Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Stjärnhof fyra minuter! » Hur de båda trängdes i kupéfönstret. Jo, där stod hon i sin ljusa bomullsklädning och sin halmhatt ifrigt spejande på det långa tåget. Båda deras näsdukar började hvifta, och hon störtade fram. Det var något i de tre människornas ansikten, som visserligen gladde de högre varelser, som osynligen ömma för mänskligheten. » Mamma, pappa, » ropade hon. » Tag det här, min lilla pulla, » sade herrn med litet osäker röst och räckte ut genom fönstret mot henne en påse Södertelje-kringlor. Hon hade hoppat upp på fotsteget, och hon tog emot den, medan hon oupphörligt pratade: " Ack, att ni är här, jag trodde aldrig jag skulle kunna vänta så länge. Ena hästen är sjuk, vi har bara trillan, men det gör ingenting. Jag står gärna bakpå på fjädrarne, bara jag har er med inuti, » och så skrattade hon muntert och öfverdådigt, fastän tårar glittrade i ögonfransarne. Nu kom konduktören och öppnade, och hon hoppade ned, men o ve, han kom att med dörren stöta till påsen, så att den sprack, och alla kringlorna rullade ut på perrongen. Hon kastade sig på knä och plockade skyndsamt upp dem i hörnet af sin kappa, under det hon oupphörligt lyfte sitt unga strålande glada ansikte mot föräldrarne, som nu småningom samlat ihop sina saker och stego ur. Kringlorna voro upplockade, hon höll dem kvar i kappsnibben med ena handen, under det hon med den andra armen turvis kramade pappan och mamman och lade ansiktet mot deras bröst, så att hatten föll ned på nacken och håret rufsades upp, medan hennes ögon lyste fuktiga af glädjens och rörelsens förenade känslor. » Ja, det hela varade fyra minuter — fyra korta minuter, som den » hygglige » herrn från kupé- fönstret hade tillfälle att betrakta denna scen. Han skulle till Malmö, där han bodde, och tåget brusade obarmhärtigt i väg med honom. Men det märkvärdiga skedde, att han steg af vid Sparreholm och vände med nästa tåg tillbaka till Stjärnhof, han tog reda på, hvem trillan tillhörde, och hvem som menades med S. Ö., och så for han till sitt land igen.
M. ansett nämnde byggnadsföretag, med hänseenda till dess betydliga vidd ocb egna beskaffenhet, erfordra en till flere är utsträckt arbetstid, och att anslaget icke är beräknadt att utgå annorlunda, än i den mon nybyggnaden fortskrider, blifver deraf en följd, att endast ett mindre belopp nu erfordras, för alt dermed begynna ifrågavarande byggnad; och hafva alltså Rikets Ständer, till E. K. M;s Nådiga disposition, å Riksgälds-Contoret nu anvisat en summa af 150.000 R:dr B:co, hvarmed början till uppförande af byggnad för samma National-Museuin bör ske. Hvilket, lill svar å Högstberörde Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 15 Maj 1845. Expeditions-U tskottets Förslag lill und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj 1845. Preste-Slåndet den i4 Borgare-Ståndet den 14 “ — Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> om förändring i tiden för Krono-Uppbördsståmmorna. (Stats-, Bevilln»- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk;ns Bet., N:o 52 och Uti. N;o 110). S. A. K. I anledning af stadgandet uti 2:dra punkten af Stats-Contorets, på grund af Kongl.
Dessutom bör ej lemnäs utan afseende, att vid lagfart å köpeoch bytesbref sökanden finge vidkännas den olägenheten, att nödgas förskottsvis betala stämpelafgiften för den efter lagfarten följande fastan, ehuru denna ofta, först efter flera års förlopp, kan komma att utfärdas för en helt annan egare till den lagfarna fastigheten. Endast i det fall att stämpelvärdet uppgår till ett särdeles högt belopp har Utskottet funnit det på en gång kunna blifva af någon fördel för den enskilde att få detsamma kontant inbetala och sådant kunna förenas med nödig kontroll, samt har derföre, på sätt här nedan vid § 8 förmäles, ansett tillåtelse dertill böra medgifvas, och hemställer fördenskull att Herr Carléns ofvan omförmälda yrkande ej måtte i vidsträcktare måtto än hvad der varder föreslaget till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. De öfriga handlingar, utom köpe-, bytesoch fastebref samt bouppteckningar, hvilka för närvarande skola förses med dubbelstämpladt papper, men för hvilka Herr Carlén yrkat stämpelfrihet, äro gåfvobref, morgongåfvobref, akten - Bevillnings-Ulskoilels Betänkande N:o 7. 3 skapsförord, afhandlingar om lösöreköp, skuldebref, hyresoch arrende-kontrakter. Till stöd för detta yrkande har motionären anfört, att afgiften för skulde bref nära nog uteslutande drabbade låntagaren och ej långifvaren; att afgiften för arrende-kontrakter innebure en oskälig tillökning i den skatt, hvarmed antingen arbetet eller fastigheten redan förut äro betungade, samt att afgifterna å de öfrige ifrågavarande handlingarne ej vore af någon betydenhet.
BancoDiscontens fond minskas med tillsammans 372,600, till skillnaden som i rundt tal utföres Fördelning af Bankens Hypothekmassa: 1822 Dec. 3i. StatsVerkets och RiksgäldsContoircts skuld Intraden deraf, bestämd BancoDiscontens fond Intraden deraf beräknas till 23 procent Fastighetslån på 1815 års villkor . Intraden deraf, bestämd som ofvan Dito på 1818 års villkor . , . Intraden häraf å 8 procent Odlings lånefonden Under loppet af året utlånas: Fastighetslån på 1818 års villkor . 1,090,000 0 elling slån, inalles 3oo,ooo, men hvarå TVdel af förra årets fond afgår med i3o,ooo, rester .. 170,000 . fflannfartur Discontens lån ökes nied . 120,000 i,38o,ooo Tillgångar härtill äro: StatsVerksskuldens afbetalning . 750,000 BancoDiscontens fond minskas med . • . 495,000 Afbetalningar på Fastighetslånen tued 1815 års villkor, uppgå, emedan räntan på sista Bokslutets Capital är 238,200, och den fixerade Intraden af ränta och afbetalning tillsammans 372,600, i rundt tal till .. 135,ooo i,38o,ooo Fördelning af Bankens Hypothekmassa. 1823. StatsVerkets och RiksgäldsContoirets skuld 9,575,000 Intraden deraf bestämd ...
Nu löses ej, träde då den, som lösen få skulle, till, jorden och sitte oqvald i sin lifstid. Efter hvarje innehafvares död gånge som nu sagdt är. Säljes sådan jord, må den äfven lösas till betingad köpeskilling. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Det vill synas som vore det förslag, som Sammansatta Utskm framställt, mindre välbetänkt och behöfligt. Af handlingarne synes, att den fråga hvarom här talas redan är under K. M:s pröfning, och det torde derföre vara mindre Den 5 Augusti. 71 lämpligt att påminna K. M. att behjerta dessa olägenheter. Men, säger man, Utsk:n hafva föreslagit ett sätt att afhjelpa dem. Detta svar är mycket sannt, men Utskrn hafva icke visat att olägenheterna verkligen blifva afhjelpta genom antagande af detta förslag. Utslen hafva föreslagit en förminskning af den areal som fordras för en besutenhet, men man kan icke af förslaget se, att de omnämnda olägenheterna derigenom afhjelpas, och ännu mindre kan man vara säker på att någon rubbning icke derigenom skall upkomma i det nu färdiga storskiftet. Utslen säger, att man tror sig hafva funnit, att någon särdeles rubbning icke derigenom skall åstadkommas. Denna tro må förtjena afseende, men icke kati man säga att saken dermed är fullkomligt bevisad. Under sådana förhållanden, då saken redan är under K. M:s pröfning, då det icke är visadt att genom Utslcns förslag några verkliga fördelar blifva beredda, och då man icke kan vara säker på att storskiftes verket blir orubbadt, så anhåller jag om afslag å detta Utskms förslag. Hr Sparre, Sigge: Olägenheterna af en fortsatt tillämp ning af K. Brefven 1853 och 1855 äro så kända, och inom Utsk. med så mörka, men beklagligtvis så sanna färgor skildrade, att jag anser det lagstiftningens målsmän ej längre böra fortgå på denna bana. Utsk. har med afseende på sättet för dessa olägenheters afhjelpande varit ganska villrådigt.
Om denna sistnämnde tillverknings rätta belopp saknar man väl tillförlitliga upplysningar , emrdan de berättelser angående productionen af Husväfnader, som inkomma från LandsOrterne, merendels alhid i en sammanräknad summa innefatta beloppet af både BomullsYlle och Linnetillverkningar och för öfrigt äro grundade på uppgifter, hvilka , såsom utan all Controll meddelte af enskildte personer , måste vara så mycket mera opålitliga, som man ej saknar skäl till den förmodan, att verkliga förhållandet blifvit af mången förtegadt, under farhåga, att kännedomen om en större tillverkning skulle kunna föranleda till en högre beskattning. Jag anser det emedlertid vara vida mera sannolikt, att Linnetillverkningen i det hela under de sistförflutne åren blifvit ökad, än att densamme aftagit * och att detta förhållande äger rum i anseende till Kronobergs och VästerNorrlands Län , ådagalägges tillförlitligen af officiella Handlingar, som utvisa, att i förstnämnde Län tillverkningen af Linneväfnader, som år 1819 utgjorde 456,141 alnar, uppsteg år 1821 till 506,842 alnar, och att de premier, som efter Författningarne bestås för fina Lärftsväfnader, uppgingo i VesterNorrlands Län år 1817 till 3001 R:dr 17 sk. 7 r:st; men år 1821, till 3,317 R:dr 45 sk. 6 r;st och således det sena - 318 Den 19 Julii f. m. re året till 316 R:dr 27 sk, n r:st mers äö under det forrs.
Ty, oberäknadt hvad som i detta afseende uteslutande hvilar på verkställarnas olika sinnesstämning och olika kroppskrafter, måste man erinra sig, att spö-och risslitning nödvändigt medföra olika plågor, då bestraffningen verkställes under sommarluft eller vinterkyla. Det är således icke endast till mina landsmäns känsla för mensklighet och rättvisa, jag talar, då jag nu tillåter mig att fästa deras uppmärksamhet på behofvet af förändrade straffbestämmelser; utan det är fastmera deras klokhet, jag påkallar. De inse säkert, bättre än jag skulle förmå ut - Den i Mars e. m. veckla uti en motion, till hvilken jag, af grannlagenhet, ansett mig ej böra gifva en längre inledning, hela vigten och omfånget af detta ämne. Jag vågar derföre hysa den glädjande förhoppning, att ej varda en ropandes röst i öknen, då jag nu vördsamt föreslår: r:o att spö- och risstraff aldrig må kunna användas i stället för penningeböter, då brottet med sådana kunnat försonas, derest tillgång hos den sakfällde funnits; 2:0 att spö- och risstraff aldrig må äga rum för första resan begången förbrytelse, äfven då den, efter nu gällande lag, är urbota; oell 3:o att spö- och risstfaff aldrig må tillämpas, då brottets bevisade orsak varit behofvet att för tillfället stilla förbrytarens hunger, ulan att något annat än mat blifvit tillgripet. Lades på bordet. Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, uppläste följande: Enligt stadgandet uti 17 Cap. 3i §. Rätteg.Btn skall den, som till värjemålsed är dömd, men å den till edens gående utsatta dag, utan anmäldt laga förfall, uteblifver, fällas åt saken. Den till värjemålsed dömde besvärar sig hos högre Rätt öfver edgangsbeslutet och tror sig, af sådan anledning, icke behöfva å den af Underrätt utsatta dag tillstädeskomma. Underrätten, som är i okunnighet om, att dess edgångsbeslut blifvit öfverklagadt, måste, efter lagens tydliga föreskrift, fälla den, utan anmäldt förfall, uteblifna tilltalade åt saken.
Offervillighet och egennytta, ärelystnad och feghet skulle där bryta sig mot hvarandra med oförminskad våldsamhet och med beständigt stegrade önskemål. Hela skillnaden blefve den, att striden öfverflyttades i mer andliga former och att bössor, ugnsrakor och kvastskaft politiskt förlorade sin betydelse. Vi ha därför långt större orsak att härvidlag beakta stundens misshälligheter än att af omsorger för framtiden bibehålla pöbeln, och det mot dess egen vilja och lust. Plockar man sönder pöbeln i individer, får man ingenting i handen. För flera år sedan blef jag i Paris en gång inträngd i en larmande pöbelhop. Hundra mistlurar på ett upprördt haf skulle icke mäktat att omgifva mig med ett ohyggligare vrålande än alla dessa människostrupar, där orden förkväfdes. Händerna lyftes, munnarna stodo vidöppna och som vid de stumma tonerna af en gemensam men endast inifrån förnummen melodi begynte alla fötter att marschera i takt. Det hade endast behöfts att en kraftig vilja stigit fram och utpekat ett bestämdt mål och, ständigt allt mera upphetsande sig själf, skulle hopen låtit sig ledas till hvilka uppträden som helst. När oväsendet efter en dryg stund ändtligen begynte lägga sig, slog jag mig i samtal med en storvuxen blusman i min omedelbara närhet. Han hade utmärkt sig som en af de värsta skrikhalsarna, men till min öfverraskning kom jag ganska snart underfund med, att han var en hygglig och redbar arbetare, en öm familjeförsörjare och framför allt i grunden vida mer road af att få debattera än att skrika. Han talade kanske något mulnare än jag om en del förhållanden, af hvilka han tyngre kände bördan, men därom var intet att säga och vi skakade hand, när vi skildes. Jag är öfvertygad om att hade jag gått vidare från man till man, skulle jag i de allra flesta fall ha gjort samma upptäckt. Pöbel finnes endast i flock. Ytterst sällan råkar man en person af den arbetande klassen, hvilken berättigar oss att mumla något om pöbel. Han kan visa sig motsträfvig, men det är något annat. Tvärtom blottar en sådan person merendels klara och bestämda åsikter om rätt och orätt samt en rörande åtrå efter kunskap.
Inkomsterne under denna tiderymd hafva således öf verstigit utgifterne med „ 706,492: 29. 11. nied hvilket sistnämnde belopp följaktligen behållningen å Riksgälds-kontorets inkomstoch utgifts-råkning i Rikets Ständers Bank, som vid 1850 års början utgjorde , 919,667: 13. 9. ökat sig: hvadan densamma vid slutet af Juni månad inne— . varande år uppgick till , 1,626.159: 43. 8. Då, under hela denna tid, Riksgälds-kontorct å nyssnämnde banko-räkning haft egna medel till betydligt belopp innestående, har följaktligen det, enligt regiementeis 168 §, beviljade och numera på särskild räkning afsatta kreditiv, under samma tid, icke behöft till större eller mindre del anlitas. Uppbörden och redovisningen af allmänna levillningen jemte Riksgälds-konlorets öfriga medel. (Reglementets 170—179 §§). I öfverensstämmelse med Rikets Ständers, under sednaste riksdag, derom vidtagna beslut, har Kongl. Ma:jt, genom Nådigt bref af den 28 April innevarande år förklarat, att resfitutioner af Riksgälds-kontorets medel, derest de grunda sig på beslut, som vunnit laga kraft, ina, utan föregången anmälan hos fullmäktige, utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande verkställas, under iakttagande likväl, att det till grund derför åberopade beslutet samt, i händelse det restituerade beloppet häruti ej är till siffran bestämdt, handlingarne angående samma belopps bestämmande skola Bih. till R.
Ilet kommande sliigtet ar, enligt dr. Hagelstam, qvinnans raison d ' etre och omfattar h d a hennes uppgift. I den punkten sammanstamma vetenskapei~s och den ortodoxa kyrkans målsman och förena sig p&amp; samma grund i förkastclsedomen öfver qvinnorörelsen. Sarskildt hata de resp. herrarne yrkandet på likställighet mellan könen och haiva aldrig förstatt: att det ar likställande i valfriet, - ratt att, i likhet med mannen, söka de uppgifter, som öiverensstamma med hennes anlag som qviiinan inlägger i detta yrkande, alldeles icke ratt att alltid göra detsamm; t som mannen, hvilket vore en darskap. Det ar i första rummet den norske pastorn J dl. I; izriIe~t, soni har fört kyrkans talan. För honom Hr qvinnans sjelfstiindighetshennes kraf på ratt till iitkänsla ingenting annat an ~Ez !~bill ' r / Et:., hennes veckling af sina inneboende anlag: prtv det~zor~stratiotzsfi.st~~ största fara i intellektuelt hänseende den att förlora medvetandet af &gt;sin refbensnat~rr:), ~ hennes stallning i aktenskapet mrr ' lrrZi~zz&amp; / rcit !ns. samt hennes hela andliga och lekamliga kapacitet inskränkt till den att vara eller kuima bltj.zfa mor-. ' - 0 ' Finsk Tidskrift juni 1886. RvinnofrZgan ur natcrvetcnskaplig synpunk;. af J. Hagelstanz. Kvindespörgsmaalet af J. Tilsvar til J. Ji. Fxrden, ved Kilty L. Kielland. Orden citerade af förf: n. 1 öfverensstammelse med den norske pastorn uttalar den finske biskop G. ' Johansson i sitt herdabref till Kuopio lans presterskap, hvilket bref vi kanna endast genom citat i Finsk Tidskrift, sin förkastelsedom öfver qvinnoemancipationen.
St., sedan beslut blifvit fattadt om den nya redactionen af 72 §., icke skulle äga rätt att, med ledning af detta beslut, göra de ändringar i detta förslag, som kunna finnas nödiga. Hr Cederschjöld har anmärkt, i afseende på de förändringar ifrågavarande lagförslag undergått, sedan det var hos Högsta Domstolen, att Högsta Domstolen bort hafva yttrat sig, huruvida det öfverensstämde med grundlagen. En värd ledamot, Hr Stråle, har redan till en del besvarat denna anmärkning. Jag torde äfven få fästa Hr Cederschjölds uppmärksamhet derpå, att Högsta Domstolen endast befattat sig med det juridiska, och att grundiagen icke lär stadga, det Högsta Domstolen, då fråga är örn en financiel lag, bör sysselsätta sig med annat än den juridiska delen. Då likväldet förhållande, att förslaget undergått förändringar sedan Högsta Domstolen deröfver yttrat sig, kunde verka farhågor, att något af det juridiska sedermera blifvit förändradt eller borttaget, skall jag, fastän jag fruktar att trötta R. o. Ad., upplysa, att dessa förändringar röra endast financiella ämnen. De förändringar, förslaget efter Högsta Domstolens hörande undergått, bestå deri, att i 4:<le §. efter orden namn och beskaffenhet står som helst, må ej; hvaremot förut varit infördt: de vara må, vare nu och alltid frikallade att, samt efter ordet beläggas nu finnas orden och ej heller i stället för eller att. Sedermera har i 8 §. det tillägg blifvit gjordt: "Hvad utaf grundfonden vid något "tillfälle användes, skall derefter af bancovinsten ersättas, så "att fonden, så snart ske kan, återbringas till sitt ursprungliga belopp." Detta måtte icke vara någon juridisk fråga. I slutet af 11 §. står nu: "Konungens ombud läte i protokollet anteckna sina under öfverläggningen meddelade yttranden, men öfvervare icke besluten.” Förut stod der: "Konungens ombud må i protocollet låta anteckna sina unker öfverläggningen meddelade yttranden, men deltage icke "i besluten.” Förändringen blef gjord derföre, att man ville ännu mei’a lugna dem, som trodde, att Konungens ombud skulle få ett öfvervägande inflytande i Banken.
Nu händer, att Riks-Stånden ej inom Tre dagar, sedan de å Rikssalen afhört den i 26 § omförmälda berättelse, åsämjas om Förmyndarnes antal; förordne då genas), genom sina Elektorer, till ett Utskott, Sexton af hvarje Stånd, att medelst votering per Capita, jemlikt 53 §, denna fråga, med samma kraft och verkan som Riksens Ständers beslut, inom Två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedde Nämnden likaledes inom Två dagar hafva Valet förrättat. Äro Riksens Ständer och Norriges Storthing ense, vare då Förmyndare den eller de, som utsedde blifvit, och tillträde Styrelsen så fort ske kan. Skulle åter valet i hvartdera Riket hafva utfallit olika, förhålles på sätt i Riks-Akten stadgas. SuccessiOMS-Ordiiäiig cn. § 2- Dör Konung i Sverige, utan att lemna Manlige BröstarJVingar, men Hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt tillstånd befinner, före Slals-Rådet Regeringen med Kongl. Makt och Myndighet, på sätt och med vilkor, 41 och 93 §§ af Regerings Formen föreskrifva, til des Riksens Ständer, å den tid Regerings-Formen utstakar, hunnit sammankomma, då dem tilhör, at om Regeringens förande sjelfva förordna. Blifver Drottningens Lifsfrugt af mankön, förordne då Riksens Ständer Förmyndare för den omyndiga Konungen, på sätt i 94 § af Regerings Formen stadgadt är. Dör Konung i Sverige, utan att lemna Manlige Bröstarfvingar, men Hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt tillstånd befinner, föres Regeringen ,på sätt och med vilkor, 41 och 93 §§ af Regerings-Formen föreskrifva, til des Riksens Ständer, å den tid RegeringsFormen utstakar, hunnit sammankomma, då dem tilhör, at, gemensamt med Norriges Storthing, i den ordning RiksActen till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norrige upkomna constitutionela förhållanden stadgar, om Regeringens förande förordna, Blifver
Enär flere Ledamöter behagat fästa afseende å min reservation, anser jag mig böra utveckla förhållandet. Då budgellen skulle uppgöras, upplyste StatsUtskottet, alt en Författning var utkommen, som tillåter landtmannen, alt i Städerne införa färskt bröd och dricka samt slagtadt kött, hvarföre StatsUtskottet föreslog, att salu-accisen, som förut varit beräknad till u,goo R:dr, hädanefter måtte beräknas endast till 7,500 R:dr, hvilket utgör afgiften för Stockholms Stad. StatsUtskottet utgick således från den. grundsats, attalia Städer, utom Stockholm, upplåtit den omtalta friheten åt landtmannen. Det befanns likväl, vid närmare granskning, att den Författning, som gifvit anledning till detta förslag, ej innefattade en så ovilkorlig frihet, som var förutsatt, hvarföre BevillningsUtskottet tillstyrkte, att Rikets Ständer skulle föreslå, det Städerne måtte behålla sin salu-accis, dock så, att när en stad afsade sig rättigheten, att uteslutande förädla de ifrågavarande artiklarne, staden skulle upphöra att betala accisen. Detta beslut är det, som blef återremitleradt, och föranledde det senare Utlåtandet. Vid beslutet hade mån - Den 13 December f. m. 345 ga anmärkningar blifvit gjorde, men de föranledde ej tili annat resultat, än alt Utskottet tillstyrkte , att hos Kongl. Maj:t måtte anhållas om kungörande af vilkoren för Städernas befriande från salu-accisen. Den luckan återstod likväl alltid, hvilket också var anmärkt inom BorgareStåndet, att då en stad upplåter rättigheten att införa slagtadt kött, men icke den att införa dricka och bröd, staden skulle likväl betala fullt ut, hvilket jag ej trott vara enligt med naturen af denna afgift. Den utgår väl i några släder af stadens cassa, men i de flesta fördelas den på samma sätt, som bär i Stockholn), nemligen, på de 3 Embetena , Slagtare, Bryggare och Bagare.
Han vill icke veta af mig, hvarför kastar jag då icke bort all pietet för min döda kärlek? Han har trott mig om intet. Hvarför ställer jag då icke upp min kraft mot hans egen? när jag vet att jag eger den. Han egde intet att ge mig, ty tomhet var hela hans rikedom. Hvarför ser jag då icke efter om jag icke till äfventyrs eger någonting i mig sjelf. Hvem säger mig att den lärdom han diat sig till ur böcker är bättre än den karaktär och den erfarenhet jag fått genom att få lifnära mig på verklighetens torra bröd? Jag är en ful och fattig och föraktad gammal qvinna, din förkastade älskarinna. Men låt se om jag icke också är något mer! Jag har varit sentimental. Låt se om jag icke också är hård. Jag ville offra mig sjelf hellre än att hata dig, du kastade offret bort med spott och hån. Som du vill då: tag hatet i stället! Det hat som sporrar till striden, men som aldrig låter en stiga ned till en låghet. Du och din bror, ni ha icke velat ha mig med er. Nåväl, riskerar jag så mycket genom att följa min böjelse och göra front mot er? ”Hängd i tysthet”. Jag ville gå och hänga mig i tysthet, derför att jag fann det så lågt att jag icke kunde lefva utan att hata honom. Jag ville icke bita omkring mig af smärta som en galen hund, och derför ville jag dö. Och när jag ville lida allt och kyssa hans hand och glida bort i mörkret, ödmjukt, försvinnande som en skugga, då hade han icke en tanke på min tillgifvenhet, icke ett ord af medlidande. Hängd i tysthet, det var det enda jag borde bli, den qvinna han smekt var mindre än ett kryp på marken, icke en skymt af tillgifvenhet eller medkänsla fans det qvar efter alla dessa ömhetsbetygelser. Jag önskar ännu att jag fått dö i den sinnesstämningen, dö för att icke fläcka minnet af min kärlek med bitterhet och leda. Men jag fick ej dö. Och nu ha hans hårda, kalla ord kommit. Jag ville dö så trogen som en hund, dö för att icke bli oädel, och han slog mig ännu, slog och sparkade mig ännu, slog mig just för det jag velat dö. Jag hade icke hållit mig tyst nog.