Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sæmundar-Edda, den äldre eller poetiska), Snorres Edda (fn. Snorra-Edda, den yngre eller prosaiska) samt sagor och senare folktro. Skapelsen. Verlden. A. Skapelsen. § 1. Begynnelsen. Långt förr, än jorden var skapad, fans ett gapande svalg, Ginnungagap. På dess norra och södra sida lågo tvänne verldar: Nifelheim (forn-nord. Niflheimr) i norr, dimmans och köldens verld, samt Muspell (fn. Múspell) i söder, eldens verld. Midt i Nifelheim var brunnen Hvärgälme (fn. Hvergelmir), från hvilken utströmmade tolf floder, Elivågor (fn. Élivágar). Vid gränsen af Muspell, der allt flammar och brinner, sitter Surt (fn. Surtr) med ett brinnande svärd och vaktar. Ginnungagap2 af gina, gapa; jfr. adj. ginn, vid, stor, endast brukligt i sammansättningar. Niflheimr af nifl (jfr t. nebel), dimma, och heimr, verld, hem. Múspell, fht. Múspilli, är ett urgammalt ord och kan, hvad beträffar slutet, hänföras till spilla, tillintetgöra, samt är troligen en omskrifning på elden såsom ödeläggande. Hvergelmir, »kittelbrusare», af hverr, kittel, och gelmir af galm, larm, brus (ej i st. för gemlir af gamall, gammal). Élivág, pl. -ar, stormflod, af él, stormby, orkan. Surtr, svart, svartbrun, svart af brand (jfr d. sort); namnet har två former: Surtr och Surti. Jfr grekernas Kaos. Det bör anmärkas, att Surt är väktaren, som sitter vid gränsen till Muspell, men icke sjelfva herskaren öfver denna verld. Han är svart af branden, under det att Muspellssönerna sjelfva, som bo midt i ljuset, äro skinande och blanka. Yme.
På det stora slagfältet uppehälles striden timtals af artilleriet, medan de rörelser utföras, som skola leda till hufvud-anfallet, och på stora delar af fronten kommer man aldrig längre än till skenstrid. Ja, i framtiden kan det nog äfven inträffa, att hela dagsarbetet måste inskränkas till ar1; illeristrid och uppmarsch, hvarefter den afgörande striden kommer först dagen därpå. Fastän man vid Gravelotte började kl. 5 på morgonen, var det fara värdt, att hufvudanfallet icke medhunnits under dagen. Striden har emellertid nått sin kulminationspunkt. På båda sidor äro trupperna mer eller mindre upplösta, blandade om hvarandra, uttröttade och beröfvade sitt befäl. Reservens ingripande, där en sådan ännu finnes till hands, afgör mången gång ■ utslåget,. och nu är tidpunkten inne för kavalleriet att upplifva sina minnen från Fredrik II: s slagfält genom att, sedan det kastat fiendens kavalleri ur fältet, bringa den andlöse motståndaren att vika. Upplösningen och utmattningen blifva kännetecknande för framtidens strider, hvilka kräfva en stor skicklighet hos ledningen — hvars arbete blifvit försvåradt genom rökliniernas bortfallande och frontens utstäck-ning —, stor färdighet i vapnens handterande hos manskapet i förening med öfverlägsna andliga egenskaper hos detta, ty endast dessa göra det möjligt för det samma att uthärda stridens slitande inflytanden, endast dessa-gifva den fasthet och säkerhet, som .fordras, då striden blifvit liflig, och då maskineriet måste arbeta, äfven om de ledande kuggarna falla bort. Att försvaret ingalunda ställer mindre fordringar på soldaten än anfallet, är alldeles gifvet, och hvem skulle väl för öfrigt vilja afsäga sig förmågan att gå till anfall, äfven om detta anfall skulle antaga formen af en från försvarsställningen utgången motstöt? Ty utan anfall ingen seger! Man må väl afvisa fienden gång på gång, men anfaller man icke och besegrar honom, kommer han igen och slutar med att gå såsom segrare ur striden. Det bästa beviset härpå lemna turkarne, som trots det mest sega och framgångsrika försvar dock till slut dukade under. Det är dock icke nog med att vinna seger.
Det är nemi. förlust för leverantörer och för dem, lill hvilka varorna af upbördsmannen utlemnas, ty antingen hafva leverantörerne lefvererat för mycket, eller ock de, som utbekommit varorna, fått mindre än de skulle hafva, och på detta sätt bcredes upbördsmannen fördelar på bekostnad af andra, enär öfverskott icke annorledes kunna upkomina. Jag vädjar till H:ne om det är kronan värdigt, att låta ett dylikt förhållande fortfarande få äga rum. Hr Ribbing har sagt. att det vore en orättvisa, om de upbördsman, hvilka varit i åtnjutande af den fördel nuv:de förfaringssätt medför, skulle beröfvas densamma genom utfärdandet af en författning som Utsk:s förslag åsyftar. Häremot vill jag anmärka, att det alldeles icke förhåller sig så. KammarRtn har i sitt underd. Utlåt, sagt, att 1812 års författning är af alldeles samma lydelse som lil g i 18-11 års iegl:te för flottan, ehuru ej i så bestämda ordalag, och att endast genom origfig tolkning af 1812 års författning upbördsmannen åtnjutit de af Hr Ribbing omförmälda fördelar. Då således den ifrågastäillde författningen kommer att utgöra en förklaring öfver 1812 års afskrifningsregkte, och upbördsmannen derigenom beröfvas hvad dem icke lagligen utan genom missförstånd af sedan utfärdade författningar till - Den 7 Januari. 13 kommit, kan man väl icke skäligen påstå, att upbördsmännen vederfares orättvisa. Jag tillstyrker bifall till Utsk;s förslag. Frill af Ugglas, Curt, Gustaf: Då jag såsom Revisor sistliden höst deltagit i den anmärkn. som föranledt Utsk:s förslag, torde det tillåtas mig att få yttra några ord. Enl. min åsigt beror frågan från början af ett missförstånd af den ifrågakomne § i 1812 års afskrifningsreg!:te. Genomläser man den i ett sammanhang, så tror jag, att man skall komma till den slutsats, att med öfverskott förstås endast den behållning, som upkommer genom afskrifningspron:n.
Den i sammanhang med omförmälde reorganisation faststälda nya Aflöningsstat för Banco-Verkets Embetsoch Tjenstemän, Konstidkare och Vaklhetjening, är, i följd af Rikets Ständers beslut, från och med 1840 års början i dess helhet tillämpad. Någon indragning af tjenster och deraf härflytande nedsättning i den nya Lönestaten har väl, ifrån det densamma gått i verkställighet, icke kommit i fråga; men deremot har, till följd af åtskillige öfvertalige Tjenstemäns befordran till ordinarie tjenster, å Indragningsstaten uppkommit en besparing af 1042 R:dr; hvadan sistnämnde stat, som vid tiden för nya Aflöningsstatens fastställande uppgick till 5,774 R:dr, numera utgör 4,732 R:dr Banco. Enär Rikets Ständer, vid fastställandet af den nya Aflönings-staten, förordnat, att fullmagter borde utfärdas för samtlige Embetsoch Tjenstemännen, dock utan, att Bankens Vaktbetjening dervid omnämndes; hafva BancoFullmägtige, uppå Understyrelsens hemställan, tillåtit Understyrelsen att utfärda fullmagter för icke allenast dem af Bankens ordinarie Vaktbetjening, hvilka då voro endast tills vidare constituerade med tour från deras constitutorialers data, utan ock de Vaktbetjente, som derefter blifva befordrade. § 3. Bankens ställning och resultatet för öfrigt af Bankens nu granskade räkenskaper.
Om Utskotten behagat jemföra KnekteContractens ordalydelse med en, ifrån Rotehållaren directe, och utan all ersättning, utgående årlig passevolance-afgift af 8 R:dr B:co lill möteskostnadernes bestridande; så förstår jag ej, huru man dervid kunnat komma till någon annan slutsats, än att Rotehållaren härigenom blifvit belagd med en tunga, hvarmed han vid Indelningsverkets stiftelse icke ansågs böra besväras, och med en utgift, hvarifrån han till följe af sjelfva knekte-contractel var fritagen. En förnyad genomläsning af Resolutionen på Kronobergs Läns Regementes enskilda underdåniga besvär den 27 Mars 1735, skall utan tvifvel ådagalägga, huru man föresedt, att missbruk efter hand skulle kunna komma att tydas såsom lag; och detta har,* i anseende till Rustoch Rotehållare inträffadt uti öfvermått, genom vapenöfningskostnadens hvälfvande ensamt å denna, i alla afseenden nog betungade samhällsclass; hvarvid det känbarasle lidandet för tänkaren uppkommer ifrån den köld, den likgiltighet, och bristande omsorg för medborgares rätt och bästa, sorn vid detta Den 26 Oetober f. m. 57 tillfälle utmärkt de snmmansatta Utskottens lagstiftningsförslag i denna del. Om de sammansatta Utskotten behagat fästa sig vid några i ögonen särdeles fallande punkter, af passevolance-räkenskaperne, så skulle
I fråga om en direct beskattning å capital, bar Herr J. von Kock inom Vällofl. Borgare-Ståndet föreslagit: l:o att all lag, som bestämmer be•villnings-afdrag å ränta, upphäfves; 2;o att 33 och 34 §§ utgå ur BevillningsStadgan; 3:o att, såsomen följd häraf, ur rubriken framför 33 §, utgå orden ”Capitaler” och ”Cassör”; 4:o att ur 35 § ordet ”vidare” utgår; samt 5:o att 8 § må erhålla denna lydelse: ”Capitalister, Handlande, Skeppsredare samt egare af Skepphvarf och Fabriker taxeras och utgöra bevillning, i förhållande till deras vilkor och rörelse, med Fem för hundrade af den behållna inkomst, Bevillning*-Utskottets Betankande, N:o V. tle under nästföregående året njutit”; genom hvilka uteslutningar och förändringar i Bevillnings-Stadgan motionären åsyltat att ställa capitalisten för sin lånerörelse i samma cathegori med Handlanden och Fabrikanten för deras handelsoch fabriksrörelse, äfvensom, i afseende på åliggandet att till taxerings comité aflemna uppgift å behållna inkomsten af sina capital.
JU 337, i frågan om pension för t. f. Chefen för Skögs-Inslitutet, Hof-Jägmästaren m. m. af Ström; och JU 338, i auledn. af återremiss å Utlåt:t JM 323. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUlsk:s den 31 sistl. Okt. bordlagda Mern. JU 339, i anledn. af väckt motion om medels anvisande för bestridande af erforderliga kostnader vid kontrollen af bränvinstillverkningen, samt samma Utsk:s den 1 dennes e. m. bordlagda Mern. JU 340, i anledn. af återremisser å Betänk. JM 272, ang:de medels uplåning genom fonderade Stats-obligaiioner. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § till 12 på natten. In fidem protocolli, Alberl Munck. / Tisdagen den 7 November 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 6 prot.-utdr. för den 3 dennes e. m., samt pleniprot:t för den 21 sistl. Juli. Föredrogs ånyo Serskildta Utskts den 27 och 31 sistl. Okt. på bordet lagda Betänk. JM 24, om användande af en del utaf den för brånvins tillverkning inflytande skatt till kostnaders bestridande för kontroll och tillsyn å efteriefnaden af författnme, ang:de bränvins tillverkning och försäljning m. m., hvarjemte i samman - 312 Dan 7 November. hang dermed, enl. R. o. Ad:s den 3 dennes f. in. fatlade beslut, nu jemväl ånyo föredrogs StatsUtskis den 31 sistl. Okt. oell 3 dennes bordlagde Ullål. M 339, i anledii. af väckt niotinn om medels anvisande lill bestridande af erforderliga kostnader vid kontrollen af bi än vinstillverkningen. Frih.
Redan i skolan slöas lustenatt fråga genom tvånget att svara så, som läraren vill ha det, icke som man qjelf tycker; lasten att verkligen veta något grundligt i ett ämne genom tvånget att kunna årskursen i alla ämnen; och vid universiteten fortaättes samma system, inlärandet af ting man icke behöfver eller frågar efter eller ser sambandet mellan, medan man står törstande efter hjelp att förstå tillvaron, att lära åstadkomma något verkligt på något håll inom densamma: att se sambandet mellan frågorna i ens egen själ och tidens stora rörelser. — Det är ofta genom denna ej mättade hunger, denna tärande längtan, som ungdomen sedan faller för sinnenas frestelser. Detta blir så lätt en följd af vårt skoloch universitetslif, just derför att, hvad lifskraften framför allt vill, är att brukas. Och det system, som i 20 — 25 år gör gossen och ynglingen till kunskapsinhemtande allenast, till receptiv icke producerande, och dertill tvingar honom att mottaga en mängd kunskapsstoff, som han alls icke har bruk fbr, är — oafsedt alla frestelser — mer än något annat egnadt att locka honom att skapa sig illusioner af använd lifskraft, af initiativ, af frihet, af glädje. Det är derför ett mycket riktigt drag i » Erik Grane, » att den unge mannens kamp mot sinnenas frestelser till bakgrund har ett universitetslif med munterhet utan frigörande gläc^e; med studier utan djupare intresse; småstadsförhållanden och en kamratkrets, men intet familjelif — ty om något lif är egnadt att särskildt utsätta en yngling för att svika sitt ideal af sedlig renhet, så är det detta. — Icke blott omedelbart, icke blott derför att frestelserna äro många och motvigten ringa, utan derför att i allmänhet hela studietiden lär honom att svika idealet. Den fria tanken går under polisuppsigt vid universitetet och det fria ordet likaså; lärarne, de äldre kamraterna öfva sitt tryck på de för rabulistiska idéer misstänkte ynglingarne; auktoritet, åtlöje, brödbekymmer, m. m. äro verksamma krafter, när det gäller att fä en förvillad öfver från den venstra sidan till den högra — der befordringar, utmärkelser och anseende vänta.
I följd af de grunder, som ostvan äro nämde, och da erfarenheten otwifwelagtigt styrkt, att alla af Lagar och särskilda Författningar stadgade föreskrifter, emot de olägenheter, som wattenuppdämningar walla, V Den »8 Julikr84? walla, icke uppfylla ändamalet, finna Utskotten det i alla hänseenden rättwist och för det allmänna gagneligt, att en Lag stillas, som a ena sidan säkert bereder möjelighet för Jordägare, att utan hinder af Lagliga fastställelser lwinga en ägare af Waltenwerk, att flytta andra eller borrttaga dem, men a den andra gifwer den sednare full säkerhet för obehörige och mindre nyttige företags wcrkstallighet, och om nu i det högsta beräknad ersättning da en sadan rubbning as desi egendo,n honom alägges. Ut botten föresia således en Lag svin bjuder, att da ägor skadas eller till odling eller förbättring aro onytkige genom Wattenwerk, som derä uppdämning förorsaka", stall det under de willtor, samt efter de grunder och i den ordning, som här efteråt stadgas, äligga ägaren, att ester omständigheterne flytta, förandra eller borrttaga det eller de Wattenwerk, som för vfwanföre belägne agor stada eller hinder medföra §. r. Ägare till Wattenwerk kan icke twingas, att det borrttaga, flytta eller pa annat sätt rubba, sa framt fullt aflopp för de ägor, hwarä uppdämning förorsakas, kan genom strömmens eller wattendragets upprensning, utan rubbning t Wattenwerket, winnås §. 2. Att wärdet af de ägor, med afseende pa dera möjelige förbättringar, stall betydligt öfwerstiga wärdet af Wattenwerket, om det stall borrttagas, eller till sin bestaffenhet försämras, och afflyttningskostnaden, om det stall förändras. §. zAtt Mattenwerks, ägare fa en, pä nedanstående sätt bestämd, t det högsta beräknad ersättning för rubbningen af dylikt werk, och att denna ersättning till honom utgifweS, eller ock full af ägar Den i8 Julii.
Jag får dock yttra min enskilda tanke att jag ej kan anse det af Utsk. föreslagna pris af 6 r:dr b:co tunnan vara för högt. Här är, såsom man vet, icke fråga om annat, än en probabilitets-calcul, efler hvilken inan skall upptaga det belopp, hvartill man förmodar, att den Kronan behållna spanmålen under de nästkommande åren kan försäljas. Utsk. har med ledning af det markegängspris, som under de föreg:de åren ägt rum, antagit G r:dr b:eo. Detta utgör dock icke det medelpris, hvartill man skulle hafva kommit, om man endast gått arithmetiskt tillväga, utan betydligt derunder. Utsk. har uti ett annat betänk, föreslagit en beräkning af den under lönerna inbegripna spanmålen till 7 t:dr b:co, såsom ett fixeradt pris för framtiden. Utsk. har likväl varit så litet öfvertygadt om, att icke möjligen detta pris kunde vara i någon mån för lågt, att det ej tilltrott sig att bestämma det för de löntagare, hvilka redan erhållit fullmakter på sina beställningar. När nu StatsUtsk. föreslår R. St. att godtgöra den spanmål, sorn det skulle åligga Staten att utgifva, med 7 r:dr b:co tunnan, och alt deremot ej beräkna den, som Staten äger att uppbära, högre än till 6 r:dr b:co; så synes man i sanning hafva varit billig, ty i sig sjelf borde för begge dessa fall samma pris äga rum, och likväl har Utsk. för det sednare fallet föreslagit A;dels lägre pris. Jag tillstyrker alltså bifall till Utskrs betänk, i denna del. Hr von Hartmansdorff: Den siste värde talaren har ganska riktigt gjort skilnad emellan markegången och det verkliga priset. Det kan möjligen hända, att markegången är högre, än det verkliga pris, som Kronan på ett eller annat ställe erhåller. Så visar erfarenheten, att Kronans behållna spanmål, t. ex. på Öland, ej kunde förb år, oaktadt flera auctioner anställdes, försäljas till det pris, som Statscont. hade bestämt. Jag kommer nu icke ihåg huru högt detta var, men utgången var sådan.
Då Utskottet såväl hvad angår det mindre gagn, som af arbetena å södra stambanans nordliga del kan väntas innan banan uppnår Jönköping, som äfven i fråga om de allmänna fördelarne af den förbindelse, som genom nämnde bandel åstadkommes emellan trakterna omkring Wettern samt Vesterhafvet, å ena, och hufvudstaden, å andra sidan, till alla delar instämmer i ofvan anförde yttranden; och då det vid ordnandet och fördelningen af arbetena på en emellan bestämda, på längre afstånd från hvarannan belägna ändpunkter sig sträckande hufvudbana måste anses i alla afseenden ändamålsenligt, att de bandelar, derigenom vigtigare punkter sammanbindas och hvilka kunna betraktas såsom i och för sig fullständiga kommunikalions-leder, företrädesvis befordras till fullbordan, har, af dessa skäl, Utskottet funnit ofvanberörde framställning böra af Utskottet hos Rikets Ständer förordas; och får alltså, under åberopande af Jernvägs-kommittéens i Kongl. Majlis nådiga Proposition upptagne kostnads-förslag för ifrågavarande bandel, Utskottet tillstyrka: att Rikets Ständer, för utförande af återstående arbeten å södra stambanans nordliga del emellan Falköping och Jönköping, mätte till Kongl. Maj:ts disposition anvisa en summa af 3,358,320 R:dr R:mt, att i den ordning, som af Rikets Ständer varder stadgad, från Riksgälds-Kontoret utbetalas.» Af Prosten Arrhenius och Prosten Malmstedt, hvilka instämt i Herr Stierngranats reservation mot 4:de punkten. Af Herr Gråå, som instämde i Herr Bildts reservation mot 3:dje punkten, angående Örebro—Hallsbergs-banan, i så måtto, att han ansåg ortens invånare böra, om ej till hela beloppet, dock till någon del lemna bidrag för expropriations-kostnadernas bestridande, så alt deras tillskott komme att utgöra åtminstone hälften af den summa, hvartill dessa kostnader blifvit beräknade. Af Herr Cedergren, som instämt i Herr Rinmans reservation mot 3:dje punkten.
”... och så hans maj:ts trupper i Wenersborg till.” ”Di knäpper jag på – hvem har sett dem? Den lille Trane-truppen, vi hade, har ta’t till benen, och fienden löper i hack och häl efter. Nej, jag blir vid mitt: kommer här ingen kurir i natt eller morgon att kongen är hittad, så ä vi sålda – det var ordet, sa’ farfar.” ”Herre gud, jag har ju glömt att fråga efter gamlefar – hvad sade han, när du var ute med soppan?” ”Han hade fått sällskap af ett par norska sergeanter, och di sprakade godt sammans vid pipan. Se’n så sa’ han: Helsa dottern att om några dar kommer jag nog opp – bed henne vara vid en god tröst!” I detta ögonblick hördes hårda och brådskande steg utanföre. ”Hvad kan det nu vara?” tänkte min mor och putsade i ångsten ljusen för att se klarare. Det tog i låset, dörren gick upp och en svartklädd herre med ett bottenhederligt ansigte visade sig på tröskeln. Då han fick se modern och det sjuka barnet, skakade han hufvudet och såg bestört och nedslagen ut. ”Herre gud, är det borgmästarn sjelf – hvad kan ett så sent besök gälla?” ”Min bästa fru Smith, en sorglig, men oundviklig pligt.” ”Ack, borgmästare Grundell, säg icke mer!” ”Var säker att jag ej sade något, om jag kunde undvika det, men det har kommit ytterligare tre norska officerare, och jag kan omöjligt få rum för mer än två. Den tredje måste dock bo någorstädes – det är svårt, fru Smith, men jag kan min själ icke hjelpa det.” ”Herr borgmästarn ser min belägenhet med detta arma sjuka barn, och jag eger icke något mer rum än detta.” ”Jag ser det med deltagande ... Men under krigstid ...” ”Kära herr borgmästare, tänk på min man – om han kunde ana ... Har han ej alltid varit en god och pålitlig vän? Kan jag föra denna ögonsten, som han befallde mig att så noga vårda, upp på den kalla, nästan oinredda salen?
Postverket, om fullkomnande af. III. 285. IV. R. 1 i5. VIII. B. 228. A. 240. Postväsendet, angående, samt om verkställd granskning af post-taxorna för inrikes brefvexlingen. VIII. B. 228. A. 240. XXIV. E, 143. Praktik, utländske läkares, om inskränkning i. Se Läkare. Prsescriptionstid för emottagande i Kronans uppbörd och inlösen i Banken af dess på 14 och 10 skiIlingar kopparmynt utfärdade sedlar, angående. XXVI. B. 102. A. 115. E. 237. — för inlösen af vissa Bankens sedlar. Se Bankens. — för utsökande af fordringar hos Statsverket, angående förändrade föreskrifter i afseende å. VIII. 73. R. l58. XIX. B. 7i. A. 398. XXV. U. 28. A. 79. — om ändring af, för räkningar å borgade varor, samt 0111 bevisningen i sådana skuldfordringsmål. III. 249. IV. R. 36o. VII. VIII. Å. 5.. X. U. 426. XI. A. 3i. — för inlösen af vissa från längre tider icke uttagna fordringsposter i Banken, angående. III. 327. IV. R. 4°5. XII. B. 146. Å. 386. XIV. U. 282. A. 342. XVI. E. 29. — för inlösen af Riksgäldscontorets creditsedlar, om förlängning af. VII. B. 137. A. 510. Premier för rofdjurs dödande utan skallgång, angående. Se Rofdjur. Prestbetyg, om anteckning uti, af brott, hvilka blifvit af minderårige begångna. XXI. B. 58o. XXIII. Prestegårdsbyggnaderne på Gottland, angående. XXIII. B. 427. XXIV. A. 442. Se vidare Gottland. — i allmänhet. Se Byggnad.
Oaktadt jag derföre är långt ifrån att tro mig hafva upphunnit den svindlande högd, hvarifrån man med en enda blick kan öfverskåda hela Financelärans vidsträckta fält, och på en gång upptäcka samt i hela dess lopp följa hvarje mindsta rännil, sorn bidrager till bildandet af myntförfallets vällande flod, hvilken nu öfyersvämmat landet och hotar att bortskölja eller dränka all trefnad och välfärd; så öfverväldigar dock nitet för det Allmännas -bästa min, på medvetandet af bristande insigter grundade, blygsamhet och manar mig att 424 Den ig April. till Höglofl. Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning nu Framställa tingen, sådana de synas mig, från den lägre ståndpunkt, dit jag hunnit uppstiga. Under det vi från alla håll höre klagas öfver en tilltagande penningebrist, se vi med bekymmer våra Bancosedlar hafva förlorat mer än halfva sin betydelse ; och nödgas likväl tillstå, att gränsen för deras framtida ytterligare försämring ej en gång i tankan kan bestämmas. Det är således hög tid att med allvar söka, ej blott mildra och dämpa det onda i sina verkningar, utan utrota det ifrån grunden. Men detta måste ske på ett sådant sätt, att hvarken Capitalisten, eller den Gäldbundne, eller Jordbrukaren, eller den Handlande, eller Slöjdidkaren , eller någon i de hundrade olika förhållanden, hvari menniskor kunna befinna sig, må verkligen blifva lidande för befrämjandet af det Allmännas bästa. Men innan jag går att upplösa detta probierne, må mig tillåtas söka upptäcka upphofvet till det onda, och något närmare utreda dess natur osh beskaffenhet ; äfvensom att i förbigående kasta en flygtig blick på några af de förslag, som blifvit gjorda till det ondas afhjelpande, samt göra ett utkast till taflan af de olyckor, hvaraf deras verkställande sannoliktvis skulle åtföljas. I samma stund Banken så förökte sin Sedelstock, att han ansåg sig nödsakad tillstän* Den 19 April. 42 5 ga sitt Silfverförråd, och således nedsönk till en blott PappersBank, och Rörelse-capitalet ännu ytterligare föröktes medelst