Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tänkbart är ju likvist, att ett Consbitutions-Utskott kan i framtiden uppstå, som med djerfva steg skulle vilja framila på reformernas bana. Efter min öfvertygelse kräfver helgden af Grundlagen och den representativa författningen, att i dylika ämnen allt afseende göres å hvarje Riks-Stånds serskilda tanka; och likasom ingen bevillning kan emot någotdera Ståndets vägran beslutas, ulan frågan i sådant fall hänskjutes till förstärkta StatsUtskoltets afgörande, så och med än mera skäl synes mig erforderligt, att, vid uppgörande eller beredande af en ändring i sjelfva den grundförfattning, hvarpå samhällsbyggnaden hvilar, intet Stånds tanka må undertryckas, utan att åtminstone ega någon appell för sig öppen. Jag skulle fördenskull tro, att om a:ne Riks-Stånd ogilla det förslag till grundlagsändring, som Con§tilulions-Utskotlet framställt, bör ali fråga derom genast vid första Riksdagen förfalla; men, i händelse åter ett Stånd allena yttrar sig emot ändring, dess serskilda mening må dragas under förstärkta Constitutions-Utskottets pröfning. Härmed instämmer ock på det närmaste nuvarande stadgande i det år i8i5 antagna senare moment af 56 §, om man allenast fattar Grundlagens ord i den enkla naturliga betydelse, hvai igenom de sins emellan med hvarandra öfverensstämma, och icke så, att nödvändigt en stridighet deruti inlägges. Hen åsigt, Utskottets majoritet hyllar, äfven som hela den argumentation, som derför uti serskilda Betänkanden blifvit uppställd, bvilar ytterst på den vidsträcktare bemärkelse, som det i 56 och 8i §§. Regerings-Formen förekommande ordet besluta förmenes å båda dessa ställen ega. Det anses nemligen, utan behof af närmare pröfning, ove Bihang till R£tProt. l834 och i835. 3 Sami. t z8:de HäJteS. 10 Constitutions-Utskotlets Memorial N-o $4- derläggligen innebära rättigheten att så väl förkasta som antaga*
Horn, och torde altså, om bans fram10 11. 6 42 Den a3 Juli c. m. ställning af R. o. Ad. gillas, höra i 4;d« punkten af prot.- utdr. införas, att inbjudningen skall ske genom en deputation. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade genom en deputation meddela sina Medständer sitt i det nyss upplästa prot.utdr. omförmälda beslut och, i sådant fall, om Ståndet ansåg, att detta borde i prot.utdrrs 4:de punkt intagas. Ropades ja. I anledn. såväl häraf, som af Frih. Cederströms och Gr. v. Fersens ofvanföre gjorda framställningar, upplästes till justering följande förändrade redaction af 4;de punkten samt slutmeningen: ”4:o att genom en deputation vänligen inbjuda de öfriga resp. MedSt. att uti ofvannämnde 3:ne beslut sig med ”R. o. Ad. förena. ”Hvarjemte 2:ne yttranden af Frih. Cederström, Jac., ”och Gr. v. Fersen, Hans, i stöd af 5y §. Riksd.Ordn. skul”le till de öfriga RiksSt. åtfölja.” Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tror icke det vara enligt med grundlagen, att Gr. v. Fersens nySs afgifna yttrande åtföljer inbjudningen; ty jag kan ej finna annat, än att 57 §. Riksd.Ordn. blott tillåter dem, som icke i beslutet instämt att bifoga sin reservation, och jag tror ock, att Gr. v. Fersen icke är bland de fyra ledamöter, som voterat med Frih. Cederström. Jag tror således, att hans mening icke kan såsom reservation medfölja. Gr. Cronhjelm: Hå voteringen är sluten, ser jag intet hinder för Gr. v. Fersen att till Frih. Cederströms reservation bifoga sin här yttrade mening; ty ingen lärer vara skyldig att redogöra, huru han voterat. Men, om det nödvändigt fordras, alt man icke instämt i beslutet för att få den upplysning, som Gr. v.
Skånes önskan synes klarligen hafva varit en följd af den orsak, som Herr Munck af Rosenschöld uppgifvit, nemligen den tro, att provincens onera skulle lindras. Men huru verkställdes deLta? Rikets Ständer hördes icke öfver ämnet. Det var några Egendomsägare, Prester och 7 Bönder, som till Kongl. Maj:t framförde den önskan, hvilken gaf anledning till den befallning åt Hans Excellence Toll alt öfverlägga med provincens innevånare, som Friherre Wrangel omtalat. Då dessa sammanträden verkställdes, började man finna att innevånarne med försigtighet gingo tillväga och gjorde vilkor, som hindrade verkställigheten, och drogo ut på tiden ända till år 1815, så att jag, för min del, icke finnér något underligt attConstilulionsUtskotlet vid 1815 års Riksdag icke kunde väcka anmärkningar i saken. Jag be - Den ii December e. m. Iiöfver icke yttra mig, huru Roteringen verkställdes, och om alla de oformligheter, som hegingos af Commissionerne m. m. Flere Ledamöter hafva redan framställt dem, och dessutom angifvas de så väl i Utlåtandet, som af Collegiernas Skrifvelser lill Kongl. Maj:t. Första Riksdag efter Roteringens verkställande, som var 1818 års Riksdag, väcktes frågan om Skånska Roteringen hos Rikets Ständer; saken väckte dock då föga uppmärksamhet, emedan allmänheten ej ännu då var öfvertygad, att bördan var så betydlig, som man sedermera erfarit, då Näringarne blifvit i aftynande.
En sådan betänklighet är emellertid icke delad af de öfrige Riks-Stånden, hvadan Utskottet anser sig böra 4 Lag-Utskottets Utlåtande M 48. till Bidderskapet och Adelns samt Borgareoch Bonde-Ståndens antagande, denna §, oförändrad, ånyo framlägga. § U Presteoch Borgare-Stånden hafva godkänt denna §, hvaremot Ridderskapet och Adeln saint Bonde-Ståndet återremitterat densamma. Så vidt de Utskottet tillhandakomna diskussions-protokoller utmärka, afses dock med återremissen hufvudsakligen endast en redaktions-förändring, i hvilket afseende blifvit anmärkt, att den sats, som slutar med orden »då konkursen börjad är» borde med den följande satsen genom ett binde-ord förenas. Medgifvande riktigheten af denna anmärkning, hemställer Utskottet alitså, det måtte Bikels Ständer för början af denna § bestämma följande förändrade lydelse: ))J den stämning, som, enligt hvad i detta Kap. sagdt är, å borgenärer ut får das, skall nämnas dagen, då konkursen bör jad är, samt utsättas viss dag näst efter två, eller,» — •— etc. § 25. Denna § är godkänd af Presteoch Borgare-Stånden, äfvensom af Ridderskapet och Adeln, dock af sistnämnda Riks-Stånd med följande tillägg: »Ar gäldenär gift; varde kallelse å hans hustru jemväl utfärdad» Bonde-Ståndet har återremitterat §:n, i syfte att deri få infördt ett sådant tillägg som det af Ridderskapet och Adeln beslutade. Såsom skäl derför har blifvit åberopadt, att som hustru, då konkurs uppstått, hade skyldighet att, derest hon ville söka boskilnad, gora ansökning derom senast å inställelsedagen, vid préklusiv påföljd, så borde hon, medelst kallelse till det s. k. första förhöret i konkursen, blifva bevisligen underrättad derom, alt konkurs uppstått, hvarjemte hennes närvaro vid omförmälda tillfälle kunde vara nö dig, på det hon måtte få afgifva förslag å den, som hon önskade förordnad till sin gode man.
Stånd bestämdt qvarblifvit vid sina beslut och derföre skall voteras, och detta rörer statsreglerin; så får jag förklara, att jag troe det intet Stånd liar rättighet att förkasta volpr.;s-proposjlionerj. Hr Rosenblad, Bernh.: Hr von Hartmansdorff begick i sitt sista yttrande ett misstag, då han begärde propos. om Ståndefs förblifvapde vid sitt förut gjorda afslag å denna punkt, på det alt, som han sade, StalsUtsk:s hemställan måtte blifva en sanning. Vi hafva sett på mångå andra håll, att den icke blifvit det; men jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs tillstyrkan af ett annat skäl, nemi. på det att grundlagens bud måtte blifva en sanning Grundlagens bud i y5 §:n är för mycket bestämdt, för alt genom någon sorts handling kunna tillintetgöras; och på detta skäl hemställer jag om propos. det Ståndet måtte förblifva vid dess grupdhigsenliga beslut. Hr Lagerhjelm: Mig synes denna punkt vara ganska lätt att behandla, alldenstund 75 §:n Riksd.Ordn. innehåller allt som behöfves för att tillämpas på ifrågavar. fall, hvarföre jag tillstyrker vidblifvapde af Ståndets beslut. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag har uppfattat det beslut, som Borgare-och BondeStin fattat, så, att nämnda Ständ, endast med det villkor sorn StalsUtsk. föreslagit, beviljat anslaget till slottens underhåll; följaktligen, om icke samma villkor antages af de andra Ståndep, så är icke detta anslag bestämdt heviIjadl af mer än 2 Stånd, hvarföre om detsamma alltså skall voteras i förstärkt StalsUtsk, Skulle härom deremot icke voteras, så mäste frågan förfalla; ty eljest bomme man ej lill pågot slut i saken. Således, om R. o. Ad. vidblifyer sitt beslut att ej medgifva votering, så är frågan om anslag till lustslotten förfallen, på samma gång sorn den 3i8 Den 11 N o v e m b e r f. m. ekonomiska delen af saken.
Då man icke med fullkomlig visshet lärer kunna antaga, att de vid innevarande riksdag till Höglotliga Lag-Utskottet remitterade motioner, som åsyfta ordnandet af den s. k. lekmannaverksamheten, skola hos Utskottet eller hos Rikets Ständer röna det gynnsamma bemötande att man redan för en närmare framtid erhölle en af Konung och Ständer godkänd lag genom hvilken å ena sidan de onekligen stora, för kyrkan menliga olägenheterna af hemälda verksamhet i dess oordnade skick måtte förebyggas, men tillika å andra sidan all den fördel vinnas, som i vår af otro, villfarelse och söndringslusta uppfyllda tid kan både åt lärare och åhörare tillskyndas genom lekmän, de der med oförvitlig vandel samt redig kunskap i ordet och i vår derpå grundade bekännelse förena gåfvan att enkelt och klart densamma framställa, — får jag vördsamt anhålla det Högvördiga Ståndet behagade för sin del besluta, att i framdeles utgående cirkulär till stiftsstyrelser och presterskap en uppmaning må intagas af följande syfte: l:o Der pastor i en församling finner, att begäret efter Guds ords hörande och utläggning blifvit så stort, att de ordinarie lärarne ej kunna detsamma tillfredsställa; — eller att villolära och söndringar hota att insmyga sig, samt att således i håda fällen biträde af en dertill skicklig, bepröfvad lekman är af nöden; må han då kunna hos Biskopen anmäla sin önskan, att få inom församlingen begagna en viss, af honom känd, lekmans verksamhet ; och ege Biskopen eller den han i sitt ställe, helst bland Domkapitlets ledamöter, förordnar, att anställa en pröfning af den ifrågavarande mannens insigter och öfriga egenskaper, samt, derest han åt dessa åtnöjes, honom förordna, att under Pastors uppsigt, leda enskilda andaktsöfningar och dervid förklara ordet. 2:o
I sådana föräldrars hus, tarfligt, till och med torftigt, men fullt af både frid och glädje, lärde hon, att icke skapa sig stora behof; att, med sin lott belåten, högst skatta de nöjen, som beredas af verksamhet, välgörenhet och hemtrefnad; i allmänhet, att mera vara, än synas. Först och sist, lärde hon det bästa af allt: det heliga allvar, hvarmed dessa föräldrar vårdade känslan för Religionens sanningar. Att ”Kärleken är Allt”, var den grundsats, hvarom fadern yrkade bittida och sent, att den i både Religion och Philosophi är den högsta; och om modren förtäljes, att hela hennes lif var ömsom ett leende af välvilja, ömsom en suck af andakt. Bägge fasthöllo troget den fornåldriga sed, att äfven för omgängslifvet ej undangömma sin gudsfruktan. Men denna var af ett slag, som ej kunde frånstöta det eldiga barnets lynne. Den uteslöt på intet vis ett lifligt deltagande för snillets lekar; den trodde, att dottrens tidigt märkbara håg för dem hvarken var oförenlig med andaktens eller med huslighetens fordringar. Tvärtom: fadern, då han varsnade den qvicka flickans ovanliga själsgåfvor, frestades deraf, att vilja dana henne till ett icke blott vittert, utan äfven lärdt fruntimmer. Han gaf henne undervisning i det gamla Roms herrliga språk, hvars vigt såsom bildningsämne man då ännu ej hade börjat att – till oberäknelig skada jemväl för vårt eget språk och dess vitterhet – med en högdragen fånighet nedsätta. Stor var hans fägnad, att med dottren gemensamt läsa romerska skalder; och att hon stundom äfven biträdde honom vid rättandet af latinska chrior, var en frivillig tjenst, som han troligen ej ogerna mottog. Ett lärdt fruntimmer blef hon likväl ej; emedan hon, vid uppnådd större sjelfrådighet, ej ville blifva det. ”Hon afskydde blotta föreställningen derom”, säger Franzén; och tillägger:
I anledn. af Frih. Tersmedens yttrande får jag, då han icke hört hvad jag sade, säga att jag begärde 3-00 Edr i likhet med Hr Sandels. I afseende å den siste värde talarens yttrande, att vi här äro Svenska folkets ombud, så får jag förklara att jag just derföre anser mig skyldig att yttra min öfvertygelse. Hvad K. M:s Propos. beträffar, så synes det mig som det funnits någon tvekan hos KrigsS ty reisen: det hade varit bättre att den sagt sin mening rent ut. Det må så vara att Utsk:s förslag innebär en tillökning, men då denna är nödvändig, och resultatet i alla fall blir att kavalleri-officerarne få mindre lön än infanteristerne, så synes den böra antagas. — Att män skulle, derföre att man är tjensteman, finna sig af någon grannlagenhet förhindrad att framlägga fakta, kan jag icke gilla; och får förnya min anhållan om propos. på 300 Edr. 46 Den 4 Juli f. m. Efter härmed fulländad öfverläggning, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s tillstyrkande, dels ock att ifrågavide ersättning måtte bestämmas till 300 Itdr Ernt ärligen för hvarje utgående hästration; och då, efter till bifall å dessa yrkanden framstälde proposir, som besvarades med blandade Ja och Nej, förnyad propos. till bifall å Utsk:s tillstyrkande framstäldes, ropades starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. och Landtm, förklarade det han ansåg att Ja härvid varit öfvervägande. Hr Bildt, Knut begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. Den som bifaller den del utaf 5:te punkten uti StatsUtsk:s Utl&t. N:o 71, som angår ersättning till stallhyra m. m. för officerares tjenstehästar, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser E. o. Ad. ofvannämnde ersättning böra bestämmas till 300 Kdr Ernt årligen för hvarje utgående hästration.
Någon gång har nemligen fråga uppstått, huruvida en domhafvande, då hos honom begäres afskrift eller utdrag af en handling, som förvaras i ett aflägset häradsarkif, är pligtig att, utan ersättning för resekostnaden, begifva sig till arkifvet för att skaffa den äskade afskriften; och, om äfven denna tvistefråga kunde genom lagstiftningen undanrödjas, skulle dock qvarstå den olägenhet, att domaren icke är i tillfälle att egna nödig eftersyn åt flera, på spridda och aflägsna ställen befintliga arkif. Vidare må jag erinra om det önskningsmål, sorn länge varit eftersträfvadt och väl någon gång, vid en af behofvet i så många afseenden påkallad omorganisation af rättegångsoch domstols-väsendet, skall gå i fullbordan, att nemligen domstolarne på landet måtte blifva ständiga, och hvarje domare bekomma allenast en tingsstad. Då detta emedlertid ej kan ske med mindre flera härad förenas till ett tingslag, skulle det vara ändamålsvidrigt att nu pålägga hvarje härad skyldighet att förskaffa sig lämplig arkiflokal, om sådan icke redan finnes, helst som, efter det nämnda omorganisation försiggått, gemensam tingsbyggning och gemensamt arkif böra inrättas på den gemensamma tingsstaden. Dessa omständigheter skola, fruktar jag, för närvarande afhålla lagstiftaren från att lemna sådana föreskrifter, som kunde åstadkomma någon väsentlig förbättring i sättet för arkifvens förvaring och vårdande. Imedlertid är det obestridligt, att genom bristande vård och eftersyn en icke ringa del af dessa arkifs innehåll årligen går förlorad. Denna förlust är lika stor som hon är oersättlig. Många af arkifven innehålla nemligen domböcker och handlingar af betydlig ålder, dyrbara skatter af upplysningar rörande ej mindre förfädrens rättsförhållanden, seder och bruk, sådana de i längesedan förflutna tider framstält sig i rättegångsförhandlingar och inför domstolarne, än ock dessa domstolars sammansättning och arbetsordning samt deras uppfattning och tillämpning af då gällande lagar. Detta ur rättsoch kulturhistorisk synpunkt betraktadt.
Men våra skolor äro icke stiftade för att omvända Judarnas barn, utan^ för att bilda våra egna. Man har trott det vara nyttigt för barn af främmande religion att begagna en Luthersk skola, emedan de då skulle komma i tillfälle att jemnföra christna läran med deras egen och välja den bästa. Jag kan icke tillerkänna barn nog skarpsinnighet för alt anställa en sådan jemnförelse, och mina motståndare synas vara af samma dem motsägande mening, då de gilla, att judeföräldrar icke göra valet för deras barn. Ville man vara lika samvetsgrann i andra ämnen, som Judarna berömmas för att vara, då de, i osäkerhet om den bästa religionen, ej låta barnen uppfostras i någon viss, så borde man för samma osäkerhets skull icke bibringa barnen någon bestämd lära i andra ämnen. Följden deraf skulle blifva, att man ej torde lemna dem bestämd undervisning i något ämne, och alt en fullkomlig brutalitet skulle blifva följden af den stora 1 i Deraliteten. Man har äfven, såsom skäl för bifall till förslaget anfört, att det i Rikets och utländska tidningar skulle klandras, om Ständerna visade sig så illiberala som jag. Deremot synes mig, att man snarare skulle nedsätta sig i andras mening, om man visade sig hylla en falsk upplysnings läror. Fäster man något afseende på tänkesätten i andra lander, så får jag nämna, att t. ex. i Frankfurt äro vid samma läroverk särskilda lärare anställda icke blott för den Katholska och Lutherska religionen, utan äfven för de begge bekännarnes politiska historia. Vid våra skolor och gvinnasier, såsom underordnade läroverk, linnas deremot icke så beskaffade, särskilda lärare. Man har trott det hafva varit bäst, om vi varit alldeles af med Judarna. Jag instämmer häruti, men icke derutinnan, att sedan man likväl fått dem Deli 10 Maj f. m. !\ o5 liit, man stall bevilja dem sådana friheter, att de varda skadliga för våra landsmän. Man har sagt sig känna flera aktningsvärda medlemmar bland Judarna. Jag kan äfven saga det; men tror, att man kunde säga detsamma om Maliomedaner, i fall sådana lefde bland oss.
För ordnande vid Universiteten af undervisningen i Nj-Europeisk Linquistik, modern Litteratur och Esthetik bade Utskottet, i 26 punkten, tillstyrkt beviljande 6 Stats-Ulslcottcis Memorial N:o 191. af ett utaf Kongl. Maj:t äskadt årligt anslag till en ny profession vid begge Universiteten med 4,000 R:dr för hvartdera att uppföras med 3,000 R:dr såsom lön och 1,000 R:dr såsom lönetillökning. Denna framställning är af Borgare-ståndet bifallen, men af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet alslagen, hvaremot Preste-slåndet lör ifrågavarande ändamål beviljat ett anslag af 4,500 R:dr ärligen för hvartdera Universitetet att uppföras med 3,500 R:dr såsom lön och 1,000 R:dr såsom lönetillökning. Två Riks-stånd hafva alltså, ehuru till olika belopp, beviljat anslag för omförmälta ändamål samt de öfriga Stånden deremot afslagit den härom gjorda framställning. Vid sådant förhållande och då skillnaden emellan de af förstnämnde två Stånd, eller Presteoch Borgare-stånden, anvisade summor, om hvilken det förra Ståndet är ensamt, icke kan, enligt förut följda grunder, komma under omröstning, men dessa Stånd för öfrigt äro ense om det belopp, hvilket i staten bör såsom lönetillökning upptagas, lär Utskottet föreslå votering, enligt följande proposition: ”Den, som vill, att, för ordnande vid Universiteten af undervisningen i Nv-Europeisk Linquistik. modern Litteratur och Esthelik, ett ärligt anslag till en ny profession vid begge Universiteten med 4.000 R:dr Runt för hvartdera beviljas, att uppföras med 3.000
Utskottets i sistnämnde Betänkande gjorda hemställan om en årlig pension åt Bruks-Idkaren Owen, samma Betänkande i allt öfrigt gilla. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande, från Stats-Utskottet inkomna och, den 19 sistlidne October e. rn., på bordet lagda Utlåtanden: Jf den 3 sistlidne October: N:o 286, i anledning af väckt motion, att granskningen af 1827 års afslutade Räkenskaper för Statsverket borde af Stats-Utskottet verkställas; N:o 287* i anledning af väckt motion om rättighet för Hemmansegare i Herjeådalen till Skatteköp af vissa Krononsken; N:o 2885 i anledning af gjorda anmärk - ^4 Pröt Vt drag den 4 NoV. 182g. ningar vid Utskottets, under N:o 165, förut meddelade Betänkande, rörande fördelningen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad Liqvidations-convention, influtna raedel; N:o 289. i anledning af väckt motion om rättighet för Städarnes Embetsoch Tjenstemän att deltaga uti Civil-Statens Pensions Inrättning. Af den 12 sistlidne October: N:o 290, angående anslag af medel till utgifternas bestridande för Hennes Maj;t Drottningens Höga Kröning; N:o 291, angående understöd till betedandé af communication medelst Ängeller Tramp-fartyg emellan Stockholm och Städerna vid Bottniska Viken; N:o 292, i anledning af vackt motion, rörande underhalls - skyldigheten af Nyqvarns Bro; och N:o 293, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utkottets, under N:o 7 5 , förut meddelade Betänkande, rörande frigan om underhållandet af Hallnäs Bro. Af den 14 sistlidne October: N:o 296, om verkställd granskning af 1 g 2 5 och 1826 årens räkenskaper öfver Hospitalsoch Barnhusfonden, samt Lazarettsoch Curhus-Räkenskaperne för sistnämnde år. S.
Majit, uti Dess ofvanåberopade Nådiga Skrifvelse af den 24 Maj 1841 förklarat, det Kongl. Majit ansett en förändring af myntenheten lämpligast böra ega rum liktidigt med förnyade, enkla, bestämda och lätt verkställbara lagar och stadgar i afseende på uppbörden af allmänna skatterna, samt hvad dermed har gemenskap, och hvartill jemväl borde räknas skattebidragens förenkling till antal och benämningar, har Utskottet, som hyser den förhoppning, att i berörde hänseende nödiga åtgärder skola vidtagas, häraf hemtat ytterligare skäl för den förmodan, att något hinder nu vidare icke bör linnas för införandet af ett iörändradt mynt-system, hvars behof af dagliga erfarenheten vitsordas, genom den förvillelse, som räder i begreppen om fastigheters, varors, arbetsbiträdens och fordringars värden. Till undvikande af de olägenheter, som häraf blifva en nödvändig följd, har Utskottet således, med anledning af nu väckta motioner i ämnet, skolat förnya det vid 2ine föregående Riksmöten gjorda förslag om införandet af ett ordnadt och bestämdt Mynt-system. Då Utskottet emedlertid anser, att det ändamål, som genom ett ordnadt mynt-system åsyftas, icke i allo kan vinnas, utan att, i samband dermed, decimal-systemet, i afseende på myntoch räkneförhållandena införes; så har Utskottet dernäst tagit under ompröfning de i sådant hänseende gjorde framställningar; och då detta system i alla liqvider och räkenskaper medför lätthet och enkelhet; då, efter att döma af erfarenheten från andra länder, detsamma lätt fattas äfven af den mindre bildade delen bland allmänheten, hvadan det icke är anledning befara, att, genom dess införande, några misstag och oredor skola 6 Banco-Ulskottets Betänkande, N:o 15. uppstå samt då till Utskottets kännedom kommit, att fråga nu blifvit väckt om införande af det redan för flera år tillbaka uppgjorda förslag angående decimal-systemet i mått, mål och vigt; anser Utskottet rätta tidpunkten vara inne för antagande af decimal-svstemet i Rikets myntoch pennino-eförhållanden.