Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Guld af 23 cay t 5 gtains halt, Pistoleu - Stats-Utskottets Betänkanden'. 1721 Guld till 20 carat och 4 grain samt Krono-Guld till 18 carat och 4 grain, dock med 2 grains remedium på hvardera sorten; Siifverhalten skulle blifva 135 lod fint på en mark af 16 lod med fidels tillåtit remedium ; Elvad Tenn-Arbetet angick, så blef tvastärr.pladt alldeles förbudet, utan skulle endast göras fyrastämpladt af 97 af Hundrade fint, så att tillsattsen klefva 3 på Hundrade, samt trestämpladt till 8 3 af Hundrade fint, så att tillsattsen derpå blef 17 på Hundrade, enligt 1694 års Kongl. Förordning; — Under denne halt skulle ingen få arbeta af Guld, Silfver och Tenn, vid det ansvar och straff, som 3 §. utsätter. Till så mycket bättre ordning, uppsigt och säkerhet om Arbetets tillbörliga halt och säkerhet, förordnades en Öfver-Directeur, hvilken med biträde af en Controlleur och annan nödig Betjening skulle besörja Controll - Inrättningen 3 Och skulle allt det arbete, som thädanefter förfärdigades af Guld, Silfver och Tenn, tecknas med en Kongl. Controll-stampel af 3 Kronor, för hvars påsätttande skulle betalas på hvart Qvintin arbetadt Guld 2 öre, på hvart lod Silfver 3 öre och på hvart #, Tenn -k öre SilfverAiynt; Hvilket allt, enligt Kongl. Commerce - Collegii under den 3 November 1753 derom utfärdade Kungörelse, skulle taga sin början med den 1 Januarii 1754.
' Outgra.nd.diga minne, du, som ärestöder får, du är Kärast för mitt sinne, när du lockar fram en tår. Tdpad min ungdoms kärlek drömde, bäst jag i mitt hjärta gömde, dyrbart såsom i \ ohinoor. ' Öutgrundcliga glömska, endast du till sist består. * 8&gt;j förgängelsen, den lömska, dina stöder nederslår. " Gvig is skall dig betäcka, ingen forskning dig skall väcka, evighetens ± \ phinoor. Rudolf Svensén. Den unga moderns dagbok. Af Stenia. • K i m unga flickor företaga sig att skrifva en ^ådr dagbok, till hvilken ofta någon kärleksepisod bildar initiativet, och efter flere års förlopp genomögna denna bok, blir behållningen af hela arbetet för dem mestadels ett skratt eller en hufvudskakning öfver den svärmiska öfverspändhet, som råder inom alla anteckningarna! En dagbok, förd under en längre resa, tjänar till stort nöje för den det vederbör, då han eller hon efter åratal därigenom blir satt i tillfälle att i andanom på nytt genomlefva den angenäma tiden med alla dess minnen. En dagbok däremot, hvari en moder antecknar allt rörande sina små, är någonting så ytterst nyttigt och viktigt för människokännedom i allmänhet och för modern själf i all synnerhet till att bättre lära sig förstå och följa sina barns utvecklingslif, steg för steg, att man ej nog kan uppmana hvarje ung moder att föra en sådan. Alla små omständigheter ur barnets första lefnadsår kan en moder omöjligt draga sig till minnes, och mycket som sedermera förefaller henne gåtlikt och oförklarligt, skulle framställa sig för henne i en vida klarare dager, i fall hon egnat större uppmärksamhet åt den nyföddes karaktäristiska egenskaper och uppskrifvit alla iakttagelser i sin dagbok i st. f. att endast njuta af lyckan att vara moder och betrakta barnet såsom en leksak. Den korta stund, som behöfs till dessa dagliga anteckningar, finner nog hvarje moder. Ingenting i världen eger ju för resten större intresse för henne än just hennes barn — • och hvad man gör gärna, därtill finner man alltid tid.
Fadern, en hederlig och dugtig, men sträf bonde, förutsåg nog att den fattiga Elin skulle blifva farlig för hans rika sons lugn, och var derför i tysthet rätt belåten med händelsernas gång, fast han med stor gästvänlighet emottog den arma flickan i hennes stora bedröfvelse, och genast gjorde sig till hennes stöd och rådgifvare. – Nu ska’ du intet gråta så illa, kära barn! – sade han, då hans qvinna återkom från sorghuset med Elin – utan du ska’ ta’ ditt förnuft till fånga och tänka som så: att mor-din kunde ej alltid lefva, och att ho’ ä’ väl der ho’ ä’, och nu ska’ vi ställa’t det bästa vi kunna för dig, och min Erik ska’ få ri’a till din söster och svåger, och be’ dem komma hit, så att de få beställa om begrafninga och allt annat, och så du kan få följa med dem hem, eller bortåt deras orter, för se nu har du alls inga anförvandter, som jag vet, här bortåt, utan längtar och trår väl, kan jag tro, till dina enda slägtingar. Elin var nöjd med allt hvad fader Anders föreslog. Han ansågs för den klokaste i byn, och visste alltid till punkt och prick hvad han och alla andra borde göra eller låta bli. Hans ord voro således rena domslut, och Elin kände verkligen i sin stora sorg och bedröfvelse blott en enda önskan, som var att återse sin syster, hvilken till utseendet och i rösten verkligen något liknade den döda modern, men som Elin annars obetydligt kände, ty Lena, hela tretton, fjorton åren äldre än Elin, kom redan i dennas barndom från hemmet, och sedan hade Elin endast sett henne under ett par korta besök, som Lena gjort hos modern, samt de tvänne gånger Elin sjelf varit på Grantorp, och hon inbillade sig att hos Lena återfinna, om icke den älskade och saknade modern, åtminstone en äldre syster, som i godhet och huldhet liknade henne, samt ett stöd för framtiden.
Utskottet wille emedlertid, i händelse dest yttrande skulle af författaren framdeles äskas, hafwa till Protocollet förwarat de hufwndsakliga skäl, hwarföre Memorialet ej kunnat till pröfning upptagas. Först förekommer det uttryck, att dä Konungens Nädiga Proposition tydligen gafBondeStandet hopp att ej allenast fä yrka de frågor, som emot Ilä Z Regerings-Formen och nied densamma gemenskap ägande kunde göras, utan äfwen att wid denna Riksdag fä deni afgjordt, sä följer deraf, att Ständet med Co n st i tu ti o ns-U t sk o t te ts betänkande, som tillstyrker att de borde till nästa Riksdag uppskjutas, ej kan wara tillfrids m. m. Utskottet skulle härwid erindra författaren, att ett Utskott ej är Riksens Ständer, ej nägon enskild Riksdagsman answarigt för sin öfwcrtygelse, hwarpä dess yttrande grundas; att detta yttrande, om ett Ständ dermed ej är tillfrids, wäl kan af Ständet med äterförwisning ogillas; men att det sä nivcket mindre kan ätalaö, som det ej inuehäller nägon decision, utan alltid lemnar ät Ständet rättigheten att besluta. Enär säledes ej allenast He - 694 Expeditioner till Motionairer. derwärda Bonde-Standet, innan Oxelbergs Memorial inlemnades, förklarat fragan om privilegierncs jemkning hwilande till nästa Riksdag, utan äfwen samtlige Nespective Riks-Standen bifallit, att de i allmänhet tvid Negerings-Formcn söre desi antagande förekomne anmärkningar ma wid nämnde Riksmöte pröftvas och afgöras, bör ConstitutionsUtfkotlet, sawäl som desi Respectioe Committenter, dermed atnöjas, och lärer wisserligen akta sig för att qwälja Riksens Ständers beslut, en försigtighet, som Memorialets författare ej synes hafwa iakttagit. Widare:
Läs den med eftertanke, och försök sätta er in i de skildrade förhållandena, så kanske ni i det stora hela ge henne rätt. Det är en allvarlig sak att binda sig för ett helt lif, men allvarligare är det att kasta ifrån sig kärlek och lycka, därför att motigheter och stötestenar finnas på vägen till målet. Glöm ej bort, att kärleken är störst af allt! BYTINGEN. VANAN. NOVELL THORE BLANCHE, FÖR IDUN AF D. S. » VÄNTANSTIDER ». själfva sådana lyckliga, som ej behöft vänta allt för länge för att blifva helt förenade med sina älskade, eller ock äldre personer, som glömt sin egen ungdom och glömt, att känslorna ej då alltid låta sig ledas af ett kallt, beräknande förnuft. Ej kan jag helt gilla, att en fästmö ensam besöker sin fästmans rum, det får jag erkänna, men blott för omdömets skull, ty naturligtvis skulle en sådan flicka bli bra illa bedömd. Thyras inlägg i frågan anser jag vara vådligare än Ysabels skiss. Åtminstone inom de bildade klasserna, som det ju här är frågan om, kommer väl ej gärna ett så otillbörligt förhållande i fråga, som det hon förutsätter. En bildad kvinna, må så vara att hon är ung, skall väl dock veta att taga vara på sig, och älskar en fästman sin fästmö, så aktar han väl henne också, vill jag hoppas I — Nog äro långa förlofningar tråkiga och svåra på många vis, men ej skulle jag vilja afråda ett par unga människor att förlofva sig, därför att det gemensamma hemmet synes dem i ett alltför aflägset fjärran. Om man älskar hvarandra, hur skönt och godt skall det då ej vara att hvar och en på sitt håll arbeta för sitt lilla näste. Trohet bör väl ännu finnas i Norden, men ej tror jag att, utan förlofningsringen eller åtminstone inbördes uppgörelse, ett ungt par kan blifva beståndande i sin trohet i flere år, om de blifva skilda åt och ej ens en gång i världens ögon äga rättighet att skrifva till hvarandra. COM YSABEL nu fått så mycket påskrifvet för sin ^ lilla, i det stora hela goda skiss, så vill jag efter min lilla förmåga söka att något försvara hennes » uppseendeväckande åsikter ».
Det måste bli Konungen obehagligt att förnimma, att ett offer af vår tillgifvenhet, som egnas HansSon , skall gifva anledning till orättvisa samhällsclasserna emellan, och kanhända sluteligen verka till lörstösing af en näringsgren, sorn Sveriges jordbrukare, i följd af Styrelsens anmaningar, med 2n ars uppoffringar bildat, och att den enda utsigt de ägt, att deras bördor en gång skulle, kunna minskas, skall dem derigenom bc-röfvas. Då vår Grundlag så noga föreskrifver^ att verkställande magien ej må till‘‘rammande ändamål disponera anordnade medel, eller sammanbi nda tittlar och cassör, synes det icke vara visiigt rundiadt af Ständerne, att sjelfve träda denna gmndsatts för nära. För min del skulle jag helst önska att de föreslagne 600,000 R.-dr matte uppbäras efter gammal sedvana genom Bröllopsgärd. Gamla vaå nor äro. gamla band 5 fyngderne kännas ejnas idet är kärleken, sorn hj-fper bära dem. Dat utgör en fägnad för den ringa arbetaren alt veta sig hafva lågt sin, skärf till offret, hvars föremål är att befordra Konungahusets höga nöje. Nekar man honom denna glädje, då- först kan han komma i frestelse att beräkna hvad högtiden kostar. Den 21 Maji f m Men skulle raan anse Jordbrukaren icke kunna bära några ökade skatter, så torde följande förslag bli det rättaste, att nemligen: Sedan summan af 600,000 R:dr blifvit fördelad efter Bevillningens 2:dra artikel, så komma de af Saltpetterfcnden disponerade 300,000 R:dr, att räknas landets 65,305, samt städernas 732 Hemman tillgodo, hvilket gö? på hvarje helt Hemman omkring 4I R;dr. Herr Toll, Florus: Då i anledning af Höglofl. Constitutioas-i Utskottets Betänkande, Tryckfrihetens gränsö? än vidare skola utvidgas, anser jag för en he» lig pligt, att fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns hala uppmärksamhet på följderna af detta farliga företag.
Hidderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda Prot.-Utdrag den 16 September 1857. 517 Betänkande N:o 110, i anledning af väckta motioner rörande skjutsningsbesväret, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med afslag å den i första delen af detta Betänkande, sid. 15, 16, 17 och 18, gjorda hemställan, bifalla hvad Friherre Åkerhjelm i sin Betänkandet bifogade reservation tillstyrkt, samt att, jemte det Utskottets tillkännagifvande, att vissa punkter af Herrar Arnells och Hammars motioner komma att behandlas i sammanhang med andra förslag, som åsyfta reglering af Post-skjutsen, lades till handlingarne, i öfriga delar bifalla förevarande Betänkande, med den förändring, att uti den af Utskottet tillstyrkta underdåniga anhållan, att till ytterligare utredning i ämnet en kommitté måtte förordnas, slut-orden: ”samt denna vigtiga angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas”, utbyttes mot orden : ”eller, om sä ej ske kan, huru denna vigtiga angelägenhet på lämpligaste sätt mä kunna ordnasoch skulle de öfriga Riks-Stånden, genom Utdrag af Protokollet, vänligen inbjudas att uti Ridderskapet och Adelns förestående beslut sig förena. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Konstitutions-Ulskottet Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Rikets styrelse under Hans Maj:t Konungens sjukdom; Gifven Tullgarns Slott den 11 September 1857. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 41, i anledning af väckt motion om upphörande af frälsemans särskilda forum. Frän Vällofl. Borgare-Sländet. S. 1). Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 11 dennes till Rikets Ständer, angående Rikets styrelse under Hans Maj:l Konungens sjukdom.
Lån i General-Assistance-Contoiret skulle nedsättas så lågt, sora möjligen ske Iean, och endast så stor Ränta tagas, som oundgängligen ärfordras, så val till Räntans betalande å Fonden, sorn ej bör öfverstiga 4 ä 5 proaent, som äfven till Tjänstemännens och Retjeningeris aflöning, jemte öfrige till Verket hörande Utgifter, Hos Vällojl. Borgare-Siandet har Herr G. Hulphers Abrahamsson i sammanhang med dess väckta Förslag orri Numer-Lotteriets upphörande, yttrat, att, då General-Assistance-Contoiret icke med fördel kan tillitas af någon annan, än deri, som stulit sin pant, ansen Herr Hulphers Inrättningen; såsom i flera afseeaden skadlig, åtminstone icke nyttig, icke böra för Stathus" 1'äkning vidare underhållas. Hos Hedervärda Bpvde-Ständj& har Riksdagsmannen från Östergöthland Anders Joachimsson, uti dess Motion om Numer-Lotteriet, äfven satt Ifråga General * Assi§tauceContoire t s indragning 173* Stats-ZJtskottets Betänkanden. eller skiljande fran allt sammanhang med Staten eller Riksgälds - Contoirets nu varande förhallan de. Utom det Stats-Utskottet inhämtat Herrar Fu'lmäg<iges i Riksgälds - Contoiret Utlåtande öfver förenämnde hos Revisorerne väckta fråga, har Utskottet sökt förskaffa sig alla upplysningar uti ämnet, sorn möjligen kunnat erhållas. Af Herrar Fullmägtiges Utlåtande befinnes, ait afsigten med General - Assistance Contoirets inrättande, efter hvad Kongl. Majus Nådiga Privilegium och Reglemente af den 2 October 1772 utvisar, varit den, att, som större delen af Hufvudstadens Innevånare icke kunde begagna sig af de Författningar, som tid efter annan om publika
Vill icke Danska Staten åtnöja sig dermed, så vore krigsförklaringen gjord å dess sida, och hvad följderna deraf vidare kunde blifva, finge man sedan se. — Man har äfven talat om — icke här, men jag har annorstädes hört den invändningen göras — att Danska Statens bestånd skulle bero derpå, att ifrågavar. afgifter skulle utgå till högsta möjliga belopp. Jag tror dock icke, att någon stat kan grunda sitt bestånd på orättmätiga inkomster, och jag kan ej förmoda D c 11 3 Juni c. m. 59 att Danska nationen, — denna nation, som i sednare tider visat Sverige så många prof på vänskap och grannsämja, — skulle vilja grunda sitt bestånd på en orättfärdig, tractatslridig pålaga för den Svenska handeln; men jag tror deremot, alt denna, likasom hvarje annan nations intresse bjuder, att, så länge ingen allvarlig invändning göres mot sådana pålagors uppbärande, anse något slags rättsgrund för desamma kunna hemtas från gammal häfd, och att således de högre afgifterna ej komma att upphöra, förrän mera energiska steg vidtagas. Härmed tror ]ag mig hafva tillräckligen besvarat den så finlligt framställda farhågan för behofvet af högre anslag åt 3:e och 4:e hnfvudtitlarna, såmm villkor för möjligheten att kunna understödja en starkare reclamation härutinnan från Sveriges sida. Hr Lagerhjelm, Pehr: I delta ämne instämmer jag lili Frih. Ilaabs och Gr. Frölichs yttranden; men jag ser icke rätt, huru önskningarne i denna fråga hänga tillsammans med förut yttrade önskningar. Man vill, att Styrelsen i denna fråga skall föra ett kraftigt språk, hvilket älven jag önskar; men huru hänger det tillsammans med att försvaga armeen och förminska flottan? Huru man än må tala, då frågor emellan nationer förekomma, så måste man hafva i sin förmåga att ytterst stödja sig på styrkan, tv med bästa rätt är det dock slutligen näfrätten, som bestämmer utgången. Måhända har uti det sätt, hvarpå denna uppbörd förrättas, beräkningar skett, som icke öfverensstämma med tractaten, men det synes mig, som hela uppbörden kunde försvinna.
Jag anser nemi. att de i 2:o under litt. b) omnämnde upgifter ej kunna kontrolleras, och jag fördrar derföre endast att man skall begära upgift af sådane, som under föreg:de tid varit skattskrifne i andra taxeringsdistrikt. Jag begärde vidare bibehållande af 3:dje punkten med den förändrade lydelse jag upgifvit. Utsk:t hade föreslagit att infordra upgift om ett. bolags behållning, och dess bokslut för året af bolagets närv:de ställning och total-bebållning. Denna upgift anser jag dock att staten icke borde infordra, emedan det skulle kunna blotta hela bolagets ställning. Enligt mitt förmenande borde endast af bolaget begäras att årets vinst genom bestyrkt afskrift delgifves taxeringsmännen. Emedan detta är den enda upgift, som staten har rätt att fordra, hemställer jag till Gr. Lagerbjelke om densamma ej bör bibehållas. Vidare begärde jag bibehållandet af 4:o, hvilket mom. lätt kan kontrolleras. 5:o torde äfven böra bibehållas; ty om man än icke har rättighet att intränga i hvarje enskild persons förhållanden, blir det dock lätt att kontrollera den upgiften. Då jag således följt den grundsats. Gr. Lagerbjelke tyckes gilla, att nemligen endast infordra sådane upgifter, som kunna kontrolleras, anser jag det vara särdeles vigtigt att icke i en bevillnings-förordning dekretera något, som icke kan verkställas. Man upmuntrar derigenom den skattskyldige att på allt sätt undandraga sig bevillning. Stånd redan bifallit Utsk:ts förslag och då således genom R. o. Adms beslut ingen förändring kan åstadkommas, anser jag det icke vara skäl att ifra för något annat; men det torde dock vara skäl att detta nu gjorda förslag underställes R. och Adms pröfning. Då denna g kommer att lyda som Utsk:t föreslagit, finnes dock ett medel att godtgöra hvad man försummat genom att i påföljande g stadga, att taxeringsmännen kunna hafva rättighet att infordra uplysningar om ifrågav:de personers inkomst.
Stats-Utskotlets Utlåtande M 140. 11 3:0 af Måns Persson från Malmöhus län, som anfört, huruledes vid Hjelmshults kungsgård funnos åtskilliga med arbets-skyldighet betungade skatteköpta torp-. lägenheter, hvilkas innehafvare icke fått tillgodonjuta den genom Kongl. Majrts och Rikets Ständers beslut öfrige dagsverks-skyldige vid samma egendom medgifna förmån att med en viss afgift i spanmål afbörda sig detta besvär, och då berörde skatteköpta torplägenheter sannolikt vore af samma beskaffenhet med de s. k. gatehusen under Löfvestads kungsgård, hvilka kommit i åtnjutande af nyssnämnde förmån, samt motionären hade anledning förmoda att så beskaffade lägenheter funnes äfven under andra boställen, har han framställt det förslag, att alla med dagsverks-skyldighet belastade skatteköpta torplägenheter under såväl Hjelmshult som andra till boställen anslagna kungsgårdar måtte ställas i enahanda förhållande med de s. k. hofveri-hemmanen, och således antingen få genom en viss spanmåls-afgifts erläggande afbörda sig detta åliggande, eller ock, om den af Per Nilsson väckta motion om dagsverks-skyldighetens upphörande skulle vinna framgång, derifrån helt och hållet befrias. I anledning häraf får Utskottet erinra, hurusom, i sammanhang med det vid sednaste riksmöte fattade beslut, angående hofveri-skyldighetens upphörande på vissa vilkor och emot afgäld från de hofveri-skyldiga hemmanen, Rikets Ständer, beträffande de s. k. gatehusen under Löfvestads kungsgård, till Kongl. Majit i underdånighet hemställde, det utredas måtte, huruvida dessa gatehus vore af samma beskaffenhet med de till kungsgården arbets-skyldige hemman, på det i sådant fall omförmälda reglering af arbets-skyldigheten måtte äfven till de förra utsträckas. —• Enligt hvad Utskottet inhemtat har, sedan gatehusmännen, i frågan hörde, velat för framtiden undandraga sjg all arbets-skyldighet, Kongl.
Men principens tillämpning fordrar vördnad, och det är denna tillämpning, som måste äga rum; och då är StatsUtsk, oförhindradt att tillstyrka en sak och afstyrka en annan , 354 Den 5 Maj e. m. ehuru de kunna hafva slägttycke med hvarandra, då omständigheterna äro sådana, att det ena måste afslås, och det andra bifallas. Men, mine herrar! här finnes en omständighet, som vore helsosam för alla SlalsUtsk., som jag tror, nemi. den som 1828—i83o årens riksdags StatsUtsk. tog till grundsats, att då man fann betänkligt att tillstyrka ett anslag, hvarom enskild ledamot gjort framställning, så skedde det med villkor, att, ifall Konungen funne för godt att gilla behofvet, så ställde man medel dertill för Konungens disposition. Detta var en hyllning åt Konungamakten, lätt förstådd och rätt insedd i frågor af denna beskaffenhet. Om således StatsUtsk. skulle vara tvifvelaktigt, huruvida detta behof är verkligt eller icke; så föreslår jag denna utväg, då jag härmed begär återremiss af detta betänk., att nemi. StatsUtsk. ville ställa till Konungens disposition dessa medel, som äro i fråga; men att det måtte bero på Konungens vidare pröfning, om utgiften kan vara behöflig, på sätt motionären uppgifvit, hvarmed äfven ali säkerhet är vunnen om, huruvida presidenten gått längre än han bort, och saken vara klar. Detta anser jag vara rätta sättet, dels att undanrödja hvad åtskillige ledamöter yttrat, att en statsreglering icke bör göras på grund af enskilde ledamöters framställningar, en grundsats, som jag anser öfverensstämmande med riktiga åsigter om hvad en statsreglering vill säga; dels ock att visa en skyldig aktning och ett skyldigt förtroende till Konungamakten. Gr. Horn: Äfven jag vill för min del erkänna riktigheten af den sats, att hvad en statsreglering vidkommer, böla icke enskilde embetsmål] framträda med motioner i detta ämne, utan att, då fråga är om tillökning i vederbör, embetsverks stater, böra också cheferne vända sig till Regeringen med sådana framställningar.
Dm åtgdrberne för erhåflanbe' af nobigt filfmermont, efter npa numtfe# ten, få todl tifl infrianbe-af £ongl;Syntet! atte(ler,< forn tift allmdnna ut* serlingen!, toerf(fånighet;; 0 3) Äoppar^fEiljemyntetr a) Om tillåfelfe för 55ancojli)relfenatt funna’ fdrpttra' och » filfroer får# ioattbla. få »ål 33anfen! gamla’forråb af foppar^ och metaUplåtar, fora bet efter 100 3R:br per (Peppunb, utpråglabe gamla flantmontet; b) Om foppardPiljrmpntet! ufprdgling genom: @tat!»erfet! forforg, efter férut antagen grunb, a? i66f SK:£»pr per ffeppunb, till bet belopp, forn af be# hofmet påfalla!;' 2:0. 3 affeenfce på 23onEen9 febebutgifntng: a) Om få befPaffabt fdranjfaltanbe, att 5Sanfen! feblar, jem»ål å högre oaieurerne, må hålla! på fårhanh farbige, för att funna genajt och utan om# 62 Sånö ti a aamänfjeten utveplag, och febrarne, för fättant änbamäl, (tälla* pä fullt