Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af det på föregången besigtning grundade underdåniga betänkande, som den numera äfven för ekplanterings-ärendens behandling, tillsatta Skogs-styrelsen i detta ämne den 12 nästlidne Augusti afgifvit, inbemtas, ibland annat: att Leckö egendom, hvars mark visar sig fordom hafva varit bevext med vacker ekskog och ännu bär en och annan välvext, ehuru föråldrad ek, är, jemväl enligt de särskilda undersökningarna af jordmånen samt på grund af läget vid Wenern och egornas temligen jemna, från större impedimenta fria beskaffenhet, synnerligt lämplig för ekplantering, till hvilken lämplighet äfven tillgången på arbetshemman och fria dagsverken för egendomens skötsel skulle, enligt Skogsstyrelsens åsigt, bidraga; att ifrågavarande jordegendom utgöres af Leckö kungsgård, 5 mantal, kronogården Synnerby, f dito, och Ekebo, 1 mantal, hvilka ligga i ett territorielt sammanhang; vidare bebyggda kronolägenheten Stora Djurgården, utan hemmantal, men af den vidd, att den bildar ett särskildt jordbruk, liggande på en half mils afstånd från hufvudgården; nu till hälftenbruk upplåtna ströhemmanen Wallen, mantal, Smedgård, i mantal, Hulan l mantal, och Fiskaregården { mantal, liggande i afskilda lägen från hufvudgården; samt kronolägenheterna Kolartorp, Fågelkärr, Måsen, Trykeqvarn och Skånstorpet, liggande på något afstånd, skilda från hufvudgårdens område och utgörande 570 fria dagsverken om året; hvarförutom å kungsgårdens inegor finnas anlagda 35 st. jordtorp, deraf 27 tjenliga att med ek planteras och de 8 öfriga behöfliga såsom dagsverksoch vaktare-hemman, uppgående samtliga dessa egor, enligt uppmätning under sistlidet och innevarande år, till en areal af 785 tunnland åker, 542,6 tunnland ängsvall samt 2,012,5 tunnland skogsoch betesmark, tillsammans 3,340,i tunnland; att hufvudgårdens egofigur är oformligt genomskuren af det enskild man tillhöriga hemmanet Berg, Bengt Håkanseller Sörgården, 1 mantal kronoskatte, hvilket af egaren till köp åt Kronan erbjudna hemman borde, enligt Skogs-styrelsens åsigt, för bättre egohäfd vid Leckö och till betydlig minskning af stängselkostnader, förvärfvas till denna egendom; hvaremot Fiskaregården, \ mantal, beläget på 11 mils afstånd derifrån, och i en annan, nemligen Sunnebcrgs socken, kunde antingen mot Berg bortbytas med mellangift eller hellre på auktion försäljas och försäljningssumman användas till hjelp vid inköpet af Berg; att, i händelse Leckö egendom ansloges till ekplantering och ställdes under Skogs-styrelsens öfverinseende och förvaltning,
Äfven erfordras propostn, huruvida R. o. Ad. gillar den af Ulsk:n i sista mom. föreslagna redaction: ”lösa halsar må icke till någon redskap begagnas, och i följd deraf icke heller oförseglade innehafvas.” R. o. Ad. biföll den föreslagna nya redactionen af sista morn.; men Utskrns yttrande i öfrigt rörtde denna § återremitterades, på sätt Frih. Utskrns yttranden, rör:de dessa §§ ansågos ej erfordra någon åtgärd. 22 Frih. Cederström: Jag anhåller om propos. till bifall till hvad BorgareSt. i förevar. § beslutat; men för den händelse, att Presteeller BondeSt. icke skulle med R. o. Ad. instämma uti BorgareSt:s förslag, anhåller jag tillika om återremiss för uppgörande af voter:spropos:r emellan sistnämnde förslag, som förmodligen af R. o. Ad. vinner understöd , och det oförändrade förslaget. IJ. Ex. Hr Gr. o. Ordföranden hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i BorgareSt:s rörtde 22 § fattade beslut. Bifölls. Frih. Cederström: Sedan R. o. Ad., med frånträdande af sitt förra beslut, instämt med BorgareSt., måste, enär frågan, som, i hufvudsaken bifallen, endast afser redactionen, således icke kan förfalla, om 2 Stånd stadna emot 2, punkten återremitteras för uppgörande af voter:spropostr, i händelse de öfriga 2:ne Stånden skulle vidblifva deras förut yttrade mening. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. en sådan återremiss, som Frih. Cederström yrkat. 25 S Utskins yttrande ronde denna § ansågs ej erfordra någon åtgärd. 8S Den 5 Mari e. ra. 26 Frih. Cederström:
DeD, kunna s o m skrifver afsluta denna detta, anser sig ej bättre ofullständiga t e c k n i n g af en ädel kvinnas vackra lifsverksamhet önska, att lefnad måtte förunnas bringande att, bana när ut, sol, när hon s o m hittills hennes den än att under sin återstående krafter att välsignelseverka på sin p o s t, o c h lefnadssol en g å n g lupit sin måtte dala s o m fager septemberd e n e n stilla h ö s t k v ä l l s j u n k e r b o r t o m Sundet, spridande sista äfven v ä r m e o c h s k ö n h e t, tills d e n strålen slocknat. THURE NYBERG. ' NÅGRA — TANKAR OM BARNAUPPFOSTRAN. från den och Det ej en vegeterande varelse, det är människobarn, är vara då medvetet om, som i hög s ä t t a s i g att ej tala, man må men utan de Frågan föremål första är, att om barnets lydnad lan barn skall har i Idun, ofta varit o c h d e t är Skiftande meningjort sig gällande, rörande sig melde båda polerna: barnets absoluta l y d n a d eller d e s s l y d n a d, f ö r s t s e d a n d e t g e n o m f ö r k l a - ringar och motiveringar själft förstår, hvarför det bör ske. Den egna barn. Må en tid, båda ytterligheter, nämnda att vägen än d e n sista; uppfostran d e t är eller ångra är otänkbart, att nets tanke dess framtida den ty utgående med sinnet, därifrån, för något uppskatta skulle så D e s s u t o m b l i r ett v i d hvarje är d e t de ju barabstrakt s o m äga förmåga förnuftsskäl, kunna motiveringar för sina att som framställa såsom fordringar. ännu är litet, frestande att kan det underinför sig själf o c h a n d r a ursäkta, o m d e t ej åtlydt en tillsägelse, därmed får att begära d e t ä n n u är för m y c k e t. aktigt.
Det själstillstånd, hvarur »Arbetarens hustru» hade framgått, var en känsla af lifslust, mod och kraft, hvilket alt dock kanske dolde en sjuklig upphetsning af nervsystemet. Så skedde ett omslag. Hjärnans öfveransträngning, de många våldsamma angreppen på mig och smärtan öfver att mista mina vänner värkade en hög grad af nedstämdhet. Jag måste nu på nytt bära ett oafbrutet själslidande, en känsla af lamhet i hjärnan, som lät mig frukta det värsta. Jag greps af en obeskriflig bitterhet mot mitt land och tänkte starkt på att utvandra. Men tanken på en mission lefde fortsättningsvis i mig. Jag ville kämpa till det sista för de undertrykta och förorättade. Och så skref jag »Kovan onnen lapsia» (»Olyckans barn»,) en skildring af proletariatets elände, slutande med förtviflan, brott och fängelse. Detta stycke uppfördes blott en enda gång 1888, då det också utkom i tryck. Dess vidare uppförande blef förbjudet, det ansågs för revolutionärt, uppviglande. Därtill kom någonting för mig oväntadt: det tillintetgjordes också af kritiken, icke blott den konservativa, utan också, på få undantag när, af den frisinnade kritiken. Jag hade altså på ett bedröfligt sätt fått afsked från teatern; min författarevärksamhet ansågs numera knapt på något håll värd någon uppmuntran. För visso fick jag den tiden besanna Renans ord: »Mycket stark och mycket klok må den vara, som af plikt, äregirighet eller ett omildt öde kallas att blanda sig i den stackars mänsklighetens angelägenheter.» Jag fann nu för godt att hvila mig på mina lagrar en tid till stor fördel för mitt hem och mina nerver. Det följande året miste jag genom döden två af mina bästa vänner och en högt älskad, fullvuxen dotter. Och nu kände jag mig som förd fram ända till evighetens portar, jag fick en friare, klarare blick på lifvet. Hugg och slag träffade mig icke mera, och icke kände jag mig häller längre kallad att utdela några själf. Jag gick ut ur kampen och blef endast en åskådare. Men därtill kommo de tryckande politiska förhållandena, som läto befara en mörk framtid för vårt folk.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, blef BancoUtskotlets ifrågavarande Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 7 dennes under N:o 62 afgifne , och den 16 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 3a förut meddeldte Memorial, angående si Ifver mynts utvexling till några Academier, Collegier och allmänna Inrättningar inom Hufvudstaden; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Memorial redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallit, för dess del dervid låta bero. Företogs till pröfning BancoUtskottets den 7 dennes under N:o 63 afgifne, och 174 Den 3o Julii f. m. den 16 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 24 förut meddeldte Betänkande, angående förslag till förändring med anmaningarne vid BancoDisconten ochProvinceLåneContoiren. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag kan ej annat än instämma i Herr Montans reservation, att löftesmännen böra 14 dagar efter förfallotiden blifva underrättade, att lånet icke är inbetaldt, Jag föreställer mig, att besväret icke skulle så betydeligen ökas, emedan det ej lär vara en serdeles stor mängdaf låntagare, som försumma att ordentligt göra inbetalningarne, och jag anser en stor tjenst derigenom ske löftesmännen, att i tid få veta förhållandet. Jag kan derföre ej annat än tillstyrka bifall till Utlåtandet, med antagande derjemte af den mening, i afseende å anmaningsbref till löftesmännen, Herr Montan föreslagit. Herr Tham, TVolrath:
Då man sålunda Betraktar saken ifrån 2:ne sidor, och då otvifvelakligt, på sätt Hr von Hartmansdorff anfört, ett enkelt afslag å denna § skulle tydas som Bevis på pur egennytta hos detta Stånd, så tror j^g att det vore väl, om man kunde förekomma det en sådan opinion rotfäster sig hos folket. Jag underkastar mig hellre en arbiträr tillämpning af Frih. Sprengtporten förslag, än att gifva en ytterligare näring till den tro, alt vi här icke hade annat syftemål än egennyttan. Vi Böra komma ihåg, ali det möjligen arbiträra i detta förslag inskränkes af t mom. i 28 §:n, oell alt det således icke är så farligt, som man förmodar, och i alla händelser Blir det väl riksdag 0111 igen, då inan efter vunnen erfarenhet kan ändra hvad man finner vara orätt. Jag tillstyrker antagande af Frih. Sp re ngt portens förslag, med de modificationer Hr von Hartmansdorff föreslagit. Frih. Raab, Adam Christ.: Långsamhet föder ledsamhet säger ordspråket, och detta kan tillämpas på förevar. discussion. Jag skall icke vara vidlyftig, utan inskränker mig lill att yrka afslag å den 1 1 §:n, och skulle Önska att vi med detsamma kunde afstå den 12, i3 och 2/ji men då man icke kan Bortrycka hela principen sf 1788 års olyckliga författning, så mäste väl, intill dess sådant kan ske, något annat sättas 1 stället för de §§, som afslås. I detta hänseende hafva tvänne förslag Blifvit framställda, det ena af Frih. Sprengtporten och det andra af Hr Stråle; i valet mellan dessa Begge tvekar jag icke alt antaga Frih. Sprengtporten. Hr Stråle har föreslagit en Bestämmelse, hvarigenom de personer, som flyttat från ett fattigvårdssamhälle till annat, och hvilka inom första året föllo det samhälles fattigförsörjning dit de kommit till last, ålades alt återflytta lill det samhälle, hvarifrån de kommit, litt sådant stadgande tror jag skulle kunna leda till obillighet och omensklighet.
Uppå derefter framställda propostr beslöl R. o. Ad., att, med uteslutande utur det nya redaetionsförslaget af orden ”eller medel,” i §:n skulle erhålla följande lydelse: ”Hvarje socken å landet och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, som sakna förmåga alt sjelfva sig dermed förse, dock måga flera socknar på landet, der de så åsämjas, förena sig om gemensam fattigvård.” 2 §:n. Frih. Cederström: Öfverenskommelse!- om ordningen i och för fattiganstalter i Riket må icke i något fall fastställas af någon annan än Konungen. Det faller af sig sjelft, att i mål, der enskild rätt så långt och vidsträckt ingår som i detta, må det icke blifva beroende på enskilda öfverenskommelser, stadfästade af landshöfdingen; de måste af Konungen fastställas, sedan landshöfdingen sitt utlåt, i ämnet afgifvit. Hr von Hohenhausen: Uti i mom. får jag föreslå den ändring, att ordet ”aldrig” utbytes till ”ieke.” Om någonsin det ordspråket får gälla, att man aldrig bör säga aldrig, så är det här. Vi hafva landskaper i vårt fädernesland, som så ofta hemsökas af missvexter, att det nästan förekommer som vore det en naturlag, att de skulle dermed hemsökas, och vid sådana ofta inträffande olyckstillfällen är det omöjligt att förhindra bettlande. — I lagen gör det tillfyllest att sätta, att bettlande icke tillätes; att säga "aldrig” är för mycket absolut, och delta ord bör alltså utbytas emot ”icke.” Beträffande Frih. Cederströms anmärka, vid 2 morn., så finnes visserligen icke der någonting utsatt om landshöfdingens stadfästelse; ty här står att ordningen för hvarje fattigvåi dssamhälle meddelas genom särskildt reglemente, hvilket, efter förslag af fattigvårdsstyrelsen, antages af sockenstämma och derefter öfverlemnas till Konungens Bef:h:de, som äger tillse huruvida det öfverensstämmer med lag och gällande författningar. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Hr von Hohenhausens hegge anmärkn:r.
Regeringsformen j 2:do sådane, hvarigenom velat ådagaläggas, ?*t 51 § Riddarhusordningen icke kunde med antagande af Utskottets Förslag till sin lydelse bibehållas, utan påkallade eo förändring dels derföre, att samma efter hvad några talare trott sig finna, innehölle uttryck , s>f hvilka den mening borde dragas, att Introductioner, jemväl emellap Riksdagarne, skulle äga rum, dels ock af den orsak', att, såsom en Ledamot serskildt förment, den i nämnde §. förekommande Formen för Introductioners meddelande, icke vore 5o Den i September e. m. roed Grundlagens anda förenlig, och 3:tio sådana anmärkningar, hvilka skulle gifva stöd ät det påstående, att den i Kongl. Förordningen den 8 Maj 1775, och Kongl. Brefvet den ti Februarii 1800 gifne föreskrift inom hvad tid prestanda för Introductions erhållande borde fullgöras och hvarest anmälan derom borde ske, tillika utmärkte en rättighet å den Adlades eller upphöjdes sida, att sedan prestanda blifvit godkända, jämväl genast erhålla Introduetion, och att såsom följd deraf. RiddarhusUtskottets tillstyrkande, det RiddarhusDirectio* nen borde pröfva prestanda och Ridderskapet och Ådein sedermera vid allmänt Riksmöte bevilja lotroduetion, åsyftade, att tillvägabringa på origtig väg en ändring i dessa Författningar, uviika utgått från Högsta magten och iivari således ändring icke annorledes , än med dess bilail borde verkställas.
Maj månad rätteligen upptagit, att Börje Nilsson frigafs den 14 i samma månad, detta datum genom verkställd utskrapning af siffran 4, blifvit förändrad t till den 1 Maj; och 3:o Att borgmästaren, för hvilken berörde förfalskningsåtgärd ej syntes vara främmande, icke i rätt tid, utan först en månad efter det Börje Nilsson blifvit frigifven, företagit sig att å Magistratens vägnar, men utan dess öfriga ledamöters vetskap och utan rådplägning med dem, hos Kongl. HofPuätten anhålla, att den af HäradsRätten genom särskilda beslut Börje Nilsson ådömda och af honom redan undergångna bestraffning måtte af Kongl. HofRätten i ena bot utsättas enligt Kongl. Brefvet den 26 Maj 1827. Uti häröfver afgifven förklaring har borgmästaren, som antagit det förhållande såsom fullständigt utredt, att Börje Nilsson qvarliållits i häktet från den 9 April till den 14 Maj 1839, ehuru han bort lösgifvas den 1 i sistnämnde månad, men likväl hemställt, om icke tillförordnade fångvaktmästaren Dahlberg, som fört fångjurnalen, borde i ämnet höras, i öfrigt anfört: att borgmästaren för nämnde felaktighet visserligen till någon del stannade i juridisk ansvarighet, men att samma felaktighet icke blifvit begången af honom, utan tillkommit dels derigenom, att bemälde
Då emellertid, enligt från regementena erhållna upplysningar, det befunnits, att kartor saknades för ett högst betydligt antal boställen, hade från Ofver-direktören vid Landtmäteriet blifvit infordrad uppgift öfver kostnaden dels för kartläggande af Arméens boställen, hvilka saknade karta, dels för revidering af redan befintliga, möjligen bristfälliga boslällskarlor; och inhemtades af denna uppgift, att af Arméens boställen icke mindre än 1,145 saknade karta antingen helt och hållet eller till vissa delar, samt att kostnaden för erforderliga nya kartors upprättande ansetts approximativt uppgå till 329,354 R:dr, samt för kartors behöfliga renovering till 36,572 R:dr, eller tillhopa 365,926 R:dr; dock förmodades den ofvan beräknade kostnaden för nya kartors upprättande kunna till någon del nedsättas, då det antoges, att flera kartor öfver Arméens boställen, till följd af laga skiften, under sednare åren blifvit upprättade för kostnad, som till stor del redan utgått. Vid föredragning af detta ärende hade Deparlements-chefen i underdånighet yttrat, det han ansåge obestridligt att en fullt tillförlitlig uppskattning af boställena icke kunde utföras, med mindre än att fullständiga kartor, der sådana saknades, blefve upprättade. Dels ur denna synpunkt, dels ock emedan det borde för Staten vara af vigt att känna egorymden af den jord, som är dess tillhörighet, vore det önskvärdt om, en kartläggning, der en sådan hitintills alldeles icke eller ock endast ofullständigt egt rum, af Arméens alla boställen kunde försiggå.
/ Uästafvelns förbättrande, om anslag till Hästar, om ändrade föreskrifter angående färgen på Kavalleriets och Artilleriets Svar på återremiss. .. Kongl. Proposit. eller Skrifvelse^ Samling. i» 32 3 3" 7q eller Memorial. Utlåtande, I Betänkande Riks-Ståndens Beslut. CO <3 sc o Hj pu £+> 2 iL å 3 2. • crq 5 &-i sa B? 03 w c c-tRidd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. N:o N:o ] Sid. Högsta Domstolen: om anslag för ifrågasatt förstärkning af » om stadga för dess tjenstgöring på 2 afdelningar » angående verkställd omröstning öfver Ledamöterne i Höijcnlorps fögderi, om anslående af % mantal J\s 1 Törnestorp till boställe åt Kronofogden i, se Törnestorp. 2. SJ 10 L Indelta Arméens vapenöfningar, om anslag till 1 4 1 84 Indragnings-Statcn, Allmänna, se Statsreglering, Nionde HufvudTiteln. Institutet för Döfstumma och Blinda, se Döfstumma. Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Verket, Banko-Diskont-Verket och Lå nekontoren i orterna — 6 1 anledning af återremiss . — 6 » för Rikets Ständers Revisorer Riksgälds-Verket — 4 » för Banko-Utskottet vid nästa riksdag — 6 » för Justerare af Mått och Vigt, se Justerare-Instruktion. Inteckning i fast egendom, om ändring och tillägg i Kap. 7 Rättegångs-Balken, sådant det lyder i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 angående — 7 Svar på återremiss t — 7 Inteclcnings-säkerhet, om föreskrifter till betryggande af besittnings-rätt till fast egendom, samt af — 7 1 31 Register öfv. Bih. t. R. St.
Jag har icke deltagit i detta Utsk:s tillstyrkande och tror för öfrigt att, om det för näringen befinnes nyttigt, och i det allmännas interesse önskligt, Styrelsen sjelfmant vidtager de åtgärder, som för befordrande af det stora målet kunna vara af behofvet påkallade. Jag får i likhet med föreg:de talare yrka återremiss af Betänk. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Då jag inom Utsk. tillhört majoriteten, som framlagt detta Betänk, vill jag yttra några ord. Jag tror icke att Utsk. saknat grund för sitt tillstyrkande. Till följd af den ökade tillverkningen af tackjern med 100,000 Slett. hvart 5 år trodde man, att denna handtering verkligen var i blomstrande tillstånd, så att den kunde bära den nu föreslagna beskattningen; men sedan K. M:s Propos. om tullnedsättnirigen blifvit känd, medgifver jag, att det icke är lämpligt, att skatten utgår efter produktion. Jag vill icke vidare yttra mig härom utan får blott bedja, att de, som önska upphäfvande af hammarskatten, måtte förena sig om en återremiss, då jag tror, att frågan i Utsk. kan lämpligen behandlas. Jag tror, att derigenom mera enighet i beslut kan upstå, än om R. oell Ad. bifaller ena eller andra delen i Betänk. Jag yrkar återremiss under förhoppning, att Utsk. skall afgifva Utlåt., som tillfredsställer allas önskningar. Gr. Anckarsvärd, Garl Henr: K. M. har aflåtit en Nåd. Propos. om en möjlig lindring för en viss del skattdragande. Det har för mig alltid varit en tillfredsställande känsla, att jag med min röst kunnat bidraga till något sådant. Frågan synes mig nu egentligen vara: är den nuvar:de beskattningen billig? Mig synes det vara ganska tydligt ådagalagdt, att den icke är det, och i detta afseende hafva såväl Fullmäktige i Jernkontoret som Hr Åkerman lemnat förtjenstfulla uplysningar, hvaraf inhämtas att denna beskattning varierar emellan 2, 3, 4 och 5 proc. Är således beskattningen icke billig, så är den icke heller rättvis; och då är tiden inne för dess afskaffande.
Tankar och känslor strömmade ur den förmörkade, dovt arbetande hjärnan ned till denna punkt, och sedan medvetandet där samlat sig, utvidgades dess gränser över en värld. Hermione tyckte sig sväva på en dimma genom oändliga rymder. Himmelen välvde blå och ren omkring henne, luften, som hon andades, var rusande. Dimman sänkte sig och lämnade Hermione på smaragdgröna ängar. Klippor, på vilka ljusa skyar vilade, reste sig i bakgrunden. Mellan dem brusade ett vattenfall ned emot en flod, som bred och majestätisk genomflöt dalen. Alla föremål, även de mest avlägsna, begränsades av klara linjer. På floden svävade en båt, som hastigt nalkades. En yngling satt lutad över relingen och blickade ned i vattnet. Hermione såg hans anletsdrag, och hennes hjärta igenkände den älskade brodern. Hon ville ropa honom, men rösten bortdog klanglös, som om luften här varit för eterisk att bära tyngden av ett mänskligt ord. Hon ville sträcka armarne efter honom, men kunde det icke. Det var, som om denna fruktlösa ansträngning inverkat på tavlan omkring henne. Färgerna bleknade, föremålen upplöstes i dirnmor. - Filippos, var är du? O, kom, kom till din fader och syster! Var det denna bön som omskiftade tavlan till vad hon vart? Ur dimmorna framstod Tripodgatan i Aten. Hermione var förflyttad utanför sin faders hus. Gatan vimlade av människor. Hermione spanade i folkmängden efter sin broder. En aning sade, att han skulle komma. Då såg hon nalkas ett tåg av kristianska präster. I spetsen på en mula red biskopen av Aten. Denne man gjorde i drömmens som i verklighetens värld ett obehagligt intryck på Krysanteus' dotter, och hellre än att förlänga det, vände hon sig om och gick in. Men då hon genomskridit vestibulen, stod hon icke i den välbekanta aulan hon såg ett gult sandfält, som utsträckte sig till synranden. Solen glödde däröver med odräglig hetta. Helt nära flickan låg en purpurmantel, vars veck förrådde en under honom dold kropp, och bredvid manteln en spira, halvt jordad i sanden. På avstånd sprängde en skara ryttare bort på snabba hästar.