Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Rikets sednast församlade Ständer bifallit Kongl. Maj.-ts nådiga framställning, att de innestående behållningarne å dessa 2:ne sistnämnde fonder, eller f. d. Kansli-styrelsens handkassa och fonden för Lappmarks ecklesiastik-verk, skulle, emot 3 — 18 — det anslag å riksstaten beviljades till bestridande af de utgifter, för hvilka fondernas inkomster varit afsedda, till Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlämnäs, så hafva ifrågavarande medel, enligt hvad Revisorerne inhemtat, vid innevarande års början blifvit till Fullmäktiges disposition från Kongl. Stats-kontoret aflemnade. Drottningholms broars arrendemedels fond, Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Utgift: Balans till år 1863: Vid inventering af de i Kongl. Ränte-karamaren förvarade säkerhetshandlingar, emot hvilka de i förestående § omförmälta kassors och fonders medel blifvit utlånade, hafva samtlige dessa handlingar befunnits i god ordning. I sammanhang med berättelsen om Kongl. Stats-kontoret. få Revisorerne äfvenledes redogöra för förhållandet med stämpelpappers-uppbörden, allmänna magasinsärendena samt krono-inspektionen i Avesta, hvilka inrättningar äro ställda under bemälda embetsverks inseende. A) Stiimpelpappers-uppbörden. Den utaf Stämpelpappers-kassören för revisionsåret afgifna allmänna redovisning för det stämplade papperet, hvilken i Kongl. Kammar-rätten undergått granskning, utan — 19 - att någon anmärkning dervid förekommit, har ej heller föranledt till någon erinran från Revisorernas sida. Räkenskapen utvisar följande förhållande: Debet. Behållning från år 1861: Skrifkartor 216,375: — Enkla biläggningskartor 6,607,500. 10. Leverering från Rikets Ständers Bank: Skrifkartor 100,500: — Stämplade vexelblanketter 6,300: — 106,800: — Aterleverering från Kongl. Dtrikes-departementet: Kredit. Leverering till försäljningsman:
Likaledes har Frilen åberopat att som -|- af nuv:de fartyg äro befriade från skyldigheten att taga lots, skulle det ligga en stor obillighet deruti att den återstående jj-:delen vore underkastad detta onus, Frib:n har så tillvida rätt som detta innefattade en indirekt förebråelse mot den vederbörande, hvilken gifvit fartygen frihet från den afgift, som är nödvändig för lotsverkets bestånd, men i öfrigt finner den yttrade satsen för sig intet försvar från rättvisans synpunkt. Man har velat jäfva riktigheten af den jemförelse som jag gjort mellan lotsverket och fartygen samt Regeringen och nationen, men jag hemställer om icke alla fartyg utan undantag äro likaväl i behof of lots som nationen af en regering. Om det finnes en fartygsbefälhafvare, som tilltror sig att icke behöfva begagna lots, skall han derföre vara befriad från skyldigheten att betala denna afgift. Om den värde Frih:n och Gr. Björnstjerna anse sig (hvilket ock är sannolikt), icke behöfva någon Regering, emedan deras rättskänsla är så stark alt de ex proprio motu handla så att icke någon Regering behöfves för att förmå dem att göra sin skyldighet, icke kan man derföre påstå att Regeringen i landet är obehöflig. Pä dessa skäl vidblifver jag den åsigt att man icke bör bifalla Ulsk:s sednare förslag, men att deremot R. o. Ad. bör bifalla det förra, hvilket har till följd, hvad Grundlagen i sådana fall förutsätter, nemi. att saken förfaller, emedan 2 Stånd då stannat mot 2. De härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Utlåt, framstälde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå förstnämnde propos. förnyades, och, sedan svaren härvid åter utfallit med Ja och Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva, varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterrs-propos. Den som bifaller Allm. Besv.-' och Ekon.Utsk:s Utlåt.
Dessa kastningar af utfärdade och återtagna författningar alstrade som vanligt under dylika förhållanden oord»? ningar och den svagares förtryck. Skjutsoch gäslningsskyldigheten började å nyo alt anses såsom ett allmogens naturliga eller medfödda åliggande, hvaraf en och hvar, som reste i egna ärenden, tog tillfället i akt att fordra fri skjuts och fordenskap, under förevändning att så väl den ene som den andre kunde åberopa skyddet af Kongl. nåd. Konung Johan fann sig likväl föranlåten att åter hämma den tilltagande oordningen, genom dess patent om skjutsning och taverner, af den 32 Febr. i56g, hvarigenom, med undantag af dem, som med Konungens bref voro förpassade eller hade Konungens vapen, och de, hvilka af Konungens Bef:h:de voro förskickade af Konungen med bref, samt med deras pass voro försedde, äfvensom de hvilka förde Konungens egna forslor, alla öfriga — Riksens Råd icke undantagne — borde betala den gästning och skjuts de begagnade; och blefvo dessa stadganden ytterligare bekräftade af de efterföljande Regenterne, Konung Cari IX *),'Gustaf Adolph **), samt Drottning Christina ***). Omsider blefvo, emot erläggande af de ibland våra jordeboksränlor ännu bekanta skjutsfärdspenningar, alla fria skjutsfärder och gästningar afskaffade och upphäfna, så för Konungen sjelf som för dess betjente, undantagandes det sorn bestås vid krigsmanska pets af-och antågande, regementseller fänike-tals: hvarom besluten af j6^2 och 1649, äf vensom 1649 års försäkran och ytterligare gästgifveristadganderne af 1649, i65i, samt 1664, omständligen handla; och är det i från denna tidpunkt den ordnade gästgifveriskjutsen egentligen utgår. De författningar , som efter denna tiden utkommit, och efter hvilka gästgifveri-im ättningarne ännu styras, äro allmänneligen kända.
Banta beliöfver fcitfara, men då denna KronoBanta icke efter Personalen utan efter 'Jdemmantilet utgått, da marga talande skal dessutom äro att anföra för en fortfarande lindring i Bev llnir gen, då den samina icke eller enligt Ki ng'. Majlis Nådiga Proposition har något sammanhang med den så kallade Msntals-Kol-priesta' tion in Natura, hvilken ännu utgör ett för Allim gen tryckande Onus, och hvarom ten Nådiga Proposition icke något innehåller, ehuru StatsUtskottc-t, utan att deraf dragi den slutföljd, som a ederbert, dertill sträckt sitt yttrande; då enligt 1818 ärs Bevillnings-Stadgu, Österoch VesterDahls
Medan Hilma ännu satt qvar hade jag fått bref från Leopolds att rummet stod till min disposition från tidigt på morgonen följande dag. Jag kände mig nu lugn och belåten och jag var besluten att genom ett kort påminna Brandes om hans löfte. Jag hade egentligen endast en tanke: – jag skulle träffa honom! Vid 8-tiden gick Axel. Jag började genast att göra mina förberedelser till morgondagen. Jag skref kortet, så att jag genast efter flyttningen kunde afsända det, jag gick sjelf till apoteket för att få medicin för min förkylning, och jag lade mig tidigt för att vara uthvilad.31 Det var den le Okt. jag första gången såg Georg Brandes. Hela morgonen var en enda flygande brådska för mig. Först flyttade jag, möblerade om mitt rum och sökte göra det hemtrefligt. Så sprang jag ut och köpte en dekorationskanna samt en mörkröd och en crèmegul rosenknopp, så ordnade jag allting så att det skulle se riktigt inbjudande ut.32 Och jag placerade stolarne så, att min gäst med nödvändighet måste komma att sitta i full belysning från fönstret, samt jag sjelf så litet som möjligt. När jag kom hem helsade mig portiern att doktorn skulle komma omkring half elfva. Det var i det värsta fläng jag hann tvätta mig om händerna samt släta håret. Derefter satte jag mig att läsa ”Om de lägre djurens själslif”.33 Jag var ganska lugn; jag hade gjort allt hvad jag kunde göra, och nu berodde det öfriga icke af mig. Det dröjde till klockan elfva. Så en lätt knackning på dörren och uppasserskan stack in hufvudet. ”Jo, frun är hemma. Hon drog sig tillbaka och han trädde in. Liten, spenslig, manlig, – ett mörkt ansigte, som såg ut att ha lefvat och lidit, en ljusbrun öfverrock. Han hade icke en judes dominerande näsa. Det var fina drag, liksom sammandragna med gummisträngar. Det var en spörjande, hopknipen blick, nyfiken, nästan fiendtlig. Den som många gånger blifvit sårad får en sådan blick. Jag hade gått kring bordet och stolarne, fram till honom. – ”Välkommen. Så snällt af er att vilja komma,” sade jag lågt.
Hvarföre äro alla Cassör otillräckliga för sina ändamål, om icke derföre att både capital oell räntor äro, genom myntförsämringen, alltför mycket förringade? Är tryggheten för Styrelsen att få ut sina skatter i ett säkert mynt, för de skattdragande att ej få betala för mycket, och för Cassör och Capitalister att vara säkra om capital och räntevärde, icke af den största vigt både för allmänna inrättningar och för enskildta? Om allt detta innebär ovedersägliga fördelar, säger man, så hafva dock Rikets Ständer, derigenom att de hos Konungen sökt en trygghet mot sina egna godtyckliga åtgärder, gjort den nesliga bekännelsen, att de missbrukat sin magt till åtgärder, som medfört allmän och enskild osäkerhet. Antingen Rikets Ständer erkänna detta förhållande eller icke; så är det dock allmänt bekant. Hvarföre skulle de icke bekänna det på ifrågavarande sätt, då de göra det på flera andra. En hvar, som deltagit i öfverläggningarne inom StatsUtskottet ochRiksStånden, känner, att vid hvarje steg man vill göra, för att efter realisationen utsätta aflöning i penningar, får man höra: vi anhålla att aflöning genom räntepersedlar måtte bibehållas, ty vi tro icke Den ij Januarii f. m. på flen säkerhet penningen skulle gifva. När så är förhållandet, kan raan äfven i andra hänseenden erkänna, att Riksens Ständers envälde fört till samma osäkerhet, sorn allt sådant; och om vi ej glömt den första moraliska undervisning som meddelas, böra vi erinra oss, att en uppriktig bekännelse af föregångna fel är det första beviset på sann botfärdighet. Men, säger man, bläck och trycksvärta betyda intet; dermed binder man ingen; om icke Rikets Ständer skaffa penningar i Banken, och underhålla hans förråd deraf, så tjena författningarne till ingen ting, ty i Banken är det endast penningar som tala. Det erkänner äfven jag; man bör visserligen icke binda händerna på Fullmägtige att skaffa Banken hvad han behöfver, och credit för att få mera, när förråden tömmas; men det ena utesluter ej, utan hjelper det andra.
Enär det jemnlikt 10 § i den för Riddarhus-Direktionen gällande Instruktion, åligger Direktionen att vid början af hvarje Riksdag genom Riddarhus-Utskottet till Ridd. och Adeln inkomma med förslag, huru tryckningen af Ståndets protokoll jemte Utskottets utlåtanden må lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas, får Direktionen, hvad först beträffar Ridd. o. Adelns protokoll, vördsamt föreslå, att samma protokoll måtte få, på sätt vid de sednare Riksdagarne varit stadgadt, i en upplaga af 500 exemplar tryckas med täta stilar och förkortningar af ofta förekommande ord samt fördelas i häften af omkring 30 ark, med iakttagande deraf, att något pleniprotokoll ej får stympas, utan skall till dess slut införas i häftet; hvarjemte Direktionen skolat anmäla, att i det kontrakt om protokollens tryckning, som, i likhet med hvad tillförene både skett och lemnats utan anmärkning, redan blifvit afslutadt, kostnaden för hvarje tryckt ark betingats till 19 R:dr R:mt och boktryckaren förbundit sig att, så vidt erforderligt manuscript ho nom tillhandahålles, hvarje vecka aflemna sex färdigtryckta ark, då tryckning å två häften samtidigt verkställes, eller fyra ark, om endast ett häfte är under tryckning. Vidkommande åter tryckningen af Riddarhus-Utskottets Utlåtanden, anser Direktionen, att densamma lämpligast och skyndgammast kan försiggå, om, på sätt under de sednare Riksda - Riddarhos-Utskottets Utlåtande N:o 2. s garne egt rum, åt Utskottet öfverlemnas att i afseende derå vidtaga de anordningar, som rörande detta vanligen föga vidlyftiga tryckningsarbete kunna vara de lämpligaste; Och har Direktionen genom ett i det omnämnda kontraktet intaget förbehåll träffat aftal derom, att i händelse ifrågavarande tryckningsarbete komme att anförtros åt samma boktryckare, som förbundit sig att verkställa tryckningen af Ridd. o. Adelns protokoll, han skall för samma betalning, som i afseende derå blifvit betingad, öfvertaga tryckningen af Utskottets Utlåtanden.
Bonde-Ståndet gjorda framställning om åtskilliga föreskrifter till betryggande af besittningsrätt till fast egendom och underlättande af lagfart derå, hvaröfver i näst föregående Betänkande meddelats yttrande, har nämnde motionär äfven väckt det förslag, att stadgas måtte, det »alia arfskiften skola i stad inom 3 månader efter deras upprättande och å landet å det Ting, som nast efter 3 månader från upprättandet infaller, hos domstolen i orten företes och i dess protokoll intagas, vid bot för sterbhusdelägare af 20 R:dr, hälften till åklagaren och andra hälften till socknens fattige.» Äfven för detta förslag har motionären såsom stöd åberopat den svårighet, som under nu gällande lagstiftning ofta sig yppar, att anskaffa åtkomsthandlingar till försåld fastighet, och den deraf härrörande ovisshet i fråga om äganderätt till jord. Ett sådant lagbuds vigt jemväl i andra hänseenden, såsom i tvister om rätt till arf, till börd m. m., har åter blifvit framhållen af Riksdags-fullmägtigen Torkel Nilsson från Christianstads län, hvilken, likaledes inom Hederv. Bonde-Ståndet, äfven gjort framställning i ifrågavarande syfte och yrkat att »boutredningsmän eller sterbhusdelägare hädanefter skola vara pligtige till behörig domstol inlemna arfskiften till förvar och inregistrering på enahanda sätt, som för bouppteckningar i dylikt fall är föreskrifvet.» Lag-Utskottet, till hvars behandling dessa förslag blifvit öfverlemnade och som derjemte erhållit del af de inom Hederv. Bonde-Ståndet deröfver afgifna yttranden, har dock icke funnit skäl att förslagen understödja. Den med ifrågasatta anordning åsyftade fördel af trygghet och säkerhet för framtiden skulle hufvudsakligen endast falla sterbhusdelägarne sjelfve till godo, — och vilja de komma i åtnjutande deraf, Lag-Utskottets Betänkande M 32. 11 så är sådant dem icke enligt gällande lag förmenadt, enär det redan nu står dem fritt att, såsom icke heller så sällan sker, låta upprättade arfskiftes-instrumenter till domstolarne ingifvas.
Därför skall du låta mig gå genast jag själf vill det, och så skall du sätta dig i gungstolen och röka, medan j a g gör i ordning här. Fy, en sådan slarfvig herre, fullt med cigarraska på bordet! » Eva slet sig lös ur Rikards tag m e d en hemlig glädje, så stark som hon icke på länge känt, öfver att se honom liflig och kär som förr i världen. Så sköt hon bordet framför soffan, lade på en serviet, som hon tog fram ur sin kappficka, samt vecklade upp paketet — 3 — från Avéns, hvilket befanns innehålla en liten butelj vin, några cakes och en nästan mikroskopisk bit rochefortost. » Ja, ser d u, » sade hon och rodnade af förlägenhet, ty hans blickar uttryckte en sådan glad häpnad, att hon blef generad öfver sin egen företagsamhet, » du kanske tycker, att jag är lustig, men ser du, jag ville. jag tänkte. du var så ledsen förut i kväll och har varit det så ofta på senare tiden, a t t. Vinet förstår jag mig inte på, Avéns är j u ingen vinhandel, men de hade detta i alla fall. Och osten är j u rysligt liten, men jag hade ej mera pengar och ville inte gå in och få några af mamma. Men Rikard! » Han hade sprungit upp ur gungstolen, som stod och gungade häftigt fram och tillbaka, och tog henne i famn och lyfte upp henne, bar henne en bit öfver golfvet af blott öfversvallande ömhet. Så satte han ned henne i soffan, lade sig på knä framför henne och talade osammanhängande, med blicken upp mot henne: » Min lilla flicka, sötaste barnl Jag har varit så led och tvär på sista tiden, jag hade dig j u aldrig för mig själf, jag visste ej, hur vi skulle stå ut att vänta. Jag tyckte ibland, att du var ett barn, som trodde, att jag kunde vara nöjd med de smulor jag fick.
M:ts Nådiga godtfinnande, för behofven användas hvarvid; R. S. Underdåniga Skrifvelse?! i underd. hemställt, huruvida det skulle anses lämpeligt, att Djurgården vid Gripsholm matte upphöra och dervarande Rådjuren flyttas till den vid Hufvudstaden belägne Djurgård, hvarmedelst uti tillgångarne vid Gripsholm skulle uppkomma en besparing, som kunde användas till förökande af den för Slottets och öfrige byggnadernes samt Meublers och Inventariers underhållande beräknade summa ^03 R:dr 16 sk.; äfvensom Riksens Ständer beviljat afskrifning af de 4000 R:dr, som blifvit förskjutna till nödiga förbättringar å Slottet; Så hafva väl betydeiige reparationer blifvit å Slottet verkstälde, dels för det särskildta anslag, hvaraf Riksens Ständer, vid sista Riksdag, beviljade afskrifning, dels för de medel, E. K. M. behagat dertill, antingen af egne tillgångar eller af det årliga ?tats-anslaget, anvisa, men delta sednare numera blifvit så disponeradf, att endast en mindre andel deraf till reparationer erhållits, hvarföre nu, efter uppgift, erfordras en tillökning i Stats-anslaget af 500 R;dr årligen, samt derförutan för en gång till reparations-kostnader 175,<5 Rsdr 40 sk. 4 rist. Riksens
Statsoch Banco Utskottens Betänkande angående Cänafbyggnadens fortsättande måste OivifVeiagtigt innan kott till RiksStänden kunna ankomma, då KonglMajit derom aflåtit Nådig Proposition och Utskotten redan haft erforderlig tid att, med afseende på de vid deras lörsta Betänkande gjorde Anmärkningar, utarbeta ett förnyadt Utlåtande i ämnet Jag anser en återremiss af det Betänkande sorn nu är under öfverläggning, alldeles onödig, och anhåller, om Proposition skall framställas, densamma måtte blifva antingen på afsiag eller bifall af Betänkandet, eller ock. att detsamma må få hvila, och om Riksens Ständer ansett de redan beviljade 80,00c R.:dc för en så obetydlig Summa, , att den kunnat uppoffras, så mäste likväl ifrågvaiande 220,000 R:dr vara af meia betydenhet , än att de böra, innan hufvudfrågans afgörande, bortslösas. Grefve Mörner, Adolph Göran: Jag tror det är af vigt, att närvarande öfverläggning ej afviker från hvad som är egentliga löremålet derföre, eller frågan om Riksens Ständer skola bifalla eller afslå Bolagets begäran, att få lyfta det återstående Byggnads-biträdet för innevarande år, af 220,000 R.dr Banco. Denna fråga är genom 1815 års Riksens Ständ rs B slut så godt sorn afgjord, och jag anser derföre, att BäncoFuilmägtige icke behöft att genom BancoUt'kottet göra anmälan derom hos Riksens Ständer. Kongl.
— Och nu — han mätte henne med en lång, hänryckt blick, der hon med den gröna riddrägten på armen och den hvitplymagerade Henri IV-hatten snedt på hufvudet stod småleende, rodnande frisk i morgonens starka ljus. Akta dig, att bli vackrare än du är! Hon skrattade; och smickrad, glad — modig, nu då han redan satt på hästen — fann hon med sin slagfärdiga franska tunga ord. — Har Förste Konsuln satt ett «maximum» också för skönhet? Jag skall göra mitt bästa för att öfverskrida det. — Förste Konsuln för sin del har ingenting deremot — hans skälmska, dristiga blick jagade åter blodet till hennes kinder — tvärtom! Men han vill att andra, t. ex. Monsieur Louis de Châteauneuf, skall ha en smula förnuft och vilja kvar. Det kommer att behöfvas! Han lade småleende fingret på läpparne, och derpå — i det hästen redan reste sig på bakbenen — förde han helsande handen till hattbrättet: — Mademoiselle de La Feuillade — vi ses snart igen i Paris! Man var nu ett godt stycke inne i Vendémiaire (år IX) och ännu var der icke tal om, att Mademoiselle de La Feuillade kunde tänka på att lemna Belles-Rives. Madame de Châteauneuf hade nemligen på en körtur stjelpt med vagnen och brutit sitt ben — nu var hon visserligen på bättringsvägen, men läkarne afrådde tills vidare all flyttning. Edmée led af denna tvungna försakelse; hon förtärdes af längtan efter att se Förste Konsuln och af fruktan att han, då hon ej kom till Paris, skulle bli vred på henne, glömma henne, vilja glömma henne. Då olyckan hände — i midten af Thermidor — och man förberedde henne att stanna hela hösten på landet, blef hon alldeles utom sig. Hon hade blott en tanke: att underrätta honom om dröjsmålet och orsaken dertill. Hon hade knapt skrifvit ett bref i hela sitt lif förr, utom då och då ett par torra redogörelser till de gamla på les Fougères, nu stod hon plötsligt inför den, som hon tyckte, tvingande nödvändigheten att skrifva till honom.
Lärande, i händelse detta bifalles, E. H. St:r, jemte underd. anmälan härom, hos K. Rl:t i underd. anhålla: Betänkanden, Nio 147. 3oi att, till minsknings beredande för öfrigt i Fångkostnaderne, vederbörande Embetsman och Authoriteter allvarligen anbefallas, att iagttaga de af R. St:r i Deras underd. Skrifvelse af d. a3 Oct. 1823 i sådant ändamål föreslagne åtgärder, i afseende på inskränkning i Fångforslings-anstalterne i allmänhet. Det Utlåtande, som från Utskottet blifvit infordradt öfver åtskillige vid denna Riksdag gjorde Motioner rörande Fångföring jemte andre med Fångars underhåll sammanhang ägande omständigheter, är härvid under Wto 148 bilagdt. 4:o Remisslage. Utgiften härtill beräknas på förslag lika med år 1823, eller till 3,5oo. 5:o Observations och Uppbörds-Procenter. Likaledes 10,000. 6:0 Mantalsskrifnings-Pr ovisioner. Äfven Utan förändring io,5oo. 7:0 Restitutioner. Lika med år 1823, eller . 4i000- 8:0 Byggnader och Reparationer i Stockholm. Härtill afsattes vid 1823 års Statsreglering en Summa af 5o,ooo R:dr årligen, fördelad till hälften K. Slottet och öfrige Publique Byggnader emellan. Utskottet får här utföra det för K. Slottet förut bestämde Anslag eller 25,ooo. Och åberopas Utskottets serskildta Utlåtande Nio 148 i anledning af den i K. Mits Nåd. Proposition omför - 3oa Stats-Utskottcts mäldte fråga, angående Medel för Lejonbackens ombyggnad. Uti de för öfrige Publika Byggnader i Stockholm anslagne 25,ooo R:dr liar K. M:t framställt behofvet af en tillökning med 12,000 R:dr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
1 vexel och s/örättssak vare tid hälften kortare, att full föll ja vad från Häradsrätt i hvarje ort till Hofrätt. 10, 11, 12, 13 och 14 §§ varda till al! kraft oell verkan upphäfna. Andra punkten i 13 § andras sålunda: Huru vittnesbörd derom af Rätten gifvas bör, vare lag samma, som i 1 § af detta kapitel för Häradsrätt stadgadt är: 16 och 17 §§ upphöra att vara gällande. 24 § erhåller följande lydelser Besinnar han sig, som emot Rådstuvurätts dom vädjat, och vi/l ej sitt vad sedan fullfölja, kungöre det vederparten, såsom i 2$ om Häradsrätt sagdt är, vid äfventyr, som der stadgadt finnes. 26 Kap, Öfverskriften till detta kapitel ändras sålunda: Huru borgen skall sättas, innan laga vad i Hofrätt full följes; sdock huru Underrätts dom, deremot vädjadt är, verkställas må. 1 § kominer att er hålla följande lydelse: Hvar, som ifrån Underrätt vädjar, ställe för sig två löftesmän, sorn borga, begge för en och en för begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå, och lägge den vid sin inlaga i Hofrätten in Nu kan så hända, att han hellre vill penningar, eller silfver, elter guld, till säkerhet för kostnad och skada ställa, och sätter det hos Konungens Befallningshafvande in, eller i taka händer; 16 Lag-Utskottets Betänkande, N:c 56. då vare oek det för borgen gildt, när Domaren det pröfvat häfver. Försummar han det; håfve sitt vad och talan emot Underrättens dom förlorat. 2 §. ändras sålunda: Underrätts dom, deremot vädjadt är, gånge i verkställighet, ef ter thj, som i 3 kap. 5 § Utsökningsbalken sägs, der den, som vunnit, det äskar, och vadet ej derigenom onyttigt blefve. 3, 4, 5, 6 och 7 §§ varda till all kraft och verkan upphäfne. 27 Kap. 3 § erhåller följande lydelse: