Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Ja, ja – men i alla fall ...» »I alla fall? Hvad menar ni?» »I alla fall hade jag trott att ni var ogift –» »Hvarför det?» »Emedan ni föreföll mig så ensam och olycklig, och så har ni något af ungkarl i hela ert väsen ...» »Nej, säger ni det? Det skulle min hustru just bli glad öfver att höra! Och likafullt har jag både hustru, som sagdt, och fyra barn ...» »Jaså, också familj ...?» »Det är alldeles som om ni blef bedragen af mina familjeförhållanden, fru d’Ottange?» »Nej – bedragen ... det kan jag numera aldrig bli, men jag förundrar mig öfver mig själf, som inte tidigare gissat till rätta sammanhanget » »Rätta sammanhanget! Det är igen alldeles som om ni tyckt att jag gått omkring och dolt det för er?» »Nej ... nej ... inte just det ... Men mitt uppförande måtte komma att framstå för er i en litet egendomlig dager, beroende på att jag ingenting visste om edra familjeförhållanden ...» »Huru kan det falla er in?» »Jag vet ju inte i hvilken grad ni är gift, och huru sträng er uppfattning är ... ni nordbor ...» »Bästa fru d’Ottange, får jag försäkra er,» afbryter henne Klercken varmt och fattar hennes hand med ifver, »jag är er djupt tacksam för er bevisade vänskap, och jag kan aldrig glömma den. Det är jag, som genom mitt besynnerliga uppförande ...» »Se så, tyst!» säger fru d’Ottange. »Vi skola spara alla förklaringar. Det finns saker, som man likafullt ej förklarar bort. Och till dem hör vår sympati – vår fria sympati, om ni så vill ... Ni har kanske äfven utöfvat ett inflytande på mig, som inte är mycket mindre än mitt på er ... Ni är mig ingen tack skyldig – tvärtom!» Det blir en liten talande paus. Musiken har tystnat, och Klercken håller ännu fru d’Ottange’s fylliga hand i sin såsom af en tyst öfverenskommelse.
Den, sorn bifaller Stats-Utskottets hemställan, att Vitterhets-, Historieeocli Antiqvitets-Academiens tillökade anslag icke må utgå förr, än nödiga åtgärder för beredande af Academiens samlingars uppställning och ordnande uti en tillräcklig, lämplig och för allmänheten tillgänglig local blifvit vidtagne, voterar Ja; den, det ej vill, Nej", vinner Nej, kommer hela anslaget att utgå från och med den tid, nu beslutade Slats-reglering vidtager. w 44:o ^et Kongl. Maj:t för Academien för de fria konsterne äskade tillökade anslag af 4,000 R:dr till löne-förbättringar, emeriti-löner och anskaffande af nödig materiel, afstyrktes af Utskottet, som ansåg den nödiga nyoch tillbyggnaden af Academiens local, såsom vilkor för Academiens ändamålsenliga verksamhet, först böra försiggå. Detta är gilladt af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet beviljat förutnämnde anslag. För voterings anställande, föreslås derföre följande proposition: Den, som, med gillande af Stats-Utskottets Utlåtande, anser det för Kongl. Academiens för de fria konsterne, till löne-förbättringar, emeritilöner och anskaffande af nödig materiel, begärde tillökade anslag af 4,000 R:dr årligen, för närvarande icke böra bifallas, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer berörde anslag att beviljas. 45:o Jemte afstyrkande al väckt motion om anslag för en vice Bibliothekarie vid Kongl. Bibliotheket, hade Utskottet hemställt, att, då ökadt biträde torde erfordras, intilldess fullständiga cataloger blifvit upprättade Bih. till R. St.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; och ehuru Utskottet, på de af Vetenskaps-akademien anförda skäl, icke betviflar gagnet af ifrågavarande räknemaehin, kan dock Utskottet icke så bedöma värdet af densamma, att Utskottet, på grund deraf, anser sig böra obelingadt tillstyrka det af motionären begärda anslag, ulan får Utskottet föreslå, att Rikets Ständer ville stäila till Kongl. Maj.ts nådiga disposition ett belopp af 3,333 ridr 16 sk., att från Riksgälds-kontoret utgå, för att till auditören Scheutz utbetalas, i dea händelse Kongl. Majit skulle, efter vederbörlig pröfning, finna, att den af honom och hans son Edvard Scheutz uppfunne räknemachin, färdiggjord, befiunes uppfylla det dermed åsyftade ändamål; och torde, i händelse af Rikets Ständers bifall till denna Utskottets hemställan, underdånig skrifvelse i ämnet böra till Kongl. Majit aflåtas. Stockholm den 31 Juli 1851. Reier - Slätt-Uts kollett Utlåtande, A':o 294. 17 Reservationer: af grefve Mörner, C. G., herr Happe, C. G. F. samt riksdagsfullmäktigen Carl Enson från Westerås län; af riksdagsfullmäktigen Nils Strinnlund från Wester-Norrlands lån, som förklarade, att han emot Utskottets ifrågavarande utlåtande reserverade sig hufvudsakligen på den grund, att Vetenskaps-akademien, uti dess afgifna yttrande öfver ändamålsenligheten af omförmälde räknemachin, egentligen blott förklarat sig hafva anledning förmoda densamma vara nyttig. Häruti instämde riksdagsfullmäktigen Anders Medin från Kronobergs län. »i*, m R. St. Prot. Utlåtande, i anledning af väckte motioner, angående förändradt användande af den till skolorna i släderne inom Lunds Stift utgående Ilelgon skgld, samt om denna afgi(ts upphörande, m. m. (I. A.) Uti dessa ämnen har Utskottet fått emottaga följande motioner::
Utskottet, som hvad sålunda förekommit, med hvad mera handiingarne innehålla, uti öfvervägande tagit, erkänner visserligen den synnerliga vigten deraf, att de angående kontrollen å statsmedlens behöriga förvaltning gällande ansvarsbestämmelser med tillbörlig stränghet iakttagas och till verkställighet befordras, helst undantag i detta hänseende, utan giltige skäl medgifne, skulle utgöra för framtiden vådliga prejudikater; men å andra sidan lärev det icke eller kunna bestridas, att sådane förhållanden kunna inträffa, då en fullständig tillämpning af lagens föreskrift skulle tillskynda den felande ett vida mera kännbart lidande, Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 68, 13 8n som motsvarar don förspelse, hvartil han kunnat göra sig skyldig, och Rikets Ständer hafva ock tillförene uti dylika fall på billighetsgrunder beviljat fullständig eller partiell eftergift af det till ersättning lagligen ådömda belopp. Sådana mildrande omständigheter anser Utskottet företrädesvis hafva förekommit i nu förevarande fråga såsom ock af den nådiga propositionen inhemtas. Presidenten af Billbergh har redan under sin lifstid fått umgälla den mot honom anmärkta uraktlåtenhet med förlusten af den fria dispositionsrätten öfver sin egendom, och utkräfvandet nu af den ådömda ersättningsskyldigheten i hela dess vidd skulle hårdt drabba hans efterlefvande enka och flera omyndiga barn, hvilka derigenom blefve försatte i en utblottad belägenhet. Med fästadt afseende jemväl å presidenten af Bill~ berghs, under en längre följd af år för fäderneslandet ådagalagda, gagnande embelsmannaverksamhet, samt de högst betydliga summor, som vid flera tillfällen och synneiligen vid 1815 års liqvidation med Preussiska och öfrige tyska staterne, genom hans omtanke och skicklighet för statsverket besparats, finner utskottet en sträng tillämpning af lagens kraf här icke vara med billigheten fullt förenlig.
Uti den K. proposin antydes en årlig minskning af 20,000 ndr uti det gamla beklädnadsanslaget för lif-gardet till häst; men denna minskning synes icke vara observerad vid beräkningen af den i nya stalsförslaget äskade förhöjning emot det gamla, så vidt eli sådant förhållande icke af mig blifvit förbiscdt. Redan för långliga tider tillbaka har, jag anmärkt beliofvet af gardes-regiternas sammanslagning till ett regste med besparing af en hel reg:ts-stab och flera andra dermed sammanhängande öfverflödiga kostnader, hvilket jag önskar StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande; äfvensom huruvida det icke vöre möjligt, alt för dc värf - 26 Den 27 November. vade kava!leri-reg:lena föreslå, alt någon del af styrkan tills vidare kunde hållas vakant, till besparings vinnande i ulgifterne. Innan jag frångår 4:de hufvudtiteln, anser jag mig ej böra underlåta all erinra om suart sagdt omöjligheten att vinna något frivilligt begifvande af beväringspligtens utsträckning lill en ändamålsenligare organisation i fredstid, med mindre att någon minskning tili roteringsskyldigheten, eller någon nedsättning utaf den slående arme'ens nummerslyrka kunde äga rum. Vi känna alltförväl huru roteringsskyldigheten uppkommit såsom ett conlraheradt utbyte emot utskrifningsbesväret; och vi känna också att rotehållare, ulan afseende å kontraktets helgd, ånyo uti beväringspligten fått vidkännas den fordna utskrifningstungan. Det förekommer temligen besynnerligt, att Sverige, som sä väl bchöfver lättnad uti sina så tunga hemmans onera, aldrig kan komma i åtnjutande utaf någon fredsfot för arméen, till lättnad i landets utgifter. Det vore således att önska, det StalsUlsk. kunde med anledn. af den nu yrkade utsträckning af beväringsexersisen, föreslå Ii. St. att begära landlförsvarets ställande på någon fredsfot, så att landet icke måtte befinnas under freden hafva blifvit så utbiottadt, att försvaret i behofvets stund derigenom blefve mindre kraftigt.
Såsom jag uppfattat deri förevar, frågan, så bafve vi icke att pröfva något från Const.Utsk. inkommet förslag om grundlagstydning. Det är således icke tillständigt att ingå i någon egentlig vederläggning af de skäl, som på den ena eller andra sidan blifvit anförda ang:de tolkningen af 69 §:n Reg.F:n. Jag anhåller blott att i egenskap af reservation få nedlägga min tanke till prot., för den händelse att R. o. Ad. skulle underkänna voteringen öfver den lö^de punkten. Min öfvertygelse är, att denna votering varit fullkomligen grundlagsenlig, och skälen för denna min öfvertygelse 3ro tillräckligt starka för mig, ehuru jag icke är så förmäten, att anse dem nog starka för att öfvertyga alla andra. Jag vill derföre icke besvära R. o. Ad. med deras upprepande, synnerligast som Gr. Horn och Hr Nordensköld på ett alldeles tillfyllestgörande sätt utredt saken. Man har frågat hvarthän det skulle leda, om man tilläte voteringar inom förstärkt StatsUtsk. med ett mindre antal närvar. ledamöter än 120, då vid denna riksdag ett helt Stånd förklarat, att det icke ville deltaga i voteringarna inom detta Utsk., så framt Ståndet icke finge sin vilja fram i afseende på voter:s-propos:na. Detta bevisar aidrabast hvad det skulle betyda, om man antoge en så orimlig princip, som att nödvändigt hela detta antal af 120 personer skulle fordras för att åstadkomma en gilltig votering; ty på sådant sätt skulle en minoritet, ja den aldraminsta fraction, kunna stifta lagar för majoriteten och för hela landet. Den ii Maj. 107 Hr Printzensköld, Carl: Äfven jag var i egenskap af suppleant närvarande i förs lärl; ta StatsUtsk., då den ifragavar. voteringen ägde rum. Jag liade således tillfälle att nnd min uppmärksamhet noga följa hela förloppet, och jag får fullkomligen vitsorda riktigheten af de uppgifter, som Gr.
Länen aco liquiderade, bör detta öfwerstort afsättaS lil! Fond för de till lefweranteurerae utfärdade inwisningar. Och om uppå ContoirelS wanliga Län med c procents ränta stulle inflyta mera an FuUm-'gtigc anse Contoiret för någon längre tid behöswa. ma denna tillgäng äfwen anwändas till anciciperad betalning af Leweranteurerncs fordringar allt pä det sätt, att sedan en Summa swarande mor bo loppet af de är »8n i första qwartaiet, förfallande inwisningar blifwit samlad, laka Fullmägtige genom Kungörelse i Tidningarne tillkännagifwa alt desse inwisningar af Contoiret inlösas med den till betalningsdagen upplupne ranta; och försäres pä enahanda sätt med de inwisningar, hwilka i ordning förfalla; hwaraf följer akt någre inwisningar hwilka ett sednare qwattal förfall icke fä inlösas, förr ärr betalningen af de i nast föregande qwarlal förfallne bliswik kungjord. Och som uti den Summa af Sjuhundrade Tjugu Tusende Riksdaler Banken af Sjö-Tullsmedlen blifwit titlstagen och hwarföre StatsMerkel ucaf Bewillninaen och Krigsgärden stall erhålla motswarande ersättning, är inbegripen ärlig Ränta och Capital-afbetalning eller 7 procent pä hela beS-Mt af Lefwerarueupernes fordringar dem Banken Den 12 Augusts. 26s>r atagit sig att liquidera, sä, och i händelse desse fordringar till större eller mindre del genom RiksgäldsConkoiret, utan Bankens tillitande skulle komma att betalas äger Riksgälds - Contoiret uti liquid med StatS-Wcrket om förenämnde Sjuhundrade Tjugu Tusende Riksdaler afdraga 7 procent nppä det belopp af Lefweranteurernes inwisningar, hwilket wid liquidationens afstutande till betalning blifwit kungjord och hwamll Riksgälds-Contoiret stall hälla penningar i beredstap.
Får jag be er framföra min vördnadsfulla, fastän obekanta helsning till er far och mor, och min hjertliga till fröken Agnes?» »Tack. Men då ni kommer tillsammans med pappa, får ni inte vara så sträng i edra omdömen om menniskor, – pappa blir så missnöjd och ledsen, då han hör sådana der stränga domar, han tror alltid så godt om menskligheten.» Herr Vigert småskrattade. »Jag lofvar er att jag skall bli mycket tam», sade han, i det han fattade den hand hon räckte honom. »Ja, det var snällt. Adjö då! Au revoir tills nästa söndag, då vi väl komma ut till farbror Hedenstams. Helsa dem hjertligt!» Han tryckte hennes hand och bugade sig med hatten aftagen, och hon böjde småleende på hufvudet, hvarefter de skildes åt. Han gick småhvisslande ned till ångbåten, nöjd med sig sjelf och sitt sätt att taga lifvet, och Cecilia sprang uppför trappan, brinnande af ifver att få berätta sina föräldrar och Agnes slutet på »Burströmska målet». PÅ DJUPET. Det väckte allmän förvåning, då man slutligen fick bekräftelse på att docenten verkligen var förlofvad. Icke att det var någonting underligt att han förlofvat sig, ty det hade man länge väntat, – det var föremålet för hans val, som gaf anledning till alla frågor och utläggningar; man hade gjort upp ett så helt olika parti för honom. Ty docenten var en ung man, om hvilken man sade att han hade »vyer». Han hade tagit sina examina ungefär fem år tidigare än hans jemnåriga, och han visste, att i den rigtning han ämnade använda sina krafter hade han en lysande bana framför sig. Och hans fästmö var verkligen den vanligaste lilla flicka man kan tänka sig, och hvad som var nästan ännu värre, hon var fattig och obemärkt, faderoch moderlös, utan namn och samhällsställning. Hon hade inga »vyer», hon, utom att älska sin man och göra honom lycklig. Hennes själ var drömmande och omedveten som en halfsluten blomknopp, lifvets gåtor hade icke stört och plågat henne.
Utskottet det vara upplyst, att redan från äldje tider och intills stiftandet af 1720 års Grundlag, ej mindre Sveriges Konungar sjelfve, än äfven de personer inom landet, som öfver Mynt-Verket egt inseendet, och hos hvilka man måste kunna förutsätta största kunskap om livad till Myntväsendet hörer, uttryckligen förstått med ordet Skrodt Myntets Brutto vigt, och med Korn Myntets finhet, så att i händelse man ej vill antaga, att Stiftarne af nämnde Grundlag nyttjat orden skrot och korn uti en annan och inskränktare mening, än allt ditintills brukligt varit, kunna de i 9 §. af 1720 års Regerings-Form förekommande orden: ”Det blifver. väl, Kronones egen sak och en tillhörig rättighet att låta slå mynt; dock förbehålla sig Rikets Ständer, när någon förhöjning eller afslag till Skrot och Korn skulle ärnäs och förehafvas, att sådan förändring ej utan deras vetskap och samtycke må ske,” ej annorlunda tydas, än att Rikets Ständer uti den af Konunga-magten från äldre tider utöfvade rättighet att slå mynt, då'gjort, dörr inskränkning, alt myn tets Brutto vigt och finhet för framtiden^ skulle af hägge Stats-Magterne gemensamt bestämmas.. Vid sådant förhållande, och enär ordalydelsen af 79 §. i nu gällanReg:s Förm ej gifver någon anledning dertill, att Stiftarne af denna Grundlag tagit orden Skrot och Korn i annan mening, än de förekomma uti äldre, förut befintliga Grundlagar, eller med det i slutet, af 79 §. förekommande uttryck: ”Konungens rättighet att låta .slå mynt dock oförkränkt” åsyftat något annat, än att åt Konungen, fortfarande förbehålla den rättighet, hvilken i ofvannämnde äldre Grundlagar blifvit'upptågen, såsom Kronones egen sak, eller rättigheten att slå Rikets mynt, sedan dess brutto vigt och finhet blifvit af bägge Stats-magterne bestämd; samt den omständighet åter, att Rikets sist församlade
VILLKORET ENDAST, I PÅ FÖR ATT IDUN TVÄNNE FÖR FÖRSTA PRENUMERATION 1 0 ATT MAN FÅ DELTAGA ÄR INNEVARANDE KVARTAL, ÄGT INSTUNDANDE ÄR PRENUMERANT ÅRS SAMT ATT FÖRE DEN RUM FEBRUARI. Alla lösningar böra innehålla prenumerantens namn, som absolut hemlig hålles för utom redaktionen stående, åfvensom uppgift på det ställe, där prenumerationen ägt rum. Endast de vinnandes namn offentliggöras i Idun Lösningarna insändas till Iduns Redaktion, Stockholm. Dessa utförligare meddelanden om täflingen samt uppgift om prisdomare m. m. införas i första februarinumret af IDUN. Tafllngstlden utgår den 1 instundande mars. REDAKTIONEN. För Adam var paradiset hem. För de goda af hans afkomlingar är hemmet paradis. Gå hellre femton mil för att tala med en vis man än en half mil för att se en vacker stad. Lord Essex. pristäfling et är droppen, som kommer krukan att rinna — att af de i ordet FOSTERLAND ingående •. öfver. Det är en del af idéerna i Iduns senaste bokstäfverna bilda det största antal svenska ord » julklappsbasar, » som kommer mig att gripa till — synes ha väckt ett lifligt och allmänt inpennan för att uttala mig om en sak, som i sig själf tresse. Hundratals skrifvelser med förfrågär god, men som dock synes på väg att svårt urarta. Ofta har den våda, som hotar smakriktningen ningar om de närmare villkoren inflyta. Vi inom handarbetenas område, föresväfvat mig. Med kunna med bästa vilja omöjligt medhinna att innerlig tillfredsställelse har man under många år enskildt besvara dem, utan skynda att hår haft tillfälle att se och glädjas öfver, hvad » Hand offentliggöra detaljbestämmelserna. Som regarbetets Vänner » och andra föreningar eller enskilda ifrare för kvinnoslöjden mäktat åstadkomma. Oakler för tåflingen gälla alltså: tadt allt hvad som gjorts och göres, tränga dock 1) Inga orteller personnamn få medtagas.
Uti särskild till Utskottet remitterad nådig proposition af den 21 November förlidet år (N:o 29) har Kongl. Maj:t begärt, att Majoren i Arméen, Kapitenen och Riddaren Maurits Ludvif/ Leasing. som, född den 2 Augusti 1789, och, efter att hafva tjenat i Franska arméen, den 25 Februari 1814 mträdt i Svensk tjenst såsom Kapiten vid Regementet Royal Suedois, derifrån han blifvit transporterad först (i)l Konungens eget värfvade Regemente och derefter till sin nu innehafvande Kapitens-beslällning på stat vid Hallands Infanteri-bataljon, mätte, såsom af ålder och sjuklighet urståndsatt att sin tjenst förrätta, och då Iian, som, för bristande tillgång, ej kunnat inbetala ilo för vinnande af delaktighet i Armééns pensions-kassa stadgade Stats-Utsliottets Utlåtande M 167. 29 retroaktiv-afgifter, icke hade att påräkna att vid afskedstagande undfå pension från berörde kassa, ehuru han i ;3 år måst, enligt författningarne, årliga afgifter till kassan inbetala, berättigas, att, vid erhållande afsked från sin nu innehafvande Kapitens-beställning, från allmänna indragnings-staten för sin återstående lifstid såsom pension årligen uppbära ett hans Kapitens-lön motsvarande belopp af 600 Riksdaler B:ko, eller 900 R:dr Riksmynt. Utskottet, som af handlingarne inhemtat, att följande Officerare vid f. d.
Om fosforisk som många föregående flammor, det lemnade han åt framtiden. Lydig son, var han sedan så efterhängsen som möjligt. Dagen derpå förgick under väntan på lagmannen, och fjäsk för morgondagens tillställning. Ilbud sändes till staden efter sådant, man glömt förut. Leonna, som trott att Jeanette, skild från de andras inflytande, skulle utveckla en älskvärdare sida, bedrog sig. När hon icke skämtade med sin bror, hamrade hon på det skrällande klaveret sina tröglärda variationer. Hon hade saknat, och nu återfunnit teckningen fulländad bland noterna, der Elise gömt den. Jeanette och modren trodde, att det var fru Riebnitz' arbete — men de glömde att tacka henne, och upplystes således ej om sitt misstag. Emma var på sitt sätt verksam; hon uträttade små uppdrag, men var vid dåligt lynne; hon hade ingenting att gifva sin far. Elise sade, att de nog skulle hitta på en syrpris, men dermed vore god tid i morgon. Emma van att höra löften, som aldrig gingo i fullbordan, litade dock fullkomligt på detta. Elises jemna lynne, hennes allvarliga godhet hade gjort ett godt intryck på Emma. Eva Strutz var i oupphörlig oro och väntan; ty «magistern» hade lofvat renskrifva hennes poetiska utgjutelse. Det blef middag och eftermiddag, och intet hördes af — mot aftonen kom det, väl icke «förgyldt och präntadt,» men prydligt skrifvet. Vi meddela endast första versen, med sitt omqväde. Om magistern varit mera än renskrifvare känna vi icke. «Gudinnan Minerva steg upp ur sin bädd, Apollo kom henne till möte. Gudinnan i siden och blommor var klädd Och Guden bar lyran i sköte. De spelte och sjöngo till Fredriks lof; Den Fredrik, som äger Johanneshof.» Närmare midnatt anlände lagmannen jemte den af honom anmälte gästen. ¯Fredrik¯ omgafs af gratulanter, med och utan gåfvor, så snart han om morgonen blef synlig. Fru Riebnitz lemnade honom en plånbok, på allt sätt bättre än den Jeanette icke hade färdig.
Men det SilfverCapital af 100,000 R:dr, hvilket af Malmö Discont vid dess första inrättning deponerades i Banquen, synes mig vara en alltför betydlig tillgång att icke Varda upptagen uti UtredningsCalcUlen, ehuru Banquen möjligen kan Vara berättigad till prio^ ritet i detsamma såsom Pant-Inne hafva re. Då detta SilfverCapital evalveras till dess råtta värde 1 papper efter Cours, Utgörande omkring 220,000, synes tydligen att den påräknade betydliga bristen till största delen försvinner* Af hvad jag sålunda hafvit aran anföra9 tror jag mig hafva bevist att oman båda Digconterne skulle forceras till Concours, så blif icke Fordrings-ägarnes förlust efter ali anleda ning så betydlig, som en del af dem får vidkännas genom det af Höglofl. Utskottet före-’ slagna Liqvidationssätt, hvilket tillika förenar den omständighet, att det, efter min tanka, är mindre rättvist, då det anser alla upplupne 3 procents Räntorna för ingen Fordran, och hvilka rester, om Lagen får blifva gällande,! för Creditorerne ovägerligen skola erkännas till Concoursdagen. Dessutom föreslå Högloflige Utskotten, att de mindre Fordringsägafne ellen Ridd. 0. Ad. Fröt.
I alla tider har man vetat , att urskilja emellan dessa olika rättigheter; och jag vet icke hvarföre vi skulle, min•> dre än vårejteförfäder, känna vår rätt, som vi också kunna vara öfvertygade att vår Konung sjelf ingalunda vill förminskaRidderskapet och Adeln älskar att vinna redighet i begreppen; men icke att se dem trasslade af sophismer. I hufvudsaken förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff; och om mitt minne ieke, i detta ögonblick tillåter mig att uppgifva flere exempel, derpå, att Adeln nekat introductior-, än blott Familjen Löwenborg, som noder Konung Carl XILs tid blef Adlad , men 6edan introductionen genast derefter nekades , ej feck introduction förr än 1809; gå är dock visst, att flere exempel finnas. Vid hvarje eådant^tillfälle trodde man sig icke förnärma Konungens rätt. Nu innehållea dessutom våra Lagar, att introductionen ankommer på Ståndet att samtycka; och denna Lag har vår nu Regerande Konung sjelf sanctionerat. Nå väl! men hvad vill rättigheten att samtycka betyda om den icke åtföljes af rättigheten att också vägra samtycket. Nej. alldrig skall jag tro det Sverges Adel begär för mycket af sin Lag - l 224 Den 11 Juni i f. mi bundne Konung, då Adeln blott följer den af honom sjelf sanctionerade Lag på en rättighet sorn våra mäst souveraina Konungar respectera. Herr Cederfchjold, Här har blifvit yttrad den tanka, som skulle det genom 37 § RegeringsFormen vara Ridderskapet och Adeln förment, att förvägra introduction, och det på den grund, att der står: Upphöja till Adeligt Stånd och värde. Härvid har man lagt synnerlig vigt på ordet: Ständ; likasom skulle det nödvändigt utmärka reprejentationsräit inom dejja murar. Jag torde derföre få påminna, att detta ord har i denna §. en annan, och mycket vidsträcktare bemärkelse.