Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har allenast yrkat att delta förbud äfwen mätte komma att sträcka sig till Utländske Adliga ätter, och tror att detta bör synas Högloft. Riddcrstapct och Adeln fullkomligen rältwist. Grefwe körner, Astolf 6örsn: Constitukions-Utskottet har dragit sig till minnes huru Histo icn bewittnat skadlighrtcn af Furstars ägtcnskaps» förbindelser med undersäte, och har pä den grunden infört förbud emot giftermäl med nögon Swensk enskild nians dotter. Skulle bet sä behaga Riddcrfkapet och Adeln att detta förbud utwidgadcs äfwen till Utlänsta personer, sä tror jag att förändringen lätt bädc kan inctgifwas och göras. Herr Grefwen och Landt-Marskalken gjorde derefter proposition pä det af Hans Excellence Herr Grefwe kemist föreslagna tillägg. Ropades Nej och Ja. Friherre 8 tseI von kstollsiein, SorLt? kustviZ, trodde att man gansta lätt skulle komma ifrän denna sak, allenast man i denna Successions - ordning införde samma termer som finnas i alla äldre dylika dokument, neml. Furstcliga eller Kungliga personer af den rena Evangeliska läran. Grefwe ke1örn«r anhöll derpä fä fästa Högloft. Ridderstapet och AdelnS uppmärksamhet, att om i följe af fäderne, som be nu gjorda anmärkningar, ändring i förslaget nu skulle äga rum, borde den af ConstitutionS» Ulstottet wrrkställaö. Herr Grefwen trod - Den zo October. 4673 trodde derföre att ingen annan proposition kunde göras, än i följe af 56 §, till bifall eller afsiag pä hela Successions-ordningcn, i hwilket senare fall densamma, ätföljd af anmärkningarna, borde till ConstiturionsUlffottet ätergä. Herr Grefwcn och Landt-Marskalken gjorde i anledning af denna anmärkning proposition till bifall pä Constitutions - Utskottets förslag till en Successions-ordning, hwilken proposition bcswarades med Ja och Nej.
Sedermera skulle ordningens återställande å nyo komma, atf, efter den värde ^Ledamotens förslag, bero af en amortissement utaf Sedfarne, ehuru mycket långsam , och det är likväl om skadligheten af all sadan successiv amortissement mant synes vara ense, Och torde detta få anses såsom ett ytterligare bevis, huruledes det är naturen af alla förslag i så beskaffadt ämne , som det nu för handen varande , att lämna rum för ärinringar, i anseende till svårigheterne, att se det i sin hela omfattning. Djupe tänkare hafva i en lång följd af tid stridt om sjelfva grundprinqiperne, och ännu icke hunnit blifva ense derom; huru mycket hellre då, i den practiska tillämpningen, under en crisis, som utesluter den lugna pröfniugen och äfven utan ensidiga afsigter, ställer ämnet i ensidig dag. Marine emedlertid de hvarannan motsatta critiker, som Utskottens Betänkande ärhållit, af hvilka flere från hvardera sidan bära vitsord om sakkännedom och medborgerlighet, icke borde få anses något bevisa, i afseende på den central-position, hvari Utskotten sig ställt? Utskotten haf - 47» Statsoch Banko-Utskottens B et ani; anden'. Va ej för sig dolt* att detta vore sältet få alfa emot sig, i den pågående Opinions-striden, emedan ingen fann sin önskan tillräckligen uppfylld; men med det begrepp, sorn Utskotten sig gjort oin stridens föremål och utgångens verkan på Fäderneslandet, borde Utskotten icke göra sig starka genom biträde af den ena opinionen på den andräs bekostnad; utan hellre afvakta och uthärda anfallet af begge. Hvad den värde Ledamoten i öfrigt an-* markt, torde han uti Utskottens generella Utlåtande hufvudsakligen finna besvaradt. En annan värd Ledamot af Högiofl.
N:o 7. 608'k ^ k ^.00 Ok bl med Gudö Näde .— Som allt widare uppskof med werk ställighetcn af RikSgäldS«Sedlarnes Realiserande, enligt den af O§ den 4 Nov. fistledit är faststälde plan, medför stadclige följder för StatS» och RikSgälds-Wer» ken, BanquenS egen rörelse samt Wäre undcrsätare i allmänhet; och I under de sedermera sramflutne 8 mänader ofelbart bcredt och i ordning ställt allt hivad inom Banquen till Realisationens företagande finnes nödigt, äfwensom förmögenhetS-afgiften till det belopp, Wär NS - 4840 Den zo Oclober. Nödiga skrifwelse af dcn 5 Oclober nästlcdit är inne, häller, nu mera till Banqucns disposition influtit, sä att annat eZ äterstär till den angelägna Realisationens wcrkställanbe, än föriukgeiihcts»asgistens förwa,idkande till Silfwer, för sä stor del, som ännu ej blifwit i Silfwer anskaffad; altsä och dä denna fdrwandling nn blifwit werkställd för omkring 850,000 R:d. hwilka Banque» i Silfwer erhöll it, hasme Di sorgfälligt warit betänkte pä medel och utwägar huru Återstoden utgörande omkring 950,000 R d. mätte för Banque» blifwa att tillgä, antingen i Silfwer eller enligt wärt sistnämnde Nädiga Bref till Eder, och dcn deri äbervpade och Åtföljde Calcul, i goda Wexlar till Silfwers införffrifning.
Vidkommande derefter den påyrkade förhöjningen af bötes-ansYaret för jagt under förbjuden tid å fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, äfven som för äggning eller fångst med snara eller giller, så äro Utskotten af den åsigt, att det nu för nämnde förbrytelser stadgade ansvar står i någorlunda afmätt förhållande till så väl förbrytelserna, som andra i jagt-stadgan bestämde bötes-belopp; hvarföre Utskotten, i betraktande jemväl deraf, att den, som genom oloflig jagt sig förbryter, är skyldig att icke allenast erlägga de bestämde böterna, och möjligen tillika derför stadgadt vite, utan äfven ersätta det dödade eller fångade djurets värde, vördsamt tillstyrka, att berörd» yrkande må lemnäs utan bifall. Och då det bör vara med hvarje jord-egares fördel öfverensstämmande, att, utan afseende på den vinst han kan erhålla, ifall någon blir för oloflig jagt bötfälld, tillse, det villebrådet å hans egendom tillbörligen fredas, samt den andel i böterne, som nu bör tillfalla jagt-kassan, kommer honom medelbarligen tillgodo derigenom, att denna kassas tillgångar för rofdjurs utrotand» användas, anse Utskotten det af hr grefve af Ugglas framställda förslag, att böterna för oloflig jagt må blifva målscgarens ensak, icke bura till någon åtgärd föranleda.
Efter hvad erfarenheten också visar, torde, när tillfälle till dylika brottsliga tillgöranden sig yppa, förfalskningar icke uteblifva, och dét således ganska lätt kunna bända alt många dokumenter insmygas med en falsk anteckning och signatur, till den grad väl eflerrapad, att DiskontKamereraren skall kunna begå ett misstag och emottagatilt omsättning ett dokument, för hvilket icke inbetalning blifvit gjord. Månne Bankens rätt och säkerhet äro genom ett dylikt förfarande betryggade? Kan man väl vid något tillfälle, med hopp om trygghetens bibehållande, införa en lill den grad osäker, för att icke säga lumpen, kontroll, som en så beskaffad signatur och ett dylikt bevis skulle medföra? Hittills bar en sådan åtgärd icke blifvit vidtagen i allmänna kronoupbördeu, dervid största hastighet måste iakttagas, samt 100-tals menniskor vänta på qvitlenser. Dertill förekommer vidare all denne kassör skulle 1 :o) (alika mycket göromål sorn 2:ne kassörer nu ega, om man nemi. antager, alt hälften af de attester, sorn dagligen expedieras i kassorne, utgå för Banko-diskontens räkning, 2:o) vara pligtig att expediera alla expeditioner å kassa-krediliverna, hvilket nu ombestyres af serskilda personer, och 3:o) fä på sig öfverflyttade en mängd göromål, sorn Diskont-Kamereraren nu åligger. Han skall således uti sin personlighet innesluta hvad som flere personer hafva sig anförtrödt och hvarmed de hvarje förmiddag äro fullt ut sysselsatte. Huru kan man tänka sig möjligheten af en dylik tjensts inrättande, så vida icke den största osäkerhet skall upstå både för Banken och trafikerande, samt bedrägerier komma att höra lill ordningen för dagen. Det kan icke vara Ulsk:s mening att sådana följder skola upkomma, men otvifvelaktigt skola de icke länge låta vänta på sig. På grund af hvad jag nu anfört, samt Hr von Hartmansdorff i öfrigt andragit, hvaruti jag till alla delar instämmer, får jag vördsamt yrka afslag å BankoUlsk:s Betänk. Gr. Gyldenstolpe:
Sirs bank meddelat lån å detsamma, det sedermera befanns vara krono, och hade banken gäll miste om hela dess fordran, om icke dess utmärkt skicklige advokatfiskal skaffat reda på nu lefvande arfvingen af den siste åbo med laglig emmissionsrält, och genom förvärfvande åt banken af hans rätt tvungit nuvarande innehafvare att godtgöra banken dess fordran. Den giltiga anmärkn. kan man dock emot förslaget göra, att möjligen genom K. befrdes ouppmärksamhet en olaglig innehafvare af åborätten skulle kunna förskaffa sig skattemanuarätt. Denna olägenhet är dock häfd genom antagande af Hr Sandströmer förslag och förenar jag mig derföre helt och hållet uti begäran om propos. till bifall ä hans förslag, d. v. s. till bifall å Utslcs förslag med den förändring att kammarcolhm skulle fortfarande utfärda skaltebrefven. Hr von Hartmansdorff: Jag hade icke velat besvära R. o. Ad. med något vidare yttrande i denna fråga. Men då jag ser huru liera talare göra sig besvär med att söka afhända Staten sin egendom, ehuru man tvärtom borde tro att R. St., som äro egendomens egare borde liksom hvarje annan dylik, söka bevara sin tillhörighet; så måste jag erinra derom, att ingen, som icke vill förderfva sig sjelf lärer kunna med skäl förklara det vara hushållning eller fördel för Staten att gifva bort hvad han äger. Jag hoppas derföre att R. o. Ad. icke måtte antaga denna nya grundsats för statshushållningen. Vill någon enskild göra det, så må det vara hans ensak, men Slaten må man icke råda dertill. [lr Rosenblad: I anledn. af hvad den siste värde talaren yttrat, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derå, att i närvande ögonblick äger Slaten icke någon nytta af den honom blott till namnet förbehållna ägande-rätt af dessa egendomar ty Staten har sednast genom det för BondeSt. utfärdade bref eller privilegium af år 1789 tillerkänt innehafvaren af dessa hemman som gå 26 Den 7 September f. m. i arf, full besittningsrätt dertill.
Ridderstolpe uppläste derefter följande: Sveriges R. o. Ad. går att till behörigt Utsk. remittera ett mål, som skall utvisa, huruvida Svenskarne ännu hysa för de fria konsterna och vetenskaperna lika följdrika sinnelag, sorn de hvilka lifvade delta Stånd under dess mest lysande tidehvarf. Frågan örn anslag till uppförandet af ett museum har ej blifvit uttröttad af föregående riksdagars alslag. Dess röst — ehuru hittills en ropandes i öknen — later ännu vid detta riksmöte höra sig, och delta ej utan skäl; min aning om dessas natur är denna: Villkoret för all skön konst är sanning; hvad velenskaperne söka är det rätta. Sköna konsterne och velenskaperne höra ju således lill lidehvarfvets anda? När en nation, efter alt hafva länge friat till redbarhetens och allvarets dag, ändteligen af den uppgående solen fått ja; när, ifrån samhällets högsta administrations-punkt, sparsamhetens ande flägtar, bör nationen tacka, medelst frikostighet för befordrandet af det nyttiga, utan alt förgäta det ädla. Menniskan lefver ej af bröd allena; äfven själen fordrar näring. Det är genom begreppet om det höga och det sköna, som der näres, och som der skiljer menniskan från djuret. J håfven underlättat de physiska behofven, mine Hrr Ståndsbröder! låten ej de psychiska blifva artlösa! Frih. Bennet, Carl Stephan: Jag förenar mig i den begäran Frih. Boye gjort, alt den upplästa nåd. propos. mätte få hvila pä bordet. Ex. IIr Gr. o. Landtm, förklarade, all K. M:s nu föredragna nåd. skrifvelse, till följd af den derom gjorda begäran, kornme att hvila på bordet till nästa plenum. Justerades tvenne prot.utdr., innehållande R. o. Ad:s denna dag, i fråga om Const.Utsk:s mern. N:o 5 och 6 fattade beslut. Ifr Cederschjöld, Rob. Theophron:
"nicT "§ Reglemente, Bankens, förändrade b. 19 Aug. föreskrifter i 4:de Art. — 6 1 7 G — b. 20 Aug. b. 18 Aug. b. 18 Aug. » » förändrade föreskrifter i i:a, 5:e, 6:e och 7:e Aid. af G:e Art 6 1 77 — b. 20 Aug. b. 18 Aug. b. 19 Aug. b. 18 Aug. 23 » » förändrade föreskrifter i 2:a, 5:e och 4:e Afdeln. al 6:e Art — G 1 78 — , b. 20 Aug. b. 18 Ang. b. 19 Aug. b. 18 Aug. » om kungörande af åtskilliga föreskrifter deri — 6 1 81 — b. 19 Aug. b. 18 Aug. b. 19 Aug. b. 18 Aug. 202 51 » för Riksgälds-kontoret, förslag till,se Riksgäldskontoret. » för Spanmåls-mätning, örn utfärdande deraf — 8 — 119 — b. 19 Juli b. 21 Juli b. 23 Juli b. 26 Juli 125 » för sockemnagasiner — 8 — 7 — a. 25 Jan. b. 29 Jan. a. 29 Jan. b. 25 Jan. Rektorer vid skolorna, om befrielse för Rikets Stifts-Städer att , bekosta boställsrum eller hushyra åt dem — 8 — 64 — b. 29 Mars b. 29 Mars b. 2 April b. 29 Mars Religionsfrihet — 7 1 39 — 30 Aug. 28 Aug. 28 Aug. b. 27 Ang.
Någon förhoppning, att på större djup inom gamla, eller den tillernade nya Grufvans område, finna en mäktigare kohlflöts än de redan hända> hör icke längre underhållas; och kohlbrytningen inom den tillgängliga delen af gamla grufvan kan ej med säkerhet beräknas, att racka längre an 3:iie är. 2:0 Om dessa redan kända kohltillgångar skulle anses framdeles arbetsvärde, är Ryd enda tjenligaste stället för anläggningen af de nya uppfordringsanstalter för vatten och kohl, sorn i sådan händelse erfordras. Någon uppfordringsanstalt vid Bronsbacke kommer icke i fråga. 3:o Första Förlagskostnaden i machinerier och materialier för ifrågavarande uppfordringsanstalter, då likväl en betydlig del gamla inventarier och piaterialier skulle begagnas, samt för första vattu-länsnin - 432 Stats-Utskottets gen, för att. åtkomma flötserne vid Ryd, uppgår till i4,ooo £ Sterl. eller, efter en médelCours af 12 B.:dr, till 168,000 R:dr B:eo som är 55,5oo R:dr mer, än det Förslag som lades till grund för nya Actieteckningen. 4:o Den tillgång af kollI, som härigenom skulle vinnas, utgör, enligt öfverslag, 4i44-5>55i Tunnor, svarande emot omkring 5o års forcerad brytning, eller sådan den hittills varit af behofvet påkallad, för att icke drifvas med förlust; efter hvilken tids förlopp, ny sänkning åter efter Stenkohls-flötsernes stupning måste påtänkas, o. s. v. Men Herr Balds Betänkande innehåller tillika ett på de anställde undersökningarne grundad!, bestämdt förklarande, att, vid öfvervägande af de möjligen mötande hindren och risquen af företaget, i händelse af ett opåräknad! större vattu-tillopp under fortgången af det nya arbetet, detta arbete eller sänkningen vid Ryd icke kan af honom tillstyrkas, om fråga vore, att bedrifva Höganäs endast såsom Stenkohlsverk.
Jåg vigar till och med hemställa, huruvida proposition derpå kan göras, ty lika så litet, sorn Ridderskapet och Adeln skulle kunna besluta, att 2 gånger 2 skall göra 3 eller 5, lika så litet står det i Ståndets magt att besluta, att sins emeUan-gstriåiga omdömen skola utgöra en gemensam tanka. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hadeUnlemnat följande Anförande, som upplästes: Då ConstitutionsUtskottet nu på en gång anmäler, att från Högloflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet tid efter annan inkommit anmärkningar vid flere Utskottets Betänkanden i afseende på föreslagen redaction i Grundlagsfrågor, med tillkännagifvande tillika, att Utskottet icke anser sig berättigadt, emot 56 §. Regeringsformen, alt upptaga dessa anmärkningar såsom Ståndets gemensamma tankar, förekommer dervid anmärkningsvärd!, att Utskottet icke genast, och vid första remissen meddelat dess i detta afseende nu yttrade mening, då jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln derom fattat ett beslut, och, i öfverensstämmelse dermed, lämpat de Utskottet, vid sedermera återremitterade Betänkanden, meddeldte yttranden. Nu då detta icke skett, tror jag likväl icke att Ridderskapet och Adeln bör låta sig deraf hindras, atti förnyadt ProtocollsUtdrag yrka Utskottets yttrande, i afseende på Ridderskapets och Adelns öfver flere i Grundlagarne föreslagne redactions-förändringar, utan att al de af Utskottet anmäldte tre Stånda beslut återhållas eller hindras; och då, Den 27 Maji. 499 åtminstone i ett af ds anmälte förslag, nem. ligen, i den af Kongl. Majus nådiga proposition föranledde redactions-förändring i 7 §.
Mhdagen den 12 Maj 1890 hade Fredrika-Bremer-Förbundet sitt ársmöte i l&amp;kares&amp;llskapets lokal under ordförandeskap af riksantikvarien Hildebrand. Sedan ordföranden uppläst delar af Arsberattelsen och kassaförvaltarens rapport, samt revisorernas berattelse, beviljades styrelsen ansvarsfrihet för 1889 Ars förvaltning. Harpa lemnades af fru Ellen Ankarsvard redogörelse för förbundets uppkomst och 5-Ariga tillvaro, hvaraf framgick att förbundet, under standig tillvaxt af intresse och anslutning frán allmanhetens sida, utvecklat sitt arbete p&amp; ett omfattande och vhlsignelsebringri-nde sätt. Förbundets verksamhet har utgrenat sig i flere olika rigtningar; förutom förbundsbyriln, hvars mAnpsidiga arbete vittnar om det förtroende, med hvilket den omfattas af allmanheten, rgknar förbundet iitta, af styrelsen tillsatta, komitéer, bestaende dels af styrelsemedlemmar, dels af andrrr för saken intresserade personer, och af hvilka t v i, sjukkassan och stipendiefonden, st8 under sarskilda styrelser. I sammanhang hiirmed följde redogörelse för kvinnoföreningarne i Norge, Danmark och Finland. Efter feredragets slut förrgttades val af ny styrelse, hvilket utföll sh, att de afgAende styrelsemedlemmarne, fru E. Ankarsvard, hofintendenten A. Börtzell, fröken A. Roos, fru A. Montelius, revisionssekreteraren H. Rothlieb och doktor C. Nyström Atervaldes. Af suppleanterna Atervaldes fruarna J. Jolin, 6. af Klintberg och X. Arvidsson, samt fröknarna G. Hjelmerus och E. Fries. I stallet för rektor C. von Friesen, hvilken undaubedt sig Aterval, invaldes fröken M. Silow. Till revisorer Atervaldes haradshöfding A. Lundvall, fru E. Odelberg och fröken A. Rossander; till revisorssuppleanter doktor V. Svedbom, revisionssekreteraren W. Uppström och fru S. Wising.
Ännu vigtigare är det "skäl, att, då Banken efter öfvertagning af Disconterne ensam får vid-4 kännas den förlust, som otvifvelaktigt uppkom.; mer genom en del Gäldenärers oförmögenhet, att sine Skulder inbetala, skall denna förlust blifva minskad i samma mån, som inbetalning of I anén lättas och i motsatt förhållande ökas. Del är således högst sannolikt, att denna följd ensam motvägér deri förmodade förlusten af räntevinst genom fordringarnes hastigare inflytande, utom det, att uppmärksamhet äfven’ bör fästas pä de vådliga och förstörande följ. der, hvilka för flera Landsorter, samt i synnerliet för de till Disconterne låntagande JordäBihang till Riks-St. Prot. igij-igrs. iide Sami. hT:r 147. *4$. ai7° Statsoch Bånko-TJtsJtottens Betänkanden. gare skulle uppkomma, om Utrednings-Corrmissionen, hvilken ovilkorligt rnåste följa sine föreskrifter, blir nödsakad, i enlighet dermed, Disconterncs fordringar "Utsöka, utan afseende på Gäldenärernes svårighet att betala. Genom förenämnde Liqvidations-sätt undvikes både det rättvisa inkast, som af flere anmärkare är upprepadt, att allmänna Lagen blifvit öfverträdd, och olikhet i behandlingen emellan de Gäldenärer, hvilka sedan den i sistledne October inbetalt sine Lån och de, hvilka, i händelse Rabatt fastställes, efter kungörande af Riksens Ständers Beslut skulle sine Lån omsätta eller liqvidera. Rå dessa grunder är min öfvertygelse stadgad, att Disconternes Sedlar och AfskrifningsBevi» böra efter fulla beloppet i LiqVid för Lån emottagas, Beti 23 Aptit. ■ Efter skedd justering af Högloft. Statsoch Banco - Utskottens Utlåtande öfver anmärkningar vid Högloft. Utskottens under den 3 sistl.
De beteckna vattnets alstrande krafter, men likasom vattnet (hafvet) i sig upptager hela naturen och återspeglar henne, likaså är hos vanerne kunskapen om det förflutna och det tillkommande. De äro derför befrämjare af vetande och kultur, af välstånd och ordnadt samhälle. Då åsarne äro den fasta tankens gudar, äro vanerne den rörliga känslans gudar. Åsar och vaner bekrigade i början hvarandra, men slöto sedan fred och genom deras förbindelse uppnår gudalifvet sin högsta utveckling. När åsar och vaner ingingo förlikning, gåfvo de hvarandra gisslan. Vanerne gåfvo åt åsarne Njord och hans barn Frö och Fröja (se § 22), hvilka sålunda upptogos bland åsarne, och dessa gåfvo åt vanerna Höne (§ 7), med hvilka de sände Mime, och för honom fingo de sjelfva Kvåse (se § 21). Vanir pl. af samma rot som vinr, vän. Från vattnet utgår jordens fruktbarhet, och vattnet eller det flytande elementet i allmänhet är ett oundgängligt vilkor för allt organiskt lif. Vid haf och floder utvecklar sig lifvet mäktigare och betydelsefullare, och fisket, det äldsta näringssättet, är fäst dervid. Först sedan åsarne förbinda sig med vanerna, vattnets gudomligheter, utvecklar sig gudaverksamheten i sin fulla glans och utgjuter sitt ymnighetshorn öfver jorden. Jfr öfriga personligheter, i hvilka hafvet framträder (se § 23). Nornor. Nornor (fn. Nornir) kallas ödets, den nödvändiga utvecklingens gudinnor. De heta Urd (fn. Urðr), Vardande (fn. Verðandi), och Skuld (fn. Skuld), forntid, nutid och framtid. De sitta vid Urds brunn och uppfriska verldsträdet med källans vatten och jordämne (se § 14). Deras värf är således att hålla verlden vid makt, och från dem utgår den skapelsens föryngring och förnyelse, som allt lifs utveckling förutsätter. Icke blott det materiella, utan äfven det andliga lifvets utveckling beror af dem, och de råda också för den enskilda människans öde.
Prot. >847 och '848, to Sami. t Afd. 48 378 Expeditions-V tskottets Forslag till und. SkrifvelsCj iK.o lS5. färdad författning i nåder stadga, att delegare, som med vägeller stängseldelning är missnöjd, må ega att inom sextio dagar, räknade från den dag, förrättningsmannen förklarat delningen slutad samt protokoll och handlingar, efter minst fjorton dagar förut från predikstolen skedd kungörelse, aflemnat till den af delegarne, Som de öfrige dertill utsett, stämma klander derå till rätten in,samt att, der sådant ej sker, talan å förrättningen ej må ega rum, utan anses densamma då hafva vunnit laga kraft. Jemlikt stängsel-förordningens 5 §, höra de förändringar, skog och utmark kunna undergå genom uppodlingar till åker, äng och planteringar, icke verka till annat förhållande uti skyldigheten till hägnads upprättande och underhållande, utan skall jorden eller marken, oaktadt sina förbättringar, anses efter dess förra beskaffenhet; — och ehuru Rikets Ständer härvid icke förbisett den goda syftning, som för detta stadgande legat till grund, eller att såmedelst uppmuntra till jordens odling, hafva Rikets Ständer likväl icke kunnat lemna oanmärkt, hurusom samma stadgande innefattar en dubbel orättvisa och obillighet, dels genom att för everdelig tid från stängsel-skyldighet frikalla jord, som vid författningens utfärdande var en mot åker eller äng gränsande utmark, men sedermera blifvit odlad, dels ock genom att, i motsatt fall, lika everdeligt bibehålla stängsel-skyldigheten för jord, som vid nämnda tid var odlad, men sedermera blifvit till utmarken utlagd.
Ny Vid val till Fullrnägtige, Revisorer samt ledamöter i Val nämnd och Utskott, äfvensom vid val af P röfnings-Nämndens ledamöter äger lottning rum, så ofta valet genom erhållet lika röstetal oafgjordt är. Lag samma vare vid de val i Tryckfrihets-Comitéen, soini nästföregående omtalas, och vidalia de val, hvilka,enligt serskildt fattade beslut, Riksförsamlingen, dess Nämnder eller Utskott kunna komma att företaga, så framt valsättet icke genom ett sådant beslut annorlunda bestämdt §. 135. R. O. J. 76. Allt hvad Riksförsamling har efter granskning godkänt —. — granskning af ny Riksförsamling i samma mål vara tillåten; dock bör, oagtadt den af Riksförsamlingen eller dess Utskott eller Revisorer förrättade allmänna öfversigt verkställa den serskilda revision —. — tillkommer. Ej må Riksdag från den dag, då, vid lagtima r, p j jq9 Riksdag, Konungen och behof Riksförsamlingen Jtr.Ti, O. §.8(1 underrätta, eller, vid urtima Riksdag, Riksförsamlingen af hört den i 6f <$*. omförmälda berättelse. Skulle likväl, vid nämnda tidsförlopp, Riksförsamlingen ännu anmäle den det förlängda tidens utgång, Riksförsamlingen icke ny Bevillning fastställt, då skall Konungen kunna Riksförsamlingen åtskilja —■ hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen ense —. — och uppdraga Riksförsamlingen dess Fullmäktige i Riksbanken och —- —• utfäida. §. 137. De allmänna Konung och Riksförsamling unR. O. §.74. der utfärdas. §. 138. Ingen, sorn till Riksdagsman lagligen vald är, kan förvijfr j> p sas frem Riksdagsort , ej heller af hvad anledning som helst 110. per. 2. förmenas att Riksdagen bivista, ej heller frän något s rskildt och R. o. §. Riksdagsmanna-åliggande förhindras.