Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre anförda exemplet beträffar, så är det högst sällsynt, alt hästen blifvit så förderfvad, alt dess fulla värde bör erläggas; i de fleste fall torde blott kunna antagas, alt håsten blifvit något skadad, och då måste väl samma förhållande ega rum, som om man åker efter skjuts och spränger hasten, att man nemi., utom skadans ersättande, får betala skjutspenningar. Jag har sett ett fall vid en domstol, då Den 30 Oktober. 159 en person i Stockholm, som hade lånat en vagn, hvilken under vägen gick sönder och sedermera inställdes på en gästgifvaregård och alldrig återlemnades, dömdes, på ägarens stämning, att icke allenast betala vagnens fulla värde, utan äfven hyra för hela den tid vagnen varit borta; sjelfva värdet var visserligen ganska obetydligt, men hela ersättnings-beloppet nppgick dock till många gånger detta värde. Sådant var utan tvifvel ganska hardt, men kunde dock icke hjelpas. Samma förhållande eger äfven rnm i afseende på den, som sprängt en häst; han får betala skadan och dessutom gälda skjutsen. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att Gr. Lagerbjelke yrkat, att, i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut fallade beslut, men äfven med godkännande af Ulsk:ts nu afgifna förslag om erläggande af böter från och med tio lill och med femtio daler, förevar:de § måtte bifallas, med den förändring att i st. f. slutorden ”och gälde skadan” infördes ”samt gälde dubbel lega och all skadan åter”, hvarjemte propos. framstäldes först lill bifall å denna § utan förändring, hvarvid ropades Ja och Nej, samt sedermera till bifall å densamma med den af Gr. Lagerbjelke yrkade förändring, dervid svaren utföllo med starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit den sednare propos. besvarad med öfvervägande Ja. § 20. Hr von Hartmansdorff:
Majit, i öfverensstämmelse med hvad Krigsoch Kammar-kollegierna hemställt, föreslagit, att hemmanet Fångåmon ej allenast måtte blifva befriadt från den detsamma åsätta rotering, så snart lämpligt hemman kunde denna rotering öfvertaga, utan äfven, såväl för den förflutna tiden, hvarunder roteringen af hemmansinnehafvaren utgjorts, som hädanefter intilldess roteringsbesvärel kan varda derifrån flytladt, få tillgodonjuta ersättning för roteringskostnaden på sätt, som, enligt 5 § 3 mom. i Kongl. Instruktionen för roterings-kommis sionen - Expeditions-Viskottets Förslag lili underd. Skrifvelse, N:o 8. il sionen i Jemtland den 22 Maj 1846, tillkommer hemman, hvilka, ehuru innehafvande frihetsår, likväl åtagit sig alt under tiden i rotering ingå. Efter tagen kännedom af de till denna nådiga framställning hörande handlingar, hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad i frågan förekommit, funnit sig böra bifalla hvad E. K. Majit i ofvanberörda hänseende behagat föreslå. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Januari 1866. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 0 Jan. 1866. Preste-Ståndet den 24 Borgare-Ståndet den 2 4 Bonde-Ståndet den 31 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, avgående öfverlåtelse till Westerbottens läns innevånare naden i Umeå med tomt. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 12.) S. A. K.
Jag förutser visserligen, att delta yttrande skall blifva i enlighet med det redan afgifne Memorialet, ehuru jag ej delar Herr Cederschölds tanka, att det var nödvändigt för Utskottet att anföra de motiver det uppgifvit; men jag tror, att vår aktning för en person, som vi utesluta på ett, efter min öfvertygelse, Den 5 Ja n u n r ii. ensidigt sätt, fordrar, att vi mätte få eli yttrande af ConstitutionsUtskottet i hufvudsaken, sorn berättigar till handlingen, och att det således blott är Ridderskäpet och Adela, som verkställer, hvad Utskottet yrkat. Grefve Posse: Så vidt jag kunnat fatta, är enda orsaken, hvarföre Grefve Frölich och jag äro af olika tankar i denna fråga, att Grefve Frölich ej vill, att Ordföranden skall äga motionsrätt. I denna satts instämmer äfven jag; men jag grundar mitt yrkande derpå, att Herr Riben förut väckt frågan. Således kan den nu pröfvas. Jag vill likväl ej vara envis, och instämmer gerna i Memorialets läggande till handlingarne, med det tillägg i Beslutet, hvilket jag förut tagit mig friheten föreslå. Herr Cederschöld: För att så mycket möjligt är, förlika meningarne, får jag hemställa, om ej den ena meningens förtäckta,re skulle vara nöjde, att Memorialet lägges till handlingarne, och att General-Intendenten dorchimont derom underrättas genom ProtocollsUtdrag; samt den andras försvarare vara försäkrade, att Fiscalen ej underlåter sin skyldighet, i fall polletten här skulle uppvisas. Grefve Frölich: Som det endast var min mening, att få båda frågorne åtskilde, 3* 36 Den 5 Januarii. och jag gerna antager hvarje utväg att på det mest delicata sätt öfverlemna notis oui sakens utgång till den ifrågavarande personen; så är jag Herr Rosenblad förbunden för dess förslag till proposition.
å 400 » » »100 »i silfver, » C. å 100 » » » 25 » i silfver; att låneöfvertagarne ägde rättighet bestämma antalet obligationer af hvarje Serie, i anledning hvaraf obligationerna blifvit sålunda indelade, att af Serien A. blifvit utfärdade 1,000 st. obligationer å 2,000 R:dr R:dr 2,000,000: — » B. dito 2,000 » å 400 » » 800,000: » C. dito 2,000 » å 100 » » 200,000: - eller tillhopa 5,000 st. obligationer ä R:dr 3,000,ÖbÖ: —; att obligationerna äro försedda med 20 stycken halfårs-räntekuponer samt ett så kallad talon, i utbyte hvaremot, efter tio års förlopp, nya kuponer utlemnas; att alla obligationerna äro daterade den 30 Mars 1861, från och med hvilken dag räntan beräknas; att till liqviderande af ränta och lånets amortering blifvit anvisad en ärlig summa af 5^ procent utaf lånets hela belopp, eller 165,000 R:dr Runt om äret, hvilken annuitet kommer att utgå från slutet af Mars månad 1861 tili och med sllåtet af September månad år 1899, då lånet bör vara till fullo betaldt ; att annuiteten skall under hvart och ett år ingå till en för detta lån bildad och särskildt bokförd ränteoch amorteringsfond, hvars tillgångar uteslutande skola användas till obligationernas inlösande; att lånets amortering, som skall vidtaga ett år efter den 30 Mars 1861, bör ske genom uppköp och annullering af för samma lån utfärdade obligationer, såvida deras allmänt gångbara pris 9 — 66 — understiger det i deni förskrifna kapitalbelopp, hvilka uppköp, under sådan förutsättning, böra årligen verkställas till det i bilagde plan utsatta belopp; att vid hvarje års slut
Den ifrågavar:de lilla banan emellan Lindesberg och Köping-Hult-banan är verkligen för hela orten af allra högsta vigt, och jag försäkrar, att man gjort allt hvad man kunnat för att icke behöfva anlita Statens bistånd för dess utförande. Beklagligtvis öfverstiger dock kostnaden derför ortens förmåga. Det vore öfverflödigt att uppehålla R. o. Ad:s tid med upräknande af de fördelar, som skulle upkomma af denna bana; ty enhvar känner, hvilka ofantliga malmfält, som ligga bakom Linde. Transporten af dessa rika tillgångar är emedlertid f. n. mycket svår; men genom en jernvägs anläggande skulle man kunna föra dem icke allenast kring hela Mälardalen, utan också till Wenern och Wettern. Jag får derföre på del allra varmaste förorda motionärernes framställning, och yrka återremiss å punkten. Hr Bildt: Den nu ifrågavar:de jernvägen befinner sig i samma ställning som den föregående från Askersund. Båda hafva för orterna en ganska stor betydelse och skulle otvifvelaktig! lätta varu - Den 25 September 315 transporten för en mängd tillverkningsartiklar; men, för det första, är det väl icke skäl, ali nu vid denna riksdag bevilja understöd åt andra jernvägsföretag, än sådana, som ej allenast åro af största behof för orten, men hvilkas tillvaro derjemte icke är beroende af ett arbete, som ännu icke är fullbordad!; utan man bör väl vänta lill dess detta arbete hunnit blifva färdigt. För det andra, hvad 1111 beträffar det begärda låneunderstödet, så uplyste en ledamot j StatsUtsk., att en af sjelfva inotionärerne för honom upgifvit, alt tankarne inom orten bade, sedan motionen blifvit väckt, undergått någon förändring. Man ansåg nemi. att en kanal-linie möjligtvis skulle för orten vara tillräcklig, och della torde vara en anledning att icke nu tillstyrka bifall till det väckta förslaget, hvilket dessutom icke har att glädja sig öfver att af K. M:t vara förordadt. Då Utsk. icke befunnit sig försatt i erforderlig kännedom rörande hela omfånget och betydelsen af denna jernvägs påstådda nylla, har Utsk. icke heller kunnat tillstyrka R.
Utom ett noggrant iagttagande och befordrande af allt, sorn enligt författningar, Jnstructioner och sig företeende fall i denna väg varit föremål för administrationen, bar man derjemte sökt att än ytterligare befrämja menighetens hälsovård och underhålla SundhetsPolisen, derigenom att de i Länet anställde Provincial-Läkare blifvit ställde i en närmare, tätare och mer verksam beröring med menigheterne sålunda alt Provincial-Läkarne på försök under en tid af fem år, årligen göra opåkallade reseturer inom sina Districler, dervid de efter föregången i6 kungörelse tillbringa en dag eller mera inom hvarje Pastorat} då allmogen äger alt af Läkaren erhålla råd och föreskrifter, och, der det så passar, äfven medicamenter ur det af Läkaren medförda Res-Apolhek. De, hvilkas medellöshet Iean attesteras enligt Författriingarne, äfvensom de med Venerisk sjukdom behäftade, erlägga ingen betalning och de andre helt obetydligt. Läkarens skjuts och Tractaments-koslnad betalas af Länets Kurhus-Fond. Denna anstalt har under de tvänne år den existerat, medfört välgörande följder. Ett stort antal sjuklingar, synnerligast med Kroniska vanskötta åkommor, hafva enligt Läkarnes rapporter erhållit råd och hot. Flere, hvilkas åkommor eller lefnads-ornständigheter icke medgifvit någon ändamålsenlig behandling hemma, hafva blifvit afpolletlerade till Läns-Lazareltet, derifrån de återgått friske och arbetsföre. Qvacksalfverier och skadlige hus-kurer hafva blifvit upptäckte, och allmogen om vådan af deras begagnande upplyst och varnad, likasom råd och anvisningar till förändring af lefnadssätt och hemseder , när de befunnits för hälsan menlige, blifvit allmogen meddelade. För samma ändamål har Länets Lazarett under de sistförflutne fem åren blifvit betydligt förbättradt och utvidgadt, och det har varit en synnerlig fägnad erfara den berömvärda beredvillighet och verksamhet, hvarmed Pröfnings-Committeen och Lazaretls-Directionen härutinnan gått Läns-Slyrelsens önskningar och förslager till mötes.
De talrika brefven till Heurlin och Tham visa honom antingen försjunken i egna meditationer af alltid högtflygande, mången gång djupsinnig art eller kriticerande andra med hela den blandning af genialitet och ofördragsamhet, som var honom egen, men så godt som aldrig som lärjunge i den studerandes blygsamma position. Karakteristiskt är därför också, att den del af det akademiska lifvet, i hvilket han flitigast deltog, var det vid denna tid ännu så florerande disputationsväsendet. Hit drog honom hela hans begåfning: hans oratoriska geni – hvilken glänsande talare han måst vara, visar så godt som hvarje sida i hans skrifter med all deras lidelsefulla och brusande retorik, – hans sällsynta advokatoriska förmåga och hans infallsrika, lika dramatiska som kvicka munvighet. Hans uppträdande på dylika disputationer gjorde honom helt säkert snart känd i studentvärlden. Redan i april 1787 – sålunda nyss efter sin ankomst till Upsala – opponerade han, som synes af ett bref till Heurlin den 20 april 1787 inför professor Berch primo loco, på svenska; »med ett auditorium, som man behagade kalla så stort som kungens. Det var at leka med en Respondens och läsa upp et par orationer, som ingeniör Lidstrand kallade at tala som en kejsare». I maj samma år, då Gustaf III var på ett af dessa flera dagars besök i universitetsstaden, under hvilka han med ett intresse som väl ingen annan svensk monark följde den akademiska undervisningen och åhörde alla slag af dess öfningar, var Thorilds ryktbarhet som talare och debattör så stort, att konungen, som ju förut kände honom af hans vältaliga och öfverspända memorial »Om det Allmänna Förståndets Frihet», önskade höra honom. »Genom professor Fant och en sin hofjunkare» uttryckte han hos Thorild sin åstundan och lät vid en disputationsakt åtminstone tre gånger bedja honom att visa sig. Men skrifver Thorild till Tham den 18 juni 1787 »jag gjorde intetdera. Dessa acter anses af alt stort och alfvarsamt folk för Bouffonnerier; det var ej jag, som borde vid första vink deltaga i dem.
Föräldrarne måste utom kläder, föda och honing, anskaffa läroböcker, bidraga till Lärarnes underhåll, o. s. v. Men den del af allmänna uppfostran, som är kostnadsfri, är det lika för alla folkclasser, Den 21 Maji e. m. 227 eller för hvilkens barn, som vill begagna Läroverken. Att afvika frän denna grundsats, vore måhända betänkligt, innan man närmare undersökt saken. Den fria undervisningen i vårt land har gjort, att de lägre folkclassernas barn städse uppstigit bland de högre, hvarigenom dessa sednare allt jemt blifvit rekryterade från en frisk grund. Hyddans son har hos oss derigenom, oftare än i andra länder, uppstigit till granskapet af Thronell. När man på en gång säger alt Läroverken äro i ett eländigt skick, och med detsamma vägrar, att anslå medel till Undervisningsverkens förbättrande, så synes man ju vilja bibehålla eländet i stället för att afhjelpa det? Vill ej Staten bidraga till goda uppfostringsanstalter, så skola vi få odugliga Embetsman, dåliga Lärare, klena Vetenskapsidkare, och illa uppfostrade barn. Staten skall få göra i det hela, såsom en vårdslös fader inom sitt hus, d. ä. att på sjukhusen, fängelse och förbätti ingshusen få upphemta sina förlorade söner; och sådant kostar mera och gagnar mindre, än att genast uppfostra dem väl. Man har sagt, att Upsala Academie är så rik, att, om den ej sjelf kunde löna sine Lärare, det ej vore skäl för Staten att kasta sine bidrag i ett så bottenlöst djup. Jag kan ej ingå i bestridande af de uppgifter, som här blifvit gjorda, emedan de ej äro med facta bestyrkte, och emedan jag ej i5* Den a i Maji e. m. liar Committéens Betänkande här; men jag vill blott erinra, att Staten hitintills gjort så godt som intet för denna Academie, utan det är en stor Konung, som af sin årfda Fäderne-jord allt hittills underhållit detta Lärosäte. Den ringa skärf, som Svenska StatsYerket lemnat, är föga värd att räkna. Man har sagt, hvartill behöfves en profskola?
Stats-Utskottet finner, vid desse förhållanden, sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad i ofvanberörde hänseende år föreslaget, utan anser det böra bero af de sårskildte skål ock omständigheter, som för en eller annan Tjensteman kunna förekomma, huruvida undantag från det allmänna stadgandet härutinnan, må, efter det Riksens Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, derom sig yttrat, finnes ega rum: Hvilket vördsamt hemstålles till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 27 Junii 1823. Ankom elen 2 Julii 1S23. Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande , angående bidrag af Staten till Pensions Cassa-Inrättning för Civile Ämbets och Tjenstemän. Vid Utskottets den 3:dje nåstl Maj. afgifne Betänkande öfver Kongl. Maj:ts j 538 Stats-Utskottets Betänkanden, Nådiga Remiss i fråga om bidrag afStaten, till inrättande af en Pensions Cassa får Ci-> vile-Ämbets och Tjenstemän, hafva anmärk-* ningar blifvit gjorde hos Håglöf! Ridderskapet och Adeln, Hågvårdige Preste Ståndet, och Tållofl. Borgare Ståndet, i anledning hvaraf ärendet blifvit återremitteradt. Då Utskottet alltså till fårnyad åtgärd det samma företagit, har Utskottet funnit desse anmärkningar icke åsyfta någon fårminskning i de bidrag ai Staten, sorn blifvit fåreslagne, utan hufvudsakligen vara föranledde af de Reglementariske grunder och föreskrifter, hvilka det af särskilde Committerade uppgjorde förslag till Inrättningen innehåller, samt Utskottet i korthet upptagit till upplysning, om ändamålet och beskaffenheten af denna Pensions Cassa. Och enär anmårkningarne dervid, genom discussionerne hos Riks Stånden, redan till betydlig del blifvit besvarade, återstår för Utskottet allenast, att i de frågor, som kunna tarfva någon närmare utveckling, upplysa förhållandet.
Vidlyftiga brefvexlingar och understundom oredor uppkomma derjemte, då Förmyndare afflytta från en ort lill en annan , eller Domaren lemnar dylika uppdrag åt personer, som äro boende utom hans Dom värjo. Vid Hof-Rätterne skulle denna correspondance, som säkerligen korn att utsträckas till alla delar af Riket, borttaga mycken tid, och således måhända påkalla förökning i så väl Ledamöternes som betjeningens personal. Genom föreslagne stadgandet uppkommer äfven ett förhållande, som nu är mindre vanligt, nemligen att Domaren sjelf upptrader som åklagare. Men om ock redovisning blifver till Rätten inlemnad, är dock föga dermed vunnet; det vigtigaste återstår, nemligen att få denna redovisning granskad och de felaktigheter rättade, hvilka tilläfventyrs deri kunna finnas; och just i detta afseende är föreslagne stadgandet, enligt min tanka, dels otillräckligt, dels olämpligt. De, hvilka af Domstolen emottaga redovisningen till granskning, kunna alldeles underlåta densamma eller ock flygtigt verkställa dem, enär de för denna sin åtgärd icke äro ansvar underkastade. Att åter ålägga dem ett sådant, skulle medföra stora olägenheter, ibland hvilka bör räknas att, under ett slikt förhållande, skulle troligen få vilja åtaga sig denna befattning. Man kan således med skäl befara, att de, som skola granska redovisningen, antingen af undseende för Förmyndaren, eller af beqvämlighet eller af hvarjehanda andra orsaker, icke härvid gå till väga med erforderlig noggrannhet; och då blifver denna control i verkligheten blott en tom formalitet. Det föreslagna Lagbudet är ock i så måtto obestämdt, sorn deri ej finnes tydligen uttryckt, antingen det är en blott rättighet eller skyldighet för Domaren att sjelf granska redovisningen. I förra fallet är stadgandet icke 3 Lag-Utslottets Utlåtande N:o tog. utaf någon betydenhet, enär en sådan rättighet icke lärer, efter nu gällande Lag, vara honom betagen.
Hon gladdes öfver att klassen så enhälligt opponerade sig mot osanningen och dess bevekelsegrund, men teg, emedan hon visste, att hennes åsigter voro nogsamt kända. När hon skulle gå, kom Agnes Lund till henne i tamburen. Ogillar också du oss, Hanna? frågade hon, och rösten var ej fullt säker. Ja, sade Hanna fast, ni handlade uselt. Men, ser du, jag visste icke jag kunde icke tro, att det skulle upptagas så illa. Jag ville bara, att magistern ej skulle tro, att klassen var håglös Det är ej sant, sade Hanna och såg på Agnes med dessa omutliga ögon, inför hvilka hvarje liten nödlögn måste retirera. Det är ej sant, ty du vet mycket väl, att du endast åsyftade, att sjelf framstå i ett bättre ljus, än vi andra. Medgif, att så var. Agnes såg skyggt upp till henne, mumlade något och brast i häftig gråt. Det var hälften förödmjukelse, hälften vrede, och dock låg derunder en önskan att, om möjligt, återvinna Hannas aktning. Jag är icke van att vara sann, snyftade hon, jag bjuder icke till att vara det. Men kanske om du hjelper mig Hanna räckte henne ett glas vatten: Drick nu, sade hon vänligt, vi skola någongång talas vid om detta. Nu måste jag gå. Och du hatar mig icke, sade Agnes och famlade efter hennes hand, du föraktar mig ej nog för att ej vilja trycka min hand? Nej, men jag hatar osanning, sade Hanna och kramade Agnes hand, hvarefter hon skyndade att upphinna Bella på hemvägen. Dekoration Dekoration En af fjerdeklassisterna, Lilli Enestam, hade bjudning på aftonen, och Bengt och Bella voro bjudna, likaså Hanna. Det skulle dansas, och Hanna, som hvarken kunde eller ville dansa, svarade nekande. Men Bella, som alltid hade roligt, som dansade gerna och var allmänt omtyckt, bad och tiggde, att Hanna skulle komma med. För min skull, Hanna, bad hon så bevekande, att en sten kunnat röras. Jag bryr mig icke om att gå, ifall du icke kommer med.
Brandförsäkrings-medel » . Päförde Inrikes Jnteretzen ären iijio och 1811 med afdrag af de Räntor som pä utlänte Capital blifwil aflemnade Dito för första Qwartakct 1812 Obetaldte JNteresien för 1809, hwilka i8iokblifwit liqviderade Inlöste Crcdit-Scdlar Till Patriotiska Länens betalandr, är af Contoirets Medel utgifwit Capital 158,812 5, 5 Ränta , - 81,812: 17, 5 R:dr Specie. Till Utrikes Obligationers inlösning har i Bancomynt utgätt - » T:llöead Fond för Astistance-Contorct « Förskotts till Chartors hwitstämpling, som af Chartä Sigillate-medlen bör ersättas » Behällning ä Läne-Banco-Räkningen, 4 procents Obligationer - Till Contoirets underhäll och aflöning samt för Riksens Högloft. (Bihang. F) lut. 6 Utdrag af Riksgälds - Lontemts Räkcnffaper som Fordringar dm R:dr 5,705,600: — 529,500: — Debet. Capital-Gäld. — Holl. Count, Amalgannde Län i Amsterdam Lifrante-Län R dr 4,255,100: — Lires 9,429,997: 6, 45,-25: Holl. Count, 5 Fri di Banco, Län i Genua Med bestämd förfallotid Lifränte-Län - a 44 st. 3,882,175: — Lires 9,475,122: 6, Guld 7,541,000: — :dr 500,000: 150,400: — 355,262: 4;, 5 Fri di Banco, — Brab.W.m:t, Amalgamide - Län i Antwerpen — Hamb. B:co,Lan i Hamburg. Kongl.
I anledn. af Hr Stråles yttrande får jag till honom hemställa, huruvida icke domstolarnas beslut, att skuldsedlar, ställda å specie, borde få inlösas med b:cosedlar, härledt sig derifrån, att den tiden voro R. St:s Banks sedlar inför lagen detsamma som speciemynt efter 1664 års myntfot, hvilket de upphört att ipför lagen vara, sedan bancolagen af d. I Mars i83o utkom. Nu då grundlagen skulle komma alt innehålla, att btcosedlarna skola efter ordalydelsen inlösas, och då gällande författningar stadgat, att specie är det speciemynt, som 1664 års myntfot bestämde, samt då specie upphört att vara detsamma som b:co, hemställer jag till Hr Stråle, om icke domstolarna blefve åtminstone tvehågsna, huruvida icke en sedel, lydande å specie, borde med silfver efter 1664 års myntfot inlösas, eller 0111 icke grundlag och bancolag komme att stå i strid med hvarandra. För öfrigt får jag förklara, att enda motivet för mitt förslag är att söka undanrödja de bestämda och onaturliga hinder, jag i de andra redactionsfjörslagen trott mig finna, för att vid en kommande riksdag, medelst förändring af 72 §, kunna tillintetgöra de svårigheter, som den gamla redactionen ansetts innefatta emot stadgande af lag och laga ordning för en af statens vigtigaste institutioner, R. St:s Bank. Kan detta ändamål bättre vinnas på annat sätt än genom mitt förslag, så skall jag vara den förste, som vill låta detsamma förfalla, och jag önskar endast, att det redactionsförslag, som vinner företräde framför mitt, på den stora afgörande dagen verkligen må finnas vara bättre, så att man ej må komma att ångra, att man ej antagit min redaction, hvars största fel måhända är att vara lång. Hr Stråle: Då jag nyss fästade uppmärksamhet derpå, att icke något bestämdt stadgande finnes, som förklarar hvad med ordet specie skall förstås, följer deraf, att man ej kan säga, att b:cosedlarnas ordalydelse innehåller, att en r:dr specie skall lösas med en r:dr silfver efter 1664 års myntfot.