Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
med kall ättika, och ny kryddättika hälles kokande stänger sorgfälligt alla fönster och dörrar och sätter gars publik förlorat all sin fängslande förmåga. Skulle torkad frukt blifvit mjuk, kan man det hela torde nog både uppränningen och ämnets midt på golfvet ett järnfat med glödande kol, på eftertorka den. — Svamp måste ofta skakas och sikbehandling verka väl specifikt danska för en svensk hvilka man strör en handfull enbär. Efter 12 timtas. — En kinkig sak är förvarandet af rå vinteråskådarekrets; men det nationella lynnet, som lyckmar vädrar man och skall finna att lukten försvunnit. frukt. Därom kunde skrifvas hela kapitel, om utligt framhäfves genom Kuhlaus musik, eger tillräckI anseende till den sedvanliga höstskurningen vill rymme funnes. — Färska blommor kan man rädda ligt många befryndade punkter med vårt eget för jag erinra om ett och annat. Man glömme ej att undan frosten och förvara några veckor i källaren. att än i dag verka smittande. från allt damm befria själfva resårerna på möblernas undersida, och att snören och tofsar samt fransar äro Af trädgårdsalster skördar man nu hela återstoA f de olika rollinnehafvarne gjorde enhvar ett äkta dammgömmor och kräfva särskild uppmärksamden: potatis, morötter, rödbetor, kålrötter, kål m. m. jämngodt arbete, utan att egentligen någon särskildt het. — Smutsfläckar på tapeter vika för behandling Den sistnämnda bredes ut några dagar på frostfritt framträdde. Fru Dorseh gaf åt Elisabeths parti den med mjukt hvetebröd. Till tapeternas afdamning rum, innan den hänges upp i källaren; alla rötter afrundning, den rutinerade artisten ej förfelar. Frö- bekläder man dammborsten med en mjuk duk eller böra äfven vara torra, innan de bäddas ned i sina ken Lindzéns Agneta ha vi ej. varit i tillfälle att taga virkadt öfverdrag och sopar sträckvis rakt uppifrån sandlådor. Efter höstgräfuingen (utan hackning) täcdel af; vid den andra föreställningen i tisdags debuoch nedåt. Endast till taket använder man det s. kas jordgubboch sparrissängar med grankvistar.
Jag förespår, att, om ingen begränsning göres i afseende på formen, vi snart få höra omtalas, att bland de små, enkla pannorna uppväxer ett eller annat underdjur med syskontycke af de så beryktade 10 k:rs ångpannorna, hvilkas afverkningsförmåga nu öfverstiger allt hvad man för 20 år sedan skulle tillåtit sig att ana. Sådana exempel vinna hastig efterföljd. I Skottland just under den tid, då man experimenterade med det fruktlösa försöket att minska bränvinsflödet genom inskränkning i tiden för dess utöfning, gick man så långt i konsten att in rätta, inmura och drifva bränvinspannor för eld, att afrinningen fullbordades på 3, säger 3, minuter. Till förekommande af 'alla missbruk i denna af mig befarade riktning, anser jag nödigt stadga, att pannans diameter ej får vara mer än fem gånger större än hennes höjd. § 8. Utskottet har bibehållit den i nu gällande författning från längre tid tillbaka följda seden att för pan-nerymdens bestämmande först utröna hela kubikinnehållet och sedan derifrån afdraga 2 kannor såsom »kokrum». Då UtskoUet i § 7 medgifvit, att hatten, inberäknad ångröret, får innehålla % af pannans rymd, är redan derigenom mer än nödigt utrymme beviljadt förden starkaste kokning, hvarför ifrågavarande afdrag är för det antydda ändamålet öfverflödigt och endast utgör en form, hvarunder man beviljat en lindring för den mindre redskapen. Men denna form är olämplig, af följande skäl: l:o att, då hvarje branvinstiliverkare vet, att något annat kokrum än det, som finnes i hatten, ej erfordras, lagstiftaren ådrager sig misstanken att ej hafva underrättat sig om förhållandet; 2:o ali man alltid nödgas, i fråga om uttryckandet af pannans rymd, särskildt anmärka, om det är med eller utan kokrum, och likväl ofta råkar ut för misstag; och 3:o hufvudsakligen derföre, att denna lindring ej utfaller i rättvist förhållande till pannornas rymd, än mindre till deras afverkningsförmåga; den utgör nemi. Vio för 20-kannors pannan, men Vé för 12-kannors pannan.
Hvem?» »Det har lektorn gjort själf, vet jag. Nyckeln satt i på morgonen, när jag gick här och städade.» Jag släppte mitt tag och betraktade den gamla med misstänksamma blickar. »Stäng dörren,» sade jag. Hon uppfyllde motvilligt min tillsägelse. »Tag ur nyckeln!» Hon gjorde så. »Stoppa den i din ficka. Tag den med dig. Jag vill icke att den skall vara här. Förstår du?» Den gamla gjorde som jag sade, och under darrande tystnad ämnade hon börja bädda. Men jag var för upprörd att tåla någon människa i min närhet. Jag förklarade, att jag kunde hjälpa mig själf, sade kort godnatt och bad henne gå. Hon gick också, och jag såg, att hon var glad att slippa vara ensam med mig. Ett rof för de pinsammaste tankar, började jag, sedan jag själf ordnat min bädd för natten, att kläda af mig för att gå till sängs. Jag tog ett tag i den förfärliga dörren för att öfvertyga mig om, att den nu verkligen var stängd. Därefter satte jag mig halfklädd ned och försökte tänka öfver aftonens händelser. Men ingenting kunde jag förklara, det hela syntes mig hundra gånger mera underbart, hemskt och otroligt, än om min fantasi blifvit verklighet, och min hustrus vålnad verkligen kommit mig till mötes. Jag vågade ej släcka lampan, ställde den endast ett stycke bakom min hufvudgärd, så att skenet ej skulle falla mig i ansiktet, gick därefter till sängs och somnade, nästan ögonblickligen, som om jag varit uttröttad af ansträngande kroppsarbete. En oredig massa drömmar måtte hafva stört min sömn. Ty jag vaknade upp ett par gånger af ljud, hvilka läto, som om jag själf jämrat mig i sömnen. Men lika hastigt som jag vaknade, somnade jag in igen i en tung, dvallik slammer, och när jag slutligen på allvar slog upp ögonen, skedde det med en besynnerlig blandad förnimmelse. Jag tyckte att något tungt tryckte mig till jorden, så att jag segnade ned, och på samma gång kände jag närvaron af min gamla, djurlika följeslagare från föregående drömmar.
IX. E. 600. — N:o 62. till Rikets Ständer, angående bestämmande af ersättning till de personer, som i behörig ordning förordnas att, i egenskap af krono-ombud, vara närvarande vid bevillningsstämplingen af spelkort. I. 409. R. 494. II. B. 223, 229. A. 232. U. 555. A. 712. V. B. 139. A. 159. E. 468. — N:o 63. till Rikets Ständer, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter aflidne Collega Scholae J. E. Ekelund till förmån för Ekelunds i behöfvande omständigheter efterlemnade Enka. I. 410. R. 494. II. B. 223, 228. A. 229. E. 364. — N:o 64. till Rikets Ständer, angående öfverlåtande lill Malmö ( lil ) stad af mark, tillhörande Malmö f. d. fästning. I. 410. R. 494. fl. B. 243. A. 288. E. 498. Propositioner och Skrifvelser, Konungens Nådiga: — N:o 65. till Rikets Ständer, angående förändring i vilkoren för återbetalning af det till uppförande af nytt Rådhus i Wexiö efter den staden sednast öfvergångna eldsvåda beviljade läne-understöd. I. '409. R. 494. II. B. 555, 712. A. 714. III. E. 78. — N:o 66. lill Rikets Ständer, angående beskattnings-väsendels samt uppbördsoch redogörelse-verketsoförenkling. II. 8, 40. R. 65. VII. B. 153, 172, 176, 217. Å. 377. VIII. 3, 57.
Detta (hvilket deras första der vexlade biljetter utvisa) kan blott genom det antagande förklaras, att Lidner hade blifvit skickad till Lund redan vid fjorton års ålder, – eller 1773, – och således just det år, då Thorild från Kongelfs skola anlände till Göteborgs gymnasium302; ty i annat fall skulle de, jemnårige som de voro, hafva derstädes varit gymnasii-kamrater. Men huru än härmed förhöll sig: nu blef, och ganska snart, deras umgänge ett det mest förtroliga. För Lidner syntes Thorild såsom en honom tillsänd god genius, den han borde noggrannt åtlyda. Han insåg, att Thorild, med det hjelpsammaste hjertelag, förenade en långt tillförlitligare kritisk blick, än hans egen dunkla instinkt; hvilken, full af ett snille, som framför Thorilds ägde en större gåfva för skaldespråkets technik, dock lätteligen irrflög från det höga till det öfverdrifna och mörka, från det känslofulla till det feberaktiga, från det natursanna till det råa. Också hyste Lidner för sin väns omdöme det oinskränktaste förtroende, den djupaste vördnad. Vid begynnelsen af deras närmare förhållande hade Thorild, ur det honom lemnade manuscriptet till Spastara, utstrukit öfver tredjedelen, och derom yttrat till en af sina bekanta: ”hvad i all verlden skall nu Lidner säga? Han blir visst ond på mig”! Men vid återtagandet, efter en hastig genombläddring, sade Lidner blott: ”Ja så! Herr Candidaten strök inte ut mera”? Poemet trycktes till punkt och pricka enligt Thorilds redaction. Å andra sidan visade Thorild, ehuru stora friheter han tog sig med utstrykningar, med omflyttningar och öfverhufvud hvarjehanda förändringar, alltid den aktning för skaldens egendomlighet, att låta mycket af hvad han sjelf ansåg för fel, för öfverspänning, ja galenskap, qvarstå; så ofta det verkliga snillet dock äfven der förrådde sig303.
■ . — 34 — Gottland, der annan postkommunikation på Postverkets bekostnad icke underhölles, än den, som under de tider af året då post emellan fasta landet och nämnde o fortskaffades öfver Öland, ägde rum emelian Wisby och Klintehamn, en ny post 2:ne gånger i veckan afgår emellan Wisby samt de längst i norr, öster och söder på öri belägna hamn arne Féhrösund, Ljugare och Burgsvik, vid hvilka hamnar Postexpeditioner jemväl blifvit inrättade. §• 2. Antalet af de med posterna expedierade bref, som år 1849 utgjorde: betalda bref ~ 3,499,462 stycken och fribref . 398,751 „ Summa 3,898,213 styeken har under revisions-åren ökats och uppgick: år 1S50, betalda bref till ... — 3,672^508 stycken , fribref 403,903 „ tillsammans 4,076,411 stycken samt år 1851, betalda bref till 3,772,346 „ , „ fribref „ - — 405,872 , tillhopa 4,178,218 stycken hvadan tillökningen för dessa 2:ne år utgjort i de betalda brefvens antal —. - 272,884 „ och i fribrefvens . — 7,121 „ tilllsammans 280,005 stycken.
Liljencrants begärde votering om kontraproposms innehåll; med anledning hvaraf Hr Gr. o. Landtm, först hemställde, huruvida bifall till Utsk:ts hemställan skulle intagas i nej-propos:n vid den sist påyrkade voteringen, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera föreslog, att nej-propos:n vid denna votering skulle innefatta afslag å Utsk:ts hemställan och bibehållande af stadgandet i 20:de §:n af nu gällande förordning oförändradt, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Till följd häraf uppsattes samt justerades en så lydande voteringspropos.: »Den som vill, att K. o. Ad., vid blifvande votering om antagande af Frih. Cederströms, i ani. af sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts första hemställan å sid. 16 af Betänk:t N:o 1 afgifna förslag till beslut, skall till kontrapropos. antaga det af Gr. De la Gardie framställda förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager E. o. Ad. till kontrapropos. vid 308 Den 14 Maj. omnämnda votering afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan och bibehållande af stadgandet i 20:de §:n af nu gällande förordning om bränvinstillverkning.» Voteringen försiggick och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 25. Nej — 23. Upplästes och godkändes följande voteringspropos. för hufvudvoteringen: »Den sorn vill, att R. o. Ad., med afslag å Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts hemställan öfverst å sid. 16 i Betänk:t N:o 1, skall antaga det af Frih. Cederström framställda förslag till beslut, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så erbläckhorn — och från detta ha dock så många beståndande verk vandrat ut till tusenden och åter tusenden af läsarinnor och läsare öfver all verlden! Ett bokskåp innesluter de utländska upplagorna af den frejdade författarinnans arbeten. De ha öfversatts på nästan alla civiliserade språk, på danska, tyska, engelska, franska, holländska, italienska, böhmiska och ryska. Så ett litet bord med andliga böcker, bland dessa en nött psalmbok i läderband — ett minne från hennes man — som, säger den gamla, » skall följa mig i min sista bädd ». var, var det ej mången som observerade henne, helst hon ej var vacker, utan snarare tvärt om; och ändock fick hon en friare redan vid adertons ålder — sjelfva pastorn i församlingen — en aktad begåfvad man, som på nära båll sett, hvad hon var i föräldrahemmet. Hon älskade honom lidelsefullt, som en del qvinnor älska — helst sådana, hvilkas lif varit blottadt på kärlek och lycka. Det kom lif och värme i hennes stora gråbruna ögon, och hela ansigtet blef vackert genom den solglans, som låg deröfver — ingen kunde numera kalla henne ful. På väggen i detta minnenas rum hänga ytterligare bevis på den kända pietet, med hvilken hon omfattar hågkomsten af sin make: tvänne porträtt af Johan Gabriel Carlén och öfver dem hans svarta filthatt, prydd med gulnadt löf och eterneller. Hvarje år den 6 juli, som är mannens dödsdag, vandrar fru Carlén den långa vägen ut till hans graf på Nya kyrkogården för att smycka den med blommor. Att han älskade henne — valt henne bland så många andra — syntes henne ofattligt, liksom ock att det var hon, som var herskarinna i hans hem, styrde och stälde der, som hon ville, i fullkomlig frihet, utan rädsla, utan fruktan för förebråelser eller missnöje. Inga hårda ord mera, endast frid, och i hans ögon ett gillande, en beundran, som vore hon en verklig skatt.
Almroth, och dåsiga af vinet och värmen nickade de bifall. Så trädde de in i den dämpade stillheten. Ett par timmar därefter tog Almroth afsked vid trapporna till luftbantåget. — Kan jag vara er till någon tjänst, Fredman, så är det mig ett nöje, sade han och tryckte i trängseln hastigt deras händer. Detta var hvarken djupt menadt eller icke menadt, det var en fras, dikterad af medlidande och ett passande slutord vid ett afsked som deras. Bantåget gled ut på järnstolpar öfver praktfulla esplanader framåt mot den dånande jättestaden. Bakom dem steg fukten isande upp ur Jacksons Parks sumpjord, och de mångfärgade elektriska strålarna sprutade himmelshögt ur fontänen. Under dem glimmade först ymnigt blåhvitt ljus, så tog det af, blef skummare, och de gledo in mellan skyhöga hus, där maskiner slamrade och pressar dunkade och dödsbleka kvinnor hängde öfver balkonger, som svartnat af rök och dallrade af lufttrycket. De sågo tvärtigenom fönstren, rätt in på nöd och hångrin och skratt utan glädje. Trängre och hetare, luften kväfvande tjock — här och där glimtar af ensamma ljus. Hvinande for arbetets gissel genom det tätnande mörkret. Så öfver millionsstadens larmande, af folk packade gator, förbi butikernas väggar af glas med tusen diamantgnistrande, färgade lågor, förbi frukthandlarnes rödgrönglimmande, doftande bord, och kastanjestekarnes bloss och kolumbiaförsäljarues tallösa plankor — bort från de skrikande, rullande storgatorna till tysta, skumma kvarter, där polisen vandrar i klunga och lifvet icke är värdt ett öre — och så på det fyllda tåget ut på prärien, ut på den tomma, dunkla slätten med glödande, irrande ljus härs och tvärs, med lysflugor blixtrande öfver fälten — mot det eviga arbetets färglösa ensamhet. — Hvad i himlens namn — gråter du? De hade båda sutit i kupén trötta och tysta, hvar och en med sina tankar i glammet och pratet rundtom. — Åh visst inte, svarade Nils, medan tunga fullmogna tårar pinsamt droppade ned från hans heta ögon.
December månad året efter det, för hvilket redovisningen gäller, äfvensom att till iakttagande stadgas må, att räkenskapen skall af Öfver-revisionsdepartementet, till Pensionsinrattningen återställas sednast inom Februari månads slut efter det den föga betydliga granskningen hunnit verkställas, emedan vid samma tid hufvudboken med dess verifikationer är behöflig inom Pensionsinrättningen vid upprättandet af löpande årets pensionsstater. Den remitterade handlingen återställes härjemte, och Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Storm äktigste A lie r nå d ig s te Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigte, tropligtigste tjenare och undersåter, S. A. MANTHE. GEORG ULFSPARRE. CARL HENR. PFEFFEIL NILS AUG. FREDIN. Stockholm den 14 Januari 1853. C. Limnell. — 193 — Direktionens öfve!' Arméens Pensionskassa undprilfiniga utlåtande, i anledning af !853 års Revisorers berättelse örn granskningen af nämnde kassas räkenskaper. Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:fs nådiga befallning, genom remiss af den 4:de innevarande månad å barbos återgående transsumt af llikets Ständers Revisorers berättelse om den sistlidet år förrättade stats-revision, får Direktionen öfver Arméens Pensionskassahärmed afgifva underdånigt utlåtande öfver samma berättelse, i hvad den rörer nämnde kassa samt anslaget till pensionerandet af militäre embetsoch tjenstemäns med vederlikars enkor och barn.
Kyrkolagen, då skall kyrkoherden i den församling, der föredraget hölls, honom förekalla och till sin rätta själasörjare hänvisa; så ock den själasörjare om förloppet underrätta; egandes Kyrkoherden och Kyrkorådet, i händelse personen, efter varning, ej derifrån afstår, anmoda Kronobetjeningen att låta föra honom till den ort der han är eller bör vara mantalsskrifven, der Kyrkorådet i haus socken sedan förfare efter hvad i Kongl. Förordningen d. 29 Aug. 1843 sägs. 5 g. Eättigheten för Svenska Kyrkans medlemmar, att äfven utom den allmänna gudstjensten sammankomma till Den 4 November f. m. 3?7 gemensamma andakts öfningar, skall vara fri och oförhindrad, såvidt ej vid sådan sammankomst företages något, som mot lag eller sedlighet stridande är, eller eljest allmän ordning störer. Ej må dock, vid religions-öfning, som sker under annans än vederbörande presterskaps omedelbara ledning, och icke är att föra till' enskild husandakt, tillträde vägras presterskapet i församlingen, eiler den offentliga myndigheten i orten, hvilken sistnämnda myndighet, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, eger att, der så nödigt anses, sammankomsten uplösa. Icke heller må så beskaffad inkomst, hvarom nu sagdt är, utan särskildt, af Kyrkoherden i församlingen meddeladt tillstånd, hållas a tid, då allmän gudstjenst i församlingen förrättas, vid påföljd af böter fr. o. m. 50 t. o. m. 100 Rdr lim t för den eller dem, som föranstaltat sammankomsten eller dertill uplåtit hus, och till högst 10 Rdr Rmt. för annan deltagare. 0 §. Böter, som i denna författning finnas stadgade, skola fördelas till hälften mellan åklagaren och församlingens fattiga. Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola de förvandlas till fängelse, efter samma grunder, som gälla för förvandling af böter enl. UtsökningsBalken. 7 §.
Samma Riksdags Konstilulions-Utskott ansåg likväl saken af den stora vigt att det ånyo framställda enahanda förslag (Mern. N:ris 5, 8 och 13), hvilket äfven blef hvilande till nästa Riksdag (Mern. N:o 33), då antaget (Mern. N:o 5), samt a( Kongl. Maj:t den 23 Augusti 1851 giiladt. Den i delta sålunda tillkomna stadgande om banko-sedlarnes inlösen efter deras lydelse jemväl införda föreskriften att silfver dertill hör användas, har Konstitutionsutskottet, med anledning af inom Utskottet derom väckt förslag, funnit böra i någon män jemkas, enär till de föreskrifter, hvilka böra i Grundlagarne intagas, icke lämpligen kan räknas den, hvilkendera af de ädla metallerna, guld eller silfver, bör utgöra valuta för Bankens sedlar. Frågan derom är af en helt och hållet financiel natur och tillhör icke statens och samhällets grundformer, hvilka af grundlagar böra bestämmas. Denna omständighet skulle dock ej ensam hafva förmått Utskottet att framställa förevarande Grundlagsändringsförslag. Men verkliga och stora olägenheter skulle kunna uppkomma genom bestämningens bibehållande i grundlagen. De alldeles nya förhållanden i afseende på de ädla metallerna, som i sednaste tider uppstått, hafva mångenstädes framkallat frågor och lifliga ölverläggningar om ändringen i lagstiftningen rörande mynt-metallen; och om inom de stater, med hvilka Sverige genom handel och penninge-förhållanden står i liflig gemenskap, någon dylik ändring skulle vidtagas, torde det för Sverige blifva svårt, om icke omöjligt, att bibehålla sin ifrågavarande lagstiftning orubbad. Men det dröjsmål, som den långsamma omgången af en Grundlags-ändring skulle medföra, skulle kunna för Sverige vålla betydande förluster och svårigheter. Man torde derföre böra i tid vara betänkt på denna vådas undanrödjande.
Mörner: Om förmyndarearfvoden äro af det obetydliga belopp, som Hr Printzensköld omtalat, så lärer väl icke någon afgift för dem komma i fråga, men det är likväl bekant, att en del förmyndarebefattningar äro af beskaffenhet att de äro fullt så goda som åtskilliga tjenstebefallningar. Jag kan icke se hvarföre icke för denna inkomst skulle såväl, som för många andra sådana, skattas till Staten. För min del finner jag således icke uägot skäl för det af Hr Printzensköld föreslagna tillägget, och tillstyrker derföre bifall till detta morn. Hr Bildt, Didrik Gillis: Innan jag vidare går att yttra mig, anhåller jag vördsamt att af Hr Frih. o. Landtm, erhålla upSysning om diskussionen omfattar endast förmyndarearfvoden eller rörer alla de kategorier som enl. detta första mom. äro befriade frän bevillning. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, uplyste i anledn. häraf att hela l:sla mom. nu var föremål för öfverläggning. Hr Bildt: Med anledn. af Hr Frih. och Landtm:s yttrande att diskussionen omfattar hela det första morn., tager jag mig friheten fästa upmärksamheten derå, att den motion ang:de uphörande af bevilln. för de s. k. hästoch fourage-medlen, som af Hr O. Björnstjerna blifvit väckt, icke blifvit af Ulsk. bifallen, och det af skäl, som äro så besynnerliga för att ej säga oiigtiga, att jag förmodar det R. o. Ad, äfven med afseende å denna fråga icke vägrar äterremiss af detta mom. Utsk. har nemi. yttrat att: ”då emedlertid ifrågavande medel, ehuru utgående under serskild benämning, likväl utgöra en del af de kavalleriofficerare tillagde löneförmåner, har Utsk. icke funnit skäl att å motion tillstyrka bifall.”
S. D. Sedan Bondeståndet den 26 Febr. remitterade till Statsoch Bcvillnings-Utskotten Eric Andersson Bångs, från Ilärjeådahlen samt Anders Pålssons, från Westra Härad, jemte flere Fullmägtige från Jönköpings Län, Memorial, angående nedsättning eller upphörande, under viss tid af den årliga utgående Saltpetter-skatten , så har Bevillnings-Utskottet, der detta ärende blifvit * föredraget, uti Memorial af den 6 dennes, förklarat, att då nämnde beskattning icke är upptagen, bland de uti 60 §. Regerings-Formen den 6 Junii 1809 omförmälde och till Bevillnings-Utskotters åtgärd öfverlemnadt allmänna afgifler, utan tvärtom utgår af Hemmantalen hvartill äfven komme, att detta vid föregående Riksdagar jämn väl under öfverläggning hafde ärende, då blifvit af andra Utskott handlagdt, Bevill niugs-Utskottet ej eller 1111 ansåg sig tillhöra, att deröfver utlåtande afgifva. Protocolls-Uldrag. I anledning häraf och uppå gjord Proposition heslöf Bonde-Ståndet, att detta ärende, till Stats-Utskottets handläggning öfverlemna. S. D. Stats-Utskottets ankomne Memorial, af den 6 dennes, ]\T:o 27 och 28 innehållande, att anledning vore till anmärkning emot föredraganden i Krigs-Ärender, hvarom Remiss begärdes till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne skulle uppgifvas, blefvo efter föredragning, uppå gjord Proposition, till Constitutions-Utskottet remitterade. Den 12 Martii I823. F, yin Ilog!. Ridderskapet och Adelil. S. D. Remitterades till Statsoch Banco-Utskotte 11: Kongl. Maj:ts den 6 dennes e. f., på bordet lagde Nådiga Proposition till Rikets-Ständer, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal, jemte de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf denna dag, afgifne yttranden. Frän Hedera). Bonde-Ståndet.