Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarjemte och enär Statsverket, genom hvad sålunda blifvit beslutadt, skulle, komma att för forsellönens godtgörande vidkännas en till omkring 60,000 R:dr förslagsvis beräknad årlig utgift; men denna ersättning, under de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare på densamma ingått, på långt när icke kan komma att uppgå till berörde summa, hvadan något serskildt anslag å stat för detta ändamål icke för närvarande synes behöfva anvisas, Rikets Ständer, i likhet med hvad E. K. M:t i berörde hänseende föreslagit, beslutat lemna Fullmäktige i Riksgälds-kontoret föreskrift, att vid de årliga liqviderne mellan Statsoch Riksgäldsverken godtgöra Stats-kontoret det belopp, som, enligt den afslutade Rikshufvudboken, blifvit af sistnämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis utgifvet. 486 Expeditions-Viskottets Förslag till and. Skrifvelse, N:o 179. C) Angående grunderna För markegångs-prisens bestämmande. Instämmande uti de af E. K. M:t yttrade åsigter, dels att någon ändring uti markegångs^deputerades genom 75 §. Regeringsformen bestämda sammansättning vid detta tillfälle icke borde ifrågakomma, dels att vid hvad för närvarande angående tiden för deputerades sammanträde finnes föreskrifvet, fortfarandé borde förblifva, hafva Rikets Ständer bifallit hvad sålunda blifvit framstäidt; men då det måste blifva af synnerlig vigt, att markegångssättningen varder verkställd på ett fullt betryggande sätt, sedan det korrektiv, som legat uti den ömsesidiga uppsägningsrätten, kommer alt, såsom ofvan blifvit föreslaget, å räntetagarnes sida försvinna, hafva Rikets Ständer ansett sådana bestämmelser böra stadgas, som för erhållande af ett med verkliga förhållandet öfverensstämmande markegångs-pris, kunna vara mest ändamålsenliga.
Förhållandet skulle således, med antagande af min motion, blifva, att alla medborgareclasser skulle äga enahanda oinskränkta teslamentsfrihet i afseende å aflingefastighet å land och i stad, samt alla ärfda och förvärfda lösören; äfvensom likaledes alla medborgareelassers testamentsrätt i afseende å ärfd fastighet skulle vara på enahanda sätt inskränkt till a) arfvejord på landet, b) en sjettedel af ärfd stadsfastighet, der bröstarfvinge lefver efter, samt c) hälften af ärfd stadsfastighet, derest testator icke ägde barn, ulan endast andra inländska arfvingar (jemför 1762 års förordning). Den enda lilla obetydliga skillnad, som då ännu förefunnes emellan testamentslagarne vore den, all vederlagsskyldigheten icke är stadgad för bortgifvande af ärfd fastighet i stad; men äfven i detta fall vore lagen lika för alla. Efter dessa an märlin :r och under åberopande i öfrigt af de motiver min till LagUtsk. remitterade motion utvecklar, anhåller jag, alt II. Utsk. mätte taga denna min framställning i närmare öfvervägande, och i följd deraf föreslå följande redactionsförändringar, nemligen: 17 Cap. Arfdabalken: 4 § All aflingefastighet å land och i stad, samt alla ärfda och förvärfda lösören, må man bortgif\a eller testamentera (ill hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar. Dock der omyndig bröstarfvinge är etc. 5 § Af ärfd faslighet i stad må ej någon gifva i testamente mer, än hvar sjette penning, der bröstarfvinge lefver efter. Haiman ej bröstarfvinge, utan andra inländska arfvingar, äge dä makt 51C Den 29 Mars. att gifva hälften af den fastighet man i staden ärft; äro ej inländska arfvingar utan utländska allena, da må man gifva alltsammans till inländsk man. Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa i stad ärfdt hus, jord, gärd eller tomt, stånde det dem fritt inom natt och år.
Jag får således hemställa, alt R. o. Ad. icke mätte besluta någon äterremis, som, efter min tanka, till intet tjenar i närvar, ögonblick, icke eller tvista om rälta beräkningen — en tvist, som kan blifva ändlös — ulan att R. o. Ad. matte lägga detta betänk, lill lia u d 1 i ilga rne, med förklarande, alt R. o. Ad. icke vill ingå i pröfning af frågan, hvilka tillgångar böra användas till de ifrågavarande låneunderstöden och anslagen, förr än StalsUtsk. inkommit med utlåtande angide samma låneunderstöds och anslags behöflighet samt R. St. deröfver beslutit. Hr a f Harmens, Henr. Otto: Jag har visserligen icke begärt ordet, för att i någon män försvara detta betänk.; tvertom har jag ansett, alt StatsUtsk. icke bort framkomma med en sådan beräkning som denna, förrän behofven varit pröfvade. När man hyser en sådan öfvertygelse, sä biträder man naturligen den mening, som yrkar afslag å betänk., antingen detina ske på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, eller enligt Gr. Liljencrantz framställning genom upptagande af en särskild del af Frih. Palmstjernas reservation. I öfrigt tror jag, i motsats till den siste talaren, alt man icke bör ingå i något bedömman - Den SO X o v c ni ber e. m. 399 de af det beräkningssält, sorn StalsUtsk. följt. Det är redan visat genom reservationer pä huru mänga olika sätt StatsUtsk:s ledamöter hafva betraktat tillgångarne, och jag är öfvertygad, alt man ytterligare skulle kunna uppställa lika många beräkningar, som i det närmaste skulle vara lika rikliga. Dessutom kunna Iliksg.conl:s tillgångar aldrig med säkerhet beräknas, förrän Ständcrne bestämt huru förhållas skall med bancovinsten för de kommande åren. Pä grund af hvad jag nu haft äran yttra, får äfven jag anhålla om propos. pä alsing ä betänk. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Vid riksdagens början väckte jag motion 0111 inköp af Götha canal för statsverkets räkning.
Jag är ett lyckligt hopp, ett fagert minne; Mitt vara, det är ljuft för själ och sinne; Och jag kan hållas hvar som helst i världen, Är då en ljuflig rastpunkt under färden Igenom lifvet, rikt på sol och sorg, För dem som bo i koja som i borg. När månen lyser med sitt hvita ljus, I trånsjukt skimmer från vår faders hus, På kan jag vara för en lycklig stund Och hägrar för dig se ' n i nattens blund. En blick i bön, två varma läppars fråga Ila tändt ibland min korta lefnadsIbland ett skrifvet ord, en min, en nick Ha vållat att en stund jag vara fick-; Jag är ej till för en — blir då omöjlig. För tvänne lagom, för en tredje löjlig. Jag kanske bör förtälja att ibland, Man midt i rama prosan ock mig fann, Beror på aftal eller på tillfälle, Och samma prägel bär jag på hvart ställe. Ån stilla brusande, än framåt rusande. och hopp och kraft till det goda och viljan att hålla mig uppe. Många gånger nu efteråt har jag tänkt, att det kanske inte var afsiktligt han handlade, som han gjorde. Det kan j u hända, att han verkligen inte såg mig. eller också var det kanske tanklöshet, han kom inte att tänka på, att jag just i det ögonblicket behöfde ett vänligt ord, åtminstone en nick, en hälsning. ett halmstrå att gripa fatt i, om jag inte skulle gå till botten. Nå, det är detsamma med det, jag gick till botten, och jag anklagar ingen annan än mig själf. Jag hade j u ingen rätt att begära något af någon. » » Ja, så där ungefär talade Bergdahl, medan jag satt hos honom i cellen i förmiddags, och jag afbröt honom inte, ty jag förstod, att det gjorde honom godt att få tala ut, och när jag gick, bad han mig komma snart tillbaka. Det har han aldrig gjort förr, och jag visste nu, att hans stund är kommen och att jag skall vinna honom. » Konsuln satt tyst en lång stund, försjunken i tankar. Till sist såg han upp och sade: » Tack för historien. Den är lärorik. Jag skall gå hem till mig och tänka närmare på den. » Han reste sig.
Sedan dess hade likväl skiftesverket »trampat ut barnskorna», och nyttan af att erhålla så få skiften, som ägornas beskaffenhet och belägenhet medgåfve, vore numera, efter den erfarenhet som vunnits, insedd och erkänd af alla. Att hädanefter, för bibehållande af ett öfverflödigt lockbete, beröfva de utflyttande skiftesdelägare, hvilka nödvändigt mäste få 4 eller flere ägoskiften, allt utflyttningsbidrag af allmänna medel, innebure, efter motionärens omdöme, endast orättvisa och misstroende dels emot jordägarne sjelfva, såsom om de på bekostnad af sm egen verkliga fördel skulle äflas att få ägorna mera kringspridda, dels emot de i ämnet beslutande förrättningsmännen, såsom skulle desse af en obehörig påtryckning från delägarnes sida låta sig förledas att förbise nyttan och behofvet för framtiden, dels ock emot Agodelningsrätten, såsom skulle denna anse sin pröfning i afseende å högsta behöfliga antalet skiften vara blott en tom formalitet. I betraktande af dessa omständigheter och under förmodan, att den af Agodelningsrättens sammanträde härflytande särskilda kostnad, jemte dermed förenade uppehåll i laga skiftet, skulle utgöra ett fullt tillräckligt korrektiv emot öfverflödigt antal skiften, har motionären hemställt, att meranämnde vilkor för erhållande af bidrag utaf allmänna medel till utflyttning måtte upphäfvas, och alltså den i 'I § af ofvanberörde Kongl. Kungörelse förekommande mening: »samt icke undfått sina ägor i större antal skiften, än efter Skiftesstadgan, utan lindet ställning till Agodelningsrätt, tillätes» ur § utgå. Enahanda yrkande har J Bergström från Stora Kopparbergs län, uti en till Ilederv. Bonde-Ståndet inlemnad motion, framställt.
Mantalsoch Skattskrifva^ åligge det att, inom medlet af Januarii månad, efter mantalsoch skattskrifnings-liandlingarne socknevis upprätta förteckningar på de lill bränvinsbränning berättigade personer, som antingen afsagt sig utöfningen af denna rätt, eller någon pannerymd till afgift* beräknande vid mantalsskrifningen icke uppgifvit, eller ock uppgifvit en mindre pannerymd, än den hvaraf de ega rättighet att sig begagna, äfvensom å dem, hvilka anmält sig till bränvinsbränning endast under hälften af <len tillåtna tiden, med utsättande af hvilken termin dertill användes; börande å dessa förteckningar upptagas de hemman, hemmansdelar och lagen - 6 B ev.-, Bagsamt Allm. Besa,- och Oecon. Utshs Betänkande N:o 6. beier, å hvilka antingen ingen eller en inskränktare htänvinsbränning utöfvas, Dessa förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande, som ega att deraf lenina vederbörande del för control och eftersyn , börande dessutom en sådan förteckning för hvarje Socken uti hvarje Församlings Sockenstuga anslås. Ir. §‘ Den som, berättigad till bränvinsbränning, sig dertill vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit, eller ock anmält sig till mindre pannerymd, än hvartill han egt rätt, ma, om han sedermera åstundar bränvinsbränning för en del elier hela värdet utöfva, anmäla sig derom hos Konungens Befallningshafvande, som eger alt det sökta tillståndet meddela, såvida Sökanden styrker sig hafva behörigen till Kronouppbördsmannen erlagt belöpande pannerymdsafgift, beräknad för den återstående delen af tillåtna bränvinsbräunings-tiden, ifrån och med den månad, hvarunder han tillståndet erhåller. Andra Artikeln.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade båda dessa propositioner, men de blefvo åter med Ja och Nej besvarade. Herr Cederschjöld: Den anmärkning Herr Crusenstolpe nu framställt, har förut blifvil gjord vid en annan §., och då af Ståndet gillats. Jag hemställer derföre, Den io Augusti e. m. 91 om man icke bör vara consequent ända till slut, och uthålla med samma princip. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Utan att lägga någon vigt på, om de ifrågavarande orden komma att qvarstå, eller icke, vill jag blott hafva äran upplysa, alt Utskottet troligen ditsatt dem i den mening, att denna anhållan icke kommer från Rikets Ständer gemensamt, utan från 6 personer af Ridderskapet och Adeln. För öfrigt anser jag det fullkomligt för en bisak, hvilketdera kommer att ske. Herr Crusenstolpe: Det är alldeles samma förhållande med dessa Deputerade, som med dem, hvilka Borgareoch BondeStånden uppsända till Konungen, för att begära Talmän. I a3 §. Riksdagsordningen, som handlar derom, finnes likväl ej taladt om underdånighet. Det är icke fråga om att brista i den vördnad Ridderskapet och Adeln är Konungen skyldig, utan endast, att lagbudet må redigeras såsom en lag bör vara. När Ridderskapet och Adeln expedierar sin skrifvelse, med anhållan om stadfästelse på Riddarhus-Ordningen, då finner jag visserligen detta uttryck af underdånighet vara i sin ordning; men det är blott i sjelfva lagbudet jag anser det icke böra ega ruin. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyad pro - Den 10 Augusti e. m. position, blef ifrågavarande §. antagen, med den af Herr Crusenstolpe föreslagne förändring, eller att i stället för orden: ”för att LandtMarskalksStafven i underdånighet återlemna, ” borde införas följande: för att LandtMarskalksStafven återlemna. Herr von Qvanten, Carl, hade inlemnat ett anförande, som upplästes så lydande:
Skrif. X; 101. Handel, Gräns-Orternes med Norrige, se Trädvaror. — Förslag till ny Ordning derom, dess tryckning, se Öfverflöd, Betänkanden derom. — Tackjerns, fri, Piemiss II: 452. Skrif. X: 143. — Finska, medel mot dess skadlighet, Remiss II: 504. 574, S. o. E.U. Bet, IV: 1430. Skrif, X; 578. Spanmålsoch Viktualie-, Landtinännens, af gifter för den, Remiss II: 5o5, E. U, Bet, VIII: 302, Besh IX: 241. 252, Ilandt-Verk, Förslag till ny Ordning för deni, dess trvckning, se Öfverflöd, Betänkanden derom. Hemgifts-Kapital, Högst-Sal, H.M.Kon. Caki.XIILs, räntan derå, S. U, Bet, IV: I292, Besl. IX: 432. 435- 445- IIetliman, vissa af Krononatur i Halland, -Aborätten Register deiS, Remiss II: 49g. E, U, Bet, VIII; 172. Akademi-, DomkyrkoVisingsborgs Skolegods-, Prebende-, Annexae-, oell ad pios usus anslagna, se Akademihemman, s klyfning, förekommande af för vidsträckt,Remiss II; 486. L. o, E. U, Bet, VII: 170. Hermelin, Friherre Samuel Gustaf* årligt anslag för honom, Remiss II; 478, 485'. S, U. Bet, IV, 424» Kesl. IX; 201, 207, 209. 216, Skrif, X; 127, Hernösand, K, M. Befhtde, dess åtgärd i afseende p5 Bevaringsskyidige Hans Löfstedt, Just, Omb, Bcrätt, II: 229.
Istället att man förut kunnat upplåna penningar på namn med Credit, måste man nu anskaffa en annan säkerhet_intekning i fastighet och derafuppkomatt månge egendomar blifvit belastade med skulder långt utöfver det värde, hvartill de nu fallit. Allmänna Cassör och enskilda C i pita lister anlitades, men dels voro deras tillgångar otillräcklige att lemna hvad som till D sconternes liq viderande erfordrades, dels felades sådan säkerhet, som numera ansågs antaglig, dels skedde kanske också en och annan beräkning på större framtida vinst af den allmänna förlägenheten. Osäkerhet, obestånd och banquerouter följde häraf. Egendomsvärdet föl! i samma mån, som penningarne stegrades och hågen för egendoms köp blef min» dre, äfven i samma förhållande, sorn hoppet om vinst försvann. Den, som genom egendoms försäljning under de uppdrifne priserne blifvit Capitalist, såg sin förmögenhet fördubblad, utan någon använd möda; ty han kunde nu återköpa samma egendom för hälften af det förra värdet, kanske för mindre, Den 21 Februarii. Ått all minskning af ett rörelse-Capilal Sr skadelig lärer af alla tiders erfarsnhet vara besannadt och det var då ganska natur ligt, att indragning på så kort tid af en så betydlig del deraf skulle medföra svåra löij Jer, 3:0 Allmänna Magazinslnrättningens felagtiga organisation och förvaltning. Denna inrättning hade det dubbla ändamålet, att bibehålh Spannemålen vid ett jämnt pris och före>mmi brist Den har icke uppfyllt någotdei De-s upphandlingar hafva, såsom Herr Ehr borgh anmärkt, varit betydligast under dc år, ela 1 uerne, i följe af sämre skördar, varit högre och na deremot icke ägt rum, de år, då ymnige skördar sänkt priserne så lågt att produetionskostnaden knappast varit ersstt. De sista upphandlingaroe ha varit så inskränkta, att åtminstone i Skaraborgs Län noggrann un* der6Ökning skett om behofvet att sälja, och frälsegodsbönder ha blifvit uteslutne från rättigheten dertill.
Tabell tjenar till slutlig jemkning, enligt föregående Tabeller af alla inom Riket befintliga, så väl Egendomar som Bergverks, Manufacturers, Handelsrörelsers &c. värderingar och de deraf, enligt planen , uppkomna lotter. Friherre Wrangel, Henning, hade i sammanhang härmed inlemnat följande anförande: Ehuru Herr Friherre Anders Cederström på kraftigaste sätt bevist sanningen af de grunder han uppgifvit i sitt Bevillnings-project , hoppas jag dock att Höglofl. Ridderskapet Och Adeln med benäget öfverseende vill afhöra de anmärkningar, jag vid hans yttrande finner mig befogad att göra, och hvilka ingalu nda afvika från principen af hans föreslagna Bevillningssätt, utan blott framställa för Ridderskapet och Adeln Bevillningens utförande under några olika synpunkter. Med Friherre Ciderström instämmer' jag deruti, att i samma förhållande^som hvar och 144 Dett § JutU. Fruktar låntagaren dervid att blifva uppsagd^ #å begagnar han ej denna rättighet; och lån* gifvaren, om han är ledd af hederns lagar , tillåter ej att man favoriserar honom på minsta sätt, i något som strider mot Samvetets pligt.
Herr Nordensköld har redan inom StatsUtskottet anmärkt, hvad jag nu ville såga, att nemligen Utskottet handlat i strid med sig sjelft, då det föreslagit löneförhöjning åt Embetsmän, sorn icke begärt en sådan, och för hvilka Kongl. Maj;t ej heller yttrat sig finna den nödig. Kongl. Mäj:t har tvertom sjelf visat, att en sådan löneförhöjning icke behöfdes då han sedan sista Riksdag meråndels låtit ifrågavarande Embeten förrättas af Vicarier, förmodeligen under förutsättning att de vore ibland dem, som, vid en ny reglering af Rikets styrelseverk, komme att afskaffas eller förändras. Det synes alltså hafva varit skål för Utskottet att icke, före denna reglering, föreslå lönernes förhöjande. För min del, får jag ytterligare afstyrka allt tillökt an - t)f* j Julii e. rn, »lag för de 4 StatsSecreterarne, på den grund’ att om Riksens Stånder önska en ny organisation af StyrelseVerken, de då i synnerhet icke fcöra minska anledningarne dertill hos de persos ner, på hvilka det hufvudsakligen ankommer att bereda och hos Konungen föredraga detta vigtiga ärende. Såttas desse Embetsmån i så god belägenhet, att de ej kånna behofvet af förändringen, så hafva de icke skål att understödja den, åtminstone icke lika mycken anledning dertill som deras underhafvande, och det år då mindre sannolikt att förändringen företages. Sluteligen och hvad beträffar Herr Nordenschölds yttrande om hvad jag för någon tid sedan sagt rörande Föredragandes rättighet att vägra deras contrasignation, hvilket icke hörer till detta ämne, får jag förklara, att då råtta tiden att derom utlåta sig, nu icke år inne, jag dermed vill uppskjuta, till dess ConstitutionsUtskottets Betänkande, rörande ansvarighet för Konungens Rådgifvare efter 107 §. Regeringsformen förekommer. Friherre Ankarfvärd, Carl Henric:
När Truls tog den främmande damen i handen till afsked, kom med ens den tanken igenom honom: de skulle kanske aldrig råkas mera; han erfor något af en intim skilsmessas smärta inför denna kvinna, som han knappast kände, en flägt af den lifvets stora ångest, hvilken bara infinner sig vid dess afgörande moment; det var honom till mods, som när han fordom som pojke satte sig på vagnen för att af far skjutsas in till staden och skolan och man körde ut genom porten och han såg sista skymten af mor, som stod uppe i almdungen och vinkade farväl; – och han hade blifvit stående och sett på henne, töfvande, utan att vare sig han eller hon visste af, hvad som försiggick inom honom. Och när han nästa dag satt på tåget, som snäcktrögt och ansträngdt skramlade utåt landsbygden hemma i Skåne, samt såg ut genom de immiga kupéfönsterna öfver den nakna slätten, der folket gick och plöjde i den gula dagern, – då kände han, att bakom honom, någonstädes ute i verlden, der hvarifrån han kom, funnes ett något, hvilket hölle igen: det var stämningen från i går, hvilken fortdallrade i honom. Tåget svängde kring den sista backen; på stationen var stilla och tomt; och han begaf sig långsamt på hemvägen. Hvarför skulle han väl skynda; han gitte knappast gå; derhemma väntade honom ju ingenting; – och han greps af en förfärlig vämjelse och rädsla för att komma hem. Om man ändå komme bort, ut ur det hela! – med ens sköt som en ström af mod genom hela hans väsen, och han blef stående midt på vägen med tindrande ögon, hvilka icke längre varseblefvo omgifningen. Men, gick och kom det vidare i snabba och osammanhängande meditationer: det komme alltså ändå bara an på något; han hade bara att genomsätta något; han hade endast att göra det eller det! Men hur skulle det väl gå till? Och omöjligheterna kommo den ena efter den andra och tillstängde hvarje utväg i samma ögonblick som den framtett sig. Åhnej; han vore nog bunden!
Alla, och äfven brudgummen fördes upp på den stora salen, med undantag likväl af bruden, som genom en lönntrappa uppgått till mamsell Saras rum, från hvilket hon i dörrspringan skulle se sin brudgum i förbigående, men utan att vara sedd af honom; ett gammalt bruk, som aldrig underlåtes bland vår vestgöthaallmoge, men hvars egentliga mening författarinnan ej känner, ty de förklaringar hon derpå fått synas henne så orimliga, att hon hvarken begriper dem, eller bryr sig om att anföra dem. Nu var allt redo. Kyrkoherden stod med kappa och bok, klockaren hade tagit upp psalmen 337, alla karlarne stodo med hattarne i hand, alla qvinnfolken andäktiga och suckande. Gunnar, blek men med god hållning, stod i rummets midt i sin enkla blå vadmalsrock, men ny, snygg och putsad, med håret på gammalt svenskt manér, benadt i pannan och nedfallande halfalns långt öfver båda tinningarne. Det var ett vackert hufvud, värdigt Södermarks pensel, eller den goda Marie Röhls crayon; och uttrycket, och känslan som gaf detta uttryck lif! Ack! de borde hafva målats, icke af mig ovärdiga, utan af min älskade Fredrika Bremer. Mor Ingrids tårar föllo långs efter de fårade kinderna, och mamsell Sara kände äfven något vått i ögonen, när hon såg den unga mannen som stod der, en lefvande bild af en stum, men ock stor och mäktig sjelfförsakelse. Men nu kom patronen ledande med Lena och förde henne i brudstolen, och den som hade gjort sig möda att noga betrakta honom, den skulle snart märkt att han var dödsblek och darrade. Men Lena! hon höll god mine och svarade sitt ja helt gällt och ljudeligt. Gunnars åter var djupt och utsades först efter en kort begrundning, under hvilken mor Ingrid likväl hann att darra, ty en gång i hennes ungdom hade – väl icke hon, men en vän af en hennes vän varit med när brudgummen tvärt sade nej i sjelfva brudstolen.
Efter förloppet af tio år ansåge man nemligen i allmänhet ej behöflig! att förvara qvittobref; men förstör man ett sådant, ömintelgöres tilläfventyrs dermed beviset angående ogiltigheten al en fordran, som, oansedt den blifvit gulden, af borgenären anmälts hos någon domstol eller Konungens Befallningshafvande och dermed blifvit bibehållen vid lif; och på dessa grunder har nu Riksdags-lullmäktigen Johun Johansson från Östergöthland, uti en hos Hedervärda Bonde-Standet väckt samt lill Lag-Utskottet remitterad motion, föreslagit, alt 12 § 9 Kapitlet Handels-Balken, sådan den lyder i 1800 års ofvan åberopade Förordning, mätte erhålla följande förändrade lydelse: »Häfver man fordran hos annan i gods, penningar eller hvad det är, och kräfver den ej skriftligen eller muntligen, eller gifver den ej an inför rätta eller hos Bih. till B. St. Konungens Befallningshafvande, i ändamål att lagsöka, inom tio år, ege sedan ej någon talan derå.» Vid pröfning af berörde motion har Utskottet till behandling jemväl förehaft ett af Herr Schwan, inom Vallöf!. Borgare-Ståndet, framstäldt förslag, åsyftande att förekomma de olägenheter, som äro en följd af ofvan anmärkta lagstiftning, så vidt fråga är om löftesmäns ansvarighet för borgen såsom för egen skuld. Då nemligen ett skuldebref, enligt gällande lag, kunde förnyas inför hvilken domstol eller exsekulor som helst inom hela Biket, utan att löftesmannen derom grhåller någon kunskap, hvadan han således ej vöre i tillfälle att erfara( huruvida hans borgensförbindelse efter förloppet af tio år qvarstår, har Herr Schwan, till förekommande af detta förhållande, yrkat det mätte, med tillämpning af de i Kongl.