Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får sålunda vördsamt föreslå: ”Att fonden för belåning af publika papper måtte kunna ökas från 500,000 r:dr till 800,000”. Tillgång finnes i de, genom 2 Stånds afslag förfallna nya anslagen, hvardera af £ million r:dr för fastighets-belåning och manufakturdiskonten, hvaraf i alla fall 700,000 r:dr återstå att dermed kunna öka den nya fonden för enskildta kreditiver. Denna motion lades på bordet på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och Gr. Lagerbjelke, Gust. II. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 31 Maj 1848. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utskrs betänk. N:o 13, ang:de tullbevillningen. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Skogman och Hr von Hartmansdorff i förmiddagens plenum yrkat, att R. o. Ad., utan att ingå i speciel pröfning af ifrågavar. betänk., måtte besluta, att tulltaxan af d. 5 November 1845 skall fortfara till dess vid nästa riksdag en förnyad tulltaxa varder i behörig ordning fastställd och vunnit tillämpning; men att R. o. Ad. torde finna, att, då propos:r blifvit begärde i afseende på serskilda delar af Utslcs förslag, någon propos. till antagande af 1845 års tulltaxa i dess helhet, till följe af 54 § Riksd.Ordn., icke kunde af Hr Landtm, framställas, och alt således frågan om denna propos. måste anses förfallen; hvadan nu i afseende på föredragningssättet endast återstode att afgöra, huruvida R. o. Ad. bifölle hvad Frih. Raab samt Hrr:ne Hjerta och Rosenblad å ena, eller hvad Frih. Palmstjerna å andra sidan föreslagit. 23S Den 31 Maj e. m. Hr von Hartmansdorff, Äng:
Sig och Sin ätt fortplanta den kärlek Swea folk för dem burit: at denna Furste, Sjelf pröfwad i stridens faror, ä ena sidan känt Desi höga bestämmelse at för Fäderneslandets räddning wäga Sitt lif, men ä den andra lärt at med afsty anse de lättsinnigt började krig, som ödelägga Stater och störta folkstagen i elände: at Han är hunnen til de mogna är, dä erfarenheten stiller ^verklighet ifrän flärd, och eftert.ankan förkastar smickrets ingifwelser:' at Han, gradwis upflyttad frän lydnad til befäl, i förstnämde fall såsom enskilt man lärt sig känna och wärdera mennistor, samt i det sednare, eller säsom styrande, af dem emottagit kärlekens och wördnadens otwungna gärd: at han med besia egenskaper utrustad, säkert blefwe et stöd för Kongl. Majus annalkande Ålderdom, och Kongl. Majus förnämsta biträde til beredande af Desi undersätares wäl; at Han i förwäg gifwit Swensta folket en borgen af sädane tänkesätt, genom stora och wigtiga tjenster, dem Han i det mest wädeliga ögonblick Sweriges Rikebewisat: samt at Han til sin personliga ställning dels synes sä litet beroende af Europas större Mag - LIL Den 16 IuUi. Magter, at deras inflytelse swärligen af Hans wal kan befrämjas, dels icke ager större anspråk pä en Krona, än ai Hans uphöjelse, ensamt af Kongl. Majit oclffaf Swensta Folket beredd, ffulle berättiga Bada til Hans listiga, oföränderliga tacksamhet. Sä mänga förenade skäl och omständigheter har Kongl. Mast ansett tilräckeligen rättfärdiga Dest, i afseende pä Lhronföljarens person yttrade tänkesätt. Hwad fiuteligen tiden til detta magtpäliggande ärendes afgörande beträffar, har Kongl. Majit trott Sig äga fullständiga skäl at med Hemliga Utskottets pluralitet instämma. Oagtadt de mängfaldiga, politiska orsaker, som i Lenna del wägledt Kongl.
Accordsförskotter och Ersättningar. Dessa tvenne Punkter blefvo afRidderskapet och Adeln bifallne. Tredje Punkten. Fångars skjutsunderhåll medica men ter > m. m. 45 II. 6 1 82 Den 12 O c t o b e r c. m. Uppå gjord framställning Lief denna Punkt, med den förändring Utskottets senare Utlåtande innehåller, af Ridderskapet och Adeln bifallen. Fjerde Punkten. Remisslage. Femte Punkten. Observationsoch Uppbördsprocenter. Sjette Punkten. Mantalsskrifningsprovision er. Sjunde Punkten. Rest.itutioner. ' Dessa fyra Punkter blefvo, hvar för sig, af Ridderskapet och Adeln bifallne. Åttonde Punkten. Byggnader och Reparationer i Stockholm. Herr Hjerta, Gustaf: Här är åter fråga om nya anslag, och på samma gång denna fråga uppstår, kan det ej annat än fästa hvars och ens uppmärksamhet, att de.tta anslag onekeligen ali största delen är nödvändigt i följd af den mindre omtanka, som varit begagnad vid underhållet och planerne för större reparationer och nybyggnader. Då man börjar tänka på, huru det skall afhjelpas, är första frågan, hvem har tillsynen. Då finner man, att icke någon viss Authoritet äger tillsynen, så att den kan ansvara. ÖfverlntendenlsEmbetets befattning inskränker sig till planerne och hus-reparationer, men ingen Styrelse finnes, som har befattningen i allmänhet. Vigten af att fästa Konungens uppmärksamhet härpå, torde inses; Den 12 Öctober e. m. 83 tj innan ett sådant Embete finnes, är det troligt, att Rikets Ständer och Styrelsen skola blifva missledde, vid planerne och verkställigheten. Jag skulle derföre våga föreslå, att söka afhjelpa denna brist.
Skogslöseskillingen, i de flesta fall erhållen de första åren af den kontraherade tiden, har emottagaren långt för detta lefvat upp i lättja, lyx och öfverflöd; intet har blifvit användt på jordbrukets förkofran. Hemmanet saknar allt värde och dess innehafvare nedsjunker nu i största fattigdom — ja, exempel fattas ej, att dylika personer fallit fattigförsörjningen lill last. Kan Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 283. 421 Staten liknöjdt åse ett så tanklöst förfarande? får den tillåta nuvarande generation att genom berörd a oförsigtiga handlingssätt betaga kommande slägten tillfälle till tarflig utkomst? — Eller bör den ej, medan ännu är lid, uppträda och genom ändamålsenliga lagstiftningsåtgärder i della hänseende betrygga äfven efterkommandes, det är dess eget, fortfarande välbefinnande? — Jag tror det! Men hvad bör göras? Jag vågar derföre vördsamt föreslå: att det inä förbjudas skattebonde, all muntligen eller skriftligen uppgöra kontrakt om försäljning och öfverhaltig af skogen pä dess egande och innehafvande skattehemman för längre tid än 4 är i sender. Upprättas dylikt kontrakt för längre lid, må det i alla afseenden vara ogiltigt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Henric Hansson, från Wester-Norrlands län. Af Henric Hansson från Wester-Norrlands län, om statsanslag till en brobyggnad öfver Sollefteå fors i Ångermanelfven. Under det alt innevånarne i Sveriges nordligaste landskap med glädje se de ändamålsenliga kommunikationsanstalter, som inom sydligare delen af vårt fädernesland inrättas genom jernvägsanläggningar m. m., hvilka alla befordra en lifligare cirkulation inom statskroppen och derföre fördelaktigt inverka på hela Statens välbefinnande, så hoppas vi nordboer å vår sida, att ombuden från de södra och mellersta länen skola fästa ett billigt afseende på våra behof af förbättrade kommunikationer — och, om de det göra, anvisa medel för sagde behofs afhjelpande.
Nej, men likväl klaga vi öfver, hur » dyrt allting är », utan att betänka, hvad kreditsystemet kostar säljaren af våra förnö- denheter, eller att han äfven måste beräkna, att en del kunder icke betala på utsatt dag, samt att kunder kunna blifva för alltid insolventa att betala. J a g har nu försökt visa, att alla varor måste blifva dyrare genom att köpas på kredit, men hvarför hålla vi då på den gamla slentrianen? Är det då ett så oskattbart nöje att emottaga dessa krafbref, som kallas månadseller kvartalsräkningar, på hvad vi redan förbrukat, att öfverraskas af skuldens storlek, ty, hur det nu gått till, så blifva ganska många » så öfverraskade », dels därigenom att det är alldeles för vigt att blott behöfva skicka ett bud: » skrif upp » till handlanden, som lemnar varan, dels därför att man då ofta tager litet mera än nödigt är och kanske oftare också af ett oeh annat samt tänker: nåja, några öre mer eller mindre betyda j u ingenting, eller det kan man väl bestå sig för en gång, hvilket senare upprepas gäng på gäng, utan att man gör sig mödan beräkna, hur stor slutsumman blir. Vid köp däremot, som genast betalas, synes allt för klart, hur penningpungens innehåll sammankrymper, och följden blir, att man räknar efter, hvad som finnes kvar, och huru länge det bör räcka. H u r det må vara med männens kreditvä- sen, det hör inte h i t. man kan endast misstänka, att det varit deras exempel, som från början inverkat på kvinnor, hvilka tyckas tro, att de böra likna » skapelsens herrar » i både likt och olikt; men i sådana här misstag torde det vara klokast, att vi emancipera oss i motsatt riktning. Då vi nu, som jag hoppas, blifva ense om, att krediten gifver oss förluster och obehag, hvarför icke slå in på en ny väg? Vår tid är reformernas gryende dag för så mycket annat och att följa med sin tid hör ju till upplysningens program. Det blir visserligen icke så lätt att göra en brytning i vår lilla ekonomi och betala allt kontant, men fatta vi bara ett raskt beslut, så går det. Svårare hinder än så har kvinnan besegrat!
Jag ämnar dervid icke ingå i någon pröfning af den ena eller andra läromethodens lämplighet; åtskilliga talare före mig hafva gjort det med en insigt, min vida öfverlägsen, och jag inskränker mig till att i de flesta delar instämma i hvad den siste talaren yttrat. Jag önskar, lika lifligt som någon, en reorganisation af våra läroverk; jag önskar, alt vid undervisningen måtte fästas mera afseende på nutidens behof af realkunskaper; men jag tror, att en reorganisation kan ske, utan att de gamla läroverken derföre fullkomligen omstöpas i den beprisade nya Elementarskolans form, hvilket man här synes åsyfta. Jag har sjelf studerat vid en af de gamla skolorna, och min erfarenhet säger mig, alt åtskilliga af de t ill mäler», som här blifvit gjorda emot dessa skolor, icke äro grundade. Man har sagt t. ex., att ynglingarne i dem hållas tillbaka; att de icke tillräckligt pådrifvas. Om så är, måste jag til! min skam erkänna, att med mig åtminstone det icke var fallet. Måhända voro mina anlag ovanligt tröga; men jag kände mig mäktigt pädrifven, aldrig återhållen. Man har sagt, att i de nuvar. skolorna hällas föreläsningar, hvilket undervisningssätt icke skulle vara lämpligt för 15 års gossar. Denna uppgift innebär ett misstag. Så vidt jag känner, hållas inga föreläsningar, åtminstone alldeles icke i skolorna och i högst få gymnasier, om icke stundom under examinerandet, och detta undervisningssätt anser jag just vara en af classläsningens väsendtliga förmåner. Genom ett examinerande nemi., som tillika innehåller en slags föreläsning, göres ordet lefvande för lärjungen, och detta inverkar efter min öfvertygelse på honom mera, än om han blott läser i bok. Sådan är min ringa erfarenhet.
Sådant förhållandet nu existerade, pressades jag grufligt af min tilltänkta edukation, och jag vet att jag var en mycket oläraktig och förströdd lärjunge, en åsigt, som jag måste erkänna att jag fortfarande gjorde mig förtjent af, då likväl mina föräldrar å sin sida sökte alla de utvägar, som stodo till buds för att göra min uppfostran, i förhållande till tid och seder, så god som möjligt. Till de så kallade talangerna hörde att spela på klavér eller knäppa på cittra såsom ackompanjemang till balladerna eller de muntra visstumparne. Min far föredrog alltid de förstnämda, och då jag med cittran på knät första gången utan att stappla eller taga fel på strängarne kunde sjunga om ”Alonzo den tappre och skön Emogene”, fick jag utaf honom två blanka silverspecier, en för hvardera förklädsfickan, jämte det länge väntade löftet att den sommaren, då jag fyllde tolf år, skulle jag få göra min första långresa i sällskap med honom. Hvad klavéret beträffade, skulle lärspånen derpå vara en julpsalm på juldagsmorgonen, för hvilket fall jag kunde hafva tänkt mig till möjligheten af en holländsk dukat. Men ett oblidt öde ville att organisten, min lärare, ett gammalt roligt ungkarlsoriginal, som, för att fint dölja det han starkt anlitade glaset, jemt tuggade på kryddnejlikor, hvaraf han hade en hel dosa, på hvilken han knäppte takten med fingrarne, just under dagarne före jul i den grad behöft anlita nejlikdosan, att han totalt glömde att efterhöra någon annan takt än den, som han sjelf åstadkom. Följden häraf blef, att han nästan i sista stunden förklarade att vi börjat alltför sent och att det skulle vara mer än vackert, ifall det blefve en nyårspsalm i stället.
Gårdfarihandelns missbrukande redan existerande författningar, så i fäll detta äfven skall «93 Den 4 J u n i i e. ro. tillämpas på Tullforfattn ingar nes verkställande i berörde fall, får jag nämna, att det visserligen kunnat ske och ännu torde ske rpissbruk härutinnan i följd af TullBetjentes försummelser, men det bör jag upplysa, att, under de sednare åren, hafva beslagen å Gårdfarihandlande betydligen ökats, och blifvit utförde af så väl Tullsom Krono-Betjening. Herr Hjerta: Jag anhåller endast att få fästa Herr Thams och de öfriges, som med honom önska afslag å Betänkandet, uppmärksamhet derpå, att det måhända skulle vara lämpligare uppskjuta denna fråga, till dess näringsfriheten i sin helhet kommer att afgöras, hvarföre jag, då arne Stånd i dag redan återremitterat förevarande Betänkande, och det 3:dje Ståndet måhända äfvenledes gör det, skulle hemställa, om icke äfven vi borde återremittera detsamma, med anmodan att Utskotten ville inbegripa denna fråga i den allmänna om näringsfriheten, och då utveckla den princip, att hvar och en äger att fritt handla med egna tillverkningar. För min del inser jag visst lika med Friherre Sprengtporten, att det vore väl, om Ständerne sluppo återkalla hvad de en gång hos Kongl. Maj:t begärt, men när så många andra beslut olika med de föregående tagas, skulle jag anse det orätt, att icke äfven ändra detta, såsom varande i rak strid med den allmänna näringsfrihet jag Den 4 Junii e. m. *99 hoppas, att Ständerne etablera. Jag förenar mig med dem, som önska reglementariska föreskrifter till förekommande af gifters och en del färgämnens kringförande, så att handeln med egna producter och äfven med hästar må vara fri och icke blottställa dess idkare för att prejas af Kronobetjeningen. På dessa grunder, vågar jag anhålla, att de Ilerrar, hvilka yrkat afslag, ville derifrån afstå och bevilja återremiss af Betänkandet. Herr Tham,: Jag har aldrig ifrat för missbruk, men endast emot afskalfande af en nyttig slöjd och näringsgren.
Juni. 599 der, hvilkas belägenhet och hamnar Kongl. Maj.t anser vara dertill passande, och hvarvid Riksens Ständer särskildt nämnde Staden Wisby på Gottland. Rikets ställning bidrog också att gifva styrka åt dessa Rikets Ständers tänkesätt och gjorde nederlagshandelns utvidgande till en nästan oundviklig nödvändighet. Ett oerhördt handelstvång, grundadt på ett lika ovanligt vedergällnings system f hade afbrutit nästan alla ordentliga handelsförbindelser och i synnerhet stängt fasta landet för Engelska flaggan. Sverige var nästan det enda land, hvarifrån å ena sidan continen* tens behof af Colonialvaror och Englands behof utaf afsättning kunde tillfredsställas och befordras. Att under en sådan tidpunkt vägra sig att för en sådan handelsrörelse vara medlare, hade vant att försaka en gifven och betydlig fördel, för att icke få någon annan i stället, ty exporthandeln hade derigenom icke blifvit befrämjad, utan tvärtom ännu mera inskränkt; och att försvåra nederlagsrörelsen eller betunga den med alltför dryga afgifter, hade varit att öka anledningarna till lurendrägeri och tullförsnillning, då Engelska flottan, sedan de offentliga communicationerna voro afbrinna, med beväpnad styrka beskyddade sina nederlag vid Hanö och vid Winga Sand. Det blir en alltid obestridlig sanning, att vår sjömagt icke var i stånd att mäta sig med denna, och det blir också en sanning, att det var den, af sakernas beskaffenhet föranledde, af en väl öfverlagd Statskonst medgifne, efterlåtenhet i detta fall, som gaf möjligheten till 6:o Den 28 Juni. dön ökade export, hvilken man orätt satt på räkningen af den inskränkning uti införseln af utländska varor, sorn under år 1811 ägde ruin.
R:dr, anser Utskottet, att, ulan något äfventyr för Discont-Verket, det jemväl kan medgifvas en och samma person att innehafva lån lill hvad summa som helst, endast hela beloppet deraf tillika med hans borgens-förbindelser icke tillsammans öfverstiger omförmälda maximi-summa, 40.000 R:dr; hvadan Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Banco-Fullmägtige, uti denna fråga hörde, jemväl tillstyrkt, finner sig ega skäl hemställa, att högsta tillåtna skuldsättnings-summan måtte fortfarande bestämmas till 4°>°o° R:dr, dock utan afseende å, huruvida densamma lill större eller mindre del utgöres af egna lån eller hypolheserade skuldeiler borgens-förbindelsers Och får Utskottet, i öfverensstämmelse med här ofvan upptagne tillstyrkanden, hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt hemställa, att uti den som i blifvande Banco-Reglemente kommer att motsvara 232 §. uti Banco-Reglcmentet af den 26 Maj i835, måtte, i stället för de uti 4> 5 och 6 mom. förekommande stadganden, få intagas följande momenter nemligen ; Mom. 4. För erhållande af Lån, icke öfverstigande 10,000 R:dr, erfordras, jemte Lånsökandens, efter faststäldt formulär, uthändigade förbindelse, liypothek, som bör motsvara hela den reverserade Låne-summan, Bih, till R. St, Brot, 2 84» och 1841» G Sami. 1 Ajd. 43 Iläft. 2 IQ Banca-Utskoltets Betänkande, N:o 155. och utgöras af enskildes, samtidigt med länet, eller några dagar förp eller efter detsamma, förfallande, löpande förskrifningar och accepterade in visningar, eller af Inrikes Vexlar, betalbara Irenne, högst åtta, dagar efter lånets förfallotid å den ort, der detsamma sökes.
Till bakning kan man med fördel använda margarin, som ställer sig betydligt billigare än natursmör och på intet sätt skämmer brödet. Hvad mjölken beträffar, så har jag märkt, att man gör klokt i att ej förakta skum-mjölken, då den innehåller lika mycket ägghvita som oskummad mjölk och erhålles för nästan tredjedelen af dess pris; fetthalten är visserligen mindre, men denna kan ersättas genom andra födoämnen. Om man t. ex. har råd att dagligen köpa 2 liter oskummad mjölk k 14 öre Slutligen vill jag blott nämna några ord om köttet, som är en mycket dyrbar artikel och låter hushållskontot svälla betydligt, om det ej skötes med förstånd. Med 21 kronor hushållspenningar i veckan för 3 vuxne och 3 barn kan man ej dagligen bjuda på kött till middagen; ej heller har man råd att låta familjemedlemmarne äta efter behag af steken. En bit kött på 2 | å 3 kg. (ungefär kr. 2 &amp; 2: 50) måste ovillkorligen räcka till tre middagar; med tillhjälp af potatis, bröd och soppa kan man ändå bli mätt och äfven få tillräckligt med erforderliga näringsämnen. Det är för öfrigt alls icke nödvändigt att dagligen äta kött, och det finnes många goda, närande och billiga maträtter, hvilka, om de beredas rätt, kunna bringa en välbehöflig omvexling i matordningen, utan att därför allt för mycket betunga kassan. En enkel rätt, som ej återkommer allt för ofta, som är väl lagad och aptitligt serverad, smakar lika bra, om ej bättre, än mången dyr rätt, som man beständigt ånyo får. Ingen bestämd hvarje vecka återkommande matordning bör finnas, utan hustrun bör sörja för rikligt med ombyte. Jag skall nu uppställa en ungefärlig beräkning på den matordning, som kan hållas för 18 ä 21 kr. i veckan med 3 vuxna och 3 barn, så att alla bli belåtna. Morgonmålet: Hafrevälling, kokt i mjölk, bröd och smör, dessutom kaffe för de fullvuxna. Frukosten: Kakao, bröd och smör; ägg och ost för herrn och frun. Oxstek, potatis, buljong, klimp. Sillbullar, korintsås, äggmjölk och skorpor. Oxstek, makaroner, soppa af torkad frukt. Riskaka med stek, saftsoppa. Ärter, fläsk, pannkaka.
Fullmägtige berättigas att, vid Diskont-verken, på uppoch afskrifningsräkning af så väl enskilde personer, som enskilda korporationer, bolag och kassor emottaga penningar, under följande hufvudsakliga vilkor, nemligen: a) o föränd rädt. b) oförändradt. 52 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. c) För uttag begagnas å viss man eller ordres ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras; skolande behörigen folierado och numererade vexelblanketter räkningshafvare vid de särskilda Diskontoch Låne-kontoren, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) Yexel är betalbar vid uppvisandet, under förutsättning att å räkningen finnes behållning, motsvarande vexelns belopp; ej Å insatta medel beräknas, från oell med törsta helgfria dag efter insättningen, å högsta fulla 100:tal af behållningen den ränta, Fullmägtige, med iakttagande af i lag stadgade gränser, ega att bestämma och hvilken, icke understigande en procent, lör öfrigt kan vara olika för de särskilda Diskontoch Låne-kontoren. På Fullmägtige ankommer likaledes att bestämma å huru stort, på en gång innestående, belopp ränta må hvarje särskild räkningshafvare godtgöras.
Dessa och liknande tankar föresväfvade Klas Kurck tidt och ofta och den ensamhet, som rådde omkring honom, där ingen fans med hvilken han förtroligare kunde meddela sig, där ingen rätt förstod hans innersta önskningar, dref honom omsider att tillgripa någonting afgörande. Bröllop. På Laukko gård vimlade det af sadelfasta ryttare i den tidiga morgonstunden. Hästarnes hår glänste som det finaste silke. De stolta kämparne själfva voro iförda praktfulla hälgdagsdräkter. Svärden och ridtygen strålade härligt i solskenet. Nu satte sig det lysande tåget med Klas Kurck i spetsen i gång och långsamt och sirligt bar det af bort mot Suomela. Morgonsolen skänkte den omgifvande naturen en rikedom af fägring och liffullhet. Skogarnas yppiga grönska liksom badade i ett haf af guld, vinden smekte lätt bladen, barren och blommorna, hvilka sist nämda med sin brokiga färgprakt bekransade tufvorna och gräsmattorna. Redan framskymtade konturerna af Suomelas byggnader i fjärran, belysta af solens bländande sken. Vägen, som hittils varit ganska oländig och på sina ställen ledt genom svårgenomträngliga buskar och snår vidgade sig nu, föreföll alt mera jämn och vårdad. Redan trädde man ut ur den djupa skogen och mötte lätt vajande rågfält eller saftigt gröna ängsmarker. Hästarne gnäggade af fröjd vid anblicken af det mer och mer sig närmande målet, och kort därpå sprängde skaran muntert upp på Suomelas vida gårdsplan. Elin med en följeslagarinna vandrade just öfver gården bärande en kopparvacka till visthuset, då hon förnam dånet af hästarnes hofslag. Där kommer Klas Kurck, yttrade hon till den sist nämda. Huru kunnen I på detta afstånd känna igen honom? sporde denna. Lätt kännes på hållningen den stolte, store mannen, genmälde Elin lifligt. Förvånad öfver detta svar yttrade följeslagarinnan: Finnes å Laukko då inga andra stolta män än Klas Kurck? Ja väl, se blott dit bort på den ståtliga skaran, som närmar sig. Men hans skönhet och resliga yttre öfvergår dem alla.