Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad antiseptiken beträffar, så kunna vi på detta område tillämpa erfarenheten från den moderna särbehandlingen, som lär, att renlighet, systematiskt och noggrant genomförd, är viktigare än alla antiseptiska medel, och att man i mänga fall reder sig fullkomligt utan dylika. En gammal rätt inbiten fördom är, att man ej bör byta linne under pågående menstruation. Förmodligen har den sin grund dels i sparsamhet,- dels i fruktan för förkylning. Ett fuktigt och kallt linne vore tvifvelsutan under denna period än mera olämpligt än eljes att sätta på sig, men ett väl torrt, uppvärmdt plagg bör ej blott icke vara skadligt, utan i renlighetens och därmed, såsom nyss framhållits, i sundhetens intresse, bör detta plaggomskiftc, då det för öfrigt behöfs, vara synnerligen fördelaktigt. Att vid de lokala tvättningarna kroppen ej bör onödigtvis blottas och utsättas för förkylning, är ju gifvet. Oseden hos många kvinnor att vid sin toalett morgon och afton promenera omkring, i det närmaste afkläclda och barfotade, borde åtminstone under denna period bannlysas. Vi nämnde nyss, att lynnet under menstruationen är mera känsligt, mera stämdt i moll, liksom å andra sidan sinnesrörelser kunna direkt inverka på menstruationen. En häftig förskräckelse kan bringa menstruationen att afstanna och kan t. o. m. komma den att uteblifya för lång tid; oro och fruktan kunna ofta framkalla densamma på olaga tid. Konsekvensen borde vara, att man skulle söka undvika sinnesrörelser, särskildt under menstruationen. Till en viss grad är detta må- hända utförbart — alltid åtminstone eftersträfvansvärdt. Men är tillbörlig skötsel under själfva menstruationen af vikt för dennas normala förlopp, så är en motsvarande lämplig skötsel under mellantiden det icke mindre. G-if den uppväxande flickan tillfälle till en sund och allsidig kroppsutveckling, genom lekar, gymnastik och lämpligt kroppsarbete, och härda hennes hudoch nervsystem genom bad och vistelse i friska luften, och hennes första menstruation skall i regel infinna sig utan sjukliga symptom. Må.
Metare, forn ej äro ©efdller, 0m4ltare eder <25ayar6er mib roallon# fmiben, SDrifware, Xofimdnbare, Upsättare od; hyttearbetare, bd be icfe dro Drdngar i lagflabb tjenfl, för fofl od; lön; 2Jtan* ocg 0,»infön, lifa niet antra Slrbetare pd Sanbet. Arrendatorer, fjdr, anfed UFa meb Slrrenbatorer pd 2anbef. Byggm4ftare, Stepp*#, lifa meb bern i ©tdberne. Bdlgmatare odö <B4rmatare, t Stod Slager: Sörfla Slagen SR:br 10: Sintra tito 5: Sogdac, (Brufmu*, i 2re Slager: XJDib fförre <B>rufwor: Sörpa Slagen 20: JDid mindre (Srufmor: Sörpa Slagen 6: Sintra tito 4: Srebje tito —g: tlpfynfngsnnfn mib ©rufmor, i 2re dager: Sörpa Slogen 3: Sintra tito —2: Srebje tito ir Jdltftdrer, Bruts*, i Stod dager: Sörpa dagen 6: Slnbrd tito 3: SlefII. §. 32. 37 (Blasblåfare, i Sent Slager: Sörpa Slagen SKs&f 8: Sintra tito 6: Srebje tilo ■ 4: Sterte tito 3: Semte tito 2: <5las# ocg porcellatnesförfdljare, Bofatte ecb Pabigt miflanbe pd mige tia fdtan förfdljning af .Konungens 23efallning$gafmanbe utfebbe fldl» len, i Stod Slager: Sörpa Slagen 10:
Sparre liar ansett mig hafva begält ett misstag, då jag yttrat, att folket, genom bestridandet af fjerdingsmans-befatlningen, deltager i utöfningen af verkställande makten, och Gr:n bar erinrat, att endast här vore fråga om fjerdingsmans-befattningens ombesörjande genom legde personer, så alt folket komme att befrias frän delaktighet i detta bestyr. Jag ber likväl, att få fästa den ädle Grins upmärksamhet derpå, att jag förenat mig med reservanterna, hvilka föreslagit, att till kommnnerne bör öfverlemnas bestämmandet, huruvida fjerdingsmansbestyret skall utgöras omgångsvis eller genom någon af kommunen derföre aflönad person, i hvilket sednare fall denne alltså uträttar kommunens updrag och såsom dess tjensteman besörjer ett kommunen åliggande verkställighets-bestyr åt administrationen, hvilket i förra fallet turvis bestrides af folket sjelft. I slutet af sitt anförande bar Grin yttrat ovilja emot skyldigheten att, på sätt Grin uttryckte sig, såsom tjenstedräng verkställa Länsmannens befallningar. Detta ljuder visserligen illa för örat, men det synes mig i sjelfva verket icke så förödmjukande, som det låter, ty om Länsmannen updrager åt fjerdiugsraannen en verkställighetsätgärd, härleder sig denna oftast från en föreskrift af Kronofogden, som denne åter erhållit af K. Befihide, och det kan således slutli gen hända, att det är ett K. M:s beslut fjerdingsmannen får att verkställa, hvaruti jag icke med Gr. Sparre kan finna något så förödmjukande. Min åsigt, att boställen böra vara befriade från deltagande i fjerdingsmans-bestyret, har blifvit bestridt af Hr Gr. Björnstjerna och Hr af Dalström. Väl erkänner jag, lika med den siste talaren, att jag icke uti någon författning funnit boställena berättigade till en dylik befrielse, men jag utber mig, att få fästa Ståndets upmärksamhet på billigheten och nödvändigheten deraf.
Liljencrants, G. F., om införande af eit stadgande i BankoReglementet rörande inskränkning af Bankens låne-rörelse vid tillfällen af sedel-stockens allt för stora förökning: I. 394, R. 498; B. VIII. 11. 163, 171, A. 171, 175, 176. 177; U. IX. 166, 366, A. 366. — d:o otti anslag till Understöd för ett så kalladt Magdalena hetn i ‘hufvudstaden: II, 27, R. 29. (se vidare StatsUtskottets Utlåtande N:o 123. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel). — H, Exe. Gr. Löwenhjelm, C. A., angående ett förändradt sätt för jordegendoms taxering: I. 256, R. 257: B. V. 264 (Bevillnings-Utskottets Betänkande X:o 20, angående Allmänna Bevillningen). 288; VI. 8, A. 58. (se vidare Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o 34). — d:o om upphörande af ali beskattning å embetsoch tjen stemäus löner och pensioner: I. 257, R 257: B. V. 264 (Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 20, angående Allmänna Bevillningen), 288: VI. 8, A. 9. (se vidare Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 34)- — d:o angående utförseltull A guld och silfver m. m.: I. 259, R. 261: B. V. 341, 443; VI. 555, A 557, 558, 560, 586, 595; VII. 5, 28, 66, 85, 87, 91, 96,97, 104, 105, I0S, 109; U. VIII. 11, 125, A. 125, 126, B. 163, 171, A. 171, E. 351, B. 351; IX. 4, A. 4, 81, B. 165, 366, A. 366, E. 301. — d:o angående inrättande af Förmyndare-Kammare i länen: 1. 257, 11. 259; B. VII. 350; VIII. 8 135, A. 135, 136, 143; O. X. 286, 293, A. 293: E. XI. 219 — d:o angående utvidgning af skyldigheten att belägga hand lingar med stämpladt papper: I. 439, R441; B. VI. 3, 383, 434, A. 446. (se vidare Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 29). — d:o angående sedel-emission från Rikets Ständers Bank till Privat-Bankerna: I. 441,
Liljencrants, Gustaf Fredrik, med 57 röster. Adlercreutz, fullm. Gr. Hamilton, Jacob Essen, med 91 röster. Honde, Garl Jedvard, med 91 röster. Wrangel, fullm. Frill. Leijonhufvud, Sten Erik Gabriel, med 57 röster. Mörner, fullm. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, med 91 röster, von Köhler, fullm. Hr Cederschiöld, Robert Theofron, med 57 röster, af Ugglas. Curt Gustaf, med 57 röster. Peijron, Gustaf Oscar, med 56 röster. Appelbom, fullm. Hr von Francken, Georg Wolfgang, med 57 röster. Gripensvärd, Jacob Oiof, med 57 röster, von Afzelius, fullrn. Hr Olivecrona, Knut, med 58 röster, von Möller, Peter, med 92 röster. Suppleanter: Åkerhjelm af Blombacka, Gustaf, med 56 röster. von Schwerin, Julius, med 56 röster. Cederström, Rudolf, med 55 röster. Hr von Strokirch, Jean Paul Fredrik Otto, med 53 röster; sedan genom lottning mellan de ledamöter, som erhållit 56 röster, blifvit bestämdt, hvilkendera af dem borde ingå såsom ordinarie ledamot och i hvilken ordning de båda öfriga skulle såsom suppleanter ingå. Gr. n 125. )) » 20. Frih. » 41. » » 62. » y 167. M » 311. » » 392. » » 325. Hr » 2,183. » » 2,240. » 2,336. Frih, » 133. » » 135. Gr. Upplästes och godkändes följande från Exped.-Utsk:t inkomna förslag til! R. Stms underd. skrivelser till K. M., nemi.: N:o 14, ang:de riksdagens förlängning på en månad; N:o 15, i aril. af K. M:s Nåd.
St:s deröfver tillhöriga beslutanderätt, bör afgöras.” I öfverensstämmelse med detta morn kan och bör frågan således gå till Constit.Utsk., då, i händelse de öfriga Stånden deruti instämma, det är klart, att frågan är afgjord. Hr Hjärne: Det är, efter min tanke, alldeles klart, att Frih. Cederström har rätt, då fråga är om sådana motioner, i afseende hvarpå ingen fråga kan uppstå, om de hro stridande mot grundlagen eller icke. Det är möjligt, att jag misstager mig, emedan jag icke äger Frih. Cederströins erfarenhet; men jag hemställer till Hr Frih., hurti Constit.Utsk. skulle yttra sig, om Landtm, vägrade propos* på remiss och Ståndet gillade denna vägran, eller om R. o. Ad. beslöt, att motionen icke skulle remitteras. I begge dessa fall skulle Constit.Utsk., efter Hr Frih:s åsigt, icke komma i tillfälle att besluta, hvart remitteras skulle. Det är blott några plenidagar sedan, vi hade bevis uppå, att remiss å en motion kunde Vägras. Frih. Cederström: I händelse R. o. Ad. och PresteSt. hade beslutat, att frågan om riksdagens prorogation icke skulle till Utsk. remitteras, är det klart, att Constit.Utsk; på de öfriga Ståndens remiss, hade upptagit frågan, hvart remitteras skulle; men i händelse Constit.Utsk. ansett den vägrade propos., Ilr Hjärne förutsatt, vara enlig med grundlagen, och att förslaget, såsom grundlagsvidrigt, icke kunde upptagas, hade Utsk. förklarat, att frågan vöre af beskaffenhet att icke kunna remitteras. Men dertill fordras, att R. o. Ad. och PresteSt. antingen remittera frågan till något Utsk., eller ock förklara, att remiss deraf icke bör ske.
At det, om ospard möda och ärendets omsorgsfulla behandling vittnande, betänkande, hvarmed förrbemälde kommitterade härefter till Kongl. Maj:t inkommit, har Kongl. Maj:t egnat en noggrann pröfning; och Kongl. Maj:t går nu att, i den ordning betänkandet föranleder och med detsammas öfverlemnande, till Rikets Ständer framställa de förslag lill förändringar i nu gällande stadganden, angående sättet och ordningen för grundskatternas beräkning och utgörande samt dessas jemte öfriga utskylders debitering, uppbörd och redovisning, som Kongl. Majrt för Sin del anser lämplige, och hvilka äro af beskaffenhet att böra till Rikets Ständers pröfning hänskjutas. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. 3 Angående jemkning i jordegendomarnes skattebördor.
Då jag vågat begära ordet, anser jag mig böra uppläsa 5o §:n Riksd.Ordn., emedan det synes vara behöfligt. : ”Hvarje Stånds ledamot äge rätt att ”i plenum, stående och ifrån sin plats, till prot. fritt tala ”och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande kom"ma, och 0111 lagligheten af allt, som inom Ståndet sig till”dräger.” Nu har sig tilldragit, att, efter ett Stånds beslut, åtskilliga reservationer blifvit anförda. Detta är hvars och ens lagliga rätt; men det är ock andras lagliga rätt att "yttra sig öfver beskaffenheten af ifrågavar. reservationer. 53 §:n Riksd.Ordn. säger, i fråga om propos:r: ”Besvaras pro’’pos. med ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag ”göras.” Jag har hört en reservant säga, att, efter hans uppfattning, Hr Frih. o. Landtm, skulle förbisett sin ed; Den 18 November e. m. >49 jag har hort samme reservant säga, att, efter hans förmenande, Hr Frih. o. Landtm, skulle hafva satt sig i spetsen för en revolutionär rörelse: det är min rättighet att yttra, att sådana ord och talesätt äro ovanliga och olämpliga. Hr Frih. o. Landtm, har rättighet alt vara Ledad, så väl till sitt samvete, som ifrån sådana beskyllningar som att sätta sig i spetsen för revolutionära rörelser. Det är min rätt att uttala detta, och ingen må deraf draga den slutsats, som skulle jag vilja förmena någon att reservera sig emot elt fattadt beslut. Frih. Cederström, Jacob: Jag har blifvit uppkallad alt ännu en gång begära ordet i anledn. af Gr. Anckarsvärds och Frih. Tersmedens yttranden. Af Hr
N ärvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes-Årendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden: JVuljens teen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade Nådiga beslut, uppsatt förslag till Nådig Proposition 0111 öfverlåtelse af en Eskilstuna Kungsladugård tillhörig tomt åt Fabriksidkaren Theofron Munktell för utvidgande af hans Mekaniska Verkstad i Eskilstuna; Och behagade Kongl. Maj:t, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallde, att Nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo, Carl von Schantz. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1857. Kongl. Maj:ts Nådiga Skr i [veis* N.o 57. % XiO 5? Ank. till Exp.-Utslu d. 11 Febr. t»S7, kl. 10 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrivelse lili Rikets Ständer, med förslag till förnyad Förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart; Gifven Stockholms Slott den 9 December 4856. Efter afslutandet af föreningen emellan Sverige och Norrige insågs snart i begge rikena angelägenheten deraf att förbindelserna mellan brödrafolken, hvad sjöfarten samt varors inoch utförsel angick, blefve närmare tillknutna samt ordnade på ett så tillfredsställande sätt, sorn omständigheterna tilläto. De åsigter, som pä nämnde lid gjorde sig i slatsekonomiskt afseende gällande, medgåfvo dock ej att sträcka de ömsesidiga medgifvandena längre, än alt, genom Kongl.
Ständers Allmänna Besvärsoch JLkonomi [Jtskott den 18 Juli 1823. S. D. Inlemnade» skriftliga anföranden, så lydande: Af Herr af Borneman. I frågan om en uteslutande porto franco rättighet för Ön Gothland, yttrade jag redan i sista Plenum min villrådighet, ett den tilleller afstyrka. Visserligen förekomma dervid flere omständigheter, med finspråk på uppmärksamhet, hemtade syn - iod4 Beil», och Ekon, Utik. Betankanden, iierligast af framfarna tiders partiella 5sigter i samma fråga och deraf dess behandling ssått. Namnkunnige och upplyste män, Collegier o. s. v. skola hafva tillstyrkt verkställigheten deraf; likvisst hafva regeiingarne icke derå gjort afseende. Denna motsträfvighet af den successivt verkställande magten, att hörsamma till ett project, som man vill anse, så gifvet, vara af en berikande natur, förvillar, till någon del, min fattning af det verkligt riksnyttiga i projectet; men med förbigående af allt det problematiskt goda, som skulle kunna ligga deruti, med erkännande af min kortsynthet, att icke ljusligt inse nyttan för Sverige att, om jag så får uttrycka mig, upplåta Gothland till en experimental jord åt den i statsekonomien nya, fast ännu omtvistade, läran af en Smith, Say etc. fäster jag mig hufvudsakligt vid den politiska åsigten deraf, om än med samma vacklande sjelfförtroende, som allt jemnt hos mig framkallar, i handlingar af vigt och utom gränsen af mitt kall, farhogans mägtiga varningskraft mot framställningar af systemer och skäl, hvilka ännu ieke synts mig antageligt klara. Jag antager, att porto franco rättigheten för Gothland skulle medföra den lifvade handel, den rikedom, som projectet i förhand synes anvisa; jag antager ytterligare* Beil), och Ekon. Vtsk. Betånkandcn.
”Så tänkte din far, den saliga själen, också; men jag vet ändå ett tillfälle ...” fru Kathrina stannade midt i meningen. Hon var en betänksam qvinna och öfverlade ett ögonblick, om hon för sonen borde blotta en svaghet hos fadern; men om det vore till nytta, om det visade Arve att skrytsamhet i opröfvadt mål ej är någon dygd, då skulle salig gubben visst icke misstycka det – och dermed återtog fru Kathrina med ett slags högtidligt allvar: ”Ja, mitt barn, jag vet ett tillfälle, då din far blundade och ej lät den venstra handen veta hvad den högra gjorde. Derföre är ock bäst att låta stora ord fara och ej trotsa på egen styrka. Det fins, Gud ske lof, en känsla, som, då den verkar, förvandlar ett felsteg till välsignelse.” ”Hvilken då?” frågade Arve förundrad. ”Mensklighetens, min kära son! Du bör väl tro att, om någonting förmådde din far att blunda för sin pligt, var det endast den.” Arve syntes icke fullt belåten; men han hade alltid varit van att betrakta sin fars handlingar med den djupaste vördnad. Han vågade således icke komma fram med sina tankar. Men fru Kathrina var tillräckligt skarpsinnig för att märka, huru det stod till. ”Ungdomens öfvermod qväses af erfarenheten; lita du på det, min gosse!” sade hon allvarligt och höjde straffande sitt finger mot den tviflande. ”Är det då öfvermod att tro det ingenting kan förmå mig att afvika från mina skyldigheter?” frågade Arve, undfallande för moderns förebrående blick. ”Ja, det är det, och syndigt öfvermod till på köpet! Salig far hade ännu ett ordspråk, som jag lagt på minnet, och det kan du också göra: ’kasta inte små stenar åt vår Herre; ty han kastar stora igen!’ Jaha, min kära Arve, lägg det på minnet, och våga aldrig i dina tankar tvifla på att din far höll sig vid rätta vägen! Blott en gång, en enda gång under hela lifvet, gjorde han ett afsteg från sin tjenstepligt, och det hoppas jag, med Guds hjelp, att vår Herre hållit honom räkning för.” ”Nå, men säg hvad det var, mor!
En gång kommo de resande dock nog nära ett fartyg, för att bli anropade, men Sigrid hvilade då ett ögonblick på årorna och fortsatte sedan färden med ytterst tysta årtag, och vakten på skeppet trodde sig hafva hört miste när han tyckt sig förnimma ljud, bland smattret af det fallande regnet. Ändteligen hade flyktingarna hunnit förbi Runsala och båda började nu småningom andas lättare. Nu begärte herr Erik årorna och Sigrid, som fann att hennes händer ej länge mera skulle förmå sköta dem, var villig att ge dem ifrån sig. Dessa ord voro de första, som vexlades mellan far och dotter. Sedan de i tysthet, med någon svårighet bytt plats i den lilla båten, grep fadren med kraft i årorna och nu gick färden raskt framåt, allt ännu under tystnad. Han valde vägen genom smärre sund, som sällan besöktes af båtar, hvilket numera, sedan regnet småningom upphört, icke var omöjligt, ty man började dock kunna urskilja konturerna af föremålen. Natten var lång, som November-natten är. En stund hvilade flyktingarna i en lada, men vågade icke försöka att göra opp eld, för att torka sig vid. Herr Erik iklädde sig en grå vadmals rock och mössa med stora öronlappar, som Sigrid medfört i båten. Snart begåfvo de sig åter å väg. Ändteligen hunno de målet för sin färd: Nådendals i ruiner fallande kloster. Enligt sin gamla fränkas anvisning, uppsökte Sigrid nu i mörkret den hemliga dörrens fjäder. Sedan den var funnen sade hon: "Nu, farkär, vill jag hoppas, att med Guds hjelp det värsta är öfverståndet. Men icke är det nödigt att nu i sådant mörker gå in i detta gömställe. Ingen vistas här. Klostret förfaller allt mer, men kyrkan, der vi nu befinna oss, är uppreparerad och här hålles om söndagarna gudstjenst; säkert är att före dager ingen kommer hit. Skulle dock något ljud höras, så måste vi hasta in i gömman." Sedan Sigrid hade uttalat dessa ord, vacklade hon och nedföll afsvimmad. Naturen hade tagit ut sin rätt. Den högsta själsansträngning hade hållit henne oppe, vida utöfver hvad hennes krafter egentligen skulle förmått.
Då jag likväl 1111 bar bort Hr Flachs yrkande, ali Utsk. med sina s. k. funderingar hade bordt komma till något förslag, i st. f. det afslags, om Utsk. meddelat, sä får jag i anledn. deraf yttra, att såsom Gr:ne af Ugglas oell Sparre anfört, föreföll inom Utsk. allvarliga discussioner derom, huruvida det vore lämpligt, alt Handlande skulle bestyrka sina upgifler genom förevisande af sina böcker, men inom Utsk. ansåg man sådant icke vara rätt och lämpligt. Derföre stannade Utsk. uti den åsigten, att när det var fråga örn att bedöma inkomsten af en rörelse, så måste man förlita sig på Taxerings-Komiléens ledamöters nit, noggrannhet och redlighet i den vägen. Hvad åter angår, att pågon kunde blifva för högt taxerad, men alt då sådant inträffar, så finnes den utvägen för den taxerade, att med sina böcker bevisa, att han blifvit för högt taxerad, så är det gifvet, att om icke någon större olägenhet deraf för honom upstår, så tager lian fram dessa böcker oell visar dem för Taxerings-Komiléen, samt får pä grund deraf ändring i sin beskattning. Utsk. har derföre icke ansett sig böra inkomma med något förslag i detta afseende, och då icke heller den värde motionären under tiden kunnat utfundera något annat förslag, så får jag bestrida den begärda återremissen. Hr Printzensköld: Om det verkligen förliölle sig så, som Gr. af Ugglas npgifvit, att nemi. R. St:r alldeles icke åsyftade, att de i Bevilln:s-Stadgan detaljerade stadganden ronde sättet för taxeringens bestämmande skola tillämpas efter deras ordalydelse, utan att tveriom taxeringsmännen skola ega rättighet att godtyckligt förfara, derföre alt R. St:r bestämt den bristsumma, som genom allmänna bevilln:n bör fyllas, så skulle man svårligen kunna förneka, det R. St:r vore alldeles oefterrättliga och att deras tillgörandeu innebure den största motsägelse mot hvarandra.
Domares rättvisa är allmän. jag skulle derföre önska ett Förslag , som satte en säkrare och bestämdare gräns för friheten att i tryck angripa medborgares personliga förhållanden; men jag önskade tillika ett som återställde rättigheten att, oberoende af någons godtyckliga åtgärd, fritt få yttra sig om åtminstone den inre Styrelsens åtgärder. Huru olikaock tankarne må varaomnyttan af Tryckfrihet i allmänhet och om dess gränsor, ja om sjelfva den politiska friheten så kan väl, blott en mening vara om orättvisan af det stadgande, som åt en auethoritets godtycko och således på discretion öfverlåter en T'dningsskrifvares, äfven en medborgares, ej blott lagligen undfångna egendom, utan medborgerlig ära. I den mäst despotiska Stat kan den största missdådare göra anspråk på ranfakning och dom. Till och med för närvarande i Frankrike är en sådan makt ej öfverlåten till någon Embetsman. Då ifrågavarande stadgande vid 18 f 2 års Riksdag antogs och sattes i verkställighet genast, lärer det ansetts för hvarken någon förändring eller förklaring af Grundlag, utanför ett blott reglementarisk! stadgande, som vid samma Riksdag, då det föreslogs kunde infö?as. Af samma grund bör det kunna upphäfVas vid samma Riksdag, sorn Förslag derom ^öres. Och ett skadligt stadgande bör medi 234 J)en 2i Maji f m. mera skäl kunda hastigt afskaffas än införas. Så* ledes hade i min tanka Riksens Ständer kunnat 1815 upphäfva detta stadgande. Men då det blifvit upptagit och sedan bihehållit i TryckfribetsFörordningen, oaktadt eine Riksdagar passerat, , samt derigenom indirecte sanctioneradt af Riksens Ständer, återstår för dem för des9 uppiiälvande genast vid denna Riksdag ingen annan utväg, än att för deras del besluta, och hos Konungen i underdånighet an^ hålla, att äfven Hans Majit räcktes dertill lern* na sitt nådiga Lifal!. Då detta Tillägg tillkommit med åsidosättande sf de lagliga forw mer, måtte det likså hastigt kunna återgå. Ett skadligt