Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H'rx Gestre Lecstsrii8 trodde, at sa wäl för de' en Made, som öfriga H -mman i Byn, skulle blist wa aldraredigast m Herr Grenvens hemst Ulan antoges, enredan eljest, nio hwarje nilsalie nägon.stäng». selfraga med nästa Byar unstod, döde de enskiftade och öfriga Hemmanen skulle deras blifva beswärade, hwilket more af mycken betydenhet i stora byelag. Herr Grefwe LocMllis erinrade, at det wid tilfälle as enstisten och utstyttningar sillan handt, at icke delögarne i Byn öst werenskommit, wio hwad tid utflyttningen bort wara werkst Hlld, i anseende hrvartil Herr Grestven li a med' Herr kllHoren lllaAsrcranrL, ansäg icke yödigt, at ilagon wlg tio venal söreskristves. §x kluracollci ^!.x. XVillolst Hans klxcsllsncs Herr G''ekwen och Landr Marskalken tilkännagaf, at Herr tllsnsralon G estre von 8clravsrin och He r krobeslor von 8o'iu1tx,niinini, mea Hrns Majtts Na riga tilstcm^ asfagr s-.g at wara ^Ledamöter af Hnnligq V st.tw ; afwenwäl hade Oscerste - Illeutenantem Istamm.archers; afsagt sig stt rum i Be^illuings skotte'; tonledning b-varaf Hrns loxcellencs anmodade Herrar kilsätorerne af Första och Tredje Claserna, al i ej mrrmobag sarnmanträda, för at genom wal upsylla deras rum och skulle Ridderstapet och Adeln t morgon klockan 9 i Ittenum sänZrS pä en sjerdedelS timma, lil WallijtornaS upbrytande. FlredrogS ä nvo Oc-conomie - Utskottets Betänkande af den iz.
Ad:s medlemmar, hvart går då jag? Jo — vi gå och se pä skandalen.» Sorn vi veta, så yttrade sig Gr. Löwenhjelm ganska ofta i en skämtande ton och åstadkom god effekt, med sina qvicka infall; men jag vågar påstå, att det sedan visat sig, att detta yttrande icke var sanning; ty man kan hvarken säga att de Theatrar, som sedan blifvit öpnade i Stockholm, isynnerhet utmärkt sig för skandalösa prestationer, eller att valet af deras stycken utvisat en sämre smak öfverhufvud, än hvad som gifvits på den Kongl. Theatern. Jag tror, att om man vill jemföra det som blifvit gifvet på den ena eiler andra Theatern, så hafva de intet att förebrå hvarandra. Jag ber för öfrigt, att det som jag nu yttrat, icke må uptagas såsom ett klander särskildt emot motionären, ty ungefär detsamma som han framställt återfinnes i hufv-udsaken uti den skrift, soin blifvit utdelad till Riksdagsmännen, och utgått från Theaterns Intendent, pä hvars begäran Hr Prosten Söderberg åtagit sig att väcka motionen. Det är sannt, att den sednast afgångna Kongl Theaterdirektören sagt vid en föreg:de Riksdag, att han nödgats se pä dagens vinning, för att uprätthålla kassan så mycket som möjligt, hvarigenom han likasom ursäktade sig för att det slag af dramatik, som gifvits på Kongl. Theatern, icke varit af sä ädelt slag, sorn han skulle hafva önskat; men jag tror, att såväl dem ena sorn den andra Theatern icke blott söker efter det, som för en gång kan reta publikens nyfikenhet, utan äfven efter det, som kan fasta dess smak mera varaktigt, det blir alltid stycken af något estetiskt värde. Om man genomgår Theaterns repertoir, så skall det visa sig, att de stycken, sorn kunnat ofta gifvas lör fulla hus, alltid haft något estetiskt värde.
Bonde-Slåndet har till Allmänna Besvärsoch EkonomiUlskottels handläggning remitterat ett af Riksdagsfullmägligen Lars Johan Gezelius ingifvet memorial, deruti öfverklagas: att genom flere, tid efter annan, utkomne Förordningar den fria nyttjandeoch dispositions-rätten af skogarne i Wesler-Dalarne, som bordt dervarande skatte-hemmansegare tillkomma, blifvit, till förmon för det i och för Slöra Kopparbergs Bergslags behof privilegierade så kallade Wede-Compagniet, i betydlig nion inskränkt; att ehuru, å andra sidan, föreskrifter i liberalare syftning jemväl blifvit meddelade, förekomme likväl, dels att af skogarne i WesterDalarne allenast de, som tillkomma Floda, Näs och Järna Socknar, efter dem öfvergångne allmänna storskiften, blifvit emellan Kronan och hemmansegarne afvittrade; att, änskönt allmänt storskifte jemväl för inånga år sedan öfvergått Äppelbo Socken, någon dylik skogsafvittring derstädes hvarken emellan kronan och hemmansegarne eller emellan desse sednare ännu blifvit verkställd; att Malungs och Lima socknar troligen ännu under en lång följd af år skola blifva i saknad af dylike för deras invånare högst behöfiiga åtgärder; samt att skyldigheten för hemmansegarne att, enligt Kongl. Brefvet den 17 October 1793, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillåtelse att från Wester-Dalarne få försälja ved och timmer, då allmogen tillen dylik ansökning kunde hafva anledning, medförde för dem både tidsutdrägt och kostnader. Och har motionären derföre å Allmogens i Wesler-Dalarne vägnar hemställt: att hemmansegarne i Floda, Näs och Järna Socknar må, utan hinder af Wede-Compagniets ännu qvarstående rättighet att i och för Stora Kopparbergs Grufvas behof, från deras skogar bekomma erforderligt byggnadsoch sågtimmer, vara berättigade, att lill hvilken annan som helst, både inom och utom orten,^dy Bih, till B.
(Senare perioden.) "Full mak terna underskrifves: Preste-Ståndet, för Stiften, Universiteten och Elementar-Läro-Verken, af vederbörande Consistoriel', samt för civile Embets-Verken af vederbörande Hofrätts-President eller Ordförande; Borgare-Ståndets från förrättningsstället, utlemna.” Stockholm den 4 September i834* Cons t ii ui io ns-\\t skottet s Mern. Hesei-vatio ner af Friherre Ehrenborghj C. TE.: vEmot Utskottets nu justerade utlåtande måste jag reservera mig. JDet är resultat af flera inom Utskottet anställde voteringar och vittnar om det osammanhang, som mäste uppkomma af ett arbetssätt, sådant sora det nuvarande. Utskottet har vägrat representationsrätt åt de Medborgare, som 0- nékdigen mera än andra ega anspråk derpå, nemligen åt alla orepresenterade jordegare på landet och i städerna, och under det att representationsrätt blifvit desse förvägrad, bar Utskottets majoritet rcedgifvit den åt Domare och civile Embetsmän samt åt ofrälse Fabriksegare och Manufacturrster på landet. Jsg kan ej dela denna inconseqvence, och måste deremot reservera mig. Jag har ej smickrat mig med hoppet, att något helt system för en förbättrad, representation, så högt påkallad af allmänna rösten, skulle kunna inom Utskottet tillvägabrSiigas, men jag hoppades dock, att den hu beståndande icke skulle af Utskottet ytterligare försämras. Sådant har dock, efter min tanka, skett, och jag tror det vara min pligt, att ifrån mig leda ansvaret derföre. Jag hade föreställt mig, alt man borde låta det närvarande qvarstå så orubbad t, sorn möjligt, under det man sökte material ier att verkställa ombyggnaden, när tiden dertill fullmognat. Dessa mäter faijer ville jag finna uti bildandet af Landtständer, och uti deras sammansättning ville jag ge rum åt alla orepresenterade Medborgare, för att på denna väg åt fäderneslandet ge den gärd, Som är undanhållen vid Riksförsamllngarne.
som gjort att m %nga, synnerligen franska författare sjelfva vandt sig till de slaviska länderna och f r h dem hemtat ämnen för sina egna arbeten. Dessa länders literatur har nämligen för oss öppnat inblicken i en nästan ny verld, ny i den meningen att de seder och det samhälle den beskrifver, de omgifningar i hvilka den rör sig, d e karaktärer den framställer äro i så många och väsentliga afseenden olika vara egna, att de atminstone vid första bekantskapen göra intrycket af något fullkomligt nytt. Dertill kommer, att denna nya och obekanta verld, just vid den tid under hvilken vi ffi göra dess bekantskap, ar i många afseenden inbegripen i en stark brytning, om hvars djupgaende betydelse den sjelf ar medveten, men hvars gång ock mal den ännu är l h g t ifrån att hafva klart fattat, ja, hvars viclarc utveckling af manga bland dess författare motses med stor misströstan. Hvad vi nu sagt galler naturligtvis i främsta rummet om den ryska literaturen, och det ar också för det mesta dess alster, som genom öfversättningar blifva bekanta för vesterlandska läsare, Mer, afven p % den polska literaturen, som ingalunda ar obetydlig, eger det sagda sin fulla tillämpning. Ehuru det polska folket stått den vesterländska odlingen narniare, har denna dock afven hos dem trängt in endast öfver ytan af samhället; och förhållanden, seder och karaktärer äro afven der tillräckligt egendomliga, ursprungliga och fr %n vara vidt skilda, för att vara för oss i hög grad intressanta och lärorika, Dertill kommer, att det polska folket genom de lidanden, som det undergått, och de utrotningsförsök, hrarför dess nationalitet varit utsatt, men som det ihardigt motsatt sig med hela segheten och kraften hos en rikt begllfvad nation, har en alldeles särskild ratt till vfrt intresse och vår medkänsla. Kampen oin det polska folkets ratt att vara till, som så ofta och s2 olyckligt förts p&amp; slagfältet, föres lika ihardigt p % det andliga omradet, och hvarje författare af framstående begafning, hvarje arbete af betydenhet och talang ar der e n seger för den polska nationaliteten.
Med ExpeditionsSecreteraren Ulfsparre företedde sig det förhållande, att i dea stund han valdes, var han verkligen tillförordnad Föredragande för sådane till KammarExpeditionen hörande mål, som, innan deras slutliga afgörande af Kongl. Maj:t i StatsRådet, böra anmälas i Rikets Allmänna Ärenders Beredning. Man må nu säga hvad man vill, så är dock en ExpeditionsSecreterare, som föredrar, Föredragande StatsSecreterare för de mål han föredrar, och om icke Grundlagen innehåller orden Föredragande StatsSecreterare eller Föredragande ExpeditionsSecreterare, kan det ganska väl komma deraf, att man år 1809 icke trodde det skulle blifva några föredragande ExpeditionsSecreterare, då de förut varande 2:ne StatsExpeditionerne sönderslogos till och Lagstiftaren förmodligen icke tänkte sig, att de från 2 till 4 förvandlade StatsSecreterarne skulle behöfva så mycket biträde. Således, om det är gifvet, att en Föredragande ExpeditionsSecreterare icke kan vara Ledamot i Utskott, och den, som icke kan väljas i Utskott, icke eller kan bli Ledamot af RiddarhusDirectionen, synes det åt3o H. 6 Den 26 Junii e. m. minstone mig påtagligt, att det gjorde valet strider emot Grundlagens anda, om icke mot dess tydliga bokstaf. Med ExpeditionsSecreteraren Ulfsparre föreföll dessutom det besynnerliga förhållande, att den Ordinarie StatsSecreteraren erhöll Kongl. Maj:ts Nåd. tillstånd, att vistas utom Stockholm; det vill säga, han erhöll permission, och under tiden förordnades ExpeditionsSecreteraren Ulfsparre, att förrätta hela StatsSecreterare-tjensten.
Enär likväl Rikets Ständer funnit olämpligt att en af sådan anledning tillkommen extra afgift skall fortfarande erläggas för de Kyrkoherde-fullmagler, som af konsistorierna utfärdas, och hvilka dessutom enligt Kongl. Cirkuläret af den 31 Oktober 1851 äro underkastade särskild lösen samt i öfrigt den årliga inkomst af stämpelpapper, sorn till följd deraf kan vara alt påräkna, inskränker sig till ett föga betydligt belopp, har berörda stadgande om additionela afgifter för konsistoriela Kyrkoherde-fullinagter jemväl ur den tiva författningen uteslutits. ■ § 5. I afseende på stämpeln u domar, utslag, resolution er och andru handlingar, som utfärdas af domstolar, embetsverk och myndigheter, äfvensom å handlingar, sorn dit inlemnas och der företes, är i allmänhet den indelning af embelsverken bibehållen, hvilken förekommer i § 4 uti nu gällande författning, endast med tillägg, under andra afdelningen, af Telegrafoch Skngs-styrelserne. För E. K. Maj:ls resolutioner och utslag, äfvensom för E. K. Maj:ts domar, då värdet af det omtvistade icke är bestämdt, hafva Rdrets Ständer ansett stämpelbeloppel, hvilket, enligt föreskriflerne i nu gällande författning, för närvarande utgår, efter beräkning af kansligebuhr 9 R:dr sigillpenningar 1 „ 50 öre samt egentlig stämpel 2 „ 25 „ med tillhopa 12 R:dr 75 öre, utan olägenhet kunna förhöjas lill 13 R:dr, i hvilket ändamål Rikets Ständer ock, såsom redan är nämnd), beslutat, att beläggningsslämpel å detta belopp bör finnas att tillgå. Stämpeln å E. K. Maj:ts domar, då summan af det omtvistade är bestämd, hafva Rikets Ständer likaledes ansett kunna utjemnas från de i nuvarande författning utsatte belopp, eller från 15 R:dr 75 öre till 16 R:dr 21 „ 75 „ „ 22 „ 20 „ 25 „ „ 26 „ och 48 , 75 , „ 50 „ Likaså hafva Rikets Ständer bestämt, att, då E. K.
Deremot är det oss ett nöje att erkänna det de mindre sensitiva-artade delarne af denna symfoni, de festligt glada, i strålande yrande kaskader hvirflande delarne er-höllo ett full-lödigt utförande, framför allt finalen med dess af violinerna förträffligt utförda medryckande effektstegringar. Prof. Rummel gladde denna gång musikvännerna med ett mästerverk ur den romantiska skolan, hvilket visserligen icke i tankarnes djup och konstfulla, på samma gång som klara bearbetning kunde mäta sig med Beethovens G-dur-konsert, men som ändå, betraktadt .i och för sig, besitter fonder af rikhaltigt intresse. Särdeles fäster man sig vid början, ett ungdomsarbete, der Schumann utöser bländande skatter af sin ännu fullt friska ingifvelse, af sin glödande rosenskimrande ynglingafantasi, genomfläktad af doft från romantikernas » blaue Blume ». Den andra delen offrar mera åt virtuositen, är i vissa delar oerhördt kapriciös och egen, men dukar dock aldrig under för frestelsen att underordna det hela teknikens ytliga kraf. Prof. Rummel visade sig hemma äfven i Schumannspel, framhöll öfver allt det verkligt musikaliska, de lifgifvande idéerna, uppfyllande i fullt mått krafven på musikbildning och musikkänsla. Vi beklaga att denne gedigne musiker icke valde något mervärdefullt nummer efteråt än Liszts applådhungriga tonjong-leri — Ess-dur-konsert, hvars brist på musikgeni fick ersättas af den utförandes skicklighet att handskas med dess flerstädes ganska pikanta, någon enda gång musikaliska, men alltid praktiskt skrifna detaljer i pianist-yrkets djupaste hemligheter. Dessa hade hr Kummel alla på sina fem, eller rättare tio fingrar, hvilka kroppsdelar förrättade verkliga underverk och visade sig vara af otrolig styrka och soliditet. Litzt-spelare par préference är ej hr R. — tant mieux! Hofkapellet, som börjat med en vacker ouvertur af hr Hallén, hade derpå sin Liszt, sin applåd-grannlåt, och befans det nu vara » Götterdämmering » man till detta måls vinnande anlitat.
Det anmärkes lik v ii 1 harvid, att sorn tiden för Ränte-Kammare HufvudBokens afslutning först med innevarande år (i IIändalöper, torde samma Räkenskap icke hinna blifva i Kammar-Rätten granskad, innan Stats» Utskottets verksamhet vidtager, ehuru densamma den 14 i denna månad blifvit till Karnmar-ColJegium afgifven. Riks-Stateij för år 1821. Riks-Staten innehåller till Debet, utom ingående Ralaneen från förra året, bestående uti: c) Tredje Hufvud-Titelns Reserverade tillgång från förre åren 467,206: 25. 9. b) Förskotts.ufgifter de förra åren, att till afskrifning eller ersättning anmälas - ~ 438,354: ■— 3? 9°5.56o: aö, —5 J3en vid sednaste Riksdagen i förslag beräknade, och till påföljande Riksdag oförändradt bibehållne Inkomst-summa af 5,474»847: 2 2, x». hvarefter tillkomma Utslagen af särskilda liqvidationer oqh beräkningar för samma år,grun dadé, dels på Riksens Ständers förutgående Beslut, dels på Kongl, Maj:ts under tiden gjorda Nådiga Dispositioner, nemi,: 1:0 Skilnaden emellan Statsoch Riks-Markegångs - Proposition om Statsverkets tillstånd och behof. 821 priset på den .för Civile-Staterne anslagne Kronans Ränte-Spannemål , intilldess vid Räkenskaps-årets slut, dess verkliga värde utrönes; eller för 47,630 Tunnor 1 6 kappar, ä 2 R:dr 35 sk. 129,991: 27. 6. 2:0 Af Öfverskott på 1821 års Stats - Intrader » afsatt för försvars-Verket «3 3s3 3S: l6- — 3:0
Som Införsel-tullen härå blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet bestämd till samma belopp, som i 1826 års Taxa, ochsålunda förhöjd till \ sk, per Skålp.; i stället för den af Utkottet föreslagna samt af de öfriga 3;ne resp, Riks-Stånden gillade afgift af 3 sk. per,Skålp., så får Utskottet, i fall denna mening icke frånträdes, härom föreslå en sådan Prop, 14. Den, sorn bifaller Bevillnings-Ut-, skottets förslag, att Införsel-tullen för ofärgadt, otvinnadt och odubhleradt Gamelgarn skali bestämmas till 3 sk, /j.2 Bevillnings-Utskottets Memorial N.o 54- per Skälp-, röstar Ju; dea det ej vili, röstar Nej. Vinner Nej, blifver Införsel-tullen å nyssnämnda Garn utsatt till l\ sk. per Skålp. Garn, Linne, ofärgadt. Dea af Utskottet, för införsel af denna vara, till 6 sk. per Skålp. föreslagna Tull-bevillning är viii af 3:ne Stånd godkänd; men om Vallöf!. Borgare-Ståndets beslut, alt bibehålla Tullafgiften i 1826 års Taxa , eller 8 sk., vidhålles, föranleder en sådan skiljaktighet Prop. 15. Den, som, jemlikt Bevillnings-Utskottets förslag, vill, att Införsel-tullen å i Skålp. ofärgadt Linnegarn skall bestämmas till 6 sk. , röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer Tullen å nämnde vara att utsättas lill 8 sk. per Skålp. Bcvillnings-Utskoltets Memorial N.o 5/f.. 43 Gummi. Med gillande af Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 44> (PaS hafva 3:ne Riks-Stånd bestämt inkommande Tullen å denna artikel till 4 skilling per Skålp.
Stael von hollstein yttrade, at anledningen til den lUotion han gjort, wore den af Ridderssapet och Adeln kända oordning i afseende pa Bewillningen för Krut, Socker och Alun. Han beklagade, om han ej warit lycklig nog, at finna de rätta urwägarne til ändamälets winuande. Nar han ej wunnit Skars-Utssortets gillande, torde det wäl derwid komma at bero, men han trodde likwäl, at en bättre Kovjsions-Inrättning an den nuwarande kunde göras. Han wille wid detta rilfälle påminna om den af honom förur - Den 29 Marse. m. iZ5Z i:t gjorda Corion, rörande nytz äberopade oordning j uppbörden, och hwarom nöjagtig upplysning och beslut ännu icke finnes. Grefw e örner» H 6 vik 6öran. StatsUrstotter hade redan z:ne särstildte gänger afgifwit swar, rörande denne Friherre Lt-iels Motion. Herr Grefwen jemte flere Ledamöter hade här upplyst ordsakerne, hwarföre Riksgälds-(^ontoiret för denna oordning ej kunde göra fullkomlig reda, och trodde sig nu sä mycket mindre behöfwa alt detta uprepa, som Nidderstapet och Adeln nytz behagat bifalla Utskottets deröfwer afgifna utlärande. Friherre 8tsel von hollstein upprepade sina ofta förut anförda stät, hwarföre han trodde at reda och uplysning i detta ämne ifrän Riksgälds-Lomoiret hade kunnat erhällas. Herr krintrscbölä, kaul, anförde: Jag skulle hafwa önstar, at det af Herr Friherre Stael hos Högloft. Nidderstapet och Adeln ingifne Kleinorial, hwarom Högloft. Stats-Utskottets nu under öfwerläggning warande Betänkande handlar, warit til hands at härwid tillika upläsas, pä det Högloft. Nidderstapet och Adeln sätt tilfälle deraf känna de uti Betänkandet icke uptagne skäl, hwarä Herr Friherre
Vid f8:de a) alt stadgandet för landet bör förändras till likhet med hvad för släderne är föreskrifvet; b) att orden: ”ej eller aj hvem det vara må bränvin i större partiböra utgå; c) att i meningen: ”utom till resande och vägfarande eller vid måltider” ordet eller bör utgå; d) att ordet Predikodagar bör tilläggas; e) att denna §. bör börjas sålunda: ”Vid kyrkor på landet och inom en fjerdedels mil deromkring må på Gästgifvaregårdar bränvin ej säljas/’ m. m.; f) att stadgandet, att krog vid kyrkor på landet och en fjerdedels mil deromkring ej får finnas, bör upplifvas; g) att i senare Momentet ordet: ”Gudstjensterne” bör utbytas mot orden: ”så väl Sönsom Helgedagar;” b) att det är olämpligt, att Gästgifvare för oloflig bränvins-försäljning skall mista näringsrältigheten; ty då Gästgifveriet icke kan skiljas från hemmanet, skola resande och vägfarande komma att sakna tillgång på bränvin; men, i stället för rättighetens förlust, böra böterne höjas; i) att i denna §. föreskrift saknas för den händelse Landskyrka är belägen i stad eller inom en fjerdedels mil derifrån. Vid 5o:de a) att, vid bestämmandet af det antal Värdshus, Källare och Näringsställen, som för hvarje stad är oumbärligt, bör äfven Pastors-Embetet höras; b) att i denna §. bör tilläggas, att ingen hädanefter uti stad må å bränvins-minutering erhålla burskap. Vid 5i'.sta §. att stadgandet i denna §., såsom skråmässigt och utan ändamål, bör utgå. B ev.-, Lagsamt Allm. Besvoch Oecon.- Utsila Utlåtande N'.o 8. Vid 5s:dra §. att i denna §. bör tilläggas, att krögare böter, såsom för oloflig minutering, derest han tillåter någon på försäljningsstället öfverlasta sig. Vid 53:dfe §. z) att stadgandet strider emot
147) innehållande det förslag: att den upplånade Summans hela belopp må få utgöra högst 3 Millioner Riksdaler; men icke mera upplånas, än som i föreskrifven Låneväg kan åter utgå, är af Högvördiga Presle-Ståndet bifallen ; deremot Höglofliga Ridderskapet och Adeln och Hedervärda Bonde-Ståndet, i samband med deras beslut öfver irsta punkten, stadgat: att, af den bestämda Upplånings-Summans hela 6 Banco-Utskottets Memorial N:0 120. belopp, 3 millioner R:dr B:o, hälften eller \\ million må upplånas mot Obligationer, samt hälften elier \\ million på Afskrifnings-räkning ; dock under vilkor att, derest, på den ena af berörda Låne-utvägar, den stadgade summan icke skulle till låns erhållas, Banco-Fullmägtige då ega på den andra utvägen söka bekomma återstoden. Då de båda sistnämnda Ståndens Beslut ej afviker från Högvördiga PresteStåndets, i fråga om sjelfva Maximi-beloppet, utan blott rörande sättet och ordningen för anskaffande deraf i upplåningsväg; så torde kunna för gifvet antagas, att i fall Jd-Propositionen för punkten 1) , antingen till följe af, eller utan omröstning, kommer att utgöra Rikets Ständers beslut , punkten 2), såsom en följd deraf, erhåller den lydelse Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Slåndet beslutat,'men, i motsatt fall, eller om Högvördiga Preste-Ståudets Redaction af punkten 1) antages, att då 2:dra punkten, sådan den af Utskottet blifvit framställd och af PresteStåndet gillad, äfven får anses af de öfriga båda Stånden godkänd. Banco-Utskottets Memorial N.o 110.
Så rida icke några okända climatiska eller loenia förhållanden kunna anses hafva härtill medverkat, torde den hufvudsakligen böra ti 11 rä k nas den för arbetarnes helsa skadliga beskaffenheten af vissa slags närings-yrken, men i synnerhet det förderfliga inflytandet af brännvinets på detta ställe, sannolikt mera än i andra delar af Riket, omåltliga förtärande bland den lägsta Folk-classen, hvars deraf föranledda sjuklighet, nöd och osedlighet vållat en förtidig död ej allenast för dem, som öfver måttan begagnat denna skadliga dryck, utan äfven ofta för deras anhöriga och barn, i följd af vanvård och elände. I det stora antalet af oäkta barn i Stockholm, jemförelsevis till deras antal på landet, igenfinnes också en anledning till mortalitetens öfvervigt härstädes, emedan dödligheten bland desse alltid är mycket större, än bland de äkta barnen, hvilka bättre vårdas. Till den mer än vanligt betydliga mortaliteten i Hufvudstaden åren 1828 och 1829, då förhållandet var enahanda i nästan hela Riket, bidrogo allmännare sjukdomar af elak art. — Det är imellertid tillfredsställande, att mortaliteten de 3:ne senare åren så ansenligt aftagit, särdeles sistlidet år, samt att den äfven minskats bland de oäkta barnen inom Staden, hvilket synes ådagalägga, att desse vanlottade varelser, alltmer egnas en ömmare och bättre vård, än som tillförene varit vanlig.