Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sistlidet års Revisorer anmärktes, att de af Kongl. Maj:t i nådigt bref den 17 beptember 1856 meddelade förskrifter i fråga om sättet för uppgörandet af elementarläroverkens räkenskaper ingalunda kunde anses rara iakttagna derigenom, att vid 1858 års räkenskap varit fogade särskilda promemorier å lönebelopp för lärarne vid de olika läroverken i hufvudstaden, helst dessa promemorier, som voro skrifne med förkortningar, derjemte saknade underskrift af dem, som desamma afgifvit. v Vid granskning af 1859 års räkenskap befinnes förhållandet vara enahanda med de räkenskaper, som uppgjorts vid hufvudstadens undervisningsverk för sagda år. med undantag af de för Catharina, Hedvig Eleonor® och Adolf Fredriks lägre elementarläroverk afgifna redogörelser, deruti Kongl. Maj:ts i berörda hänseende meddelade föreskrifter blifvit till hufvudsakliga delar följda. Revisorerne hemställa derföre, att vederbörande^ läroverkskollegier må förständigas, att ställa sig dessa föreskrifter tiil efterrättelse, på det enhet och ordning i räkenskaperna må vinnas. Vid jemförelse emellan ingående balanserna till förestående räkenskap och utgående balanserna i sistlidet års revisionsberättelse, befinnas desamma mycket olika. Denna olikhet härleder sig dels derifrån, att räkenskaperna för flera både donerade fonder och elementarläroverk, som icke futmos upptagna i 1858 års sammandrags-redogörelse för Stockholms undervisningsverk, blifvit intagna i den för revisionsåret afgifna redogörelse, dels deraf, att i sistnämnda års redovisning för Aleniska fonden å eria sidan blifvit från tiilgångsbalansen utesluten en i nästförutgångna årets räkenskap utbalanserad post å 2,635 R:dr 68 öre, hvilket belopp, enligt hvad det hos Direktionen öfver nyssnärnsda undervisningsverk den 14 Oktober 1859 förda protokoll gifver vid handen, bort föras inom linien, hvaremot i samma balans uppförts en räutefordran å § 2. 260 — Q 1,050 R:dr 13 öre, hvilken i stället bort tagas till uppbörd för året.
Ett ögonblick tänkte jag på revolvern: ett skott genom tinningbenet, och ditt orena omhölje blir liggande kvar som exkrement på gatan, medan det som aldrig kan orenas går bort i frihet. Men jag skrattade, ja, jag skrattade högt för mig själv. Hur visste jag att det orena bara var kropp? Visste jag hur många skal det satt kring det som aldrig kunde förorenas emedan dess väsen var renhet? Och jag tänkte med aposteln: Herre, när skall du befria mig från denna dödens kropp? Och det var då, i ensamheten, mitt på Jakobsgatan, klockan tre på natten, jag stannade häpen över fyra ting, dem jag ej kunde komma ifrån: baronens dam, med sitt vredgade barnansikte, kvinnan, som kräkts på baronens stövlar, skunken jag skjutit, och så jag själv, eller det där skalet. Med alla dessa ting hade jag så mycket del, att jag kände mig behöva brännas. Var jag identisk med det orena? Kunde vidriga ting uppfattas med det som ej självt var vidrighet? Hur kunde ting som jag ej rört vid uppröra mig? Ja, men hör mig, du tänker på hinduernas tatwam asi, men jag tänkte ej på detta då, jag upplevde det. Jag tyckte att hela skapelsen var en enda blodig, snyftande köttklump, virvlande kring ett centrum: det inuti mig som var innanför alla skal och som aldrig kunde bli orent. Och i och med detsamma försvann all känsla av orenhet ur mitt hjärta. Ty vem var i detta centrum? Endast Han. Men Han var även i varje del av massan och något dessutom. Han var i mig som skjutit skunken, han var i djurets orenhet, i skökans spott och spyor, i baronens lilla högfärdiga hjärta och i de brinnande rosorna på damens kinder. Han var i gatstenen och inne i mitt stackars darrande hjärta. Herre, viskade jag, vad du är stor och förfärlig, vem vågar sätta sig upp mot Dig? Men Han var mera. Han var rytmen i stjärnornas gång och den enda väldiga sången i det tomma rummet när en gång all jorden tystnat och planeterna gått att vila. Han var Rörelsen, Han lät allt hålla ihop eller brista, krossas eller gråta, plågas eller fröjdas. Han var det aldrig förorenade, därför att Han icke hade egenskaper.
Se här står hans märke." "Besynnerligt att jag förut inte sett det", utbrast Wolf. "Jag har ju arbetat hos Moritz i åtta år och vet nog hvad han duger till. Han är den skickligaste pistolsmed i Österrike." "Ja, i Sachsen också", tänkte nykomlingen infalla, men hejdade sig vid en blick på Wolfs snopna ansigte. I stället gick han fram till den gamle pistolsmeden, klappade honom vänligt på axeln och sade med en ton, som han gjorde så mjuk och inställsam som möjligt: "Har ni träffat jungfru Annchen nyligen, fader Wolf?" Vid denna fråga upplyfte pistolsmeden hufvudet, såg några ögonblick forskande på nykomlingen och sporde derefter: "Jag förstår inte det förhållande, som råder mellan henne och er, löjtnant von Bierich." Den unge bleke mannen rodnade starkt och kunde ej svara på en ganska lång stund. Härunder lade Wolf pistolen ifrån sig, satte båda händerna i sidorna och fortfor under det han skarpt fixerade löjtnanten: "Jag ska' rent ut säga er, att den der förbindelsen inte passar sig." Under det Joseph von Bierich befann sig i detta brydsamma tillstånd, hade han mekaniskt fattat en lös pistolpipa, den han häftigt vände mellan fingrarne. Då Wolfs senaste ord träffade hans öron, släppte han pipan. Den föll hårdt mot stenläggningen vid dörren och sprang sönder. "Jo, nu har ni gjort, vackert åt mig", utbrast gamle Wolf, under det en mörk sky af harm drog öfver hans anlete. "Den der pistolen ska' vara färdig om ett par dagar, och..." "Hjelpes väl med detta", afbröt von Bierich raskt och drog upp ett par guldmynt, dem han lade på verkstadsbordet. "För en så skicklig pistolsmed som ni är, mäster Wolf, ni har ju berättigadt anseende för att vara den skickligaste i Sachsen, blir det väl ingen svårighet att förfärdiga en annan pipa, så att ni må kunna ha vapnet i ordning på bestämd tid." Detta vädjande till hans skicklighet jemte åsynen af guldet gjorde att mäster Wolf med ens blef mildare till sinnes.
R:dr mindre än 1827; äfvensom Fabriks-Idkarnes antal minskats ifrån 38 till 25, Stolarnes ifrån 106 till 83 samt Arbetarnes med io3, jemförelsevis till förhållandet sistnämnde år. Orsakerna dertill har FabriksSocieteten uppgifvit och Hall-Rätten vitsordat vara, dels ett utvidgadt bruk af bombasin och utländska tyger, dels uppstegring å utländska orter af ullpriserna, hvilka haft till följd Klädesprisernas förhöjning och bidragit att minska afsätlningen. Deremot hafva de skärpta Tullbevakningsanstalterna, närmast föranledda af föreskrifterna om åtgärder till Cholerasjukdomens afvärjande ifrån Riket, de tvänne sednare åren ansetts hafva på Klädeshandteringen fördelaktigt inverkat; hvarvid äfven, enligt hvad Magistraten erinrat, bör tilläggas å ena sidan de omsorger, sora vidtagits för ullproduktionens förbättrande inom landet, och å den andra, den utväg till afsättning, synnerligen af gröfre Kläden, hvilken är beredd derigenom, att sådana af Svensk tillverkning för Arméens behof årligen upphandlas. Enär härtill kommer, att Klädes-Fabriks-yrket är skyddadt och gynnadt genom förbud af utländskt Kläde, tror raan sig hafva skäl förvänta, att detta yrke skall framdeles vinna betydligare framgång och tillvext, äfven inora Hufvudstaden, ehuru här saknas en fördel, sorn uti Norrköping i så hög grad gynnar Fabrikerne, nemligen tillfälle att med vatten drifva machinerierne. För att ersätta denna brist, begagnar Fabrikören Öberg numera en ångmachine vid sin härvarande Klädes-Fabrik; hvarjemte flera andra förbättrade Machinerier och Inrättningar äro b sednare åren vid Klädes-Fabrikerne i Hufvudstaden införde.
I fråga om den högsta pannerymd, som för bränvinsbränningen i l:a klassen skulle få begagnas, har Kongl. Maj:t föreslagit, alt redskap för bränvinsbränningen till husbehof skulle vara af högst 18 kannors rymd, samt alt redskap för bränvinsbränningen såsom binäring till jordbruket ej må innehålla större rj'md än 63 kannor, utan mäsk värmare, eller 47 kannor med mäskvärmare; hvaremot inom Hederv. Bonde-ståndet de förslag b 1 i f v i t| framställde, att till bränvinsbränningen för husbehof borde få begagnas huru stor pannerymd som helst; alt pannerymden borde utsträckas till och med 90 ä 100 kannor; att den borde inskränkas till 25, 24 å 22 kannor, och så vidare. Då Utskotten emedlertid frångått den af Kongl. Maj:t föreslagna indelning af bränvinsbränningen i Ira klassen, men deremot ansett de af kommilterade uttryckta och af Kongl. Maj:t godkända åsigter, i fråga om redskap lill den af Kongl. Maj:t föreslagna l:a klassens bränvinsbränning, såsom binäring tili jordbruket, kunna i de väsendtligaste delar ega tillämpning vid bestämmandet till form och storlek af redskap tiil den af Utskotten antagna l:a klassens bränvinsbränning, hafva Utskotten velat föreslå Rikets Ständer, att redskap för bränvinsbränning i l:a klassen ej må innehålla större rymd än 63 kannor utan mäskvärmare och 47 kannor med mäskvärmare samt att redskapen i denna klass i öfrigt må vara af den beskaffenhet och form, som i 7 § af bi lagd e förslag till förordning, angående tillverkning och omdislillering af bränvin föreskrifves. 7:o På de af Kongl.
Nämnde Betänkande, som d. a sisth Junii vunnit Högvördige Preste-Ståndets och Vällofl. Borgare-Ståndets bifall, har af de 2:ne öfrige RiksStånden blifvit återremitteradt, på grund af framställde anmärkningar: a) Inom Högloft. Riclderskapet och Adeln: 1:0 af Herr Gunther, Carl, som ansett den af Utskottet för ifrågavarande dagsverksskyldighet föreslagne lösen, beräknad till två tredjedelar utaf Markegångsvärdet å manadagsverken, vara för hög, enär den skulle komma att utgöra åtminstone 1 R:dr Banco, och att derföre borde antingen förblifva vid den uti hi ti lis gällande författningar bestämda af tolf öre silfvermyut, eller lösen ej upptagas till större belopp, än en tredjedel af Markegångsvärdet; 2:0 af Herr Rothlieb, Axel Fredrik, i hvilkens tanka, dels antalet af Soldaters, Ryttares och Båtsmäns dagsverken till Presterskapet ej borde öfverstiga hvad som utgöres af torpare, med hvilka de kunde jemföras, dels hälften af Markegångsvärdet vore en billig grund för beräknande af nämnde dagsverkslösen; samt Allm, Desv. och Oeconomie-Ulskottets Utlåtande N.o 97- 3 3:o af Grefve Cronhjelm, Otto August, som anfört, alt då dagsverksskyldigheten i flere orter icke funnes, eller, om den af ålder funnits, åtminstone ej utgjordes hvarken in natura eller med penningar; skulle Utskottets förslag, om bestämmande af dagsverkens antal och lösen derföre, gifva anledning dertill, alt i flere orter uppkomme för Ryttare, Soldater och Båtsmän en dagsverks-skyldighet, hvarifrån de förut varit frie; och borde således det tillägg vid förslaget ega rum, att detsamma endast gällde för de orter, hvarest dagsverks-skyldigheten hittills utgått.
Nå, har du funderat på, hvad vi talade om RICHARD. inte var någonting att fundera på. GROT. heller talat med Rudberg om det? Ja så, inte det? Och du har inte RICHARD. Nej. GROT. fattar ditt beslut. Hm, det skulle du ändå göra, innan du RICHARD. saken då? Har Torsten något att göra med den här GROT. han skall teckna åtskilliga aktier i företaget. Men nu menar jag särskildt, att du skall höra, Nå ja, på sätt och vis, jag hoppasatt Nej, jag tycker, uppriktigt sagdt, det hvad han tänker om det förslag, som jag gjort dig. 106 RICHARD. beslut. Det kan i alla fall icke inverka på mitt GROT. skyldig att taga en viss hänsyn till honom. RICHARD. kunna ha för intresse af, om jag ingick i din tidning. GROT. af, att du skaffade dig en själfstandig ställning en egen utkomst. RICHARD. alldeles på villovägar, om du tror, att han skulle se saken från den sidan. GROT. att inte göra det. Det är ju möjligt, att han är nog osjälfvisk Men desto mera borde du Jaså, är det det du menar? Då är du Han skulle ju kunna ha ett visst intresse Jag förstår inte alls, hvad Torsten skulle Hm, jag tycker i alla fall, att du vore väl tänka på att visa honom din erkänsla för allt hvad han gjort dig. RICHARD. annat sätt än i klingande mynt? Och det anser du, att jag icke kan göra på 107 GROT. Hur annars, om man får lof att fråga? RICHARD. Ja, det får framtiden utvisa. GROT. Du har ändå en satans lycklig natur! RICHARD. Hur så? GROT. Nå, det har du för resten ärft af din mor. Jo, att inte låta genera dig af någonting. Jaså, framtiden! (Ser beundrande på honom.) (Richard vänder sig bort och ämnar gå ifrån honom. Grot håller honom kvar.) Nej, vänta! Du kan väl åtminstone göra mig den tjänsten att läsa igenom det här. (Tar upp ett större kuvert ur fickan, tar ett sig på bordet.)
Jag har velat relevera denna sak, derföre att den så ofta blifvit begagnad, för att imponera på Ståndet, derigenom att man framställt denna sats, som i sig sjelf är ganska obehörig, och leder derhän, att man snart icke kan yttra en tanke, stridande emot hvad andra Stånd beslutat, utan att genast anses såsom censor 26 H. 3o j 234 Den 14 J un i f, m, deröfver. Granskningen af sådana förhållanden, som nu visat sig inom StatsUtsk., tillhör hvarje enskild ledamot inom Stånden, och hvarje Stånd betraktadt såsom en individ för sig; men Gr. Horn har genom sitt upplysande anförande visat, alt StatsUtsk. ej iakttagit den grannlagenhet, hvarmed BondeSlts inbjudning tydligen visar, att det varit detta Stånds afsigt att tillvägagå, och att den bristande hofsamheten i StatsUtskts förfarande helt och hållet stridde deremot, då nemi. BondeSt. inbjudit R. o. Ad. samt PresteSt. att med förstnämnda Stånd -förena sig, och derigenom visat, att Ståndet ej ansett någon åtgärd inom Utsk. kunna vidtagas, så framt icke alla RiksSt. derom förenade sig. Jag vill blott hafva anmärkt detta, för att åtminstone visa, att det finnes flere ledamöter än Gr. Horn, som lemnat uppmärksamhet åt denna omständighet, hvilken hvälfver ifrån R. o. Ad. och PresteSt. hvarje förebråelse, att man här, genom detta beslut, skulle uppträda såsom censor öfver de andra Ståndens handlingssätt. Frih. Cederström, Anders: Med atiledn. af Gr.
I händelse tre eller flera auktioner å fastighets-pant varda förgäfves anställda, skall från Konungens vederbörande Befallningshafvande upplysning införskaffas, huruvida sådant härleder sig från fastighetens ofördelaktiga beskaffenhet eller från särskilda förhållanden i orten; hvarefter, såvida anledning förekommer, att full betalning för Bankens fordran ej kan utur panten utgå, utan att särskild lättnad i köpeskillingsliqviden varder en blifvande köpare beviljad, Fullmägtige ega att bestämma huru i thy fall vidare skall förhållas. Jemf. § 144. Utaf den för belåning af fastigheter, så i städerna som på landet, enligt § 143 mom. 1 afsatta fond ulgifvas jemväl lån mot pant af till viss man eller order ställd skuldförbindelse, lydande å bestämd summa, till betalning förfallen efter föreskrifven uppsägningstid, behörigen intecknad uti sådan fastighet, som i Banken får belånas, och försedd med Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 29 transport antingen på innehafvaren eller på Banken; dock med iakttagande af de föreskrifter, rörande grunden för lånesummans belopp m. m., som i allmänhet skola följas vid låns meddelande mot inteckning i fast egendom, äfvensom under öfriga, här nedan stadgade vilkor, nemligen: a) Yid lånebeloppets bestämmande iakttages, att afdrag sker ej mindre för en summa, motsvarande den lagsökningskostnad, som för Bankens säkerhet jemväl skall, vid fastighetslåns sökande, intecknas, än äfven för den ränteskilnad, hvilken kan uppkomma, då uti den såsom hypothek aflemnade förbindelsen lägre ränta, än 4 procent, är förskrifven, bj
Commissarierne böra hålla noga uppsigt derå, att en hvar sjelf och icke gepom andra förrättar den tjenst, hvartill han blifvit antagen; ankommande det på Cominissariernes ansvar, om något underslef härvid äger rum. §. i6t. Skulle någon Embetseller Tjensteman, som står under Fullmäktiges omedelbara inseende, beträdas med vårdslöshet eller försummelse i tjensten, bör han hos Fullmäktige förekalJas och inför Protocollet undfå lämplig föreställning. Låter han sig icke häraf rätta, må han, efter omständigheterne, suspenderas på längre eller kortare tid, med mistning af hela eller halfva lönen; men om han, efter dessa undfångna varningsgrader, icke skulle förbättras, så må han af Fullmäktige skiljas från tjenst och lön, eller innehafvande extra befattning. På enahanda sätt förhålles med den under Commissariernss närmaste inseende ställde Betjening, endast med den skillnad, att den felaklige, ( 85 ) innan han hos Fullmäktige af Gommissarierne anmales, först inför Commissariernes Prolocoll erhåller föreställning och på detta sätt undfår färsta varningsgraden, §. 162. Den, sorn anmäles för tjenstefel, må alltid, om han det åstundar, skriftligen förklara sig till Protoeollet; och då någon antingen suspenderas eller skiljes från Tjensten eller Extra Befattning, utfärdas ordentlig Resolution derå, med påtecknad hänvisning till Besvärs anförande. §. i63. Vill någon anföra besvär hos Rikets Ständer eller deras Revisorer, åligger det honom, att, inom Trettio dagar efter det han af Fullmäktiges Resolution erhållit del, sådant hos Fullmäktige skriftligen tillkännagifva. Sker det ej, har han förlorat rättigheten att klaga. §. Besvär öfver Fullmäktiges åtgärder böra, så framt de till pröfning skola upptagas, vara inlemnade till Fullmäktige sednast
Härvid må, för jemförelses skull, nämnas: att medelförbrukningen i England af kaffe stigit, ifrån 1T1T uns på person år 1801 till 14 uns år 1849, och af socker ifrån 15 ii. år 1821 till 24 ti. är 1849, samt att under de sista 50 åren priset i England fallit å kaffe ifrån 200 shilling per centner till 117 och å socker ifrån 80 sh. per centner till 41. Socker och kaffe äro visserligen de utländska förbruknings-arliklar, som uppgå till högsta värde i summan af vår införsel från andra länder, men tillökning har ock under den sednare tiden egt rum för andra införda varor, hvilket sjnes deraf, att införselstullen, som emellan 1830 och 1839 gjorde i medeltal 2,500,000 R:dr om året, 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Det är tvifvelaktigt, om en sådan fortfarande tillökt förbrukning af utländska varor hade kunnat ega ruin, om icke de af Hypotheks-föreningarne indragne summor i utländskt injnt hade lemnat en lättad utväg för deras betalande. Att desse indragningar icke verkat till förökning af Bankens metalliska kassa synes, deraf, att densamma utgjorde den 31 December 1845 R:dr Sp. 4,977,067 den 31 December 1852 ... » 4,870,965. Den 'enda påföljd deraf för Banken har varit, att den tid efter annan inköpt Hypotheks-föreningars å utländskt mynt utgi.fne obligationer till ett belopp, utgörande vid 1852 års slut 856,500 m:k Hamb. B.ko. Bilagan N:o 7 visar förhållandet med beräknadt värde å utförseln och införseln af varor, äfvensom af silfver, under åren 1844 till och med 1851, men de summor i metallisk valuta, som genom vexlar disponerats, äro deri ej inbegripne.
Den 20 Mars. 36j Efter att hafva redogjort för dessa mina åsigter, stadnar jag med bedröfvad känsla vid ett närmare betraktande af de under 2:ne månaders tid inom Representationen redan förefallna tilldragelser och vidtagna åtgärder. Denna tafla företer föga tillfredsställande för fosterlandets vänner, alldenstund man deruti finner mera ett aflägsnande än närmande till det af Nationen efterlängtade mål, hvars ernående, utgörande R. Strs åliggande vid denna urtima riksdag, likväl motverkas dels genom mer om ord än sak uppkomna stridiga och vidlyftiga discussioner, dels genom vissa afdelningars, i min tanka, felaktiga åtgärder, dertill, som jag tror, missledda af enskilda interessens inskränkta uppfattning af Nationens fordringar; hvartill äfven torde bidraga det misstroende, som under föregående riksdagar blifvit utsådt för att, under patriotismens larv, tillfredsställa enskildt begär till magt och inflytande. Mig synes derföre de inom närvar. Representation förefallna tilldragelser röja ett förbiseende af Nationens heligaste interessen, och sålunda ett åsidosättande af Representationens ovilkorliga pligt, som gått så långt, att ett af Ständerna tillsatt Utsk. undandragit sig behandlingen af den vigtigaste sak, som blifvit från ärne Stånd dit remitterad; öfver hvilket förfarande jag, enligt min öfvertygelse, anser mig skyldig att öppet och ärligt uttrycka mitt ogillande, och tillika finner mig böra uppriktigt tacka samtliga R. o. Ad:s ledamöter i nämnde Utsk. för deras pligtenliga reservation emot den tillfälliga majoritetens förvillade åsigter.
För rättvifans ikull; ty idéen Stat och re. prefentativ form innefattar, att alla aftiva Med. borgare prefenteras. För allmänna lugnets ikull ty den fanna principen har redan hos mängden få öfvergått till fördom, att den ej kan emotftås. Alla hilt. der verka blott en ftarkare brytning, 4 För Statens fjelfftändighets fkull ^ ty med den fonn, 1'om nu är, fynes mig despotism eller , anarchie ej kunna motvägas, en utländlk Magts inflytelfe ej uteftängas; fynes mig Slaten af fina egna Ständer alltid lätt kunna låförfvagäs, att lion faller för den förila inkräktaren, om hon ej i ögnablicket frälfas genom revolution. 2. I hvad män heror Statens ftyrka af defs reprefentation ? I en Monarchiik Stat hör Konungen vara ganlka magtägände. Lagen är hans kontrakt med Nationen; men hvad kan binda honom vid dels efterföljd? Endaft den allmänna •* viljan. Men Ständer äro den malla forn bör uttrycka den allmänna villjan, hos fig concenx trera denfamma, och derigenom göra henne lika flark forn Monarkens villja, hvars alimagt lälunda motväges. Monarken fträfvar till despotism, men hans bemödande, när den allmänna villjan af Ständer rätt uttryckes, måfte vara förgäfves. En god Reprefentation håller lälunda Staten i jemnvigt, och gör henne derigenom flark. 3. Den häfta Reprefentation är den forn liogafl uttrycker allmänna villjan. Om man lmde att organifera ett nytt Samhälle, vore ■+ denna klara regel den enda nödiga ledare för Reprefentationens fammanfättning. Ett Råd af * Coloniens Husfäder lkulle tillräckligt bevaka Lagarna mot Regentens driftiga tillgrep.
Det ankommer döck på etc närmare efterliqnan* de om icke det valda Präfterikapet ifrån Lands* orterne till vanligt antal, äfven kunde inta* gas på Riddarhufet, för att icke Ikilja ett Stånd, forn både i grund af defs upplysning, vigtiga kall och värdighet, nu innehafver det andra rummet bland Rikets Ständer, få mycket mera lorn derigenom emellan båda Kamrarne deltes lika rätt, då i hvardera inginge 2:ne af närvarande Riks-Stånden. Om den projc&erade låttningen på Riddarhufet för en enda gång (kedde, kunde den ordnings-tour lorn dervid faftftäldes, federmera för en längre tid eller allde! blifva gällande. Äfven vore vid verkflälligheten deraf tillräckligt, att de 5 äldfla Grefveliga Ätterne emellan fig låttade om tourén, emedan alla de öfriga Slägterne, med i akttagande af en utfatt ordning i fammanhang dermed kunde för hvar Riksdag beflämmas.