Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Carlshamns handel för tio år tillbaka var en tid bort åt betydligare ari Malmö, vet jag ganska väl, men denna handel är deremot förnärvarande två tredjedelar mindre, än den var den tiden, och torde minskas än vi* dare. I dess ställe tilltager handeln 1 Malmö beständigt, i samina nion som spannemålsproduetionen i kringliggande trakt ökas, utomdess är Malmö Stad nära dubbelt så folkrik som Carlshamn^ Folkmängden i Christianstads och Blekinge Jhan tillsammantagen är knappast större, än den i Malmo Dan ensamt. Utomdess ligger Ystad närmare Malmö än Christianstad; hvilket äfven talar för att välja Malmö till station för den blifvande Disconten 1 alla fall kan det komma på ett ut, och vara för lånsökanden likgiltigt, om han har några mil längre eller icke till Disconten. Af mera vigt är, att Disconten förläggas i den Stad, sorn hat mesta handelsrörelsen. Den 16 September f, nu j) 41 Öra frågan emedlertid vore att valja emellan Landscrona och Christianstad, skulléljag visserligen anse Landscrona bättre och mera passande, äfven derföre att genom tillökning af personalen i en stad, tikes äfven dess välmåga i mer eller mindre nion, i synnerhet då den, sorn Landscrona, har öfverflöd på goda byggnader. Men äfven af detta skäl skulle jag föredraga Malmö för Christianstad. Byggnader, som nu der till en del stå öde, af brist på hyresman, skulle blifva bebodde, och boningshusens vanvärde försvinna. J Christianstad är förhållandet icke sådant, ty der är brist på byggnader, och denna brist kari ej afhjelpas emedan der är en viss inskränkt gräns satt för Stadens område, X öfrigt får jag, i afseende å hvad bär blifvit anfördt, rörande lånsökandes rättighet att bereda stig lån i BancoDisconten äfven utom Låndijtrietet, vördsamt erindra att ett sätt dertill skulle vara, att nemligen, enär ej fonderne för Götheborgs och Malmö Discouter lemnade någon tillgång, man finge vända sig till BancoDiscouteri i Stockholm, liksom innan sistlidne Riksdag.
Ridderskapet och Adeln itigifvet Memorial, hvilket till StatsUtskottet blifvit remitteradt, har Herr Fabian Montgommery föreslagit, att, aj mindre till biträde för Landtman i allmänhet, än ock för bestridandet af åtskillige Publike göromål, måtte antagas Sockenskrifvare i hvarje större församling och dertill förordnas tjenlige personer, sorn skulle erhålla StatsUtsk. Betiinkanden. Fullmakter och värdighet lika med Fendrickar, hvarigenom, såsom det förmenas, Fjerdingsoch Länsmän, Häradsskrifvare och Jägeristaten, blefve öfverflödige och altså kunde indragas, samt deras aflöning användas till Löner åt de projecterade Sockenskrifvarne, hvilka skulle bestås 50, 75 till 100 Tunnor Span nemil, alt efter Socknarnes vidd, och hvartill för öfrigt ej fordrades något tillskott af Staten, serdeles om hvarje helt Hemman till denne Inrättning åtoge sig en upoffring af ?- till 1 Tunna Spannemål årligen. StatsUtskottet har ej funnit skäl tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att göra något afseende å detta Förslag, såsom, efter StatsUtskottets tanka, overkställbart. Riksens Höglofl. Ständers StatsUt* skotts Utlåtande, angående RiksdagsFullmägtiges från Westerocc Norrbottens Län Memorial om Resepenningar för Kr ono Betjening en i desse orter. fledervärda RondeStåndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 5:te i denna Månad, till StatsUtskottet remitterat EiksdagsFullmägtige J. L. Wiklunds från Westerbotten och Joli. Jac. Rutbergs från Norrbotten Memorial, med hemställan, att som IlronwBetjeningen i desse Orter, StatsUtsk.
Ekströmer. L. S. ^>reffes<s£tdnfceta n> rignar: Th. Annerstedt, Biskop i Strengnäs Stift. L. S. Gust. Dan. Björck, Biskop i Götheborgs Stift. L. S. 11. G. Lindgren, Prof., Contr.-Prost i Örbyhus prosteri af Upsala Ärkestift, Pastor i Tierp, L. K. N. O. t. S. H. R t: U T E 11 D A II L. lärke-Biskop, Talman. L. S. Joli. Alb. Butsch, Biskop i Skara Stift. L. S. Isr. Bergman, Biskop i Hernösands Stift. L. S. L. Landgren, Prost i Helsinge Norra Conlr., Kyrkoherde i Delsbo, I.. N. O. L. S. Christ. Er. Fahlcrantz, Biskop i Westerås Stift. L. S. Carl. Fr. Björkman, Theol. Doctor och Kyrkoherde i Simtuna och Altuna af Upsala Stift. L. S. Em. Schram, Prost och Kyrkoherde i Wendel af Erkestiftet, L. K. N. O. L. S. A. E. Knös, Theol. Doct., Prim., Theol. Professor och Domprost i Upsala. L. S. Th. Wensjoe, Kongl. Hofpr., Kyrkoherde vid S:t Clara församling i Stockholm,<L. N. O. L. S. J. J. Nordström, Riksarchivarie, Ledamot af Vetenskaps Akademien. L. S. Fredr. F. Carlson, Professor vid Upsala Universitet. L. S. J. W. Beckm ;in, Comminister vid S:t Clara församling i Stockholm. L. S. A. F. Sonden, Kyrkoherde i Qvillinge af Linköpings Stift. L. S. j. Nordlund, KoDgl. Hofpred., Kyrkoherde vid S:t Marite Magdalen* församling i Stockholm. N. H. Selander, Professor, Ledamot af Kongl. Vetenskaps Akademien.
I afgifvet yttrande hade församlingarna förDen första repetitionen gick, s o m dylika vanliklarat, att de icke hade något att invända, mot att gen bruka gå. Ingen kunde sin roll, men man fröken Leekström finge en dylik rättighet. skrattade och hade obeskrifligt roligt. Ett undantag bilda » Lam och lejoninna ». Isabella, hvilken Svensk gymnastiklärarinna i utlandet. allt sedan sitt samtal med Blenda, visat en nerFröken Gulli Öberg, förut anställd som gymnastikvös liflighet, skämtade och koketterade med sin lärarinna i Göteborg, afreste i augusti månad sist], på samma gång lycklige och olycklige medspeår till Baltimore för att tillträda en förmånlig anlare på ett sätt, s o m höll på att göra denne allställning vid The Woman ' s College. Fröken Oberg deles yr i hufvudet. Lyckligtvis hade äfven han tillbringar sommarferierna hos sina anförvandter i salt en ära i att lära sig sin lexa, o c h pjäsen hemlandet. The Woman ' s College är ett af de förgick därför con amore och inbragte de spelande nämsta undervisningsverk för högre kvinlig bildning lifligt bifall. Alldeles förtrollad af sin sköna dams i Förenta Staterna. liflighet, höll den unge doktorn sig äfven efter pjäsens slut i hennes närhet, och hon lät detta gärna ske, ty det var j u ett sätt att komma ifrån sina egna dystra tankar. Måhända ville hon visa Nils, att h o n ej ännu var oåterkalleligen i hans våld, utan kunde få vara glad, dansa och kokettera så mycket hon ville. Att hon därvid ej kom att tänka på alla de ögon, hvilka med fasa och häpnad betraktade hennes, i den lilla gammalmodiga staden så ovanligt fria sätt, kan lätt förklaEn verklighetsskildring för Idun ras genom den öfverretning, hvari hon befann sig. af Nils hade med någon oro motsett mötet med C. Gumsalius. fästmön efter scenen vid pianot, ty han måste vid lugnare eftertanke medgifva, att han varit (Forts.) ganska ovänlig.
Kunnige Författare hafva visat, det flere Näringars förfall i Sverige härleda sig ifrån den tid , då en del af Skatterne fastställdes till utgående i penningar, i stället för i Persedlar. Att en Skatt, som in natura måste erläggas, ökar och befordrar Production af den Vara, hvari den skall utgå , hafva vi det tydligaste exempel på i de sednare årens Saltpeterskatt. Jag tror deremot, att de olägenheter, sorn för Landtmannen uppstå af Författningarnas föreskrift, rörande AfradsSpannmålens utdelning och Jevereringssätt, kunna af Kongl. Maj:t på Riksens Ständers anhållan afhjelpas, utan förnärmande af någon Enskilds rätt, emedan denna fråga af mig aldrig kan betragtas annorlunda än som ett Reglementariskt Oeconomiaemål. Nya Förordnanden och Bestämningar i denna del meddeltes af Kongl. Maj:t uti den nu derom gällande Forordning, äfven på Riksens Ständers anhållan år 1800, och jag begriper åtminstone ej, hvarföre något dylikt ej skulle kunna ske nu, som då. Ibland de betydligare och angelägnare rättelserne, anser jag för Den 13 Maji. 347 min del vara att förhöjning i Lösningspriset, sorn J803 års Förordning uträtter i stället för utköring af RänteSpanninålen, måtte höjas öfver det då satte beloppet 16 Sk. Banco för hvar tunna Råg och Korn samt 12 Sk. för hvar tunna Halia; med afseende å Varornes och isynnerhet Spannmålens förändrade värde sedan denna tid. Det förefaller mig tydligt, att då nämnde förhöjning i Penningar, istället för Forsling, fanns billig 1803, skulle rätta sättet för att få denna förhöjning alltid lika billigen proportionerad, vara det, om man eftersåge, huru stor andel af en timma Sädsvärde den utsatta Forslings ersättning utgjorde år 18 13, och sedermera stadgade, att en tillökning af motsvarande antal kappar säd skulla beräknas på hvar tunna, som löstes efter Markegång. Detta tror jag skulle göra, att Räntetagaren mindre ofta fordrade utförning af Säden in natura, samt att mycken oenighet med Räntegifvaren undveks.
Jag anhåller endast alt den högre tull som 1845 års taxa innehåller, mätte blifva den antagna högsta och den af Utsk. nu föreslagna deremot den antagna minsta. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att således Frih. Tolls mening förmodligen vore att för hästar från Finland och Ryssland 1845 års taxa samt för öfriga hästar Utsk:s förslag borde blifva gällande; hvilket af Frih. Toll bejakades. Dä härefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölte Ulsk:s förslag till tullbestämmelser för artikeln kreatur, ropades starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge alt i afseende på denna artikel 1845 års tulltaxa borde fortfarande förblifva gällande samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande. 22:dra punkten, ang:de artikeln kött. Frih. Cederström: Då man vid många tillfällen under framhållande, för vära ögon, af föremålens synnerliga och trängande behöflighet, icke tvekat att bevilja åtskilliga betydliga anslag, så tror jag att de hvilka dessa skatters utgörande i märkbaraste mån drabbar nemi. jordbrnkarne, äfven torde med skäl kunna fordra, att deras bästa vid tulltaxans uppgörande något afses. Jag tror det derföre vara nödvändigt att lill ladugårdsnäringens skyddande bibehålla nu gällande tull och anser det behöfligt jemväl för alt förekomma det icke landtmannen i st. f. ladugårdsalsters producerande, slår sig mera uteslutande på bränvinsbränning, en tillverkning, som ej lärer skäligen kunna anses företrädesvis önskvärd, hälst öfverdrifterne i förbrukningen så ofta, och med beklaglig anledning, mycket blifvit öfverkligade. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Frih.
N:o 246, med den förändring sorn 8 Den 16 November f» m. i N:o 34y tillstyrkes. BprgafeStls prot.-utdr., som nu ej vo* re lill hands, hade blifvit eflerskickadt, och skulle underrättelse om nämnda. Stånds beslut äfven straxt blifva meddelad. Hr von Hartmansdorff: Af de beslut, som de öfriga Stånden redan fattat, lärer följa, alt åt den, som förrättar Just.ombudsmannens tjenst i Hofrätten, icke kommer att bestås någon högre aflöning, än Utsk:s sednare betänk, upptager. Jag vill således blott reservera mig mot beslutet, ty jag anseiorätt att icke åt vicarien gifva åtminstone lika aflöning med en assessor, enär en adjunetion, som räcker ifrån en riksdag till en annan, icke bör räknas lika med en adjunction, som räcker endast under en session eller någon kortare tid. Sedan Borgare-Stls prot.-utdr. nu äfven kommit till handa, upplyste lindert. Ridd Secret., att nämnda Stånd bifallit Utskts hemställan, att det arfvode, som kommer att af Riksg.cont. utbetalas till den, som efter Just.ombudsmannen Hr HolVälts-rådet Landin adjungeras till ledamot uti K. M:s och Rikets Svea Hofrätt, må ifrån den tid, då den nya statsreglerln tager sin början, få beräknas och utgå med ett förhöjdt belopp af y5o r:dr årligen, hvaremot Ståndet afslagit hvad Utsk. föreslagit i utlåt:na Niis 2/$.6 och 34g, om aflönings bestämmande för R. Sits blifvande Just.ombudsman och anvisande af arfvode ät den , som utses att Just.- ombudsmannens förut innehafvande tjenst förrätta. Uppå derefter framställd propos. blef StatsUtsk:s utlåt. N:o 34g af R. O. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning af StatsUtskis den 14 sisth Oct. på bordet lagda utlåt.
S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings Utskottets den 26 sistledne Martii afgifne, samt den 1 dernes eftermiddagen på bordet lagde ytterligare Utlåtande, angående grun. derne för dén blifvande Bevillningen , fann Högloflige Ridderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid dess den 24 sistledne Martii i målet fattade beslut, öfverlemna de uti berörde Utlåtande framstäldé åt det enligt 69 §. i Regerings-Formen till 30 Ledamöter af hvarje Riks-Stånd förstärkta Stats-Utskottets pröfs ning. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Riddarhus-Utskotfets den 18 sistledne Martn afgifne, samt dcti 24 1* samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående Löne-förhöjnihg för Riddarhusets Embetsoch Tjenstemän, stadnade Ridderskapet och Adeln i det beslut,' att ali fråga om Löne-förhöjning för Riddarhus-Secreteraren nu mera komme att förfalla; men att Betänkandet i öfrigt, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet Skulle återremitteras. Ut supra. Ridd. och Ad. Fröt. Vid förnyad föredragning af Expedltions-Utskötttets den 23 sistledne Martii af* låtne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående Förvaringsrum för öfverblifvande Exemplar af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, blef samma Memorial till Stats-Utskottet remitteradt, med anmodan att med Herrar Fullmägtige j Riksgälds* Contoiret öfverenskomma så väl om förvarande, sorn försäljning af nämnde Bihang. Ut supra.
M. sålunda i Nåder föreslagit, hafva' Rikets Ständer ingalunda förbisett, nyttan och angelägenheten af inteckliingsrättens betryggande, hvarigenom crediten skulle underlättas och svårigheterne minskas så väl för fastighetsegare, att erhålla lån, sorn för långifvare, att utan äfventyr göra sine penningar fruktbare; men sorn härvid jemväl mäste tagas i betraktande, att omvårdnaden om de omyndige utgör en bland samhällets heligaste åligganden, för hvilket, ändamål någon uppoffring torde böra tålas; att den ifrågavarande lagförändringen skulle minska, de omyndiges nu egande säkerhet hos sine förmyndare; att för närvarande icke finnes något, sora kunde motsvara denna säkerhet eller sättas i dess ställe; och att, då på bägge sidor möta olägenheter, äfventyret hellre tyckes böra drabba dem, sorn sjelfve kunna se sig före, samt genom försigtighet och omtanka i defleste fall afvärja skadan, än dem, hvilka, äro urståndsatte dertill; så hafva Rikets Ständer, då icke förmyndarekamrar, . eller andra för de omyndige tillräckligen betryggande anstalter kunnat allmänligen införas, funnit öfvervägande skäl för bibehållande af omyndiges, nu egande förmonsrätl; hvarföre, och enär E. K. M:s. Nådiga Proposition ej får annorlunda, än i sin helhet behandlas, Rikets Ständer amsen sigicke kunna den föreslag neLagförändringen antagahvilket Rikets Ständer skolat härmed i underd. anmäla.. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm: den 29 September 1834- Expeditions-Utskotiels Förslag till lind. Skrifvelse N.-o N:o 146. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Oct. 1834- Preste-Ståndet de-n 2 Borgare-Slåndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} angående förklaring af stadgandet rörande Landshöfdingarspensionsrätt. (StatsUtsk.
Slutet af dess första period säger, att ”så vidt kyrkorne egdes och kallelse-rätten utöfvades af Konungen”, d. ä. så vidt ingen enskild person innehade patronats-rälten, utan Konungen 28 Stats-Utskottets Utlåtande, Sto 182. var kyrkans patronus, ”hafva de gårdar i Halland, af hvilka Landgille utgjordes till kyrkorna, också blifvit bort stadde aj Konungens Länsman, sota i Christian lV:s store Recess (1 Bok. 4 Cap. 1 §) kallas kyrkans försvar, och som derföre i följe af samma lag 1 Bok. 4 Cap. 3f § bortstadde kyrkans jordar och i följe af 1 B. 4 Cap. 38 § dess span nu": Istionde.” Att Konungens Befallningshafvande skulle kunnat anföra betyget såsom bevis för sin mening om kronans rätt att bortstädja hemmanen, bade varit omöjlig!, så framt icke dels, genom en missläsning, orden: ”för kronans räkning” kommit att inflickas, dels de tillagda orden i periodens slut, hvilka just angifva skälet, hvarföre kyrkohemmanet borlstädjande besörjdes af Konungens länsman, råkat förbises. Det är nemligen tydligt, att författaren af betyget, genom den bifogade upplysningen om Danska Lagens innehåll, velat förekomma den villfarelsen, alt Konungens länsman bortstadde kyrkans egendomar i sin egenskap af civil öfverhets-person, då denna befattning tverlom tillhörde honom såsom kyrkans försvarare, likasom han i denna egenskap var förbunden enligt lagen, att bortstädja kyrkans tionde, icke för kronans, utan för kyrkaus räkning. I den följande perioden förklarar Professor Bjölderup uttryckligen, att kyrkan väl närmast var egare till de gårdar, af hvilka hon uppbar Landgille, men att Konungen utöfvade kyrkans rätt, så framt ingen annan innehade patronats-rälten. Slutligen har äfven i betyget, till ännu ytterligare upplysning, blifvit hänvisadt på ett stadgande i lagen, som bestämdt förklarar, att alla städjor, äfven af gårdar och jordar, skulle oafkortade tillkomma kyrkorna.
Utskottet härvid icke kunnat undfalla, att penningar könsa erfordras förr, än ifrågavarande spanmåls-tullmedel blifva tillgänglige, så har Utskottet derjemte skolat tillstyrka, alt på Riksgälds-Contoret må anvisas ett extraeller förskotts-crediti v, till beloppet motsvarande tullen A från utrikes ort inkommande 100,000 tunnor Råg, 100,000 tunnor Korn och 5o,ooo tunnor Hafre, med vilkor, att hvad som uppå detta Creditiv uttages, varder, utaf först inflytande tull för importerad spanmål, återguldet, och att, om dessa tullmedel icke skulle förslå till betäckande af RiksgäldsContorets förskott, bristen ovilkorligen skall fyllas genom återbetalningar af dem, hvilka undsätlningsmedel utaf detta Creditiv erhållit. 6 Stats-tJtskotlets Utlåtande Nio 355. För öfrigt får Utskottet, med anledning af hvad Kongl. Majit uti den Nådiga Propositionen behagat yttra, förklara, att, ehuru det af Kongl. Maj:t uppgifne sätt för undsättningars meddelande i allmänhet synes lamp» ligast, Utskottet likväl tillstyrker Rikets Ständer, att till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, att vidtaga de åtgärder, som för hvarje tillfälle pröfvas tjenligast och till ändamålet ledande.
Kammarskrifvare hos f. d. Kongl. Kommissionen öfver Tabellverket, till följd af detta euibetsverks reorganisation och en förändrad arbetsordning, nu ser sig beröfvad en lör sig och sin åldriga hustru samt barns uppehälle nödig och påräknad inkomst, under en lång följd af år uppgående till 8 å 800 I\:dr R:mt årligen och sålunda motsvarande den lägsta lönegraden inom embelsverken. E. o. Kammarskrifvaren L. F. Montelius har nemligen arbetat i nämnda verk nära 40 år, och har under den tid han derstädes tjenstgjort såsom e. o. tjensteman hufvudsakligen och oafbrutit varit anförtrodd det högst mödosamma och den största uppmärksamhet samt noggrannhet fordrande uppdraget, att, jemte upprättande af de s. k. ”liggarne”, sammanräkna massor af tabeller i och för uppgörande af de vidlyftiga General-sammandragen. Man behöfver blott kasta en flygtig öfverblick på dessa sammandrag för ali göra sig en föreställning om den skicklighet, vana och räknesäkerhet, som fordras för denna mängds af nummertal bringande till ett helt, och dessa egenskaper oaktadt kunde Montelius dock icke erhålla någon ordinarie beställning inom merberörda verk, som under hela sin tillvaro bestod af endast 2:ne ordinarier, sekreteraren och revisorn, medan ersättningen för hans arbete, år efter annat, utgickunder benämningen arfvode. Af denna anledning kunde Montelius ej heller vid Tabellkommissionens upphörande och dess göromåis öfverflyltande till Kongl. Statistiska Central-byrån göra något anspråk om sitt eget öfverflyttande pä pensionsstat. Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Direktion och redan var af sin Chef föreslagen till erhållande, af ordinarie kammarskrifvaretjenst, då samma Direktion plötsligen år 1824 upplöstes, på sådant sätt blifvit beröfvad alla utsigter till befordran på tjenstemannabanan, samt han, vid en ålder af mera än 60 år och i anseende till aftagande kroppsoch själskrafter, numera befunne sig uti en med afseende å framtida utkomst bekymmersam belägenhet; — men då en tid af 36 år numera förflutit, sedan Palmqvist var anställd i Statens tjenst, hvarest han aldrig innehaft ordinarie befattning, kan Utskottet ej tillstyrka beviljandet af det för honom begärda pensionsunderstöd. 63:o. Hos Borgare-Ståndet har Herr G. F. Ekholm uti väckt motion — med förmälan hurusom, sedan den på Rikets Ständers begäran inrättade, af Staten genom bidrag understödda, men hufvudsakligen af ett enskildt bolag uppehållna diligence-inrättningen för förskaffande af paketer emellan Stockholm, Göteborg och Helsingborg numera upphört, en af inrättningens tjenstemän, Johan August Furstenhoff, hvilken under mera än 20 års tid, i egenskap af Kamererare, med nit och trohet förestått bolagets hufvudkontor samt till allmän belåtenhet besörjt kommunikationens oafbrutna gång, gått miste om påräknad utkomst för framtiden, — föreslagit, att Furstenhoff, sorn offrat hela sin medelålders kraft och verksamhet åt ett allmännyttigt ändamål, derunder han förspillt sin helsa, samt saknade alla utsigter till framtida bergning, måtte varda å allmänna Indragnings-staten tillagd en årlig pension af 1,200 R:dr. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. 53
Malkolm höll just på att af honom underrätta sig om vägen till den gamla borgruinen, då Alfs uppmärksamhet väcktes af en person, som suttit hopkrupen tätt intill väggen vid trappan och nu steg upp och försvann in i huset. I samma ögonblick han reste sig upp tyckte Alf sig igenkänna den försvunna lottförsäljaren ifrån Hamburg. Det var endast en sekund hans blick träffat honom, och han kunde icke se hans ansigte, men någonting i figur och klädsel lät honom blixtsnabbt fatta idén, att det var han, och utan att gifva sig tid till närmare eftertanke skyndade Alf efter honom in i stugan. Inkommen såg han, att en gång gick midt igenom huset med flera dörrar på ömse sidor, alla stängda utom den till ett slags kök eller matsal, der fyra eller fem personer voro församlade kring middagsbordet. En äldre karl, klädd i den vackra drägt, som bäres i trakten af Regensburg, med silfvermynt till knappar i sin svarta sammetsjacka, sämskskinsbyxor och snörda kängor, och tvenne qvinnor, som tydligen voro hans hustru och dotter, sutto öfverst vid bordet. Den unga flickan såg så täck ut i sin toppiga filthatt med blommor, sitt svarta silkeslif med halssmycke och bröstet öfvertäckt af silfverkedjor upplagda på små hakar i otaliga hvarf, att Alf nästan glömde vid hennes åsyn, hvarför han inkommit. Värdinnan i huset, en femtioårig qvinna med röd hufvudbindel, var sysselsatt att åt sina gäster skära af en ofantlig limpa, som hon höll framför sig, och besvarade Alfs frågor med en helt förundrad min och ett fullkomligt nekande, att någon person, som motsvarade hans beskrifning, fanns i huset. Förlägen såg sig Alf omkring i rummet; der var verkligen ingen af de närvarande åtminstone, som liknade den han nyss tyckt sig se, och då gumman slutligen visade på en halfväxt gosse, som i detsamma kom in, försäkrade denne, att han kom ifrån skogen och alls icke sett de främmande förut. — Det var besynnerligt. Såg ni verkligen att någon smög sig in, — sade hustrun orolig och lade brödkakan och knifven ifrån sig.