Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillfället gör Tjufven, – Talande Taflan, – Kronfogdarne, – Bobis Bröllopp, – Kapten Puff, – Siri Brahe, – alla dessa glada skapelser voro då nya, unga, och sågos, oaktadt frondörernes knot, oaktadt de presterliga zeloternes bannor169, allestädes möta öppna och tacksamma sinnen. Liksom man 1789 började utgifva ”Mu”sikaliskt Tidsfördrif, som innehöll den tidens mest älskade Visor, så hade man redan 1788 utgifvit ”Arier utur de på Kongliga Theatern uppförda Operor”170; en för sköna läppar och deras tillbedjare lika välkommen gåfva. – Icke af brist alltså, men till omvexling och såsom historiska märkvärdigheter, uppsöktes någongång äfven förlustelser ifrån den inhemska skådebanans äldsta tider. Så uppfördes t. ex. 1790 en redan 1747 på fordna Bollhuset spelad Opera-Comique ”Syrinx, eller den uti vass förvandlade VattuNymfen”; författad af en aktör Lindahl, som hade särdeles utmärkt sig i Arlequins-roler. Detta sångspel, hvars musik var sammanletad ur åtskilliga dåtida mästares arbeten (Händels, Grauns, med fleres), är troligen, af det slaget, det första här i landet på svenskt språk gifna: ty väl hade både på 1730-talet, och dessförinnan, theaterstycken blifvit uppförda, som voro blandade med sång; men knappast något helt och hållet för sång inrättadt. Bland de spelande uppträdde ännu 1790 en och annan, som hade spelat i detta stycke 1747: främst Lindahl sjelf; den fordom berömda sångerskan Fru Olin; och Trundman – ”densamme” (säger Stockholms-Posten 1790, N:o 18), ”som vunnit odödlighet genom den gladaste bland Sveriges skalder, i dess så allmänt bekanta Riddarslag”. – De fransyska tragedier (t. ex. Pierre le Cruel) och komedier (t. ex.
Sedan Kongl. Maj:t, med anledning häraf, uppdragit åt Be 30Ö — fälhafvaren för nämnde läroverk att, gemensamt med Chefen för Styrelsen öfver allmänna Yägoch vattenbyggnader, utarbeta och afgifva underdånigt förslag till den reglering, som med begagnande af de utaf Riket* Ständer härtill anvisade medel lämpligast vore att vidtaga för meddelande vid berörde läroverk af en fullständig undervisningskurs åt dem, som särskildt vilja bilda sig till ingeniörer för allmänna arbeten, beslöt Kongl. Maj:t den 9 Februari 1842, att det af Rikets Ständer för hvartdera af åren 1841 till och med 1844 anvisade arfvodesbelopp, 1,000 R:dr B:ko, för besagde ändamål skulle af Bcfälhafvaren för artilleriläroverket pppbäras och disponeras; ägande Befälhafvaren, vid dispositionen deraf till vederbörande lärare, att förbehålla läroverket den godtgörelse för kostnaden i följd af läroverkets ifrågavarande utvidgning, som skäligen kunde bestämmas. Vid alla påföljande riksdagar till år 1856 har nämnde belopp blifvit anvisadt att oförändradt utgå. Angående dispositionen deraf stadgar ytterligare Kongl, brefvet den 4 Februari 1846, att anslaget må, såsom hittills, läggas till artilleriläroverkets öfriga anslag och redovisas i sammanhang med dessa, emot skyldighet å läroverkets sida att ständigt hålla minst fyra platser för Civilingeniörs-elever, och meddela dessa elever föreskrifven undervisning; vidare återfinnes samma stadgande i Kongl, brefven den 17 November 1848, den 14 November 1851 och den 20 December 1854.
De 8ro visserligen nyttiga, men de öfverstiga för ögonblicket strandägares förmåga att dem bekosta, och derföre mäste Staten till största eller till någon betydligare del lemna hjelp dertill. Så förhåller det sig äfven med detta företag. Hr Grefven bar vidare sagt, alt en gåfva icke kan vara annat än angenäm för dem, bon kommer till godo, och att en livar bör eftersträfva att blifva delaktig deraf; men det är icke så lätt att blifva delaktig, enär en undersökning först skall göras af sakkunnige män, och frågan sedermera underställas K. M. När sådant föregått, bör man väl kunna med säkerhet antaga, all odlingsföretaget hvarken är bygdt på lösa grunder, eller blott på strandägarnes önskan att åtkomma penningar, utan på all möjlig visshet, alt odlingsföretaget verkligen är både nyttigt och verkställbar! med de medel, som ansetts nödige. Jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte bifalla Ulsk:s betänk. Hr Nordenanckar: Alt något arbete icke kommer att äga rum, i händelse Ständerne icke medgifva den förändring i villkoret för medlens åtnjutande, som StalsUlsk. föreslagit, synes tydligen af betänk. Gr. Mörner bar åberopat billigheten. Jag fäster den ädle Grefvens uppmärksamhet på, att billighet äfven synes fordra, att de anslag, som lemnäs till allmänna arbeten, i någon rättvis mån böra komma alla provinser till godo. Calmare län bar, efter de upplysningar jag erhållit, under de sednare åren uppoffrat mera än 1 million r:dr r:gs som bidrag till allmänna arbeten, utan att sjelf hafva åtnjutit någon del deraf. Vill man icke göra fördelningen rättvis, så inträffar både till allmän och enskild skada, alt dessa provinser förlora allt intresse att bidraga lill andras förkofran. Man måste organisera slaten sä, alt ett gemensamt intresse uppstår till det helas förkofran. Billigheten fordrar således i min tanka, att något göres äfven för Calmare län.
Konungens och Folkets inbördes rättigheter, perfonligä friheten, de färikildte Folk-klaiTernes förhållande till hvarannan, egendomsrätten och andre allmänna eller iärfkildte förmåner efter gällande Lagar och Författningar rubbas härigenom pä intet vis, endaft att lämpligare och till ändamålet bättre tjenande Lätt för Folkreprefentationen vid Riksmöten är härvid i fråga: och med förutfättande af de hittills oreprefentera * des allmänt erkända rätt att deruti deltaga, Lör väl vid en i fammanhang dermed ound viklig förändring man hälldre vidtaga helt och hållit det medel man anfer för det häfta, än att genom, om jag få måfäga, lappverk blott tili en ringa del, kanfke ock alldeles intet vinna den förbättring, forn önfkas. Härmed vill jag likväl ingalunda åfyfta en fådan inrättning, der hela Folkrep relen tationen fkulle beftå blott af en enda Corps. Flere Länders erfarenhet har lärt ofs, att i fådant ‘ fall denna Corps förr eller fenare gör inkräkt w ningar på executiva magtens område, hvarutaf merendels följer en ftrid, forn leder till den ena eller andra af deflamagters ftörtandc och Landets förderf. Att förekomma detta har e - mahanda erfarenhet vifat, det hittills något kraftigare medel icke funnits än Folkreprefentationens inrättande i 2:ne äfdelningar ■ af hvilka Ledamöterne uti den ena genom deras ålder, rikedom eller färfkildta anieendc i Staten, fkulle äga en återhållande' kraft, få fnart den andra afdelningen eller ock Regeringen iörmärkes vilja öiverlkrida gränforne af deras magt.
Jag vill icke se saken ur den synpunkt, hvarur den skulle kunna betraktas, emedan den verkligen är kärlekslös; men jag ber att få fästa upmärksamheien på, huruledes den värde talaren, sora yttrade detta, om denna sals fullföljdes, skulle komma lill den slutsatsen, att ju mer ett folk är förtryckt, ju mera moraliskt goda skulle menniskorna blifva. Jag tror icke detta kan vara den värde talarens åsigt, derom är jag lill och med fullt öfverlygad. Jag tror icke heller att den upkastade satsen kan vara rigtig. Samme talare har upläst ett stycke ur Brockhauseus Konversations-Lexikon. Om han der läser hvad jag läst i e. m., pag. 331, så skall han finna att, sedan det af honom åberopade utlåt, var afgifvet, beslöt den Rhenska Landtdageu alt pelilionera om Judarnes fullkomliga likställighet i politiskt hänseende med landets öfriga medborgare. Detta innebär del största beviset derpå, att den första upgiften antingen icke var sanningsenlig eller oek att de fördelar, som emancipationen medförde, öfverträffade olägenheterna deraf. En värd talare har befarat, att det motiv, Utsk. anfört, och hvilket nu skulle befrämja någon utvidgning af deras rättigheter, nemi. att de äro nyttiga och goda medborgare, skulle snart åberopas för en ytterligare utvidgning af dessa rättigheter. Jag ber Eder, Mine Hrr, att noga granska hvad ett sådant befarande innebär. Innebär det icke det skarpaste motbevis? Man säger att Judarne upföra sig väl, alt de äro nyttiga och goda medborgare. Detta kommer måhända än vidare att fortgå, om de få större rättigheter, och på grund deraf kunna Judarne göra sig förljenls af de rättigheter, som dem beviljas. Samme värde talare har sagt, att med den riktning Judarne hafva att föröka sig, så skulle de komma att snart utgöra ett betydligt antal hår i landet.
"Lesia misiräkningar, om äfwen swära att undwika, "wörö emedlertid af särdeles menligt inflytande pä dispo"sitionen af de till lättade commnnicationcrs befrämjande "ansiagne medel, cinedan icke allenast kostnader, ständigt "öfwcrstigandc förflagcn, förryckte all plan för medlens "Lndamalscnliga anwändande under en längre tid, utan "ock arbeten, som af Kongl. Majit till utförande biföllos "efter pröfning af deras sannolika nytta, jemförd med en "uppgifwet! mindre kostnad, komme att till sine refultatcr "sta utom allt förhållande till de beräkningarne öfwerstju"tande större summor, som för dem erfordrats, och hwil"ka swärligcn kunde wägras, sedan arbetena en gäng blif"wit började. Kongl. Majit fant! alltså, för att i möjligaste matto ! framtiden undwika Kesia olägenheter, godt k "Räder förordna, att wid förekommande frågor om nya "arbeten till beredande af lättade communicationer inom ' särskilda orter af Riket, innewänarne i den ort, son: af "ett föreslaget arbete skulle hemta dirceta fördelar, borde, "efter crhällen del af undersökningar, arbecöplaner och kost - il tfkottcns Betänkande,!
Dä bland de här ofvan under 19:de punkten omförmälda »anordningar å öfverskotten af stats-verkets inkomster», äfven förekommit utgifter till Lotsverket, hvilka föranledts deraf, att de så kallade Landsorts fyrbåksmedel, som tillförene från General-tullstyrelsen öfverlemnats direkte till Förvaltningen af Sjö-ärendena, från och med år 1849 ingått till stats-verket, hvarigenom medlen, såsom utgörande en tillökning af slats-inkomsterna, ansetts böra å öfverskotten anordnas, har -Utskottet ansett sig böra upplysa alt, med anledning af den vid 1855 års stats-revision i detta hänseende gjorda anmärkning, Landsorts fyrbåksmedel blifvit i 1854 års riks-hufvudbok upptagne bland båltoch lotsmedel och således ingå i ofvannämnda summa, 152,076 Rdr; i följd hvaraf och då hela denna slals-inkomst anslås till de med lotsoch 7,774,750: - 210,000: — 20,000: — Transport: 8,004,750: — Stats-Utskotlcls Ullålande N:o 33. 17 Transport: fyringsväsendet förenade utgifter, någon anordning å öfverskotten för detta ändamål icke ridare kan ifrågakomma. Som denna inkomst synes vara i betydligt stigande, är densamma af Kongl. Maj:t beräknad och föreslås jemväl af Utskottet till ett belopp af 22;o. Danska Fyrius-medlen, utgörande ersättning lill Svenska Stats-verket för underhållet af de på Skånska kusten befintliga fyrbäkar, utgå, enligt konvention med konungariket Danmark, med 10,000 R.dr Hamb. B:ko årligen och beräknades vid sednaste stats-reglering lill 26,6)10 R:dr B:ko samt hafva under åren 1850—1854 i medeltal uppgått till 26,708 R:dr B:ko eller 40,062 R:dr R:mt. Ehuru denna inkomst, i händelse den med
Denna salong användes till allt möjligt utom a t t emottaga gäster uti. Ingeniören använde den till skrifrum, frun till atelier, och dessemellan förvandlades den till matsal. Den var nätt och hemtreflig med låga stolar framför eldstaden och små förtjusande rococoskäp i hörnen. B l a n d prydnaderna fanns en antik spegel med ett glas som en grumlig källa, e t t p a r små solvarma landskapsbitar, några underbara tapisserier och så les bibelots, dessa små tjusande lapprisaker, som ge en sådan konstnärlig prägel åt äfven den enklaste parisersalong. Hvarje sak i detta rum hade sitt särskilda namn, sin historia och sina minnen — skåpet som stod mellan fönstren, och som J e a n n e använde till linneskänk, kallades la Valliere, emedan denna skönhets port r ä t t var måladt pä framsidan, den spruckna vasen, som stod därofvanpå med ett par syrenkvistar uti, kallades grand-pere, emedan den tillhört J e a n n e s farfar, och ett litet gulnadt elfenbensskrin, i hvilket George före sitt giftermål brukade gömma J e a n n e s små bref, hade fått n a m n e t » kärlekens h e r b a r i u m ». Då J e a n n e d u k a t till middagen, slog hon sig ned vid sitt arbetsbord och började rita. Hon fick lof att t a ' vara pä hvarje minut, ty hushållet tog mycken tid och George var sä noga med sina kläder och så ville hon själf vara nätt och fin. Men hon älskade arbetet. D e t var hennes beredvillighet att dra strå till stacken, som gjort det möjligt för henne och George att gifta sig. Hon var dotter till en pensionerad officer, änkling och klubbhabituc. D å hon lärde känna ingeuiör Viviers, var hon en ung, bortskämd flicka, utan tanke på lifvets allvar. Men så snart hon började att hålla utaf George, blefvo hans åsikter äfven hennes. H e n n e s förra sysslolösa lif fö- reföll henne innehållslöst och sällskapslifvets eviga enahanda tråkigt.
Betjenten uträttade commissionen til sin herres fullkomliga nöje, ehuru ej utan mycket besvär, ty Kattzaun, som nu var Kanslist, med Commissariats-Råds namn, och reglerad man, hade å nyo ombytt namn och kallade; sig Råtturin. – Hans fordna vän Trasenberg var honom dock ännu kär, och han tog derföre genast sin Syrtut med Björnskinskragen och gick til honom. Vännernas möte var rörande at se, ty ingendera behöfde skämmas för den andra; också kystes de så vackert. – Den utgifna boken kom naturligtvis snart at utgöra ämnet för samtalet; men Råtturin kände ej dess utgifvare, endast at det skulle vara en korrt, undersätsig och koppärrig karl i ganska knappa omständigheter. – Denna sista omständighet mildrade något Trasenbergs vrede, emedan boken då åtminstone kunnat göra något godt. Kanske den stackarn har både hustru och barn och behöft alt hvad han kunde förtjena til deras underhåll, sade han; om så är skall han gerna få materialier til ännu en del; men då skall han skrifva något anständigare om min hedervärda person. Det behöfs intet, inföll Råtturin, han skaffar sig nog materialler ändå; det säges at det är samma en som skrifvit en Roman under titel af Ottar Tralling, deri han personaliserat och målat ut alla människor; deri nämns en Krigs-Commissarie som heter Cadaver och dermed menar han säkert mig, och Baron de l’Orten är påtagligen ingen annan än Häradshöfdingen Byting, och så vidare. Då är han en skurk, ropade Trasenberg, och det återtar jag intet, om han vill skada enskilta personer; men tillade han, det vore så gement, at jag intet kan tro det; Har du intet något annat skäl att han pekar på dig, än namnet Cadaver? – Nej det är väl nog det – Förlåt mig, men då törs jag, utan att ändå jemföra Ottar Tralling med Ljusets fiender, påminna dig om den förträffliga tillämpningen: och jag är wisst det dumma svinet.
(Stats-Utsk, N:o iG3.) S. A. K, Sedan Borgerskapets Äldstei staden Falkenberg, jemte framställning ®m den olyckliga belägenhet, hvaruti staden blifvit försatt genom inträffade eldsvådor, 1826 års missväxt och de 3:ne sistförflutna urens misslyckadebske, och hvarigenom staden, för uppförandet under tiden of oundviklige, numera fulländade allmänna byggnader, varit nödsakad upptaga penningelan, lill ett belopp af 6,5oo R:dr Banco, deraf minst 5,000 R:dr borde utan uppskof betalas, eller ock med betydliga kostnader omsättas, bos E. K. M. underdånigst anhållit, att ett låne-understöd af 5,000 R:dr, på lämplig betalningstid och emot nedsatt ränta, matte af Statens medel staden Falkenberg beviljas; så har E. K. M., sorn funnit Sig ej kunna använda några allmänna medel för ifrågavarande ändamål, uti Nådig Skrifvelse af den 8 Februarii innevarande år, med bifogande af samma ansökning, lill Rikets Ständers Stats-Utskolt öfverlemna»:, huruvida det sökta låneunderstödet må af Statens medel staden Falkenberg beviljas. Rikets Ständer hafva tagit detta i öfvervägande; och då Stats-Vei»ket» disponibla tillgångar äro, utan undanlag, behöflige för bestridande af de io4 'Expeditions-Uiskottcls Förslag till underd. Skrifvelse IV.-o 78. oundgängligaste Statsutgifter, af hvilken orsak ock flere, med den nu ifrågarande, likartade framställningar måst af Rikets Ständer afslås, och det i öfrigt vill synas, som anskaffandet af ett lån af 5,ooo R:dr icke borde öfverstiga äfven en mindre stads förmåga, hafva Rikets Ständer ansett sig icke kunna något låne-understöd af allmänna medel staden Falkenberg bevilja. Hvilket, till svar å Eder Kongl. Maj:ts i ämnet aflåtne högslberörde Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer få härigenom i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c.
Ständer funnit skäligt besluta en successiv minskning af allmänna Diskont-fonden, har Utskottet, som i allo delar de åsigter, hvilka till stöd för berörde åtgärd af förra riksdagens Banko-Utskott i Betänkandet N:o 34 anfördes, ansett sig, med fortgående på den sålunda en gång beträdda banan, böra hos Rikets Ständer tillstyrka, det enahanda minskning af fonden må jemväl under de 3 kommande åren verkställas; hvarvid likväl Utskottet, hos hvilket Direktionen öfver Låne-kontoret i Wisby uti dess Berättelse hemställt om en förhöjning af 10,000 Rahr B:ko i den åt nämnda Låne-kontor afsatta andel af fonden 100,000 R:dr, trott ett lika beskafladt undantag böra göras, som vid sednaste riksdag beslöts, eller att någon innehållning icke må ske å omförmälda andel, hvilken, enligt Utskottets förslag, ej heller skulle lida någon förminskning utan för Wisby låne-kontor bibehållas vid sitt nuvarande belopp. Fördelningen i öfrigt på de särskilda Diskont-verken af allmänna diskontfonden, hvilken, efter verkställande af de vid sednaste riksdag beslutade årliga innehållningar af tillsammans 600,000 R:dr Banko, nu rätteligen utgör 7,400,000 R:dr Banko eller 1 1,100,000 R:dr Riksmynt, ehuru densamma genom öfverflyltningar af oanvända medel ytterligare förminskats, torde lämpligast höra ske i enlighet med den i sednaste Banko-reglemente antagna proportion; och skulle, med iakttagande deraf, Banko-diskont-verket i Stockholm tillhandahållas
Skrifvelse till Kongl. Maj:t, rörande det Högsta Domstolens Leda - 213 möter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne, i3p. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om tryckning af ConstitutionsUtskottets Protocoll och Handlingar uti anmärkningsniålet emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och Föredraganden af Krigsärenderne i afseende på utspisning af mjukt Bröd, i3q. — om Återremiss till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten af dess Betänkande, angående vidtagande af sådane medel, hvilka återföra välmåga inom Landet, dito. rörande det af StatsUlskottet meddelte förslag lill beräkning af InkomslTitlarne uti näst upprättande RiksStat, i/[o.— om bifall till StatsUtskottets Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, 14* • — om gillande af Bevillningsutskottets Betänkande, rörande understöd för Curhusen i Norrbotten, dito. — om bifall till LagUtskottets Betänkanden, angående 1:0 frågan om förändring af Lagens stadgande uti 2 och 6 §§. af 7 Cap. HandelsBalken; 2:0 skyldighet för samtelige EmbetsVerken att till Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman aflemna Arbetsförteckningar, m. m.; 3:o förändring af Rättegångssättet i mål, rörande skjutsningsförsummeiser; 4:o ändring i ansvaret för fylleri och dryckenskap; 5:o väckt förslag, att mål, som angå fylleri och oloflig 219 försäljning af Bränvin, Rumm och Toddy, endast må af Allmänna Domstolarne upptagas, m. m., 141 > i42, ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, att Lag-samt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtanden, rörande i:o skyldighet för privilegierad jord att deltaga i Tingshusoch Prestegårdsbyggnad; 3:0 ändring af Kongl. Förordningen den 3o Sept. 1790, om allmänna vägars underhållande vintertiden; 3:o rättighet för dem, som låtit i Allmänna Brandförsäkringsverket försäkra sin å Landet ägande åbyggnad att undgå erläggande af Brandstod, skulle såsom förut bifallne läggas till Handlingarne, i/p. — rörande Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens
Jag vet då icke hvilket som är Hr v. Troils förslag, och anhåller, att derom erhålla upplysning. Underteckn. Ridd.Secret.: Enligt hvad jag fattat, har Hr v. Troil begärt, att R. o. Ad. måtte fatta ett lika beskaffadt beslut som det, hvari BondeSt. stadnat. Hr von Troil: Jag är likgiltig för hvad som blir japropos. , endast mitt förslag blir contrapropos:n. Hr Lagerhjelm: Ro. Ad. har afslagit betänk., och då finnes icke något hinder att votera emellan Hr v. Hartmansdorffs och Hr v. Troils förslag. Hr von Hartmansdorff: I fall Hr Gr. o. Landtm, funnit betänk, vara afslaget, och om Hr v. Troil blott begärt bifall till BondeSt:s beslut, måtte mitt förslag kunna blifva contraproposm. 34 Den 28 Juli e. m. Gr. von Fersen: Jag vill icke ingå i yttrande öfver hvilken propos. Hr Gr. o. Landtm, skall framställa; men votering har blifvit begärd på afslag, och mig synes kraftigast, om vårt beslut blefve sådant, enär ett Stånd förut deri slädnät, helst äfven Hr v. Hartrbansdorflfs förslag förefaller mig nära likstämmigt med afslag. Hr Lagerhjelm har sagt, att betänk, redan är afslaget; men då Hr Gr. o. Landtm, ej yttrat, huru han funnit R. o. Ad:s svar, samt votering blifvit begärd, måste ja-propos:n lyda på afslag. Hr Rosenblad: Alldeles så, sorn Gr. v. Fersen förklarat, är det till formen riktigt, alt j a-propos. blir på afslag; men om den propos., hvaröfver votering är begärd, frångås, kommer Hr v. HartmansdorfFs att föranleda frågans dragande under nämnd. Sammanstämma deremot 2:ne Stånd i afslag, förfaller saken. Hr af Ekenstam:
Maj:ta Nådiga Resolutioner pä allmogena besvär af den 18 Nov. 1693 §. 3, den 3 Ju* ni 1719 §. 21, samt den 17 September 1725 §. 20, att: ”Soldaten skal!, sedan torpet blifvit i godt stånd till honom lemnadt, det; vidmagthälla och svara för derå nödige mindre reparationer,” samt berörde KongL resolutioner äfven föreskrifva* att* dä Ryttare, Soldat eller Båtsman till sina åkrars och täppors uppkörande af Rusthållarne eller Rotebönderne vill ja njuta någon hjelp eller handräckning, bör han med dem deront öfverenskomma, på sätt de bäst kunna, anser Utskottet några ytterligare stadganden icke behöflige eller billige, emedan ett ovillkorligt förbud för soldaten att till åkerns uppkörande och brukning anlita Roten om biträde, hvilket biträde i alla fall nu beror af denne sednares frivilliga begifvande eller på innehållet af upprättade Contracter, skulle på de fleste ställen, der dragare icke kunna underhållas vid torpen* göra det omöjligt för soldaten att begagna den jordrymd, honom blifvit lemnad till sin bergning I afseende åter å de husesyner, enligt nyss åberopade Nådiga tjenstgöringsregletnente, skola af CompagnieChefen utsättas, och af en SubalternofHcer, biträdd af en Underofficer eller en Regementsskrifvare, förrättas vid Soldatetorpen, hafva Johannes Larsson och Nordqvist hemställt, den för - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen.
Slutligen hafva Rikets Ständer funnit, att det i många afseenden skulle blifva fördelaktigt, om alla allmänt gällande stadgande!), rörande åtgärder emot kolera-farsotens införande och spridande i riket, blefvo i en eller uti så få författningar som möjligt sammanförda. På grund.af hvad sålunda är vordet anlördt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M:ts täcktes i Nåder låta utfärda förnyade städganden, angående hvad iakttagas bör, så väl till förekommande-af kolera-sjukdomens införande i riket från främmande land, som ock till motverkande af denna farsots uppkomst och spridande inom riket och till minskande af dess härjningar, sedan den utbrutit, äfvensom Rikets Ständer tillika få underdånigst anmäla sin önskan, att ifrågavarande stadganden mätte innefatta följande hufvudbestämmanden: l:o att karantäner emot farsotens införande från främmande land väl må bibehållas, men att i betraktande må tagas, om icke karantäns-tiden för fartyg och passagerare, kommande från smittad ort, må kunna förkortas, samt om ej fartyg, kommande Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 84. 143 frän ort, sorn, enligt nuvarande föreskrifter, anses misstänkt för smitta, må kunna från karantäns undergående helt och hållet befrias; 2:o alt E. K.