Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När denna fråga ventilerades förra gången, anförde äfven jag de skäl, på grund af hvilka jag trodde Contracter icke böra vara föreskrifna, men väl tillåtna. Herr Hjerta anför, att de skola göra Handtverksklassens tillstånd bättre och bättre, tvertom tror jag detta just skall åstadkomma mycken svårighet både för Mästare och de, som arbeta hos dem. Om sådane Contracter skulle uppgöras med tjenstehjon, hvad oredor skulle icke detta åstadkomma i Samhället. En sammansättning skulle troligen i följd häraf göras af Gesällerne till Mästares skada, då det funnes mycket arbete och litet folk. Jag kan således ej finna ett enda skäl att ovillkorligen ålägga införandet af dessa Contrac - Den 12 November f m. ter, utan blott att tillåta dem. Det är äfven föreslaget, att. då Contracter äga rum, ett exemplar deraf skall i afskrift förvaras bland Societetens handlingar. Jag tror detta icke vara tillräckligt, emedan jag förutser, bura lätt en sådan handling kan bortkomma. Jag anser således, om man vill hafva säkerhet i detta fall, nödigt, att debora intagas i Societetens Protocoll, eller i en särskild Journal, ty hvem kan annars ansvara för den behöflige controllen? Jag önskar således den förändring, att dessa Contracter må antagas, som tillåtna, men icke såsom, föreskrifna, och att de, när så åstundas, böra i Handels-Societetens Protocoll intagas, och icke i lösa afskrifter förvaras. Herr Lagerhjelm^ Pehr: Jag kan ej annat än instämma uti hvad af Herr von Hartmansdorff och den siste värde Talaren blifvit anfördt, nemligen att Contracter icke allenast äro till ideen felagtiga, utan äfven i verkställigheten omöjliga. Hvad är väl Lärlingens önskan annat, än att vinna lärdom i sitt handtverk, eller Mästarens annat, än att han skall lära det. Huru vill man föreskrifva , att en Mästare skall kunna på en bestämd tid lära en Gosse ett handtverk , som förutsätter någon skicklighet, då detta så mycket beror på olika fattningsgåfva och en mängd andra förhållanden, som icke genom ett Contract kunna bestämmas.
Utskottet hade haft högsta skäl att icke hafva gjort afseende härå, och det så mycket hellre, som KrigsLagarne innehålla, att Ordres skola vara tydliga och bestämda. Icke heller synes mig Utskottet varit hindradt att anse saken efter 107 §. af den orsaken, att Föredragande i CommandoMål icke finnes der nämnd, enär AnsvarsLagen i (5 §. tydligen nämner Föredragande i CommandoMål. Denna Lag Den 12 Martii. 515 äger samma kraft, som sjelfva Grundlagen, och dä i den senare icke slår något förbud, som gör det andra Stadgandet utan kraft, så synes tydligen, att det blott är ett Redactionsfel, ty det är icke tänkbart, att denne Embetsman vore mera ansvarsfri, eller att han skulle vara i annat predicament, än de öfrige af StatsRådets Ledamöter. ConstitutionsUtskottet, hvilket egentligen är att anse såsom Åklagare, men alldeles icke, hvarken såsom Domare, än mindre som Sakförare för den Besvärande, tyckes mig således, så väl i det ena som andra fallet, hafva i Principen misstagit sig, ehuruväl jag inser att någon åtgärd i anledning af 107 §. af Ständerne icke hvarken varit nödvändig eller tjent till något ändamål; ty då det icke synes billigt, att en annars skicklig Embetsman skulle skiljas vid Embetet för ett misstag, som icke hunnit hafva en menlig påföljd, innan det blef rättadt, icke heller förmodligen Konungen gjort något sådant afseende på en dylik anmälan; så tror jag det rätta är, såsom förut näradt, att låta saken förfalla; men derjemte, genom den anledning, som blifvit gifven, hos Konungen i underdånighet anhålla, att allt betungande af Utgifter för Rustoch Rotehållare utöfver hvadKneckteContracter och lagliga öfverenskommelse!' redan utstaka, måtte varda hädanefter alfvarligen förbudit. Under öfverläggningen af delta ämne har blifvit yttradt, att ConstitutionsUtskottet ägde i allt Riksens Ständers beslutande rätt: Sådant är icke förhållandet; i det enda fallet då tvänne Stånd emot tvänne
Jag vet ej rätt huru vi först kommo i samtal, men det var med en egen ynglinga ren öppenhet, som han berättade mig att han och hans "confrère" voro missionärer till Abyssinien &c. Sedermera frågade han mig, som han tagit för en Parisare, om jag vore katolik och då han fick höra att jag var protestant, sade han sig hjertligen ångra obetänksamheten i sitt uppförande och sin uppriktighet emot mig. Jag tröstade honom så godt jag kunde dermed, att vi dock bekände samma religion ehuru af olika trosbekännelser, och härmed tycktes han ge sig tillfreds. Sedermera såg jag honom och hans confrère ligga största delen af aftonen och läsa böner eller något dylikt ur gamla pergamentsluntor. Dock voro de bägge två ganska älskliga unga män. Kaptenen på det från Malta ankomna ångfartyget hade hemtat om bord till oss ett ungt fruntimmer, som, då vi slutligen foro härifrån ut, länge stod på däcket och genom en kikare tittade på kaptenen som hemtat henne. Han stod i stäfven på sitt fartyg äfven med en kikare och tittade tillbaka på henne, såsom en vår tids fullkomlige riddare i uniform och hvit väst, med stort, tjockt, svart skägg, hvilket jag af hjertat afundades honom. De tittade på hvarandra först öfver bord och sedan genom alla springor och hål och nickade slutligen med en suck ett farväl. Vår doktor om bord, en vacker man med långt ljust skägg, stod straxt färdig vid den suckande damen, säkert för att förekomma någon möjlig dåning. Med Nordamerikanaren började jag under måltiden prata Engelska och vi fortsatte sedan vårt prat uppe på däck efter maten. Så mycket jag ännu kunde få reda på honom, tänkte han färdas längs Nilen och sedan möjligen göra en liten "step" på Arabiens eller Afrikas kust, sedan färdas till Indien, och derifrån troligen andra vägen hem till Amerika. Han visste af Fraconell och Himjariternas dialekt och åtskilliga aforismer om ett och annat orientaliskt, men var öfverhufvud tafatt i tal och svar. Bland de andra Engelsmännen hade flera med sig sjukliga fruar, som de gingo och släpade under sina armar och sågo tråkiga ut, så när som på en.
Då Borgare-och BondeStånden redan afgjort samma fråga på ett sätt, som är öfverensstämmande med tidens auda ochjjOpinionens kraf, väntar den upp - Den 3 F e b r u a r i i f. in. 89 lysta Allmänheten ett lika handlingssätt hos Ridderskapet och Adeln, så mycket hellre, sorn Ridderskapet och Adeln alltid föregått sina MedStånd i loijala och iiherala tänkesätt och handlingar, Dixi et salvavi aniiriam meam, Herr af Ekenstam _, Israel> hade inlemnat ett så lydande Memorial: Såsom Ledamot af RiddarhusUtskottet, liar jag delat majoritetens mening i fråga om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Emedlertid beder jag att nu få göra ett tillägg, för hvilket jag gerna skulle hafva önskat ett rum i sjelfva Memorialet, af det skäl, alt derigenom troligen beredts större pluralitet för dess antagande. Upplysningsvis får jag äran nämna, att, under öfverläggningen i Utskottet, endast en hufvudsaklig sida af frågan kommit i betraktande, nemligen den, huruvida främmande personers inträde skulle vara menligt, eller ej, för Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Man har endast haft i ögonsigte att bevara Ståndets lätt och bästa, hvilket väl också egentligen, i detta afseende, varit Utskottets åliggande. Andra sidan deremot, nemligen att gifva de personer, som skulle vinna inträde, ett tillräckligt skydd emot en öfverdrifven tillämpning af 110 §. Regeringsformen, i händelse af någon mindre förseelse på läktaren, har man alldeles förbigått. Jag 9° Den 3 Februarii f. ni. bekänner, att detta är en ofullkomlighet, hvari jag äger min andel.
En så from och så sanguinisk tro torde dock, vid närmare besinnande, med föga grund vara af Utsk. åberopad; eller ock mätte den lika väl kunna sträckas derhän att all afsyning, all kontroll i allmänhet, borde afskaffas såsom alldeles öfverflödig. Vidare förmenade Utsk. att, då, hvad anginge underhållsskyldigheten af vägar, föreskrift derom blifvit i allmänna lagen meddelad, motionen icke kunde till någon åtgärd föranleda. Men motionen hade ej sagt ett ord om vägars underhåll. Jag kan således ej annat finna än att Utsk:s inkast voro ganska svaga, utom i den punkten, att då inga anslag till vattenaftappningar kunde ske, Den 30 December, f. m. 263 behöfdes ock inga stadganden för sältet och vilkoren dervid. Om alltså R. St. finna för godt att egna åt dessa gagneliga och för landets odling och trefnad önskvärda arbeten den summa, som dertill lämpligen kan aflåtas, — så qvarstår intet enda af de motskäl, som förra riksdagen förhindrade framgången af mitt vördsamma förslag. Genom inrättandet af en korps, disponibel för Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader att i landet utsända, blifver den kontroll, jag åsyftar, så mycket mera verkställbar. Om jag ej bedrager mig, har berörde Styrelse, vid förslaget till nämnde korps, afsett, bland annat, en sådan dess verksamhet, under förutsättning att alla de som undfinge Statsbidrag till ofvanbemälde arbeten, äfvensom deras länsinnehafvare, d. v. s. alla de som framdeles blifva egare af de egor eller intressen, för hvilka arbetet företages, kunde tillförbindas till framgent underhållande deraf, i hvilket fall berörde Styrelse jemte Läns-styrel seine syntes Styrelsen böra hålla hand öfver efterlefnaden af ett sådant stadgande. I sjelfva verket är det icke någonting alldeles nytt eller i följd af sin nyhet oväntadt, som milt förslag innebär. Med erinran om innehållet af K. Brefvet d. 20 Febr. 1764, (uplifvadt genom K. Kungörelsen d. 28 Dec. 1822 samt K.
Län, äfvensom Stats-Kontoret, skulle förståndigas. 74: o om kungörandet af 8. §. af det för Götha Kanal-Bolag den 16 Mars i833 utfärdade Nådiga Reglemente. 1834 den 29 November i underdånighet anmäld. Med bifall till Rikets Ständers anhållan, blef allmän kungörelse härom utfärdad. Bil. till R. St. Just. Ombudsm. December 1 underdånighet anmäld. Stats-Konloret till iakttagande vid Special-Slaternes upprättande i Nåder förständigädt om så väl de beviljade tillökningarne å anslagen uppå denna Titel, som öfrige af Rikets Ständer nu beslutade förändringar i samma anslag. Derjemte anbefalldes Stals-Kontoret att ställa sig till efterrättelse hvad Rikets Ständer i afseende på dispositionen och redovisningen af anslagen för Magasinsbyggnadernes underhåll beslutat, samt vidtaga nödiga åtgärder för verkställigheten ej mindre häraf än af Rikets Ständers beslut om uppförande å Stat af de förut, genom anvisning på öfverskotten å Stats-Verkets inkomster, bestridde utgifter till ersättning åt Nämndemän och Gästgifvare i Stora Kopparbergs Län, som genom Extra Grufvehjelpens upphörande förlorat sine löneanslag, äfvensom till transportkostnad och garmakarelön för StatsVerkets koppar och jern. Innehållet af Rikets Ständers förevarande skrifvelse, så vidt den rörde anslagen lill fångars skjuls-och underhåll; underhållet af Drottningholms broar; ersättning för indragne dagsverken vid Strömsholms Stuteri; understöd för Nybyggare i Rikets norra provinser, samt ersättning för jordförluster genom Kanalanläggningar, meddeladt Kammar-Expeditionen, uppå hvars underdåniga föredragning Kongl. Maj:t ville bland annat i Nåder besluta angående ytterligare mått och steg, som enligt Rikets Ständers yttrade önskan, kunde lända till besparing i kostnaderne för fångars skjuts och underhåll m. m. 76:o angående f. d.
1809: Skulle den olyckliga händelse inträffa, at den Konunga-Ätt, hwilken Arfsrätten til Riket updragen wore, på manliga sidan utginge, kalle Stats-Rådet, inom den i föregående §. stadgade tid efter den siste Konungens död, Riksens Ständer til allmän Riksdag. 1809: Lag samma ware, om en Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, at Han längre tid än Tolf månader med Regerings-Ärenderne Sig icke befattat. Lag samma vare, om en Konungs sjuklighet fortfar av den beskaffenhet, att Han längre tid än tolv månader med regeringsärendena Sig icke befattat. 1809: Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utfärde Stats-Rådet Kallelse å Riksens Ständer, hwilken Kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skal i Hufwudstadens Kyrkor och widare i Riket kungöras. Riksens Ständer äge, utan afseende på något den aflidne Konungens Testamente, angående Riks-Styrelsen, at förordna en eller flere Förmyndare, som intil des Konungen myndig blifwer, Regeringen i Des namn efter denna Grundlag må utöfwa.
Utskottet inser nogsamt rigfghélfen af déti ”gjorde framställningen och médgifver äfven, att 'de Uppg iftié grundérne för iffågastälde Pensionsförmåners åtrijntandé af Statsmédfénj synas vara iärhplige. Men som de till Kotigl. Hof-Staterne hörande Ämbetsoch 'fjeiisteöiäh 'samt HofFruntimmer icke afton as på Rikets Ståt, utan af de till Kongl. Hdfhållni ngarfts i ett lör allt ansia gr. 8 Summor, på sätt Kongl. Maj-t i Nåder särskildt finher för godt förordna, hvaraf följer, ätt desse Hof-Stats personer ick"é kunna, i och för deras dfervid ägande Syssior, tilläggas någre pehsioher af Stats-medlen, utan att Riksens Ständer sådant medgifva vid tima de förändring inom de Kongl* Höfven; så; och enär Riksens Stätider, då én så1 dan Pénsiöns-reglering föreslås till upptagande på Riks-Statén, ega att sig déröm yttra, utah att »ågot af förut gåehdé Riksens Ständer gifvet stadgande må ovillkorligt böra följas, eller kunna hindra én fri pröfhing; ansér StatS-Utskottet sig, i aniedfatng af förd varande Motion, 'endast böra tillstyrka, att, på det någon ledning må finnas för jRiksens Ständer i de fall, då beviljandet af l’efisioti å Allmänna Indragnings-Staten för afgångng Kongl. Personers Hof-Stats pfersonal kan ifråga^ tömma, Riksens Ständer nu hos Kongl. Majit S|tats - Utskottets B.et^nkapden, 4^5, j undnrdånighet anhålla, det ett förslag, som upptager de vid Kongl. Hofvet hörande Ämbetspch Tjenstemäns samt HofFruntimers oell Betjeqings särskilde befattningar, jemte de Pensionsbelopp, som. i jemförelse mot bvad vederlikar af Rikets.
Men skulle de åter brännmärkas, på sätt Friherre Drufva föreslagit, voro de för alltid uteslutne ur Samhället, och långt värre än uteslutne. Jag ser ej eller hvad nytta en dylik brännmärkning skulle medföra, då, såsom Friherre Drufva anmärkt, de efter spöctfaffet bära ett marke, sorn ganska tydligt tJen 2 i Maji. ä kroppen; där; genom klädseln, möjlighet för brottslingen kunde gifvas att detsamma dölja , äfvensom att de Personer, hvilka redan äro för flere rfesbf föröfväde stölder till längre eliet kortare tids Fästningseller Spinnhus-arbete dömde Öch detsamma nil undergå; måtte på lika sätt Efaida riiärkte. kopadeä Jä och Neji Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard: jäg tror; att orsaken, hvarföre tjufnader hos öss i sednare tider tilltagit, icke är att man afskaffat dödssträlf eller brännmärke för detta brott; titan att immoralitet Och brist pia tillräckeliga utvägar, att med arbete föda sig; iilltagit. Mari borde derföre mera tänka på ätt förekomma, än mt-d mera straff belägg! tjufnader, mera på Uppfostringsän på Correcfidnsänstalter; Tjufnader hafva i sednare tider äfven i England tilltagit, oagtadt man de^ årligen hänger en mängd tjalvar. De ha deremot, likasom andra gröfva brott, aftagit i Norra America, oagtadt dödsstraff där äro alldeles äfskäfläde» Hufvudorsakén till tjufvars ökade antal ligger således icke i straffens mildhet. Htomdess gör dödsstraff för tjufnader tjufven till mördare, örn han genom mord tror åig kunria undgå blifva upptäckt; hvarföre mån öbserverät, att i dé Länder, där tjufvar straffas tued döden, ärö de ofta tillika mördare. -Friherre Cederström i Då man har all anledning hoppas, att det nu gällande lifstidsfän - 5© Den 21 Maji.
En mängd drag af feodalrättigheternas medeltidsbarbari meddelades; så omtalade Lapoule från Franchecomté, att i några trakter af hans hemort qvarstod en rättighet för godsherren att vid hemkomsten från jagten uppskära magen på två af sina underhafvande för att deri värma sina frysande fötter. » Bort med feodalrättigheterna 1 » blef nu det lösensord, som ljöd genom det ena anförandet efter det andra, och de närvarande medlemmarne af adeln, äfven de mest högersinnade, förstodo denna vink och hörsammade den. » Är det från oss personligen, som nationen väntar uppoffringar », sade markis de Foucault, » så varen förvissade, att I ej förgäfves vädjen till vårt ädelmod. Vår högsta åstundan är att i det yttersta försvara monarkiens rättigheter, men vi kunna slösa med våra enskilda och personliga intressen. » Frän adelns privilegier kom turen till kyrkans. » Gudomen är medborgare hos människoslägtet », utropade abbé Fouchet, » och det andliga ståndet måste derför dela lika lott med det verldsliga. » Sålunda afstodos annater, prebenden, jura stolae och andra sådana föfrnåner. Att det andliga ståndet alltjämt besatt » stor klokhet i verldsliga ting », röjde sig emellertid äfven nu, midt under uppoffringens hänförelse. Man afstod nämligen ej reelt från tion-den, utan betingade sig, att den skulle, ehuru för billigtpris, få lösas af de jordegare, hvilka voro skyldige att erlägga den. En uppoffringsyrsel hade nu bemäktigat sig hela församlingen; alla täflade med hvarandra om att afstå från privilegier och företrädesrättigheter; enhvar sökte utmärka uppoffringen af sina anspråk med några minnesvärda omständigheter, som ej varit förenade med någon föregående uppoffring. Sålunda föll snart hela länsväsendet med allt hvad dertill hörde, och af kyrkans » härligheter » var ej mycket qvar.
Jag tior, att hela denna förutsättning ar falsk; ty om man går till grunden, hvarföre så inånga mål fullföljas till lagmansrätterna, men icke till hofrätterna, linner man, att den ligger deri, att dom skall fullgöras för vad från lagmansrätter, men icke från häradsrätter, derifrån man således kan gå till lagmansrätten af blott kitslighet eller för att uppehålla sin vederpart. Om det således stadgas, på sätt TJtsk. föreslagit, att dom skall fullgöras såsom vilkor för målets fullföljande äfven från första instansen, är jag öfvertygad, att ej större antal mål skall fullföljas i hofrätterna, än hittills, och att, om lagmansrätterna bibehållas, de skola få intet att göra. Går man för öfrigt till den historiska grunden för vår domstols organisation, hvilken, som Frih. Boye riktigt anmärkt, haft afsigt att hejda rättegångar, så förekommer nu den anomali emot förr, att efter 1704 års lag funnos blott tre instanser, ty Högsta Domstolen var då blott en cassalionsdomstol med höga böter för sakens fullföljande från hofrätterna i oträngdt mål. De flesta rättegångar före 1809 stadnade också vid hofrättens dom, och meningen med Konungens revision var endast, att Konungen skulle tillse, det lagliga former blifvit iakttagna och att rätt ej blifvit någon vägrad; men icke var det meningen, att man, såsom nu, hos Konungen skulle få framkomma med en helt och hållet ny bevisning. Emedlertid finnas för närvar, fyra verkliga instanser i stället för tre, och oformligheten deraf lärer icke kunna bestridas. De skäl Utsk. anfört, att lagmansrättens organisation är sådan, alt man i intet afseende der kan vänta större juridiska insigter än hos häradsrätterna, qvarstå derjemte till öfverflöd, enär sednare tiders erfarenhet visat det vara vida lättare att hälla lagmansting än häradsting, och att personer, som ej varit så qvalificerade, att man kunnat anförtro dem ett häradshöfd.embete, fått hålla lagmansting, der de åtnöjt sig att endast fastställa häradsrätternas beslut.
Om t. ex. den nuvarande sedelstocken antages till 3a millioner, och a:ne privatbanker uppstode, som satte 8 millioner hvardera i rörelse, så torde det icke vara svårt att finna, det landets industri icke genast kunde utveckla sig till den höjd, att den sysselsatte ett 5o proc. större rörelsecapital, och att coursen sålunda skulle visa benägenhet att stiga, till dess myntmassan åter nedgått. Uti andra länder, då någon bank uppstigit, som gjort intrång i de förras rörelse, har den första och enkla åtgärden varit, att lånerörelsen hos de öfriga minskats i mån som densamma af den nya ersattes; men denna utväg harafBancoUtsk. blifvit föreslagen att endast i sista hand tillitas, hvarföre det varit nödigt att uppgifva andra utvägar till det möjliga missförhållandets afhjelpande. Jag nekar icke, att, i anledn. af R. o. Ad:s vid a:dra punkten fattade beslut, första perioden i förevar, punkt icke passar; och jag föreslår derföre densammas borttagande, samt att det i stället må heta: Bancostyrelsen berättigas att vid inträffande behof <&c. livad Frih. Cederström? nu yttrade farhågor beträffar, tror jag, att han, då betänk, sista gången var under öfverläggning, framställde och fick desamma besvarade. Hvad angår Ilr Frih:s påstående, alt Banken, vid inträffande förpantningar af dess ägande inteckningar, jemväl borde öfverlåta dess uppsägningsrätt, får jag erinra, att förbindelserna väl äro ställda på 6 månaders uppsägningsrätt, men att derjemte reglementet förbjuder Bancostyrelsen att deraf begagna sig; hvadan låntagarne ägt skälig anledning tro, det de skulle få behålla lånen qvar, så länge de iakttaga föreskrifna ränteoch amorterings-inbetalningar; och det skulle dessutom innebära en orättvisa , om somliga lån skulle uppsägas, för det Banken afhändt sig desamma, och andra, dem en sådan öfverlåtelse icke träffat, få stå qvar. Af sådan anledning har stadgandet i denna del influtit.
Örebro den L-de Maji 1312. Pa Höglofl. Riddersk. och Adelns Led. wägnar, Larl körner. Pa Wällofl. BorgareStändets Led. wagnar, I. VVeZelin. PaHögw. Prest-Ständets Led. wagnar, Olof kk. korssell. Pa Hederr. BondeStåndets Led. wägnar, O. Larlsson. gunelius. Förestående afskrift wara lika lydande med de till Riks-Ständen igsände exemplar, betygar . L. 1 »nelius. Stor, 7 Den is Maji.
Han har erinrat derom , att detta betänk, innefattar fråga om afskaffande af icke blott lagmansrätterna utan äfven kämnersrätterna, och att således jag, som begärt afslag å betänk., alltför knapphändigt affärdat den ena frågan, i och med detsamma jag blott yttrat mig om den andra. Han har rätt deruti , och jag skall också rätta mitt misstag; i stället för afslag, som jag begärt, skall jag begära återremiss, och dervid förena mig i det yttrande, som en af reservanterna, Assessor Lagergren, afgifvit om den evidenta omöjligheten att borttaga kämnersrätterna i de städer, der folkmängden öfverstiger 5ooo personer, emedan i sådant fall rådstufvurälterna skulle få alltför mycket att göra. Slutligen må det förlåtas mig, om jag gläder mig -ofver det bekymmer, jag hör yttras från popularitetens sida, derför att Rikets förste embetsman verkligen redan vågar framställa en sjelfständig mening. Populariteten har förklarat, att lagmansrätterna skola bort, saken har blifvit förordad af den auctoritet, sorn bestämmer populariteten, och då allmänheten inbillar sig behofvet af förändringen större än del verkligen är, utmärker det kraft och är det verkligen djerft att här våga tala om reson. Jag som icke bryr mig om någon popularitet, och som, Gud skeiof! icke behöfver någon, drager icke i betänkande, alt vördnadsfullt hem - Den ii Juli. hära H. Ex. min tacksägelse, för det lian äfven här äger en sjelfständig mening. Jag ändrar mitt förra yrkande och begär propos. på återremiss, på det Utsk. må komma i tillfälle att ändra sitt förslag äfven i afseende på kärnnersrätterna. Hr af Uhr, Gust.: Obehagligheten af att i fulla ro eller ao år fa vänta på afgörande af en rättsfråga , är vid de tillfällen, då rättsfrågan så väsendtligen ingriper i den ena partens materiella välstånd , att detta till hufvudsaklig del derpå beror, denna obehaglighet är vid dessa tillfällen så stor, att den utgör en verklig olycka och ändå icke en af de minsta.