Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 22 och 23 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 243, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 26, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om framlidne förre Departements-chefen i Kongl. General-tullstvrelsen, Kansli-rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-råd ådömdt ersättnings-ansvar i målet rörande den efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans, stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o att Kanslirådet 4 alerii enka och efterlemnade barn må befrias från den ansvarsskyldighet, som blifvit honom i lifstiden ådömd för den efter Tullförvaltaren Finér år 1837 yppade balans; och 2:o att ersättning för det aktorats-arfvode, som enligt 23 § af Kongl. Kammar-rättens instruktion skolat dess Advokat-fiskal tillfalla, derest ifrågavarande ansvarsskyldighet ej blifvit efterskänkt, må af Riksgälds-kontorets medel Advokat-fiskalen Printzensköld godtgöras med 12 procent å det belopp, hvilket ännu är oguldet af den del i kassörs-balansen, hvarföre ansvarighet blifvit Kansli-rådet Valerius ådömd. S. D. \ id föredragning af Konstitutions-Ulskottets den 26 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 41, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riksståndens olika beslut, rörande de uti Memorialen N:is 11 och 31 afgifna förslag till ändring af åtskilliga stadgandep i Grundlagarne, i afseende på behandlingen af en del regerings-ärenden, blefvo de af Utskottet föreslagna voterings-propositiorierne godkände, och lades förevarande Memorial i öfrigt tilt handlingarne.
Ekmans underdåniga besvär deröfver att Visby Consistorium uteslutit honom från förslaget till Gothems Pastorat, och hvilket Nådiga Utslag skulle innehålla, att, ”i brist af lagliga bevis,” Förmäns och EmbetsMyndigheters vitsord icke borde frånkännas trovärdighet, samt alt således förslaget fastställdes i hvad klagänden anginge, hvadan ock hans besvär lemnades utan afseende. Beredningsoch Stats - Råds - Protocöllen i detta mål upplysa, att, i brist af lagliga bevis, Consistorium, på sin embetsed, försäkrat, det ingen bland Stiftets Prester egde mindre förmåga, än Ekman, att hos Folket vinna och bibehålla den aktning, hvarförutan en Lärare verkar föga eller ingen nytta under Embets-utöfningen, samt att så väl Allmänna Beredningens Pluralitet som Stats-Secreteraren funnit Consistorium närmast i tillfälle att bedöma den sökandes egenskaper, och, med tillerkänd trovärdighet åt Consistorii yttrande, tillstyrkt stadfästelse af dess åtgärd. Då nu både Kyrko-Lagen och gällande Ecclesiastique Författningar ålägga Consistorierne att, vid upprättandet af förslag till lediga Pastorat, förnämligast göra afse - <3 Coiistitutmu-Utskottets Memorial A':o afl. er.de Försa Tillingarnes gagn och bästa, och då dessutom, för erhållande af förslag till andra ClassenS Pastorat, hvarom här varit fråga, bestämdt fordräs större émbets-skicklighet, hvilken åter mäste * jemförd och afvägd mot tjensteårs-beräkningen, tillförlitligast af Consistorium pröfvaS, finner Constitulions-Utskottet sig destomindre befogad t att anmärkningé-anledningen gilla ^ sorn dennas egentliga föremål, eller uttrycket ”i brist af lagliga bevis”, icke förekommer bland Stats-Secreterarens till Protöcollet uttalade motiver, utan blott influtit i den utgående expeditionen, såsom en citation ur Consia storii yttrande. Stockholm den i 8 Maji i8a<p STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon Ad.
Räkningar samt genom jemförelsen emellan vigten af allt det Guld , som vore förarbetadt, och den del deraf, som blifvit till controllering uppvist, KämnersRätten likväl underlåtit, att genom en sådan granskning med visshet utröna försnillningen af Controll-afgiften och låtit bero dervid att Michaelsson och Benedicks förklarat den ungefär uppgifne summan i det närmaste instämma med deras anteckningar, hvarigenom således blifvit lemnadt till deras välbehag, att Kronans ersättning bestämma: Att som KämnersRätten ansett Verkmästaien Wiertz skyldig till ansvar, endast för underlåtenhet att vid ControllContoiret uppvisa samt låta undersöka och stämpla de vid Fabriken tillverkade arbeten, och förthy, med åberopande af 3 §. i Kongl. ControIIStadgan, fällt honom att böta Sextiosex Riksdaler Tretiotvå Skill. Banco; men berörd# §. stadgade Tvåhundrade Daler Silfvermynts böter för den aom arbetar Guld, Silfver eller Tenn under den föreskrifne halten och tillika confiscation af varan, om Metallen är hans egen, eller varans värde, när han arbetar för en annan, samt serskilt Tvåhundrade Dalers böter, jemte confiscation för den Guld-, Silfvereller Tenn-arbetare, som första resan beträdes att icke hafva vid ControllContoiret uppgifvit sitt gjorde arbete till besigtning , pröfning och stämp*. lande, hvaraf följde, att, om än Verkmästaren Wiertz, såsom KämnersRättens Domslut förutsatte , kunde anses stå i ansvar för arbetets uppgifvande till controllering, hvilket likväl, 240 JmtitiaOmbiiAsni.
Detta är sant oell ej af Talaren bestridt. Nåväl! då så äij, så måste det också, när de skattdragande sjelfva aldrig dertill äro orsaken, söka förekommas. Ty om KammarRätten fördröjer tiden med domarnes fällande, eller om KammarRätten besluter lagstridiga återförvisningar, mot hvilka Pröfningsoch TaxeringsComiteerna måste protestera, och genom denna tvists dragande under Konungen, fördröjer hufvudsaken, som är, att de skattdragande snart få veta, om och hvad de skola betala; om säger jag detta händer, eller om de executiva myndigheterna, oaktadt dem förelagda vitén, draga ut långt på tiden med målen; så måste alla dessa omständigheter vara af den natur, att de skattdragande, som ej rå derföre, ej heller derföre böra lida. Af dessa skäl ar det jag anhållit och anhåller, att Riksens Ständer måste fastställa en viss tid, hvarefter inga skatter få af de skattdragande utkräfvas. Låter det ej verkställa sig, att hos Kongl. Maj:t begära föreläggande af tid för Domstolarne och de executiva myndigheterna till målens behandling, så måste dock Ständerne äga rätt till och finna billigheten uti, att säga: efter så och så lång tid från uppbördsårets slut få ej skatter utkräfvas af de skattdragande, så vida ej dessa genom undanhållande sjelfve fördröjt skatternas uttagande. 111 de åtminstone i önskningsväg göras bos Kongl. Maj:t, att Kongl Maj:t täcktes på det strängaste anbefalla alla Authoriteter, sorn beskattningsmål handlägga, att vid högt ansvar dessa mål så hastigt som möjligt afgöra. Jag bar ej bestridt, att min motion ej vore en petition, men jag bar sagt i öfverläggningen deröfver, att en sådan som denna ej borde inträffa hvarje halft sekel. Talaren bar trott mig vara ombud för dem, som blifvit beskattade. Jag försäkrar, vid min beder, att jag ej sett eller vet namnet på en enda person af dem, som det gäller; jag har blott sett, att saken är af en ömmande beskaffenhet, och tyckt mig finna att Riksens Ständer borde behjerta den.
Denna fråga är här leornad alldeles ovidrörd, emedan förhållanderne ej syntes mig denna gången påkalla vidrörandet af detta gamla tvisteämne. Då R. o. Ad. förra gången dylik fråga förevar, ogillade min då uttalade åsigt i förevända hänseende, torde det ej ä detta rum böra föras mig till klander att jag, helst orasländigheterne ej syntes kräfva det, undvikit alt ånyo upträda för besagde tillämpning af den omhandlade § i Riksd.- Ordn. Mycket som är lagligt är ej derföre nödigt att yrka, och jag påstår nu blott att intet lagligt hinder möter för det af mig vid innevarande Riksdag framställda förslag; det ena är efter min tanke lika lagenligt som det andra. Men låtom oss derföre tänka på hvad som är nyttigast för lilfället. I detta hänseende hänvisar jag åter till min nyss uplästa, från Ulsk:s åsigter skiljaktiga mening. För öfrigt har min åsigt härutinnan blifvit så sakrikt och ut - t 44 Den 11 April f. m. förligt framställd af flere aktade talare, att jag endast vill med några ord ytterligare bemöta dem, hvilka senast baft ordet. Hr von Hartmansdorff har nemi. befarat, att landt-adeln skulle, om mitt förslag antoges, nödgas uteblifva från de vigtiga förättningar, hvilka vid hvarje Riksdags början förekomma. Det synes mig dock besynnerligt, att härvarande representanter af landt-adeln icke skola i denna sak få vara sina egna målsmän. Ty de hafva nästan mangrannt instämt i min åsigt, nemi. så många af dem, som behagat yttra sig i ämnet. Visserligen har Hr Adelborg, sorn bor 6 å 8 mil härifrån, icke delat min mening i denna fråga; det tyckes således utgöra ett ensamt undantag från största antalet af de från landet härvarande representanterna af R. o. Ad.
Men då 2 Stånds afslag i allm. lagstiftningsfrågor Jeder till sakens förfallande, så frågar jag, örn icke förhållandet bör vära sådant jemväl i afseende å grundlagsfrågor. Man har anmärkt skillnaden emellan författandet hemma på kammaren eller här inom Ståndet af ett förslag. Jag får blott påminna, att förslaget kan vara skrifvet hemma och sedan uppläsas här i form af anmärkn. Tidspillan vid dis pu tern a, huruvida anmärkn. sedan bör anses såsom ett nytt förslag eller icke, kan derefter blifva lika så stor, som den möjligen blefve, om förslaget utan form af anmärkn., framkommit. Erfarenheten vid denna riksdag bevisar det bäst. Hr Cederschjöld har sagt, att det just är dagens opinion, som bör uttryckas. Jag instämmer deruti, så vidt det angår Stånden och ber blott atti få erinra, att Utsk:s opinion jemväl mäste uttryckas likaväl som Ståndens, derest grundlagens bud skola iakttagas. Mitt förslag åsyftar att förekomma försöken att begagna en oloflig väg till förbigående af Utsk:s mening. Vidare har man sagt, att ett förslag ej bör läggas å sido derföre, att ett Stånd säger nej. Vill man verkligen uttrycka dagens opinion, så måste man väl utröna den hos alla 4 Stånden och finna den sammanträffande. Skulle man derigenom förekomma ståndsprivilegiernas upphäfvande, så finner jag sådant vara rätt väl; ty jag tror, att vår samhällsinrättning derpå väsendtligen grundar sig. H.Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, då flera ledamöter ännu anmält sig att tala i detta ämne, och flera särskilda förslag till gemensamma tankar blifvit framställda, örn hvilka möjligen voteringar kunde uppstå, ansåg IJ. Ex. sig böra till R. o. Ad. hemställa, om icke, sedan tiden så långt framskridit, R. o. Ad. skulle behaga uppskjuta med den återstående pröfningen af detta mål till nästa plenum. Bifölls. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. lill 3 e. m. In tidom protocolli, F. O. Silfverstolpe, Lördagen den 21 Februari i835. Plenum kl. 10 f. m.
Som han imellertid ansåg för bäst att icke gå bröstgänges till väga, utan hellre söka att på omvägar hinna målet, så hade han med öfvad blick snart i Flinkskan funnit ett lämpligt verktyg. Henne värfvade han lätt genom löfte om tjenst åt hennes man, ett löfte högst lätt uppfyldt i en tid, då till och med de vigtigaste poster af godtycke och protektion tillsattes. Utan att göra henne klokare än förut, förstod han att af henne utleta hvad hon visste och inlära henne hvad hon borde iakttaga. Åt Fru Catharina meddelade han härom ingenting, han ville ej låta störa sig af hennes tankar och vilja, och var nu fri att handla efter eget behag. Troligen anade han också, att fru Catharina ej skulle velat begagna några smygvägar. En dag då Malin, biträdd af fru Catharinas kammarpiga, satt sysselsatt med något handarbete i yttre rummet, trädde Cecilia ut ur „fröknarnas kammare,“ men stadnade ännu på tröskeln, för att genom den öppna dörren säga några ord åt Margaretha. Malin såg då att denna satt med hufvudet lutadt mot en högkarmad stol nära dörren och såg lidande ut. Så snart Cecilia lemnat rummet, började Malin, fortsättande samtalet med kamraten och höjande rösten så, att hvarje ord måste höras af Margaretha: „Ja, kära du, men hvad äro de karlarne att lita på? Jag kommer just ihåg en serjeant, eller hvad han var, som låg sjuk här hos torpar Anders under kriget. Nådig frun skickade ofta mat och lät se om’en, och så såg jag’en ofta. Och hur den då låddes göra sig till för mig! Nå hvad tycks? Nu träffa jag honom just innan jag reste hit, och, nej bara, han hade ej försyn att börja med sitt gamla nojs, och när jag snäste en sa’ han: nå nå, kära vän, var icke så rar heller, finare fröknar duger jag åt. Och så sa’ han att han sku gifta sig med en förnäm och rik fröken, och när jag inte ville tro honom så sa’ han: visst har jag fått ha mycket besvär och många konster för att ta’na fast, men nu är hon så befängd i mig, att jag tar henne huru än slägten larmar.
Detta förslag, som i sjelfva saken förordats äfven af Utskottet, har blifvit godkändt endast af Presteoch Bonde-Stånden, hvaremot Bidderskapel och Adeln samt BorgareStåndel ansett de uti momentet förekommande orden: »hälften af stadens hela röstetal efter röstvärdet» böra utbytas emot »två tredjedelar af de närvarandes röstetal efter röstvärdet». Då äfven den fråga, som här utgör föremål för Ståndens skiljaktiga beslut, icke är af beskaffenhet att kunna förfalla samt i fråga om valet emellan de tvänne alternativer, som blifvit uppställda, förekommer att — i synnerhet då, enligt Utskottets nu afgifna förslag, alla städer, som hafva ända till 3,000 innevånare, skulle böra fatta särskildt beslut, huruvida en stads-representation skall finnas — svårigheterna torde blifva ganska stora alt tillvägabringa ett sammanträde å allmän Rådstuga, vid hvilket skulle närvara röstegande för mer än hälften af stadens hela röstetal efter röstvärdet, får Utskottet vördsamt inbjuda Presteoch Bonde-Stånden att i afseende på beloppet af det röstetal, som till giltigheten af beslut om fullmäktigskaps införande i städer, der detsamma är lemnadt beroende af stadens beslut, erfordras, med Ridderskapet och Adeln samt Borgare Ståndet sig förena. Och kommer, derest denna hemställan bifalles, 7 § mom. 2 således att erhålla följande lydelse: »I stad med 3,000 innevånare, eller derunder, må det på de vid allmän Rådsstuga röstberättigade ankomma, huruvida de vilja åt stads-fullmägtige, sin beslutande»rätt öfverlåta. Till beslut i thv fall erfordras mer än två tredjedelar af de närva»randes röstetal efter röstvärdet, och skall beslutet hos Konungens Befallningshafvande »ofördröjligen anmälas.» Paragrafens 3:dje morn., som i Utskottets förslag utgör det 2:dra,haraf tre Riks - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-0(skottets Memorial M 194.
De bägge unga Officerarne jagade; Thorild lustvandrade i skog och mark, än vid deras sida, än allena; emellanåt höll han tal för dem vid smultron och filbunkar, med hjessan omlindad af en törnros-krans. Ofta förlustade han dem ock med sin natur-förtjusning, – såsom då han en vacker morgon, vid anblicken af en blomsterrik äng, som dock under blommorna gömde ett kärr, från en kulle ilade dit ned, och under utropet: ”Moder Natur, mottag din son i din famn”, kastade sig med utbredda armar framstupa i det högt uppöfver honom yrande vattnet. Den grånade krigaren slöt med detta vittsord: ”han var den störste fantast, och den interessantaste umgängsvän, jag någonsin kännt”. Föröfrigt blef nu Lagvetenskapen studerad med all flit, om än icke enligt den vanliga akademiska methoden. Blott sällan tillät han sig en liten uppfriskande resa till Stockholm. Om en hans återfärd derifrån förtäljes ännu följande anekdot. Han hade vid Alsike gästgifvargård erhållit en stor, men ytterligt trög häst, som, efter att hafva stretat uppföre backen från Flötsund, tyckte sig gjort nog för sin ära och ville rentaf försätta sig i ro. Thorild ställde sig framför hästen, betraktade honom länge med en fixerande blick, skakade hufvudet och sade: ”jag skänker dig mitt förakt och min ömkan”! hvarefter han vände sig, förafskedade skjutsen och till fots fullbordade sin resa, inträdande på Upsala gator med en väldig piska i handen. Fullständigare må Thorilds Upsala-vistelse berättas af de bref, som jag nu går att meddela. – Det är i synnerhet för denna period af hans lefnad, som hans brefvexling med Tham är målande; fastän den äfven är det sedermera, och alltid. Egna voro dessa bägge män, hvar på sitt vis, och lika eget är deras ömsesidiga förhållande.
Och, upp spratt gossen utur sin blund, gett och skipat ' Vä^Ss&amp;xet är ett ömtåligt ämne att taga till Jajjraw) orda i, det vet iag förvisso. Om där finns något område, som borde (g * vara fritt från förmynderi och goda V råd, så är det väl våra hem. » My home is my castle », heter det ju. Där, om någonsin, är väl individen själfherskare, har rättighet att fordra, att gästen skall lemna all kritik på dörrmattan utanför, och frihet att styra och ställa, ordna och inrätta, som han själf för godt finner Ja, vore det blott så, skulle det icke vara svårt för kritiken att hålla sig på mattan — utanför. Vore hvarje hem blott ett hem, som familjemedlemmarne hölle af, utan att fråga efter, om det var fult eller vackert, luxuöst eller enkelt, därför att det var deras och olikt alla andra; ett hem, där gästerna genast vid inträdet ansloge3 af atmosfären af hemtrefnad och den personliga prägeln öfver det hela; vore det sä, skulle följande anmärkningar vara mera än opåkallade. Men huru ofta är det så? I stället för att visa någon ömtålighet för främmande inblandning i denna personlighetens helgedom, underkastar man sig ofta villigt det odrägligaste af allt förmynderi — • fournissörernas. De flesta svenska hem från samma tid äro också så enformigt lika hvarandra som — granar i ungskog (och typen är långtifrån lika tilltalande och poetisk!) Det är alltid lätt att se, vid hvilken tidpunkt ett hem blifvit möbleradt. Det är ofta lika svårt att se, hvem som bebor det, som hvad han eller hon är road af eller håller som vackert och vederkvickande. Det är icke nog med samma möbler i salen och möbeltyg i förmaken — man möter äfven samma fotografier på väggarna, planschverk på borden och prydnader på ateniennen eller kakelugnen — ja, samma virkade stjärnor eller » Handarbets » - bårder i sykorgen! mycket, han ej föll I halfhögt han stadga af Cecilia Wsern.
Der lokala hinder eller ofvannämnde författnings felaktiga tillämpning gjort det omöjligt att hittills inrätta entreprenadskjutsning, fordrar rättvisan och yrkas derför, att skjutslegan icke destomindre höjes till 24 sk. på landet och 28 sk. i staden på milen för hvarje häst. 6:o Samma skjutslega, som för resandes fortskaffande, skall ock bestås vid kungsoch kronoskjuts samt för fångars transporterande. 7:o I allmänhet bör dock stadgas, till förekommande af alltför höga ersättningar till embetsmän för resor i statens tjenst eller i embetsförrättningar för enskildes Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 44. 3 räkning, att det hästantal, som de ega att nyttja efter 1827 ars resereglemente, måtte nedsättas, så att ersättningarne, oaktadt den högre skjutslegan, hädanefter icke måtte blifva högre än hittills”. Hvad sålunda blifvit framstäldt, har Utskottet i behörigt öfvervägande tagit och får till en början upplysa, att sedan, i hufvudsaklig öiverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1840 och 1841 årens riksdag i underdånighet gjorda framställning, Kongl. Maj:t, genom nådigt cirkulär till Konungens samtlige befallningshafvande af den 2 Augusti 1844 loreskrifvit åtgärders vidtagande för gästgifveri-, hålloch reservskjutsens öfvertagande pä entreprenad, har denna för landet vigtiga angelägenhet haft den framgång, att skjutsningsbestyret redan på 430 stationer, eller omkring l/3:del af hela antalet, blifvit på entreprenad öfvertaget, dels utan, dels med större och mindre tillskott af de skjutsskyldige.
Utskln hade, efter min förmening, gjort vida rättare, om de, i stället alt här antaga rätt uppoch nedstigande led, blott hållit sig vid stadgandet i K. förordningen af den ii Dec. 1766, att landshöfdingen skall pröfva, huruvida de anhörige äga förmåga att försörja den fattige och derefter besluta. I sådant fall kan åliggandet utkräfvas i alla riktningar utan äfventyr att förbigå dem, sorn företrädesvis borde betala. En värd talare har klandrat Utsk:ns förslag. Jag måste af erfarenhet yrka, atl det mätte få stå qvar, men med den lydelse jag antydt. 1 ett län, hvars landshöfding icke sitter långt ifrån mig, hände under den tid jag var statssecreterare, alt flera syskon, hvaribland någre voro i goda omständigheter, och en, om jag rätt minnes, hade eget hemman, vägrade försörja deras gamla moder, som var 60 år gammal och blind. Gummans försörjning sattes på entreprenad-auction, och någon åtog sig den för 2:ne tsr korn om året, men församlingen, som skulle betala denna säd, vägrade och yrkade barnens förpligtande dertill. Målet gick. lill landshöfdingen, som förklarade, attbarnen, hvilka voro i stånd alt försörja modren, väl horde vara skyldige att göra det, men att han icke kände någon författning, som ålade deni en sådan skyldighet. K a 111111a r-col l:m gillade landshöfdingen beslut, men Konungen tillämpade 1.766 års författning. Jag hörde aldrig mera af det målet; ty utan tvifvel pröfvade landshöfdingen barnen skyldiga alt försörja sin moder, hvarmed saken afstannade. i3 H. 3o »34 D e ii 9 September f. m. Vid' 5(§:n har Hr Edenlijelm anmärkt, alt 'fabriker borde hafva en särskild fattigvård. Jag instämmer med honom deruti. Det är alldeles olämpligt att ålägga en församling dylik fattigvård. Han har omförmält förhållandet med en fabrik i Westergöthland. Jag får fästa uppmärksamheten på en i Östergöthland, nemi. Motala mekaniska verkstad.
Att sedan en sådan sammandragen lagsamling blifvit utarbetad, densamma genast måtte till trycket befordras, och ett exemplar deraf utdelas till hvarje socken i riket, för att förvaras och för sockneboerne vara tillgänglig hos den persön inom socknen, sorn dertill såsom mest lämplig vid allmän sockenstämma utses, samt upplagan af denna samling bestämmas så stor, alt den äfven i bokhandeln kunde hållas allmänheten tillgänglig och ett bihang dertill, upptagande skedda lagförändringar, strax efter hvarje riksdag ulgifvas.» Delta memorial, hvilket blifvit till Lag-Utskottets behandling reinilteradf, har den 12 innevarande månad till Utskottet ankommit: men då detsamma ej innefattar någon framställning angående stiftande eller förändring af civil-, kriminaleller kyrkolag, och således ej eller alser sådant ämne, sorn ligger inom sferen för Utskottets genom Regerings-formens 53 § och Riksdags-ordningens 33 $ bestämda verksamhet, får Utskottet, som följaktligen ej kan med ifrågavarande ärende taga befattning, till Hederv. BondeSlåndet återlemna omförmälda memorial, hvilket, till följd af föreskriften i 44 g Riksdags-ordningen, för samtlige Riks-Stånden vördsamt lillkännagilves. Slockholm den 18 November 1856. Ank. lill Exp.-Ulsk. den i Dec. 1SS6, kl. »2 m. Utlåtande, i anledning af vackt motion om konventioner angående presträttigheter. Ilos Höglollige Ridderskapet och Adeln har Herr Grefve Posse, A., uti ett lill Lag-Utskottet remitteradt memorial, föreslagit antagandet af en lag, hvarigenom stadgas: “Att alla af Kongl. Maj:t fastställda nu gällande konventioner om presträttigheter utgörande bibehållas vid gällande kraft lill den 1 Maj 1958, med rättighet för Rikets Ständer alt, efter nuvarande innehafvares afgång, framdeles förordna om förvandling af all i dessa konventioner bestämd afgäld till motsvarande spanmäl; samt alt i alla öfriga pastorater i riket skall, genom Kongl.
Och hvad först angår den i lOrde punkten upptagna fråga, huru fånge, som falskeligen uppgifver sig hafva a annor ort begått missgerning, må anses ; så får Utskottet åberopa sitt i detta ämne afgifna Betänkande N:o 30, tillika med det ytterligare Utlåtan - i6 LagUtskotteis Betänkande N:o 78» de, hvilket Utskottet, i anledning af erhållna aterremisser, ofördröjligen skall meddela» Beträffande sedan de ämnen, som inne-, fattas i 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 punkterne j så anser Utskottet dem ega si nära och oskiljaktigt samband med de till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning hörande frågor om bestämmande af de personers qvalification, hvilka böra till allmänna correctionsoch arbetsinrättningame försändas, om förbättring af Police-författningarne, om åtgärder till förekommande af landstrykeri, samt om laga försvar, m. m., att de ej kunna af Lagutskottet serskildt behandlas; hvarföre Utskottet tror sig endast böra hänvisa till de Utlåtanden, hvilka bägge Utskotten komma att öfver berörde ämnen gemensamt afgifva.