Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svea Hofrätt bär hittills ägt någon handledning deraf, att bergmästarne med kunskap i ämnena utredt dem, likasom inför Konungen förr ägdes vägledning af BergsCollegii beslut; men borttagas bergstingsrätternas domsrätt, skola alla sådana mål, hvilkas utredande fordra vetenskapers och bergsmanna-erfarenhets hjelp, öfverlemnas, genom alla instanser, åt okunnigheten, hvilken, om än aldrig så väl understödd af den juridiska enheten, skall famla i mörkret vid ofgörandet af de vigtigaste ägandeoch nyttjanderätts-frågor. Någon annan förmån kan härigenom icke vinnas, än ätt öka häradshöfdingarnas redan många göromål samt deras sportler, och att gifva deras i Lergstnannayrkct lika oerfarna och okunniga, som i menniskokännedom och erfarenhet oofvade substituter tillfälle att efter fördomar och ungdomliga hugskott leka med rättvisan* 12 H. 18 Den 16 Augusti e. m. Öfvertygad om det för rättvisans oväldiga och på grund af kunskaper verkställda skipande olyckliga inflytande, som den nya juridiska enhetstheorien har inom Representationen, har jag icke velat försöka väcka discussion i denna fråga, utan endast begagna min rätt att reservera mig, hvartill jag lägger den önskan, att Regeringen må öppna ögonen öfver den skada, som genom den yrkade förändringen skall åstadkommas, såväl som öfver rätta grunden till detta omskapningsbegär, nemi. hågen att göra häradshöfdingarna till de mägtigaste och på allmänheten mest verkande personer i landel, af hvilkas godtycke, örn alla dermed i sammanhang varande förslag lyckades, Regeringen sjelf och dess åtgärder skulle komma att bero. Företogs till pröfning Oecon.Utskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk. N:o 98 i anledn.. af väckta motioner, angtde gästgifverioch postskjutsväsendet samt forvagnsinrättningar. I sammanhang härmed upplästes ett från RondeSt. ankommet prot.-uldr. af d. 3i sisth Juli, innehållande inbjudning till de öfriga RiksSt. alt instämma uti Ståndets genom bifall till Oecon.Utskts betänk. Wto g8 fattade beslut.
Senare har hon o c k spelat Cameliadamen, Odette, Francillon, Fedora, grefvinnan Clotilde i » F e r - nande » o c h i en helt annan genre den glada lilla Cyprienne i » L å t oss skiljas! » V i d sidan af dylika roller har hon spelat Shakespeare — .särskildt nämnas Julia o c h främst Kleopatra bland hennes shakespeares-roller. Sina roller i italienska skådespel har hon i allmänhet ej fört med sig till utlandet — med undantag likväl för Santuzzas roll i Vergas » Cavalleria rusticana » o c h Goldonis Mirandolina i » L a l o c a n d i e r a ». O m d ö m e n a o m hennes olika skapelser ha varit ganska växlande, liksom yttrandena om hennes konst i allmänhet varierat — i högre grad kanske än o m någon annan samtida stor.het. H o n tyckes gifva uttryck för sorgen o c h iäjälsslitningarna med mera intensitet än för glädjen o c h friskheten. D e t har blifvit sagdt, att det är » d e tunga r o l l e r n a », som ligga hennes hjärta närmast. Den som fällt detta uttryck (Laura M a r h o l m i sin studie öfver Eleonora D u s e i » D a s B u c h der F r a u e n ») tillägger: Hennes konst är » den stora konst, som först är hemma, där lifvets alla stora frågor: h varifrån, hvarför, hvarthän b e g y n n a ». Innan hon ännu spelat Ibsen, yttrade någon, att hon spelade Sardou med ibsensk psykologi. Konsten att fördjupa författarens framställning tycks vara hennes största gåfva, att göra den figur, han tecknat, individuelt lefvande. En •essayist påstår, att » D u s e spelar icke sig själf, l i o n spelar skaldens gestalt, » o c h försäkrar att Ihon har lika många individualiteter som roller.
Endast Höglorl. Ridderskapets och Adelns ^Ledamöter i Utskottet hafva antagit dessa alternativer, ehuru genom sednare alternativet hemmans-afgiften för bränning^-rättigheten i det närmaste örn ej helt och hållet skulle kunna upphöra, och afgiften således endast åläggas tillverkaren, men intet jordägaren, som ej begagnar sig af rättigheten. Hvaremot så kallade lvftpannor, som gifva mindre Brännevin, men äro efter allmänhetens tillgångar lämpade, ej må efter min tanka undergå någon förändring i afgiftens erläggande. Huru obilligt förhållandet är skall af nedananförde exempel skönjas, i händelse att Siäderna erhålla Brännings-rättigheten. En Stad, som har rättighet att bränna med 540 kannors pannerymd betalar om den begagnar G Pannor a 90 kannor hvardera B:dr 540—t Men om den deremot nyttjar 9 Pannor ä 60 kannor, då betalas - B:dr 135— således uppkommer för Staten en förlust af * R:dr 405—> En Ilo Den 35 Juli. En Stad med 450 fannors pannerättighet, om den nyttjar 5 Pannor å 90 kannor, Sa betalas 4 50__ mtn ptn g st. 50 kans pannor deremot begagnas betalas - 7 5 Hvarigenom Staten förlorar ■ -R:dr 375 — Dylik förmon kan ingen jordbrukare med 35,000 Ktdrs Egendom, sorn är berättigad nyttja en 90 kans panna, påräkna, emedan högst sällan lärer inträffa att en Egendom af det värdet ager flera hemman med åtskilitia Bol« städer; hvartill den förmon för Städerna till. kommer, att de äga genom närbelägenheten tillfälle inrätta sina verk så, i händelse de begagna qo kans pannor, att de kunna anses sorn i ett verk belägna, utan att vidkännas den fördubblade afgiften sorn Landtman ej kan undgå, i händelse han inom samma verk har två pannor sorn tillsammans Utgöra öfver 9 kannor.
Det är sä mycket lämpligare, att öfverlemna detta till K. M., som i 5:le punkten är föreslaget, att den brefafsändare, som vill hafva brefemottagarens namn utsatt å postkartan, skall derför betala en afgift, som af K. M. bestämmes, på sått jag redan nämnt. Jag vidhåller dessutom min anmärkn., att, efter införandet af nya myntsystemet, afgiften blir svår att erlägga, hvarföre jag förnyar min anhållan, alt R. o. Ad. ville öfverlemna bestämmande af beloppet till K. M. Frill. Alströmer: Om någon vedergällning bör utgå lill postförvaltare för besväret med frimärkens åsättande å bref, bör, enl. min åsigt, beloppet af denna vedergällning öfveidemnas till K. M., men jag tror rigtigast vara, alt ingen sådan afgift finnes, likasom att den icke är erforderlig, ty å Postkontoren skall ovilkorligen finnas, antingen vid poslluckan eller också straxt bredvid, sådana frimärken till försäljning. Meningen är väl icke att föreskrifva det antal, som på en gång får köpas, utan jag må väl hafva rättighet att köpa huru få som helst. Sällan lärer väl detta komma i fråga, utan troligen lära väl de fleste på förhand Den 16 A ii gusl i e. m. 100 förse sig med dessa frimärken, hvarigenom de befrias från besväret dermed i posllnckan. Jag tillstyrker således, att sisla morn. i punkten må helt och hållet utgå. Jag bör dock tillägga, att å utrikes ort, der systemet är infördt, finnes ingen serskild föreskrift uti ifrågavande hänseende, utan då man vid posllnckan begär ett frimärke, lemnar man vanfig betalning derför och anbringar det sjelf å brefvet, derefter detsamma inkastas i breflådan. Frih. Cederström: För min del anser jag införandet af frimärken såsom en fördel för både postförvaltare och korrespondenter; men då denna inrättning ännu är okänd i Sverige, förutser jag, att mångå svårigheter vid tillämpningen komma att upsla. Just derföre anser jag, lika med Gr.
På dessa skäl anhåller jag fortfarande om afslag. Hr Lilliehöök, Bertil: Såsom motiv för förändrad lydelse af 96 g utaf nu gällande Bankolteglemente anför LTtsk:t, att »möj»tigheten för Banken att i vexlingsväg tillhandahålla silfvermynt af »hvarje valör understundom kan blifva beroende deraf, huruvida »Fullmäktiges reqvisitioner a dylikt mynt kunna vid K. Myntver»ket inom förelagd tid fullgöras.» Med fästadt afseende deruppå, att ifrågav:de lagstadgande måtte blifva upstäldt i öfverensstämmelse med åberopade motiv, hemställer jag fördenskull, att R. o. Ad., i likhet med hvad i PresteStåndet egt rum, måtte elter ordet »att» uti näst sista raden tillägga »så vidt ske kan», hvilket synes vara så myeket mer lämpligt, som Utsk:t, på sätt jag förut omförmält, sjelft medgifvit, att det vore omöjligt för Bankofullmäktige att bestämma, huruvida erforderliga qvantiteter alltid kunna finnas att tillgå. Jag anser således, att sista punkten uti denna g borde hafva (öljande lydelse: »börande Fullmäktige tillse, att, så vidt ske »kan, prägladt silfvermynt af alla faststälda sorter städse finnes i förråd.» Frih. Tersmeden, Wilh. Fredrik: Uti 96 g af gällande BankoReghte är föreskrifvet, att »Banken är ovilkorligen skyldig, »att, när så påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt af de »sorter, hvarå tillgång finnes, inlösa.» Det är således, enligt detta BankoReghte, öfverlemnadt helt och hållet åt Bankofullmäktiges skön att bestämma, huruvida tillgång finnes eller icke, samt Ben 1 Februari. 245 följaktligen af hvilka sorter utaf silfvermynt innehafvare af sedlar skola erhålla silfver.
Det hade varit varmt under hela den tid de vistats i Aix, men så hett som denna dag, den 10 Maj, hade det emellertid ej förut varit, och värmen var fortfarande besvärlig, när de efter sista table d’hôteringningen, kl. sex, gingo genom trädgården upp till middagen i stora hotellbyggnaden. Maja hade tagit på sig sin allra svalaste dräkt, en crêmefärgad linneklädning, och hatten höll hon i hand, under det hon skyddade sig mot solen med den uppslagna, mörkröda parasollen. De utbytte många vänliga »how do you do» och »exceedingly hot day» med sina engelska bekanta och togo så plats vid det stora bordet, vid hvilket serveringen redan börjat. — Det har kommit några nya, sade Robert efter en stund. Troligen en fransk familj — åtminstone inte engelsk. Alldeles midt emot dig. Se inte dit nu! De titta på oss. Han ser charmant ut, en äldre man med gråsprängdt hår och förnämt utseende, och vet du hon påminner ofantligt om tant Eva. Inte sant? — Det kan jag ju inte veta, om jag inte får se på dem. Jo, du! Nej! Maja hade sett upp, och hennes ögon möttes af ett par kvicka, lifliga, mörka ögon, som så otroligt påminde om tant Eva, hennes älsklingsmoster, att utropet ovillkorligen blef hörbarare än hon ämnat. Den främmande damen smålog åt henne och böjde litet på hufvudet. Maja besvarade hälsningen, i det hon rodnade. — Och, du, hon är också lik mamma, fast hon är yngre. Men hon är allt gammal. Öfver tretti år, du? — Nog räcker det till fyrti och litet till. Hon har ett mycket pikant utseende, men någon skönhet har hon nog aldrig varit. Hennes man är däremot en vacker karl. Se inte på dem! Då tro de, att vi tala om dem. För resten måste de också tycka, att du är lik någon. Hon tar inte ögonen från dig. — Det är nog dig hon ser på. Maja var mycket van vid, att hennes ståtlige man väckte uppseende. Själf gjorde hon sig inga illusioner öfver sitt utseende. Hon hade alltid varit ansedd som familjens fuling.
Och då uti 16 § 5 artikeln i Jagt-stadgan föreskrifves, att den, sorn utbjuder till salu i stad eller pä land, eller inför i stad under förbuden tid sådant frid lyst vildt, som han icke kan lagligen styrka vara i lofgifven lid fångad/, skall böta såsom den der jagt under samma tid föröfvat, och villebrådet vara förverkad/ till angifvarén, samt Utskotten finna den, som köper olofligen fångadt vildt och såmedelst i detta hänseende befrämjar lagöfverträdelse, ej mindre än säljaren vara uti öfvcrträdelscn delaktig, fil Utskotten på det sätt tillstyrka bifall till hvad motionären härutinnan föreslagit, att Utskotten hemställa, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 8. 3 del Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att till 16 § af 5 artikeln i jagtstadgan må göras följande tillägg: La»; samma vare om den, sorn under förbuden lid li/lhand/ar sig dylikt villebråd', hvilket icke bevisligen blifvit faldt eller fångadl å den tid, dä sådant varit tillåtet. Stockholm den 18 Mars 1851. Ank. till Exp. Utsk. den 11 April 1851, kl. 1 e. ni. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af ”matlag" eller ”rök”. | detta ämne har motion blifvit väckt af Riksdagsfullmäktigen Johan Hörnfeldt från Vester-Norrlands län, som uti ett hos Hedervärda Bondeståndet afgifvet memorial, hvilket blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, fästat uppmärksamhet derpå, att det vilkor, som uti omformalde Kongl. Bref, kungjordt genom Kongl.
Härefter tillade den stränga matronan, som verkligen behöfde återhemta sig litet efter Blendas svar: ”Det kan ingen anklaga dig för falskhet, och det är då rätt väl det, men om du vill njuta mitt skydd, så får du nog umbära dylika nöjen Dina artiga herrar torde ha erbjudit sig att komma och se efter huru du finner dig i ditt nya hem?” Blendas rodnande kinder gåfvo det svar, som hon ej sjelf vågade sig fram med. ”Jo, jag tackar, jag märker hur det står till! Och du, Emerentia, har du kunnat bifalla ” ”Ack, herre gud, jag har hvarken sagt ja eller nej! Men det var så, att det var fråga om att visa oss de kongliga lustslotten; och baron T–svärd var så genom-artig och ville rekommendera Blenda hos en mängd förnäma fruntimmer, som han bestämdt visste hade broderier att lemna.” ”Gud sig förbarme, så tokig du är, som låter flickungen ta emot slika offerter! Hon skall sy linnsöm åt Patriks bod; och hvad de kongliga lustslotten anbelangar, så kan hon väl i sinom tid äfven få se dem utan sådana sprättars försorg.” ”Men jag försäkrar dig, bästa, kära Regine Sofie, att de alla voro unga män af god uppfostran och hederliga tänkesätt! Och jag är väf icke sjelf så alldeles utan erfarenhet och vett, att jag icke skiljer på hvad som bör vara. Det var icke utan att en retad och sårad känsla gaf sig luft i detta fru Emerentias försvar; men systern, långt ifrån att höra på, vände sig helt tvert till mamsell Debora, som nu inträdde med teet: ”Hör på ett ord så godt som två, mamsell: komma här några unga herrar och fråga efter fru v. Kühlen och den här unga fröken, så skicka dem tillbaka med det beskedet att fruntimren icke ta emot besök! Och nu icke ett ord mera om den saken Slå i teet!” Sedan dessa order utgått från den i sin slägt och särdeles i sitt hus egenmäktigt regerande gamla frun, uppstod en undergifven tystnad i hela kretsen, hvilken tystnad icke afbröts så länge tekopparna slamrade.
Viktiga åro tvifvelsutan de ärenden, rom under detta R.ksmöte blifva föremål för Riksens Ständers bemödande. Men då öfverlåggningarne och rådslagen ledas, dels med Ståndens inbördes enighet och förtroende, samt dels med en manlig ståndaktighet, uli hvilka dygders utöfning BorgareStåndet skall göra sig en åra, alt taga efterdöme af Rikits första Stånd, hvars högre bildning, erfarenhet och kända Medborgerliga tänkesätt påkalla en sådan gärd af uppmärksamhet, föreser, med hopp om visshet, BorgareStåndet, att följderna af detta Riksmöte skola blifva för Konungens och Fäderneslandets förenade båsta lyckliga och välgörande. Med dessa tänkesätt anhåller BorgareStåndet, att få vara uti Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl Ridderskapets och Adelns ynnest och välvilja inneslutet. Detta tal besvarades af Herr Grefven och LandtMarskalken på följande sätt: Med uttrycken af den sannaste högaktning emöttager Ridderskapet och Adeln det Yållofl. BorgareStåndet* törsta hälsning vid detta Rik»^ Deli 21 Januarii• möte. Då det år en ostridig sanning, att handel och näringar väsendtligt bidraga till ett lands välstånd och tilltagande kraft, åger Ridderskapet och Adeln den säkra öfvertygelse, att bland medlemmarne af ValloIL BorgareStåndet finna män, hvilka med sann upplysning, med kunskaper, hämtade af erfarenhetens osvikliga lärdomar, förena det nit, som hvarje Fäderneslandets vän är skyldig att ägna åt det yrke han valt. Ridderskapet och Adeln gör sig i anledning deraf förvissad, att sanningar skola framställas , föreskrifter och stadganden vidtagas, hvarigenom Rikets välstånd må förökas, och en tilltagande handel gifva Näringsidkarne säkerhet, att tillika med egen förkofran bidraga till allmän välmåga.
Då de förenade Utskotten,så val genom ds under Riksdagen förut erhållne upplysningar, som äfven genom hvad Kongl. General-Tullstyrelsens Kammaroch AdvocatFiscals-Contoir, genom ett, tillStockholmsDagligt Allehanda, den i2:te sistlidne Februarii, fogadt Bihang, officielt tillkännagifvit, inhemtat, att Tull verkets inkomster, ifrån och med * början af 182b, varit uti jemt tilltagande; att dessa, oberäknadt den, för införd utländsk Spannmål, ir 1827 erhållna Tull af 42g,00a R:dr B:co, för åren 1S25, 26, 27,28 och 29 Jemnat en tillökad inkomst, utöfver hvad till Stats-anslag varit beräknadt, af nära 1,900,000 R:dr Bco, eller i medeltal 380,000 R:dr B:co ärligen; att tillökningen varit progressiv, äfven för år 1829, dåden uppgått till 450,000 R:dr, oaktadt den långa vintern vid årets början, och den tidiga vintern vid årets slut, betydligen minskat Seglationstiden; att till en förbättrad Tullorganisation ovilkorligen hörde, att Tullverkets Embetsman blefve så afJönte, att de, oberoende af biförtjenster, kunde fullgöra sina pligter, och icke, af brist pa det nödvändiga, förledas att, genom olofliga utvägar Öka sina inkomster; att detta och för. ökade samt förbättrade bevaknings-anstalter nödvändigt skulle förorsaka ökade kostnader, men att, sådant oaktadt, Tuljverkets inkomster \ större proportion så tilltagit, att' utgifterna dessa år knappast utgjort § af Tulluppbör - StattBer,- t. Allm, Betr, o, Otc, Utsk, Uti, N:o ijö.
N:o 163, ang:de ifrågaställda extra Statsanslag, till föremål, tillhörande Civil-deparhtets handläggning, af BorgareSt. fattade beslut, att bifalla l:sta punkten, med derjemte fäsladt vilkor, att full säkerhet ställes derför, att Wisby hamnbyggnads arbete, utan vidare bidrag af Statsverket, vederbörligen fullbordas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anser den af BorgareSt. framställda inbjudningen icke böra antagas, utan såsom varande obehöjlig till handlingarne läggas, af det skäl att ordalagen deri äro af den beskaffenhet att de möjligen skulle kunna ingifva staden sådane farhågor att hon ej kunde på vilkoren ingå. Det linnas flere planer af Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader upgjorde, som äro vidsträcktare än den, i öfverensstämmelse med hvilken i StatsUtsk. tillstyrkt det anslag, som Ständerne hafva bifallit, och om Wisby hamn skall sägas vara fullbordad efter den vidsträcktare planen, sä åtgå dertill säkerligen 200,000 r:dr hvilken summa staden omöjligen kan åtaga att bekosta. StatsUtsk. har gått så nära in på stadens förmåga som möj ligt, då Utsk. förbehållit såsom vilkor för det beviljade anslaget, att Staden skulle åtaga sig verkställigheten af den inre hamnens fördjupande till 13 fot. Detta är icke ett obetydligt åtagande. Det Statsanslag, som är beviljadt, är påräknadt att utgå lill de hamn-armar som skola betrygga säkerheten inne i hamnen: men om den yttre hamnen skall fullbordas, så skola de ursprungligen afsedde hamn-armarne ofvan vattenytan också sättas i stånd, och delta öfverstiger Stadens förmåga. Utsk. har ansett att företaget kunde up fylla sitt ändamål, utan alt yttre hamnen fullbordades, och derföre tillstyrkt anslaget med förutnämnde vilkor. Skulle BorgareSlss förevar:de inbjudning blifva R. St:s beslut, sä befarar jag att Staden alldeles icke underskrefve en sådan förbindelse, och då blefve det anslag R.
Margaretha tryckte sina sammanknäppta händer mot hjertat och kastade en blick mot höjden, under det en hastig suck smög sig öfver hennes läppar. Derpå började hon med temmeligen stadig röst berättelsen om sin äfventyrliga färd. Fru Catharina satt uppmärksamt lyssnande. I början gjorde hon stundom ett kort inkast, eller en fråga, och satt slutligen alldeles tyst; men den alltmer mulnande blicken tillkännagaf i vexling oro, missnöje, vrede och sorg. När Margaretha omtalade sitt löfte, att tillhöra Magnus, då blixtrade åter en stråle af vrede i fru Catharinas öga, och hennes hand krossade tungt en framför henne på bordet stående, liten korg af med silke omspunnet papper, med hvars förfärdigande Cecilia under tillfrisknandet sysselsatt sig. Dock, snart såg hon åter stolt och lugn upp, liksom om hon redan i verkligheten krossat den ingångna förbindelsen, såsom hon gjort med korgen. Margaretha bleknade mer och mer, allt som hon nalkades slutet af sin berättelse, mötet på isen med den gamle presten, och de budskap, han medförde från holmen. „Nu,“ fortfor hon, „gafs för oss ingen tillflykt mera. Att återvända var omöjligt. Huru kunde jag dervid se annat, än det gifna, att bortsläpas af dem, som förföljde mig och lemnas till pris åt vilda fiender? Hellre måste jag välja, att med den, som hittills så ädelt beskyddat mig, dela om än sjelfva hungerns fasor, dem han ock endast för min skull utsatt sig för, ty lätt hade det varit för honom att undkomma, blott han ej haft mig att sörja för. Men ensam lemnad med honom för månader, kanske ända till dess isen ånyo skulle slå brygga öfver sjön, och blottställd för den förskräckligaste brist, huru förstå, om jag ej sålunda utsatte mig för vådor, dem jag ej visste att undvika? Och skulle jag dock genomgått allt och slutligen återkommit till de mina, huru skulle man ansett en så tillbragt tid? Dunkla och orediga sväfvade sådana tankar i mitt sinne, då lutade Magnus sig till mig och sade: „Margaretha, låt denna Gudsmannen välsigna vårt förbund, blif min maka.
Af dessa aflönings-belopp hafva, under sednast förflutna riksdag, de 2:ne Notarie-arfvodena och 4 Kanslist-arfvoden varit anvisade till den Utskottets tjensteman, som haft sig anförtrodt det närmare inseendet öfver tryckningen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, till tvänne korrekturläsare samt till tvänne motläsare, bland hvilka den ene dessutom haft vården om Riks-Ståndens särskilda arkiv af riksdagshandlingar m. m. Ett Kanslist-arfvode har varit tillagdt den tjensteman, som, när under riksdagens lopp ökade göromål sådant påkallat, biträdt Sekreteraren med expeditioners uppsättande; ett dylikt arfvode har uppburits af den person, som skött Registrators-göromålen och haft sig älagdt att upprätta det s. k. Allmänna Registret öfver Bihanget till RiksStåndens Protokoll, samt de öfriga sju Kanslist-arfvodena varit fördelade mellan så många personer, som det funnits nödigt att efter hand antaga lill att besörja renskrifniug och kollationering af de memorialer, förslager till underdåniga skrivelser och till §§ i Riksdagsbeslutet m. m., hvilka från Expeditions-Utskottet aflåtits, äfvensom de memorialer och betänkanden, hvilka från de öfriga Utskotten blifvit till tryckning inlemnade. De tre Vaktmästare-arfvodena hafva varit tillerkända lika många vaktbetjente, behöflige till förefallande talrika budskickningar m. m. Då Expeditions-Utskottets Kansli och Vaktbetjening under innevarande riksdag hafva samma åligganden, som under de föregående, får alltså Utskottet vördsamt hemställa, att äfven under nuvarande riksmöte måtte, utom aflöning för den i Riksdagsordningens 24 § 1 mom. omförmälde Kansli-personal, ställas till Utskottets förfogande liih. till R. St.
Nådiga beslut i åtskilliga grundlagsoch lag-frågor: VII. 258. 230 Skrifvelse, frän Chefen för Kongl. Civil-Departementet till Herr Grefven och Landtmarskalken, med tillkännagivande att Kongl. Majit bestämt Tisdagen den 8 December 1863 för riksdagens afslutande: VII. 388. —, från Herr Stats-Rådet och Chefen för Kongl. FinansDepartementet till Herr Grefven och Landtmarskalken, angå ende uppskof med behandlingen af Stats-Utskottets Utlåtande rörande regleringen af utgifterne under Riks-Statens första hufvudtitel, intill dess nämnde Utskott inkommit med Utlåtande öfver den Nådiga Proposition om förhöjning i Hans Majit Konungens hushållnings-anslag, som Kongl. Majit ämnade tili Rikets Ständer afgifva: II. 235, 236. —, från Herr Grefven och Landtmarskalken till RiddarhusSekreteraren, angående förfall för den förstnämnde att i Ridderskapets och Adelns Plenum föra ordet: II. 344. —, från Kongl. Akademiens för de Fria Konsterna Proses, med tillkännagifvande att exposition af elevernas arbeten under sednaste undervisnings-året hålles i Akademiens hus vid Röda Rodarna öppen för Riks-Ståndens Ledamöter: lil. 251. —, från