Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det talades i början af denna kris om möjligheten af att ett rent högerkabinett från första kairunaren skulle kunna komma till stånd, då grefve Hamilton skulle blifva den ledande mannen i den nya konseljen; men om någon dylik plan verkligen förefunnits, så blef den snart öfver-gifven, och så godt var det. Visserligen skulle ett dylikt kabinett kunnat bildas af stora förmågor, och det skulle möjligen med tillhjelp af de gemensamma voteringarna kunnat hålla budgeten någorlunda uppe, men det skulle ingenting kunna hafva uträttat i den vigtigaste af alla vigtiga, på dagordningen stående frågor, försvarsfrågan. Dess utom trängtade tiden efter reformer, hvilka visserligen icke skulle hafva understödts af en konselj med så genomgående konservativ färgton, som en på detta sätt hopkommen skulle hafva fatt. Ett kabinett Henning Hamilton skulle derför 1871 helt säkert hafva blifvit en efemer skapelse, som lyst och försvunnit. Innan jag slutar min framställning af grefve Hamiltons ställning till våra inre förhållanden, vill jag något beröra hans förhållande till en vigtig reform i vårt statsskick, hvilken var en följd af representationsförändringen. Jag menar inrättandet af ett särskildt statsministersembete. Såsom bekant var, oegentligt nog, förut justitiestatsmini-stern primus inter pares. Att detta i flere afseenden var olämpligt, lär väl numera knappast kunna bestridas. Reformen genomfördes också vid 1876 års riksdag. En af dem, som mest ifrade för densamma, var grefve Hamilton. Redan åtskilliga år förr än denna förändring genomfördes,var han den förste med någon auktoritet, som framkastade förslaget härom. Det är redan nämdt, att vid 1870 års riksdag, då friherre De Geer afgick vid dechargefråjgans behandling, en ganska häftig debatt uppstod i första kammaren. Denna debatt följdes af ett ganska märkligt efterspel, nämligen en polemik mellan grefve Hamilton, friherre Gripenstedt, general Hazelius ' och herr W. F. Dalman i tidningen Nya Dagligt Allehanda. Här bragte Hamilton frågan om statsministersembetet på tal. Hans ord dervid-lag äro särdeles märkliga och nästan profetiska.
Iståndsättande af vägen öfver Ebbjörnarps kärr mellan Sösdala och Röinge gästgifvaregård i Kristianstads län 5,485: — Reparation af hamnen och bryggan vid Tjufkihl, andra hälften (första hälften: se ofvan,) 1,437: Reparation af vägen vid Fallklippan mellan Grenna stad och Sjöberga gästgifvaregård, hvartill år 1861 beviljades 250 R:dr, ytterligare 1,143: 80. Omläggning af farbanorna å broarne öfver Staa-elfven och Bodsjösundet i Jemtlands län 4,090: — Ombyggnad af bron öfver Buttersbäcken (N:o 34 å Karl-Johans-vägen) i samma län 6,209: — 10,299: Handelsoch sjöfarts-fonden: Brobyggnad m. m. vid Almarestäke, ytterligare 32,100: — Bortsprängning af Rödaberget i Göta eif, utöfver det af Rikets Ständer anslagna bidrag, 40,000 R:dr, 5,000: — Anläggning af skeppsdocka vid Oskarshamn, utöfver det af Rikets Ständer beviljade lån af 50,000 R:dr, 25,000: 'Vägbyggnads-fonden: Väganläggning mellan Bjurholms och Wännäs kyrko byar i Westerbottens län 40,000: Vägoinläggning mellan Rickleå och Sikeå i Bygdeå socken af Westerbottens län 11,190: — Vattenaftappning s-fonden: Sänkning af Böhlesjön i Enångers socken af Gefleborgs län — 12,050: Af Rikets Ständer särskildt anvisad,t bidrag: Utvidgning af Helsingborgs hamn — 230,000: — 101 — Statens jernvägsbyggnader, De för detta ändamål anslagna medel redovisas för revisfonsåret i fem särskilda hnfvudböcker, nemligen för: l:o Ofverstyrelsen. 2:o Westra stambanan, i förening med sammanbindningsbanan Orebro Hallsberg. 3:o Södra stambanan från Malmö. 4-o Södra stambanan från Falköping. 5:o Färdiga banorna.
Jag hemställer, om man icke af sådane anledningar liar skäl att beklaga sig, och örn man ej baft skäl vänta af segervinnaren så mycket ädelmod, att man åtminstone icke nekades denna klagan. Hvad åter vidkommer en värd Ledamots yttrande, att oviljan efter Riksdagen skulle drabba Minoriteten, så vill jag äfven ifrån denna synpunkt underskrifva Herr Hjertås reservation, och sålunda ufven tryggt underkasta mig denna ovilja, hvarmed vi blifvit botade, under allt det äfäfventyr, som Herr StatsSecreteraren förkrigsärenderna framställt. Jag måste dock vid detta tillfälle göra mig lill förespråkare för Minoriteten , och försäkra Herr StatsSecreteraren Nordenfalk, att mig vetterligen ingen af denna Minoritet tillräknat Herr SlatsSecreteraren någon förtjenst eller något tadel för hvad som kan vara gjordt eller försummadt, till Den i4 Octo ber e. ra. 249 någon skada eller något gagn inom Statsförvaltningen. Såsom jag redan haft äran yttra, är jag utan alla anteckningar öfver hvad här blifvit anfördt, och således uturståndsatt att så ordna mina tankar och så yttra mig, som jag skulle önskat; men jag skall dock tillägga, att, ehuru jag anser mig höra försvara de åsigter min vän Herr Hjerta yttrat, måste jag likväl finna någon betänklighet vid det påstående, att våra förråder varit stora eller af någon betydlig rikedom. Jag väntar med tillfredsställelse Herr Hjertås egen bevisning i denna del. Jag känner visserligen skälet, hvarföre förråden ej kunnat förvärfva någon rikedom, nemligen Ständernas oförmåga, att dertill anslå tillräckliga medel; men jag frånträder alldeles icke den öfvertygelse, att medel kunnat finnas, om hushållning blifvit iakttagen. Man har rättighet att sluta, af hvad man sett, till hvad man icke sett. Vi få kanske snart en öfverläggning, som påkallar en noga undersökning, och jag skall då göra det till en pligt för mig alt med största noggrannhet, och så fullständigt som möjligt, behandla denna fråga; jag menar frågan om Passvolancen, som likväl utgör en åttondedel af Bevillningen.
Norrige för sine prodncters afsättning och, upphandling af sina förnödenheter. Näringsidkande Classen har derföre också förminskats, men Fattig-personalen, åter, ökats. Med Fattigförsörjningen är den förändring vidtagen, att Fattighjonen utaccorderas på Landet, i stället att tillbringa ett lättjefullt lif i Fattighusen, hvilket medfört lindring i Fattigvårdsk ost Haden. Derjemte är Stadens Tjensfemanna-personal reducerad från 21 till 9 dels genom Kämners-Rättens indragning med Eder Kongl. Maj:ts dertill lemnade Nådiga bifall och dels genom flere sysslors sammanslående, utan att derföre någon öfverdrifven ansträngning utaf nu varande Tjenslemännen erfordras för ärendernes jemna gång. Folkmängden utgör 3,416; däraf i,738 Mantalsskrifne och 1,678 Manlalsfrie. Marstrandj befinner sig uti enahanda ofördelaktiga tillstånd, som viel förra berättelsens afgifvande. Utaf den inqvarterings-ersättning, Staden efter sista Riksdag erhöll till belopp af 9,000 R:dr Banco, är Stadens skuld betald, och återstoden utlånt emot ränta, hvilken användes till bidrag till Fattigvården. Folkmängden utgör 716; eller 396 Mantalsskrifne och 320 skattfrie. Vid Staden finnes en Bad-Inrättning, som årligen besökes af personer från andre orter och dymedelst bereder Stadens Innevånare någon förtjenst i hyror med mera dylikt. Strömstadj har ej helier vunnit i välstånd, utan är äfven der förhållandet lika, som i förra berättelsen är upptaget; dock äro af det till Staden donerade Hemmanet Österöds ägor, livilke tillförene endast gagnats till mulbete, 26 Tunneland i3 Kappland, för odling och bättre bruk, under tiden borrtarrenderade till Stadens fördel. Den Bad-Inrättning, sorn är i Staden, nyttjas årligen af en mängd menniskor från både närmare och aflägsnare orter och tillskyndar sålunda stället en icke obetydlig förtjenst.
Ronde-8ländet ak Riksdags-Rull mägtigen <7«.r^cr /^5/'//-ra/r krun Upsala Län: att dä Ronde-8tändet redan akslagit den sk 8tatsr>e!r Ranco-IItskotten uti egentliga m^ntdestämnings-Retänkandet köreslagne depositionsräkningen, velt salunda det uti 8 §. ak Lagförslaget därom intagne stadgande ej Lunde ak 8tändet dikallas, mäste Letänkandet desto deldre i sin deldet återremitteras, som det ännu vore ovisst, duruvida, genom Rikets Lianders beslut , depositionsräkning Kommer att inrättas. Lltskotten, Iivilka Knnn de ak en Ledamot inom Rorgare-8 tändst gjorde anmärkningar om odedölligdeten ak ifrågavarande Laglvrslag oell dess stridande emot ^2 §.
Aha – det är den gamla backharen vid riorna det gäller, det gamla, sluga kräket, som i två år fört hundarna på bakspår och aldrig kastat hasorna i vädret, fast den fått hagel skålpundsvis i sin sega päls. Det skulle bli ett nöje att följa med den jakten, – och så att håna bröderna, när de komma hem med tomma händer! Han kände backharen vid riorna! – Nej, nu först hade de låtit hundarna löpa. – Huss .. huss – husschaa! Hetsningsropen till hundarna ljödo ända in i sjukrummet. Huss – husschaa! Söka kissorna – söka, söka, söka! Ja, ja, ja, – söka, söka, söka! Evert sitter blek och andlös i sängen, som gälde hetsandet honom själf. Rococo-noveller ULRICH-THEODORS TROLOFNING. Af alla det romerska rikets konungar och furstar vid denna tid, år 1710 af vår kristna tideräkning, kunde, om man undantager den oförliknelige August den store af Sachsen – Apollo och Mars i en och samma skepnad – ingen jämföras med Ulrich-Theodor af Anhalt-Dessau, ty vare sig frågan blef om kroppslig skönhet, om anletsdragens regelbundenhet och gestaltens majestät eller själens egenskaper var denne den mest fulländade prins och mansperson, som man kunde se för sina ögon. Hans fader, den regerande hertigen, UlrichFerdinand, hade ej haft någon möda ospard för att tillse, att sonen öfvades i alla de stycken, som det höfdes en arfprins af ett så ärofullt hus och den blifvande fursten i ett så förnämligt rike att känna. Den lärde holländaren Loccenius från Accademia Philippina i Leyden hade fört Ulrich-Theodor in i de gamla auktorernas verk, som äro källor med alltid frisk dryck, och den åldrade grefve Lichtenstein, krönt af ära från sina kampanjer med prins Eugen vid Zenta i Ungern, hade instruerat honom i vapnens konst.
Sköldberg, under revisionsåren erhållit, blifvit till honom, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts särskilda nådiga föreskrifter, utbetalda, torde något yttrande öfvei Revisorernes framställning härom icke af Kommittéen erfordras. Vid Revisorernes yttranden, rörande de förmåner, som till salpeternäringens förkofran varit under åren 1844 och 1845 i nåder beviljade, äfvensom angående Kronans verkliga kostnad för hvarje vid krut - — 420 — brak levereradt Lispund salpeter, eller 7 R;dr 21 sk. för år 1844 och 7 R:dr 15 sk. för år 1845, får Kommittéen erinra, att icke endast inlösen samt uppbörds-, transportoch magasinskostnader, utan äfven aflöning, pensioner och andra utgifter, jemte afskrifningar af propriebalanser och förbrukade inventariers värde m. m., härvid tagits i beräkning; varande likväl hela den härigenom uppkomna kostnad mindre, än hvad i blott inlösen, 7 R:dr 24 sk. per LM., för levererad salpeter, för icke så lång tid tillbaka, utbetaldes. De premier, som under den förra tiden voro anslagna för salpeterladors anläggande efter Österbottniska methoden, hafva längesedan upphört att utgå. Vidare hafva Revisorerne, med tillkännagifvande, att salpeterfondens inkomster under den tid, revisionen omfattat, lemnat ett öfverskott af 169,511 R:dr 36 sk., anmärkt, att det af Rikets Ständer bestådda anslag, 194,000 R:dr om året, måste vara alldeles för högt tilltaget; och derjemte fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på olämpligheten af att till allmänna ändamål anvisa mera, än hvad som ungefär motsvarade behofvet.
S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Staissamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 11 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 48, i anledning af väckt motion, angående roteringen i Skåne. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Banco• och Lag-Utskottens "Prot. T]t dr. den aa Des. 1834- 67 den rr dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 3, i anledning af väckta frågor, om ytterligare Lagstiftning för Rikets Ständers Bank. S. D. Då nu å nyo föredrogs ConatitutionsUtskottets den ii dennes på bordet lagde Memorial, N:o 68, med ändrings-förslag vid 72 §. Regerings-Formen, samt ett deraf föranledt tillägg i 75 §. Riksdags-Ordningen, förklarade Ridderskapet och Adeln såsom sina gemensamma tankar följande anmärkningar: 1:0 att 72 §. Regerings-Formen borde erhålla följande lydelse: Rikets Ständers Bank förblifve under Rikets Ständers egen vård och garantie, så att deu må ostördt förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Riks-Stånd dertill förordnar, efter Rikets Ständers, i öfverensstämmelse med serskild Banco-Lng och Rikets öfrige gällande Lagar, gifna föreskrifter; och åligger Rikets Ständer att fylla den brist, som möjligen, kan uppstå i Bankens tillgångar, för fullgörandet af dess, genom Lagstadgade förbindelser. Rikets Ständers Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt, efter ordalydelsen, inlösas. Dessa sedlar skola, uti all Kronans uppbörd, och i alla betalningar tiil Staten, emoltagas, lika med Rikets metalliska mynt. Banco-Lag må ej stiftas, ändras eller upphäfvas, ej heller beslut om sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden vidtagas, med mindre, i likhet med hvad i 87 §. Regerings-Formen stadgas, om allmän Civiloch Criminalsamt Kyrkolags stiftande, Konungen och trenne Riks-Stånd derom blifva ense.
Uttrycket »der Konungen ej annorlunda förordnar,» kan ej betyda annat än: »der Konungen ej genom en i administratif väg utgifven författning annorlunda bestämmer,» ty icke lärer det väl kunna komma i fråga att Konungen skall för hvarje särskildt fall om hemorten förordna, icke lärer det väl kunna komma i fråga att Konungen mera här än i andra fall skall ingripa annorlunda, än genom en allmänt gällande föreskrift. Frågan om den ort, som för hemort skall anses, är deremot så väsendtligen ett ordningsmål, att dess öfverlemnande åt Konungens framtida bestämmande, ej kan anses oriktigt. Hr Olivecrona: Af den diskussion, som här försiggått ang:de den föredragna §:n, torde man lätt hafva insett att det finnes skäl, som tala för bibehållandet af 2:dra morn:!, men att äfven hvarjehanda betänkligheter deremot kunna uppställas. Jag tillstår att för mig äro de sednare öfvervägande. Om det också är af mycken nytta att fartyg kunna inregistreras, och det möjligen äfven kan bidraga till skydd för 3:dje man, som derigenom sättes i tillfälle att få reda på fartygets hemort, så torde man dock, vid genomläsandet af andra länders sjölagar, finna att det åtminstone utomlands icke ansetts vara af så stor vigt. Jag har genomläst den Norska sjölagen, och der finnes icke något sådant stadgande. Den Norska skeppsfarten är större än den Svenska, och jag tror att när man i Norge kan hjelpa sig utan ett dyligt stadgande, så böra vi äfven kunna göra det. Jag anser derföre bäst, om 2:dra mom:t borttages och §:n bilälles, sådan den lyder i K. M:s Propos. Men skall mom:t bibehållas, så förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss, och detta på grund deraf att jag anser redaktionen mindre lämplig, samt i öfrigt till alla delar instämmer i de anmärkningar, som af Gr. Sparre och Frih. Armfelt blifvit anförde. Gr. Sparre: I civilrätten beror mången fråga af en menniskas hemort, meri man tillåter henne aldrig att efter behag sjelf bestämma denna, utan det gör lagen.
Ehuru öfvertygadt Utskottet, å ena sidan, är, alt den na föreslagna nya upp-och utlåning skall åt handeln och den större rörelsen gifva en trygghet och liflighet, deraf verkningarna visserligen komma all välgörande sträcka sig till Landets flesta Närings-grenar, har Utskottet dock, å en annan sida, ej kunnat förbise, dels alt på en så vidt utsträckt Disconterings-rörelse ej obetydliga förluster kunna uppslå, serdeles i början, och innan densamma hunnit behörigen stadga sig, dels ock, alt inträffande oförutsedda omständigheter någon gång kun - I02 B anco-Ut skottats Betänkande N.o 53. de pä längre eller korrtare tid göra för allmänna Penninge-ställningen och Bankens egna operationer äfventyrligt att, utan möjligheten af en inställelse, oafbrutet till när sta Riksdag dermed fortfara. Det är under dessa synpunkter, som Banco-UtskoU tet slutligen funnit sig böra vördsamt föreslå Rikets Ständer: fi) att intill Rikets Ständers nästa sammankomst, då , genom några års erfarenhet, nyttan, ändamålsenligheten och vinsten på det hela af denna uppoch utlåningsanstalt hunnit någorlunda visa sig, de derute finflytande Ränte-re veimer icke må ingå på Bankens vinsträkning, utan serskildt upptagas och balanceras såsom en Reservfond, hvars behållning för hvarje år, efter uppgjordt bokslut, åter må kunna användas till utlåning uppå enahanda grunder, som, i afseende å de upplånade medlen, blifvit utstakade ; b~) att, i förening med den afBancoUtskottet redan föreslagna allmänna grundsatts, att mera ej upplåna?, än som i föreskrifven utlånings-väg kan blifva användt, Bil. till B anco-Utskoltcis Bet. N.-o 53. i53 Banco-Fullmägtige också må hafva sig förbehållen den rättighet, gtt, om och enär vigtiga skäl dertill förefinnas, kunna på längre eller korrtare tid inställa så väl upplåningen som den derpå grundade utlånings-rörelsen, intilldess sådana förhållanden inträffa, att densamma, utan befarad menlig påföljd, åter kan vidtaga och fortsättas.
Län motion, att de, som bo nära intill kronoparkerne Östra och Vestra Kinneskogen inom Skaraborgs Län, måtte förunnas rättighet, att, emot billig afgift, för sina nötkreatur få begagna mulbete derstädes: 15:o Jonas Johanssons från Gefleborgs Län motion, om beviljande af ett statsanslag \ Prot.-Uldrag den 30 December 1850. 79 å 2000 rdr banko lill förebyggande af utskärningar å byaägor, som ligga invid Ljusne eif; 16:o Hindrik Anderssom från Orebro Län motion, angående bidrag af allmänna medel för vägeller bro-anläggning öfver Hammars färgesund i Nerike; 17:o Anders Olssons och Nils Larssons från Jemtlands Län motion, angående beviljande af 4000 rdr årligen, intill dess Jemtlands nya roteringsverk hunnit blifva fulländad!; 18:o Johan Bergströms från Stora Kopparbergs Län motion, angående fördelning af inom Appelbo och Malungs rå belägne skogar emellan samtlige jordegarne inom dessa socknar; 19:o Nils Anderssons från Wermlands Län motion, angående egarnes af Konrads forss bruk berättigande att under 3:ne års tid få anstånd med ränta och afbetalning å det i Riksgälds-kontoret erhållna lån af 30,000 rdr banko; 20:o Efraim Larssons från Elfsborgs Län motion, angående nedsättning i soldat roteringen jemte anslag af Statsmedel till beklädnaden för Indelta Arméen; 21:o lierman Jonsson Öboms från Norrbottens Län motion, angående anslag till jordbrukets upphjelpande och förbättrande inom nämnde Län, m. m.; 22:o Anders Medins från Kronobergs Län motion, angående hemmansegares befri ande från kronobrefbäringen och att densamma måtte af staten bekostas; 23:o Pehr Nilssons från Christianstads Län motion, om tryckning och utdelning af Hr Stjernsvärd^ förslag till förändrad organisation af Landtförsvaret; 24:o Matts Mattssons från Stora Kopparbergs
Om nu så händer, alt denna inbjudning förändrar ett, två eller tre Stånds beslut, så frågar jag: huru har man kunnat kalla för beslut det första, och af fruktan att synda emot detta s. k. beslut icke låtit MedStånden få yttra sina åsigter? — Tilläfventyrs kunde äfven inom dessa trenne Ståud, hvilka man påstår hafva fattat sina beslut, minoriteten vara belåten alt få höra alt ^:del af Representationen tänkt lika med nämnda minoritet; och hvem vet, om ej den majoritet, som afgjort dessa s. k. beslut, nu, sedan den fått lid alt tänka på saken, samt, för alt bruka en liknelse, idisslat detta mål, nemi. tullfrågan, — hvilket vi gjort ifrån början, ty vi hafva med mycken svårighet tagit våra beslut, — hvem vet , säger jag, 0111 ej denna majoritet kunde minskas och minoriteten inom hvarje Stånd i följd deraf öleas? Om det är en möjlighet att vår inbjudning kan inverka på dessa Irenne Stånd, sä är den ej opassande. Jag är öfvertygad 0111 att ingen, 0111 ej tidningen Freja, kan misskänna, att motionens afsigt är hemlad ifrån fosterlandskänslan. När vi veta, att vi , med känsla för fäderneslandets bästa och med innerlig öfvertygelse om hvad som är nyttigast, sälta oss före att försöka om de tre öfriga Stånden möjligtvis skulle vilja läsa corrector öfver våra beslut, så anser jag icke att vi handla emot de former, sorn åtminstone hedern och fosterlandskänslan skrifvit. En ledamot lior sagt, att inbjudningen är stridande emot våra former: detta kan jag ingalunda finna, ehuru klart han sökt att sådant bevisa. Jag vill mot den frågan, att inbjudningen vore stridande emot formerna, sätta den önskan jag förmodar Konungen hysa, att känna Ständernes åsigter, synnerligast i sådana fall, som äro så vigtiga som detta; och äfven i önskning smål, Iivari Konungen äger att sjelf besluta, måtte del vara honom kärt att erfara, huruvida Hans beslut, motiverade ifrån hans höga ståndpunkt, hvarifrån Han ser vidsträcktare än R.
Jag förundrades något öfver en aftontoilett på landet, men han förtrodde mig, att hela huset varit sysselsatt att sprita ärter när mitt förebud kom, för en half timma sedan – och att hans hustru – för ingen del velat taga emot mig i ärtspritnings-costumen. Jag hann dock icke tänka på detta – eller förundras deröfver – ty nu kom hon sjelf flygande – och nu – skratta bäst du vill, ty jag gör ju det sjelf – nu förledde mig än en gång de glänsande ögonen, och dessa ord som hon tager – Gud vet ur hvad källa, der en själ speglar sig i hvarje droppa, utan att dock finnas. »Min Adolf» – var en otroligt artig och ledsam karl. Han sade så mycket vackra saker till mig och så mycket sura till sin Fru, vid hvars berättelser om sin badsejour han redan tycktes vara alldeles uppledsen, ty – när hon vände sig dermed till honom, egentligen för att i sina ord inlägga något förbindligt till mig – sade han ofta: »Min söta vän, det der har du redan berättat ett par gånger förut.» – hvilket på en gång bevisade hans ringa takt och hans hjertlöshet i allmänhet, och intetdera kunde jag fatta hos Fru A:s man. Sådant äfvensom motsatsen deraf plär smitta – när det är af äkta sort. De båda makarne smågnabbades ofta. Frun vände likväl alltid först utaf det, men hennes ögon glänste då stundom af en glans – som icke mera lockade mig. Herrn fann en viss skadeglädje uti att sätta sin Fru på tinnarne af templet, plåga henne litet, reta henne litet, klandra dem hon tyckte om, berömma dem hon ogillade, och han hade något i sin uppsyn som tydligt sade mig: »Du hade icke här att göra». »Mina älskade barn» – som Fru A. alltid vid badet sade – bestodo af en son och en dotter. Sonen var en yngling om aderton år, en valp som ännu icke öppnat ögonen, en kalf som ännu icke gått på bete; dottern – ett par år yngre – föreföll mig som ett i grund bortskämdt och något vårdslösadt barn.
Del synes derföre hvarken lämpligt eller med den för sådana ärendens behandling föreskrifna ordning öfverensstämmande, att Rikets Ständer till omedelbar pröfning upptaga den i förevarande motion framställda ersättningsfråga samt bestämma och anvisa beloppet af den skade-ersättning, som möjligen kan tillkomma egarne till den genom kaj-dammen vid Gråda kanals påbörjade anläggning, på sätt motionären uppgifvit, dels ”fördränkta” och dels ”bortsköljda" jord ; hvadan Utskottet anser sig böra hemställa, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. ' / Stockholm den 11 Augusti 1857. I Siats-Utskottets Utlåtande N:o 105. i Wto 105. Ank. till Exp.-Ulsk. den 11 Aug. 1837, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående Jöres lagen ersättning åt jord-egare inom Sine bxjar i Leksands socken Jäv liden skada genom vattenöjvers värn ning. (R:gs-Afd.) Riksdagsfullmäktige!! LarOlsson från Stora Kopparbergs Län har, uti ,en inom Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, påkallat Rikets nu församlade Ständers behjertande af den nödställda belägenhet, hvaruti 8 redan förut fattiga jordegare i Gärde och Mjellgens byar inom Leksands socken blifvit försatte derigenom, att vårflödvattnet i den s. k.