Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolens fleste ledamöter blifvit tillstyrkt och med de jemkningar i redaktionen, som deraf varit en följd, måtte af Kongl. Maj:t godkännas, sådant det finnes upptaget i det förslag till nådig Proposition i ämnet, som Hans Excellens nu jemväl underställde Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Efter uppläsandet af nämnda förslag till Proposition, täcktes Kongl. Maj:t, på Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkande, bifalla hvad Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern i underdånighet hemställt, och besluta, att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta Protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. In fidem. Joh. Flach. Jjtdkrag af Protokollet öfver ett lagärende, hållet uti Kongl. Majlis Högste Domstol Onsdagen den 28 Januari 1863. Första rummet. Närvarande: Justitie-Råden Qvensel, Södergren, Friherre Leuhusen, Berg, Wretman, Adlercreutz, Bolin. Sedan Kongl. Maj:t, enligt note ur Statsråds-protokollet öfver Justitiedepartementsärenden för den 28 Oktober nästlidet år, behagat infordra Högste Domstolens utlåtande öfver ett inom nämnda Departement uppgjordt förslag till Författning om nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall, samt detta förslag, jemlikt Högste Domstolens beslut den 28 derpåföljde Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 93. 11 November, emellan Högste Domstolens ledamöter för närmare granskning cirkulerat, företogs nu omförmälda ärende till slutlig handläggning; och gjordes i afseende å förslaget, som finnes detta Protokoll bilagdt, följande anmärkningar, nemligen vid 1 §■ Högste Domstolen, som ansåg lämpligare, att här utsattes den dag, från hvilken nya Strafflagen äfvensom den nu ifrågavarande författningen borde till efterlefnad gälla, hemställde, att förevarande § måtte erhålla följande förändrade lydelse:
I afseende å användandet af förberörda undsättningsmedel anser Kongl. Majit enahanda, hittills följda grunder, som Rikets sednast församlade Ständer fastställt, lämpligen kunna bibehållas, och föreslår derföre i Nåder: att af ofvannämnda medel en summa af högst Femtio Tusen riksdaler må under tiden intill nästa Riksdag få begagnas till undsättningar, utan återbetalningsskyldighet, åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfva förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgällda de undsättnings-anslag, hvilka dem tilldelas: börande dock dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de Kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, att dithörande fattiga och arbetslösa personer derigenom beredas sysselsättning och möjlighet att medelst eget arbete förtjena sitt uppehälle; att ofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast till räntefria lånunderstöd med bestämda betalningsterminer och emot vederbörande större eller mindre 32 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, jV.o 9. menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Maj:t i Nåder godkänd säkerhet; att såvidt omständigheterna medgifva, tillfällen för de behöfvande böra beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; och att ifrågavarande för undsättning afsedda medel må, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, til! Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlemnäs, emot skyldighet för Riksgälds-kontoret, att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål, Kongl. Majit tillhandahålla.
N:o 2) som till deras tjenst, hvilka skulle vilja taga kännedom af dylika ämnen, jag låtit af December månads Tånglistor för nästlidet år sammandraga, att motiverna för de flesta i Riket begångna brott varit i sammanhang med verkningarna af nöd och fattigdom, hvarmed liderlighet och andra utsväfningar så lätt äro följaktige, har jag ej kunnat underlåta att yttra den önskan, att till felande och vilseförda med - *84 Den 8 Mais'. medmenniskors rättelse de mindst förnedrande medel, som dock för denna orsak ofta äro de mest •verkande, i form af Straff-Lagar, måtte antagas. Den mening är ej alltid utan grundad anledning, att oordningar i Lagskipningen och i Författningars handhafvande snarare förefalla uti Provinser aflägsne från Regeringens säte, än ide detsamma närmare belägne, hvilkas Invånare hafva flera tillfallen att ansöka .Konungen om rättelse. Såsom exempel må anföras, att under f. d. Konungens Regering, klagomål ifrån Finland olver de offentliga tnyndigheternes förfarande inkotnrno i den mängd och af sådan1 beskaffenhet, att det fanns nödigt gifva nuvarande Hans Exellence Herr Justitia Stats-Ministern uppdrag, att till Orten afresa, försedd med Justitia-Canzler-' Embetets myndighet. Denna mening fann jag dock ej användbar för Gottland, fa-stän dess läge äfven sa mycket försvårar communicationen med Moderlandet, som fordom Finlands. Ehuru min ankomst till denna O, genom Kungörelser var känd, ingingo ganska få och intet afseende förtjenande klagomål öfver de offentliga myndigheterna. Deremot voro så mycket talrikare sådan a anmälanden , hvilka angingo ställningen emellan Landets Invånare och dess Presterskap, rörande det sednares Löne-rättigheter. Enat X)en 8 Mars'. 185 Enär den af Riket så högt förtjente Konungen Gustaf den Förste reducerade det Andeliga Frälset, och till Kronan indrog två-tredjedelar af den till hans tid af Presterskapet uppburne Skaft-Tionden-, Var Gottland ännu under Danska Väldet.
Mademoiselle de La Feuillade drog sig långt tillbaka i skuggan bakom kaminen, der hon satt. Hon skrattade liksom väninnan, men klangen i hennes skratt var icke äkta. Ovilkorligt mindes hon hans ord: Châteauneuf — åh, honom skaffar vi väl ur vägen! — Junot påstår, att generalen var alldeles tokig i henne, så länge det varade. Gud vet — Madame Junot stack fram sin guldbroderade tåspets och betraktade den noga med hufvudet på sned — Gud vet, hvad det egentligen skall betyda, att hon nu är här? Edmée reste sig hastigt upp. Laurette, du får ursäkta, men jag är verkligen så trött i kväll ... — Åh prat! Laurette tvang henne ned i stolen igen. Om jag vore trött — hon såg nedåt sin figur — men en ung flicka, som du! Nu sitter vi så trefligt — klockan är ju icke mer än litet öfver tolf ännu. Låt oss nu vänta till Junot kommer hem, som vi lofvade, så kan vi kanske få höra något nytt. — Hvad för nytt? Du är då förfärligt nyfiken, sade Edmée med ett försök att skämta. — Åh om Pauline — hon är dagens intressanta fråga! Men du har inte riktigt intresse för Förste Konsuln, som vi andra, det har jag alltid sagt, tillade hon skälmskt, en smula maliciöst. Edmée blef sittande. Efter detta kunde det naturligtvis icke gå an att gå. Bortemot klockan ett kom generalen hem. Han såg litet generad ut, när hans hustru strax, som den naturligaste sak i verlden, började utfråga honom om Madame Fourès, i Edmées närvaro, och sneglade bort till henne, innan han bestämde sig för att svara. Hon satt der emellertid helt lugn med nedslagna ögon och lekte med fransarne på duken. — Nå, min vän Ah, du har betänkligheter, för det här är en ung flicka tillstädes! Min Gud, en helt vanlig intrig — en sådan historia har då Edmée hört förr! Hvarken hon eller jag begär ju, att du skall gå i detaljer — Gud bevare oss väl! Och hon slog muntert, kokett ut med begge händer. —Ja, hvad vill du, jag skall säga? Jag har ju berättat dig allt, hvad jag vet.
Kanske finna vi nyckeln till frågans lösning i föreställningssättet hos det härliga folk, som, enligt Göthe, » mer skönt än andra drömde lifvets dröm«, jag menar grekerna, hvilkas konstnärligt ideala åskådning tog sig uttryck i qvinliga gudomligheter, en Athene, en Afrodite, en Artemis, som trots sin » emanciperade » verkningskrets icke hade något oqvinligt eller karlaktigt hos sig. Tyvärr erbjuder oss dock den grekiska religionen ej den sökta förklaringen. Ty ingen af det gamla Greklands gudaingifne sångare berättar, huruvida någon » qvinnofråga » fans i Olympen, och om Apollos pilsäkra syster, Zeus ' bepansrade dotter och de nio vördnadsvärda beskyddarinnorna af konster och vetenskaper för sina oqvinliga böjelser af de manliga olympbeboarne förhånades som » löjliga och skadliga emancipationsnuckor ». Men om nu ock gudaläran sjelf icke ger oss någon förklaring öfver, hvilka egenskaper hellenerna betraktade som företrädesvis qvinliga, så erbjuder deremot den forngrekiska sagan om den första qvinnans skapelse en — om ock något osäker — hållpunkt. Jag är viss, att många af mina värderade läsarinnor långt före detta känna till den af Hesiodus berättade Pandoramythen. Sedan den unge Zeus störtat sin fader Kronos från tronen och sjelf tagit den i besittning, beslöt han att förgöra menniskoslägtet och skapa ett nytt. Men Prometeus tog sig barmhertigt de arma dödlige an och stal för deras räkning ur Hephästos ' smedja den gudomliga gnistan. Genom besittningen af elden är nu menskligheten skyddad för fullkomlig undergång, ty Zeus kan icke återtaga det en gång gifna; men han sänder den i stället ett annat lidande, en svår nöd, om hvilken Hesiodus säger: » Denna ofärd, åt hvilken dock alla fröjda sig i sina hjertan och ömt hägna. » Den gamle diktaren är satirisk och till och med betydligt oartig, ty han nämner som denna svåra ofärd — qvinnan.
Jag tror icke, att någon af Ulsk:s ledamöter, och aldra minst hade jag den dristiga förmätenheten, trott sig hvarken äga den academiska förmågan eller den stora, litterära bildningen, som skulle fordras, för att kunna i några ord åstadkomma ett sådant förslag sorn detta; och den värda ledamot, som i delta hänseende haft så mycket alt klandra, skulle måhända komma i erfarenhet af större svårigheter, än han möjligen anar, om han blefve satt uti nödvändighet att biträda vid redigerande af lagförslag, sådane sorn detta, och möjligen skulle han snart komma att finna problemets lösning utgöra ett bland de svårare, skriftställeriet har att framställa. Man har anfört mot förslaget, alt de högre embetsmännen blifvit uteslutne från både valrätt och valbarhet. Det är sant, att de hafva blifvit det i oell för deras embeten, men visst icke för deras egendom, så att genom lagligt innehafvande af en jordlott af 10 r:drs värde, erhålla de fullkomligt lika rätt med alla andra i detta hänseende. Jag måste beklaga, att jag i denna punkt nödgas fästa mig vid yttranden, hvilka under denna öfverläggning blifvit fällde af en man, för hvilken jag länge hyst aktning, och jag ville till och med säga vänskap. Då man klandrande och med bitterhet talar om den högsta bildningens uteslutande från valrätt, så hade jag hoppats att, åtminstone inom detta Stånd, en af de högst uppsatte embetsman i Staten skulle hafva lem - Den 28 Augusti. 40 lemnat andra prof på ståndpunkten af sin bildningsgrad, än han i detta afseende gjort. Här har blifvit sagdt, att förslaget vore en narrtröja, som icke beliöfde emottagas af den första skräddare, som bjuder den. Jag vill icke nedlåta mig att ingå i tvist om uttrycket; men om jag vågade tillåta mig att vara siare, så skulle jag likväl tilltro mig att förespå, det mångå af de brokiga lapparne i denna tröja med tiden kunna komma att pådragas af sjelfva Presidenten.
Också hafva de författningar, som förordna om dessa anstalter, tid efter annan undergått stora förändringar; och hvad som svårast är, dessa ändringar hafva, om jag ej bedrager mig, på långt när icke alltid varit förbättringar. Det tillstånd, hvari de slädnät och vi för närvarande befinna oss, torde sålunda, noga betraktadt, vara något sämre än det, som rådde före detta århundrades början; men om ock annorlunda vore och tillståndet förut varit underlägset; skulle det dock åtminstone deruti hafva ägt en fördel, att en förbättring deraf kunnat lättare äga rum, än en förbättring af det nuvarande. Ett ämne, som vid dessa författningars uppgörande antingen icke eller åtminstone alltför litet kommit i betraktande, är den gren af landthushållningen, som består i boskapsskötsel, för hvilken sommarbete är ett så stort behof. Man tyckes föga hafva gjort sig den frågan, huru en betesmark, gemensam för ett byelag, bäst begagnas: om det är möjligt, att af denna mark hvarje delägare afstänger sin lilla lott; om det icke är bättre, att betet nyttjas samfäldt, och den myckna stängseln imellan lotterna sparas. Hvarje delägare har således fått rätt att vinna skifte så väl i betesmark, som andra ägor. Icke alla byar i vårt omvexlande land hafva ägor af skiljaktig natur, till en del tjenliga för odling, och i öfrigt användbara endast till bete eller skogsväxt. Men få äro de byar, som härifrån göra undantag, och der all jord är tjenlig att användas till åker och äng. Vid dessa få undantag kan fråga vara, om någon mark bör anslås till bete eller skogsväxt, och icke alltsammans odlas att bära säd, jordfrukter och gräs, skogsbehofven köpas och annat bete ej begagnas, än det som kan blifva att tillgå på träde, men boskapen för öfrigt endast med stallfodring försörjas. Svårligen har väl imellertid någon samfällighet blifvit i sådan af sigt skiftad, hvad bete beträffar, utan man har fortfarit att beta, antingen samfäldt eller i sina särskildt inhägnade utmarkslotter. Utom dessa få undantag äro Sveriges byar så beskaffade, att en större del af deras mark ej duger till annat bruk, än skogsväxt och bete.
Väckt fråga om KronoUppbördens öfverlemnande till KyrkoRådet i hvarje Församling 46. Yrkad jemkning } Transportskyldigheten af Tiondeoch Afrads-Spanraålen 47- Fördelning af Vägbållningssky Idigheten vid och omkring Norbergs Grufvor 48- Markegångssättningen 49. Boskapsafvelns uppmuntran i Blekinge ,50. Undersökning efter Stenkol på Öland 51. Fri Tackiernshandel 52. Yrkadt förbud emot införande af utländskt spunnet Bomullsgarn 53. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm åren 1828 och 1829. Första Samlingen, innehållande Kongl. Majlts Nådiga Berättelse, Propositioner och Skrifvelser* Tredje Bandet« Första Hiiftet. ■ i! V ' ':v „ . Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. N.o 6^.. i I afskrift mcdclclad Exp.Utsk. d. »5 N:o 64- KONGL. MAKTS Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående Förmons-rätt för Upsala Academie hos dess Uppbördsman , i afseende ä medel, som af dem för Academiens räkning blifvit uppburne eller förvaltade; Gifven Stockholms Slott den 27 Mars 182g. IIos Kongl. Majit har Consistorium Academicum i Upsala , genom Academiens Canceller, i underdånighet anmält, att, vid lid efter annan hos Academiens Uppbördsman och Redogörare yppade balancer och deraf följande Concurser, någon förmons-rätt i afseende å deras Uppbördsskulder icke blifvit Academien tillerkänd, på den grund, att någon sådan rätt icke vore genom gällande Lag uttryckligen bestämd; hvarföre Consistorium i underdånighet anhållit om stadgande af en Författning, som tilläde Academien lika företrädesrätt hos dess Uppbördsman och Redogörare för Academiens uti deras händer komne medel, som blifvit Kronan med Bih. lill R. St. Handels -Balken tillagd.
Denna tilläggning ansåg Ridderskapet och Adeln bote af sig sjelf förfalla, af det skal, att, sedan Kongl. Maj:t vid innevarande Riksdag förklarat sig af det år 1812 beredda för» slag till omarbetning af 41 §. ej åstunda an» tagandet af annat, än förändringen i Konungs myndighets-ålder, hade Riksens Ständer för. klarat såsom förfallet, hvad i berörde förslag var stadgadt om Regeringens förande af en Svensk Prins eller af genom Konungen ut» nämnde Förmyndare. 4:de §:n. Bifölls den år 1S12 föreslagna blotta Redactions-förändringen: Konungen äger att allena styra Riket på sätt denna RegeringsForm föreskrifter; inhämte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelser och reid af ett StatsRad, hvartill Konungen kallar och utnämner, m. m. 5'.te §:n Härvid hade vid 1809 och 1810 års Riksdag, i anledning af ett utaf Consti - Den 12 Jani. 199 tutionsUtskottet ogilladt förslag, af enskildt Riksdagsman, om rättighet för Konungen att i vissa fall constituera Extra Råd, blifvit af Utskottet hemstäldt huruvida, efter inhätntacl erfarenhet, nödigt kunde synas att förstärka StatsRädet med en eller tvänne verkliga Ledamöter. Denna förökning blef af Ridderskapet och Adeln afslagen. Vidare hade år 18 f 2 af ConstitutionsUtskottet blifvit tillstyrkt, efter orden: 5,En Stats» Minister.för Utrikes Ärenderna,” följande förändringar: En för Krigsärenderua, fern StatsRåd, hvaraf mindst tre som hafva tjent utf Civila beställningar, samt HofCanzleren. Konungen åge rättighet att åt en eller flera Ledamöter af StatsRädet, i egenskap af StatsMinister, uppdraga inseendet öfver den gren af Statsförvaltningen, som Konungen finner tjenligt honom anförtro. Den en sådan befattning erhållit, äge samma ansvar och skyldigheter, som StcitsSecreterare.
Skrifvelse, N:o 137. gifven skrift, i underdånighet anhållit, att få inköpa nämnde tomt; oell hade derefter E. K. M:ts och rikets Krigs-kollegium, till följd af erhållen nådig befallning att sig i ämnet utlåta, infordrat och lill E. K. M:t i underdånighet öfverlemnat, dels ett anbud af Joachimsson, att lösa berörde tom efter 12 sk. banko qvadrat-alnen, dels ock magistratens i Malmö uppgift, att för en af staden år 1846 inköpt tomt, belägen i samma trakt, som den nu ifrågavarande, då i lösen crlagts 6 sk. 1,8 r:st. banko, på grund af hvilka upplysningar E. K. M:ts och rikets Krigs-kollegium ansett sig kunna den underdåniga ansökningen understödja. Vid sålunda utredde förhållanden har E. K. M:t i nåder ansett hinder från statens sida icke möta för den ifrågavarande försäljningen af ofvannämnde tomt, samt derföre behagat, nådigst föreslå Rikets Ständer alt för deras del medgifva, det samma tomt må lill krögaren Jmchimsson under full cganderätt upplåtas, emot den af honom erbjudna lösen, hvilken, efter 12 sk. banko qvadrat-alnen, uppginge till 143 R:dr 36 sk. samma mynt. Efter tagen kännedom af de uti den nådiga propositionen omförmälde handlingar, hafva Rikets Ständer, enär den ifrågavarande tomten är af så inskränkt areal, att densamma svårligen torde blifva för något kronans behof användbar, och då de erbjudne köpevilkoren icke heller synas för statsverket ofördelaktige, funnit skäligt lemna bifall till hvad E. K. M:t sålunda i nåder föreslagit. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Aug. 1851. Expeditions-Utskotlels Förslag till und. Skrifvelse, N:o 138. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1851.
Om den regeln är rigtig, att man ej bör framställa förslag till utgifter, innan man fullgjort redan ingångne betalnings-förbindelser, och Rikets Ständer ej kunna anses hafva iakttagit detta sednare, förr än de, på ett eller annat sätt, sökt uppfylla det löfte, som finnes tecknadt å hvar enda utelöpande Bancosedel, och dessutom äro alltför mycket besvärade af de Communicationsoch Canalarbets-företag, hvaruti de redan iråkat; så tror jag, att alla dylika förslag böra| tills vidare ogillas. Lades på bordet. Herr Dalman, Lars Johan, anförde skriftligen: Då jag genom en inadvertance, ehuru närvarande till voteringens slut i Götha Canalfrågan, sista plenidag kom att försumma aflemna min voteringssedel, och således undgeck att dermed öka de 146 rätttroendes antal, anhåller jag vördsamt få några tankar i ämnet för min räkning till Protocollet, såsom ett bevis, att då jag aldrig följt Götha CanalBolagets fanor, man hvarken nu eller någonsin kan värfva mig dit, och att jag såsom folkrepresentant ej Den 3o Mars f. m. på något vilkor skall kunna uppoffra reda fördelar genom phraser om de ideela. NationalRepresentationens förpost-affair med Götha CanalBolag har då gått för sig, och den Segersälle CanalHjelten Herr Grefve von Platen har, såsom alltid tillförene, behållit stridsfältet. Med sorgna blickar emotser jag, och säkert mången med mig, särdeles ibland våra Committenter i Norra och Södra Länen, utgången af den snart väntade Hufvudbataillen. O, mitt arma Fädernesland! Skall du då ännu längre försumma alla dina vigtigaste angelägenheter: Myntbestämning, Försvarverket, Industri och Undervisningsverkens reorganisation; och i stället uppoffra ännu allt framgent dina så svårligen hopskrapade medel till ett Bolag, som med så gränslös otacksamhet förut emottagit så många millioner?
Försäljning: af Silfver i omyntad form har, under den tid, hvarför Försäljning » * o. f* t\)? redovisning nu lemnäs, skett af endast 5 silfverplantsar till ett bokföringsomyntad värde af tillsammans 5,843 R:dr 43 sk. Silfver och efter pris af 27 R:dr .form. 12 sk. Hamburger-Banko, motsvarande 24 R:dr 32 sk. Svenskt Banko för hvarje mark fin-silfver, Cölnisk vigt. 20 Inoch utvexling af Dukater. Bokföringsvärdet å Dukater. § 19. Efter det af Fullmäktige den 24 April 1851 bestämda och sedermera oförändradt bibehållna inoell utvexlingspris å dukater, utgörande det förra 5 R:dr 24 sk. och det sednare 5 R:dr 40 sk., allt Banko och per Dukat, hafva blifvit: Invexlade: Sednare halfåret 1853 Duk. 120. 435. hvaremot under första halfåret 1855 icke någon dukat-invexling egt rum, och ulvexlade: Vid jemförelse emellan hokförings-värdet, 5 R:dr 32 sk. B:ko per dukat, samt det pris, hvartill inoch utvexling skett, visar det sig alt Banken på denna rörelse haft en vinst af 1,941 R:dr 8 sk. B:ko. Sedan hos Revisorerne under öfvervägande kommit, huruvida det genom 99 § i sednaste Banko-Reglemente bestämda bokföringspris å Svenska och Holländska Dukater må kunna anses motsvara det i den större rörelsen gångbara pris å Guld, hafva Revisorerne, lill utredande af rörhållandet dermed, velat (asta uppmärksamhet å följande: Kommitterade för kreditförhållandenas ordnande uppgifva i deras Betänkande (sid. 7) att, i London, under året 1851, Guld oförändradt note - rats per standard uns 3 17 s. 9 d. och Silfver, per standard uns, högst 5 s. 1| d. lägst 5 s. { d. efter medeltal ... 5 s. d.
Ser man i det fallet på 75:te §:n Riksd.-Ordn., så säger den, efter att serskildt hafva nämnt grundlagsfrågor: ”För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagne, hvarom i Reger.-Formens 66:te, 69:de, 70:de, 71:sta och 72:dra §§ särskildt förordnadt är, gälle, jemte Konungens samtycke, Tre Stånds mening, men skulle Två Stånd stadna emot Två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit”, och att, endast i det fall att frågan är af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73:dje §:n stadgadt är. Grundlagen omförmäler här 66:te, 69:de, 70:de och 71:sta §§:ne, med afseende på ärendernes beskaffenhet, dåde deri omnände äro sådane, att, genom 2 Stånds stadnande emot 2, frågan icke anses förfallen, utan måste afgöras genom votering i Förstärkt Utsk. Hvad åter angår 72:dra §:n, så har dess åberopande afseende på Konungens samtycke, medan samma § förbehåller Ständerne rätt att allena genom Banken utgifva sedlar, som 232 D en 30 No v ernber. för mynt i Riket må erkännas, hvaremot i denna § icke förekommer något undantag om Två Stånds rätt alt få sin mening genom votering underkastad ny pröfning. Deraf ser man att sjelfva ärendets natur var sådan, att frågan, enl. grundlagen, kunde förfalla, och ett sådant ärende måste endast då genom votering slitas, när RiksStånden fattat ett föregående beslut, som gölen nytt beslut i frågan nödvändigt. Att nu detta icke var förhållandet, synes så mycket klarare af sjelfva voterings-propos:n, som Nej-propos:n der innehåller, att om Nej vinner, kommer den väckta frågan, om utfärdande af sedlar å en R:dr R:mt, att förfalla.