Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna känsla var å henaes sida så mycket förklarligare, som hon aldrig sett den kvinna, som nu skulle inträda i hennes tjänst, och som hon antagit på rekommendation af kyrkoherden i en af närgränsande landtförsamlingar. Det började redan skymma, då en svag knackning hördes på köksdörren. Alla barnen skyndade ut for att öppna. Det blef ett knuffande och skuffande, och slutligen for dörren upp med en smäll så stark, att bror Kristian höll på att falla på näsan. Nu blef det ett flinande och skrattande, som dock plötsligen hejdades, då en mild och allvarlig röst där utanför uttalade orden: » God afton! » » God afton, » svarade den äldsta af flickorna och såg på den främmande liksom undrande, hvad hon kunde vilja. » Jag är den nya pigan, » sade den främmaude enkelt. Vid dessa ord drog sig Kristian väl till minnes, huru han fått bannor, för det han vågat kalla den förra jungfrun för piga. Nu gaf denna sig själf det namnet. Han såg på henne och insåg då fullkomligt, att det måste vara en betydlig skilnad i rang mellan deras forna jungfru med sin plymbeprydda hatt och garnerade klädning och den enkla varelse, som nu stod framför dem med en sliten svart silkesduk på hufvudet och ett litet knyte i handen. Detta senare förmodade han dock innehålla blott det viktigaste af hvad hon behöfde, till dess hennes byrå hunnit anlända. » Jag skall genast säga till mamma, » sade Maria, den äldsta af flickorna. Kristian och syster Gerda hade emellertid förekommit henne och voro redan inne i rummen, under det den lille minste stod med fingret i munnen och oafbrutet betraktade den nykomna. » Kom med in, Lillen, » sade systern och drog honom i armen. Men han stretade emot och ville icke. » Lillen ska ' vara lydig, eljes går syster och lemnar Lillen ensam med den främmande jungfrun. » Men herr Lillen ville inte, och när systern tog honom om lifvet för att bära honom ur köket, räckte han armarne mot den nya tjä- narinnan. » Tänk, han räcker armarne mot mig, mot mig! » Det låg någonting så egendomligt i hennes röst, då hon uttalade ordet mig.
M. underd. framställning blifvit gjord om de olägenheter, som för kronans tjenst upkomma derigenom, att embetsoch tjensteman, som blifvit angripen af obotlig sinnessvaghet, lamhet och blindhet och således varit till tjenstgöring oförmögen, icke destomindre under en längre följd af år qvarstått i sin befattning, hvars åligganden under tiden måst af annan tillförordnad person, mot ringa eller ingen aflöning, bestridas, aflat K. M. till R. St:r, under nasti. Riksdag, Nåd. Propos., deruti K. M., på anförde skäl, föreslog R. St:r antagande af ett så lydande stadgande: »Embetsoch tjensteman, hvilken, i följd af vansinne, blindhet eller lamhet, under tre på hvarandra följande år, oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan att anledn. vidare är för handen, att han kan återvinna tjenstbarhet, må, sedan detta förhållande blifvit genom föreg:de ransakning behörigen utredt och styrkt, kunna äfven utan egen ansökning från tjensten afskedas, med vilkor dock: a) att derest han då, enl. Författmrne, är berättigad till pension från allmänna IndragningsStaten eller allmän pensionsinrättning, sådan pension honom för hans återstående lifstid, genom K. M:s Förordnande, tillägges; b) att, om han icke är sålunda till pension berättigad, eller den honom från allmän pensionsinrättning tillkommande pension är så ringa, att han för egen, eller hustrus eller omyndiga barns försörjning hade behof af ytterligare understöd, ett efter behofvet Iäm padt årligt bidrag må, å Allm. Indragn.Staten, honom af K. M. tillerkännas, dock icke, utan R.
Norrtelje, Christinehamns oell Lidköpings pedagogier må uppflyttas bland Elementar-Läroverkeu och aflöningen för deras lärare, efter en sådan förändring, följaktligen komma att af anslaget för Elementar-Läroverken utgå, äro, enär dessa pedagogier för närvarande hafva sig anvisade af anslaget för Folkskolorne, Norrtelje pedagogi i kontant 13 R:dr 34 öre och i spannmål 9 tunnor; Christinehamns 20 R:dr 42 öre kontant och 7 tunnor spannmål, samt Lidköpings 53 R:dr i kontant, 5 R:dr i indelta räntor efter markegång och 26 tunnor 4 kappar indelt spannmål, dessa poster från Riks-slalen uteslutne. 26:o Dessutom hafva Rikets Ständer, enligt hvad bär ofvan är anmäldt, låtit till anslaget för Hlerici-staten öfverföra det från Folkskolornas anslag nu utgående aflöningsbelopp af 500 R:dr Ruut lill Kapell-predikanten i Norra och Södra Finnskoga församlingars kapellag. Gymnastiska Central-Institutet. 27:o Sedan uti en lill Eders Kongl. Maj:l ingifven skrift föreståndaren för Gymnastiska Gen t ra 1-1 risti t u tel, Professorn och Riddaren G. Branting, jemte framställning om bcholvet så väl af ökad aflöning åt den vid nämnda Institut redan anställda personal, som äfven af anslag för ytterligare 1 öfverlärare och l lärarinna i de praktiska delarne af pedagogisk och medikal-gymnastik, för den förre med 1,500 R;dr och för den sednare med 450 R:dr i årlig lön, äfvensom om otillräckligheten af de till materialier och expenser anvisade medel, underdånigst anhållit, alt det till
Cederströms och Hr von Hartmansdorffs mening: att roteringen borde i sin fulla stränghet utgå, anser jag det dock mindre lämpligt, icke för att det ej är rättvist, utan derföre att man bör hafva undseende med en och annan enfaldig, som möjligen kunnat hoppas att undslippa densamma; ehuruväl jag medgifver att, i anseende till de ständiga klagomålen och processerna etc. det ej gerna kan vara någon som är okunnig om att stark fråga är om, att jorden skall ordinarie roteras. Det tyckes mig derföre, ali skonsamhet härvid är lämplig, och jag tillstyrker derföre bifall lill K. M:s framställda propos. Hr Dalman: Jag anhåller endast att mot Hr von Hohenhausen få göra samma aumärkn., som mot Hr von Hartmansdorff eller alt uti det af R. St. är 1810 fattade beslut alt all roterad 204 Den 12 Augusti f. m. jord i riket skulle undergå rotering, uttryckligen stod extra rotering, oell att något allmänt beslut, alt denna för vissa från rotering dittills befriade hemman skulle förvandlas till ständig rotering, icke blifvit af R. St. fattadt. ( Hr von Hartmansdorff: Det var just denna obestämdhet eller denna oriktighet i det första beslutet (af 1810), hvilken föranledde att extra rotering kom att påföras så väl ifrågavar:de hemman, som åtskilliga andra, hvilka borde ordinarie roteras; det var — säger jag — detta felaktiga uttryck, som föranledde R. St. att sedermera vid 1823 års riksdag förklara, det alla de hemman, hvilka enl. sin natur borde ordinarie roteras, skulle från extra rotering skiljas. Det står i beslutet, sora jag uppläst, ”hvilka enl. författningarne äro underkastade ständig rotering,” och der står ej, som Hr Dalman önskat att det skulle stå: såvida de enl. författningarne äro underkastade etc. Hr Dalman: Det hjelper icke att nu för ett visst ändamål förklara för obestämdt, hvad som är så oförtydbart uttryckt som 1810 års beslut om all oroterad jords extra rotering.
Då jag i sista plenum hade äran föreslå R. o. Ad. att inbjuda de andra RiksSt:n att förena sig med R. o. Ad. i åtskilliga delar'af då förevar, ämnen, gjorde jag det muntligen; men sedan en värd ledamot begärt detta förslag på bordet, har jag skriftligen författat och anhåller att nu få uppläsa detsamma. Frih. Boye uppläste derefter följande: Sedan II. R. o. Ad., genom dess nu fattade beslut, bifallit K. M:s nåd. propus, i de punkter, som angå lönereglering för Konungens Cancelli, för K. KammarCollrm och K. Statscont., lår jag vördsamt föreslå, att II. Ståndet ville genom prot.utdr. inbjuda vära resp. MedStänder att i samma beslut med oss sig förena.
Tillikavara och succession af objekter äro möjliga endast i tiden såsom det beständiga substrat, vid hvilket dessa förhållanden äro knutna såsom tidsbestämningar. Nu kan tiden själf icke varseblifvas. Alltså fordras för möjligheten af empirisk kunskap om objekter såsom varande tillika eller såsom följande på hvarandra, att bland dessa objekter påträffas ett beständigt såsom det substrat, vid hvilket dessa förhållanden äro knutna. Detta beständiga substrat är substansen. Alltså fordras härför, att i alla fenomener (såsom vexlande eller varande tillika) substansen perdurerar24. — Med afseende å detta bevis märkes, att tiden icke kan bestämmas såsom det beständiga substratet för tillikavarat och vexlingen, såvida den betraktas blott och bart såsom en åskådningsform hos sinligheten, i hvilket fall den endast innebär ett funktionssätt hos sinligheten, bestående däri, att dess funktioner succedera. Endast såvidt den betraktas såsom en åskådning, i hvilket fall åskådningsformen bildar en syntetisk enhet, uppkommen genom förståndskategoriernas användande på den samma, kan detta bestämmande ske. Häraf följer, att för substantialitetsgrundsatsens användbarhet fordras ej blott den empiriska åskådningens bestämbarhet i förhållande till tiden såsom åskådningsform, utan äfven i förhållande till tiden såsom åskådning. Nu är visserligen alltid den empiriska åskådningen i en viss mening äfven af tiden såsom åskådning bestämbar, emedan den för att vara medveten måste vara ett syntetiskt helt, hvilket är möjligt endast genom bestämdhet af förståndet, in specie af den af förståndet bestämda tidsåskådningen. Sålunda måste hvarje åskådning innebära en uppfattning af ett tillikavara eller succession och eo ipso af ett perdurerande, hos hvilket dessa äro bestämningar. Men denna nödvändiga bestämbarhet är blott formel, i det att det icke är nödvändigt, att den särskilda bestämdhet, som den empiriska åskådningen äger i förhållande till tidsåskådningen, inses såsom nödvändig med hänsyn till den förras gifna beskaffenhet. Det är icke, för att den empiriska åskådningen skall vara medveten, nödvändigt, att den inses såsom på grund af sin särskilda beskaffenhet nödvändigt innebärande en uppfattning af ett tillikavara eller en vexling.
Den 15 Mais f. m. Hr Hjerta, Lars: Efter de vidlyftiga diskussioner, som redan hafva föregått i detta ämne i 2:ne andra Stånd, är det visserligen påtagligt, att man icke kan hafva något egentligt nytt att säga i ämnet, och det är att befara det man möjligen kan falla ned till trivialiteter, då man nödgas uprepa hvad sorn förut blifvit sagdt. Den talare, som yttrat sig näst före den sista, har likväl upgifvit sådana skäl, att jag tror det hvar och en, som nitälskar för denna fråga, bör tillkännagifva sina äsigter, ty det gäller här icke blott den siffra, som är i fråga för tillfället, utan det gäller äfven och förnämligast en princip. Under diskussionerna så väl i de andra Stånden, som efter hvad jag redan här förmärkt, hafva förekommit åtskilliga åsigter, hvilka synas nog myckel sammanblanda de serskilda bestämmelser, som tillhöra vår Bank i dess olika egenskaper och utvisa att man har svårt för alt gå tillbaka lill grunderna för dess serskilda förrättningar. Söker man nu det enkla uti denna fråga, så förefaller det mig åtminstone, alt man icke, vid bestämmande af huruvida Bankovinsten bör reserveras för Bankens konsoliderande, får betrakta Banken på annat vis, än såsom realisa tions-bank. Det egentliga ändamålet med Bankens lifgifvande af sedlar har dock ifrån början icke varit något annat, än att skaffa landet ett lättare bytesmedel. Detta måtte hafva varit dess första ändamål. Då nu en Bonk från en sådan utgångspunkt börjas, så blifva dess funktioner i denna egenskap icke annat än att emottaga metaller och utgifva sedlar, och dess skyldighet, att lemna metaller tillbaka för de sedlar, som komma in. Detta är det enkla a b c, som borde ihågkommas såsom utgörande grunden för hvarje realisations-bank. Vill jag nu resonera så, så måste jag komma till den skyldigheten för Banken, att kunna när som helst presentera metallisk valuta för alla de sedlar, som kunna presenteras i Banken. Detta hafva äfven Ständerna i Grundlagen erkänt. Men när Banken har fått ett visst belopp af silfver för sina sedlar, så kommer Statsverket och säger med skäl:
Skrifvelse N’.0 JJ. räknade såsom tillgång, Föl jer deraf, att, för samma år, Stats-regleringcn utfaller med en brist för Stats-Verket af enahanda belopp, eller 720,000 R:dr, hvilken, i anledning af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande om Bränvins-bränningeus inställande från och med den 1 uti innevarande månad, och deraf härflytande ytterligare förminskning i Bränvins-afgiften för år 1835, sannolikt torde komma att betydligt öka sig. Enär i835 års öfverskott och brister å Stats-Verkets inkomster icke kunna blifva kände förr än berörde års Rikshufvud-bok afslutas , eller omkring September månad år 183y , skulle Stats-Contoret, som det emedlertid åligger ali, utan afbrott, årligen verkställa de i Riks-Staten anvisade utbetalningar, intill dess blifva i saknad af berörde 720,000 R:dr, hvaremot Riksgähls-Contoret under tiden disponerade beloppet, eller den summa, hvarmed Statsfyllnads-bidraget blifvit för år iS35 förminskadt, utan att någon ersättning derföre är vorden af Rikets Ständer åt Stats-Verket anvisadt, och som sådant skulle, intill hösten år 1837, då Riksgälds-Contorets åliggande att bristen godtgöra i alla fall inträdde, kunna försätta Stats-Conloict i den förlägenhet, att Eders Kongl. Majit för densammas afhjelpande må hända blefve satt i nödvändighet att Rikets Ständer lill Urtima Riksdag sammankalla, anser sig Stats-Contoret böra skynda att hos Eders Kgl. Majit i underdånighet anmäla detta förhållande, med hemställan, huruvida icke Eders Kongl. Majit må i Nåder finna erforderligt, att den åtgärd af nu församlade Rikets-Ständer vidtages uti ifrågavarande, med den ordinarie Stals-regleringen gemenskap egande ämne, att Stats-Verket, i mon af behofvet, må, under innevarande år, förses med medel till fyllande af nämnde brist.
Här har blifvit omförmäldt, alt Konung och Ständer skulle i en likartad fråga, nemi. ronde den summa, hvilken Presidenten af Billbergs sterbhus var skyldigt att till Staten gälda, jemväl efterskänkt Adv.-Fiskms åklagare-arfvode. Förhållandet är, att Ständerna vid sista Riksdag efterskänkte nämnde sterbhus allt hvad detsamma var kronan skyldigt. När Hr Printzensköld se. dermera gjorde anspråk på utbekommande af hvad honom tillhörde, ansågo Konungens rådgifvare betänkligt, att sedan Ständerna eflerskänt alltsammans, af kronans medel gifva Adv.Fisk. ersättning. På detta förhållande synes mig ock Hr Biskop Annerstedts reservation syfta. R. o. Ad. och de öfriga Stånden hafva således denna fråga tillgodo, hvilken icke är afslutad derföre att hon icke nu är framdragen. Men om man skulle yttra sig på förhand öfver detta ämne, emedan det blifvit framkastadt, så tror jag att R. o. Ad. skall finna Hr Printzenskölds anspråk i det ena afseendet lika väl grundadt som i det andra. Det är icke rätt att, på sätt Gr. Löwenhjelm gjort, anse Ständerna vid detta tillfälle inträda i någon juridisk pröfning af Hr Printzen - 408 Den 8 Februari. skölds anspråk. Detta är längesedan pröfvadt genom KarnmarR:ns och Högsta Domstolens utslag i balansmålet, ty när den ådömda summan blifvit bestämd, är Adv.-Fisk:ns andel deraf jemväl, genom förfatlningarne gifven. Här är blott fråga om att fråntaga Hr Printzensköld hvad Domstolarne redan honom tillerkänt, hvilket jag hoppas att II. o. Ad. icke skall göra. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr von Troil, Sam. Gust.: Som jag låtit vidfoga Utsk:s Utlåt, den reservation, jag i ämnet sammanskrifvit, har jag ansett mig icke förr hafva beliöft begära ordet och skall äfven 1111 vara ganska kort.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskoltets i gårdagens plenum på bordet lagde Memorial: N:o 284, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 241; och N:o 285, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 242. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda Utlåtanden: Prot.-Utdrag den 7 Augusti 1851. 467 N:o 283, i anledning af väckt fråga om afskrifning och restitution af anmärkningsmedel m. m. ådömde förre Regements-skrifvaren, Fältkamererareu P. A.
Näder framstäkdt kill Rikets Sländer den proposition, att i allmänhet mä förordnas, det Borgenär, som ej wisar, att Gäldenär, hwilken af honom för skuld hålles bysatt, kan sig sjelf föda. stall Ml honom för hwarje dag utgifrva twä Gkillingar Banco, samt en och en tredjedels mark mjukt Bröd af sammanmalet Rågmjöl eller desi wardeefter det pms som manatligen af Konungens Bcfallninnshafwande tvid hwart och ett Bysättnings häckte mä NtsattaS: samt att i händelse Kongl Mast framdeles skulle sinna nödigt öka underdället > för dem, som i Kronans häckttcn för brott förwaras. en lika tillökning alltid stall bestaS Bysatte, son; ej mägta sig sjelfwa föda , De tvid rropositionen i nader fogade stät, har Lag-lbstottet för desi del ansedt däde sä. fullkomligt gällande och tillräckligt talande för billigheten af en i hackce inmanad Persons underhäll pä ett sätt, som icke genom saknad af ytterst nödwändiga behof, kastar honom u i offäligt lidande, att Utjkottet med säker öfwertygelse om rätlwisan deraf, desto häldre tillsiprker högstäberopade propositions gillande och än tagam - Den 4 November. rvz tagande i hela desi widd, som det uti 8 Cap. iz §. Utsökning^- Balken stadgade traktamente, fyra öre Silfwermynt esser 1754 ärs myntmarde merseligen utgjorde dels Riksdaler eller twä Stillingar Specie, och följaktligen icke är genom Kongl. Brefwet den 2 Februarii 1787, i mindsta matto förökadt, ehuru under de, efter allmänna Lagens författande, emedlertid, förflutne femtiokre är, födomedlens pris mångdubbelt uppstigit. — En anmärkning som äter wisar, huru swära lidanden öfwergä Mänga i Samhället och ända till arrcstanter, derigenom, att i penningar bestämt underhäll icke ärligen rättas efter waruwärdct.
Det ges ett sätt att berömma, som är förfärligt likt klander, o c h att berömma min uthållighet i valsen betyder, att ni klart o c h öppet säger mig, att jag är en manad. Vilhelm: Åh! Å h! Klara-. Förneka det inte! Ni är inte ensam o m er åsikt. Tant Elfrida, hvilkens döttrar ligga som mjölsäckar i kavaljerernas armar, påstår också, att det inte är kvinligt att dansa så bra. n Vilhelm: Också? Klara: Men jag rår inte för det! Det är ett familjearf. Min mor var på sin tid en firad baldrottning, och Melanie dansar ändå bättre än jag. Eller hur? Vilhelm: Jag har ännu inte i dag dansat med fru v o n Lohman. Klara: Men medan Melanie ännu var flicka, för fyra, fem år sedan, då dansade ni väl oftare med henne? Vilhelm: Mycket ofta! Klara: Då måtte ni väl också veta, o m hon dansar bättre. Säg rent ut bara! Vilhelm: Utan tvifvel dansade er syster med ännu mera eld och lif än ni, men å er sida har ni det större behaget. Klara: Ni slingrar er bra ur snaran! Jag är för öfrigt i det hela bra lik min syster, eller hur? Vilhelm: Det kan jag inte finna. Klara: Det säger man mig hvar dag. Vilhelm: Just därför är det inte sannt. Klara: Beständigt paradoxer! Vilhelm: Hvar får ni då egentligen den idén ifrån, att någonting måste vara sannt, bara därför att hela världen påstår det? Jag försäkrar er, att ni inte det ringaste liknar vare sig den forna fröken Melanie Torberg eller den nuvarande fru von Lohman. Klara: Det är mycket illa för mig, ty Melanie är vacker och. Vilhelm; Ni är det mindre. Klara: Min syster är intagande, och jag. Vilhelm: Ni är det ännu mer. Klara: Håll er bara till sanningen. Jag behöfver inte något plåster! Tror ni, jag inte v e t. Vilhelm: Hvad vet ni? Klara: Att — att — ja, att jag inte kan uthärda någon jämförelse med Melanie. Vilhelm: Förfalska inte edra tankar! Ni ville säga något helt annat. Klara: Och hvad, herr v o n Beran?
Ständer redan vidtagit den åtgärd, som ansetts leda till Stats-Verkets framtida befrielse från berörde utgift. Ö fver-Ståt håll a re-Em betets Kanslis I) ep o s i t i o n s-r åkningar, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkning, hafva till någon erinran från Revisorernes sida icke föra nied t; varande förhållandet med inkomster och utgifter följande: — 197 — Debet. år 1843 år 1843. Balans från föregående året: Inkomst: Credit. Utgift: Balans lill påföljande året: Stockholms Stads Krono-Räkenskaper, Länens Landsböcker och Särskilda U t g i f t s r ä k n i n g a r, Vid granskningen af Krono-Uppbördsverkets i Stockholm räkenskaper, hafva Revisorerne funnit, att afskrifningar, för fattigdom, af bevillnings-afgifter för krogrörelse, under revisions-åren, ägt rum till följande betydliga belopp, nemligen: för år 1842 1,093: 16. — „ 1843 ... 1,206: 32. — men som Kongl. Förordningen den 6 Augusti 1841, i 42 §. 2 moni, föreskrifver, att rättighet till krogrörelse icke får af vederbörande lemnäs, utan alt antingen borgen ställes för skattens utgörande, eller densamma i förskott erlägges, synes den garanti vara Kongl. Maj:t och Kronan gifven för berörde medels ingående, att, med behörig efterlefnad af denna föreskrift, dylika afskrifningar böra kunna undvikas; Och hafva Revisorerne, af sådan anledning, ansett sig böra å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. 198 — Uti Landsböckerna balanseras en mängd äldre; poster, ända ifrån åren 1789, 1790 o. s. v., i följd af hvilket eftertänkliga förhållande, Revisorerne 1a hemställa, det vederbörande måtte anbefallas att vidtaga åtgärder, som föranleda antingen till indrifning eller afskrifning af sådana äldre, under anticipations-titel upptagna, summor. Afvittringen i Jemtland. De i Kongl.
Proposition N:o 68. 17 Bruks-societeten funnit sig böra vidblifva den mening, att för inrättande af en med tidens fordringar och Svenska bergshandteringens behof öfverensstämmande Bergsskola någon dertill lämpligare lokal, än den i förening med Teknologiska Institutet ej erbjöde sig, och hvilken lokal, mera oberoende af tidsförhållanden än hvarje annan, tillika borde komma att erfordra minsta kostnaden så väl för skolans byggnad, sorn för dess ändamålsenligt fortgående verksamhet. Då denna åsigt äfven af Kongl. Maj:t omfattats uti de till Rikets Ständer aflåtna framställningar, samt Rikets Ständer ej kunnat bestrida fördelarne af föreslagna flyttningen, utan hufvudsakligen anfört bristande medel såsom skäl för sin vägran, har Bruks-societeten, med anhållan om förnyad Proposition till Rikets Ständer i ämnet, i underdånighet anmält, att Societeten, som anser Bergsskolans qvarblifvande i Fahlun under en obestämd framtid icke vara förenligt med Societetens och Svenska jernhandteringens bästa och som, i händelse omförmälda förflyttning icke helier nu skulle af Rikets Ständer bifallas, måste vara betänkt på att annorledes bereda de i bergsvetenskapen studerande personer tjenlig undervisning vare sig inom eller utom landet, gåfve en ytterligare bekräftelse åt sitt förut gjorda förslag och åtagande derigenom, att Bruks-societeten nu förklarade sig endast under vilkor af Bergsskolans förflyttning till Stockholm och sammanställning med Teknologiska Institutet samt en i enlighet med tidens fordringar skeende ändamålsenlig anordning af densamma, vilja lemna det årliga bidraget af 15,000 R:dr för den praktiska undervisningens befrämjande. Bergsskolans
Summa 77,122. af hwilket antal, om 66,000 Per» söner, nämligen H.-mmans ock UijocdSägare, Torpare ä stora Torp och Mölnare erlägga 16. st. för hwap Wlantalöskeifwen Person och recker», nanlligen n.i22 menniskor betala 8 st., uxeommcr cn summa stsr R.d. 2Z,7Zz. :6. st. 8/8 I sälje af Hemliga Utskottets Betänkande, som utstaka2 risp. leie ?rugs riiökn-ng ä hiva eje Hemman, samt när man rAaager, at i Östergöthland äro 104 Hemma >, sam hrrriis ej erlaggc någon afgift för Bl änwin, son» de icke k l verkat, förekommer tvid forsta påseendet någon l,-laner, men änskönt af denna anledning summan ester koppskatt icke tilsnllest svarar emot hwad as Länets Hemmantal är parakuadt, etter det förhållande, lvm ar 17c)') war pä .-ökirvckr a misten och priser, underställer jag likwä! en mogen p-öfning, om ej följande stal til stöd för min surs böra öttverwägsSr. 1:0 ar det högsta pris Savén hade är 1799 sällan bör k»i,»na inträffa, alorainnidst med et sörbättradt mynt, som »verkar pä v amer; nan af penninge-beräkning; 2 0 ar personliga skatten alla ar blilmer icke inindre, »nen wä! större, i »nan af folkmängdens gifna tillväxt; z:o ar koppskakrc»! lika utgår i härda ar, da er r-ualr Förbud emot BränwinSbräniring eljest skulle efter Hemliga Utskottets ttlstyr tande lemna Jordägare afkorrrningsratt lör Adelar as ärrenäs.Spannmålen pa Henrmansdelar.