Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hela husets personal behölls i samma skick som förut, och alla andades lättare och kände annalkandet af en lycklig tid, i lättja, frihet och vällefnad. För mig ensam fanns ingen lycka i verlden, ingen frid, ingen förhoppning. Jag kunde icke glömma att jag velat befria mig ifrån tyranniet af en varelse med kött och blod, och i stället blifvit slaf af en skugga, att jag blifvit öfverlistad af detta hatfulla väsende, och genom att beröfva henne lifvet ökat hennes makt och fasan af hennes närvaro. Min helsa led af denna ständiga föreställning, dessa onpphörliga sprittningar af förfäran, som isade mitt blod. Jag uthärdade icke längre att stanna på detta ställe, der hvarje vrå, hvarje sten, hvarje träd var mig förhatligt. Hvarför skulle jag också dröja här? Jag var nu fri. Det var mig omöjligt att längre lefva på min kusins bekostnad, då intet ord, ingen förklaring ifrån honom lemnade mig det minsta hopp att hans farmors död återfört minnet af hans kärlek och hans löften. Dessutom stälde sig nu imellan oss den döda, ännu mera hotande än den lefvande. Allt var slut, jag hade inga planer för framtiden, jag ville endast fly långt bort ifrån detta olyckliga gamla hus och dess invånare. Lifvet låg framför mig som ett tomt och formlöst mörker, och med förtviflans tanklöshet vandrade jag en morgon helt ensam i hemlighet från Aukwoodhouse, sedan jag flere gånger förut med miss Spencer talat om mitt beslut att söka mig ett annat hem. Den gamla sällskapsdamen, som efter sin matmors död blifvit betydligt uppkryad och föryngrad, hade sökt att återlifva det hopp hon förut bemödat sig att släcka i min själ, och ehuru hon funnit detta fruktlöst, anade hon likväl icke att jag ämnade fly på detta sätt. Jag kände mig imellertid allt mera sjuk och nervös för hvarje dag, och det var i ett tillstånd af dof likgiltighet för allt, som jag begaf mig bort.
Ridderstapets och Adelns ganska smä krivile^ieiwarit et ämne för allmänna upmarksamheten, således lärer icke wara obilligt, at nu erinra, at Hederwärda Bonde - Ständet redan är 172-, först undfick och ar 1789 widare erhöll bekräftadt det största och mesta winning gifwande t riviiLgium, som nägonsin blifwit enJvrdbrukande medboraare tildelt, nämligen at emot erläggande af Len lågt äsatte Jordebolsräntan för Sep ärs tid fä til sä kalladt ^Kronoskatte, och således enskildt samt ärftelig ägew dom,lösa til sig Rikets förut publika ägande Jord eller pura Kronohemman, et privilegium, sorn genast sattes i full werkställighet, och hwilket Bonde Ständer nu i tjugu ärs tid sä flitigt har begagnat, at Kronans fleste immeuchts Hemman, ätmindstone i älstitlige Län nu lära wara komne utur hennes ägo i de redlige Dannemannens. Hwarje kännare behagar jämnföra wärder af denna lösen med hwad derföre erhälles i nästan alltid god Jord-ägendom och med den köpesumma, för hwilken hwarje Ständsperson mäste staffa sig Frälse eller Kronostatte Hemman, och man torde fä stäk at undra, det detta ärende sä länge kunnat undfalla allmänna rrpmärksamheten wid hwarje Lrivile-Aii fräga. Hedcrwärda Bonde-Siändet tycker sig wara mest betungadt af Rikets förswar wid infallande krigs och kan detta ej anses annorlunda än säsom en 'naturlig följd deraf, at det besitter Rikets mesta och nu snart bäst uparbetade jord at det är utan all jämnförelse störst til antalet samt genom sin upfostran och lefnadssätt äger största förmägan och wana att fullgöra Lesia äligganden. Man» Den 16 Iunii.
Stats-Utskottets Ledamöter: se Lista. Stats-Utskottets Memorialer och Utlåtanden: — N:o 1, med anmälan att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof den 1 November blifvit till Utskottet öfverlemnad, samt att ett tryckt exemplar af samma Nådiga Proposition med tillhörande bilagor blifvit hvarje Riksstånd tillställdt: B. I. 29, A. 29. — N:o 2, angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal: B. I. 53, A. 53. — N:o 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fnllmägtige i Riksgälds-Ivontoret afgifna Berättelse: B. I. 139, 174, A. 174. — N:o 4, angående Riksdags-kostnadernas bestridande af Riksgälds-Kontoret: B. I. 139, 174, A. 174, E. 182. — N:o 5, angående godtgörande af Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns Riksdags-kostnader: B. I. 139, 174, A. 174. — N:o 6, angående förskott å aflöningen för den hos Riksstånden och Utskotten anställda betjening: B. I. 139, 174, A. 174. — N:0 7, i anledning af väckt motion om den så kallade extra stats-regleringens bestämmande för Irenne år, m. m.: B. I. 155, 175, A. 175. — N:o 8, angående regleringen af utsifterna under Riks-Statens Första Hufvud-Tilel: B. I. 155, 175, 179, A. 179, 180, 181, E. 470. — N:o 9, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår: B. I.
Stockholm genom dessa eller ännu högre afgifter å bränvinet frikallas från öfvermåttet i import af denna vara, hvarutaf den nu årligen, synnerligast från Skånska och Rlekingska trakterne, liemsökes. Sannerligen skulle icke då dess drätselverk gerna gå i mistning om den inkomst, som genom densamma det nu beredes, dess öfriga commuuala intrader skulle då säkerligen vara tillräcklige till all annan varutrafiks befordrande och fromma, då genom fattigdomens och brottets förminskande äfven hehofven för fängelsebyggnaders anläggande och underhåll, fångutspisningskostnad, policefångoch nattbevakuingf'm. m.|i denna händelse skulle synnerligen sjunka. Fångvården ensam utgår nu för hvarje år till ett belopp af 15 å 20,000 rdr; man dömme till resten. Jag Den 30 October f. m. 401 Jag anhåller äfven få bevisa, att brän vinsproducenten och importören för öfrigt saknar allt skäl beklaga sig öfver denna afgift. Om t. ex. Stockholms auctoriteter, hvartill de äga foll laglig rättighet, skulle förmena importören rätt att som nu sker å stadens allmänna platser vid hamnarne få kostnadsfritt upplägga sina bränvinsfastager, utan desse skulle genom åkare transporteras i magasiner, samt derutur återföras på samma sätt, inskeppas och, som sker med en del af varan, försändas till de norra och andra Rikets provinser, månne ej detta skulle blott genom transportkostnaden i och ur magasinet betydligen höja den afgift af 24 sk. b:eo, som nu i quai-afgift för ett 00 kannors fat betalas, oberäknadt den för magasinshyra, leckage m. m. Jag underställer eder, mine Hrr, bedömmandet. Det har af en af motionärerna blifvit sagdt, och uti Utsk:s betänk, blifvit åberopadt, att då stadscassans inkomst af tolagen årligen uppgått til! 94,000 r:dr b:co, blott 30,000 samma mynt under samma tid blifvit använde för nybyggnad och underhåll af broar och quaier. Härtill torde få svaras, att
De personer, densamma upmuntrar att ingå på Skådespelarebanan, måste vara någorlunda betryggade för sin framtid. De skola bereda sig till en hel lefnad för konsten, skiljda ifrån den äfventyrlighet, som tvertom så naturligen införlifvar sig med sinnet hos dem, som genom sjelfva sin ställning finna sig lefva för dagen. Utmärktare anlag, som genom studium och arbete blifvit utvecklade till stora talanger, kunna således icke af ett dylikt institut som en Nalional-theater, då en framskriden ålder eller sjuklighet m. m. minskat deras förmåga, med likgiltighet behandlas eller för - 44 Den 22 December e. m. kastas, såsom den personliga fördelen hos enskilda thealerslyreiser oftast måste föranleda. Denna personliga fördel tvingar också den enskilda theatern att göra sig till en lydig tjenare ät massans tycken, och upoffra på sådant vis sjelfva konsten, då Nalional-theateru aldrig bör nedstiga ifrån att vara en ledare af det allmänna konstsinnet, en makt i smakens verld, äfvensom också medelbart inom det moraliska området!! Villigt tillstår jag, att Kongl, theatern onder min styrelse pä långt när icke upfyllt sitt kall. Ingen har lifligare upfattat de fel, som under min förvaltning äro begångna, än jag sjelf. Men jag har måst söka största penningevinning, för att kunna upfylla theaterns ingångna förbindelser. Och med en utgifts-konto af 181,000 R:dr b:ko och ett årligt understöd af endast något öfver Fyrtio tusende R:dr b:ko, har under närvarande förhållanden, med smärtsam känsla, jag mången gång måst sätta ett utsåldt hus framför hvad Fransosen kallar: un succés d’estime. Men det är för att framdeles Kongl, theatern skall kunna värdigt ledas, som jag vördsamt afgifvit min motion om ökadt anslag. För Stockholm är en god theater af mera vigt, än i mången annan hufvudstad, ty erfarenheten har lärt, alt intet medel så kraftigt motverkar fylleri, lättja, råhet och dåliga aftonsällskaper, som ett godt spektakel.
Hon berättade vidare, att Propheten på Engeln Gabriels råd hade återgifvit henne lifvet, på det hon ständigt skulle blifva mitt sällskap, med försäkran att så snart jag skänkte mitt hjerta åt en annan qvinna, skulle mitt lif genast bortvissna. Men du ler, Rustan? Vågar du tro, att solen kan göra sig svart, att Nuhr Dsjehan 7 kan förnedra sig till en osanning? Tviflar du kanske äfven att du heter Rustan, att du liknar din store ättfader? Men ännu ett prof: jag har än icke frågat dig om din födelsebygd: du måste, såsom din stamfader förkunnat mig, vara född i det gamla Nimrus, hjeltens urgamla borg. Neka detta och min syn är blott en vanlig dröm, en barnsaga – men du återgifver mig mitt lugn! – Jag kan verkligen icke neka det, svarade jag, sjelf öfverraskad, ty under berättelsen hade jag knapt gifvit akt på denna omständighet. Min far härstammar från Zablestan, der han i sin ungdom vallade en fårhjord, innan han genom en lycklig händelse blef känd af din fader, och slutligen genom hans nåd upphöjd till den värdighet han nu innehafver. Jag sjelf såg dagen i en koja, byggd på en ort, som en allmän sägen kallar Rustans slott, ehuru knapt mer än några höga gräsbeväxta vallar äro öfriga. – Der ser du det, utbrast Schahen triumpherande; du lär ej mer neka, att så många sammanstämmande omständigheter kunna vara en blott verkan af slumpen. Den kunglige svärmarens lifsandar antogo från detta ögonblick en ovanlig spänstighet. Jag har funnit, anmärkte han, att mitt fel är att uppskjuta. Men i dag skall jag icke göra det. Jag nämner dig från denna stund till min Stor-Vizir. – Förskräckt kastade jag mig till hans fötter. – Store konung! Vid Gud och Propheten, besinna min ungdom, min oerfarenhet, min okunnighet! Tillåt din tjenare att njuta glansen af din närvaro, gör honom lycklig med din nåd, ditt förtroende; låt honom någongång gifva dig ett och annat råd, när han finner några, men förskona honom från denna börda, tilldess hans krafter dertill hunnit mogna!
Regerings-Formen lyder sålunda: Riksens Ständers Bank förblifver hädanefter, som den hittills 'varit, under Riksens Ständers egen Gar emlie och Färd, sä att den ostörd ma förvaltas af de Fullmäktige , hvarje Ständ dertill förordnar, efter de Ordningar', Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro, eller vidare af Riksens Ständer göras kunna; ägande Riksens Ständer allena rätt, att genom Banken utgif va Sedlar, som för Mynt i Den 6 December f, m. Paket må erkännas. Detta är hela §;n. Uti den finnes ej särskildt upptaget, såsom i de förra §. §;ne om Constitutions-frågor m. m. huru förhållas skall, när olika meningar uppkomma. Deraf följer klarligen, att när 75 §;n ej lifver något bestämdt utlåtande , är denna 72 §, intagen blott derföre, att i sådane mål ej fordras Konungens Sariction. Uti Banco-Utskotfet voro meningarne så delade, att det blott var en rösts skiljaktighet, och af Ridderskapets och Adelns Ledamöter voro ej alla närvarande. Vid sednaste Riksdag 1818 kar äfven en dylik fråga förevarit rörande odlings-*ånen. Banco Utskottets jemknings-förslag i detta ämne slutas sålunda: '•'Då Bonde-Ståndet i allo afsksgit Ut •”skottets Betänkande, men Höglofl. Ridderska”pet och Adeln samt Högvördige Preste-Stån"det, äfven hvad denna hemställan beträffar, ”detsamma gillat, hafva således i frågan härom ’’2:ne Stånd stannat emot tvänne, hvadan ock, ’’med stöd af 75 §. Riksdags-Ordningen, Ut”skottets Förslag i denna del kommer att förefalla. ” (Pag. 646 Bih.j till Samtl. R. St. Prot. Sjette] Bandet,) Detta blef äfven af Riksens Ständer gilladt. Det synes således äfven , att en sådan tolkning nu bör äga rum.
Till befrämjande af Skogens bättre vård och förekommande af misshushållning dermed, har Herr Ribbing, Jrviclj föreslagit rättighet för delegare till bibehållande af dess vårdade Skog, fastän marken, hvarå den växer, honom frånskiftas, till så stort belopp, som svarar mot den minskning i skogsliilgång, som genom mottagande i utbyte af de nya Skogsskiftena uppkommer, och bibehållande af denna nyttjande rätt intill dess en lika god återväxt å dessa kan hinna att ske; i hvilket afseende, vid ombyte af egare, syn å skogen borde hållas, jemförlighets-beräkning go Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o 41- upprättas efter de grunder, Kongl. Brefvet den ii Mars 1786 rörande Såganläggningar upptager, medelst räknande af Safringar, antal af träd på viss rymd, och derefter på det hela; hvarjemte horde föreskrifvas, att vid förloppet af de år, som för gagnande af ens gamla Skog vore utsatte, Skogen återlemnades i lika godt skick, som då dess bibehållande någon delegare tiller-* iändes, Detta förslag synes egentligen endast deruti afvika från stadgandet i förevarande att afbrukningstiden borde så utsträckas, att, vid förloppet deraf, Skogen hunnit bringas till fullkomlig återväxt; men enär, utom det att full återväxt af den nedfällda Skogen, äfven med iakttagande af den noggrannaste vård, icke allestädes kan med säkerhet påräknas, härtill, efter hvad genom erfarenheten är vordet utredt, erfordras en tidrymd af minst 5o å 70 år, och det tvifvelsutan sk ille föranleda oredor i egande-rätts förhållanden, hinder och förfång i brukningen, samt hvarjehanda tvister och Rättegångar, om under en längre tidrymd nyttjande-rätten till Skogen skulle vara förbehållen en delegare, men egandeoch dispositions-rätten af sjelfva marken tillhöra en annan, anse Utskotten sig böra afstyrka antagandet af Herr Ribbings för-» J.agsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk.
Serskildt kan jag ej undgå att fästa uppmärksamheten på olämpligheten, att icke säga orimligheten af Utskottets för landtmannen så förderfliga tillstyrkande att upphäfva förbudet mot införsel af utländskt bränvin, samt att dymedelst underlätta smugglingen af denna vara, just vid den tidpunkt, då en mångfaldigt förhöjd beskattning å inhemska bränvinstillverkningen blifvit beslutad, hvilken i samma proportion måste öka frestelsen till olof ig införsel. Ett annat exempel förtjenar ock att nämnas, hvilket med en talande bevisning ådagalägger, lill hvilka orimligheter man kommer i tillämpningen, då man, utan att taga några practiska förhållanden i beräkning, blindt hänger sig fast vid en theori eller allmän sats, såsom Utskottet gjort vid sin oinskränkta införselsfrihet. Enligt Utskottets förslag, som icke medgifver något förbud, äro utländska guldoch silfver-arbeten af alla slag till införsel tillåtna, utan afseende på halt och lödighet. Svenska guldoch Ja Hor till Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o 45. silfverarbetare äro emedlertid, enligt gällande Författningar, vid strängt ansvar förbjudne atl förfärdiga guldoch silfver-pjecer under en viss föreskrifven halt och lödighet. Utskottet är följaktligen sä liberalt, att det vill tillåta utlänningen att här fritt införa och försälja sådana prodncter af sin konstflit, hvilka det är ett brott af Svenska industri-idkaren att tillverka och afyttra! Detta exempel af liberalitet emot utländsk industri på inhemska näringsflitens bekostnad, — och det är, i förbigående sagdt, visserligen ej det enda, hvartill Utskottets allmänna oinskränkta införselsfrihet i sina följder skulle leda — föranlåter mig emedlertid att som slutreflexion tillägga några få ord öfver det slags liberalism i allmänhet, som Utskottets pluralitet hyllat genom antagandet af denna princip. Det ges en sann liberalism, men det kan ock icke nekas, att det gifves en ifrån denna himmelsvidt skild liberalism, falsk, ensidig och ytterlig.
Särdeles fördelaktigt synes mig, just för menigheterne sjelfve, om bibehållandet af en gång erhållen kyrkoherdeplats utgjorde målet för önskningarne i timligt afseende hos prestmännen, som redan äro i kyrkans tjenst anställde, och hos dem bland våra 4 H. 25 386 Den 12 Mars e. ra. Iheologiska vetenskapsmän, som åsyfta att framdeles egna sig åt själasörjarens kall. Men den förmån, församlingarne böra förvänta af att få behålla sina själasörjare en längre tid äfventyras i hög grad genom en långt drifven sönderklyfning af pastorater; ty der brödstyckena blifva alltför små, är följden gifven: nemi. den, att kyrkoherden i en sådan liten församling, för vinnande af nödig bergning, måste vara betänkt på att söka sig till annat gäll; och af dessa tätare ombyten alstras den menliga påföljd, alt en inängd församlingar få åtnöja sig med att ouphörligen utgöra nykomne och snart åter afgående herdars mindre väl lottade hjord, ilhv alt bekantskapen knappast hinner blifva rätt förtrolig, tillgifvenheten ömsesidig och hjertlig, förrän föreningsbandet måste uphöra, och den irrande hjorden öfverlätas ät nya, okände vårdares händer. Af alla dessa skäl, som ytterligare skulle kunna utvecklas, derest ögonblickets kraf det erfordrade eller lämpligen medgåfve, lillstyrkes härmed afslag å Utsk:s utlåt. Orsaken hvarför jag icke älsa utförlig i mitt yttrande, som jag eljest skulle anse nödigt, befinner sig uti den omständigheten, att jag med visshet erfarit, det 3 Stånd ingått på Utsk:s förslag; det återstår således nu endast att afråda R. o. Ad. från vidtagande af den föreslagna otjenliga åtgärden i ämnet, på det detta H. Stånd för egen del måtte reservationsvis hafva fredat sin ansvarighet inför sig sjelf och inför menigheten i berörde hänseende. Det är endast detta, numera återstående, resultat jag vördsammast velat förorda, i min anhållan, att förevar, betänk, måtte varda med afslag på detta rum bemött. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: För min del är jag af motsatt tanke med de begge sista värde talarne.
Vi få skicka efter läkarn! Lofvad vare... tänk att jag kan inte säga det! LAGMANSKAN. Eller pater Colomba, kanske! LAGMANNEN. vill inte! Så må Den Andre göra't då! DEN ANDRE fram från baksidan af Madonnans kapell. Han kan intet hjelpa, och den som kunde, han och maläten; tunnt benadt snusbrunt hår; glest skägg som blår; urvuxna dåliga kläder, utan linne; en röd yllehalsduk virad om halsen; glasögon och en rotting under armen. LAGMANNEN. Han är ytterst mager Hvem är der? DEN ANDRE halfhögt. Det är jag som är Den Andre! LAGMANNEN till Lagmanskan. Gör korstecknet! Jag kan icke, jag! FÖRSTA AKTEN DEN ANDRE. nomgår just min pröfvotid för att kunna få bära det! LAGMANNEN. Korsets tecken skrämmer mig icke, ty jag ge Hvem är Ni! DEN ANDRE. Förste; jag var en ond menniska och har fått till straff att tjena det Goda! Jag blef den Andre, emedan jag ville vara den LAGMANNEN. Då är Du icke Den Onde? DEN ANDRE. till korset, der vi skola råkas en gång. LAGMANSKAN till Lagmannen. Jo; och jag har till uppgift att pina Er fram Hör icke på honom! Bed honom gå! DEN ANDRE. få Ni dras med mig! Det hjelper inte! Ni ha kallat på mig och nu ADVENT LAGMANNEN OCH LAGMANSKAN gå åt venster. DEN ANDRE följer dem. AKT II. fönster med jernstänger för. Möbler af alla slag, skåp, chiffoniers, byråar, kistor och bord äro hopade. På möblerna äro placerade serviser af silfver, kandelabrar, ljusstakar, kannor, borduppsatser, vaser, statyetter etc. Dörr i fonden: på hvar sida om dörren hänga porträtt af Lagmannen och Lagmanskan. Vid ett litet sybord med fåtölj står en harpa. Amalia står vid ett bord till höger och skurar en kaffeservis af silfver. Solen lyser in genom fond-fönstren.
Om en qvinna låter sig in till något oskäligt djur, så att hon dermed hafver skaffa, den skall du dräpa, och djuret desslikes, Döden skola de dö; deras blod vare öfver dem. Om någor tager sina syster, sins faders dotter, eller sine moders dotter, och skådar hennes blygd, och hon åter hans blygd, det är en skam; de skola förgöras inför deras slägtes folk; ty han hafver blottat sine systers blygd. Han skall bära sina skuld. Om en man ligger när ena qvinno i hennes krankhets tid, och blottar hennes blygd, och upplåter hennes brunn, och hon blottar sins blods brunn; de skola både förgjorde varda utu deras folk. Dine modersysters blygd, och dine fadersysters blygd skall du icke blotta; ty en sådana hafver sina nästa blodsfränko blottat; och de skola bära deras skuld. Om någor ligger när sins faderbroders hustru, den hafver sins faderbroders blygd blottat; de skola bära deras synd; utan barn skola de dö. Om någor tager sins broders hustru, det är en skamlig gerning; de skola vara utan barn, derföre att han hafver sins broders blygd blottat. Så håller nu alla mina stadgar och mina rätter, och görer dem, på det landet icke utspyr eder, der jag eder införer, att I deruti bo skolen. Och vandrer icke uti Hedningarnas stadgar, hvilka jag skall utdrifva för eder; ty allt sådant hafva de gjort, och jag hafver haft en styggelse vid dem. Men eder säger jag: I skolen besitta deras land; ty jag skall gifva eder ett land i arf, der mjölk och hannog uti flyter. Jag är Herren edar Gud, den eder afskiljt hafver ifrån annat folk; Att I ock skilja skolen den rena boskapen ifrå den orena; och orena foglar ifrå de rena; och icke orena edra själar på boskap, och foglar, och på allt det på jordene kryper, det jag eder afskiljt hafver, att det skall vara orent.
Jag skulle föreställa mig, alt om man det gjorde, så vunnes ändamålet bättre, att vara oftare tillsammans, hvilket alltid är af nytta då man blef i tillfälle att råkas och rådslå med hvarandra. Jag hemställer om ej svaret kunde innehålla, att R. o. Ad:s klubb vore öppen alla Måndags och Thorsdags aftnar i fall plenum då icke inträffar. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag nekar icke till att den avis, som BorgareSt. lemnat, väckt min upmärksamhet, då den möjligen skulle tydas så, som detta BorgareSt. skulle hafva hittills ansett sig inom sig slutet i sitt rum. Jag tror det icke ens hafva varit åsigten med Slåndsklubbar, att något sådant uteslutande skulle ega rum, utan att ändamålet dermed varit, att de serskilda Ståndsledamöterna skulle kunna sammanträffa. Att R. o. Ad. hyst en sådan åsigt med sin klubbinrättning, det tror jag mig med visshet känna under alla de riksdagar, jag bevistat. Måhända skulle derföre äfven vara lämpligt om ett sådant tillkännagifvande utgick från R. o. Ad., nemi. om R. o. Ad:s åsigt om dessa Ståndsklubbar. Jag biträder således den tankan, att något i denna väg borde utgå från R. o. Ad. Ilr von Hartmansdorff: Om Ståndet skulle affatta sitt svar så, som Frih. Raab föreslagit, nemi. att förklara klubben vara för andra Stånds ledamöter öppen Måndagar och Thorsdagar, så skulle R. o. Ad. dermed liksom antyda, att klubben icke vore för de öfriga tillgänglig hvilken dag som helst, hvilket icke är förhållandet. Alla dagar, som han varit öppen för R. o. Ad., har han äfven varit det för andra Stånd. Men en annan betänklighet tillkommer, nemi. den, att om R. o. Ad. bjuder de andra Ståndsledamöterne, att besöka klubben Måndagar och Thorsdagar, sä böra vi, såsom värdar, icke saknas, och följaktligen sjelfve vara något talrikare än vanligt tillstädes de aftnarne. Kunna vi åtaga oss detta?
I Sa,nt särskiW af Staten lönad Capelloch ‘^ant derJ*nstalld’ hvilken skiftesvis förrättar Gudstjenst i Capellen!* JånnibG®0rler Pfstoral-vården i de sålunda inrättade, från Moderkyrkan , gt aflagsne Capell-församlingarne, hvarjemte tvenne klockare blifvit i vid l fö<?samL,in&ap a«tagne med lön på- stat och förbindelse att biträda Upl ^mndervismngen. Detta> jemte det att den för någon lid tillbaka fäll, etaC,e’ men' Under län"yari" tvist örn underhålls-skyldigheten, förBru[a Vf? r -001 ge"omiöPer Finnbygden från Lerafors till Christinefors ötorl’ , 1 T.11 lstalldsatt och med Gästgifvaregårdar försedd', bär verkat 1 a™wde1nllis; 5» 7'*»«n S denna aflena fikt. hvars innavänare fört, ljrrk„t"'j-,‘'i aet läng* afstånd»! och femtén pä vägar, sällan besöka äfven "ad .( Ui 'rtle °ch 11,1 IlVllken trakt Fvesterskapet af samma orsak har äfven” kundie koTfr‘ ■ Säsora ,£örut 1 denna berättelse är omnämdt, N/V n} Iffen h ,fVlt uPPa!betad eme»an de nya. Capellen^. So^knnr0/oob 1 •l7iika,LanCaS^rska Lär°metbod-en följes, finnas val i fler* ^dervisnjnu V' , , ’ men p allmänhet begagnar