Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F&amp; kvinnor hafva haft en s&amp; hög tanke om uppfostran som Madame de Brarrau. Hon ansag den som en vetenskap grundad pa gifna principer, som en konst, hvilken icke förvärfvas annat iiit genom kloka och ihallande anstrangningar. Under de Ialnga &amp; r, som hon tillbringade p&amp; den fredliga tillflyktsorten Uontagnet, egnade hon sig uteslutande At sina sysselsattningar s&amp;som uppfostrarinua, fritt undersökande de mest örntaliga problem, och med den stora oförskriickthet, som alstras af sanningstorst och aktning för m&amp;nuiskosjllen, vagde hon alla svhigheter, oupphörligt latande praktik och teori rtixlra med Iivarandra. Och hurudan var icke h e n n ~ s praktik! Jag hörde häromdagen niigon som sett henne sid verket omtala de mi-irkvardiga frukterna $E hennes kall som uppfostrarinna. I ordets sannaste mening moder, ville hon icke vara en egoistisk moder; vid sidan af sin egen familj samlade hon under sitt gastfria tak en skara fosterbarn, hvilka allt efter omstandigheterna aflöste hvarandra. Hennes egna barn &amp; ro icke de enda, som välsigna hennes minne. Flere ynglingar och unga flickor hafva, tack vare hennes karlek och omsorg, blifvit nyttige m8n och framstiende kvinnor. J u mer hon begrundade uppfostringsfrilgan, desto tydligare framstod för henne moderns roll. D&amp; barnets plats förbises, a r afven hvilmoderns utan betydelse. S i snart det blir friga om barnet uppstir p&amp; samma gAng ket i alla htlndelser framtiden tillhör frigan om moderns stallning. Det ä r omöjligt att lösa den förra, utan att i hela dess omfAug h a h a klargjort för sig kvinnofrhgan. Det var p&amp; s&amp; satt M: me de Barrau, p&amp; det naturligaste vis i varlden, blef en af de mest afgjorda anhangare af kvinnans rättigheter.
Enka hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande ställer godkänd borgen för hvad somomtvistas•, utaf hvilka skäl, och emedan Lagen icke så full-, Den 16 Junii f. ;n. 3i hemligen bestämmer, hvad Prest vid ifrågavarande tillfälle bör iakttaga, att ju ovisshet hos honom kunde uppstå, huruvidt hans plikt må sträcka sig, J föreslagit en dermed enlig Förklaring öfver 12 Cap. i och c§. GiftermålsBalken. Efter mitt StatsRåds och Högsta Domstol lens hörande, bar jag i nåder samtyckt till berörde eder underdåniga hemställan, samt för^ ordnat, att till förtydligande af hvad som bötr förstås m d de deri förekommande orden: ”behörige handlingar”, skaili den förklaring, som derom kommer att utfärd:?s> närmare bestämmas, att hvad afvittring beträffar, Präst äger förrätta vigsel, då för honom uppvisas Bouppteckning efter dea afledne makan, sarnt antingen ett af behörig person hållet arfskifte, underskrifvet af samtelige Sterbhusdelägare * och om någon af dem omyndig är, af tillförordnad Förmyndare, eller och vederbörande Arfvingars, samt Förmyndares bevis och erkännande, att delningen af den afledne Ma* kans qvarlåtenskap skedd är. Jemväl håfven J, gode Herrar och Sven-! ske Män, medelst underdånig skrifvelse af den 1 sisth April, anmält Eder finna Lagen i 17 Cap GiftermålsBalken om mannens och hustruns fördel af bo oskifto icke så bestämd, att ju hos Domare kunde derom uppstå olika begrepp, ledande till vidlyftiga och kostsamma Rättegångar. samt derföre i underdånighet hemställt om en sådan förklaring; ”Att efttr* 32 Dan 16 Junii f. m. lefvande Makes fördel, till det i Lagen utsatte belopp, icke ina af andre det oskiftade boets tillgångar, än den i boet befintliga lösa egendom , beräknas Och utgå”. Sedan mitt SfafsRåd och Högsta
Då lämpligt tillfälle erbjuder sig att för ifrågakommande penninge-försändningar från hufvudstaden till de landsorts-städer, der Låne-kontor, filialeller privat-bank finnas, använda Rikets Ständers Banks anvisningär eller insättriirigsbevis, och då sådant anses utan olägenhet kunna ske, egä Statsoch Riksgälds-kontoren, isynnerhet vid större penninge-summors afsändande till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller andra myndigheter i sagde städer, att af detta tillfälle sig begagna. 3:o. Efter erhållna vederbörliga réqvisitioner, böra de å Riksgäldsontoret anvisade ånsIagS-äumrnor antingen utbetalas omedelbart till det verk eller deri embéts-myndighet, som eger sig uppdragen förvaltningen af eller tillsynen öfver det föremål, för hvilket anslaget är beviljadt, eller ock på föreskrifvet sätt för samma verks eller myndighets räkning insättas i Rikets Ständers Bank. Dock skola vid de fall, då reqvisitions-handlingarne böra { Ståts-kontoret grahskas eller medlen i stadgad ordning skola genom detta embetsverk fördeläs, utbetalningarne till detsamma från Riksgälds-kontoret verkställas. 4:o. För bokföringen inöm Stats-kontoret erforderliga uppgifter å dé eitra eller tillfälliga stats-anslag,’ som af Riksgälds-kontoret Statx-Ulskottets Memorial M 169. blifvit bestridda, böra vid vissa bestämda tidpunkter, det förra verket af det sednare meddelas; hvarjemte Stats-kontoret bör, i afseende på dylika utbetalda eller innestående anslags-summor, från Riksgälds-kontoret erhålla de upplysningar, som detta veik kan lemna och Stats-kontoret lör utöfvandet af dess kontrollerings-skyldighet samt andra detsamma åliggande förvaltningsbestyr kan behöfva. 5:o. Jemte det Riksgälds-kontoret tillkommande öfverskott å statsverkets inkomster skola fortfarande, i öfverensstämmelse med föreskriften i Kongl.
Ständer att äfven uttala sin åsigt i detta vigtiga ämne, och får Utskottet derföre tillsty ka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, der inga laga hinder möta, kolhandeln må, så inom som utom bergslag, sä fort ske kan, förklaras fri, så alt det för hvar och en må vara öppet lemnadt att sälja och köpa kol från och till hvilken inrikes ort och lill hvad belopp, som helst, samt att: der cn sådan frihet, i följd af lagligen bindande skäl, ej kan för det närvarande beviljas, Kongl. Majit täckes anbefalla vederbörande alt, så vidt sig göra låter, söka, genom frivillig öfverenskommelse, bereda någon lindring i de bestående contracten, och möjlighet för skogsegaren att erhålla sina producter betalde med ett pris, som åtminstone i det närmaste motsvarar deras värde. 2:o Om Tackjernshandeln. Sedan Kongl. Majit, genom Kungörelse den 16 Maj i835, i Nåder tillåtit en fri och obehindrad handel med och förbrukning af tackjern inom Biket, torde i denna del, å Rikets Ständers sida, ingenting återstå att önska. Hvad Alhn. Besaoch Ekon.-Utskottéts Betänkande, N:o 109. 25 Hvad åler beträffar utförsel af tackjern till utrikes ort, möta för en tillåtelse dertill vissel ligen de mesl allvarliga betänkligheter, på sätt Utskottet till en del redan yttrat, i frågan om utvidgad smidesrätt. I synnerhet skulle Englands jerntiilverkning, hvilken redan i qvantitet är den Svenska betydligt öfverlägsen, vinna en för oss förstörande öfverlägsenhet, äfven i afseende på produclionens beskaffenhet, om Engelsmännen komma i besittning af Svenska tackjernet, hvars företräde framför det Engelska igenfinnes, dels i våra bergmalmers ursprungligen bättre beskaffenhet, dels i våra malmers utsmäitning till tackjern, med begagnande af trädkol, då deremot det Engelska tackjernet smältes med stenkol, sorn icke kunna åstadkomma samma renhet i produclen.
Majit; åtminstone hade, i hans tanka, det af Memorialets Författare Utpekade Ofwerste, Sätet Stora Tuna förtjcnte uppmärksamhet; det stall wara af en särdeles dave storlek och godhet, med manga Hemman och en ösantclig hop underlagde Dagswerken; och i mer än 26 ms lid stall nu warande Jnnehafwaren deraf dragit en gansta bekydelig inkomst, utan minsta tjenstgöUng eller ens tillstm wid egendomen, som i sadan ställning dageltgen förfaller; att hwälfwa Reductio, tlm sä wäl häraf, som andra Boställen af dylik akt, pä Konungen, kan, t Linders Anderssons kanka, allsinket för Hans Majestät wara angenämt; han hemställer således om icke Riksens Ständer borde förklara indragning böra ste, i enlighet metz de förut stadgade grunder, men öfwerlemna till Kongl. *; Maj;k »972 Den sz Julik Maut, att, dä synnerliga omständigheter och bewe, kande stal af någon Jntelmnasbnfware kunna företes, deruppå göra Nådigt afseende. Häruti instäm, de de öfrige Jullmägtige fran Östergöthland, och dlefwo af Ståndets a!! ränna röst understödde.
Att vid förening af särskildt ådömda dagatal af ett sådant straff som fängelse vid vatten och bröd, hvilket naturligen medlörer svårare lidande för fången under hvarje dag det fortsattes, en derefter afpassad minskning i summan af de hoplagda dagalalen äger ruin, och att ett maximum, söm icke lår öfverskrida.*, för straffets fort vatt) är stadgadt, dertill funnes göda grunder; men förgäfves harle jag sökt sådan grund för en straffsammanläggning, sorn skulle hafva till pålöljd, all brottslingen komme att njuta en minskning eller lindring i ådömdt straff endast derföre, alt han för j ö O ut gjort sig skyldig till cn bestraffning, hvilken han icke till fullo undergalt. Når jag nu förnummit ett sådant resultat hafva ur föregifua lagliga grunder blifvit härledt, kunde jag icke undgå alt misstänka något förbiseende vid nämnda grunders tillämpning. Jag satte sålunda i fråga, huruvida Kongl. Brefven den 5 Februari 1708 och den 27 Oktober 1820 böra tillämpas och inverka fia bötesförvandhngen för något annat brott, än detsamma, i hvilket en del af böterna förut blifvit betald, och trodde således icke. all dc borde tillämpas vid sammanläggning af kroppsslraffet för detta brott med kroppsslraffel för ett annat dylikt. Vidare, och hvad beträffade den af Domhafvande!) åberopade G § af Kongl. Förordningen den 21 December 1857, såvida denna 8 ens gäller för samman läggning af böter med böter, hvilken fråga det dock icke vore af nöden alt här undersöka — synfes det mig följa af samma §s lydelse, att der handlas om förening af ett förut ådömdt straffs verkligen befintliga återstod med straffet för ett senare begånget brott, en förening, sorn uti Häradsrättens nu anmärkta beslut icke ägt rum, emedan i sådant fall sistnämnda straff omöjligen kunnat blifva mindre, än del utan sammanläggning skulle hafva varit.
Jag lärer ej misttaga mig, da jag tror denna teckning af Medborgerlig dygd tilhöra de flesta inom detta Riddarhus, och dä jag förmodar Ridderskapet och Adeln bifaller Herr käblmnn8 stuteliga pästäende at med den yttersta noggranhet undersökning bör ffe, om de medels ann ändande, som under förra Konungens styrelse influtit, samt at äfwen urskiljes hwad med rätta kan wara denna Konungs lagliga ägendom, eller hwad deraf bör ätergä til Staten. Skulle wid denna granskning uptäckas en eller annans nedriga girigbet, mätte dä lagens rättwisa stränghet blifwa lönen för dennes swekfulla afsigter. Grefwe körner, 6örLN. An förde ffrifteligen til Prvtocollet följande: Wid början af detta Riksmöte har jag redan yttrat den önskan, at Högloft. Ridderffapet och Adeln mätte täckas syselsätta sig med saker häldre än med personer. Denna min tanka, grundad pä wär egenskap af delar af den Lagstiftande magten och pä dennas pligt, at pröfwa hwad som angär det hela, ej nägra enskildta, är ännu i detta afseende den samma. Det är säledes icke jag som kan blifwa anklagare-. Den i5 Julik. 24Z gare. Mä hända torde det äfwen ivid detta tilfälle kunna anmärkas, at det är et af wär revolutions företräden, at hafwa gätt rakt til wälet igenom stadgandet af en Grundlag öcken Regering, utan enffilta förföljelfer, utan at af »lyckorne och förtrycket hafwa lätit reta sig til hämnd. Mä hända torde det wara ibland de mätt och steg som höra til en uplystare Stats-konst, at ej bringa til förtwifian dem som allmänna rösten redan bragt at rodna.
Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets den 7 och 9 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 196^ i fråga om sättet, ordningen och vilkoren för utbetalning af anslagsoch låne-bidrag till befrämjande af allmänna arbeten, blef detta utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med undantag af 1 och 2 punkterne, föreskrifterne litt. d. och g. i 5 punkten samt 2 mom. al föreskriften litt. b. i 7 punkten, hvaremot gjordes anmärkningar, som ansågos föranleda till återremiss. Från Hög v. Preste-standet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskcttets utlåtande N:o 196, i fråga om sättet, ordningen och vilkoren för utbetalning af anslagsoch låne-bidrag till befrämjande af allmänna arbeten. 446 Prol.-utdrag den 14 Juni i848. Andra momentet af detta utlåtande blef på grund af deremot gjorda anmärkningar återremitteradt, hvaremot de öfriga momenterne deraf bifollos. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Bevillning s-utskottets memorial N:o 18, i anledning af Riks-sLåndens olika heslut, rörande stämp lade pappers-afgiften. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 197, angå ende ifrågastäldt låneunderstöd åt Wexiö domkyrka samt institutum clinicum och läns-lazarettet i Lund. Detta utlåtande blef på grund af deremot gjorda anmärkningar återremitteradt. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-utskottets utlåtanden: N:o 198, i anledning af väckt motion om låneunderstöd af allmänna medel till reparation af domkyrkan i Linköping; samt N:j 199, i anledning af väckt motion om lån af allmänna medel till reparation af S:t Petri kyrka i Malmö; blefvo nämde utlåtanden, på grund af deremot gjorda anmärkningar, af Ståndet återremitterade. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden: N:o 194, angående ifrågaställde extra stats-anslag till dore mål tillhörande civil-departementets handläggning.
St. troi■ iS47 och 1645. 4 huml. ‘A Ajd. 1 haft. 4 26 Stååt* samt Athn. Bese.- och Ekon.-Viskolitm UUålanJe, jV:o . 8. lill i*, etli flir staden Lund till gv rotar, men det sedermera blifvit upplyst, att berörda städer innehade oprivilegierad jord, sorn vid ordinarie roteringen bort tagas i beräkning, men dervid obehörigen uteslutits, Kongl. Majit genom nådiga bref den i Februari 184* och den 18 februari i843, beträffande Piteå ocb Luleå, samt den i Februari 184* och den 23 Juli 1842, hvad Lund anginge, förordnat, att samma städer för omförmälda oprivilegierade jord skulle ansvara, Piteå för i, Luleå likaledes lör ^ samt Lund för y rote, hvarigenom för dessa trenne släder uppkomme sammanlagdt iTt båtsmansrote, eller, r? rote mera än den för staden Fahlun nu ifiågaställde förminskning; och har Kongl. Majit, som på grund hära! för Sin del bifallit den förminskning i ordinarie båtsmansroteringen för Fahlu stad, som efter ofvanuppgifna grunder borde ega rum, i nåder föreslagit Rikets Ständer, alt staden Fahlun skall ansvara för 6 bålsmansrotar i stället för 7, som i83g års reglering af städernes ordinarie bålsmansrolering bestämmer, utan alt likväl denna nedsättning må i samma reglering i öfrigt föranleda någon ändring, enär den för Piteå och Luleå städer af Konung och Ständer beslutade tillökning af 4 rote för hvardera samt tillökningen al 4. rote lör staden Lund, hvarom Kongl. Majit a fl å ti t serskild nådig skrifvelse lill Rikets Ständer, lemnade icke allenast full ersättning för minskningen, utan äfven ett öfverskott af tV rote, hvarför vakans-afgift borde erläggas, men della öfverskott vore så obetydligt, att det ej föranledde till ny reglering.
Det är en sanning att genom det inflikande i 13:de §:n af komiterades förslag, som Utsk:t gjort, och hvarigenom förslaget i åtskilliga delar får mindre sammanhang, ett ytterligare tillägg äfven i denna 41:sta g är behöfligt, men det hindrar icke att 2:dra mom;t kan qvarstå. I 13:de §:n stadgas, att Den 5 Oktober f. m. :» embetsman äro befriade från att vara ordförande i kommunalstämma; men i den 41 ista är fråga om att embetsoch tjenstemän ej kunna mot sin vilja förpligtas att vara ledamöter i kommunalnämnden. Här beror det således på dem sjelfva, men efter den 13:de åligger pröfningeu deraf annan myndighet. Hvem detta tillkommer lemnar jag åsido. Då likväl, på sätt Hr Hjärne antydt, såsom försvar för 2:dra momit, det kan vara af vigt att en tjensteman, som har annat att göra, ej får sig updragne dessa bestyr, hvilka enligt Hr Hjärnes utsago lära vara sådane, att tiden deraf jemt uptages, och då det bör vara tjenstemannen öppet att sjelf pröfva, huruvida han kan åtaga sig något mera än sin tjenst, anser jag för min del, att 2:dra momit af 4lista §:n bör bibehållas. Frih. Tersmeden: § 13, som handlar om ordfide i kommunalstämman, lyder sålunda: »Ej må annan sådant updrag sig afsäga än embetsoch tjensteman, som af sin befattning är hindrad att updraget fullgöra, den som efter de fyra sistförflutna årens tjenstgöring såsom ordfide eller vice ordfide är i ordning att derifrån afgå, den som uppnått 60 års ålder, samt den som förmår upgifva annat förhinder, som af kommunalstämman godkännes. » Vidare heter det i 42idra §:n: »I afs:de på vilkoret] i öfrigt för valbarhet till ledamot eller suppleant, äfvensom angide rättighet att updraget sig afsäga, galle hvad i §§:ne 13 och 14 om ordfide i kommunalstämma stadgadt är.»
Det under litt. f. förekommande förslag, att det till första beväringsklassen hörande manskap, som vid mönstringen blifvit stäldt på tillväxt eller förbättring, skall tillhöra nästpåföljande års första klass och med denna inställa sig till mönstrings undergående samt att det, som vid denna andra mönstring än ytterligare blifver stäldt på tillväxt eller förbättring, skall likaledes inställa sig med följande årets första klass, men bör då antingen approberas eller förklaras odugligt till krigstjenst, anse Rikets Ständer lämpligt, helst erfarenheten visat, att den, som vid 22 eller 23 års ålder ej uppnått beväringsmåttet, sällan efter denna tid vinner den utbildning och styrka, som erfordras för krigstjenstens fullgörande, hvadan Rikets Ständer, för sin del, gilla nyssberörda stadgande. I anledning af det förslag, som under litt. g blifvit framstäldt, få Rikets Ständer underdånigst anföra, att ehuru i allmänhet, så vidt omständigheterna det medgifva, de beväringsskyldigés önskan i afseende å val af det vapen, de skola tillhöra, hör uppfyllas, Rikets Ständer likväl, då, i händelse ett sådant val blefve uteslutande öfverlemnadt åt de he vä ringsskyldige, det förhållande kunde inträffa, att ett vapen blefve utan förstärkning af beväringen och deremot ett annat erhölle mera manskap än behofvet fordrade, anse, i likhet med hvad E. K. M. i nåder föreslagit, att i de för armeen bestämda beväringsområden, der, utom infanteri, äfven kavalleri eller artilleri eller sapör-depoter finnas, mönster-herren bör utse hvilka, som böra tilldelas kavalleriet, artilleriet eller depoterna, hvartill dock i första rummet böra uttagas sådane beväringsskyldige, som sjelfve önska tjena vid dessa vapen, så vida de i öfrigt äro dertill duglige.
Det är till deras egen pröfning öfverlemnadt, att ur de dem till bearbetande gilna materialier, utdraga hvad de anse nyttigt i sjelfva saken, och nödvändigt för att utveckla dan. Huru de vilja företaga arbetet, och i hvad ordning framstallningarne skola göras, det måste till en början få vara beroende af deras eget begrepp. Detta är en rättighet, hvarpå de göra anspråk, såsom en consequence af det förtroende de erhållit; och såsom en följd af de allmänna föreskrifterne , enligt hvilka det blott är Bevillningsutskottet lörelagdt, art först inkomma med Förslag till grunder för deras vidare arbeten. Det antyder emedlertid redan ett utomordentligt Statstillstånd, att frågor om upprättandet af Statshushållningssysterne och Financeplaner hos Riksens Ständer förekomma. Utskottens inrättning och föremål, enligt Rege-' ringsFormen, visa tydligen, att sådane egentligen icke ingått bland påräknade arbetsämnen: också 'är ingenting mera ingripande i alla creditlörhållanden, än just desse periodiskt återkommande allmänna frågor om stor& plant^ Den 7 April f, m '. till förändring i det befintlige Statsekonomiska tillståndet; och den bästa Financeplan på denna väg, skulle äfven derföre, efter min tanke vara den, som komme att upprättas en gång för alla; den nemligen, i följd hvaraf Staisinagternas inflytande i dessa ämnen, derefter? inskränktes till en blott återhållande och controllerande verksamhet; dess starkare i samma mon sorn området för denna verkan med skarpt uppdragne linier bestämdes Huru skall penningen kunna verka med den stadighet och det förtroende som erfordras för samhällets nytta under det att Riksens Ständer öfverlägga om den skall vara värd mer eller mindre, i förhållande till det mynt som den öfriga verk dep erkänner, efter en gemensam mätningsgrund? och om dessa penningar, omedelbarligen för tillfället skapade eller tillintetgjorde, skola finnas till större eller mindre myckenhet P huru skola medborgare erhålla förlag till industrieus* företag, af andre medborgare, när förläggaren är osäker, om icke de grunder hvarpå företaget bygges, undanryckes af ett förändradt Statshusbållningssysteme?
S. D. Föredrogos följande Stats-Utskottets sedan den 31 nästlidne Maj bordlagda Utlåtanden: N:o 112, i anledning af väckt motion om upphörande af läste-afgift till Svenska Kyrkan i London samt angående denna inkomsts ersättning genom anslag, bifölls; N:o 113, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående beviljande af ett räntefritt lån till Stockholms stad för bestridande af de genom kolera-farsoten föran ledda kostnader, bifölls; N:o 114, i anledning af väckt motion om ett lån till innehafvaren af Näshulta pastorat i Södermanland, för sänkningen af Prestsjön, bifölls; N:o 115, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse om upphörande af den till Stats-verket nu ingående arrende-afgift för Carl Gustafs stads krono-tullmjölqvarn, lades till handlingarne; samt N:o 116, i anledning af väckt motion, angående förändring i sättet för utgörande af den till åtskilliga regementens lönings-direktioner nu ingående så kallade hemkallsafgiften; bifölls. S. D. Efter nu ånyo skedd föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 14, angående postbevillningen, blef samma Betänkande af Ståndet bifallet. S. D. Med föranledande af den inom Vällofl. Borgare-Ståndet utaf Herr G. F. Ekholm väckta motion om upphörande af den s. k. värmnings-skyldigheten vid tackjerns blåsning, hade Johan Lekberg från Örebro län inlemnat ett af Lekberg jemte åtskitlige bergsmän inom Lindes och Ramsbergs Bergslager undertecknadt skriftligt anförande i ämnet, hvilket anförande, efter deraf nu skedd föredragning, blef till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteradt. S. D.
Hr Sven Scholander Bellmans-afton till åminnelse af den odödlige skalden äger rum om måndag i Musikaliska akademien, och man kan taga för gifvet att den illustre Bellmanstolkaren ej behöfver knäppa på lutan för tomma bänkar. Musikföreningens trettionionde konsert äger rum i Musikaliska akademiens stora sal nästkommande torsdag med biträde af fru Dina Edling, fröken Gudrun Torpadie, hrr W. Dorph och E. Borgstedt samt k. hofkapellet under anförande af prof. Franz Neruda. Programmet upptager » Husitskä », dram. uvertyr af Dvorak, » 1 skogen », sopransolo med orkester af A. Rubenson, andante för stråkorkester af Rubinstein samt en katolsk messa af A. Söderman. Bakom grannasmors kulisser. Bakom grannasmors kulisser kan det vara hälsosamt nog att få titta ibland, när det ej Den nyaste soeietetsdansen, pas de quatre,] som i dagarne vid spanske ministerns senaste sker i ond eller tom nyfikenhetsafsikt, utan soaré gjort sin entré i hufvudstaden och som har för att genom jämförelser med andras förhålutsikt att blifva säsongens dans par préference, landen och erfarenheter hämta råd, lärdomar, är af engelskt ursprung. Från Thamesstadens uppmuntran och stöd. Så har det också visat finaste balsalonger har den sedan öfverförts till Paris. Dansen är graciös och musiken sprittande sig, att A. M:s lilla artikel i Idun om » Följliflig. Den kan dansas af hur många par som helst. derna af ett olycksfall » väckt ett lifligt intresse. För dem af våra läsarinnor, som kunna vara » Fru Anna B — d » fann sig genast uppkallad roade af koreografiska repetitioner meddelas här till ett svaromål, och sedan ha flere nya skrifreceptet: Kavaljer och dam dansa de fyra första takterna (16 steg) bredvid hvarandra, kavaljeren velser i saken inströmmat till redaktionen, hållande sin högra hand om damens vänstra.