Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då komma fastrar och mostrar och farbröder med stalldrängar och kammarsnärtor och julklappar, kuskade dit från hela Sörmland, och den hädade och häcklade släktkärleken gör för en enda gång hvad den kan för att jäfva sitt dåliga rykte. Gamla ogifta fastrar, hvars ideal småningom krympt ihop från en tre alnars underlöjtnant till en kvartershög mops, visa böjelse att frångå sina ekonomiska principer samt blifva lättare både om pungen och hjärtat. Tvärviggar, som långsamt slitit ut sig i rikets tjänst, tina märkbart upp och gifva byrå- kratfasonerna på båten och äro alldeles förfasligt hemlighetsfulla angående vissa digra paket de smyga ned i den stora klädkorgen, Som burits in i salongen. I trappor och korridorer och i återseendets ogrumlade fröjd kyssa vi länge och samvetsgrant det yngsta och fagraste vi disponera öfver i kusinväg på spinnsidan, till mycken öppen förtrytelse och mycken dold gamman för de vederbörligen ompussade flickungarna. påstår Gustaf Fröding, och det är sannerligen ett märkligt påstående af en nutidsdiktare. Om jag toge mig till att berätta för mina bästa och närmaste vänner, att äfven jag har nerver, om det också inte märks, att äfven min härdiga bondnatur förmår fatta, hvad som menas med sensitiva amorösa, ja, då vågar jag tio mot ett på, att deras taktkänsla svårligen skulle kunna hindra dem att med tviflarens kallgrin klappa mig på axeln.
En sådan grundsats kan vara tillämplig, då det är fråga om att inrätta ett helt och hållet nytt embetsverk, såsom det Statistiska t. ex., hvarom här på f. m. var fråga, men då det är fråga om sådane löneförbättringar, som endast äro en följd af förändrade tidsförhållanden, så är det orimligt att säga, att man icke behöfver taga i betraktande de under tiden tillkomna förökningar i vissa tjenstemäns göromål. Jag för min del skulle till och med tro, att det vore ganska nyttigt, om man anställde en närmare undersökning om beskaffenheten och mängden af hvarje tjenstemäns göromål och derefter lämpade lönen, ehuru jag ganska väl inser, att sådana svårigheter skulle dervid möta, att åtgärden icke ens bör påyrkas. Men då det uti ,ifrågav:de fall är östridligt, att vissa tjenstemän hafva genom andra tjänsters indragning fått förökade göromål, likasom att Staten genom indragningen skördat vinst, så vore det sannerligen högst märkvärdigt, om Slaten skulle ega rättighet att så behandla sina tjenstemän, att sedan Staten så till sägandes först tillegnat sig de genom vissa tjänsters indragning upkomna utgiftsbesparingar, Staten sedermera skulle säga till andra tjenstemän, som fått de indragna tjensternas göromål på sig Den 2.3 September e. m. 359 öfverflyttade: »3 ären icke berättigade till någon lönetillökning, ehuru J erhållit förökade göromål derigenom att jag behagat indraga vissa tjenster och flytta dessas göromål på eder!» Denna sats är så egen, alt jag icke kan föreställa mig, att någon med framgång skall kunna densamma försvara. Jag har visserligen sjelf haft erfarenhet deraf, alt man litel frågar efter, huru mycket göromål man vältrar på en tjensteman, men jag kan derföre ej gilla principen. Jag erkänner att det är tjenstemannens skyldighet att emottaga de göromål K. M. behagar ålägga honom, men jag tror tillika, att tjenstemannen har någon rätt att jemte de ökade gö romålen få lönen ökad.
Silfverleveransernes uppskjutande koslnaderne vid en eljest till äfventyrs erforderlig utförsel af Silfver kunna besparas. WI befalle Eder Gud Allsmäglig Nådeligen. Stockholms Slott den 26 Maj i83j. CARL JOHAN. C. D. Skogman.” Hvarefter Herr Hesse den i3 näst derpå följde Juli, uti en till Fullmägtige ingifven skrift, på anförde skäl och med afseende å dåvarande Handelsförhållanden, hemställde, huruvida ej Banco-Fulhnägtige skulle finna det medföra ömsesidig fördel och innebära en lättnad för Svenska Handeln i allmänhet, att med fullgörandet af den leverans af 100,000 R:dr SilfverSpecie, sorn Herr Hesse, enligt ofvanomförmäldte Contract, sig åtagit; finge anstå till ultimo Juli i838, mot det att ränta på det uppburna förskottet 300,000 R:dr Banco af honom erlades till slutet af Juli månad 183'y samt den af honom lemnade borgen förnyades för samma förskott. Berättelse af Banco-Fullmägtige. Vid pröfning elen 20 Juli sistnämnde år af denna Hr FJesses hemställan, blef densamma, enligt hvad af Rikets Ständers Revisorers år 1889 afgifne Berättelse (pag. 16) upplyser, af Fullmägtige enhälligt afslagen, hland annat och förnämligast af det skäl, att en öfverenskommelse om verkställandet af Silverleverans under sommaren i83S vore att anse såsom ett nytt Silfverköp, hvilket åter Banco-Fullmägtige voro oberättigade att ingå, då Coursen, såsom händelsen var, stod öfver pari.
365 shljaren utfärda Fastebref; äfvensom, efter Riksens Ständers omdöme, och i likhet med hvad för Härads-Rätterne blifvit stadgadt, Parter vid alla Domstolar och hos Exsecutorer böra undgå skyldighet, att lösa Protocolls-Utdrag öfvermål, som förfalla, så att någon Domstolens eller Exsecutorens åtgärd dervid ej erfordras, samt, enär flere Parter föra gemensam talan, allenast ett exemplar af Dom eller Utslag för dem utskrifvas. Till förekommande af Tösens obehöriga stegrande genom dragen stil, hafva Riksens Ständer ansett, såsom tillägg till hvad härom förut'är vordet stadgadt, ett visst antal stafvelser å hvarje råd kunna bestämmas; i hvilket afseende Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att uti expeditioner, som emot lösen utlemnas, böra minst sju stafvelser beräknas för hvarje rad. I anledning af väckt fråga, att KämnärsRätterne måtte tilläggas lika lösen med HäradsRätterne och förhöjning beviljas uti Magistraternes och Sjö-Tulls-Rätternes lösen, samt uti lösen för Fastebref vid Rådstufvu-Rätterne, hafva Riksens Ständer, vid betraktande deraf, att den genom 1821 års Expeditions-Taxa beviljade tillökning i lösen hufvudsakligast åsyf.tar förbättring i Häradshöfdingarnes inkomster, trott sig böra, i sanH manhang med ofvannämnde Förslag, hos E. K.' M. i underdånighet anhålla om Öfverseende af berörde Expeditions-Taxa, dervid E. K. M. täcktes i Nåder låta tillse, om och i hvad mån det emellan Härads-Rätterne och Öfrige
Konungen ej hade orätt uti att inrätta den. Den stiftades med minsta möjliga personal. Derigenom bände, att då lagen förutsätter, att ej mindre antal personer än 5 utgöra domför Rätt; uppkom den händelse, att endast en Ledamot af desse sex kunde få vara ledig, äfven då Presidenten var närvarande. Det torde vara öfverflödigt att härvid nämna, att Presidenten ej alltid är i stånd att följa målen på arbetsrummen. Chefskapet ger honom ofta vigtigare befattningar, och han bar annat ändamål, än att deltaga i afdömandet af hvarje mål. Han kan sålunda ej tagas i be - Den 8 December t. ni; frätning sorn Ledamot. Då finnes ej mera an 6 Ledamöter* således blott eri mera ari det domföra aritalet. Én af dem måstö ämbulatöriskt vänta tjenstledighet* för att få någon ledighet, till likhet med hvad Le-* damoterrié i de öfrige HofRätterne hafva tinder Somrtiarferierne; De andra båda Döf-> Rätterrie begagna sådana sommarferier. Hofa Rätten i Christianstad är deremot permanent. Således* och då populatiohen der^ jemte så betydligen Ökats, har HofRätten ansett sig äga fullt skäl alt begära tillökning aftvå nya Ledamöter* hvarefter tjenstgöringeri skulle inrättas så* att 6 Ledamöter alltid voro tjenstgörande* jemte Presidenten, och 2 Ledamölefr tjeristfria 2 månader hvardera under älta månader i mert 4 månader skulle alla 8 vara i tjenstgöring, på det man då skulle kunna arbeta på a Divisioner då det erfordrades* och öm det åter icke behöfdes, på det att de tvä från tjenstgöring ledige skulle hafva tid att utarbeta vidlyftigare mål på sina rotlar* Deri som litet följt juridiska ärender* lärer säkeit hafva funnit* att arbetet på embelsrumrnet är det ringaste* då deremot beredningstiden* eller arbetet på kammaren, är det vigtigaste, Herr Ribbing torde äfven få medgifva* att det arbete* som en Häradshöfding, likasom eri HofRätts
Vidare hafva Revisorerne inhemtat, hurusom, sedan åtskillige Juvelerare samt guldoch silfver-arbetare i hufvudstaden år 1855 ingått till Kongl. Majit med underdånig ansökning, dels angående utländska guldoch silfver-arbetens kontroll-behandling i likhet med hvad för Svensk tillverkning i sådant afseende funnes stadgadt, dels angående åtgärder för hämmande af missbruket med utländska guldoch silfver-arbetens tullfria införsel under namn af modeller, och Kongl.
Finnes nu ingen som har erforderlig skicklighet och förmåga till, samt bestämdt åliggande att skola dessa göromål, så är ju klart att de alla skulle komma att ligga nere, samt att Adv.- Fiskalen således, efter att hafva fullbordat ett besvärligt och tankeansträngande arbete, hvilket val borde berättiga honom till någon hvila, i stället skulle nödsakas att. genast ånyo anstränga hela sin återstående arbetskraft, för att foga behörig åtgärd vid alla de efterliggande ärender som sålunda belastade hans bord; och om nu denna arbetskraft icke vill räcka till, utan ärenderna, som kräfva handläggning, ständigt Ökas till sitt antal, ligger det då icke klart i sakens natur, att med hvarje år arbetsbalansen skall växa inom Adv.FiskalsKont.? Ligger det dessutom någon billighet eller ens en skymt af rättvisa uti att på detta sätt öfverlasta cn tjenste - 182 Heil 21 Oktober f. m. man med arbete, så att han icke har ett enda ögonblicks ledighet för att vårda enskilta angelägenheter, huru ringa och inskränkta dessa än må vara, eller tor att kunna njuta något af sådana förströelser, hvaraf själen efter trägen och ansträngande sysselsättning, har ett oundvikligt behof? Kan man dertill antaga, det ordinarie Adv.Fiskalen, om äfven af naturen utrustad med den bästa helsa, skall göra ett sådant undantag från mensklighetens vanliga gång, att lian aldrig blir hemsökt af sjukdom, som beröfvar honom förmågan att under längre eller kortare tid förvalta Adv.FiskalsEmb. ; kan man antaga att denne tjensteman, också emot mensklighetens vanliga gång, ej heller någonsin skall af något annat laga förfall hindras från utöfningen af sin tjenst ?
Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på de besynnerliga och för all stadga i beslut skadliga händelser, som skulle kunna inträffa, om Ståndet frånginge sitt heslut innan StatsUtsk. inkommit med inbjudning dertill. Om det nemi. hände, alt två Stånd stannade mot två i beslutet öfver första betänk., d. v. s. att två Stånd bifölle och två återremitterade detsamma, men vid föredragning af det sednare betänk, de tväune Stånd, som bifallit det första, ändrade åsigt och antoge det sednare såsom bättre, men de tvänne Stånd, som hade återremitterat det första betänk., funne det sednare sämre och derföre hellre antoge det förra ; så vore sådant en verklig frontförändring. Som två Stånd stannat emot två, så måste StatsUtsk. i alla fall inkomma med inbjudning till den ena sidan att förena sig med den andra eller antaga uppgifna voler:s-propositioner. Men på det sättet är man aldrig säker om beståndet af de beslut, som blifvit fattade. Jag hoppas och anhåller derföre, att Hr Frih. o. Landtm, icke måtte framställa någon annan propos., än den att R. o. Ad. ville vidblifva sitt redan fattade beslut. Frih. Cederström, Jacob: Den siste värde talaren synes hafva förgätit formen för ärendens behandling inom RiksSt:n, då han yttrat sig så, som skulle Ståndet vara tvun - Den >5 Augusti f. ra. tvunget att vidblifva ett fattadt beslut, då Ulsk. på grum, af återremiss inkommer med förnyadt utlåt, i ämnet; me då ett utlåt, återkommer, som varit återremitleradt af tvärr ne Stånd, så äro alla Stånden berättigade, icke blott alto/’ verlägga i ämnet, utan äfven att afstå eller med förändrin; antaga saken. Första gången det förekommer, kunna ing förändringar göras, utan skall frågan då antingen i sin helhet antagas eller förkastas, eller ock återremitteras; men då saken återkommer, kunna Stånden fatta hvad beslut de behaga. Detta är i afseende på formen.
Af hvilken vigt denna fråga är, torde lätt inses, då vi bebo ett land, der vintern herrskar under större delen af året, och som blir obeboeligt, om den skogsbrist, som redan förefinnes på många orter i riket, blir allmän; och torde det icke eller böra lemnäs oanmärkt, alt, enligt hvad vetenskapsmän utredt och erfarenheten visat, skogens utrotande menligt inverkar ej mindre pä klimat och nederbörd, än äfven på sjelfva vextlighelen, hvilken ej obetydligt nedsättes derigenom, att det skydd försvinner, som skogen lemnar.» »Hägnadsbesväret inverkar äfven menligt på jordbruket, boskaps-skötseln och landets förkofran i allmänhet.» »Den som känner att de gamla byarne egde milslånga yttergränser och att, efter dessas delning, nya gränser uppstått ej allenast emellan de särskilda delegarne, utan emellan dessas särskilda jordtegar, hvilka alla skola förses med stängsel, 'kan icke ha lemnat obemärkt den omätliga kostnad detta medförer, särdeles på slättbygden, der kostnaden för en skidgårds uppförande uppgår till 10 sk. B:ko famnen, och der, i anseende till den förstörelse dylika hägnader äro underkastade af stormar, röta och a f tjufnad, man lärer kunna antaga att de behöfva omsättas öfverhufvud hvart sjette år. Motionären har sökt utreda, hurusom en betydlig del af slättboens afkastning af jorden och en stor del af hans tid förspilles i och för hägnadernas underhåll, och att mångenstädes jordens afkastning knappt bär hägnadsbesväret. Utan att kunna bedöma riktigheten af dessa beräkningar, torde det dock vara uppenbart, alt den kostnad och den tidsförlust hägnadsbesväret medförer, särdeles på slättbygd, der man på flera mils afstånd nödgas hemta stängsel-ämnet, måste vara ganska stor och tryckande, och att denna kostnad och detta arbete, användt på jordbruket, skulle bringa detsamma nu åsidosatta fördelar.» Lagsomt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N:o 24.
Erhellertid och som en sammanställning af denna fråga med gårdagens votering blifvit gjord, och möjligen för att inverka på Hr von Hartmansdorff, att han icke nu begär votering, får jag förklara, att jag, som nu yrkat afslag på detta Retänk. voterade med honom i går, ehuru jag ansåg mig tillhöra en liten fristående trupp, som hade ingenting gemensamt med den stora falang, som Hr von Hartmansdorff då kommenderade. Jag yrkar afslag. Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtnäs först till bifall och sedan till afslag å Utsk:s Retänk. framstälde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, samt-sedan dessa propos:r blifvit förnyade och svaren äfven dervid utfallit'med blandade Ja och Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt den sednast lill afslag framstälde propos:n blifvit besvarad med öfvervägande Ja. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande votenspropos. Den, som bifaller Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk. JV° 36, i ani. af väckte motioner, ang:de återuplifvande af de tills vidare instälde författningarne om Stapelstädernes Handlandes och Skeppsredares skyldighet att årligen införa vissa saltbelopp och hålla ständiga saltnplag, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. förenämnde Betänk. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Jag får hemställa till Hr Gr. o. Landtm, om Ståndet får åtskiljas efter slutad votering. I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., det hans afsigt var, att efter voteringen föredraga några Betänk:n, som icke varit bordlagde mer än en gång, på det att de må kunna blifva bordlagda andra gången och således nästa Lördag förekomma till afgörande. Vid den härefter företagna voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda Ja — 34. Nej — 41. Föredrogos
Landshöfdingcns immission till åtnjutande af dagsverkena utaf de under samma hammar belägna hemman, hvarå Kongl. Regeringen den 5 Oktober 1669 meddelat konfirmation, samt Kollegium derföre förklarat sig finna, att Axbergshammar ”haft justiun lilulum possessionis på merbemälde dagsverken, så alt de med ingen efterräkning derpå för den förflutna tiden kunde graveras”, hvarjemte Kollegium för framtiden förklarat, alt, ”der antingen svafvelbruket eller Axbergshammar skulle åstunda dessa dagsverken alt få nyttja och behålla, så hafva dc deröfver all söka Kongl. Maj:ts nådiga speciela tillåtelse,” anse Kollegierna, vid detta förhållande och enär ifrågavarande frälsehemman icke utgjort, någon ved-prestation, ulan i stället enahanda antal dagsverken, som skattehemman, eller 52 på mantalet, ersättning för denna verkliga förlust böra bruksegaren tillkomma och således lill det antal dagsverken, kommilterade beräknat, ytterligare lägges 16 dagsverken af hvarje af nyssnämnde 15 xi mantal eller för jemn summa 244, då hela antalet dagsverken utgjorde 3,190. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 40. 19 Vidkommande värdet af dessa grufvedagsverken, så kunde väl å ena sidan anmärkas, alt dessa, verkställda af frisocknarnes allmoge, som i allmänhet kunde antagas ega ringa kännedom uti grufvebrylningen, icke egde det värde, som af i yrket inlärde arbetare kunde påräknas; men å andra sidan borde erinras, att inlärda grufvearbetare, med afseende å den större möda och våda, som med grafveoch bruksdriften äro förenade, måste aflönas'högre än vanliga dagverkare. Då nu bruksegaren i sin förklarings—skrift upptagit ett dylikt dagsverke till ett värde af 32 sk.
Enär samtlige afträdarne, med undantag af Kamereraren Björner, hvilken endast är lagligen kallade Enkefru Majorskan Haldins medförmyndare för denna sistnämndas omyndiga barn, enligt företedda betyg, blifvit om denna syneförrättning i laga ordning underrättade, finner häradssyne-rätten nu, sedan rätlegångstimmen förlidit, hinder ej möta för meddelande af utlåt, i saken; och beträffande först qvarnen, så har synerälten funnit, alt så väl sjelfva qvarnhuset, som de dertill hörande sumparna eller vajtenrännorna äro af röta så angripna och bristfälliga, att någon reparation derå rimligen icke bör eller kan verkställas, hvadan desamma måste ombyggas, och hvartill, efter uppgjordt och af häradssynerätten , med de ändringar prot. utvisar, faststäldt kostnadsförslag, erfordras en summa af fyratusenetlhundrafyratiosju (4>47) r'(^1’ s^- 10 samt att innanre det och qvarnverket tarfva reparation för ett välde af etthundraåttatiosju r:dr 16 sk.; i följd hvaraf å qvarnhuset med vattenrännorna och verket finnes en husröta eller byggnadsbrist af fyralusentrehundratrettiofyra r:dr 42 skiö rist. b:co; och emedan Bagaren Lemke i lifstiden, då han qvarnen emottog, enligt tydliga ordalydelsen i det med K. M. och Kronan den 17 Juni 1724 upprättade contract, 456 Den 3o Maj f. m. åtagit sig alt, emot åtnjutande af två frihetsår, som honom beviljats, på egen bekostnad låta fullkomligen och i behörigt stånd sätta, samt sedan allt ständigt vederbörligen vidmakthålla Nyqvarns qvarnar till allt innanoch utanrede med stenar, hjul och öfriga löpande verk, samt sjelfva qvarnhuset jemte dess väggar, tak, golf, qvarnrännor med hvad mera dertill hörde, undantagandes islafvarna och stora dammen; alltså och då häraf är klart, att nuvar. aflrädarne äro skyldige att lemna qvarnen med qvarnhuset ech vattenrännorna i fullkomligt godt skick, finnér synerätlen skäligt ålägga dem att antingen ofördröjligen låta ombygga qvarnhuset med rännorna och verket bättra, på sätt synerälten ansett nödigi, eller ock till K.
Och ju mera svärmeriets villfarelser blifva betraktade såsom den verkliga christendomen, destomer inkräktar otron, hvad svärmeriet lemnar öfrigt. Man forskar icke länge efter källan till detta onda, utan att varseblifva, att hvad sorn felar, är den rådande läroformens alltjemt fortfarande odling. I denna form skall sjelfva lärans skönhet och fullkomlighet alltmer framlysa, så att den bland odlingens öfriga framsteg alltid står främst. Af denna den rådande läroformens alltjemt fortgående odling, och af en ostörd samvetsfrihet, sådan den enligt våra lagar oss tillkommer, bör den följd allt mer utvickla sig, att söndringarne aftaga och församlingen nalkas sin i skriften angifna bestämmelse till enbet. Då denna enhet ej kan befrämjas genom samvetstvång, hvilket är en förnekelse af sjelfva lärans väsende och endast en omväg till söndringar, men också lika litet genom blotta lösgifvandet af alla skilda bekännelser och deras offentliga strid; gifves ingen annan väg till förening, än densamma, som leder till sanningens slutliga seger, ett allt klarare uppdagande af lärans egen herrlighet, hvarigenom hennes bekännare allt mer vid henne fästas; och det är härpå, som de mest kunnige i läran ej fa upphöra att arbeta. Har jag i allt detta icke misstagit mig; så är, under ett tidehvarf af fri och fortgående bildning, denna omsorg om sjelfva religionslärans utbildning det första nödvändiga vilkoret för kyrkans' lugn och bestånd. Först derefter närmast i ordningen följer frågan om religionsfriheten, såsom sträckt utöfver blotta samvetsfriheten, eller om rättigheten för en hvar att offentligen bekänna och utöfva den religion, sorn han sjelf helst väljer. — Anspråket på denna frihet var protestantiska kyrkornes upphof, och bestriddes dem då eudast af den romersk-katholska, som uppbjöd all sin makt att straffa de afläiliga och återföra dem i »den »enda saliggörande kyrkans sköte». Men de protestantiska församlingarne hunno icke förr bilda sig, än hvardera började fördöma alla dem, som icke gillade hennes läror.
N:o 76. R. o. Ad. fann, alt utlåtandena N:is 76 och 28g borde tillsammans och punktvis föredragas, samt att N:o 76 skulle tjena till grund för föredragningen. t §:n ansågs icke erfordra framställande af någon proposition. D e u 12 September c. m. 35y 2 och 3 §:ne. Ansågos icke erfordra någon åtgärd. 4 §:o Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag vågar tillstyrka afslag å denna punkt. Mig synes det icke vara skäl att en sådan skrifvelse till Konungen afgår. Utskrs förslag ansågs, uppå derefter framställd propos., hö'ra förfalla. 5, 6, 7, 8, 9, io och ii §§:ne. Ansågos icke erfordra någon åtgärd. 12 §:n. Hr Lefren: Då Utsk. icke har ansett sjelfva utbetal ningen eller summan vara föremål för anmärka., utan blott ansett att den bort tagas från 8:de hufvudtileln, i stället för den 3:dje, och denna sednare titels extra-anslag synes vara närmare att bestrida utgifter, sådana som dessa, skulle jag tro skäl vara för handen altafslå Utsk:s åsigt i denna punkt; hvarom jag anhåller om proposition. Utskts förslag blef af R. o. Ad, afslaget, 13 och 1.4 §§:ne. Ansågos icke erfordra någon åtgärd eller framställandet af någon proposition, 26 §:n. Hr Lefre'n: