Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. propus., rörtde Landshöfdingens på Gottland begäran om anslag i låneväg till myrornas aftappande derstädes. Väl har jag funnit att Utsk. föreslagit, alt alla lån på denna hufvudtilel skola afskaffas; men deremot är nnmärkn. gjord , och som Gottland icke är i behof af en allmosa för alt bedrifva my6 U. 89 D en 15 Maj f. m. ror nas aftappning, men val af capitalbidrag under den tid, som deras utdikning lill vattnets aftappning påstår; så anhåller jag, att, utan afseende på en extra-statsreglering, hvars tillvaro jag icke erkänner vara öfverensstämmande med våra grundlagar, SlatsUtsk. måtte tillstyrka, alt provinsen Gottland mätte få i låneväg uppbära de nö'diga medlen, helst af gtde hufvudtiteln , på det att, när lånet blifvit ålerbetaldt af Gottland, det må kunna användas af andra provinser; och jag skulle jemväl tro, att StatsUtsk. hade gjort lätt, om det med Ekon.Utsk. gemensamt bered t och yttrat sig öfver sådana frågor. Hr Westfelt förenade sig med Frih. von Kraemer och förklarade, att det han uppgifvit verkligen vore med förhållandet öfverens lärn mande. 8:de punkten. Hr von Hartmansdorff, Ali g.: Afden korta framställning, som här är gjord, rörtde Technologiska institutet, kan jag icke rätt veta om meningen är att minska anslaget för institutet, örn så är, vidblifver jag den framställning , som Hr Biskop Hedren och Prosten Stenhammar gjort uti deras reservationer mot Utsk:s betänkande. StatsUtskrs utlåt. N:o 61 blef af R. o. Ad. återremitteradt. H. R, o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den i5 Maj lS/jo, Plenum kl. 6 e. m. Justerades a:ne prol.utdr. för denna dag f. m.
Ad i ämnet fattade beslut föranledas. Föredrogs ånyo Vällofl. BorgareStts genom prot.-utdrag N:o 437, meddelade, den 3 och 7 dennes på bordet lagda inbjudning till II. o. Ad. samt PresteSt., att instämma i den, vid föredragningen af StatsUtsIcs Utlåt. N:o 148, ang:de regleringen af utgifterno under RiksStatens Åttonde Hufvudtitel, af BorgareSt., i ofstde på förslaget pag. 47, beslutade förändring, att för Helsingborgs Läroverk bevilja en lärare-stat af en Rector och 7 Kolleger. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då för ändring af R. o. Ad:ns i denna fråga fattade beslut några nya skäl icke blifvit anförda, anhåller jag att R. o. Ad. med vidblifvande af samma beslut måtte lägga inbjudningen till handlingarne. Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt i ämnet. fattade beslut och lades ifrågav:de inbjudning till handlingarne. Anmäldes till justering, men begärdes på bordet nedannämn de från ExpeditionsUtsk. inkomne förslag till R. Sttrs underd. skr i f velser till K. II. N:o 163, ang:de ändring uti och tillägg till 4 kap. 2 § ByggningaBalken; N:o 166, i anledn. af K. M:s Nåd.
Domstolens beslut i detta ämne, funnit sig i nödvändighet att jemväl häröfver meddela bufvudsakligt utlåtande., har yttrat den särskilda tanken, att Herr Justitia:-Rådet trodde Landshöfdingen Flachs ifrågavarande åtgärd höra bedömas mindre efter bokstafven eller sjelfva uppställningen af hans föreskrifter; hvarifrån, ehvad än emot valet och lämpligheten af deruti förekommande uttryck kunde vara att anmärka, Justitire-Rådet ansåg erforderlig anledning för hans ställande under tilltal ej kunna hemtas, utan efter Landshöfdingens i gifven Lag stadgade Ämbetspiigt, de motiver, som verkat till berörde åtgärd och de ändamål, till hvilka den syftat. Enligt den för Landshöfdingarne utfärdade Instruction eger, uti hvarje förekommande ämne, Landshöfdingen, utan beroende af de honom till biträde förordnade Ämbetsmän, att ensam besluta. Af honom ensam, men icke af dem, fordrar Konungen ansvar för Läns-styrelsens skick; och Landshöfdingen ensam är underkastad det äfventyr, att utan dom och ransakning, varda från sitt ämbete skiljd, så snart Konungen icke längre är med hans förvaltning nöjd. Med så vidsträckta skyldigheter och ett så stort an - 1076 Riksens Ständers svar å ena, mäste motsvarande' rättigheter å ändra sidan vara förenade. Landshöfdingen, sedan han inhemtat kännedom om alla Länet rörande omständigheter och locale förhållanden, är utan tvifvel lika skyldig som berättigad, att stadga de grundsatser så väl i allmänhet, som i särskildta delar, hvaraf Länestyrelsens åtgärder höra bestämmas, för att i det hela leda till det mål, som gemensamt skola leda tili Länets bästa och förkofring. En gång faststälde, mäste de tjena till efterrättelse för alla, som afLandshöfdingens mening bero. Om Landshöfdingens rätt att vaka öfver iakttagande af desse grundsatser skulle upphöra hvarje gång hans omsorger och åligganden kallade honom från Residenset: om Lands-Secreterare och Lands-Kamererare då egde, att i mål, som röra Länsstyrelsen i det hela, handla efter andra och stridiga åsigter; så blefve oreda och förvirring deraf en oundvikelig följd:
Raab förmodat att kassan möjligen kan genom bokens försäljning blifva betäckt för sin utgift, finner jag icke någon betänklighet att bifalla hvad Utsk. föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer i allo med Frihme Tersmedens och Raabs yttranden, samt anhåller att, äfven för min del, få tillägga några ord. Riddarh.-kapitations-fonden är skiljd ifrån Riddarh.-kassan och användes till Riddarhusets underhåll. Den har redan en behållning af 28,000 R:dr och lemnar en årlig inkomst af ungefär 3,000 R:dr. Således äro de farhågor, Hr Bildt framställt, ang:de förringandet af tillgångarne för Riddarhusets underhåll, öfverdrifna. Om Riddarh.-kassan uplyste Hr Bildt, att hon år 1853 hade ett öfverskott af 2,791 R:dr, och detta blott för ett enda år. Nu är fråga endast om 400 R:dr, för hvartdera af påföljande 3:ne år, hvilka 400 R:dr icke skulle gå förlorade, utan, på sätt föreg:de talare uplyst, utgöra ett förskott, hvilket troligen till stor del kunde återbekommas, emedan förmodas bör, att de ledamöter, som i högre mån, än Hr Bildt, intressera sig för R. o. Ad:s historia, skola i allmänhet köpa 94 Den 15 November e. m. de ifrågavande prot:n och dymedelst minska den kostnad, som eljest skulle drabba Riddarh.-kassan. När alltså R. o. Ad. förnummit, att kapilations-fonden är en serskild kassa, synes det skäl, hvarpå Hr Bildt lagt så synnerlig vigt, nemi. att Ståndet skulle nödgas åtaga sig serskild skatt för prot:ns tryckning, hafva blifvit framkastadt för att göra den ifrågaställa åtgärden förhatlig. Något sådant bidrag kommer alldeles icke i fråga, emedan de medel, som på detta sätt af R. o. Ad. sammanskjutas, icke få användas till någon prot:s-tryckning, utan endast till husets underhåll.
Konsistorium skall dock för framtiden iakttaga, att hufvudredogörelseh uppgöres i noga öfverensstämmelse med det i nåder fastställda formuläret,-äfvensom att räkenskapen åtföljes af särskildt register. I afseende på de af Revisorerne gjorda anmärkningar vid Wisby Elementar-läroverks räkenskaper, får Konsistorium i underdånighet åberopa hosföljande, af Läroverkets Rektor afgifna, underdåniga förklaring. Konsistorium anhåller endast att dervid, i anledning af Revisorernes anförande i fråga om ett från egna kassan utbetaldt aktoratsarfvode, hvilket det synes Revisorerne att den person, som förorsakat anmärkningen, hade — 375 — bordt ersätta, för sin del få tillägga, att Konsistorium såväl af Kongl. Kammar-rättens skrifvelse den 24 November 1858, genom hvilken detta aktorats-arfvode infordrades, sorn af den i nyssnämnda skrifvelse åberopade 23 ti i den för Kongl. Kammar-rätten gällande instruktion saknat ali anledning att annorlunda förfara än .-om skett. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Sto rm äktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, L AANJOU D. SÖDERBERG. O. W. LEMKE. C. J. BERGMAN. Wisby den 29 December 18Ö0. II. P. Gustafson. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Öfver Rikets Högloflige Ständers Revisorers anmärkningar vid Wisby högre Elementar-läroverks räkenskaper för år 1858, får jag afgifva följande underdåniga förklaring. Revisorerne hafva anmärkt, att räkenskapen saknar register och sammandrag.
«Ja, jag var en otäck pojke, odygdig, näsvis, odräglig!« «Och jag en ledsam flicka, smågammal, tyckmycken och predikande. För hvart spratt du spelade mig, gaf jag dig en moralkaka.« «Nej inte en, min syster, utan sju, och derutöfver! Det var allt mäktigt!« utropade Harald skrattande och kyssande Alettes hand. «Men,« fortfor han, «de behöfdes och förtjentes väl. Men jag, ovärdige, var ändå litet glad när jag reste ifrån dem och till akademien.« «Och jag var icke heller ledsen att få ha mina sydon och saker i fred. Men då du kom hem, tre år sednare, då hade bladet vändt sig; då var det annorlunda. Då blef jag helt stolt öfver min bror.« «Och jag då öfver min syster. Vet du Alette, jag tror du måste slå upp med Lexow. Jag kan verkligen ej mista dig. Blif hos mig, i stället att fara med honom upp till det den ruskiga, kalla nordlandet, som du ändå icke tycker om!« «Det måste vi fråga Lexow om, min bror!« Så fortsattes samtalet länge, och blef småningom allvarligare och tystare. Syskonen tycktes tala om sin framtid, och det är alltid en allvarsam sak, men då och då bröt ett hjertligt skratt fram ur de stilla rådplägningarne. Det led fram åt midnatten, men ingen tycktes märka det. Susanna hade, under syskonens samtal, gått i nästa rum, för att lemna dem så mycket mera frihet. Hennes bröst sammanpressades af ovanliga och vemodiga känslor. Med pannan lutad mot fönstrets svala glasruta, såg hon ut i den sommarsköna qvällen, lyssnande till de milda och förtroliga rösterna derinne. Skymningen svepte sina mildt-dystra slöjor öfver dalen, och träd och mark, höjd och slätt, himmel och jord tycktes sluta sig till hvarandra i stilla förtrolighet. I gräset slumrade blommorna, lutande sig till hvarandra, och ur löfven, som sakta rörde sig sida vid sida, tyckte sig Susanna höra hviskas orden: «Broder! Syster!«
Prat. iotdt Sami. s£ij. 6 8* Underdåniga Skrifvelscrl är af Rifesdags-Fullmägtigen för Carlskrona Stad, Zacharias Danielsson vordel anmäldt, att genom ofvanberörde fattigförsörjnings-anstalt, som skall medföra en kostnad af 13,800 R:dr Banco, 721 personer njuta contant understöd och 84 erhålla lius, kläder och föda, bland hvilka alla fattighjon endast 179 tillhöra Stadsoch Tyska försatnlingarne, nien de öfriga 026 Amirälitets-församlingen, samt att Stadens invånare ej ville uti vården af sistnämnde församlings fattiga hädanefter deltaga, så framt icke det af Statsmedlen hähill bestådde anslag blefve Ökadt med ytterligare aooo R:dr Banco. Vid pröfningen af detta mål, har det, å ena sidan, ej undfallit Riksens Ständers uppmärksamhet, att Carlskrona Stads Borgerskap lern» nät ett kraftigt biträde till vården och underhållet af den till Amiralitets-församlingen hörande talrika mängd fattiga, samt att Stadens fattigvårdsoch arbets-i nrättning med dess nuvarande utsträck. ning medför större kostnad för Borgerskapet, än om den endast inskränkte sig till Stadsoch Tyska församlirigarne ; men, å den andra, hafva Riksens Sänder ansett det äfven böra i betraktande tagas, att af Amiralitetets vistande i Carlskrona en icke obetydlig fördel Borgerskapet tillskyndas, medelst den liflighet, som derigenom sprides till handel och näringar; hvadan och då härtill kommer, alt uti de af E. K. M:ts Befallningshafvande i Länet insände handlingar någon tillökning å det tillförene bestämda anslaget icke blifvit ifrågasatt, men endast anhållan gjord om anslagets fortfarande, Riksens Ständer, med afseende för öfrigt på Statsverkets knappa Underdåniga Skrifvtlseri 83 tillgångar, ej kunnat bevilja det af Stadens Riksdags. Fullmagtig till omförmäldte ändamål begärda ytterligare bidrag från Statsverket.
VALBORG. OLOF. Ja, hon, är mycket älsklig. Ja, inte sant! Den här fördömda badresan! Också ett af mosters infall. Gertrud har aldrig vudet, så utför hon den också. Jag skulle då i sitt lif varit sjuk. Men får moster en idé i hufförr ha trott, att man skulle kunna hejda månen i sitt lopp, än förmå morbror att stanna i staden en sommar. Han, som är så förtjust i landet och dessutom en sådan slaf af sina vanor. Men det gick: landstället blef Gertruds reskassa morbror är inte rik, som ni vet och borta säkert. var hon! Ja, ett briljant hufvud har hon, det är VALBORG. OLOF. Gertrud? gonting, hon påyrkar aldrig någonting, hon blir aldrig ond, man får alltid rätt i ord och Nej, moster menar jag. Hon vill aldrig nå- ändå genomdrifver hon i nittionio fall af hundra hyad hon föresatt sig. Vete tusan hur hon bär det der ordet lirka! sig åt! Hon lirkar sig fram. Åh, hvad jag afskyr VALBORG. er moster. Ni tycks inte vara någon varm beundrare af OLOF. än är, är jag nästan lite smått rädd för henne. Nå, Jo, bevars. Men så 24 år och kandidat jag jag har vistats elfva år här i huset, så jag har hunnit lära känna hennes makt. Hon lirkade mig att begagna jacka till dess jag hade gått och läst, och polkahår till dess jag tagit studenten. var för nöjet att få mig att göra precis hvad och bevisningar. Hvarför, kan jag inte ännu förstå; såvida det inte jag inte ville. Hon kan böja stål med sina skäl VALBORG. niska? Professorn tycks vara en mycket god menOLOF. kan inte sjelfva moster rå på honom. Hvad är han eljest? VALBORG. OLOF. Ja, det är han, när han är menniska. Då att förena alla dessa egenskaper kan väl näppeligen undfalla någon. Emellertid är han en henågot mer rörande än hans yrvakna: Jag har Grubblare och lärd. Och hur svårt han har dersman som få, det är visst, och jag vet knappt väl inte glömt något?
Man söker förmå den uppväxande generationen af den lägre classen på landsbyggden, isolerad och obekant med ädiare och nyttigt bildande recreationer, att afstå från, snart sagdt, den enda förströelse, som den är förunnad; men man har ännu ej, liktidigt med dessa åtgärder och bemödanden, varit betänkt att på något annat sätt ersätta den njutning, som man söker afskaffa, att bereda tankens vändning till andra och bättre föremål, för att factiskt för den mindre bildade kunna ådagalägga , att brännvinet ej utgör hufvudelementet för all nöjsam sysselsättning. Försakelsen utgör icke ett grunddrag i menniskonaturen. Pluralitetens ögnamärke är fastmera att bereda sig njutning, och vill man borttaga en, måste något annat sättas i dess ställe; ty för den enfaldige och mindre bildade blifver det städse en svårlöst fråga, hvarföre honom betages möjligheten att bereda sig den enda recreation, som han känner och som är honom förunnad. Det är för att till någon del fylla denna brist uti våra nationella institutioner, som jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten på folkfester, förenade med täflingsöfningar, t. ex. målskjutningar, gymnastiska öfningar, kapplöpningar o. d. m. Må man emot dessa fester invända hvad svårigheter och olägenheter sorn helst, — allt nog, en måhända icke aflägsen framtid skall kunna vittna om det välgörande inflytande, som en sådan inrättning kan utveckla i afseende på nationens så physiska som moraliska bildning. Visserligen är detta medel långsamt verkande till det goda ändamålet och framställer måhända i början mera löjlighet än nytta; men likfullt är det ett medel alt, under friare umgänge, sammanföra olika classer af medborgare inom en inskränk - De» 24 Febr u a lii. skränktare rymd, och dymedelst till den mindre bildade sprida den bildning och skickligt uppförande, som contact med mera bildade kan åstadkomma och åstadkommer.
Hvilken, om ej jord brukaren, skulle då fått väghållningsbesväret sig ålagdt? Och hvad, om ej hemmantalet, skulle väl utgjort grunden för deltagandet deri? Då nu detta utsträcktes til! och med till den från så många andra bördor befriade privilegierade jorden, och icke ens Konungens gårdar och ladugårdar undantogos, kunde man naturligtvis icke hafva skäl till klagan. Helt annorlunda hafva förhållandena under de sednare decennierna gestaltat sig. Vid sidan af jordbrukaren har uppstått en befolkning af bruksidkare, fabrikanter, handlande och handtverkare, bland hvilka mången för bedrifvande af sin rörelse och afsättning af sina produkter har vida större behof af lätta kommunikationsmedel, än den egentliga jordbrukaren, som, utan att särdeles ofta skiljas från hemmet, stilla sköter sitt jordbruk; och för aila i sednare tider tillkomna utskylders utgörande har man äfven, sedan man allt mera larl sig inse, att mantalet icke vore rätta grunden, lagt annan sådan. Man torde invända, att väghållningsbesväret är ett hemmanen åliggande onus, hvars aflyftande från dessa och påläggande på andra näringar icke vöre rättvist. Väghållningsbesväret är likväl tili siu natur så föränderligt, att det icke, såsom t. ex. jordräntaD, kan med säkernet beräknas vid bestämmande af ett hemmans värde. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshs Betänkande N:o 2. Till följd af nya kommunikationsleders upptagande, ökas på vissa orter, och minskas å andra tungan af denna skyldighet högst betydligt. Nya vägar pröfvas af Kongl Maj:ts Befallningshafvande nödvändiga och åläggas till underhåll kommuner, som tillförene varit derifrån fria. Nya fabriksanläggningar öka trafiken på redan befintliga vägar och försvåra såmedelst deras underhåll. Med ett ord: de vexlingar, denna börda är underkastad, och hvilka göra den ännu mera tryckande, ådagalägga, att den icke i sjelfva verket är jemförlig med andra till omfång och beskaffenhet bestämda onera. Då således en förändring i sättet för utgörande af vägunderhållet torde få anses nödvändig, så uppstår frågan, huru förändringen bör ske.
Med hänvisning till 112, 114 och 121 §§. i Banko-Reglemenindragning af tet, innefattande, bland annat, dels att Fullmäktiges första pligt är fie^fö/diupprätthållandet af myntvärdet genom ändamålsenliga åtgärder till skontering och metalliska kassans förstärkning eller till förminskning af Bankens förutlcfn3 samt l ii iii -nili. i ' tl“ Kassa hindelser och utlåningar, dels att fullmäktige böra, när kurs eller Creditiv. andra förhållanden gifva anledning att befara uttag af metallisk valuta, i tid begagna de utvägar, sorn blifvit dem lemnade för att afböja metalliska kassans nedsjunkande till det fastställda minimum, samt dels att det åligger Fullmäktige, att, när större uttagningar af silfver från Banken äga rum eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, minska utlåningen genom Handelsoch Närings-Diskonterne, afslå ansökningar om Kassa-Creditiv samt uppsäga till inbetalning inom 3 månader redan beviljade dylika Creditiv; väcktes hos Fullmäktige, den 12 April innevarande år, det förslag, att, enär Ban - / 24 kens metalliska kassa, genom uttag af Silfver, betydligen minskats, samt all anledning vore för handen befara, att påkänningarne å nämnde Kassa komme att fortfara, Fullmäktige lill en början måtte förordna, att hvad af fonderna till utlåning genom Handelsoch Närings-Diskonten samt till Kassa-Credilivrörelsen vid så väl DiskontVerket i Stockholm, som Låne-Kontoren i Götheborg och Malmö för det då närvarande funnes outlånadt eller oanvändt, tills vidare och intilldess annorlunda kunde varda beslutadt, ej måtte i låneväg utgifvas; och stadnade Fullmäktige, vid pröfning af omförmälda förslag den 19 i samma månad, uti det beslut, att af den till utlåning genom Handelsoch Närings-Diskonten i Stockholm anvisade fond en summa af 300,000 R:dr B:ko tills vidare ej finge utlånas, samt att Kassa-Creditiv åt enskilda, hvarför den då tillgängliga fonden på det hela utgjorde 1,500,000 R:dr Banko, tills vidare ej finge vid nämnde Diskont samt Låne-Kontoren i Götheborg och Malmö beviljas.
Na^ts Lefallningskafvancle i Nalmökus Kän i unclerclanigket inkommit rne<l Letänliancle ock korslag till n^ rote-inöelning» äfvensom, jemlilit kära iue<k!<:Ia<l Käöig Kemiss, Krigsock kaminsr-6okiegrerns, seclan ^tterligsrs utlösningar klilvit krän veclerköranäs inloröracle, unöerclänigt Iltlätancle i ämnet algi svit 5 ock kar ak klessa kanölingar inkemtats: att, såsom löljcl ak atslii-Iliga koställens viel s. 6. ^.clelskank-Ilegementet utträ^ancle fran as klem kittilä utgjorcl ordinarie rotering ock ölvsrgaencle till extra särlan, rotarne K:o K, viil 8!c^tts Lomsragni, K:o ^8 viri ^korna tiom^agni 8amt K:o i vict lilerrestails kom^agni, keit oek kället klilvit ujisrlöste ook ur 8öclra 8liäuslia Infanterikegementets Roteringock snclelnings-verk försvinna^ art roten K:o 8c> vicl 8Ii^-'tt8 6ompgni, säsom numera klott utgöranclc en kalk rote, ak86tt8 att Käclanslter förklifva vacant, emot erläggancle ak 6 tunnor sjzaumäi, kalsten räg ock kalsten Korn, kör kel rote rälmacit, samt att rotarne K:o rar vict 8k^tt8, K:o 3o vicl ksrs samt Krris 26, Aij ock ,s5 vict llrlko 60 m^iggnicr, ester slisclcl insättning as anörs roteclelar, icleutgängna /Lclelsfauekoställenas ställe, älven framgent förklilva i lull ock ellsctiv orciinarie rotering c^varstäencle.
Detta gjorde jag derföre, att, då Hr Akerman i sin reservation åberopat såsom ett vigtigt skäl för sina åsigter om vår dåliga financiella ställning, och nödvändigheten att upphjelpa denna genom höga tullar, den omständigheten, att silfver icke hade någon tendens att stanna qvar i banken och öka sedelstocken, utan att silfret, i den mån det indrages, alltid åter utgått; så var det för mig nödvändigt att visa, hurusom detta förhållande alldeles icke var något kreterium på någon dålig eller felaktig ekonomisk ställning, utan att sedelstockens storlek berodde på något helt annat, nemi. på rörelsens verkliga behof af bytesmedel. Men då man taiar derom, duger det naturligtvis ej att taga de siffror i beräkning som Hr Wolffelt anfört, (äfven om de varit rätt uppgifna), ty det finnes jemväl andra sedlar än Riksbankens, hvilka uppfylla cirkulationens behof och som ingå i den verkliga utelöpande sedelstocken, nemi. privatbankssedlarne. För att få reda på den omständighet, hvarom fråga var, och som vid denria undersökning intresserar, nemi. beloppet af den sedelstock, som rörelsen visat sig under en längre tid behöfva, måste man således icke allenast taga Riksbankens utan äfven privatbankernas sedlar i beräkning, och det är just denna sammanlagda siffra, som jag anfört. Hr Wolffelt kan finna densamma i Finans-komiténs Betänk, på tabellen XII. Jag har också ganska noggrannt och riktigt vid det föreg:de tillfället angifvit, att ifrågav:de verkligen utelöpande sedelstock under en mängd af år icke i allmänhet varierat till sina gränser mer än omkring 10 millioner. Det har visserligen under denna tidrymd funnits ett undantag, nemi. 1854 och 55, då hela den utelöpande sedelstocken, såsom förut blifvit sagdt, uppgick till resp. 64 och 77 millioner; men just det förhållandet, att den genast åter nedgick till sitt normala belopp, visar att detta varit någonting abnormt. Medan jag nu har ordet, må R. o. Ad. ursägta, om jag som hastigast upptager tili besvarande några få anteckningar, som jag ogjort.