Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stjernstedt ännu widare yrkade att hans begäran mätte bewiljas, yttrade sig Herr Grefrven och Landtm arffalken att sädant wore mot aila former stridanoe och kunde Medes förmodeligen ej af Ridderskap» och Adeln bifallas. Friherre Stjernsteät Utbad sig fä anmäla att han ej ifrän sitt yrkande afstärt. Herr Grefrven och Landtmarskalken swarade att fädam sturle i Pcotocouel för Friherre StaernttesttZ räkning antecknas. Uplastes följande af Riddarhus - Kammereraren inlemnade Ödmjukaste Memorial! Som till ljus och skrifmaterialier m. m. under innewarande Riksdag för Högloft. Ridderskapets och Adelns Sam ingsrum och Cancellie erfordras enligt bilagde förstag omkring 702 R:d. Specie Banco, och 8c>6 Den 19 Zebruarii. och sädane utgifter, lika som utgifterne för Extra Cancellisterne och Wakt. Betjeningen, de föregående Riksdaqarne altid blifwit, efter upqjord Räkning, och derom gjord underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, af Kongl. Stats - Contoirxt genast Utbetalke, sä får jag ödmjukast hemställa, om icke vetta mäl nu mä till Högloft. Stals-Utskottcl remitteras, hwilket höggunstigt torde räckas förordna om benna Summas utbetalande emot min Qwinence ock afgiftvanve redogörelse. Stockholm af Riddarhus-Contoiret den i6 Februarii i8io. L. VV. Strsls. Reqvisitions - Förstag pä erforderlige medel till Extra utgifternes betalande under innewarande Riksdag för Riddarhuset Pleni-Sal ochCancellie, emot framdeles redowisning. Banco Specie. Skrif-materialier enligt r:ne Räkningar 217: 24: —. Riddarhus-Waktmästarens Räkning pä Bläck och Diverse 12: 42: 8° Ljus och andra utgifter till Riksdagens stut, uptages pä förstag 102: 6: 8.
Då Slaten gör hvad den kan, har den uppfyllt sin pligt. Dessutom må man icke glömma att så väl de från Svenska kyrkan affallande medlemmars förhållande till Staten sorn de särskilda religions-samfundens rättigheter och skyldigheter komma att ordnas genom en särskild Dissenterlag. Jag har följaktligen ej kunnat gilla Utskottets förslag, och då Kongl Majlis Proposition ej lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall, har jag ansell mig skyldig utarbeta elt annat, bygd t på samma grund som Kongl. Majlis, men med sådane förändringar, som påkallats al de erhällné ålerremisserne, och dä jag vågar här nedan fram sfälla detta förslag till Rikets Ständers pröfning, utbeder jag mig i ödmjukhet att i korthet få redogöra för de hulvudsakligaste skiljaktigheferna i öfrigt emellan Utskottets och milt förslag. På den ståndpunkt Utskottet sig ställt, har det ej behöft stadga något om beskaffenheten af de reiigions-samfund, till hvilka öfvergång, må ega rum, eller i hvad ordning dessa böra erkännas, hvilket äler varit nödigt för mig. Fråga uppkommer dä i hvad ordning dessa samfund höra erkännas, och man har emot Kongl. Majlis förslag, att de må bildas med Konungens tillstånd, anmärkt, att, enligt 87 § Regelings-formen, denna pröfning tillkomme Konung och Ständer gemensaml. Denna åsigt kan jag ej dela. Till stiftandet af allmän civiloch kriminaleller kyrkolag torde ej kunna hänföras enskilde medborgares ansökning att i riket få bilda särskilda reiigions-samfund, utan lärer det tillkomma Konungen till i administrativ väg häröfver resolvera. Jag hemställer ock huru det skulle tillgå om Rikets Ständer skulle deltaga i pröfningen af dessa enskilda ansöknings-mål. Jag känner för en sådan Ständernas pröfnings-rält ingen procedur.
SBi bafme, för SBår bet, beflutat, att, meb upppäfmattbe af afla gällattbe före* ffrifter om lagarS o cl; författningars fungöranbc å ttngen, 2 !ap. 3 § OtättegångS* S3affett må erpåtla beit föränbrabe Ipbelfe, font i SBår, ntcb anmälan om betta beflut, ben 7 fiftlibne £>ftobcr till ävoitgl. Still närmare Beftammattbe af fattet för inteet ning om m;tt]anberätt tilt faft egenbom, tjafme Söt, för Söår bet, Beftutat ett författning af fötjanbe innehåll: "Sntecfning, font föfeö tilt fåfert;et för Beftånbet af tifötiböftåbja etter unbantagö* aftal etter annan aftjattbliug om npttjanberått titt faft egenbom, må ej BemitjaS, bereft icfe bets aftjanb tingen år af tuta f)erfotter Bemittnab etter i annat fatt upp* tåtaren Blifmit Börb, bets ort upptåtarenS tagtiga åtlomft titt egenbontett Btiftoit ftprft." Spmitfet Beftut Söi atti ttttberbånig ffrifmetfe af ben 6 imtcmaranbc måttab Bo§ åboitgt. 9ftaj:t anntätt. § 62. 3 fråga ont utfträcfning af tiben, inom t)mitten protoWterne* i alta be mål, font i 27 § af Äottgt. Sörorbnittgen angåenbe tntecfniitg i faft egenbom ben 13 3'uti 1818 otnttåntnba åro, ftota från Itnberrått titt hofrätt infånbaö, tjafme Söi, för Söår bet, Beftntat en författning af bet innehåll, font i Söår ben 7 fifttibne SftoBer titt Äottgf.
Proposition JVs 16. 23 grund af förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl, Maj:ts nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen angående: 5:o Sinnessjuke Under-löjtnanten vid Jönköpings regemente Carl Arvid Forshalls uppförande till pension på Allmänna Indragnings-staten; Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, samt förordna, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga propositioner skulle till Rikets Ständer afjåtas. Ex Protocollo J. A, Jcedrén, JW fiö. Alik. till Exp.-Utsk. den 7 Nov. 1859, kl. 2 e. m. Kongl. Maj sts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående t. f. FäIt-läkaren m. m. Doktor U.
Då jag icke, emot de af mig för anmärkningen anförda grunder, kunde godkänna denna af häradshöfdingen tillkännagifna mening, hvilken icke blott utmärkte hans föreställning, att Häradsrättens utslag vore enligt med lag, utan äfven antydde, att framdeles, i lika beskaffade fall som det nu anmärkta, förekommande omständigheter skulle afgöra, om han, vid bestämmande af förvandlingsstraff för den brottslige, ådömde spö och risstraff eller fängelse vid vatten och bröd; ansåg jag mig icke böra låta bero vid en lagskipningsåtgärd, som, till sin grund lagstridig, således för den sakfällde medfört ett otillbörligt lidande och, i händelse den lemnades utan vidare erinran, tilläfventyrs skulle, under samma domhafvande, tjena till framtida efterföljd; hvarföre jag, i skrifvelse den 15 Januari 1844, anmodade advokatfiskals-embetet i Kongl. Götha Hofrätt att, i öfverensstämmelse med ofvan utvecklade grunder, inför Kongl. Hofrätten emot bemälde häradshöfding anställa och utföra den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet föranledde. Sedan till följd häraf ad vokatfiskals-embetet yrkat, att Kongl. Hofrätten, med ogillande af häradshöfdingens antagna och följda åsigter i fråga om tydning och tillämpning af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 angående kroppspliktens utsättande i fängelse vid vatten och bröd, då förvandling skedde 21 i brist af tillgång till böter, måtte för framtida efterföljd lemna häradshöfdingen tjenlig tillrättavisning, har Kongl.
Då likväl rätta förhållandet behörigen iakltages, blir ock nödigt att redactionen derefter i allo lämpas, t. ex. i stället för orden af Nya Förslagets 2 §. ”ajlägges Räkenskap” bör det heta: affordre Revisorerne Räkenskap I stället för orden i 3 §. "täckes Kongl. Maj:t lill Revisorerne låta öfverlemna" bör stå: begäre Revisorerne i underdånighet — I stället för orden i Förslagets 5 §. "böra Revisorerne äga tillgång" bör stå: sake Revisorerne tillgång io8 Ben i5 December f. ra. I stället för orden i 6 §. "Kongl. Maj:t förordnar i Nåder" bör stå: Revisorerne anhålle i underdånighet , att Kongl. Maj:t ville i Nåder f örordna I stället för orden i 7 §. ”Skola jemväl vara för Revisorerne att tillgå” bör det heta: skola Revisorerne jemväl granska och öfverse t stället för ordet i 8 §. af Förslaget,: ”aflemnande” bör sättas ordet: emottagande. I stället för meningen i g ”hör Secreteraren i Kongl. StatsContoiret Revisorerne tillhandagå” boi de ställas: må Secreteraren i Kongl. StatsContoiret Revisorerne tillhandagå. I 10 §. Böra orden: "med anledning af 3o §. i Riksdagsordningen” såsom 01'- verfiödiga och förvillande utgå. Det är i min tanka högst angeläget tillse, att icke sådane oljenliga ordalag inflyta 1 Instructioneu, hvarigenom den Konungen och Ständerne hvar för sig tillhörande rätt liksom blandas med hvarannan. Rikets Ständer kunna icke utfärda föreskrifter till Kongl. StatsContoiret, sorn detta Verk är skyldigt åtlyda, och vinna således ingenting vid att söka åtkomma ett dylikt välde genom ordalag i en Instructiou Den i5 December f. m. till sine Revisorer. Kongl. StatsContoiret har endast att lyda Kongl. Maj:ts i öfverensstämmelse med Grundlagarne utfärdade befallningar; att förvexla begreppen härom, leder endast till oreda och missräkningar; sådant bestyrkes af erfarenheten.
^ '18 spekulationer ingalunda utslocknad, utan faslhellre uppvakna, enär den rättighet, som, enligt 1825 års Förordning angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsförhållanden, en hvar tillkommer, att nämligen vid resor från Norrige tullfritt medföra äfven utländska varor, endast hvarje varuartikel i värde icke öfversliger Tio Riksdaler Silfver specie, nu vida iner än under nästföregående år blifvit begagnad, utan att likväl rimligen kan antagas, det införseln skett för införarnes eget behof. — Att författningen, trots tillkomne restriktioner, fortfarande cluderas är lika påtagligt som sådant torde vara svårt att förekomma. Tullvärdet af sålunda, öfver Dufeds tullstation, åren 1848—1850 tullfritt införde varor utgjorde i medeltal 11,609 R:dr 43 sk., hvaremot det för perioden 1851 —1855 likaledes i medeltal uppgår Lill 17,529 R:dr 17 sk. 5 rist.; och har det vid Funäsdalens tullstation i Härjeådalen för sistnämnde år utgjort 6,157 R:dr 24 sk. 2 runstycken. För bedöm mande af varutrafiken mellan Sverige och Norrige öfver Jemtland har jag trott mig böra anteckna hurusom värdet af hit införde Norrska alster utgjort vid Dufeds gränsetull: 1851 215,367 Ridr 21 skillingar. 1852 226,345 » - » 1853 120,245 » 40 » 1854 113,477 » 40 » '855 130,06'/ » 24 » 805,503: 29. samt Funäsdalens gränsetull: 1851 25,047 Ridr 16 skillingar.
Sannolikt blefve dock resultatet häraf ingenting annat än att, såsom jag nyss nämnde, presterskapet icke behöfde prenumerera på post-tidningen, men om jag ock antager att församlingsboerne någorstädes verkligen samlades för att läsa tidningen, skulle troligen äfven de skandal-pressens alster, hvilkas spridning man genom detta förslag velat motarbeta, leta sig väg till samma klubb för tidningsläsning, och det åsyftade målet göras om intet. Ehuru jag således icke kan godkänna förslaget, vill jag dock icke dermed hafva sagt, alt ämnet icke förtjenar upmärksamhet. I likhet med Lagberedningen anser jag ett officiell blad vara af behofvet påkalladt. Förfatlnings-samlingen innehåller icke annat än Regeringens och offentliga verks kungörelser, men det finnes en hel mängd andra saker, t. ex. legala annonser m. fl. underrättelser af allmän vigt, utaf Dvilka det är nödvändigt för de alidia fleste att icke sakna kännedom. Eli andra länder finnes också officiela tidningar, hvilka af Staten erhålla icke obetydliga anslag. Uti Sverige deremot har man gått en alldeles motsatt väg. Då det blad, hvilket här skall vara det officiela, nemi. Postoch Inrikes-tidningen, långt ifrån att njuta något understöd af allmänna medel, är Svenska Akademiens enskilda tillhörighet och nästan den enda inkomstkälla, som denna Akademi har att tillita:, mäste tidningen naturligtvis skötas pä det sätt, att den inbringar de största inkomsterne, men icke så, att den bäst kommer att upfylla sitt ändamål sorn officiel. Del 23* 35G Den 27 September f. m. är tydligt att om Post-tidningen skall motsvara de anspråk, man eger på en officiel tidning, måste den icke allenast innehålla Regeringens och offentliga embetsverks kungörelser, legala annonser samt öfriga nnderättelser, hvilka äro för hvar och en behöflige att känna, utan äfven ullemnas emot ett så lågt prenumeratiions-pris, alt det blir möjligt för den mindre bemedlade alt förskaffa sig densamma.
Om dessa äro följderne af gifna rådslag, eller försummade upplysningars afgifvande, hvarom g §:n Regeringsformen talar, så tror jag att anmärkningar deröfver bordt af ConstitutionsUtskottet upptagas. Gerna skulle jag, lika med Allmänheten, önska att linna dessa afvikelser från gällande Lagar vara af högsta nöden påkallade; ingen skulle hellre än jag blifva öfvertygad, att de rådslag, som dem vållat, varit stämplade, om icke med den strängaste rättvisans, åtminstone med billighetens kännetecken; den lidande hade då fått åtnöjas med oundviklighetens tvingande magt. Ilögloflige Constitutions-Utskottet hade bäst varit i tillfälle, att genom sitt Utlåtande lemna en sådan tillfredsställande upplysning; men då den uteblifvit, då en framhärdande tystnad i dessa ämnen tyckes vilja öfverhölja dessa händelser med en ogenomträngelig slöja, — så må det förlåtas, om misstankan hos man - 426 Den 27 Maji. gea okas, alt liela detta anmärkta förfarande icke kan ursäktas, och att det således ansetts nödvändigt begrafva det i en evig glömska. Men om härigenom Riksens Ständers rätt, att på ett verksamt sätt visa opinionens magt, blifvit dem betagen, kan det dock icke hindra, att den mera stränga och oblidkelige allmänna opinionen utöfvar sin ojäfviga domsrätt, och hvilken icke infordras, eller afvaktar förklaringar, innan domen fälles.
Sedan Kongl. Majit, den 4 September" tili , i Nåder forordriatj att kj?rio«lnspéCtrW-ä* tjehstferne i Malmöhus, Christianstads, Klefciri-t ge, Hallands saint Götheborgs Och Kohus Läri skulle Ittdragäsj Och dfe dem dittills åliggaiidöt göromål bestridas af Kyrkoherdarné tillika rriétt kyrkovardarne i hvarje Församling, här Körigf: Majit, tinder den 1 * April 1S15, täcktö rittafrda Nådig Initruction, angående vården Och för-' Rakningen af Kyrkornas fastigheter, medel o tik tillhörigheter uti berörde Läri tJnder den 22 Maji 1816 har köngl. Majit låtit utfärda nådig Författning Örn vitsa Omständigheter, som höra iakttagas vid Prestval; N:Ö 2 . Lukatevdrdeni Med anledning Sff Riksens StäridferS Skälf» veise rörande Vaccinatiönens befrämjande, har Köngl, Majit,* för att gifta fen större fullkorn» lighet åt de förut i sadarit afseende # tid éfdöt annan vidtagne författningar^ starn t, för att bringa dem i ett Sammanhang i under deri & Märi1816 låtit utgå ett VactrnatiönS-Begléöiénte. örn hvad Hufvudstaden serskildt angår hä’É Kongl. Majfc under den 1 November t Si 5 för-' Ordnat. 'Lill »törj* uppmuntran f®£ skicklig* 35? JustitiaOmhudsm. EmbetsBerättelser. nateurer, har Kongl. Maj:t anbefallt} att de be» löningar och Medaljer, sorn till dem, med Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, af Sundhets-Co! legiurn utdelas, borde, genom Lanshöfdingarnes försorg, dem tillställas på ett 6ätt, tjenligt att väcka uppmärksamhet, samt underrättelse derom i allmänna Tidningarne införas.
Sedan 15 år hade samskoleidéen mer och mer utvecklat sig i Finland, den hade vuxit med den lugna, sunda kraft som var det bästa löftet om dess varaktiga af bestånd. Samskolan var den mest naturpristäflingen angående Iduns liga formen för uppfostran. Hemmet gaf samma vård, samma rätt åt gossar och julnummer. flickor, hvarför skulle ej skolan göra det? Hemmet och skolan måste stå i det innerSom våra läsarinnor helt visst erinra sig, ligaste samband till hvarandra, skolan fortläto vi i början af delta år en uppmaning sätter hvad hemmet påbörjat, därför beutgå till vår läsekrets att insända förslag anhöfde den ock mödrarnas hjälp — deras gående årets julnummer och idfäste samtidigt kärlek, deras intresse och välsignelse. Härifrån öfvergick talarinnan till en statistik tvänne pris å hvartdera 50 kronor för de bästa, Det ena af dessa öfver flickornas fallenhet för studier samt af oss accepterade förslagen. en jämförelse mellan gossars och flickors pris gällde utstyrseln af Utgången olika håg för och uppfattning af samma ämne. Så t. ex. uppfattade gossen lättare de större yttre dragen af en historisk karaktär, under det flickan gick mera in i smådetaljer. Sällskapslifvet verkade stö- rande på flickans studier i de högre klasserna. Detta skilde också kamraterna. Hvar i sällskapsoch nöjes-lifvet frågade man väl efter den 17-årige gossen, under det att flickan vid samma ålder där intog en bestämd auktoriserad plats. Samundervisningen verkar höjande på gossarnes sedliga moral och gifver flickorna mera omdöme och karaktärsfasthet. Fröken Hanna Anderson talade om Kvinnoklubbens idé. Denna förenings program förklarades icke innebära några samhällsomstörtande planer, ville ej syssla med politiken och på intet vis deltaga i några l:sta majdemonstrationer. Syftet var att genom tillfälle till umgänge och tankeutbyte höja intelligensen och utvecklingsmöjligheterna. Kvinnoklubben är särskildt ämnad att vara en uppfriskande tillflyktsort för kvinnor, som genom sitt arbete äro ställda utom hemmets sfer. Klubblokalen är öppen hela dagen året om och inom dess hägn gifves tillfälle till både intellektuel rekreation och hvila.
Endast kärleken, som icke vet af någon gränsskilnad, smyger sig emellan de båda lägren och ställer till oreda och besvär, men så småningom skall väl dess mission vara uppfyld, »de tu blifva ett», och »den brännande fråga», om hvilken striden först uppflammade, sålunda lösas. Från utsigtsplatån på Anacapri har man den härligaste utsigt öfver Neapel, Vesuvius, Ischia, Amalfi och Paestum, hvars sköna ruiner hägra som en hellenisk saga, bunden i ett nutidsband af sagolik prakt. I timmar sutto vi en dag deruppe utan att tröttna, men slutligen återvände vi likväl till sjelfva staden. Kyrkan låg så täck och inbjudande, gatorna voro relativt breda, och husen buro alla spår af att vara uppförda på senare tider. Jag frågade efter Beppos och Anns grafvar, men ingen visste, hvar de voro belägna; sjelfva deras namn voro bortglömda. De tillhöra nu sagan blott. Men der eremitens koja stått, lästes i halft utplånad skrift, inristadt i stenväggen: »den som älskar, lefver». Det var kanske hans testamente åt en nyfiken verld. Sedan vi druckit ett glas af det härliga Caprivinet, började vi åter nedstigandet — vi valde den gamla vägen, men på de öfvervuxna, söndriga, utnötta steg, som en gång bildat »Kärlekens trappa», stannade jag ännu en gång och drömde »sagan om Anacapri». Klosterlif. Det var en solig och varm dag, som vi lenmade Neapel för att med jernvägen fara till Salerno och derifrån fortsätta till Amalfi, der vi ämnade uppehålla oss några dagar. Efter två och en half timmes färd voro vi framme vid Salerno, en stad, som har ett förtjusande läge vid en vik af Medelhafvet och som lik Amalfi en gång varit »mäktig och rik», ehuru den nu sjunkit ned till en småstad af föga betydenhet, trots sin folkmängd af nära 29,000 invånare. Salerno eger rätt intressanta fornlemningar och en vacker domkyrka, hvars förnämsta prydnader utgöras af de från Pæstum röfvade — ja, jag kallar det rof — antika konstverken.
Att lönerne ett och annat år kunna, genom Spannemålsprisernes fall förminskas, har ännu ej ansetts för ett hinder att i Spannemål bestämma löner, hälst de ett annat år, genom Spannemålsprisernes stigande tillökas och då ersätta ett föregående års förlust. Häruti komma dessutom de ifrågavarande löntagarne, att dela lika öde med det äldre Befälet, hvars inkomst består i indeldta räntor och Boställs-afkastningar, och således äfyen af Spannemålspriserne beror. Hvad de öfverflödige Boställenas utarrendering beträffar, anser Utskottet, att, ehuru deraf härflytanarrenden blifva anviste att af vissa löntagare, i likhet nied andre indeldta räntor, uppbäras, detta ej lägger ia6 St a't s-Utskottets något hinder i vägen för en ändamalsenligare författning härutinnan ; derom Utskottet gemensamt med Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet skall afgifva Utlåtande. Herr Friherre af Nordin har vidare anmärkt, att Utskottet borde upplysa, af hvilken fond ersättning skulle utgå till den nu i tjenst varande personal, sorn lomme alt förlora, om på sätt Utskottet tillstyrkt, den belöpande andelen af arrenden skulle lika med all annan lön tillträdas. Då nu varande innehafvare af Boställen eller arrenden deraf tillträdt desamma med rättighet, att derå njuta laga fardag, kan visserligen en sådan förmån dem ej ifråntagas; meri ehuru härigenom inträffar, att deras första efterträdare en längre tid än vid vanligt Lönetilllräde, få afvagta sin blifvande högre inkomst, anser Utskottet, att de, tillsatte på sådant vilkor, härmed utan ersättning böra få åtnöjas; kommande sedan i ytterligare succession, då afoch tillträde bör ske, såsom Författningarne om Löner stadga, en sådan förlusts beräknande ej mera i fr åga.
» Ekas, Mina känslor under denna moralpredikan voro högst blandade — ty, ack, han hade mera än rätt, o c h det smärtade mig obeskrifligt att nödgas just af h o n o m höra det klander, som jag till min oändliga ledsnad i rikt mått ärligen " förtjent, men motsägelseandan, som alltid plägar finnas hos de flesta damer, öfvergaf mig ej i detta ögonblick o c h j a g svarade med äkta qvinlig logik, att jag ej kunde inse m e d hvilken rätt han förebrådde mig mitt handlingssätt, och att j a g dessutom i allmänhet vore van att sjelf svara för mina åtgärder. » F r ö k e n v. K. ni har möjligen rätt i en del af hvad ni nu säger, men kan ni eller vill ni då ej förstå, att den stora tillgifvenhet, som iag hyser för er, kan o c h b ö r ej tåla att någon skugga faller på edra handlingar. Eva, vill ni » Ä n d t l i g e n var middagen slut oeh j a g vid dörren, färdig att på gifvet tecken slå den upp, då j a g hörde löjtnanten fråga sin vän: » K ä n n e r du fröken E v a v. K. » » N e j, fortsätt e j! » utbrast jag, » nej inte här, ej n u! » H a n förstod mig, ty han tystnade o c h fattade min hand, på hvilken han tryckte en kyss. B a r o n H a g e n o w blickade hastigt bort till mig o c h j a g såg ett fint småleende på hans ansigte, då han svarade temligen likgiltigt: » O t t o, hvar är d u? » skållade en röst långt bort i trädgården. J a g behöfver ej säga er, baron, att jag litar på er tystnad! » » J a g har den äran att vara presenterad för henne. » » H u r u finner du henne v a r a? » fortsatte den inqvisitoriske löjtnanten. » Jag känner henne för litet för att härom » Fröken E v a! » E n förebrående blick o c h han aflägsnade sig skyndsammast, under det jag ilade upp på min vindskammare.
Mig synes 2:ne särskilda frågor har böra tagas under öfvervägande: den första, om stadgar och reglementen för Banken skola till Konungen öfverltmnas, för att, i hvad de röra allmänheten, promulgeras, samt den andra, om roellanmeningen, ”i händelse K. M. Anner dessa stadganden och reglemente icke strida med de i banklagen af d. i Märs i83o fastställda grunder,” bör godkännas eller icke. Inom dessa punkter tyc\as de olika åsigterna begränsas. Hvad således först angår öfverlemnande!, så och då 7 § i i83o års banklag uttryckligen förmår, att alla stadgar och reglementen, ang:de Bankens rörelse och förvaltning, skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i nämnde lag fastställda grunder, anser jag det tydligt och klart, att Konungen, som enl. 87 § Reg.F. stiftat denna lag tillsammans med R. St., jemväl äger såväl rättighet som pligt att vaka öfver lagens efterlefnad. Huru skall då Konungen kunna fullgöra denna pligt? Icke på annat sätt, än att han sättes i tillfälle att veta, hvad denna lag innehåller: och huru skall han få veta detta? Jo, endast derigenom, att lagen till hans kännedom öfverlemnas. Om således det är en pligt för R. St. att till K. M. öfverlemna b:coreglementet, sä bjuder väl grannlagenheten och vördnaden, att öfverlemnande! sker af R. St. sjelfva och icke af en underordnad auctoritet, deras fullmägtige. Jag vet väl, att detta öfverlemnande vid sista riksdag uppdrogs åt fullmägtige; men i motiverna derför yttrades dock, att R. St. nödgats vidtaga denna utväg, emedan reglementets utskrifning före riksdagens upplösning icke medhunnits, Detta kunde också då lättare låta sig göra, emedan tillämpningen af i83o års lag då ännu icke inträdt; och örn Konungen således funnit något i reglementet stridande mot lagen, hade han icke tillåtit utvexlingens början. Nu är deremot förhållandet helt annorlunda, sedan Banken är öppnad till D e n 4 Maj f. ra. till vexling; då fordras oundgängligen, att K.