Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man t. ex. föreställer sig den händelsen, att någon blir innehafvare af en fordran bos den, till hvilken han förut är skyldig ett mot samma fordran svarande belopp, så är deraf en följd ali dessa (ömsesidiga fordringar ulqvitta hvarandra, och således ali ingendera derefter har något att fordra af den andra; och derföre behöfs ej någon bevakningsrålgärd å någondera sidan, hvadan underlåtenhet deraf ej eller kan förändra det redan inträffade förhållandet. Så har saken äfven blifvit betraktad af Lag-beredningen, med hvars förslag Utskottets i öfrigt jemväl hufvudsakligen instämmer. Utskottet får på grund häraf vördsamt tillstyrka, del ville Rikets Stunder besluta en författning så lydande: Med tipp häfvande af hrad 9 Kap. 12 § Handels-Balken, [inni?/.. Förordningen den 13 Juni 1800 samt Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835 stadga i afseende på preskription, af fordringar emellan enskilde, varder stadgadt sorn föijer: §■ 1. Hvar, som häfver fordran hos annan i penningar, eller hvad det är, skall den utsöka eller, skriftligen eller muntligen, af gäldenär kräfva, inom tio ar ifrån den dag, då skuldebref, eller annan handling, derå fordran grundad är, ga/s eller fordringen annorledes tillkom; och vare fordringens til/känna gifvande hos gäldenär lika ansedt, som hade kraf sked t: är fordran ej till betalning förfallen sä tidigt, att den inom tio år sökas eller kr ii fras kail; då skall borgenär, inom sagda tids /Örlapp, gäldenär derom erinra. Färe ock borgenär skyldig att, så länge hans fordran sedan inneslår, den ånyo bevaka, som nu sagdt är, inom hvart tionde år ifrån den dag, dä sista bevakningen skedde.
Rikets Ständer upprätta, under samma riksdag, den reglementariska ordningsstadga, som kan för riksdagsgöromålen och ordningen vid riksdagarne anses till iakttagande, jemte grundlagarnes föreskrifter, nödig. § 3- Å samma riksdag tillkommer Rikets Ständer: a) att besluta, huru många ledamöter i Riksförsamlingens andra kammare hvart läns röstberättigade på landet skola utse vid elektorernes och de omedel bart väljandes gemensamma val; b) att fastställa indelningen af rikets sjuttio valkretsar för riksdagsmannaval till andra kammaren genom endast elektorer; c) att förordna, huru det antal riksdagsmän i andra kammaren, som rikets städer ega utse, skall på dem fördelas, och i sammanhang dermed huru städerne skola indelas i valdistrikter; d) att på rikets samtlige län och Stockholms stad fördela det bestämda antalet ledamöter i Riksförsamlingens första kammare; och e) att bestämma de arfvoden och den resekostnads-ersättning, som riksdagsmännen å nästföljande lagtima riksdag, enligt § 90 Riksdagsordningen, må af statsmedel tillkomma. § 4- Sedan det för första kammaren bestämda antal ledamöter blifvit på valdistrikten fördeladt, skola Rikets Ständer besluta, i hvad ordning inom de serskilda valdistrikten, första kammarens ledamöter skola vid början af andra eller tredje riksdagen derefter afgå, så att, enligt 5 § Riksdagsordningen, vid hvartdera tillfället utgår en tredjedel af kammarens hela antal. Om detta beslut göres af Ri kets Ständer hos Konungen anmälan, för att, jemte erinran om de i Riksdagsordningen föreskrifna åtgärder för valens verkställande i behörig tid före nästa riksdag, genom Konungens Refallningshafvande meddelas vederbörande valnämnder, hvilka då skola till fullo tillsätta det antal ledamöter i första kammaren, som för valdistriktet belöper, och tillika, der desse ledamöter äro flere, besluta om ordningen dem emellan för afgång vid påföljande riksdagar, efter bvad af Rikets Ständer blifvit för distriktet bestämdt. De val, sorn enligt den nya Riksdagsordningen böra af Riksförsamlingen å hvarje riksdag förrättas, skola af Rikets
LagUtskottets Betänkande, i hvad angår utredningen, huruvida allmänna Lagens Stadgande i 15 Cap, 2 §■ RättegåugsBalken må anses ändrad genom de sedermera, angående villkoren för behörighet att föra andras talan, utkomne För^ fattningar. Nämnde §. innehåller: ”Ej bör någor allmänneliga thertill brukas, som af Rätten, ther saken drifves, ej godkänd är, och lof thertill fått.” Och vidare: ”Vill parten bruka till Fullmägtig sin skyldeman, eller then i hans tjenst är, eller han eljest häfver förtroende till, stånde det honom fritt.” Efter det sedermera genom Kongl. Förordningen den 18 Martii 1749 blifvit förordnadt, att ingen må tillåtas advocera, som icke från Academien äger vittnesbörd om tillräckelige insigter i Lagfarenheten, och genom Kongl. Brefvet af den 27 Maji igot förklaradt, att, med undantag af de handelfer, 15 Cap. 2 §. RättegångsBalken ferjkildt utstakar, icke någon ^ Deri 12 Maji e. m. r53 undantagande Kronobetjent, som icke uppbörd äger, samt Landsoch StadsFiscaler, må till Fullmägtig låta sig bruka, som ej, efter fullgjorde Academiska Specimina, af Rätten, der saken drifves, lof dertill fått; så synes Lagutskottet vilja under egenskapen af nämnde undantag hänföra ej allenast det senare Momentet af berörde §., angående rättigheten att till Fullmägtige nyttja skyldeman, tjenare och vänner, utan ock det förra, i följe hvaraf endast Rättens tillstånd, och således icke ovilkorligen Academiskt Testimonium, skulle för allmänna sakförare erfordras; i enlighet med hvilken åsigt en förklaring äfven blifvit af Utskottet tillstyrkt. För min del vågar jag åter anse, att de särskilde undantag i 15 Cap. 2 §.
11 förbina lagen i åtskillige rum, möjligen skulle kunna föranleda till ovisshet, huruvida den förra Förordningen bör anses upphäfven, eller ej; sii hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, genom Nådigt Circulär till Hoj-Rätterne, låta jörständiga vederbörande domarej att Kongl. Förordningen den y October i8o5j i hvad den stadgar förhöjdt ansvar för dem, sorn öfverfalla militäre embeteoch tjenstemän till följd af Kongl. Förordningen den s3 Mars iSoy, upphört att vara gällande. Stockholm den 29 Oct. i84o. % STOCKHOLM, Elmcns och Granbergs Tryckeri. 1840. Lag-Utskottets Memorial, N;0 i5t. Alik. till Exp. Utsk. den 12 Nov., kl. 11 f m. Memorial, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksStånden fattade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottets genom Betänkandet N:o 66 och Utlåtandet N:o 126 framställda förslag, i anledning af väckt fråga om förtydligande af 1 Cap. 2 §. Straff-Balken och Kongl. Brefvet den 25 September 1777. Af ankomne Protocolls-utdrag har Lag-Utskottet inhemtat: att Ilögvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet bifallit Utskottets genom Betänkandet N:o 6G framställda och i Utlåtandet N:o 12G vidhållna förslag, det beslutas måtte, att, genom utfärdande författning, varder, såsom ett af Kongl. Brefvet den 25 September 1777 föranledt undantag från allmänna lagens stadgande i 1 Cap. 2 §. Straff-Balken, förordnadt, det ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 f. Missgernings-Balken, förr än efter det Kongl. Maj:t förklarat undersökningen böra fortgå; att Högloft.
Folk, som kommer och försvinner igen, lifligt samtal på något obegripligt barbarspråk, så intet ljud utom vagnar nes jämna rasslande. » Ala! » ropar konduktören med bieransiktet. Ut med gepäcket att visiteras igen. Genom mörkret fram till domarbordet. Domaren förstår ej tyska och den bleke sköne kyparen i baldräkt och friserade lockar i restauranten förstår ej heller tyska. Vi äro i Italien. Sejdlarne äro utbytta mot små halmomspunna foglietter med halmpropp. Stora bröd med platta kotletter på ha efterträdt de små runda ' belegten Brotchen '. Nu tänker ingen på att sofva mer. Kupé- fönstren aftorkas, ingen lägger sig, man tänder en ny cigarr, alla medresande äro försedda med cigarrer — • det var endast vid tullvisitationen, som det var en så allmän brist på den varan — och snart är ett lifligt samtal i gång. Det var öfverskridandet af Italiens gräns, som kunde en så kraftig verkan åstadkomma. Natten skrider fram, men det har blifvit ljusare omkring oss. Himlen är blå, mörkblå, marken torr, all snö bortblåst eller uppsopad på bergskammens höjder. Den lilla stad, vi glida fram öfver, ser ut att ha elektriskt ljus öfver gatorna och de små hvita husen. Men det elektriska ljuset kommer från månen, som helt och hållet oväntad tittar fram mellan skyarna. Nu rasslar tåget nedför, i ohejdad fart ned från alperna, genom en natur, mera leende och yppig än den, vi klättrade upp igenom, ned till Italien, ned från vintern, bort från grådasket och allt hvad spleen heter, ned till solsken och grönska. Och då Verona dök fram mellan svarta cypresser och ekar, som ej fällt sina blad, då stod fullmånen på en alldeles molnfri himmel och lyste på den gamla stadens kupoler och terrasser, drömmande och silfverklart som den gång, då Bomeo smög sig fram genom dessa slingrande gränder, fram till Julias balkong, där hon väntade, blek af bäfvande längtan i det hvita månljuset. Georg Nordensvan. • Mannen kan icke förnedra kvinnorna, utan att själf förnedras; han kan icke upphöja dem, utan att själf blifva bättre. A. Martin.
Stundom hafva tänderne en egen fallenhet att sätta s. k. vin-sten, och då är ofta nödigt att begagna ett tandpulver. Man har uppfunnit många slags dylika pulver, men tyvärr duga icke de flesta, ja de äro tillochmed skadliga. Det enklaste och säkert jemväl oskyldigaste, är finstötta trädkol. Den berömde Hufeland, på hvilken man onekligt kan mer lita, än på hvarje tandläkare, tillstyrker följande: Ett lod rödt sandelträd och ett halft lod kina finstötas och sigtas. Derpå tillblandas sex droppar neglikolja och lika mycket bergamo-olja, hvarmed tänderna om morgonen gnidas. Är tandköttet svampigt, blödande, fallet för skörbjugg, så tillägges ett halft quintin alun. Blott i yttersta nödfall bör tandpetaren anlitas. Dertill får man dock ingalunda välja nålar, knifspetsar eller gafflar. Allt detta är högst skadligt, och derjemte otillständigt. Helst tager man en vek trä-tandpetare, t. ex. af fläderträ. Men äfven dessa bör man ytterst sällan begagna. Man följe således icke de personers exempel, som, för att visa sitt vackra etui, hvarje stund ha något att bestyra med tandpetaren. Tänderna blifva derigenom alltmer skiljda åt, och maten fastnar lättare derimellan. Utom att tandköttet förderfvas af denna fula ovana, bidrager det icke synnerligt att öka de närvarandes aptit. Ett synnerligt skönhetsmedel, emedan det ger en ganska ren och hvit hy, är enligt mångfaldiga rön, den så kallade bittra vårkrassen, hvilken dock andra, likaså nyttigt, hafva utbytt mot brunnskrasse. Man låter koka den i flodvatten och tvättar sig om aftnarne vårtiden med det kalla spadet. Om dagen utsätter man dervid ansigtet utan tvekan för vårluften, och ju mer detta sker, ju verksammare och sundare skall detta vatten vara. Till hyns smidighet bidrager äfven i hög grad frisk vassla.
Man har ansett att transito-farten vore mindre vigtig än mellan trafiken och att man derför med större fördel skulle kunna låta denna bana gå norr om sjön, än välja den kortare sträckan. Vi se dock huru i utlandet icke obetydliga upoffringar göras för att komma den kortaste vägen. Så t. ex. bygges nu en rak linie från London öfver Canterbury till Dover. Den gamla linien går öfver Folkstone, och tidsbesparingen anses endast blifva 60 Den 9 Juni f, m. en half timme. Från London till York gick den äldsta vägen öfver Birmingham, Derby och Bugby. Efter en tid byggdes en väg, den s. k. Midland raihvay till samma mål öfver Leicester och Nottingham och för 5 år sedan, om jag rätt minnes, fullbordades mellan London och York d. s. k. Great Northern vägen, som endast har den fördelen att vara något kortare än de andra. — Det synes således ligga vigt uppå att utvälja den kortaste linien. — I afseende på byggnassättet eller anläggningen vill jag medgifva att det kan göras en anmärkning emot Ofverste Ericssons förslag nemi. att efter en tid af 3 år icke något större resultat vunnits, icke någonting helt för sig är färdigt; men om man efterser, hvilka banor skulle vara färdiga efter 6 år tror jag att man skall finna förslaget val beräknadt; och föröfrigt ligger i sjelfva beskaffenheten af Jernvägsarbeten att de icke kunna på ett ställe forceras för mycket, äfven om man hade tillgång på folk och medel. Således löreställer jag mig att efter en viss längre tids förlopp äro vida större resultat vunna på det af Öfverste Ericsson föreslagna sätt än om man skulle mera concentrera arbetet. Då dessutom ingen inom representationen är så förfaren i Jernvägars byggandesom landets skickligaste ingeniör, tror jag att man bör hysa större förtroendetill Ofverste Ericssons upgifter än till dc anmärkningar, som emot honom gjord ts. I afseende på den financiella delen af frågan är redan så mycket sagt, att ingenting återstår att tillägga. Det är visadt att landet förmår bära anläggningskostnaden och utan att ånyo upräkna z-ifffor är det hvar och en bekant huru åkerbruk, handel och näringar gått framåt, samt följaktligen fordra förbättrade kommunikationer.
L bör ordet folkinängd förandras till wapenfördt antal. 4:0 Slutcligen, och jemte det Ständet kill alla delar instämmer uti hwad Utstottct om Indelnings-Werket och Krigs-Artiklarnes förändrande samt Krigs-Diseiplinen tillstyrkt , anser Ständet Riksens Ständer böra till Kongl. Majck frambära deras underdåniga önskningar och förhopningar, det täcktes Hans Kongl. Maj:t af huld och Landsfaderlig omwardnad om Rikets förswarare Nädigst widtaga sädanc Förfatlningar att Uti Befordringswägen afseende förnämligast »nä hafwas pä bepröfwad fficklighet, tapperhet och förtjenst. Uti desic Bcflut ffulle de Respective Med-Ständen wvrdsamt och »vänligen inbjudas att förena sig med Preste-Ständet, svin »ned gjörligaste första will utläta sig öfwer Wällost. BorgareStändets detta Ständ communice^ rade förbehäll. lit sux,». isix krotocollo II. ^IlllhUjLt. Herr x Den 16 April. 627 Herr Bistopen tilläde munteligen, att det Wälloft. Borgare-Ständet hade wid sitt öfwer samma amne fattade beslut bifogat missa willtor öfwer hwilka Preste-Ständet stulle sitt httrande serflilt meddela. Deputationen aftradde» Herr Grefwen och Lan dt - Marskalken, utbad sig fä förklara sin erkänsla öfwer det deltagande, hwarmed Ridderstapets och Adelns Herrar Ledamöter behagat under de nyss förflutne dagarne gjöra sig underrättade om hans helsa, och försäkrade sig alltid stola detta wedermäle af aktning uti minnet förwara. Justerades följander Utdrag af Protocollet, hMt ! Högloft. Riddersta» pets och Adelns Plenum den 14 April 1810. S. D.
ligt iniiin v#nner, a~erikaiiariies, tro inåste bo Bland dessa sjiiar ocli berg. I stället kom iiigeliiöreii förbi, efterskickad fr811 fabriken. Föga ideel satt skåda, rödbrusig ocli varm, småögd ocli bredmunt, koniisk i sin liirfviga, brokiga viiitersportsdrälit, sk lir liarnioiii ined både soniinarkviillen och anibetsbïådskan. Men rask ocli vaken - ett svar, och det lifslefvande, p&amp; iilina stilla fiiiideriiigar vid sjöstranden. Ett annat g d s uiig af ni %jcIen själf. Solen liöll iiii på att sjiinka, skogen och insjöspegelii glödde ocli gl&amp;ilste af rödgnlt ljus ocli af deliga viina. sommarkviillsfrid, soiii i alls fal.1 i norden har sitt och bästa Item. C l c ~ ~ i ~ z d c ~ U r en svensk sbatsmans brefvtixling med sin femtonåriga dotter., ~n liten kulturbild från. Enskilda bref. och anteckningar, som belysa flydda tiders seder och bruk, åsk; ~di~ingssätt ocli hiindelser, kiiiina ju alltid betraktas soin blad i ett laiids historia. Att eii femtonåring äfven lämnar sitt bidrag, till ifyllandet af dessa blad, torde .emellertid höra till det nier ovanliga. Det är oss darföre ett pöje att, tack ' yare friherrinnan Norclenfalks född.
Bättegångs-Balken, näst efter orden: ”then med ed sannar", erhölle följande tillägg: "och styrker, att vederparten fått sig moLbok tillställd". Jemväl har hos Hedervärda Bonde-Ståndet Naders Larsson från Upsala Län, efter att hafva fästat uppmärksamheten derpå, att en landtman ofta är nödsakad till sine arbetare, m. fl., utlemna varor och persedlar, utan att vid hvarje serskildt tillfälle kunna derå förskaffa sig bevittnadt qvitto, föreslagit, att den rättighet, som 17 Cap. a §. Rättegångs-Balken, Kongl. Förordningen den 20 Juni 1798 och Kongl. Brefvet den 21 Juni 1792 tillägga handlande, varu-tillverkare och förädlare, samt, i vissa fall, äfven frälsemän, att besvärja sine böcker, må varda utsträckt till hvarje landtbrukare i afseende på sådane räkningar, enligt hvilka han till tjenstehjon, arbetsfolk, torpare, soldater, båtsmän eller ryttare utlemnat varor och persedlar. Utskottet, som delar den af f. d. Lag-Comiteen uti motiven till Civil lag-förslaget vid 22 Cap. Rättegångs-Balken, angående bevis af skrifter och andra minnesmärken, yttrade åsigt, att en lag, som låter bevisningen af mål, hvilka röra en persons välfärd, ankomma helt och hållet på moraliteten hos hans vederpart, den der ensam har alla rättegångs-förmoner på sin sida, och dessutom omedelbar nytta af målets utgång, ingalunda tillräckligen sörjt för den allmänna säkerheten, anser sig följagtligen sakna allt skäl att tillstyrka Bih, till R. St, Prof, 1840- 7 Sami, 1 Afd, 14 Häftet. 2 6 Lag-Utskottets Betänkande, N\o So. bifall till Herr Westmans och Jäders Larssons motioner, om utsträckning at den i 17 Cap. 2 §. Rättegångs-Bälken, samt dertill gjorda tillägg medgifna bevisningsrätt; och ehuru
— N:o 394. angående verkställd omröstning, till föjld af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande det å Riksstalens lemte hnfvudtilel uppförda anslag till dramatiska spektaklet. XVIII. B. 226. XIX. A. 290. ( 29^ ) StalsIJtskottets, det Förstärkta, Memorinler: — N:o 3g5. i anledning af verkställd omröstning, till följd af RiksSlåndens skiljaktiga beslut, i fråga om löneanslag för Carolinska Medico-ehii urgiska Institutet. XVIII. — N:o 3g6. angående anställd omröstning, i fråga om beloppet af de lån, som hädanefter ifrån Ulldisconten skola Utgifvas. XVIII. B. 226. XIX. A. 290. XXIII. E. 3. — Nio 397. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut, i afseende på kurliusafgiftens fortfarande. XVIII. B. 226. XIX. — Nio 399 i anledning af verkställda omröstningar, enligt utlåtandena Nlis 2-57 och 367, angående pensioner åt f. d. Statsråden Herr Friherre Åkerhjelm och Herr Grefve Hård. XIX. B. 70. A. 394. — N:o 43S. angående verkställd omröstning, i anledning af RiksSlåndens olika beslut rörande grunderna för allmänna bevillningen samt föreskrifterma för tillämpningen deraf. XXI. B. 224. XXIII. A. .18. XXVI. E. 101. — Nio 476- angående verkställd omröstning i fråga om pension för aflidne Bankofullmäktigen Anders Danielssons enka och barn. (Statsoch BankoUtskoltens betänkanden N:is 68 och i3i.) XXII. B. 460. XXIII. A. 186. E. 190. — Nio 477* angående verkställd omröstning, i fråga 0111 eftergift af Landskainereraren, Kammarrättsrådet Lindbergs ersättningsskyldighet i och för Kronofogden Hoflings balunce. (Memorialet
Härvid tro Revisorerne sig böra anmäla, att, till åtlydnad af Rikets Höglofl. Ständers Beslut af den 7 Mars i834, till Banken, från RiksgäldsContoret, blifvit inbetaide: 1837 den 2 5 Julii, frami. Öfverste-Lieutenanten C. Silfverspane år 1747 på Banken öfverlåtne Kronofordran - R:dr 442: 4^. i. och 1837 d. 3o Dec., frami. Landshöfdingen, Friherre G. Duwalls på Banken öfverlåtne Reductionsfordran R:dr 6,188: l\2. 7. Deraf dock samma dag blifvit, af Banken, till Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet lefvereradt den, jemnlikt Rikets Ständers Beslut, och med Banco-Fullmägtige träffad serskild öfverenskommelse, Fahlu Hospital tillkommande andel af berörde fordran, med „ 464: i3. 5.R ,~n/, 1 5,/24: 29. 2. så att Bankens behållning af dessa gamla fordringar, hvilka finnas inbegripne under de, enligt Sammandraget N:o 2, år 1837 contant influtne Capital-Vinster, utgjort R:dr 6,167: 27. 3. * * * Af Sammandraget. N:o 3 inhämtas, att Bankens totala Öfverskott, eller Capital-tillgång, som, vid slutet af år i836, efter hvad i 1837 års Revisions-Berättelse (pag. 42) omförmäles och sistberörde Sammandrag närmare upplyser, utgjorde - 6,304,558: i3.
Jag blyges nästan att i detta ämne widare uppehälle; Högloft. Ridderskapet och Adeln; men tankarne äro delade och dek beslut wi skole fatta är för framtiden wigtigt. Jag ber att fä föreställa bet, efter min öfwertygelse, ben norde Den 19 October. 4433 § icke här kan tillämpas, ven stadgar att ingen Riksdagsman kan ställas under tilltal eller sin frihet beröfwas för sina yttranden eller gerningar inom Ständ eller Utskott, och längre fram fdreskrifwer den ett uttrycklint StändetS beslut öfwer en LedamotS fbrhällandc. När sädant är Z:ns innehäll, torde Rid, derskapet och Adeln sjelfwe täckas besinna huru det skall blifwa möjligt att fatta ett sädant beslut vm stätlande under tilltal, innan gerningen eller yttrandet äro kände. Friherre Lesterström: Det lärer wäl ej kunna falla i nägons tanke att Slägga en Le, damot answar för hwad som c) skett. Frägan derom kan ej uppkomma förrän han gjort anmälan i Ständet. Grefwe Os In 6ar stier Ingen lä, rer kunna taga den mening ur mina ord, alt jag kun, de sätta i fräga answar för hwad som ej skett. Jag tror allenast att jag ej misstagit mig dä jag fattat Z:s mening sä, att yttrandet borde först wara gifwit in, nan ett beslut derom borde kunnL fattas. Men vm Ridderskapet och Adeln skulle stanna i det beslut (hwit, ket jag för min del alldrig kan finna öfwelensstämmandc hwarken med esprit eller ordalydelsen af io6:te, loyrde eller iio:de M af Regerings - Formen) alt den Constitutions - Utskotts Ledamot, som af minoritetens tanke i sitt Ständ anmäler sin skiljaktiga mening, skulle derföre stanna i laga answar, om den förmente felaktigt wid wederbörlig
Iläcle fre8tel8en oell mi88tunlcun för ifruAuvuruncle lu^llrott sumt ullu collisloner mecl llevulcunäe lcr^88ure, mm. Utter äcluAuluAAgncle säluncla, som juA lcoppus, uf clen irriZU förestäfl - 8 -K->/"ve^c, 2t/o 62. ningen I bikets 8tänders skrikvelse, att det pä 8t. Dartbelem^ sol' vissa ak dess invånare existerande slaktillständet vöre detsamma, svin den genom Iractater ocb Dörkattuingar köibjudna slakliandelii, torcle likväl lä antagas, att alven eletta tillstäiids uppbärande elier slakvaines emancipation oell icke allenast clessa d i !»ctati i s oell Durlättniugai s ektei leliiarl inmätt uti 8tändernes menniskoälskancle aksigter sami. loljaktligen utgör det verkliga köremälet tor elerus underdäniga aiiliällan, säsom lie ak I^ongl. !>laj:t i sainmanbang lierruelt inkordrade upzrl vsniiigiii ne älven anella. Utan tvikvel börer ocksä lievna emancipation tili kullständigbeten ak lie äciia bemödanden, sonr äs^kla att ut liela menskligbeten utan rmclantag vinliieera lien korsta ak cles; naturliga rättiglieter, eiler lien personliga kribeten, oell mäste säkerligen en gäng cl^m blikva en koljci. ^k en kolkmängd pä ön 8t. Dartbelein^-, som, enligt kolkräkningarne, är 1838 var 2,968 personer, ocb är 1840 lien sista December 2,^97, utgjorcie siakvarnes antal sistnämnlie dag 5y5 individer. Deras beiägenbet ocb villkor pä 8t.