Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, i händelse Tnllafgifterne origtigt tillämpas, eller så högt beräknas, att ali speculation på laglig införsel upphör, innefattar en sådan anstalt endast ett indirekt förbud, som, långt ifrån att lägga band på Tullförsnillaren, endast uppmuntrar honom, att äfven tillskansa sig den vinst, sorn till en del kunnat hålla staten skadeslös för varans införande. Då ingen Tullbevakning Van vara sä fullkomlig, att ej utländska cfverflödsvaror kunna i Riket införas, af Lura-dragaren eller Tullförsnillaren, så har amu ett tvångsmedel blifvit begagnadt till hämmande a£ de skadliga följderna af ifrågavarande onda. Detta är d t i tredje punkten anförda: Förbud emot utländska yppighet svarors begagnande och förbrukning. Större delen af ofvan upptagne Memorialer innefattar den hufvudfrägan: bör ett sådant förbud utfärdas eller icke? Utskottet har allt för väl insett det maktpåliggande i denna fråga, och svårigheten att deruti fatta ett beslut, som i allt vore öfverensstämmande med det rätta. Utskottet känner äfven allt för väl de delade tänkesätt, som råda i detta ämne, och fruktar omöjligheten, att i sådant afseende kunna uppBihang till RiksSt. Prat. »8*7-iS«8, Q:de Sami. Utsk. Betäiihanden• fylla allas önskningar. Det är således endast Utskottets öfvertygelse, grundad på en sorgfällig pröfning, som varit rättesnöret för dess tillstyrkande. Ett af hufvudvilkoren för en god Lagstiftning är ostridigt, att den största möjliga consequence dervid iakttages. Det är i stöd af denna regel, som Utskottet hyser den tanka, att, då en vara är till införsel förbjuden, bör den äfven till bruk och nyttjande förbjudas. Ett sådant' Förbruknings - Förbud står, enligt Utskottets tanka, i så nära sammanhang med införsels-förbudet, att det sednare blott i ringa mon kan uppfylla sitt ändamål utan i förening med det förra} beldst i sjelfva den tillåtna förbrukningen ligger en indirect uppmuntran till förbudets öfverträdelse.
Jag vill ej nu omständligare vidröra de under diskussionen dels tvdeligen uttalade dels oek i förbigående antydda vigtiga anmärkningar: alt t. ex. en underdånig begäran i nu föreslagna affallning, åsyftande ett tillfälligt upphäfvande af ett på grundlagens lydelse och Rikets Ständers yrkande tillkommet allmänt stadgande, icke kan grundas på ett för Rikets Ständer så olämpligt och obestyrkt skäl, sorn en föregifven sjuklighet hos den nuvarande justitise-ombudsmannen; att afseendet på en sådan omständighet väl bör antagas främst och nära nog uteslutande åligga honom sjelf, som ensam är i tillfälle att fullt bedöma, huru vidt hans krafter förmå motsvara de honom anförtrodda skyldigheter; hvartill kommer, att ett sådant skäl, begagnadt af Rikets Ständer, skulle innebära ett för hela Rikets läkarekorps förnärmande misstroende om förmåga att afhjelpa eit sjukdom, sortr måste antagas vara öfvergående; — ty längre än der hän lära väl ej Rikets Ständer kunna komma i sin diagnos; att åter det andra skälet, hemladt af justitieombudsmannens kända obenägenhet för de åsigter rörande lagstift ning, som hos lagberedningens nuvarande ledamöter gjort sig gällande, skulle innebära en, för desse i lika mån förnärmande, förutsättning om olålsamhet eller oför - Allm. He.iv. och Ekon.-Vtskottrfs Eelänkande, ]\':o SO. 5 må;a alt reda sig med olika tänkande personer, äfvensom ett, för den sak dessa drifva, ingalunda smickrande antagande, alt den icke uthärdar all sannings vanliga vilkor, det nemligen, alt kunna inför motskäl bestå. Men för min uppfattning framstår här en annan betänklighet, den jag anser af ännu stöt re vigt. Det måste nemligen förutsättas, att Utskottet tror sitt förslag kunna af Rikets Ständer antagas. Men om nu ett sådant antagande kunde genomdrifvas, så synes mig, att Rikets Ständer med detsamma skulle balva ohjelpligen komprometterat sig sjelfva i afseende på sitt kort förut i fullt grundlagsenlig förm gjorda val.
St:s nästa sammanträdande. Deribland förekom äfven en från det högv. PresleSt. remitterad, hvaruti motionären föreslagit, i likhet med mig inom della Hög!. Stånd (ehuru remiss å mitt förslag förvägrades), den ifrågavartde dagen till d. 16 Oktober 1854. Således har jag haft den tillfredsställelsen alt åtminstone eli BiksSlånd, och hvars insigt i dessa ämnen ej torde kunna jäfvas, gifvit stöd åt min åsigt om lagligbeten af berörde årtals bestämmande i förevande hänsigt. Derjemte hade från det Hedervärda BondeSt. remitterats en motion, som endast begärde alt Exped.Utsk. mätte inkomma roed förslag i ämnet. Exped.Utsk. saknade således, efter min lanke, icke laglig befogenhet att inkomma med hemställan om d. 16 Oktober eller annan dag, år 1854, för nästa riksmötes början. Men då ej allenast B. o. Ad. ä min i detta ämne väckta motion vägrat remiss, utan äfven det Vålofl. BorgareSt. ansett en enahanda derstädes gjord framställning böra förfalla, trodde sig Exped.Utsk., af grannlagenhet för dessa opinioner, och med fästadt afseende å de yttranden, som beledsagade de Utsk. lillhandakomrte remisser, höra afstå från alt uttala de individuella åsigter om det i detta fall mest fördelaktiga för land och folk, hvilka af Utsk:s särskilde ledamöter kunde vara fattade och bibehållna, samt i dess ställe vara pligligt framställa hvad Utsk. förmodade utgöra flertalets inom RiksStåndens ledamöter önskningar i detta mål. På detta sätt har Utsk. kommit till den dag, nemi. d. 15 Nov. 1853, som Utsk. nu föreslagit. Att taga den tidigare, förbjöd Statsrevisionens i alla fall nog knappa tidsutrymme; att välja den sednare på året, mölle hinder i de under djupa hösten allt mer försvårade kommunikationerna. Att åter, på sätt inom BorgareSt. lärer blifvit föreslaget, utsätta tiden så bittida, alt
Majrts Nådiga Proposition, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Slussverks ombyggnad, så vidt den beträffar det, innevarande år, till berörde ändamål, nödige anslag af Allmänna medel, hvilket förslag af Utskotten uppå derom framställd proposition gillades; yttrade Herr Revisions-Secreteraren Stråhle den, redan inom Beredningep, anförda skiljaktiga Stats-ZJtskoltets Betänkanden. 1261 mening» att Herr Revisions-Secreteraren icke för sin del ansäge det vara lämpligt, att den särskilda frågan, om ett för detta års arbete vid Hjelmare Canal och Slussverk nödigt anslag, underkastades Rikets Ständers pröfning förr, ån uti ett sammanhang med det ■utlåtande, sorn för öfrigt, i anledning af Kongl. Maj:ts i fråga varande Nådiga Proposition i hela sin vidd, borde afgifvas, ernedet icke skulle vara möjligt, att i denna preliminaira fråga utlåta sig, utan att äfven rörande sjelfva lmfvudsaken hafva stadgat sina tankar; och Herr Handelsmannen Jacob Linström förklarade, det han för sin del ansåge en noga efterföljd af stadganderne för clet år 176g inrättade Bolag, sorn då öfvertagit anläggningen och underhållet af Hjelmare Slussverk, och hvilket Bolags skyldigheter blifvit, jemte rattigheterne, å det nya Bolaget Öfverflyttade, vara det enda som nu borde sökas, utan att Staten, hvars tillgångar icke medgåfvo några bidrag till detta Canal företag, dermed toge den ringaste annan befattning» tJti den af Herr Revisions Secreterare» Stråhle yttrade tanka, instämde Herr Grosshandlaren Eckhoff) och skulle dessa skiljaktiga meningar,uppå bemälde Ledamöters begäran, uti Utdrag af detta Protocoll, det till Rikets Ilöglofl. Ständer afgående Betänkandet vidfogas. År och dag som ofvan. Ex ProtoCollo J. MSpent, 1262 Stats-Utskottets Betänkcinden.
Äfven jag skulle på grund af denna §. bestrida lagen, om denna §• innehöll något, som lade hinder i vägen för en sådan lag. Denna §, innehåller ingenting annat, än att Banken står under Rikets Ständers garanti och vård, samt skall styras efter de instructioner de utfärda. Här finnes intet, som hindrar Rikets Ständer att förekomma Bankens förstöring. Det finnes intet, sorn binder händerne på Rikets Ständer, så att de ej, då de göra devalvationen, kunna förekomma att en sådan händelse åter inträffar. Jag tror 3) o n i ? J ii n ii a r i i f. ro. äfven alf. behöflighetcn af cn så;Ian lag nr gifven. Detta skall ovilkorligen bestridas af deni, som ej vilja hafva realisal ion, sorn ej Tilja hafva ordning, af dem som vilja vinna på coursens fall eller stegring, således af alla dem, hvilka ännu önska att nationen skall ligga i strid om hvad sorn är rätt i afseende på penningar. Men jag tror, att della förslag deremot måste hyllas af hvar och en, som önskar att se denna strid slutas. Jag tror således, att behofvet af lagen är gifvet, om vi ej vilja alt sådana åtgärder skola vidtagas, som skulle förstöra Banken, och göra en ny devalvation erforderlig. Jag kastar ej skulden på 1809 års Ständer. Jag hade gjort detsamma som de, om jag varit med, men jag hade ej delat deras mening, som togo besluten 1815 och 1818. Jag tror, att vi halva behof af denna lag, och böra antaga den. Jag har ej gillat lagen; blott den 1 §., men ingalunda den 3; och jag vet ej, hvarföre vi icke skulle hafva den rättigheten att ändra den, och göra den sådan, som vi anse lämpligt. Men behofvet af lagen måste vi först erkänna; sedan tillkommer det Rikets Ständer samt Ridderskapet och Adeln, att yttra sig, huru den lagen hör vara. Jag tror det vara nödvändigt, att genom en lag, sauctionerad af Konungen, försäkra nationen, att devalvalionen blir oförändrad utom i fall af båda Slatsmagternes sammanslämmighet.
R.enlieten af afsigterna bevisas genom lättheten att linna motiverna; ty hade förenämnde afsigt legat förborgad under förslaget, tror jag, att, oaktsamheten oaktadt, man ställt bättre till. Då Hr Cederschjöld under förra plenum önskade, att frågan skulle hvila, tills 72 §. blefve afgjord, vädjar jag till Hr Cederschjöld, om jag icke sade, att, till lugnande af lians sinnesoro, jag gerna ville biträda honom, örn jag icke fruktade, att vi skulle genom ett sådant beslut träda grundlagen lika så nära, som genom en vägran till remissen. Samma orsak hindrar mig äfven att antaga den redaction, Gr. Cronhjelm föreslagit; ty jag tror, alt grundlagen i afseende på remiss är klar. Denna af mig afgifna förklaring anhåller jag måtte få åtfölja remissen till Bancooch LagUtskm. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Då jag anmälde mig, hade Frih. Ehrenborgh ännu icke yttrat sig. Han har framställt, hvad jag önskade, men icke så väl bade kunnat framföra. Jag får således till alla delar förena mig med honom; men jag utber mig att jemväl få fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet på en annan hufvudsaklig omständighet. Några värda ledamöter hafva yttrat, att remissen borde åtföljas af ett preliminärt beslut, nemligen af den förklaring, att om den förändrade redactionen af 72 §. i något Stånd blifvit afslagen , några §§ i förslaget icke erfordrade åtgärd. Jag är öfvertygad, att de värda ledamöter, som föreslagit det, gjort det af intet annat skäl än för grundlagens helgd; de hafva ansett det såsom ett skydd för friheten. Jag ber att få fästa deras uppmärksamhet derpå, att exemplet af ett sådant afsteg från grundlagen en annan gång kunde blifva begagnadt från ett annat håll, oell att R. o. Ad. genom detta prejudicat kunde få anledning att ångra, hvad de nu skulle besluta. Vi böra akta oss att öppna portarna för magtinflytelsen, den må komma från hvilken sida som helst.
Cederström har sagt, att sockne-nämnderna icke äro af den betydenhet i allmänhet, att man kan hafva förtroende till deras omdömen. Om också Frih:n har rätt deri, att sockne-nämnderne ej i allmänhet hafva det anseende, de borde hafva, ser jag icke skäl för lagstiftare alt söka nedsätta dem ännu mera. Och det är klart, att ju mer man fråntager dem de attributer de äga f. n., ju mer skola de sjunka i anseende. Jag hade föreställt mig att det deremot borde vara af vigt att, om man vill åstadkomma några municipala inrättningar i landet, gifva någon betydelse och något inflytande åt dem vi ega, och tror derföre det varit välbetänkt, att just till sockne-nämnden och icke till socknens utlåt. på sockenstämma denna fråga blifvit öfverlåten. Hvad beträffar skälet för Gr. Lagerbjelkes anhållan om återremiss nemi. yrkandet att K. Bef:h:de skulle få pröfningsrätten af ansökningar om handelsrättighet, ber jag alt få fästa upmärksamheten på ordställningen i (örevar. betänk., som icke lärer kunna vara något misstag, den lyder sålunda. ”Och då K. Bef:h:de i afseende å beviljandet af ansökning om handelsrättighet å landel, Den 29 Mars e. m. 207 i allt fall eger pröfva en sådan ansökning, efter lag och sakens beskaffenhet, samt hvar och en, som med K. Bef:h:des beslut är missnöjd, äger etc.” Således måtte K. Bef:h:de redan ega den pröfningsrätt, som Gr. Lagerbjelke sökt alt åt dera bereda. Jag tror derföre att äfven i detta afseende det är alldeles öfverflödigt alt begära återremiss, utan slutar med hvad jag började, alt nemi. yrka bifall till punkten. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I anledn. af den anmärkn. som Frih.
Jag har begärt ordet för att få tillrättavisa den beskyllning man gjort mig, då man sagt, att motsägelse funnes i mina anmärkningar mot förra Memorialet. Att ett redactions-förslag, uppgjordt af Herr von Schulzenheim, kan stå i strid med ett af mig uppgjordt, finnér jag alldeles icke vara någonting underligt. Då Ridderskapet och Adeln såsom sin gemensamma tanka antagit, att ConstitutionsUtskottet under Urtima Riksdagarne borde vara i full verksamhet, så hade det äfven varit Utskottets skyldighet att uppgöra Herr von Schulzenheims redactions-förslag till irsta puncten så, att den icke kommit i strid med denna grundsatts. Att man icke kan hafva uppgjort ett redactions-förslag så, att det icke strider mot eli af en annan uppgjordt Den i3 Mars e. ni. förslag, ehuru principerna kunna stå tillsammans, är helt naturligt, ty 2 personers tankar lära ej vara så öfverensstämmande, att, då de skola framställas, ordställningarne icke kunna komma att strida mot hvarandra. Jag tror således, att Ridderskapet och Adeln icke begått någon motsägelse då Ståndet såsom sin gemensamma tanka remitterat så väl mina, som Herr von Schulzenheims anmärkningar, synnerligen när de så lätt kunnat bringas till likstämmighet. Jag anhåller om återremiss af Memorialet. Grefve Horn: Då Friherre Åkerhjelm ifrågasatt grundlagsenligheten af en återremiss utaf detta Memorial, får jag, i händelse någon mera skulle tvifla derpå, påminna om den Grundlags-§ som stadgar, att då ett Betänkande första gången är under öfverläggning och ej kan antagas, detsamma bör återremitteras; och då så hufvudsakliga anmärkningar blifvit gjorda mot detta Memorial, att troligen högst få skulle vilja hafva detsamma sådant det är antaget, förenar jag mig om återremiss deraf, om också derigenom hela förslaget skulle äfventyra att förfalla, hvarvid ingen särdeles skada uppkommer. Herr Crusenstolpe: Jag anhåller vördsammast att få upplyst, huru de öfrige Stånden afgjort ifrågavarande Memorial. Un clerteckn ad Riddarhus Secreterare:
Uti Sin till Stats-Utskottet den 30 Oktober sistlidet år aflåtna nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, hade Kongl. Majit, under tillkännagifvande, att Svenska Trädgårds-föreningen inkommit med underdånig ansökning om förhöjning i det till understöd för föreningens elev-skola utgångna årliga anslag 2,000 Ridr Rimt, men att det från Landtbruks-akademien i anledning deraf infordrade underdåniga utlåtande då ännu icke afgifvits, föreslagit, att, för den tid nästa statsreglering förblefve gällande, föreningen fortfarande måtte få uppbära berörda anslag mot enahanda vilkor som hittills, nemligen att föreningen, så vidt ske kan, verkställer utdelning af fruktträd och plantor till mindre bemedlade jordbrukare 48 Stats-Utskottcts Utlåtande M 122. och, jemte behörig redovisning för nämnda medel, till Landtbruks-akademien årligen afgifver berättelse om antalet af de elever, hvilka vid inrättningen njuta undervisning, äfvensom rörande verkställd utdelning af fruktträd, samt om öfriga föremål för föreningens verksamhet. Efter det Landtbruks-akademien sedermera till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt utlåtande öfver ofvannämnda underdåniga ansökning, är från Kongl. Majit till Utskottet ankommen en nådig skrifvelse af den 30 sistlidne Januari (N:o 58 i 1 Sami \
ömma och värkande i dag. » Han var likväl hingt och bestämdt till d e m: så vill jag det På samma gång har hon dock lärt mig att klädd i frn Ingeborgs mjuka sköna present skall vara! » sätta mera värde på det närvarande. Älskade tofflor. Åter försökte han samla sina tan» Gör det själf, » sade hennes blick, ehuru Tag ut barnen och sköt kar och hade just kommit in i en mening, min Ingeborg! hennes läppar ej uttalade orden. dem du! Jag är gladast, om jag aldrig » Märkvärdigt, att inte ha så pass mycket hvars vackert afrundade språk på det högsta mera behöfver utföra det vanskliga uppdratillfredsställde honom, då han med ens häfgehör med sig, » muttrade han och mätte get att vara barnsköterska! » golf vet med stormsteg, händerna i byxfickorna, tigt hoppade högt upp från sin stol. Hvad nu då? Ett förfärligt nyp i hans pannan i otaliga djupa veck. — » Snälle Axel, jag ber dig riktigt vänligt ömmaste liktå kom honom att ge till en att du tar hand o m barnen en stund; du otålig spark — och ett litet mjukt bylte är j u nu i alla fall störd i din skrifning. tumlade under vildt tjut åt sidan. Häpen och skamsen öfver hvad Ingeborg f) å jag i n:r. 15 af Idun läst den lilla skissen Jag måste nödvändigt skrifva till svärmor och tacka henne för strumporna hon stickat skulle tänka, tog han häftigt upp lilla Viva ~ * » Hur man gör godt », så uppstod strax den i sin famn och lofvade henne » guld och önskan i mitt hjärta att uppsöka fru Ek. Men åt dig. » då jag ej vet hvar annorstädes än i Iduns spalter, » Ja, bevars, skrif d u! Jag skall visa dig, gröna skogar », om hon bara ville tiga! jag skulle kunna anträffa henne, så blir det på att en man kan både skrifva och sköta sina » Jag vill se pappas klocka innuti, » snyfdenna plats jag beder henne skänka mig en stunds barn på en gång. K o m med in i pappas tade Viva, som visste att begagna sig af uppmärksamhet. Mitt ärende?
När, dels i Magaziner, dels under transporter spannmål undergår någon förskämning, eller när efter slutadt krig, som nit inträlTat, den finnes öfrig på sådana ställen, der deti ej kan med Kronans fördel användas, ej utan nied förlust försäljas; i alla sådana fall är det endast genom bränvinsbränning vid Kronans egna verk, som sadan skämd eller öfverblifven Spannmål kan mindska Kronans förluster och begagnas tilt dess största nytta. På dessa skäl kan j ;g ej annat än afstyrka öfverlatandet af bränvinsbränningen för Stockholm till hvad privat Corporation eller Embete som heldst; ocl» yrkar för min del, att densamma, hädanefter som hittills, måtte blifva Kongl. Maj.t och Kronan förbehållen, och, i före. ning med distilleringen, förrättas vid dess härvarande egna verk; hvarigenom, så väl som af bränvinsbränningens bortarrendering för Götheborg och Carlskrona, Staten erhåller en vinst af flera Tunnor Guld, hvil» Den i7 Juli /• m" kas Förlust skulle betydligen mindska dess tillgångar. Allt hvad jas här haft ä‘ran anföra, vågar jag sammanfatta och ödmjukligen framställa i följande punkter. 1:0 Att Bran vinsbränningen inskränkes till högst 6 månader om året, såsom tillräcklig för en Husbehofsbränning, hvarom nu endast torde böra vara fråga. 2:0 Att Städerna ej böra få deltaga i en Landtmanna näring, som af intet skal synes dem tillkomma. 5:0 Att Bränvinsbränningen och Distilleringen här i staden måtte, sorn hittills, blifva Kronan förbehållen, äfvensom att reglerandet af dess tillverkning för Götheborg och Carlscrona må ankomma, på hvad sätt Kongl. Maj:t finnér tjenligast. zj.:o Att i öfrigt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 9 October 1812 måtte tjena till allmän och underdånig efterrättelse, äfven hädanefter; och ändtligen, 5:o Att, till åtmindstone något hämmande af liderlighet.
Län, sein föreslagit, att hvarje Resande borde erlägga en viss afgift per mil till uppbärande af Gästgifvarne och redovisning jemte Dagböckerne, samt fördelning uppå Väghållarne i nion af hvarderas väghålls-skyldighet. Äfvensom Riksdagsmannen Petter Pehrsson från Jönköpings Län hemställt, om icke Tjenstemän, som vanligtvis resa mera an jordbrukaren, borde antingen deltaga i Väghållnings t bes väre t, eller ock efter en viss grund erlägga Bevillning till Stats-Cassan , för att bereda jordbrukaren någon lindring i detta besvär. S:o Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva flere Motioner blifvit väckta, hvilka samtlige, fastän med mer eller mindre utsträckning, Lngsaint Allm. Besv. och OEc.Vtsk. Eet. N:o n. iy Sträckning, syfta derhän, att alla större näringar och rörelser, samt egare af Bruk, Grufvor, Hyttor, Hamrar, Manufactur-och Stampverk, Pappersbruk, Sågoch Vattenqvarnar, samt andra sådana Inrättningar, hvilka för ändamålets bedrifvande begagna allmänna vägar, måtte vidkännas skyldigheten att deltaga så väl i underhållandet deraf, som i Brobyggnadsbesväret, antingen i mon af rösträttighet vid Prestval, eller efter inkomst och egendomarnes uppskattnings värde, eller ock efter någon annan grund, som kunde pröfvas lämplig. I sammanhang hvarmed Cas-per Wijkman från Upsala Län jemväl föreslagit, att icke blott alla hemmansinnehafvare, utan ock Qvarnegare och de, som besitta bebyggde utjordar, hvilka kunna jemföras med i-8:dels och i~4:dels Mantal eller derutöfver, borde deltaga i underhållandet af de indelade allmänna vägarne inom det Härad, hvartill de höra; att Utjordar, utan åsatt hemmantal, borde härvid beräknas i förhållande af deras godhet, jemförd med närmast belägne Hemman, samt att Qvarnegares skyldighet att underhålla allmän väg icke borde komma i fråga för andre, än dem till hvilkas Qvarnar indelade vägar finnas, Bih. till Riks. St.
Palmstjerna deri, att det ej går an att, lika med PresteSt., bestämma 5 millioner, att anvisas i st. f. den summa, hvilken i privalbankssedlar varit utelöpande, utan måste hela, denna rörelse öfvertagas, så fordras dertill 7 millioner, såsom redan blifvit sagdf. Det silfver, som införskaffas, bör vara svarande mot den rörelse med nya sedlar, som Banken drifver, och den credit, som utomlands beredes, bör alltså vara på sidan om Dämnde silfverfond, för att trygga vexlingen här hemma, så att silfret blir i landet, samt vexling till export deraf icke förekommer. Jag skulle derföre tro, att mom. litt. b) icke behöfde innefatta något annat än den nyssomförmälda summan af 7 millioner, som Banken lika med privatbankerne bör hafva i rörelsen. Beträffande stadgandet i mom. litt. c), så kan jag ej rätt förstå till 9 H. 61 482 Den 16 April e. m. hvad ändamål dessa assignationer blifvit föreslagne; det finnes en mycket vigare utväg att emottaga uppbörden i ränterierna oell låta den öfverflyttas på Banken, som sålunda har sina sedlar i ränterierna och i stället kan förstärka contorens cassör. Denna sak är så enkel, att man alldeles icke behöfver införa några nya sedlar här i Sverige, under namn af assignationer, hvarmed man icke i landsorten blefvé belåten, oberäkuadl den omgång, som den här omtalade avis’n skulle förorsaka. För rörelsen i landet önskas och fordras svenskt mynt helt simpelt, eljest blir rörelsen haltande och kommer ej att motsvara sitt ändamål. Med denna förändring anhåller jag, att R. o. Ad. ville antaga det beslut PresteSt. fattat, hvarigenom 3 Stånds beslut komma att medföra jémkningar i fråga om Bankens öfverlagande af privatbanksrörelsen.