Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En man i sin fulla kraft, mäktig att älska, handla, lefva, — inte en älskare bara, som kallnar med smekmånaden. Mer än en undrade öfver, att de nygifta ej gjorde en bröllopsresa, som bruket fordrar, men hans tjänstgöring tillät det ej, och han ville det ej heller. Just att få föra sin brud direkt in i det kära, så länge drömda hemmet syntes honom som höjdpunkten af jordisk lycka. Vagnen! Vagnen! Den stannade ju redan, utan att moster Lotten märkt det, fördjupad som hon varit i minnen och tankar, Hon hörde slamret af sabeln mot stentrappan och såg uniformen blänka till, så sprang hon ut för att möta i den upplysta, med växter dekorerade trappuppgången; ty hon skulle ej för allt i värden velat afstå från nöjet att bevittna de nygiftas inträde i det egna hemmet, höra hvad Thyra tyckte, hvad de sade hvarandra, se deras glädje och dela deras lycka. J a! Där kommo de! H a n med armen om hennes lif, till hälften stödjande, till hälften bärande henne in i det hem, hans kärlek beredt henne. E n hvit, böljande sky af siden och tyll, en myrtenkrona, rosiga kinder och läppar, fuktiga, glädjeskimrande ögon. — Moster Lotten såg ej mer. Som en skugga gled hon in för att stänga balkongdörrarne och genom matsalen ut i köket, där tjänarinnan satt, väntande på att taga emot sin unga matmor. Nej ingen! Ingen skulle möta dem! Ensamma skulle de vara. Ensamma .med hvarandra detta ögonblick, då lifvets fullhet omspinner tvänne människohjärtan med sina fagraste gåfvor och löften. — Hvad mer att det blir ett minne endast, det skall dock kasta ljusreflexer öfver kommande mörka dagar. Måndag: Köttsoppa med klimp; göslilé m e d fina ärtor; rövinsgelé. Recept. Rödvinsgelé. D e t först g e n o m - g å n g n a geléet hälles genast tillbaka i s i l d u k e n, och så fortfares förnyade gånger, tills geléet synes riktigt klart, hvarefter det upphälles i form och ställes på is a t t kallna.
— Nej, Hugo, en åsna på en bal! Jag får tänka på saken, eller kanske Skog kan hitta på något. Han kommer hit i afton. Jag måste tala med honom om några arrangemanger. Det är inte mer än fjorton dar till eklateringen och vi måste göra balen dagen efter. Det är riktigt fult af Konrad att dra sig undan och inte vilja göra någon tillställning för Otto, han är ond på honom för att han bröt med Agda. Det är då bra malplaceradt! Jag tycker tvärtom, att vi ha alla skäl att vara glada öfver att vår bror gör ett sådant utmärkt parti. Jag är glad, det vet jag! Egentligen äro systrarne ganska bråkiga. Henrika var uppe i dag. Gå ut ett ögonblick, barn, jag har något att tala med pappa om. — Kan inte Annie och jag bli amorinerna? gnällde Signe. — Nej, kära du, ni äro mycket för stora, det passa småpysarne så bra till, de skola vara halfnakna — i trikå. Hvad är det igen Amanda? Mjölkräkningen! Jaså, bara den. Ja, den får vara, Amanda, jag skall väl för ordningens skull gå igenom den, och det hinner jag inte nu. Är det för två månader? Jaså, för halfåret, ja det är bra. Lägg den där! Jo du, Hugo, Henrika var uppe och höll en formlig straffpredikan för mig. Det var så förfärligt orätt, att vi ställde till bal i sådana tider. Jag frågade, hvad det var för tider. Dåliga naturligtvis. Det är alltid dåliga tider, det är något jag hört, sedan jag var ett litet barn. Skulle man vänta och göra bal, tills det blef goda tider, då fick man allt dansa! Så fick jag höra en mängd historier om att den hade sagt, att du inte var solid, och den hade rådt oss att stoppa i bäcken eller i ån, eller hvad det var, ja, du vet, hur kväljande plågsam Henrika kan vara. Men jag lät det gå in genom ena örat och ut genom det andra. Det är minsann inte värdt att förarga sig eller lägga sådant på minnet, när man har viktigare saker i hufvudet. Hon påstår också, att Konrad inte skulle komma på vår bal, men det sörjer nog Eleonore för att han gör. Åh, du Hugo, nu har jag det! — Hvad?
Det beständiga förmynderskap Lagoch Förfatcningsstiftare antagit sig ^ öfwer lefwande och döda ting har ledt til det stora mistbruket af taxor, och idesta har merändels ögnamärket warit taget rfrän en enda, och icke alltid frän en rätt sida. Än i denng stund göras, i en hjertelig »välmening, taxor för allt hwad en Gästgifware bör och kan för resande hafwa i beredskap, och desta taxor upgöras af Hirads-Ratten, det will stiga: nägra Bönder, ntanförestriswen grund. Således om et Lisp. HH i orten anses wara wardt fyra eller sex stillingar; om maten, noga uträknad efter inköpspriset, kostar ungefärligen detsamma; blir merändels taxan derefter satt. Man besinnar icke hwad nödwändigt ätgär i förlag för denna swista näring; huru mycken betje-, ning, huru mänga rum, huru stort husgeråd, hwad omtanka och arbete det fordrar pä sädana ställen, hmu be. fwärligden skyldigheten mätte wara at natt och dag M färdig str en owiH tjenst. Om man undantager den egen religen fattiga, kan i allmänhet antagas som cn joker och gifwen fördel, ar fa omkostnaden för Hushältets föda och härbergerande bestridd med lika st. mycket, som mar och drickswaror kosta i inköp: enär den» na rakning star sa ut, kan ieke i der hela warans warde sördubbladt anses stm full ersättning för en Gästgifware.
Blott hvarannan söndag hölls gudstjenst i kapellet, och de hade således haft fjorton dagar på sig att få sina verk fullbordade. Albert hade begagnat morgnarne och sina lediga stunder, för att, med tillhjelp af ett par i hemlighet legda handtverkare, måla det inre af kyrkan, och att pryda den med en och annan alfrescomålning af egen hand. I kapellet fanns ett gammalt orgelverk, hvilket dock i flera år varit förfallet, så att det ej kunnat begagnas; men Alexis hade vetat att hopsamla materialierna dertill, och allt var så vida bragt i stånd, att det i dag kunde på nytt uppstå, och begagnas vid ledningen af den heliga sången. Som kapellet låg ett litet stycke ifrån gården, och ingen hade att göra der oftare, än då der var gudstjenst, så visste ingen mer än kyrkvaktaren och de två i hemligheten invigde arbetarne utaf hvad som der förehafts, och man hade blott en och annan gång undrat, att våra artister gingo så ofta åt det hållet, der kapellet låg. Klockan sju på morgonen, då kyrkvaktaren infann sig för att städa kyrkan, var redan all ting i ordning, och han ville knappast tro sina ögon, då han nu såg den föryngrade skönhet, som i det tillförene så förfallna och dunkla kapellet log emot honom. Albert stod i sin blus, med korslagda armar, betraktande den af honom målade altartaflan – en sörjande Magdalena. Den uppfejade förgyllningen på ornamenterna omkring glänste i morgonsolen, och Alexis drog för första gången ut alla stämmorna, för att med fullt verk låta en fuga ljuda. Fugan är i musik den manliga kraftens högsta uppgift. Fugan är logik, öfversatt på tonspråket; den är en bild af huru sanningen blir en produkt af striden emellan de olika meningarne. Fugan fordrar således den högsta mognad i konstnärns snille, och är ej detta vilkor uppfylldt, då blir fugan en lögn, och verkar blott till förvirring. Nanna och Celestine, som af den vackra morgonen hade blifvit utlockade tidigare än vanligt, hade redan på afstånd hunnits af de herrliga tonerna, som rullade sina laviner utför sidorna af den höjd, hvarpå kapellet låg.
Kändt är nemi. att sedan den studerande tagit med.-phil.-examen, han endast vinnlägger sig om de rent medicinska studierna; sällan, om någonsin, besöker en medicinse-studiosus vid akademien andra föreläsningar än den medicinska fakultetens lärares; åtminstone var så förhållandet under den tid jag studerade i Upsala. Man har äfven sagt att läkare-bildningen i Stockholm skulle blifva alltför ensidigt praktisk. Onekligen är äfven detta ett ganska eget påstående. Om man med »ensidig» menar att man endast får bildning uti en speciel gren af läkarevetenskapen, så är detta så mycket mera orätt; i Stockholm finnas lärare i alla hufvudsakliga brancher af medicinen, och derföre tillfälle att studera dem alla; och i öfrigt! hvad är det läkarne böra som sitt högsta mål söka, om ej en ensidigt praktisk bildning, i den Den 22 November f. m. 127 mening att han skall söka tillämpa alla sina förvärfvade insigter uteslutande på praxis, d. v. s. på konstens utöfning. Som jag således icke kan finna att dessa invändningar förtjena något afseende, får jag för min del instämma uti motionärens slutyrkande, att Stockholms medicinska läroverk må åter erhålla den, genom sednaste ordnandet af medicinska undervisningen, detsamma fråntagna rättigheten till anställande af theoretisk examen, det är den första afdelningen af chirurgice-magister-examen, hvilken, såsom den under de sednast förflutna 10 åren blifvit vid läroverket verkställd, till alla deler motsvarat de medicinska fakulteternas medicinae-kandidat-examen. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, blef motionen jemte yttrandet remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Frih. Gederström, Gustaf Carl, väckte en motion, N:o 41, om revision af gällande fiskeri-stadga. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t.
J ernmanuf aktur verk af särskilda slag. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad . Vestra d:o . Östbo d:o . Vestbo d:o . Ämneshammare. Masugnar. Pappersbruk. Tegelbruk. Oljeslagerier. Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Vestra d:o . Östbo d:o Vestbo d:o . Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Östbo d:o . Tveta, Vista och Mo Härader Norra och Södra Vedbo d:o Östra Härad Vestra d:o .. S:a S:a S:a S:a S:a S:a S:a S:a S:a S:a Hemmantal. ö O fD O -J >-4 t"1 3 — aq Utsäde af ' Medelafkastning sedan utsädet är afdragef. Underhållna Kreatur. i Förmedladt. Oförmedladt. a 2. C» a CO CK) -1 OJ - v <1 CO “S p*r Hvete. i ra Os® Cfq Korn. Ha (ra. Blandsäd. Ärter. Potates. Hvete. 33 Ofq Korn. Hafra. 1 Blandsäd. Arter. i: . Potates. Hästar. o £5 H O “1 Ungboskap. s Svin. Getter. St. St. St. T:r. T:r. T:rT:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. St. St. St. St. St. St. Bränvinsbränningsafgift. Summa. Jordeboksoch Hemmantals-Ränta. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst.
I öfverensstämmelse med hvad jag redan, i likhet med Hr Stuart, yttrat, tager jag mig friheten hemställa, att R. o. Ad., på sätt Hr Santesson vid detta mom. föreslagit, ville besluta, att ali spannmålsberäkning under lönerna å stat må afskaffas med innevar. års utgång, emot det att de embetsmän, tjenstemän och betjente, hvilka då innehafva ordinarie löner på stat, skola å allmänna indragningsstaten få bibehålla denna förmån, intill deras afgång eller befordran till andra löner. StatsUtsk. har uti sitt utlåt. godkänt den princip, som ligger till grund härför, och jag får blott åberopa de af Utsk. anförda skäl för den anhållan , jag sålunda framställt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å 2 mom. af i:sta punkten i utlåt. Bifölls. Hr Dalman reserverade sig emot det nu fattade beslutet på de skäl, han nyss anfört. Frih. Silfverskjöld: Då, till följd af R. o. Ad:s genom vo - Den 8 Augusti f. in. a33 votering nyss utrönta beslut, derest detsamma biträdes af RiksSt:s pluralitet, statsbristsumman kommer att ökas, så skulle jag föreslå R. o. Ad. att uppskjuta utgörandet af denna punkt, intilldess utredt blifvit, huruvida genom tullbevillningen eller andra utgifter statsverkets inkomster kunna uppbringas så, att man utan fara kunde på riksstaten uppföra den summa, hvarmed statsbristsumman kommer att ökas; tv skulle förhållandet visa sig sådant, att summan måste på stat uppföras för att utgå genom allmänna bevillningen, skulle jag anse olämpligt att tillstyrka, hvad Utsk. i denna punkt föreslagit. Gr. Frölich: Jag kan icke tro, att R. St., ehvad utgång en calcul öfver statsverkets inkomster kan visa, skola vilja gå ifrån den princip, som uti denna punkt finnes uttryckt; oell jag kan således icke se, hvartill ett uppskof med afgörandet af denna punkt skall tjena. Frih. Roye: Då R. o. Ad. eller R. St. äga lika tillfälle att afgöra frågan efteråt sorn förut, och genom Frih.
En utförligare framställning om innehållet af de lagar, hvilka ordna kommunal-styrelsen i Nederländerna skulla leda till alltför stor vidlyftighet, och kan desto hellre underlåtas, som det anförda tillräckligt visar dessa författningars stora slägttycke med de Belgiska i samma ämne. Efter denna redogörelse för trenne fremmande länders kommunal-lagstiftning, öfvergår Utskottet nu till en kort skildring af de särskilda författningar, som ordna menighets-styrelsen i Sverige jemte de förhållanden, ur hvilka kommunal-väsendet hos oss upprunnit. Innan ett folks odling nått någon högre utveckling, kan ingen skarp gräns vara uppdragen mellan samhällets lagstiftande, verkställande och dömande makter, och en mängd af de särskilda styrelse-funktioner, som under ett mer utbildadt samhällsskick tillhöra regeringen, utöfvas, under regeringskonstens barndomsålder, af folket sjelft, samiadt i mindre områden. Detta är uppbofvet till den frihet för trängre samhällskretsar, att rådslå och besluta om sina egna angelägenheter, som vi kalla kommunalfrihet, en frihet, som icke uteslutes af den mest enväldiga styrelseform, men som under ett konstitutionelt samhällsskick måste vara lifaktigare och mottagligare för tidsenlig utbildning, likasom ock detta samhällsskick hemtar sin kraftigaste näring från folkets rättighet och vana att ordna de förhållanden, hvilka närmast ingripa uti dess enskilda lif. Allm. Rcsi\ och Elton.-Ulsl;:s Rcl. J\s 127. 59 Det hörer till hemligheterne af den menskliga odlingens gång, att hehofvet af kornmunal-frihet i början försvagas i den mån styrelse-rnachineriet ordnas och regerings-konsten utbildas, till dess, vid en ännu högre utveckling af de sociala krafterna, ett behof af återgång (ill ursprungligare former gör sig gällande, ett behof för styrelsen alt kasta ifrån sig hinderliga lokal-bestyr jemte den ansvarighet som deras bandbafvande medför, likasom för folket, att sjelf få taga dem om händer. På denna sistnämnda utvecklings-punkt befinna sig nu de flesta af Europas folk och deribland det Svenska.
Disconk-inrättningen Sr att biträda ej minore Wäfweri än ätskillige andre i de betydeligare stbiderne ukketande Fabriks-id» kare och Manufacturister till Näringarncs hjelp och upkomst; sä anser Stats - U/ssvttet icke deremot stridande, vm dm nu sökte Läne - flyttningen warder bcwiljad, e mot det att Mauufackur. Disconten, hwars tillgängar synes utan nägons förfördelande lenina ukwäg till en sädan flyttning, undfär de Intecknings, och Säkerhets» handlingar, som Victualie - Handlanden Lokman mi innchafwer. Men i den händelse Manufactur-OiseontZondcn icke skulle medgifwa, att nu pä en gäng kun» na inlösa hela detta Län, sä hemställer Stats-Utskot, tet, om icke sädant likwäl bör ske, st den mohn och sä fort Fondens tillgängar det möjeligcn tilläta, helst Fa» brikören Lrv8k genom en längre tids utdrägt icke skulle winna den hjelp och förmon hatt nu äsyftät och hwaraf han i anseende till de honom öfwergängnc 0, lyckor, är i sä mycket behof. Och dä uti denna beräkning jcmwäl ingär de af km8k i öfrigt uppgifnc wiktor af en till z procent nedsatt ränta, lo ärs anständ med all afbetalning pä (kapitalet samt deisammas afbördande sedermera snccessive pä 6 är, jemte bibchällande af hans Discont - rättighet dessutom; sä fär Stats-Utjkottet äfwm i den delen tillstyrka bifall ä hans ansökning. Till Riksens Högloft. Ständers egit bepröfwande hcmställes detta wördsammeligen. Är och dag sym förut siär; PS Befallning kstöäsUus. ^ Bila» ?L8b Den 4 October. Biiaga. Hhmjukaste Memorial till Riksens Högloft. Ständer.' Hos RiksénHögloft.
Strophios, min fader, vredgad har mig jagat hemifrån. ORESTES. Klagar han dig enskildt, eller uppå statens vägnar an? PYLADES. Vid din moders mord jag hjelpte; och han gudlös kallar mig. ORESTES. Stackars vän, mitt brott så syns det skulle äfven skada dig! PYLADES. Ej vi likne Menelaos; detta måste härdas ut. ORESTES. Räds du ej, att Argos äskar döda dig, som mig, också? PYLADES. Straffa mig, tillhör ej dessas, utan de Phokensers land. ORESTES. Pöbeln är en amper bjesse, när den vrånga målemän har. PYLADES. Men när den rättsinnta eger, rättsinnt städs besluter den. ORESTES. Bra! hos folket måste talas. PYLADES. Om hvad vigtigt ärende? ORESTES. Om jag sade medborgsmännen PYLADES. Att du handlat efter lag? ORESTES. Hämnande min egen fader PYLADES. Räds att du kan möta hårdt! ORESTES. Bör jag krypa bort i tysthet för att dö? PYLADES. Det vore fegt. ORESTES. Hvad är då att göra? PYLADES. Finns väl räddning, om du stannar qvar? ORESTES. Ingen alls! 770 PYLADES. Men om du flyktar, finns väl hopp om räddning då? ORESTES. Finnes visst, om sig så träffar. PYLADES. Bättre det, än stanna qvar. ORESTES. Ja, jag går. PYLADES. Och äfven dödad, vackrare du så skall dö. ORESTES. Mig medrätta sådant drabbar. PYLADES. Blott man ville medge det! ORESTES. Riktigt! så jag feghet undgår. PYLADES. Bättre, än om qvar du blir. ORESTES. Och man skulle mig beklaga 775 PYLADES. Mycket gör din ädla börd. ORESTES. Vredgad att min fader dräpte PYLADES. Detta ögonskenligt är. ORESTES. Bort vi måste.
I anledning häraf har Kongl. Majit uti förevarande nådiga Bref yttrat, att alldenstund Instruktionen för Landsfiskalen den 3 December 1714 antyder, att Landsfiskalen kan angifva hos Landshöfdingen i orten sådant, hvarvid denna kan lägga hand, och vid Häradstingen lagligen utföra allt det, som han kan finna sig befogad att åtala och om något sådant brott vore föröfvadt antingen af en prest eller någon annan, hvaruppå straff eller böter i lag och författningar äro utsatte, honom icke betagas kan att inför vederbörande domstol derå kära; men uppå de mindre embetsförseelser, som af en prest begås kunna, icke några böter utsatte äro, hvilka af Domaren skulle påläggas, utan äro af den 95 beskaffenhet, att de med varning eller 2 till 3 månaders suspension ifrån embetet kunna försonas, som af Consistorio efter omständigbeterne utsättas kan, likmätigt Kongl. Brefvet den 12 December 1741; fördenskuld förordnar Kongl. Majit, att icke någon Landseller Stadsfiskal bör uti Consistiorio, som icke är någon Domstol, begära ordentlig skriftvexling eller muntligt förhör emot någon Prest eller honom der tilltala; utan må han, om målet är så beskaffadt, det vid domstol utföra, på embetets vägnar, eller han af Landshöfdingen på Consistorii begäran dertill förordnad varder; men skulle en Fiskal finna att en Prest begått någon försummelse i embetet, så bör det icke vara honom eller någon annan betaget, att gifva det Consistorio vid handen, på det en sådan prest må umgälla hvad hans förseelse förtjenar utan att af Fiskalen i Consistorio varda tilltald». Häraf inhämtas, att efter då gällande rättsgrundsatser, endast domaren kunde ålägga Prest böter och afsättning från embetet och att »Consistorium icke var någon domstol». Och denna uppfattning af förhållanderna tyckes icke ensamt hos regeringen varit rådande utan äfven erkänd och delad af Presteståndet, hvilket saken närmast rörde. Detta bevisar innehållet af Ståndets ofvananförda underdåniga hemställan angående förklaring öfver 1741 års Kongl.
Jag skulle tro, alt man kunde både pä den ena och den andra sidan bortlägga sådana anfall på hvarandras motiver, och är förvissad, att. hvar och en sorn yttrar sig här, gör del endast med afseende på sin öfvertygelse om det mindre lyckliga eller skadliga inflytande, som man anser deu ifrägnvar. lagen kunna medföra för det allmänna. Hr von Hartmansdorff: Det har förundrat mig, att privalbankernes vänner och förfäktare gifva dem ett namn, sorn icke är fördelaktigt, lie kalla dem nemi. för bankur, eller något sådant, hvarpå man strandar. Jag skulle icke nämna della, om jag ej fruktade, alt man ville uppgöra rcglorna för privalhankerue så, alt Riksbankens säkerhet vid de financiella vågornas svall kunde stranda. Jag anhåller att få anföra några skäl emot deni, som nu blifvit andragne för de små sedlarne. Privatbankernas förfäktare säga, ali det är lill allmänhetens fördel, som de vilja bibehålla de små privatbanksscdlarne. Jag deremot anser allmänheten alldeles icke behöfva privatbankers smärre sedlar, emedan Riksbanken nlgifver sädane af mindre valeurer än någon annan bank. J alla landsorter finnas vexlare, hos hvilka en hvar kan erhålla små sedlar så mycket oell så olla han behagar. Allmänhetens fördel, af de små privatbankssedlarue är således ingen, mea olägenheten deraf att de fattigare folkciasserne, i hvilkas händer dessa småsedlar företrädesvis stanna, på dem förlora, när de icke kunna använda 10 H. 8 58 fren 23 April. e. in. dem till skallers eller födoämnens betalning, utan vederbörandes samtycke, oell deraf följande uppgäld, känner man nogsamt. Just den omständigheten, att de små sedlarne förträdesvis befinna sig i de fattigaste medborgarnes händer, medför också äfvenlyret för Slaten, alt nödgas inlösa dem, i händelse en privatbank ginge öfverända, emedan förlusten eljest skulle drabba en myckenhet inenniskor, hvilka icke hade råd att något förlora, och eljest måhända beginge våldsamheter.
Midt i den sakta snurrande kretsen af mänskliga fjärilar hade Dumma Svenskan stannat som det blifvit henne befalldt, och lampornas nedhängande strutsägg och tofsar snuddade vid hennes hår. Hon visste icke, hur hög och vacker hon stod där i sin fattiga arbetsdräkt. Hon tänkte icke ens därpå. Hon kände ingen glad tacksamhet mot Gud öfver att hennes drag voro klara och öppna och hennes hår lika mjukt som det silke, af hvilket kvinnorna i Brussa knutit sultanans penningpåse. Det föll henne icke in, att jorden var ljuf, att själfva sinnlighetens jubel kunde vara oskuldens. Hon hade icke undfått dansens ande i födseln. Hon kunde icke omedvetet och dansande höja armarna liksom en hänryckt prästinna. Hon kunde knappast lofsjunga med läpparna och än mindre med lemmarna. Gud hade icke benådat henne med ett sådant clenodium i faddergåfva. Hon förstod att alla dessa Tjerkessiens och Lesbos döttrar voro födda i kojan som hon och enfaldiga som hon, men att de dock besutto en kunskap, som icke var hennes, kunskapen om dansens hemligheter. Envist såg hon ned på mattan, men hon kände att öfverhofmästarinnan hela tiden otåligt och missnöjdt betraktade henne öfver sina fyrkantiga glasögon. En lång stund pröfvade hon att låtsas ingenting märka. Så spratt hon till och kom ihåg befallningen att härma, att vara narren i leken. Gungande en smula med höfterna tog hon ett par steg. Genast hörde hon rundt omkring sig i salen ett prasslande och tisslande som när en vindpust från dörren kastar torra vinterlöf öfver ett stengolf. När hon såg upp, märkte hon att det var åskådarna som hviskande och med handen för munnen dämpadt skrattade åt hennes oskicklighet. Hon hade lyckats och gjort öfverhofmästarinnan till lags, men skammen och förtrytelsen slog henne åter med stelhet. Lamposet och blomsterlukten steg henne åt hufvudet. När dansen ändtligen stannade af och hon bar korgen till den förnämsta papegojan, som skröplig och hopkrupen satt och blinkade på sin pinne, såg hon knappast längre mattan framför sig.