Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då han till slut äfven tilltalade henne, blef hon i början orolig och förskräckt, men då han iakttog ett i allo höfligt sätt och då hans accent genast förrådde främlingen — gentemot främlingar är man ju i dylika fall mera obesvärad — så lugnade hon sig åter och svarade höfligt på hans frågor, och så uppstod ett kort samtal dem emellan. Kort tid därefter sammanträffade de ånyo med hvarandra, och under det samtal, som nu följde, anförtrodde han henne, att han var en rik engelsk godsägare och att han nu vistats ett helt år i Italien, under hvilken tid han besökt Florens, Bom och Neapel; nu måste han säga farväl till detta sköna land och resa hem, något som han trodde ej skulle falla sig lätt för honom, trots det att han älskade sitt hemland. Därpå talade han om henne, berömde hennes målningar och ville ha reda på hennes lefnadsförhållanden. Efter allt detta hade han uppsökt henne i hennes hem, — o, hon hade blifvit alldeles utom sig af förskräckelse, då hon såg hans blonda hufvud dyka upp vid trappan — och formligen friat till henne. Han lofvade, att han skulle inreda åt henne en stor atelier, och rosor det skulle hon få både sommar och vinter! Han begärde ej, att hon genast skulle vara färdig med sitt svar; han skulle komma tillbaka om fjorton dagar, — under tiden ämnade han besöka Dalmatien —, och han trodde fullt och fast, att hon då skulle antaga hans tillbud, och sedan ville han taga henne med sig och genast resa sin väg. rekommendera sitt allmänt erkäu^a « # * Mina egna angelägenheter lade ino v. kort beslag på min tid och mina tankar, jag gifte mig och måste öfverta värdinneskapet här; ni förstår nog då, att jag ej hade nå- gon tid öfrig för andras affärer. Jag hann ej ens • besöka min käraste väninna. Så en eftermiddag — table aVhoten var just slutad och gästerna hade gått in till sig för att hvila middag — stod jag här och hoplade servietterna, då Concetta inträdde i salen. Då hon fick se mig, skyndade hon, höjljudt gråtande, fram till mig.
Domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt eller af större eller mindre vårdslöshet. Den, sora tillverkar bränvinsredskap af större rymd, än den nu tilllåtna, utan att kunna styrka, det redskapen är ämnad till export eller beställd till inhemskt bruk, på grund af Kongl. Maj:ts serskildt gifna Nådiga tillstånd, höte första gången 33 R:dr 16 sk., andra gången 66 R:dr 3a sk. och tredje gången 100 Rftir. 22 §. Distilleringspannor, som af Apothekare få för pharmaceutiska behef begagnas, höra mätas och stämplas i likhet med hvad om bränvinspannors mätning och stämpling i allmänhet stadgadt är och under enahanda ansvar. * . 23 §* Ifrån och med den 1 Maji till och med den 31 October hvarje år, äfvensom, då bränvinshränning af någon utöfvas, endast under hälften af den tillåtna tiden, vid hvarje termins slut, nemligen vid Mars och December månaders utgång, samt under den eller de öfrige månader af året, då tilläfventyrs Kongl. Maj:t i Nåder skulle finna för godt att bränvinsbränning inställa eller förbjuda, skall all bränvinsredskap antingen inlemnas å allmänna förvaringsrum, eller, om den befinnes i enskildt förvar, förseglas 24 §* . Äfven under den för bränvinäbränning lofgifne tid, må icke egare af bränvinsredskap, som till bränvinsbränning sig icke anmält, eller ieke vederbörligt tillstånd erhållit, på sätt xi §. omförmäler, innehafva oförseglad bränvinsredskap; utan anmäle hos vederbörande Kronobetjent sådan redskap till Bev.-j Lagsaint Allin, Besaoch OeconUtsl:s Utlåtande JV:o 8. 25 till försegling å första söcknedag, som hans rättighet alt densamma begagna upphörer. Stadgandet i denna och nästföregående §. må likvist ej tillämpas på ny redskap, som är i tillverkarens vård, eller på gammal redskap, som är under arbete på Kopparslagares verkstad. 25 §.
Jag kan icke förmoda, ali sådant skulle kunna inträffa. Hrr Lagerhjelm och von Troil hafva ansett, att antagande af 268 Den 11 April. den 6 § morn. a) skulle innebära elt upprifvande af det beslut, som R. o. Ad. i går fattade. Jag kan ieke finna, huru man kan göra en sådan compliment åt BancoUtsk., att man påstår, att en af deras §§ skulle stå i rak strid emot en annan §, som Ulsk. har föreslagit. Nu mäste man väl göra så mycken rättvisa åt BancoUtsk. att det icke föreslagit en §, som skulle rakt upphäfva en annan, åtminstone kan jag för min del icke inse, ali förhållandet är sådant. Då jag således icke förmodar, att ingifvande af obligationer från Riksg.conl. kan anses vara inconseqvent emot det fattade beslutet i 5 §, så får jag derjemte fästa uppmärksamheten derpå, att om man läser 5 § sådan den blef antagen af R. o. Ad., så står der, alt Riksg.cont. icke egentligen skulle få mera än hvad som återstod, sedan utgifter för myntvärdets upprätthållande blifvit afdragna. Således innebär detta beslut verkligen, att Bankens räntevinst skulle få användas till myntvärdets upprätthållande.. Nu är hela skillnaden ingenting annat, än ali Banken nu ansetts böra aflemna sin räntevinst i den förmodan, att den icke skall komma att behöfvas i och för myntvärdets upprätthållande, hvilket också inträffar, i händelse inga sådana påkänningar på Bankens metalliska cassa komma att äga rum och icke eller Banken behöfver supplera någon privalbanks-lånerörelse. Då har Riksg.- cont. verkligen vid början af nästa riksdag till fullo åtnjutit Bankens räntevinst. Hvad jag afser och hvad BancoUtsk. sjelf har afsett i sitt förslag, är således endast det, att i händelse Banken under mellantiden till nästa riksdag skulle antingen genom de påkänningar, som kunde äga rum på dess metalliska cassa, eller genom åliggande att supplera en privatbank, blifva tvungen att öka sin metalliska cassa; så skulle Banken äga att repliera på den bancovinst, som den har aflemna! i den förmodan, att sådant icke skulle äga rum.
Majit i sådant afseende tillika utsett en Ledamot af hvardera utaf Kongl. Majits och Rikets KrigsKammarBergseich Commerce-Collegier samt Kammar-Rätten, med uppdrag att hvar för sig samla och i ordning bringa de till hvarje af dessa Verk hörande Stadgar och Författningar samt derefter dem granska och med hvarannan jemnföra, för att sedan kunna till Kongl. Majit uppgifva Förslag till de rättelser och förbättringar deruti, som kunde finnas lämplige och nödige; med hvilket uppdrag Kongl. Majit äfven förenade skyldigheten för desse Ledamöter, att jemte de till reglering af Rikets Ämbeten och tjenster förordnade ofvanbemälde Committerade under en gemensam Ordförande sammanträda vid alla de tillfällen sådant kunde erfordras och att ständigt gå bemälde Committerade tillhanda med de upplysningar och biträden, som af dem begärdes. Hå Kongl. Majit derjemte, under utöfningen af Dess Konungsliga kall, vid flere tillfällen erfarit, huruledes ett väsendtligt hinder för en kraftig och verksam behandling af de allmänna Arender, som utgjorde föremålet för Rikets administrativa myndigheter, läge uti en i Författningarne ej tillräckeligen förekommen sammanblandning af dessa myndigheters befattningar med Domaremagtens, fann Kongl. Majit godt särskildt anbefalla ej mindre förenämnde Committerade, än äfven den för utarbetande af en :iy Civil och Criminal-Lag förordnade Lag - £88 Proposition om Rikets Siyrelse-Verki Committé, att, vid uppgörande af sine Förslag, noga tillse, det alla rätts Frågor blefvo skiljde från de Ärepder, som tillhörde de administrativa myndiglieterne, på det den befattning, som de hittills egt med ämnen, hvilka efter deras natur borde Domstolarne tillkomma, kunde för fiamtiden upphöra, Commiiterade , som ansågo, att bestämmandet af en nega gränseskillnad mellan de Ärender, som Domaremagten och de administrativa myndigheterne tillhörde, borde, såsom en bufvudgrund för regleringen af Fikets Ämbeten och Tjenster, föregå en sådan åtgärd, afgåfvo i anledning häraf gemensamt meck LagCommittéen till Kongl.
Rustandes hörande och i öfverensstämmelse med de flestes begifvande, vidtaga den då föreslagna förändringen, i anseende till sättet för möteskostnadens bestridande. — 6:te §:n af ofvanberörde stadgande lemnar det mest ojäfaktiga vittnesbörd, huru åtagandet af den di föreslagna Passevolance-afgiften endast var beroende af den rustandes fria val: hvadan Författningen innebär, huru i anseende till dem, hvilka sig Passevolancen icke åloge, efter förra vanligheten förhållas borde Konung Cari, den XIII:s Nådiga Skrif. veise af den 23 Mars 1813 underkänner ic - Bil.t.Stats)s, Allm.Besv.o.Oec.Vtsk. VllN:o 73, 76 ke eller de rustandes rätt att,' efter godtfinnande, återgå till den urgamla rättigheten att sjelfve, under den vanliga mötestiden, försörja så väl Ryttarens som Hästens uppehälle , hvadan också de Rustande äfven vid delta tillfälle kallades till afgifvande af deras mening, hvaraf äfven den händelse uppstod, att åtskilliga, hvilka icke funno sin räkning uti det nya Contractets antagande, förblefvo vid det från ålder vanliga sättet för Mötes-Passevolancens utgörande; och har ger nom 2:ne serskilda Kongl. Maj:ts Nådiga Domar, af den 20 Februarii 1828 samt den 18 Junii 1829, blifvit ytterligare vitsordadt, huru Kongl. Maj:t noggrannt afsett gränsen för de Rustandes åliggande, att, efter Indelnings-Verkets hufvudgrunder, endast under ett visst, i Författningarne stadgadt antal dagar, vid Exercitie-Möten underhålla Ryttaren med dess Häst.
Enligt Rikets Ständers Skrifvelse den 3 Oct. 1840, N:o 11 o, skall Kronofogdens i Wadsbo Fögderi nu innebafvande bohemman i mantal Krono N:o 7 Esbjörnstorp, vid dennes afgång, indragas till Kronan och Fogden i stället såsom boställe bekomma utarrenderade förra Militias-bostället Karleby, i| mantal, hvarå arrendet midfastan 1847 upphör, med inberäkning i lians löne-vilkor, såsom boställsafkastning af 4 procent utaf det värde, som vid anställande uppskattning kan varda bestämdt, och med iagttagande, att Kronofogden får hemmanet tillträda emot en tillökning i sine öfrige löne-förmoner, motsvarande den af samma hemman sedermera utgående rolefrihets-afgift, men emedlertid af Stats-Verket uppbära en contant summa, motsvarande det värde, hvartill hemmanet uppskattas, emot det att Esbjörnstorp från den tid, Kronofogden får tillgodonjuta nämnde contanta summa, till Kronan afstås. Vid uppskattningen hade afkomsten utaf Esbjörnstorp beräknats till 138 R:dr 13 sk. 3 rst, och af Karleby till 267 R:dr 34 sk. 9 rst, hvadan vinsten för Kronofogden skulle blifva 129 R:dr 21 sk. 6 rst, så framt icke, enligt Rikets Ständers gifna föreskrift, ett motsvarande belopp borde afräknas å löneanslaget.
Så slängde Lukten af julklappslack härskar suveränt, hvart man vänder sig i de tjugunio rummen, biljarden i biblioteket har fått en ny duk i stället för den gamla lappade, på den smala viken ligger isen blank och glansig och i skogarnas snö kan jägaren följa villebrådets spår lika ledigt, som om jösse och mickel likt sagans prinsessa strött bohvetegryn efter sig. LADY CURZON. VICF.DROTTNINGEN AF INDIEN .. Säg mig, käraste vän, är det inte sant, att om guldet kan bygga huru höga palats som helst, är det en dast kärleken, som förmår att skapa ett hem? Säg mig, är det inte ett ställe att lefva på och att dö för, det gamla Ulfsta? Så hade jag firat midvintern hemma år för år ända till den sista, ty då blef jag tvungen atUresa till Vallo. STOCKHOLMS FÖRSTA AUTOMOBIL. I D U N 1899. — - ^v. H Y L I N &amp; C22 FABRIKSAKTIEBOLAG KONGL. HOFLEVERANTOR UTSTÄLLNINGSTVÅLAR: Viol, här sitter jag ju och alldeles filosoferar bort mig. V i få lof att röra på glasena ett slag, gubbar I — Ja, hvar var det nu jag var? Jo, jag skulle ju till Vallo. Nåja, jag reste dit, och gamle Elis var emot mig vid stationen med släde och vargskinnspäls och ytterstöfiar och de andra grejorna. På Vallo gård stod röken kapprak ur alla fyra skorstenarna och pigorna sprungo som yra höns om hvarandra. Där bryggdes och bakades, där skurades och fejades. De bägge gamla visste försfås icke, huru väl de ville mig, och jag bjöd till att efter bästa förmåga sätta julstämning på det hela. Innan någon visste ordet af, hade vi hunnit fram till den stora dopparedagen. På gården stodo störar med hafrekärfvar, och i stora salen hade jag klädt en julgran, så brokig och grann som blomsterrabatten på ett klockareboställe. Julaftonen var för mig ovanligt tom, och jag kunde inte låta bli att då och då sända en tanke till hemmet.
Maj:t under den a5 Februari iS/p, i öfverensstämmelse med KammarCollegii underdåniga tillstyrkande, förordnat, det en årlig ersättning i penningar, svarande emot värdet af al lass hårdvallshö, efter a5 lispund på lasset, skulle från och med år 1840, då den nye färje vägen anlades, af Statsverkets medel egaren .af merberörde gästgifveri-hemman tillhandahållas, intilldess han, sedan nuvarande arrendet af Elfkarleby Kungsgård med un« derlydande lägenheter gatt till ända, kunde af det föreslagne området i äng från Hingstholmen komma i besittning, men att Kongl. Maj:t deremot ansett den af bemälde hemmansegare jemväl begärde ersättning för kostnaden vid stängsels uppförande å sidorna om vägen icke kunna medgifvas. Stals-Utskottet, som, jemte högstberörde Nådiga Skrifvelse, fått emottaga samtlige till målet hörande handlingar, har i anledning häraf skolat anföra, att, då vid anställd undersökning utröndt blifvit, att den så kallade Hingstholmen utgör den enda kronolägenhet, hvilken för meddelande af ifrågavarande ersättning lämpligen kan användas, samt, efter hvad det af vederbörande förrättningsmän uppgjorde och af General-LandtmäteriContoret godkände värderings-instrument utvisar, den del af Hingstholmen, hvilken till berörde vederlag blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagen, och som i areal utgör ett tunnland med en till a| lass hårdvallshö upp skattad årlig afkastning, ansetts till värde jemnt motsvara de 20 kappland mark, hvilka genom den nya färje vägens anläggning för Elfkarleby gästgifveri-hemman gått förlorade, finner Utskottet sig ega skäl tillstyrka, det Rikets Ständer mätte för sin del medgifva, att ett tunnland äng af lägenheten Hingstholmens område, hvilket tunnland finnes å den af Landtmätaren C. E.
Detta är ingalunda afsigten hos min värde vän, som tillstyrkt skrifvelsen, derom är jag öfvertygad; men jag befarar att påföljden af en sådan skrifvelse blefve den jag sagt, och det vill jag ej underhjelpa. Så länge hufvudsaken är i sitt gamla skick, det vill säga, så länge räntepersedlarne fortfara, torde det vara svårt att finna något bättre sätt till deras värdering, något som är riktigare eller verkställbarare, än det som nu äger runi. När nu al StatsUtskrs ledamöter sjelfve, en åtminstone yrkat afslag å denna punkt, vet jag icke hvarföre R. o. Ad. skulle sälta sig deremot. Jag instämmer med dem, som begära ogillande. Uppå derefter framställda särskilda propostr fann R. o. Ad. förra delen af denna punkt, ända till och med orden ” nödiga förändringar deruti besluta” böra förfalla, till följe af R. o. Ad:s ronde i:dra punkten fattade beslut, samt afslog den, återstående sednare delen af denna /[:de punkt. 5: te punkten. Frih. Gederström: Utsk. har här föreslagit en uppbördsstämma, som skulle inträffa på den årstid, då landtmannen är som brådast sysselsatt med skörden. Det är nemi. bekant, att landtmannen under September och October månader icke har tillfälle att införa sina varor till försäljning, utan är då som bäst sysselsatt med inbergande af grödan och lackar sin Gud alt få vara hemma. Han alvid denna tid af året minst sladd med penningar, som han kan för andra utgifter undvara. Jag afstyrker derföre allt afseende på detta Ulsk:s förslag. Det hade varit önskväidt om Utsk. i anseende lill de svårigheter, som för räntegifvare uppstå derigenom, aLt endast en uppbördstermin finnes Deli j November f. m. om året, hade föreslagit, hvad som varit framställdt anglde bestämmandet af flera sådana uppbörds terminer, till och med månadtliga, hvilka hade kunnat verkställas med vida fullkomligare god troi ier.
Wid denna allmänna sammankomst blifn er intet nägon annan Ämbetsman närwarande än Landshöfdingen,' hwilken är sjelfffrifwen Ordförande, och til Protocollist antages ibland Rotehällarne, sä wida nägon bertil tjenlig ibland dem finnes, som detta beswär sig will ätaga, warande tjenstgörande Ämbetsmän, af hwad egenffap de ock svara mände, betagit at wid denna sammankomst wara närwarande. Jag medgifwer gärna, at detta sätt at handtera saken medförer mänga omwägar, men -ä skattdragande Uttdersätares wälfärd beror pä at freda sä wäl deras, som efterkommandes ägendom ifrän olagliga ingrep genom intriguer och olagligheter, och detta förefiagne förswärar ändringars »vinnande til Rotehällares betryck, samt detta sätt äfwen öfwerensstämmer med den prinäp, som den nyligen faststälde Regeringsformen sig grundar pä, dä ändring i Gvundlagen sökes, sä tror jag mig intet utan anledning hafwa tilstyrkt detza omwägar, ej eller förfelat mit ändamäl. 3:o Det är wisierliqen en Rusthällares owilkorliga rättighet, at dä numern finnes vacant, sjelf Dcn 9 Augustt. 86S sjelf anskaffa en annan Hast, och denna rättighet utöfwar han; men lätom ost granska huru härmed manligen tilgär.
För bestämdt utrönande af desse forhållanden erfordras en noggran undersökning i orterne, men Rikets Ständer hafva emedlertid, ehuru blott genom approximatif beräkning, trott sig finna, ali utaf den vid innevarande Riksdag beräknade indelta ordinarie räntan R:co R:dr 1,762,000: och indelta tionde-spanmålen 634,170: 2 396 170- vid pass hälften, eller i rundt tal beräknad t 1,050,000; måste antagas vara anslaget tili löntagarej och att vid pass i eller ungefärligen 850,000: sannolikt utgör det, som är öfverlåtet till academier, verk och inrättningar, äfvensom rusthåiis-augment m. m.; ■— samt alt det öfriga 496,170: består af boställs-räntor och Rusthålls hemmans-räntor. Åt löntagare, verk och inrättningar m. fl. äro under indelta räntor och Kronobonden nu anslagne circa 168,000 tunnor spanmål, deraf forlön utgör 56,000 R:dr. Enligt denna beräkning skulle, i fall Stats-Verket, såsom ofvanberördt är, öfvertager de indelta räntorne och kronobonden, samt i stället tilldelar åt vederbörande coolanta löner och anslag, Stats-Verket sannolikt få vidkännas ett för framtiden stående förskott af 1,900,000 R:dr, eller måhända närmare 2 millioner R:dr Banco oell en årlig förlust af omkring 56,000 63o Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o i33. B:dr, oberäknadt räntan å förskottssumman och den ökade magasineringskostnaden.
Jag vill derföre fästa uppmärksamheten derpå, alt om vi här pä delta rum ingå i slatsrättslheorier, sä höra vi tillse, att dessa theorier äro af beskaffenhet att icke utesluta sådana bevekelsegrunder, som mäste bernias från betraktelse af det lägre folket. Gör man så, lärer man icke underlåta att finna, alt det just är det läg re folket, som nu lider af den gamla, på oriktiga grunder bygdå, och i många fall förvirrade brottmålslagstiftning, som vi nu äga. Man måste finna, att, om det kan sägas om det nya systemet att det pinar själen, så kan man ock med lika mycket skäl säga, att del nuvarande straffsystemet äfven pinar själen hos den brottslige, ty det mätte vara en moralisk tortyr att blifva behandlad på ett sådant sätt ali kroppen onödigtvis äfven lider. Det är således ali alldeles förbise den moraliska tortyr och pina, som hvarje brottsling under nuvarande system lider, om man vill säga, att blott genom det nya förslaget kan pina för själen komma i fråga. Det skulle vara mycket mer att säga i denna sak, men jag har icke rättighet att va ra vidlyftig. Jag vill nu söka alt upptaga de egentliga skäl, som Hr von Hartmansdorff framställt; och dä jag sagt, att jäg anser frågan egentligen här vara af politisk natur, så har jag grundal delta omdöme, dels på att inkasten i främsta rummet framställdes af llr von lia rins dor ff, och dels derå, alt han baserat sitt slutliga tillstyrkande pä PreslcSlts redan fattade beslut. Den talaren, som hade ordet näst före mig, har redan yttrat sig om berörde beslut på ett sätt, sorn nära nog beke lemnar något att derom säga. flan har visat det vara oformligt och endast hafva för ändamål att undanskjuta frågan. En annan har visat, att detsamma i de partiella tillstyrkandena är overkställbar!, nemi. att göra försök med det nya straffsystemet, då det icke är in totum et tanlum i n förd t. Jag för min del får förklara, att jag ifrån PresleSt. förväntat mig ett helt annat yttrande än det vi fått emottaga; man ser, alt det Högv.
Genom sina kunskaper och sin erfarenhet äro de så mäktige och de ofrälse genom sin fiendtlighet till en representation som utestänger dem, så farliga, att jag anser det vara ganska illa gjordt att icke tillfredsställa deras rättmätiga anspråk. Den 27 Maj e. m. 251 Efter jag kommit att åter tala om sjelfva förslagets beskaffenhet, hemställer jag till eder Mine Hrr! huruvida de ofrälse personer, hvilka skola få inträde på detta rum, kunna, när en sådan afvoghet mot ofrälse embetsman är uttalad, med förtroende öfverlemna den del af Riddarh.Ordn., som angår dem, att upgöras af Adeln allena! Månne öfrige ofrälse män skulle vilja medgifva, alt denna Ståndsordning upgjordes, ulan att deras ombud finge deltaga deri? Jag gör detta tillägg derföre, att man, sedan jag sist hade ordet, inlåtit sig i hufvudsaken. Då jag förra gången yttrade mig, trodde jag henne vara förbi, och allenast den formfrågan återstå, huruvida förslaget horde läggas på bordet, eller till Utsk. återremitteras. Jag ber fördenskull Ståndet ursäkta, att jag kommit in på detta ämne. Hr Printzensköld: Ehuru jag icke, på sätt Frih. Raab anmärkt, varit nog lycklig att hafva kunnat med tillräcklig fullständighet upfalta contenta af det föredrag han under f. m:s plenum härstädes hållit, har han likväl icke kunnat jäfva riktigheten af min upfattning af den delen af detta föredrag, som angick hans erinran derom, all den nuvarande representationen icke lyckats att framkalla en konstitutionel regering. Frihm har blott anmärkt, alt mitt försvar icke vore riktigt och dervid utgått från en sådan grundsats som för mig varit högst oväntad, då lian, med hänvisning till min egen verksamhet som tjensteman, framhållit huruledes Regeringen endast i negatift hänseende vore konstitutionel, i thy, att den i sin verksamhet icke öfverskred grundlagens gränsor. Jag frågar om Frih. Raab med fog kan säga, att denna Regering icke visat någon slags verksamhet och om den således blott i negatift hänseende varit konstitutionel.
Som säkerhet mot möjligen obehöriga cassationer af hästar skulle otvifvelaktigt vinnas, om till granskning, af de obestämda yttranden, som mindre kunnige och till underbefälet räknade Hofslagare kunna, vid frågor om hästars tjenstbarhet, afgifva, från närmaste Veterinair-inrättning ea edsvuren Hästläkare på Remontcassans bekostnad tillkallades, för att på Besv. celi Elkon, litsle. Betänkanden. 54^ Embetsed utgifva betyg, hvilka vid yppade frågoi' lända ti il trovärdig efterrättelse. Af Eric Larsson från Södermanland, som föreslår den ändring af personer i Beklädnads-Directionerne, att, i stället för 2:ne Rothållare, som hittills deruti såsom ledamöter biträdt, hädanefter 4 Rotehållarne Valde fullmägtige må blifva Ledamöter i en sådan Birection; äfvensom att alla persedlar af den sist anskaffade lifmunderingen, enär en ny hvart gidje år blifvit anskaffad, bör utlemnas till Soldaterne, samt att, till vinnande af riktig granskning af Directionens räkenskaper, en årlig Revision måtte ske på utsatte dagar, ellet ock börjas åtta dagar innan General-mönstringen: i begge fallen genom valde revisorer af Rothållarne; Af Gustaf: Lursson, från Stockholms Län, sorn yrkar, att Befälet vid Cavallen-Regementen hädanefter måtte, vid ansenligt vite, eller tjenstens förlust, förbjudas att med Remonteringen taga annan befattning, an att hafva tillsyn vid hästarnes approbation, samt att således Remonteringen måtte besörjas af kronan ensam, eller ock af Rusthållarne sjelfva. Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda anfördt blifvit, samt hvad till ämnets utredande i öfrigt hörer, får Utskottet vördsamt anföra,. att desse motioner i Utskottets tanka innehålla flere grundade 548 Best», och Ekon. Utsk.