Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Långs vägen stodo ett hälft tjog hästar tjudrade, att döma af munderingen, tillhörande något svenskt ryttarparti; hvilket förmodligen var ute på jagt efter upproriske bönder, hvilka på sista tiden gjort denna bygd allt osäkrare. Inne i stugan värmde sig hästarnes egare framför en sprakande risbrasa, under muntert glam. De voro storväxte, skäggige karlar, alle samman bärande den svenske fältbindeln om armen. Längst bort i spiselvrån, och hållande sina blåfrusna händer oafbrutet framför elden, satt en yngre qvinna, med mörkt hår och lifliga ögon. — Nå bussar! — ropade en af ryttarne, med ett ansigte som, tack vare åtskilliga skråmor, mest liknade en sprucken tegelsten, — viljen I höra hur jag fick jäntan der? Modern »Jag går på grafvens brädd när jag skrifver dessa rader. Jag känner att det icke skall förunnas mig att lägga sista hand vid det arbete jag hoppats kunna lemna fullfärdigt ifrån mig och till hvilket planen låg så klar i mitt hufvud fast sjukdomen hindrade mig att med den flit och den kraft som till sådant arbete kräfvas gifva form åt arbetets tanke. Då det material, jag egde, syntes mig för värdefullt att utan vidare kastas bort under rengöringen af mitt literära dödsbo, valde jag den utväg att i hast och endast med flyktiga drag sätta upp stommen till hvad jag velat utföra, och då detta är gjordt lemnar jag mejseln åt den, som är ung och som har den kraft jag saknar. Må han ge lif åt det döda råämne, jag härmed öfverlemnar åt honom. Då det icke är första gången vi arbeta tillsammans och det icke fins någon punkt der ett förstående oss emellan vore en omöjlighet och der den ene måste förkasta hvad den andre utfört, så hoppas jag att han icke finner skäl att vid detta mitt literära testamente göra sig urarfva.» Med dessa ord, som finnas bland Ernst Ahlgrens efterlemnade papper å ett par lösa blad, inlagda i ett omslag å hvilket i skifferskrift läses: Efter min död – öfverlemnar jag Modern i allmänhetens händer. Köbenhavn i November 1888. AXEL LUNDEGÅRD. FÖRSTA KAPITLET.
— Dito i de medelmåttige 3: ■ Dito i de mindre a: Kongl. Maj:ts Resolutioner och Utslag å hvarjehanda ansökningar och besvär . 6: —• •—■ Kongl. Majus Dom, Desertions-Dom, Confirmation på förlikning och Resolution af а.ooo R:drs värde 8: б,000 ia: ■—. — io.ooo * i5: ao,ooo 3o: — —• och vidare för hvarje iooo R:dr i: a4 —• Alla Kongl. Majus Domar under a,ooo R:dr samt sådane, deri icke något quantum nämnes, likasom för Resolutioner i allmänhet, 6: Lejdeoch Pardons-bref 3: — •— Deductions-afgift vid ingifvande af Deductioner och Contra-Deduc tioner i Revisionssaker a: Kongl. Majus Pass för resa till utrikes ort 4; Stats-Ministerns för Utrikes-Ärendena Pass för utländska resande att i riket inkomma . 3: — —■ Expeditions-Ulskottets Forslag till und. Skrifvelse Kongl. Maj:ls Pass för skepp med lastning tili Barbaresk-Staterne eller andra utrikes orter a5: Bevis från Hof-Cancellers-Embetet på anmälan om ulgifvandet af Tidningar 3: Och bör dessutom å förenämnde från Kongl. Cancelliet utgående Expeditioner, i stället för de så kallade Sigillpenningarne, stämplade papperet ytterligare ökas å Adels-, Friherreoch Grefvebref med 9 R:dr ; å alla öfriga från Kongl. Majrt utgående Expeditioner med en R:dr; samt å Justitiae-Cancellerens Fullmagter för Landsoch Stads-Fiscaler, samt å Hof-Cancellerens bevis för Tidningars utgifvande med 12 sk.
Otvifvelagtigt är, att under tjenst-utöfnlngen val för en del af Lands-Statens Embetsoch Tjenst» män förekomma många derifrån oskiljaktige kost** nader och utgifter, som för Embetsoch Tjenstirtännen vid de Civile Verken icke inträffa, och hvilka således sätta de förre i behof af något bättre Lönings-yilkor än de sednare i detta afseende; Men det är ock lika otvifvelaktigt, att när den Indelte löntagaren afgår från tjensten och återträder till den enskilde Medborgarens förhala landen , upphöra ock för honom sådane större utgifter, och han försättes då i samma belägenhet med den Afskedstagande Penninge-Löntagaren, alt nemligen finna lugn och nödig utkomst på sin Ålderdom. / Stater och Räkenskaper vittsorda att de Indelte Lönerne, uträknade efter förvandling och Markegång, för närvarande till en del utgöra och afven under de sist förfiutne 50 åren utgjort dubbelt samt stundom vida deröfver emot hvad. vederlikar med Penninge-löner åtnjuta. En sådan mindre lämplig ojemnhet, sorn vid första Lönregleringen hvarken varit åsyftad eller troligen kunnat förutses, men af tiden och förändrade omständigheter med Myntogh Varu-värden blifvit efter hand beredd och stadgad, hafva Riksens Ständer apsett böra undanrödjas , och den jemnlikhet emellan Statens Erabetsoch Tjenstmän i denna Underdåniga Skrifvelser.' 3 59 äel befordras, som vid reglering af 1G96 års Lö« nings-Stat ägt rum; Och Riksens Ständer hafva alltså företagit en jemkning af hvad Författningarne i delta ämne hittills blott provisoriskt stadgat , som de tro, utan förnärmande af nägons skä-; liga rätt, vara både billig och lämplig.
Reservationer: af Herr Prosten Ahlqvist: ”Då jag, ehuru icke bosatt i den del af Calmar Län, som skulle komma att njuta fördelarne af de med åtminstone en serskild afdelnings af Landshöfdinge-Embetet i Calmar etablerande i Westerwik, likväl af erfarenhet väl känner de många olägenheter, så väl i juridiskt och ekonomiskt afseende, som ock i afseende på den närmare tillsynen öfver icke blott Liinets invånares förhållanden, utan ock de underordnade tjenstemännens, hvilka uppkomma af Läne-Residensets aflägsna belägenhet, har jag för min del, ansett det af Herr Moberg uti både dess reservation mot förra betänkandet och serskildta, sedarmera ingifna motion framställda förslag, hafva bordt vinna Högloflige Utskottets mera välvilliga uppmärksamhet, änden, som härförut afgifna Retänkande innehåller.” Af Herr Moberg: ”då jag anser mig sakna alla grundade skäl till det afslag å min motion, Höglofl. Utskottets pluralitet fattat, föranlåtes jag deremot nedlägga min reservation, under önskan och hopp, att Höglofl. Riks-Stånden vid ett mera rättvist bedömande af de förluster och det lidande, norra delen af Calmar Län måste vidkännas genom Länsstyrelsens aflägsenhet, icke skola neka sitt bifall till den lättnad, medborgare med så mycken billighet fordra, för att, i likhet med andra Läns invånare, erhålla deras angelägenheter vid Länsstyrelsen handlagde och afgjorde. Såsom skäl för afslag är antaget, alt, då alla missförhållanden vid Länsstyrelsernas indelning, icke kunna på en gång rättas och afhjelpas, borde äfven i det nu uppgifna afseendet, en allmän reglering afvagtas och förhållandet, i enlighet med Aspolands Häradsboers yttrade önskan, tills vidare förblifva sådant det 1111 befinnes. Denna sats innebär, att, der man icke ser sig i tillfälle att hjelpa allt, måste man äfven lemna ohulpet hvad, som kan afhjelpas. Man skall tåla fortfarandet af synbara oordningar, bevista lidanden, derföre, att andra sådane antingen blott anas, eller ock verkligen finnas, men utan att vara framställde till rättelse.
•— N:o 23. i sammanhang med ExpeditionsUtskottets förslag ( "5 ) tift underdånig skrifvelse rörande reglering af nionde hufvudliteln. XVIII. 13. 274. A. 286. ExpeditionsUlskollels Memorialer, Beläukanden och Utlåtanden: — N:o 24. i anledning af erhållen återremiss å Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 112. XVIII. B. A. 332. — N:o 25. i anledning af erhållen återremiss å Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N*o i48> XVIII. B. 332. XIX. A. 26. — N:o 26. med öfverlemnande af uppsatt förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om pensioner åt f. d. Statsråden Friherre Åkerhjelm och Grefve Hård. XIX. B. A. 5o. — N:o 27. med öfverlemnande af uppsatt förslag JNI:o 197 till underdånig skrifvelse, angående sökt befrielse från ersättandet af uppburna förskott lill utgifter i följd af cholerafarsolen. XIX. B. A. 108. — N:o 28. med öfverlemnande af förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående kurhusafgiftens fortfarande. XIX. B. A. 355. — N:o 29. i sammanhang med Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Svenske undersåtens skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa ut rikes, o. s. v. XIX. B. A. 44°* — JN:o 3o. i anledning af RiksSlåndeus skiljaktiga beslut, rörande ExpeditionsUtskottets förslag lill underdånig skrifvelse N:o 191. XX. B. A. 4'. — N:o 3r. i anledning af VällofJ.
G.j i väckt motion hemställt, att för den händelse, att det förslag till aflöningsstat för landstatens tjenstemän, som kommitléen för uppbördsoch redogörelseverkets förenkling afgifvit icke skulle fastställas, ersättning för den förlorade provisionen måtte nämnde tjenstemän beredas genom en förhöjd debetsedelslösen, sålunda att, då denna nu utgör 1 sk., då utskyldsbeloppet ej öfverstiger 5 r:dr, 2 sk. då det är högre till och med 50 r:dr samt 8 sk. för utskyldsbelopp derutöfver, sagde lösen måtte bestämmas för afgift under 2 r:dr till 1 sk., och för afgift från 2 till 5 r:dr, till 2 sk. samt derefter ökas, för afgift från 5 till 20 r:dr med 1 sk. för hvar femte full riksdaler, och för afgift från 20 till 50 r:dr med en skilling för hvar tionde full riksdaler, samt utgå för afgift, öfverstigande 50 till och med 100 r:dr, med 16 sk. och derefter ökas med 4 sk. för hvarje fulla 50 r:dr. Då minskning till så stor del af hvad provisionen eljest utgjort, som motionären uppgifvit, destomindre kunnat, genom de vid sednaste riksdagar skedda nedsättuingar i skyddsafgiften, uppkomma, som det anslag, hvilket är till sådan nedsättning afsedt, utgår med viss procent af hvart läns hela bevillningssumma, så och enär Kongl. Majit, under den 16 December nästlidet år, behagat i nåder förklara vederbörande skallskrifvare och uppbördsman berättigade att, för debitering och uppbörd af folkskole-afgiften, hvilken motsvarar den nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften, som vid sisthållna riksdag egde rum, tillgodonjuta enahanda provision, som för bevillningsmedel i allmänhet är medgifven, samt i öfrigt förslaget icke blifvit framstäldt under annan förutsättning, än att en ifrågasatt förändrad aflöningsstat - Bevillnings-VIskottets Betänkande , N:o g.
Herr Tham har upplyst, att ändamålet var , hvad af Tullstyrelsen förut blifvit framstäldt, som en önskan , att nemligen controllen mot tullförsnillning skulle blifva lättare, när importen blott finge ske på lå ställen Jag skulle instämma deruti, om det ej föreföll mig som om det just efter detta förslag ärligare tullbetjening behöfdes på de ställen, der ej creditupplag skulle få existera, och der tullbetjeningen måste vara fattigare. Det år gifvit, att för desse mindre hamnar skulle således en del varor vara förbudne. Det skulle då hända, att en godsägare, sorn ville införa en vara utan att betala tull, hade valet emellan att lurendräja in i den ena hamnen, eller tullförsni 1 la i den andra. Jag tror att för de varor, som betala 40 å 50 procents tull, skulle det blifva stor vinst, att kunna lurendräja, i synnerhet när det vore kändt, att den egenteliga bevakningen vore sammandragen på vissa ställen, Det förefaller mig Ben i4 Augusti e, nt. S*3 besynnerligt, att när från någon utrikes ort en last skickades hit, som vore tillåten till införsel, finge, i fall skeppet anlöpte t. ex. Kongsbacka, blott en del af varorne lossas i den Staden; men för att lossa resten, måste man fara till Götheborg. Jag hemställer då, om icke under lossningen det vore stort tillfälle att lurendräja in de andra Jag tror, att derigenom lemnäs tillfälle för både tullförsnillning och lurendräjeri , och då man ej kan bestämdt säga hvilketdera är lättare, tror jag att de äro lika lätta, emedan transactioner ske emellan en person, 60m är en skälm, och en annan som förstår att begagna en skälm , för att icke yttra mig oartigare. Herr Tham t Hvad först rättigheten angår för de andra Städerna, så lärer väl här som uti andra fall det enskilta interesset få vika för det allmänna. I aila fall äro de ej afstängde från att deltaga i denna handel. Hvarje Stapelstadsköpman är berättigad att reda in fartyg och införskrifva varor. Såsom exempel kan jag anföra Jönköping.
I öfrigt och då nu gällande, sinsemellan till en del stridiga bestämmelser angående mantalsoch skattskrifningarna i riket återfinnas spridda dels i särskilda författningar och dels i bevillningsförordningen, samt Komiterade derföre ansett sig böra på ett ställe samla och ordna föreskrii terna i berörda ämne, hafva dessa blifvit af Komiterade sammanfattade i bifogade underdåniga förslag till ny förordning angående mantalsoch skattskrifningarnas förrättande. Bevillningssfadgan. Ingressen har blifvit uppställd i närmare öfverensstämmelse med lydelsen af 61 §. Regeringsformen, äfvensom några andra mindre betydande redaktionsförändringar blifvit gjorda. A r t. I. Skyddsafgift utgår numera i allmänhet af samma personer, som erlägga mantalspenningar. Några olikheter ega dock ännu rum, hvilka äro af ringa betydenhet både för staten och de skattskyldige i afseende å beloppen, men hvilka förorsaka mycket besvär vid uppbörden. Komiterade anse dessa olikheter böra afskaffas, så att hvar och en, som utgör mantalspenningar, äfven erlägger skyddsafgift. §. 2. Den ofvan omförmälda yrkesafgiften har ansetts böra hänföras under denna artikel Påförandet deraf, likasom af skyddsafgiften, skulle endast blifva en debiteringsåtgärd af uppbördsmannen. Det är redan yttradt, att yrkesafgiften, som föga kan rättas efter de skattskyldiges inkomst eller deras förmåga att utgöra skatt, enligt Komiterades tanke, låter sig försvaras endast såsom en öfvergång från de nuvarande, vida mera betungande minimiafgifterna till en i förhållande till inkomst jemlik afgift af alla, Så snart be - villningssumman kan nedsättas under Två millioner riksdaler, borde derföre i första rummet yrkesafgiften borttagas. Dernäst torde slcyddsafgiflen böra försvinna såsom statsinkomst och hvad derutaf anses böra qvarstå helt och hållet öfverlemnas till folkskolorna. Man anser numera temligen allmänt alla kapitationsafgifter böra afskaffas, då de utgå utan afseende å den skattskyldiges förmåga att draga bördan, och de fattigare klasserna således ofta orättvist genom dem betungas.
För öfrigt och i öfverensstämmelse med hvad Utskottet här ofvan yttrat om ullculturens lämplighet och fördelaktighet, serdeles för vissa delar af Riket, anser Utskottet, att, vid bestämmandet af räntan för ifrågavarande creditiv, någon visserligen icke omöjlig, fastän i alla händelser för det allmänna föga betydlig, ränte-uppoffring bör mindre afses, än vigten att, medelst den nu föreslagna utvägens begagnande, bidraga till denna näringsgrens fortfarande bestånd och vidare utveckling. Dessutom delar Utskottet Kongl. Majlis Nådiga åsigt om angelägenheten af creditiv-räntans fastställande till lägre belopp, än den ränta, som af låntaDih. lill R. S. Fröt. 1840, 4 Sami. 1 A/cl. 44 Häftet. 2 IO Stats-Ulskoltels Utlåtande, N;o 149• gar lie bör utgöras, på det att, genom den sålunda uppkommande ränteskillnaden, en nu saknad tillgång må beredas för de vid omförmälde lånerörelse oundvikliga omkostnader och tillfälliga förluster. Hvad meranämnde creditivs framtida belopp vidkommer, hvilket Kongl. Maj:t i Nåder ansett böra bestämmas till 500,000 R:dr, så, ehuru Utskottet medgifver, att den nuvarande creditiv-suniman, utgörande 200,000 R:dr, framdeles sannolikt kommer att befinnas otillräcklig för uppfyllandet af ull-producenternes, fabricanternes och ullhandlarnes behörigen pröfvade oell godkända låne-anspråk, sedan räntan å dessa Ian blifvit nedsatt och lånrättigheten, äfven i afseende på de sistnämnda, uti någon nion utsträckt, kan Utskottet likväl icke tillstyrka creditivets förökning till ett belopp, som, åtminstone för närvarande, synes öfverstiga denna lånrörelses behof, och möjligtvis skulle komma att föranleda en för andra näringsgrenar kännbar minskning i eljest befintliga lån-tillgångar.
Det år tydli* gen utredt, att i händelse endast ett sådant contoir dår inråttas, uppkomma, utom andra olägenheter, säkra förluster för endera af verken, och detta troligen för Götha CanalDiscont, derigenom att fordringar för begge verken hos samma personer icke blifva opartiskt bevakade; och ett sådant förhållande kan jag icke förmoda vara af pluraliteten inom RiksStånden åsyftadt; då Riksens Ständer, framför andra böra vara opartiske, förnyar jag min anhållan om förändring af förevarande punkt. Grefve t>on Platen: Med den kännedom jag har om Disconternes göromål, får jag den aran upplysa, att det blir nödvändigt, att af dem* varande Directeurer någon eller några antagas, att' i utredningen deltaga. Och som desse Direcleurer blott känna den Discont, deruti de förut varit, blifver det nödigt, att skilja Disconter*» Ridd. o. Ad. Prof. VII. B. I, Afd, 7. Dan 2 Junii, ne åt, och inrätta ett liqvidationscontoir för hvardera. Friherre Wrangel, Henning förenade sig med Grefve von Platen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMars balken föreslog, att Nittonde punkten måtte af Ridderskapet och Adeln gillas. Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström: Jag underställer, om icke i stället för orden: liqvidationscontoir i Götheborg och Malmö, kunde såttas: ett liqvidationscontoir för hvarje Discont. Hans Excellence hemstålde derefter, att till Låntagares beqvämlighet måtte inråttas ett liqvidationsoontor för hvardera af Discontverken, så vål i Götheborg som Malmö, hvilka borde stå under fullmågtiges i RiksgäldsContoiret inseende; samt att så vål härom, sorn hvad i öfrigt angår controllerne på utredningen, föreskrifter måtte uti reglementet med-’ delas. Bifölls* Friherre Cederström:
Riksdag i sammanhang med förevarande ämne uttalade åsigter, det var att förmoda, att sympatierne för indelta arméen, fördomen mot förändring af indelnings-verket, de enskilda intressena, motviljan, å ena sidan, för en längre till det ändamålsenliga utsträckt öfnings-lid för bevärings-manskapet, samt fruktan, å den andra, för bibringandet åt massan af en fullständig kännedom i vapnens bruk, fortfarande enskildt eller tiilsammanlagdt skulle vara så starka, att någon framgång annu icke vore att hoppas för det af motionären afgifna organisations-förslaget N:o 1, om hvilket han, med hänseende till såväl vårt geografiska läge, som våra politiska förhållanden, våra vidsträckta gränser, vår glesa befolkning och våra ringa tillgångar, fortfarande egde den bestämda och oföränderliga öfvertygelsen, alt det innehölle det rätta och ändamälsenligaste sättet för ordnandet af vårt landtförsvar, såsom i 'sig innefattande den minsta möjliga Iredsorganisation, i förening med den största möjliga, vår närvarande och framtida sjelfständighet betryggande utveckling af molstånds-krafier i händelse al krig, så föranleddes motionären, uppmanad af sin medborgerliga pligt att, i sammanhang med Förslaget N:o i, grundadi på en genomförd nalionalbeväpning och förutsättande ett starkt sjö-försvar, utarbeta och såsom alternativ till Rikets år 1850 församlade Ständers pröfning framlägga ett annat förslag, som motionären benämnt N:o 2, grundadt på ett fortsatt bibehållande af de indelta trupperne. Nämnde åtgörande förändrade dock icke motionärens åsigter om det företräde Förslaget N:o 1 egde, såsom grund för organisationen af landtförsvarot, framför hvad Förslaget N:o 2 i samma afseende innefattade.
Vid förnyad föredragning gillades jBankooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 105 , i frågan om hvad Banken tUl Prot. Uttlr. d. 2 Junii 1818. 529 till fullgörande af 20 §. 1 mom. ii7g8årsConkurs-Stadga bur tillgöras i afseende på Skuldebref för hvilka, till erhållande af Lån i Banken, inteckning blifvit i fast egendom sökt - Den Junii 1818- Ft •än Högloft. Ridderslcapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af BankoUtskottets den 28 sisth Majiaflåtne samt den 30 i samma månad på bordet lagde Memorial, med öfverlemnande af det yttrande Bankens utsedde Revisor vid nyligen förorättad Revision öfver Götha Kanal-Verk afgifvit, såsom grund och vägledning för bedömmande af den fråga, huruvida det återstående arbetet vid berörde Verk kan utföras med de medel , som dertill blifvit beräknade, fann Ridderskapet och Adeln, att samma , Memorial endast borde läggas till Handiingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 sistl. Mars afgifne samt den 1 sistl. April på bordet lagde Betänkande, angående yrkade rättelser och förändringar uti Författningar, rörande skogarne i Riket, blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Ut2 skottets den 20 sisth Maji afgifne, samt den 30 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 1 i berörde månad meddeldte Betänkande, angående Båtsmans-Indelningen i Blekinge, ansåg Ridderjung till Riki-St. TJtdr. d. 2 Junii 1818» skåpet och Adeln , enär sistnämnde Betänkande redän 'blifvit af Ridderskapet och Adeln gilladt „ Utskottets ifrågavarande Utlåtande, höra läggas til Handlingarne.
Den kvinnofrigorelse, den Iwinnohildning, som den hypermoderna litteratmen predikar, ar i sjalfm verket af scidant slag, att darp&amp; skulle kunna tilliimpas Taines bekantn ord: aatt larnns kulturen &amp; t kvinnan, det ar att satta en rakknif i ett barns hand. s Den kristna kvinnans plikt kan endast r a r a att i ord och handig bestamdt protestera mot detta neddragande af kx m ' n oenmncipationens heliga sak. Utan tvifvel ha siilskildt de akademislrt bildade kvinnorna med kristen Bskddning hiir en stor uppgift franlfor sig, och Herlufshollnsmotet har varit oss ett gliidjande teckrn till, rrtt vi icke behofva st&amp; enramma i vdr kamp. Jag vet, att ja.g talar i namn af mina havarande ktimrater f r h Xordens alla nniversitet, dB jag begagnar tillfdlet ntt uttala ett hjiirtligt tack fiir den brodershand, som riicktes oss redan i den uttryckliga inbjudningen till kvinliga studenter att narvara vici mijtet, och for all deli viinlighet, som under dessa dagar kommit oss till ciel frdn vhr: ~ m: lnliga kamraters sida. Hiir finnas dock siikel.ligen mdng:, soin 293 .8unu st8 tveksa~nma infar frbgan, om de f vialiga studenternas iusats i nuiversitetslifvet bijr kunna hiinfor,zs till dettas &gt;) Lyseller Skyggesider&gt;). Man fAr icke sB sallan den frignn, hvarfor inan justl .gBr den alct.ldeiniska vagen och iclie hiillre soker sin Bildning vid nigot af de rnAmga I %rarinneseminarierna i vBrn respektiva liinder. HBrpB Iran svaras, att nniversitet.sstudierna ha tvB stora fordelar.
Huru vidsträckta äro de oäkta barnens rättigheter och skyldigheter att taga befattning med uppteckningen och vården af deras aflidna moders efterlemnade bo?' Hvarest bör dessa barns arfsanspråk efter modren anmälas, och inotii hvilken tid bör ett sådant anspråk af hennes öfrige arfvingar klandras? Ett tillfredsställande svar på dessa och andra dylika frågor torde vara svårt att från det ifrågavarande lagförslaget hemta, åtminstone utan ali män begagnar slutledningar, hvilka mängden af dem, för hvilka lagen är skrif Uih. till «. St. På sådan grund och då, efter mitt förmenande, mer än ett bland de många nya rättsförhållanden, som genom den ifrågasatte lagen skulle uppkomma, blir genom lagstiftningen obestämdt, kan jag för min del icke instämma i det slut hvartill Utskottet kommit.” X:o 13. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Mars 1854, kl. 1 e. m. Betänkande i anledning af väckt motion arn förändradt formulär till vittnesed. Den, sorn vittna skall, bör efter 16 § i Rättegångsbalkens il kap. förut med hand å bok denna ed svärja: "Jag N. N. lofvar och svär, vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag i denna sak skall vittna och gifva tillkänna allt, hvad mig frågadt varder, och jag vet händt och sannt vara, så att jag, hvarken för vänskap, skyldskap, svågerskap, gåfvor och skänker, räddhoga, hat eller afund, nytta eller skada, eller hvad det vara må, skall något dölja och förliga, som till sakens och sanningens upplysning lända kan: utan allt, det mig derom vitterligt är, redeliga och på mitt samvete bekänna och uppenbara; så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.” Denna ed har man emedlertid funnit, å ena sidan, alltför vidlyftig och, å den andra, förvillande.