fä framställa nagra frägor. Iustitioe-Cancelleren och Justinos Ombudsmannen äso ju bagge af hwarandra oberoende? Äger icke Hwar individue räktighet akt wända sig kill hwilken dera han behagar? Aga icke bagge de§s Actorer lika rättighet att göra ätalan? Om sa ar tror jag sj atr cobision dem emellan nägonsin kan ägs runi, ry den svin först äkalar, bör ensam, äga med maler befattning. — Härom utbeder jag mig att erhålla nplysning af de bättre kunnige. Herr kotstlieb.
Jag hyser ingen farhåga i detta afseende; men äfven om man anser egendomens sammanhållande af nöden, så kan detta hädanefter ske lika väl genom giftermål, som förut genom arf. I afseende på BondeStåndet, och den anmärkning, att förslaget skall vara stridande emot detta Stånds intresse, torde jag till bevis om motsatsen blott få erindra om tvänne omständigheter, nemligen först, att Motionen, som föranledt Utskottets förslag, blifvit väckt inom BondeStåndet, och för det andra, att detta Stånd återremitterat Betänkandet, men icke afslagit detsamma, hvilket säkerligen skett, om saken befunnits i strid mot Ståndets intresse. Man har äfven mycket talat om det penningfrieri, som skulle uppkomma. Jag lemnar derhän, huruvida det verkeligen i högre grad, än förut, skulle äga rum; men jag tror, att det onda i sådant fall måste lemnäs att corrigera sig sjelft, och att det egentliga och sanna botemedlet deremot alldraminst bör sökas i bibehållande af en obillig och principlös olikhet i arfsrätten. Man har sagt, att förslaget innebär ett försök att tvinga Nationen in på de nya LagstifningsTheorier, som man önskar göra gällande. För min del kan jag icke häruti se något tvång; jag tror tvärtom, att partiella Lagförändringar äro enda sättet, att utan våldsamhet lossa de band, som behöfva ombindas. Hvad Herr Hjertås förslag i afseende på Morgongåfva beträffar, och de Den 22 Ju nii f. m. io3 anmärkningar, som deremot blifvit framställde, så torde jag, då förslaget lärer komma att hvila på bordet, vid remissen deraf, få tillfälle att yttra mig. En värd Ledamot har talat om Juridikens jernspira. Jag älskar visserligen inga jernspiror, och cm någon rangordning kunde uppställas i mit hat till dom alla, skulle Juridikens visst icke intaga sista rummet. Men för att hålla mig vid Utskottets Betänkande, finnér jag detsamma så reda och förenkla förhållanderne, att det långt ifrån att göra Rättvisans svärd tungt, snarare bidrager att göra den hand lätt, hvarmed hon förer sitt välde.
IX. B. 387. X. A. 66. XVII. A. 97. — JV:o 8. i anledning af Prosten Klingvalls ansökning om dagtraktamente under den tid, Prosten, som varit en af Rikets Ständers år i83g samlade revisorer, mäst, efter slutad revisionsförrättning, uppehålla sig i Stockholm. X. B. 297. XI. Å. 20. XVII. U. 3go. XVIII. A. 144. — N.-o 68. i anledning af Bengt Gudmundssons från Hallands län motion, om pension för aflidne Bankofullmäktigen Anders Danielssons efterlemnade enka och oförsörjda barn. XVII. B. 3go. XVIII. A. 140. XIX. U. 399. XX. A. 91. XXII. U. 46o. XXIII. A. .86. E. 190. — N:o 69. i anledning af erhållna återremisser å Stalsoch BankoUtskottens utlåtande N:o 4- XVII. B. 3go. XVIII. 144. XIX. A. 69. XX. E. 40. XXI. B. 42. XXIII. A. 97. — N:o 70. i anledning af erhållna återremisser å Statsoch BankoUtskottens utlåtande JV.-o 8. XVII. B. 3go. XVIII.
So * 474 Sia t*-T£t «k* t.'te t * B e ta n lea 11 d r n. anse Utskotten det likväl böra stadgas, att Westbeck till Förvaltningen af Sjöärenderne skall ingifva ritning och beskrifning öfver ifrågastäldle vatten lyckta, dess santmansällnihg, hnru den skall an vändas, den der tued åsyftade nytta och fördel framför andre till samma 'ändamål hittills brui:lige Insli rmeuler o. s. v O . « Tillstyrker då Förvaltningen af Sjöärende) ne, ali. försök dermed må anställas, Iro Utskotten den erfordevlige kostnaden, nn uppgifven till Soo Frdr Banco, böra af Statsmedlen få utgå och i sådant fall tagas af egde Hufvud-Titelns anslag, hvars tillgångar tvifvelsutan skola medgifva denna för en gång inträffande, mindre betydliga utgift. I afseende slutligen på den af Herr von Hartmansdorff gjorda framställning, om användande härstädes af de i England bruklige, så kallade Lif-räddnings-båtr.r , få Utskotten först upplysa, alt förslag härom äfven vid sistlidne Riksdag varit vackt, samt att Riksens Ständer då uti aflåten underdånig skrifvelse, anmält detsamma till Kongl. Majlis Nådiga uppmärksamhet; förmälande dervid, att Riksens Ständer ansågo sig väl ikce våra i tillfälle, att pröfva, huruvida så beskaffade båtar, tili hvil ka erfordras en starkare bemanning, kun - Ståls-Utskottets Betänkande!!. 475 de på Sveriges glest bebodda kuster i alimauriel begagnas, men dock trodde dem åtminstone pä vissa ställen vara med fördel användbare.
Utskottet har dock blifvit uppmanadt att, i anseende till frågans stora vigt, ånyo taga densamma i öfvervägande, hvarjemte Borgare-Ståndet synes hafva velat, före frågans definitiva afgörande, inhemta de öfriga Riks-Ståndens tankar deröfver. Inom Preste-Ståndet har dock äfven en anmärkning blifvit riktad emot redaktionen i ofvan citerade stadgande, der ordet annorledes förmenats gifva anledning till en tolkning, som stöde i strid med följande §:s förklarande, att »om makar gemensamt något förvärfva, sedan boskilnad sökt är, det skall för samfäld egendom räknas.» Men utom det att, i klandrade ordslällningen, vigten ej ligger på ordet annorledes, utan på orden ena maken, såsom motsats till begreppet makarne gemensamt, så är i allt fall 12 § :ns nämnde stadgande att betrakta såsom en regel, hvarifrån 13 §:ns nämnde föreskrift bildar ett undantag; och torde således nämnde anmärkning kunna lemnäs utan vidare afseende. Beträffande åter sjelfva den ifrågavarande principen, så har Utskottet till fullo insett dess vigt, men fortfarande funnit densammas antagande vara i högsta grad nödvändigt för att genom boskilnaden bereda den lidande makan ett skydd och en säkerhet emot ekonomisk ruin, som hon eljest icke skulle äga. Följderna af en vunnen boskilnad äro nemligen oftast den enda vinsten af hela boskilnaden; och, såsom Utskottet i sitt förra Betänkande sökt visa, skulle utan ett sådant stadgande, som det föreslagna, reciprocitet i rättigheter emellan makarne icke vidare finnas. Erinrande alt ifrågavarande princip med värma försvarades af flera ledamöter inom Lag-Kommitléen och godkändes af Högsta Domstolen vid granskning af nämnde Kommittés förslag, anser sig Utskottet, för att bemöta möjliga invändningar deremot, böra af en ledamots inom Lag-Kommittéen anförande i ämnet här intaga och åberopa följande: »Man säger, att kreditorers säkerhet kunde lida, om de vilkor, under hvilka äktenskapet blifvit ingånget, sedan skulle kunna af endera maken ensidigt rubbas.
Då jag gjorde framställning om en underdånig adress till Konungen, var det i hänseende till en nu mera allmänt känd tilldragelse. Det är således icke att befara, att anledningen till en sådan adress, om än i allmänna ordalag affallad, skall af någon misskännas. Dylika anledningar förekomma ej alla dagar, utan tvärtom ganska sällan, och borde aldrig förekomma; men en sådan anledning har nu ägt rum, och det förslag jag i hänseende dertill för Ridderskapet och Den 19 Febron rii f. m. 269 Adeln framställt, är således bygdt på en serskild grund, hvilken, om än icke i adressen anford, omisskänneligen är för handen. Då jag gjorde detta förslag, omnämnde jag tillika, alt missförståndet i afseende på hufvudsakens bordläggning föranledde 111ig dertill, emedan, ju längre dröjsmål ägde rum med afgörandet, ju mer angeläget blef det för Ridderskapet och Adeln, att på ett högtidligt sätt tillkännagifva sina tänkesätt. Sjelfva discussionen har sedermera icke minskat, utan tvärtom hittills ökat vigten häraf; och jag föranlåles derföre, att framhärda i min framställning. Jag finner ej hvad betänklighet kan uppstå, att, uppå en så allmänt känd och omisskännbar anledning, som den närvarande, till Konungen frambära ett förnyadt uttryck af Ridderskapets och Adelns tänkesätt, så öfvertygad jag för öfrigt är, att dessa äro af Konungen kände. Jag vågar följaktligen, enär jag icke inser något vigtigt skäl emot förslaget, men väl i detta fall finnér skäl för detsamma, hvilka ej kunna undgå att af Ridderskapet och Adeln uppfattas, vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade lemna bifall till min enkla framställning. Herr Hjerta:
Ofvanpå hvarje hvarf hvelebröd bör slås litet skiradt smör; 4 ägg och § liter grädde, eller något mindre, allt efter puddingens storlek, sammanvispas och slås öfver. Gräddas i svag värme. Ser puddingen efter gräddningen torr ut, öfverslås ett glas punsch. Ates varm med socker, eller, om man så vill, med saftsås. Elsa. Mannagrynskräm. I kokande mannagrynsgröt invispas 4 ägg. Smak på- sättes med vanilj, mandel eller citron. Uppslås på geléskål och ätes kall med vaniljeller saftsås. Elsa. Äggkräm. | liter mjölk får uppkoka med litet socker och vanilj eller citron. 4 ägghvitpr vispas till hårdt skum. A f detta tagas skedbladsvis och lägges i den kokande mjölken. Bubblorna vändas i pannan och upplägges i geléskål. Mjölken silas och får åter uppkoka, hvarefler gulorna (vispade) sakta iröras. Detta hälles sedan i ringlar öfver bublorna i skålen. Serveras kallt med bakelser. Tjo. En ung lärarinna S v a r. Hummcromclettc. Hummersmöi samt mjöl fräses i en kastrull, spädes med grädde, tills det blir som en tjock välling; detta kryddas, i fall man så önskar, med en liten bit socker och muskotblomma, finstötta, samt litet peppar och salt, hvarpå hummerköttet ilägges. Till 5 ägg tages 1 qvarter grädde, väl vispad, den nyssnäuida stufningen slås i en smord form, deröfver slås äggvispningen och det hela gräddas i ugn. Denna omelett är utmärkt. Elin F. N:r 9 4. Astrid kan få undervisning af sockerbagaren Grund, bvilken annonserat efter elever. Adress: Mäster Samuelsgatan 41 B. Stockholm. För en tid sedan annonserades efter elever af linbagerskan Holmberg (?) vid Skomakaregatan. Vid denna gata honas endast 2 finbagerier, nära Stortorget. a. S.
StalsUlsk. har afstyrkt bifall till motionen af aine skäl, det ena: alt framställningen om behofvet endast genom enskild motion tillkommit; det andra: att R. St. ännu icke afgifvit hufvudsakligl yttrande angrde det anslag, hvarå förskott blifvit ifrågasatt. Hvad det första skälet vidkommer, så kan i betraktande tagas: i:o att den, som gjort motionen, är chef för den administrationsgren, som har att besörja utförandet af de arbeten, hvartill föiskott å sannolikt blifvande anslag begäres, och således i tillfälle att bedömma behofvet; 2:0, att medlen icke begäras till förut okända behof, utan till sådana, som utgjort föremål för K. propos.; samt 3:o, att tidens korthet, så tillsägande tvang motionären alt vidtaga den utväg att begagna sin riksdagsmannarätt; lärandes så väl R. o. Ad. som StalsUtsk. vara förvissade derom, att så beskaffade motioner icke af den enskilda riksdagsmannen göras utan att han dertill föranledes af tvingande anledningar. Vidkommande det andra skälet, så medgifves visserligen, att StatsUtsk. har rätt, såvida frågan blott betraktas utur formel synpunkt; men då StatsUtsk, redan till R. St, i sitt utlåt. rör:de extra-staIsregleringen, afgifvit ett tillstyrkande utlåt. rör:de h e I a d e t a n s I a g, K. M. i detta fall äskat, samt RiksSltn, så vidt mig är bekant, vid återremissen icke gjort sådana anmärkn:r, som efter sannolikhet kunna föranleda till slutligt afslag; och dertill kommer, att det begärda förskottet är föga betydligt, men för ändamålet ganska behöflig!; så tager jag mig friheten ho^ R. o. Ad. vördsamt anhålla om åt erne miss, samt, ifall densamma b i fa Iles, bos IJ. StatsUtsk. om mera bevågenhet för ärendet, samt så skyndsam expedition, som med Utsk:s öfriga göromål förenligt är; skolandes jag lill Utsk. hafva äran aflemna en promemoria, som i detalj upptager medlens användande.
Om jag rätt upfattade Hr Stråles yttrande, så ansåg han att fängelsernes beskaffenhet redan medgifva en allmän tillämpning af den nya straff arten i stället för dem, hvilka af den förra skola suppleras, och att det således icke skulle kunna hända, att af två för en stöld till 2 års straffarbete dömde personer, den ene underkastades 1-J års ensamhetsfängelse, och den andre 2 års straffarbete; eller att i det fängelse der en fånge vid årets början underginge cell-fängelse, han eller annan fånge kunde mot årets slut, i anseende till mängden af då i häktet förvarade ransakningsfångar, blifva för enahanda förbrytelse underkastad olika påföljd och behandling. Jag anhåller, att Hr Stråle behagade uplysa, om det är hans mening att taga på sitt ansvar, det en sådan olägenhet som jag autydt, icke kan inträffa, om den ifrågavide lagen antages. Frih. af Ugglas, Carl Gustaf: Då man påminner sig med hvilket intresse K. St:r, för icke lång tid tillbaka, omfattade frågan om cellfängelser, förefaller det besynnerligt, att man nu gör svårigheter emot antagande af en lag, som åsyftar att bringa ordning och reda i dessa förhållanden, ty såsom ställningen f. n. är, råder icke något system i afs. å tillämpningen af fängelsestraffen. De anmärkmr, som mot denna lag blifvit gjorda, hafva dels gällt frågan om sjelfva fängelsestraffets beskaffenhet, och dels att tiden för längsta enkelt fängelse icke blifvit bestämd. Hvad den första anmärkn. beträffar, har man såsom en brist och oegentlighet i förslaget påpekat och synnerligen fästat sig vid 3:dje mom. Offe g:n. Den lyder som följer: »Af andra än nu nämnde personer och dem som i 2:dra gms 2:dra mom. omförmälas, eger fången ej utan tillstånd emottaga besök. Ej heller må han utan lof af fängelsets styresman emottaga eller afsända bref; dock att, der brefvet rörer enskilda angelägenheter, sådant lof ej vägras må, så framt brefvet ej finnes innehålla något, hvaraf ordningen eller säkerheten inom fängelset kan äfventyras.
Enligt Rikets Ständers vid 1830 och 1831 års riksdag meddelade beslut, i fråga om återbetaJttiogcn af* det, för sänJminy af sjöm* (ihkmtinet inom Skellefteå 52 Slats-Vtskottels Memorial M 263. socken af Westerbottens län, förre Expeditions-fogden, Krono-länsmannen C. J. Moritz beviljade och år 1845 utbekomna lån å Tretusen R:dr, får, under fortfarande skyldighet för låneinnehafvaren att erlägga den förut stadgade årliga räntan af Tre procent, sagde lån under en tid af Tio år, räknad från 1851 års början, till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas med en tiondedel utaf ursprungliga lånesumman. STOCKHOLM, TRYCKT HÖS JOH. BECKMAN, 1858. Stats-Utskottets Memorial M 264. 1 N:o 264. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Febr. 1858, kl. 2 e. m. / Memorial, med förslag till stadganden i Riksgälds-konlorets nya reglemente, angående åtskilliga vid föregående riksdagar beviljade men ännu icke verkställda utbetalningar. (R:gs Afd.) Sedan Stats-Utskottet, genom sitt Memorial M 263, aflemnat förslag till de 2:ne första afdelningarne af det nya reglementet för Riksgälds-kontoret, eller §§ 1-— 70, innehållande föreskrifter angående detta verks skulder och fordringar, får Utskottet, såsom fortsättning af samma förslag, härmed underställa Rikets Ständers granskning och godkännande de stadganden, som i nämnde reglemente skola införas, rörande ännu icke utbekomna anslagsoch låne-summor, som under sistförflutna och föregångne riksdagar, jemte öfriga då beviljade extra eller tillfälliga stats-anslag och lån, blifvit anvisade till utgående från Riksgälds-kontoret, och hvilka fortfarande torde böra i föreskrifven ordning för dermed afsedda ändamål tillhandahållas.
Utan att hafva deltagit i Utskottets första beslut öfver detta ämne, har jag sedermera under öfverläggningarne bemödat mig att genom conciliatoriska förslag befrämja en större och större rigtighet i Constitutions Utskottets steg i afseende på förevarande ämne: Jag tror att blott det af mig nu föreslagna steg till full riktighet återstår: och jag tror att det Riksens Ständers Utskott som främst har sig updragit att utveckla och vidmagthålla Principer, skall mindre lida af tillvitelsen att icke hafva varit nog omildt, än af den att icke hafva handlat efter rigtiga grundsatser. Herr Biskoppen Drr Rosenstein förklarade sig instämma i det förslag Herr Silverstolpe nu upgifvit, samt, at om detta förslag antoges funne han Utskottets åtgärd vara sådan, at han ej hade anledning at deremot göra sin reservation. Frih: Cederström Jacob, anmärkte at deri fattades anmälan om det ofullständiga i protocollsförningen, hvarom han ville bifoga sin protest, derest han ej i Expeditionen intoges. Under öfverläggningen yttrade flere af Utskottets Ledamöter, at de väl hade önskat anmärkning för flera anledningar, men ej varit nöjde med anförandet af blott en: at det väl vore något hulpet när denna blott exempelvis anfördes; men at de i alla fall önskat expeditionen annorlunda, derest de ej vore bundne af Utskottets redan fattade beslut. Andre yrkade, at, innan en expedition vore afgången kunde et beslut ej så strängt binda et Utskott, hvars åtgärder alltid äro blott förberedande, at icke dess expeditioner kunde undergå rättelser. De fleste antogo beviljandet af full décharge, men önskade anmälandet i allmänna termer af befunnen underlåtenhet at höra vederbörande ämbetsverk. Likaledes önskades en anmälan om Krigs Expeditions Protocolle[rnas] felagtiga construction och påminnelse i afseende på felande titlar och rubriker, hvarigenom Utäkottets arbete försvårats.