Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Kontoret bör afgifva, i afvaktan på hvars beslut status qvo iakttages. d) Expeditions-Kamreraren bör vaka deröfver, att denna föredragning sker sednast inom 8;de dagen efter hvarje qvartal, c) Sedan en dylik kaikylering skett, uppsummeras hvarje conto eller förteckning, på sätt förut under Litt. B. blifvit närmare antydt, och kollationeras summorna derefter mot Kongl. Stats-Kontorets hufvudbok; börande, om allt befunnits riktigt, intyg deröfver, ge - _ 313 — nom anteckning å hvarje conto eller förteckning, at Expeditions Bokhållaren erhållas. /') efter förloppet af årets sista qvartal och sedan ofvan angifna åtgärder blifvit verkställda, sammanslutas special-anordnings-böckerna så fort som möjligt; hvarefter desamma till Expeditions-Bokbållaren öfverlemnas, för att vid afslutningen af Kongl. StatsKontorets hufvudbok begagnas, g) Inga rasurer må i special-anordnings-böckerna förekomma. Ar ett fel i noteringen begånget, bör, när sådant vid kollationering eller eljest upptäckas, detsamma rättas derigenom, att den onktiga summan eller reciten öfverlinieras, icke öfverstrykes ellei överprickas; börande den rätta summan ocb reciten, i fall plats ej finnes för desammas införande å annat ställe insättas ofvanför den sålunda öfverlinierade orätta. Till noteringsfel kunna icke hänföras sådana fall, då beriktiganden måste göias vid summor, hvilka, när de infördes, voro, efter da kända förhållanden, lill rätta belopp upptagna, hvadan äfven dylika rättelser endast genom jorin g böra verkställas. 40 314 — Bilaga N:o 2 till Kongl. Stats-Kontorets underdåniga Utlåtande i anledning af 1845 års Revision s-berättelse angående Stats-Verket. Transumt af Kongl. Stats Kontorets underdåniga Utlålande af den 27 Februari 1844 öfver 1843 års Revisorers Berättelse.
Det ifrågavarande konsulatet öfverflyttades nu till det andra slaget af dylika beställningar, nämligen sådana, som, enligt ofvannämnde bref af den 25 Maj 1850, försedda med årligt traktamente, icke få mnehafvas af annan än Svensk eller Norrsk man, som icke har handels-etablissement på platsen, utan uteslutande egnar sig åt tjensten. Dessa konsulers aflöning utgår från Sveriges och Norriges gemensamma Handelsoch Sjöfartsfond, hvilken sålunda bildas, all Norrige lemnar eli visst årligt bidrag, som för hvarje budget-termin af Norriges Slorthing bestämmes, men allt hvad i öfrigt för hvarje år behöfves, tillskjutes af Svenska Handelsoch Sjöfarts-londen. Genom detta sätt för de gemensamma utgifternas bestridande har det inträffat, att Norrige blifvit långt miijdre betungadt af konsulats-aflöningarne, än Sverige. Genom ett beslut, hvarvid den från Norriges sida kanske oftare än från Sveriges åberopade jemnlikheten mellan Rikena icke synes tillräckligt afsedd, nedsatte det Norrska Storthinget 1833 Norriges bidrag från 25,000 specier till 15,000, vid hvilken summa Norrska Storthinget sedan låtit det förblifva, oaktadt den betydliga ti11vext, som den Norrska handeln och sjöfarten sedan denna tid erhållit. Enligt den utredning, hvilken Rikets Ständers Revisorer samt Kommitterade förordnande af Svenska och Norrska konsuls-väsendet lemnat, hafva Sveriges och Norriges gemensamma Handelsoch Sjölärts-fonds utgifter under sednare tider uppstigit lill så högt belopp, alt Norriges bidrag af 15,000 specier knappast utgjort 28 procent deraf, under det Sverige fått betala de bristande 72 procenten. Under samma tid har dock Norrska sjöfarten, beräknad efter de till konsulerne ingående lästafgifterne, förhållit sig till den Svenska, som 67 lill 33.
För öfrigt Mille hatt anmärka, att dtt ej nödmändigt mäste wani Grefwnr svin presidera i Utskott. Under benna Riksdag hade warit exeMpct pä Moksattsen, och Friherre ^lsttneikkiin sjelf more, ehuttt Baron, Ordförande i Constitutivns »Utskottet. Herr käKIttiLn hade ingen tittg litt ittwända emot deri gjorda propositionen; men dä denna soken framdeles kommer till öfwerläggning wille h.lt NU allenast crindra om olägenheten delaf att hasardett fäsom NU de;iderar, bwilkcn som skt.ll blifwa ett Ut» stotts Ordförande. När nu ett Ledamot afgär israil ett Utstött, nökgaS Electorernc hofwa afseende pä att beri inttälja nägott af äldre Nummer än Orditrans Den 2r Octötzer. 4507 bett, Sm ocksä deribland skulle sinnanägon as utmärkt skicklighet, emedan dkt skulle ansestötande att deplacera den som redan intagit första rummet. Deremot kunde lätt hända att ibland de yngre, skickliga ämnen saknades Allt detta fbrMävde Herr kLKImrn att yt» tcrligare yrka att Ordförande genom wat inom Utskottet mätte komma att tillsätta-. Friherre Legerström förenade sig sill alla betar med Herr ksklmsn; men erindrade att det ware just detta som j Riddarehu Ordningen borde komma att stadgas och att det more olämpligt att NN t förröäg nägot derom besluta. Herr kotlilisd instämde häri, sä mycket mera som Friherre Uannerlieims förstag ej lade nä« -ot baad pä Ridverskapet och Adelns tillkommande beslut. Derefter gjordeproposition pä § med bett af Friherre lÄannerKeia, NN föreslagna förändring. BifbllS. 40 § BiföllS. 4! §.
Ridd. och Adeln; efter min tanka araterremiss 1 detta fall icke amaglig , då ingen anmärkning blifvit gjord emot Utskottets Utlåtande, att detta mål icke tillhörde dess befattning; och anhåller jag, i anledning häraf , att deri begärta återremissen matte af Högloft. Ridd. och Adeln ogillas, heldst densamma troligen endast skulle hafva till påföjld, att, utan ändamål, öka Oeconomie-Utskot-, tets redan nog trägna arbete, fJtskottet får, till svar på Herr Friherre Ge - i Den 7 Juli. 79 3 Cederströms ofvanstående anmärkningar, vördsamligen förklara, alt da den eller de bland Allmogen på Gottland , hvilka hafva sig ålagdt att underhålla de derstädes befintliga StrandridareBoställs-byggnader och Ijastage-bryggor, äga öppen rätt, att, om de sig dertill befogade finna, i laga ordning söka antingen befrielse från en' sådan skyldighet eller ock densammas förflyttande, till större eller mindre del, på sådana personer, bland Wisby Stads invånare, hvilka kunna anses böra jemte Allmogen deltaga uti ifrågavarande underhållsskyldighet, har Utskottet icke funnit anledning tillstyrka bifall till det af Herr Ofverste Uieutenanten Friherre Cederström gjorda förslag, att uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om undersöknings-anbefallande till utrönande af den vinst, sorn de Handlande kunna hämta af ofvanberörde Byggnader» vidmagthållande j heldst då de 3;ne öfriga Respectiva Riks Stånden redan bifallit Utskottets i detta ämne afgifna förra Betänkande. Stockholm d. 6 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. poh Ad. Ledamöters vägnar A. Lantingshausen, På Vällofl. Borgareståndets Ledamöter! v ägir ar ■ Alid, Fredin? ^Vördsaipt På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Bryn. Hesselgren. På Hederv.
Dessa krogar skola visserligen skatta, men det blir då icke af något Den 4 Juli f. m. 327 intresse för auktoriteterna, att genom auktion söka bringa upp denna skatt så högt, som möjligt, utan krögarne komma att slippa med mindre afgift, än de nu erlägga, oell staten får gifva ersättning åt städerna för den inkomst, som de nu hafva af denna afgift. På denna grund anhåller jag, att R. o. Ad. icke måtte besluta att aflåta en sådan skrifvelse, som den Hr Ehrenborg föreslagit. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats af Hr Ehrenborg, alt R. o. Ad., jemte bifall till Utskits hemställan i fråga om fördelningen af afgifterna för minuthandel med och utskänkning af bränvin, tillika måtte för sin del besluta en underd. skrifvelse till K. M. af följ:de lydelse: »att H. St:r, som å ena sidan anse det önskligt och nödvändigt att så snart, som möjligt det stadgande upphöCves, hvarigenom hvar och en stads inkomster blifva beroende af det belopp bränvin, sorn inom samma stad kan försäljas, men å andra sidan icke finna sig under närv:de förhållanden kunna helt och hållet fråntaga städerna denna i viss mohn på en häfdvunnen rätt sig grundande och beliöfliga inkomst, hos K. M. i underd. anhålla, det K. M. täcktes låta ombesörja, dels en utredning af den rätt, hvarmed städerna före år 1854 tillgodonjutit afgifterna för dervarande bränvinsutskänkning, jemte infordrande af uppgifter å den medii-inkomst, som hvarje särskild stad före berörde tid genom dessa afgifter uppburit, och dels likaledes samlandet af uppgifter för den nästförflutna tiden efter år 1854, ej mindre å beloppet af den inkomst, som hvarje stad uppburit genom den staden tillkommande andel i minuthandelsoch utskänknings-afgifterna, än äfven å de ändamål, hvartill samma inkomst blifvit af hvarje stad anslagen; samt att K. M. vid början af nästinstundande riksdag täcktes till R.
N;o 291 gjorda bär ofvan införda tillägg, på det att frågan derom må i behörig ordning varda afgjord; oell hvarvid Utskottet upplysningsvis får meddela, att, vid omröstningen i Förstärkta Stats-Utskottet, det af Stats-Utskottet tillstyrkta extra anslag för Fästnings-arbetenas fulländning vid Carlskrona åt sjösidanäfven blifvit afslagetf; hvaremot för Carlsborgs Eästnings-byggnad är bevil»- ja dt ett anslag af tillsammans abo,000 B:div Slockholm den 2 Jan. 1835*. STOCKHOLM, i-S35; hos J. A. Walrobrt. .Stats-Utskottets Ut'ätande N.o 3g5. i N:o 395. Antom till JExp.-Utsk. den 6 Januarii i835. Utlåtande, dels i anledning af verkstäld granskning af Kgl. Convoy-Commissariatets Förvaltning och Räkenskaper för åren i83i och i832, samt dels pä grund af väckt motion omför, <ändring i Convoj-afgiftens utgörande och disposition m. m. (I. A.) Under förrättad revision af Kongl. Convoy-Commissariatets Hufvudbok och öfrige Räkenskaper för år i8'3i, hvilka blifvit granskade af Kongl.
börjar sålunda: » Jag tror man bedt mig uppträda här i kväll för alt kunna visa en kvinna, som utfört den mycket märkvärdiga saken att skrifva sitt namn på en bit papper och rösta för en medlem af parlamentet. » Men hon har gjort vida mera, denna mrs Shepherd, ty hon har stått i spetsen för rösträttsfrågan i Nya Zeeland, och utan henne, sade sir John Hall, hade saken ej nu gått igenom. Hon bestyrker sanaingen af allt hvad han för öfrigt sagt och beskrifver nykterhetsfrågans ståndpunkt i sitt hemland och den inverkan kvinnans rösträtt redan haft därpå. Efter lysande tal af några af rösträttsfrågans främsta förkämpar, mrs WynfordPhilipps, mrs Ormiston Chant — kvinnlig predikant — samt mrs Amie Hicks, ledare för kvinnliga arbetarefö- reningar och själf tillhörande arbetarnes led, sjunger madame Antoinelte Sterling en högstämd säng. Därefter talar mrs Scatcherd från Skolland och till sist en ung amerikanska, mrs Stanton Blatcb. Hon är dotter till den ännu lefvande mrs Elizabeth Cady Stanton, en af kvinnofrågans första förkämpar i Amerika, och hvars lifsgärning lady Somerset så vackert angaf i sitt tal. Denna vackra, unga kvinna talar med ett lif, en värme och en entusiasm, som tydligt visa att hon tillhör den andra generationen af talarinnor och att hon lef vat hela sitt lif i kvinnorörelsens medelpunkt. Det högst intressanta mötet afslutas med ännu en säng af madame Sterling och det allmänna antagandet af resolutionen om en skrifvelse, påyrkande en paragraf om kvinnlig rösträtt vid behandlingen af the Registration Bill, samt om insändandet af en petition till parlamentet, till hvilket ändamål namn vid detta och flere föregående möten insamlats. Anna Fleetwood Derby. H o n v a r nöjd. Men morgondagen! Då visar sig plötsligt en trotjänare med bestörtning m å l a d i sitt a n s i k t e. Hennes make är död. Francois Coppée. Lyckönskningsadressen till KRONPRINSESSAN LOVISA AF DANMARK. kronprinCarl X V: s] d o t t e r! B l å t t blod.
Men härmed må nu förhålla sig, huru som heldst, Erasmi har genom Högsta domstolens beslut blifvit tillförbunden, att fortfarande erlägga arrendet. Sedermera har Erasmi genom enskild riksdagsman, prosten Sätterblad sökt nedsättning i arrendet ända till 150 T:r. Då ärendet första gången förevar inom Utsk., stannade afdelningen i det beslut, Hr Norin upptagit såsom sin reservation, och hvilket beslut biträddes af flere Utsk:s ledamöter, men arrendatorn hade flere gynnare inom Utsk., hvilka det lyckades, att göra gällande den åsigt, som i betänk. N:o 171 finnes uttryckt, och som Utsk. sedermera ansett sig pligtigt, att vidblifva i betänk. N:o 212, enär betänk. N:o 171 blifvit af 2 Ständ bifallet, eller att arrendet skulle nedsättas till 150 T:r spannemäl. Enl. min åsigt är det förslag, som först uppgjordes eller Hr Norins, det enda riktiga och på grund häraf anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till bifall å de i Hr Norins afgifna reservation upptagne bestämmelser nemi. att R. St. för deras del medgifva, att det emellan regementsskrifvaren Erasmi samt K.
24:de punkten, ang:de förslags-anslagen lill reseoch traktaments-kostnader samt lill reseoch traktamentskostnader för städernes Magistr alspersöner och Borgare vid besigtning ar. Hr von Hartmansdorff: Här förekommer ånyo ett fall, der StatsUlsk., ehuru det ifrågavar:de förslagsanslaget blifvit öfverskridet med 15,957 R:dr 17 sk. årligen, likväl föreslår, att den gamla summan skall blifva oförändrad. Utsk. upgifver skälet härtill vara, att det nya resereglemente! skall medföra en minskning i utgifterna för framtiden. Men, så vidt jag kan påminna mig, medför nämnde reglemente förminskade utgifter endast för de högre emhetsmännens resor, men ingalunda för de ringares, och då de 6 H. 10 sednare just äro de, som mest resa, torde ingen besparing fö framtiden vara att förvänta. Det är imedlertid beklagligt att s det StalsUtsk., som ganska väl vet, att anslaget icke är tillräckligt, likväl godkänner den summa, som här blifvit föreslagen. Jag anser mig böra, vid denna punkt, likasom vid flere föreg:de, fästa Ståndets npmärksamhet å detta förhållande, ehuru jag förutser, alt R. o. Ad. äfven vid detta tillfälle skall lemna min framställning utan afseende. Den addition jag redan påbörjat vill jag således här fortsätta. Förra gången utgjorde den af Disk. för lågt uptagne anslagssumman omkring 20,000 R:dr; nu har hon stigit till 36,000. Frih. Åkerhjelm: Sedan StatsUlsk. redan afgifvit ifrågavar:de förslag har Disk. fått emottaga en Kongl. Propos. ang:de ersättning lill nämndemän i och för deras resor på ekonomiska besigtningar. Denna Propos. afser alt fördela alla de utgifter, som blifva en följd af dessa reseersättningar, på de hufvudtillar, hvartill boställena, som skola besigtigas, höra.
Ständer framställningar sketl i delta ämne af enskilde motionärer, åsyftande att bereda åboerne å oftanämde hemman en mera betryggad besittningsrätt; men, med bifall till Slats-Ulskotlets deröfver afgifna utlåtanden, hafva Rikets Ständer, hufvudsakligen af del skäl, att Kronans egande - Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 206. 7 rätt lill hemmanen ej vore bevisad, ansell dessa framställningar icke förtjena afseende. Uti den motion, som no nr föremål för Utskottets handläggning, har Riksdagsfullmäktigen Anders Gudmundsson, efter en kort framställning om de i denna fråga hitintills vidtagna åtgärder, dels erinrat, hurusom Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse!' den 28 September 1829, den 10 November 1834 och den 12 December 1840 tydligen utvisade att Rikets Ständer för sin del ansett kyrkornas och i vissa fall äfven presterskapets anspråk på dispositionsoch slädjerätt af dessa hemman vara obevisade, och sannolikt under äldre tider tillkomna på ett obefogad! sätt, samt att eganderälten till hemmanen rätteligen vore Kronans — ett förhållande, hvilket borde betrygga skalleköps-rättigheten åt åboerne, äfvensom Kongl. Majit genom Dess ofvan anförda Nådiga Proposition af den 5 Augusti 1844, erkänt billigheten af åboernas ifrågavarande anspråk, dels ock fästat uppmärksamheten derå, alt under den sednare tiden flere innehafvare af kyrkohemman lyckats att åtkomma mer och mindre fullständiga bevis, att deras s. k. ”kyrkohemman" af ålder varit kronohemman och i (lera läll samt under olika lider så behandlats, samt fullgjort sådana skyldigheter och onera, hvarifrån eljest kyrkans egendom varit befriad. Såväl Läns-styrelsen som Kongl. Kammar-kollegium hade lemnat många upplysningar, som bestyrkte delta förhållande och Kongl. Majit hade genom särskilda resolutioner förklarat åtskilliga åboer berättigade till skatteköp, under vilkor att lili kyrkorna utgöra den ränta, som enligt Jordeboken åligger hemmanen.
Herr De Geer är icke nöjd med Sverige, inföll Oxenstjerna i samma ton. Han gör affärer på Guineakusten och erbjuder oss att lägga Afrika under Sveriges rike. Kristina kände sig anslagen af allt storartadt. Godt, herr De Geer, sade hon. Håll ord, och ni skall inte finna oss lika svarta, som våra nya undersåtar. Eder hertigliga vapensköld skall prydas med en morian i guld. Där Gud gifver nåden till, genmälde köpmannen, kan något uträttas med förstånd och penningar. Jag vet endast en man i Europa, som vore nog klok och nog rik att underlägga sig Afrika, och den mannen är jude. Hvad? En ny Salomo? Ruben Zevi i Regensburg. Honom känna vi alltför väl, skrattade rikskanslern. Han har nöjt sig med trettio procent för våra små ficklån; kan vid en annan lägenhet ock begära femtio. Nej, eders välborenhet, vi äro tillsvidare förnöjde med vårt Europa, allenast vi kunde det skickligen anamma och sköta, men när vi behöfva mer, är det eder vi vilja skicka till Afrika. Assessor Stjernhjelm, som år 1631 erhållit sitt klingande adliga namn i utbyte mot det tarfliga Göran Olofsson, hördes förmena, att om Sveriges rike underlade sig morianer och hedningar, vore icke heller judarne med deras penningepungar att förakta. Stjernhjelm var nu femtiofyra år, välbekant som en lärd, skarpsinnig och skarptungad domare, äfvensom författare i antikviteter, men hittills nästan okänd som skald. Han bar domarens vida långrock och, likasom De Geer, kalott på hjässan. Håret hängde yfvigt på sidorna; mustascherna och halfskägget gåfvo honom ett bistert utseende. Presidenten Kurck förenade sig i en gensaga mot judarne. De voro rättslöse i romerska riket och annorstädes trångt omgärdade i sina borgerliga rättigheter. De Geer anmärkte, att judarne i Holland gjorde god tjenst som bankirer. Samtalet blef lifligt. Ingen märkte, att drottningen ofta skiftade färg och stundom afbröt sig själf, likasom för att draga andan.
Sedan uti Missgerningshalkens 40 Kap. blifvit stadgadt, dels i 1 och 3 huruledes stöld i allmänhet första, andra, tredje och fjerde gången skulle med straff beläggas, dels i 6 §, att inbrott i afsigt att stjäla skulle särskildt straffas med nio par spö eller sju par ris, och denna bestraffning sedermera, för hvarje förnyadL blott af samma art, fördubblas samt, för fjerde gången, uppgå till tretiosex par spö eller tjugosju par ris; utkom, under den 20 December 1745, Kongl. Förordningen ”angående straffets skärpande 1'ijr ljufvar”, hvarmedelst förordnades, att den, som begick inbrott med stöld skulle varda hängd; öfver hvilket laghud den förklaring, genom Kongl. Brefvet den 1 Juli 1746, meddelades, att det, emot sin ordalydelse och då lagen gjorde skillnad emellan stöld och snatteri, icke kunde tillämpas, när inbrott skett, men det dervid tillgripna ej öfverstigil tio dalers värde, utan borde i sådant fall den brottslige dömas till det straff, 6 § i 40 Kap. Missgerningsbalken innehölle, samt, i fall han något snattat, böta hälften af värdet och andra gången fulla värdet. Derefter och i likhet med hvad uti Kongl. Reglementet för rättegången i armeen den 1 Februari 1770 blifvit föreskrifvet angående inbrotLsstölders bestraffande, förordnade Kongl. Brefvet till samtlige Hofrätlerna af den 1 April 1773, att inbrotlsstölder skulle vid
Brefvet af den 17 Januari 1681 förordnades äter; att ehuruväl medlens knapphet fordrade, det Städernes Källarfriheter skulle indragas, ville Kongl. Maj:t likväl i Nåder tillåta, att de än vidare skulle få fortfara, emedan Städerne då måste afstå Tolagen. Kongl. Maj Och sedan Stats-Confoiret med denna uppgift inkommit, förklarade Kongl. Majit uti Nådigt Bref af den 29 October 1681> ått hvar Stapelstad skulle sjelf införskrifva sitt vin och deraf innan året låta inkomma så mycket, sorn deras källarefrihet importera kunde; och intet tillåtas, att hvarken få betjena sig af 336 Den 8 Juni. af andra Stader, ej eller korta det ena året på det andra, jemväl ock, att de Kandt-Städer, sorn hade någon Källarefrihet, obligeras att nämna någon Handels-Stad, thädan de deras Vin skulle låta komma; och dervid sedan att stadigt förblifva, jemte det, äfvensom Stapel-Städetne, de skulle vara förpligtade att inom året låta sina drycker dit anlända, och icke eller dem admitteras ofvanbemälte afkortning. Vid 1686 års Riksdag indrogos åter Källarefriheterna och lingö icke kortas, förrän StatsContoirets immission och förordnande vardt uppvist, dock skulle Stockholm få den vanliga friheten. Och som Kongl. Majit den 23 October 1686 och 26 Mars 1687 förordnade, att den Summan, som någre Städer i Riket bekommit uti Källarefrihet, borde fördelas på aila, så, att hvar och en skulle njuta densamma till godo, i proportion af den vid 1686 ars Riksdag åtagne Contributions reparation; så skedde en jemkning af Kongl. Stats-Contoiret, i grund af berörde Contribution och årliga beloppet af förenämnde friheter, då en viss penningesumma utsattes för hvarje Stad, utom Stockholm och .Borgo, hvilka blefvo bibehållna vid den Qvantoch Qalitet af Viner, som de dittills njutit.
Ständer funnit sig icke kunna bedöma i hvad mån en sådan anordning af undervisningen varit nödvändig samt huruvida orsaken dertill vore att söka uti lärarekrafternas otillräcklighet, men någon jemkning i afseende på läroämnenas fördelning emellertid syntes vara af behofvet påkallad, hade Rikets Ständer för det dåvarande ansett sig icke böra medgifva ifrågavarande löneanslags uppförande på ordinarie stat. Med afseende å de i ofvanberörda hänseenden yttrade betänkligheter emot definitivt fastställande af Institutets stat, hade emellertid, på sätt här ofvan är vordet 80 Stats-Utskottets Utlåtande M 99. omförmäldt, anslaget för Institutet blifvit endast provisoriskt uppfördt för innevarande statsregleringsperiod; derom Rikets Ständer uti dess ofvanberörda underdåniga skrifvelse jemväl gjorde underdånig anmälarn Under åberopande deraf att vid åtskilliga större teknologiska läroverk i utlandet, föreståndarebefattningen icke vore med undervisningsskyldighet förenad, bade Institutets Styrelse, som skolat yttra sig öfver Rikets Ständers ofvanomförmälda anmärkningar, hufvudsakligen erinrat, att Föreståndaren, om han deltoge i undervisningen, visserligen kunde få närmare personlig kännedom om de elever, hvilka studerade hans läroämne, men derigenom likväl ej komme i tillfälle att bättre lära känna hvarken de elever, som icke af honom undervisades, eller elevernas framsteg i andra läroämnen, och ej heller komme i närmare beröring med öfrige lärarne, eller desse med Styrelsen, än för närvarande egde rum; — att Föreståndaren endast genom att emellanåt bevista lärarnes lektioner i de särskilda läroämnena och göra sig noga underrättad om beskaffenheten af Institutets samlingar och öfriga undervisningsmateriel, samt genom att följa utvecklingen af andra likartade undervisningsanstalter, äfvensom de praktiska vetenskapernas och industriens framsteg i allmänhet, kunde vinna behörig kännedom om såväl lärare som lärjungar, samt insigt huru undervisningen borde ordnas och befrämjas; att, derest