Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Invisningar på varor duga till intet, om icke varorna sättas under publik vård — och någon controll är icke tänkbar, om varorna få förvaras i egna magaziner. Fråga bar under denna Riksdag förevarit, att på så sätt få belåna spannemål, men blifvit afslagen. Helt annat blir förhållandet, om varorna ställas under publik vård. Jag tror, att om raan utan aila långa uppställningar blott nyttjar ordet vexlar, blir punkten alldra tydligast, och då försvinna alla farhågor, att andra än de, som äro lika med utländska vexlar, kunna belånas. Herr Hjerta: Herr Rosenblad har framkommit med ett förslag, som betydligen aflägsnar oss från ifrågavarande öfverläggningsämne. Jag anser det vara bäst, alt vi hålla oss vid det föredragna momentet, och sedan afgöra maximibeloppet. Nu är egenteligen fråga blott om hypotheksvilkoren. Jag instämmer ej med Friherre Cederström deri, att utländska vexlar böra häldre belånas än inländska. Pröfningen af utländska namns säkerhet måste vara ännu svårare än den af inländska. En sådan belåning skulle icke 202 Den 7 December f. ni. eller befordra ändamålet, att öka afsättningens liflighet. Vexelrytteri anser jag i alla fall farligare än Invisningsrytleri. Då vi komma dertill, skall jag söka visa, hvad BancoStyrelsen bör iakttaga för att afvärja ett dylikt ondt. Jag anhåller nu om proposition å Utskottets förslag blott med den förändring, alt orden: å betalningen för af yttrade varor må utgå. Det är allt hvad som behöfves. BancoStyrelsen meddelar icke lån å utländska vexlar. Herr Cederschjöld: Genom hvad Herr Rosenblad nyss föreslagit är väl förekommit, att en annan af Compagniet sedermera kan få lån, men ej det farligaste, nemligen att alla tre på en gång taga lån, och således plundra Banken på 60,000 R:dr.
Hvar och en handlar naturligtvis enligt sin öfvertygelse och efter hvad han anser vara det rätta. Jag för min del kan icke fiona annat än att ett sådant upprifvande af R. o. Ad:s en gång fattade beslut, såsom här blifvit ifrågasatt, verkligen skulle vara ett förnärmande af R. o. Ad:s värdighet, ty det kan väl icke vara fullt värdigt för ett Stånd, att ena dagen, då ett stort antal ledamöter äro närv:de, fatta ett beslut, och några dagar derefter, då en stor mängd af dess ledamöter rest sin väg, fatta ett annat beslut, som helt och hållet upprifver det förra. Detta skäl skulle för mig vara alldeles tillräckligt för att anhålla om afslag på inbjudningen, hvilka åsigter jag än hyst i sjelfva saken; nu tror jag dock att äfven med afseende på denna, det finnes åtskilliga skäl, som tala för afslag. Hvar och en af de banor, som R. St:r vid denna riksdag beslutat, utgör något fullkomligt helt för sig; så är förhållandet med banan mellan Kathrineholm och Norrköping, likaledes med banan mellan Porla och Christinehamn, samt den mellan Stockholm och Upsala. Skulle det val nu vara skäl att kasta bort ännu ytterligare en million på en bana, som endast skulle utgöra början till ett nytt system? Jag kan åtminstone icke finna att detta vore lämpligt. Man får icke heller lemna åsido, att då R. St:r redan så betydligt öfverskridit hvad K. Mi sin Propos. föreslagit för jernvägsbyggnaderna, så bör man icke kasta ut ännu en million på ett företag, som icke skulle komma att medföra något vidare resultat. Jag anser äfven, att, i en så vigtig fråga som denna, det vore lämpligt att ytterligare undersökningar anställdes, innan man bestämde riktningen lör den ifrågav:de banan. Är man så säker på att sträckningan mellan Upsala och Sala är den rätta, så gör det ju ingenting att vänta med att bestämma riktningen, till dess undersökningen försiggått; men det tycks nästan som om de personer, hvilka bär så ifrigt förfäktat nämnde sträckning, fruktade en undersökning, eljest kan jag icke fatta hvarför man nödvändigt vill, genom att kasta ut en million, binda sig i detta afseende. Jag förenar mig med Hr Skogman och anhåller om afslag på inbjudningen.
Senare Momentet af Utskottets ofvanberörde Betänkande, rörande afgifter till Städerne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar, är af alla 4 KiksStånden bifallet; Och som, om det af V. BorgareStåndet dervid gjorde tillägg, något af de öfrige 3:ne RiksStånden sig icke förenat; altså anser Utskottet samina tillägg förfalla. Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut i i någre delar af Statsregleringen. Enligt respective RiksStåndens, till Utskottet aflåtne, ProtocollsUtdrag, innefattande de i afseende på regleringen af RiksStatens 8.de och samt Allmänna IndragningsStaten tagne beslut, är Utskottets vid 8:de HufvudTiteln, i Betänkandet N:o *47? 33 Puncten, och Utlåtandet N:o 200, 6:te Puncten afgifne tillstyrkande ”om anslag pä Stat af 1000 R.dr till de nödvändigaste Löneförbättringar ät Tjenstemän och Betjente vid Stulerierne samt af "000 R.dr till Uästafvelns förbättrande j jemte underdånig hemställan till K. JU.t frän R. St.-r , att Ottenby Kungsgård med tillydenheter j dock utan någon Statens kostnad för återvinnandet j inäj då ar-* 562 Stats-Utskottets rcndet derå pä ett eller annat sätt i laga ordning upphörer j ansins och användas till Stuteri efter de föreskrifter , som K. M:t kan pröfva lampel igt, att efter vederbör andes hörande, i Nåder meddela.''’ bifallet af H. R. o. A., H. PrästeStändet och Y. BorgareStåndct, samt jemväl af H. BondeStändet i allt öfrigt, utom hvad angår Anslaget af 8000 R:dr, i afseende hvarpå Utskottets tillstyrkande blifvit af BondeStändet afslaget.
Summa 330,059: 43. — 351,855: 22. 3. § I Enligt den i sednaste revisions-berättelse intagna tabell, uppgingo Kongl. Theaterns skulder vid slutet af spelåret 1853—1854 till 86,577 R:dr 38 sk. 11 r.st; och hafva skulderna äfven sedermera tillväxt, så att beloppet af Kongl. Theaterns, under Hans Maj:t Konungens höga garanti till betäckande af dessa skulder, upptagna lån vid utgången af spelåret 1855—1856 utgjorde 99,700 R:dr. § 2.’ Revisoreme hafva icke funnit något att erinra vid dessa räkenskaper. Kongl. Serafimer-ordens-gfllet. (Allmänna Hospitalsoch barnhus-fonden) Räkenskaperna för år 1854 äro i Kongl. Kammar-rätten granskade, utan anmärkning, hvaremot de för år 1855;.ännu icke undergått granskning derstädes. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemtas af följande tabell: — 200 — Debet. Uppbörd: Köpeskilling för försålda fastigheter Ersättning för genom Götha kanal förlorad jord 846: 39. Balans till påföljande år: Credit. Afskrifning. Utgifter: — Transport Balans till påföljande år: Antalet af dårhushjon och prof kurs-patienter vid rikets hospitaler under revisions-åren har, enligt räkenskaperna, utgjort: Dårhus-hjon. Profkurs-patienter. vid Upsala hospital. n Nyköpings » :> Wadstena » » W exiö r v Wisby » n Malmö ri » Götheborgs a » Hernösands » År 1854.
Sv. mil 2 2,69 under det att afgiften med ordinarie posten belöper, för person och Sv. mil, allenast med Snällpost till 1,4 å 1,30 Vagn med konduktör 0,90 Dito utan Dito ö,/8 samt för plats på kuskbock per Sv. mil circa 14 öre mindre. De genomgripande förändringar, som i senaste tider i Preussen egt rum, så väl i hänseende till trafiken i stort medelst jern vägsnätets samt vattenoch de vanliga väg-kommunikationernas städse fortgående utsträckning, som äfven genom hela Postväsendets omorganisation, hafva påtagligen måst åstadkomma väsendtligt ändrade förhållanden i afseende både på rörelsen, och den deraf beroende financiella ställningen. Här kunna naturligtvis inga andra statistiska uppgifter i dessa ämnen framläggas, än sådana, som uteslutande afse postväsendet. Men dessa äro af det stora interesse, att af dem här må meddelas ett sammandrag. Postförvalthingen hade i inkomUtgifter Dessas proÖfverster Th:r Th:r cent-förhålskott lande till Ink. Bilagan M 1. 42 Preussen. InkomUtgifter Dessas proÖfverster Th:r Tiar cent-förhålskott, lande till Ink. Ännu år 1843 innehöll tariffen för Brefportot en skala af 21 satser med afgifter från 1 till 19 Sgr. för breflodet. 1845 minskades tariffsatserne till 8 och afgiften till 1 ä 6 Sgr; och 1851 ytterligare satserne till 3 samt portot till 1 å 3 Sgr. Verkningarne häraf synas af nedanstående siffror, utvisande förhållandena i millioner. Inkomst af Antal vanAntal vanAntal Bref År. brefbefortl rinliga bref. liga Pakeoch Paketer gen. Th:r ter. med penningar. 1843. 6V2 Ar Inkomst af Resande med Posten i mill. Th:r. Antal Resande med ordinarie Posten. Antal Post-anstalter. Postförvaltningens personal. Antal Posthästar. Antal Postiljoner. Antal Kongl. Vagnar. Antal Posthållare-vagnar och slädar. Th:r.
Det var bokhållaren på bruket, Hellman, en yngling af ett stilla och hyggligt väsende, likväl var han något tafatt, och rodnade gerna, då någon fästade sina blickar på honom. Han hade någon gång, dock högst sällan, besökt ryttmästaren, och alltid under förevändning af någon affär. Huru gerna skulle han icke under dessa besök vilja ha kommit i språk med Lydia, men det tordes han inte, oaktadt Lydia visserligen var den minst farliga menniska under solen. Hvarje gång han gick till ryttmästarns, föresatte han sig: «i dag skall jag tala med henne,» men hvarje gång han åter gick derifrån, fann han sig hafva brutit denna föresats. Men i kyrkan såg han på henne ifrån gudstjenstens början till dess slut, och för denna glädje, som kom hvar sjunde dag, arbetade han så träget och snällt de sex. Lydia föll det ej in att undra på att han ej sökte komma i språk med henne; hon tyckte att han ej kunde annat. Lydia och hennes föräldrar hade på denna afton så mycket att samspråka med hvarandra, att den unga friherrinnan af dem verkligen blef litet negligerad. Men när de någongång märkte detta, och för sin försummelse ville ursäkta sig hos Nanna, förbjöd hon dem på det mest älskvärda sätt att sysselsätta sig med henne, och påstod att hon hade så mycket att språka med herr Hellman, som hon ej träffat på ett par år, då han var engagerad hos hennes föräldrar. Det syntes också verkligen, som om Nanna och Hellman voro animerade af hvarandra – åtminstone hade Lydia aldrig sett honom så munter, och i Lydias hjerta vaknade en besynnerlig känsla, hvilken hon förut aldrig erfarit, och för hvilken hon ej kunde göra sig reda. Det förekom henne emedlertid dunkelt, att hon skulle hafva hållit af Nanna mycket mer, om Hellman ej varit så munter, då han talade med henne, och det gjorde henne ondt, att Hellman kunde vara så glad, då det var sista aftonen de voro tillsammans. Det bidrog visserligen ej att förändra dessa hennes tankar, då Nanna gick ut, blott åtföljd af Hellman.
Den under revisionsåren inträffade minskning i inkomsterna, hvilka understigit utgifterna, år 1848, med 7,226 Ridr 25 sk. 10 rst., och, år 1849, med 12,098 Ridr 33 sk. 6 rst., har härrört deraf, att spanmålsprisen under förstnämnde båda år voro så låga, att de influtna medlen för hospitalets kronotionde samt hemmansräntor och arrendespanmål under dessa år uppgått till betydligt mindre belopp, än 1846 och 1847 års spanmålsmedel; utgörande skillnaden, år 1848, 5 å 7,000 Ridr samt, år 1849, 8 å 11,000 Ridr. Till förekommande af dylika missförhållanden för framtiden, har väl Direktionen beslutat, att, i den mån underhållstagare å hospitalet afginge och så vidt möjligt vore, minska deras antal, men, ehuru det synes sannolikt, att, till följd af fördelaktigare spanmålspris och genom vidtagande af den utaf Direktionen beslutade åtgärd, utgifterna derefter icke så betydligt, som under revisionsåren, komma att öfverstiga inkomsterna, måste dock ofvanberörde förhållande väcka farhåga för hospitalets framtida bestånd; Revisorerne hafva derföre trott sig böra å förhållandet fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet. §. 2. Sedan hospitalet, genom gåfva, erhållit en inteckning å 1,000 Ridr banko i fastigheten Nio 4, qvarteret Sparfven i S:t Johannis församling, har Direktionen, under loppet af år 1849, för hospitalets räkning inköpt nämnde fastighet; men då af räkenskaperna ej kunnat utrönas, huruvida denna egendom under året lemnat någon afkastning, äro Revisorerne icke i tillfälle att bedömma, om berörde fastighetsköp varit med hospitalets fördel öfverensstämmande. — 201 — §• 3. å siffanhSlaleiS/»ke"Skap8r 1 K0n,?1- Ka“rrätten granskas endast i afseende nine ritsel?
Vid ett utbyte af natur sorn den nu ifrågavarande, der sannolikbeterne för penningens i framtiden bibehållna värde, vid jemnförelse mot varuvärdena, i min tanke, fullt ut uppväga de betänkligheter, som deremot kunna anföras, tror jag, för min del, inga förluster för Verk och Inrättningar skäligen kunna befaras, genom antagande af den vida enklare och ändamålsenligare expedienten, att sätta dessa ersättningsbelopp, fullt mot fullt, i penningar, efter ett lämpligt medium af hvad förut genom indelningarne nämnde Inrättningar tillgodokommit, helst, derest ett ofördelaktigare utslag i framtiden skulle kunna ådagaläggas och behofvet brafver, Staten altid måste mellankomma med understöd åt dessa för det allmänna vigtiga Stiftelser, samt betydlig vinst bör kunna uppstå genom möjligheten att ordna förvaltningen på ett mindre kostsamt sätt, än för närvarande kan ega rum vid de Heste af dessa Inrättningar. Bland hufvudsakliga fördelar af ersättningens bestämmande i penningar torde, utom nyss omförmälde nedsättning i Inrättningarnes egne förvaltningskostnader, kunna anföras, att de för räkenskapernes, och, i allmänhet, hela Finans-förvaltningens enkelhet menliga förslags-anslagen icke öfver behofvet ökas till antal, att markegångssättningens orimligheter inskränkas i verksamhet, och att det högst vidlyftiga arbete undvikes, som genom en mängd, djupt i specialiteterne ingående, Staters, hvart femte år nödvändiga omarbetning uppkommer. 4:o I afseende pä Redogörelsen. Ehuru det af pluraliteten föreslagna sätt för Redogörelsens ordnande, i min tanke, eger ett afgjordt företräde framför det för närvarande gällande, anser jag för min del. att ett ännu enklare och ändamålsenligare kunnat föreslås. Detta sätt är i korthet följande.
»Hon hörde ju inte på, hva' jag sa', och inte du heller! Sådan skam, att hon andra dagen, det var en fredag och det småregnade, så att hon måste ta' den stora, gröna paraplyn och schal på hufvudet, att hon andra dagen gick åstad till hans hem, till hans högtuppsatta, rika föräldrar; sådan skam!» »Det högfärdiga packet, kommerserådets!» »Och ställde till ett förskräckligt spektakel hos dem, talade om det, som om det hade varit något, och Gud vet att det bara var, att han ... att han tyckte jag var beskedlig och snäll, och jag tyckte om honom tillbaka, och att han ibland skref verser!» »Nog var Petreus oduglig», afbröt fru Lamström, »men så galen var han inte! Verser, fy...» »Och i verserna stod en del sådana ord, som kunde missförstås af andra, inte af mig. Allt nog, hans föräldrar ville inte höra talas om någonting utan skrattade åt fostermor, som kom och friade för mig. Då blef fostermor ännu argare, förbjöd studenten vårt hus och så blef det slut. Det, som varit så litet, så att det aldrig kunde växa och bli något.» »Visade han sig därefter inte mer hos er, den tappre hjärteriddaren din?» frågade änkefrun med ett obeskrifligt föraktfullt tonfall i rösten. »Nej!» Kusin Schana såg ut genom fönstret och följde med blicken röken från skorstenen på huset invid. Den slog rätt upp mot den blå himlen och försvann i allt vidare ringlar högt upp. »Ibland i skymningen gick han förbi, och jag fick ju mina bref genom dig. Två gånger möttes vi händelsevis, och han kom då och talade några ord med mig ungefär likadant, som det stod i brefven...» »Verser?» »Neej, men det var väl sådan där poesi.» »Poesi!» Fru Lamströms grofva röst uttryckte, då hon uttalade detta ord, en hel värld af koncentrerad indignation. »Det var», ursäktade sig Schana med sitt stilla leende, »på våren, och han reste bort till sommaren och dröjde borta i flera år. Gud vet, hvar han var.
Hörer’till Bevilja. t/tik, Betänk NJ< I Sammandrag öfver TaxeringsLängde'rne >T:o 3 uti .Län för år 1 8 För Landet K. N. Stad Jf. N. dito fammi Hem man. Egendom tillhörig Kongl. Majit och Kronan. Lä gen heter. Qvar nar* > H fl) 3* CD 3 P P - Lägenheter, sorn betala 30 procent af Räntan. > <*? Egendom, som disponeras af AkademiStaterne. Hem man. FrälseRäntor. Lä- genheter. Qvarnar. • < C <5 p: P: pr > fT CCD Clfl) > i-*» > & P H H 3 H 3 c p 3 £L 0! ro ro 1 • 3 p 3 U p P W era s1 p —> 3 era, a. jEgendom, tillhörig all Bolag marina > era] C? *-3 w. s > p CO ,p £* p fl) t-3 O r> Hem man. Lä gen heter - Qvar nar. C? Q ™ Ci p5? w ■ >S c <0 2 C p O t-j. fl» Egendom, tillhörig Fromma Stiftelser. Hem man. Fräl se man tor. Lä gen heter, Ovar w nar. > o P^ o: rj w ^ s*r *1 P CD £ 3 ? P P O Q - 1- L;tt, Ff, Heter till Ber illning*Utskottets Betänkanden Sammandrag öfver TaxeringsLängderne N:o 4 uti För Ilandet N. N. Stad N. N. dito Summa Hemman. Lagenheter. EergVerk. < < P: P: P: CiCU -PCi) > CD M» > CD >-* 3 P ■ H C 3 P H c 3 p h-* H 3 CD CD CD ' 3 3 P P P * Manufakturier, Fabriker, Verk och Inrättningar. > 3 <1 p: H C CO CD 3 Xjän för år 18 Qvarnar. Hörer till Bev. Utsk. Betänk. Nto 43« fe: Sammandrag öfver TaxerirtgsLängderna N,'o 5 uti.
Denna östra riktning har från Upsala till Stockholm blifvit lagd uti en alldeles rak linie; men, huru sannt det än må vara att en stambana ej bör läggas i några onödiga krokar, måste man dock understundom afvika från denna grundsats, då ett stort segelbart vatten ligger på den ena sidan och man på den andra har en bred fast landsträcka. Mer skäl hade således varit, att de, som förordade riktningen öster om Sigtunaljärden, hade dragit den genom Widbo socken samt sedermera låtit vägen följa den fruktbara dalgång, som bildas af Danmarks socken. På så sätt hade mellersta delen af Stockholms län och Roslagen haft någon verklig fördel af jernvägen, hvilket deremot nu, genom denna östra sträcknings föreslagna förläggande uti rak linie, icke är händelsen. Att, på sätt nu antagligen blir fallet, nyssnämnde delar al landet börja anlita jernvägen på ett afstånd från Stockholm af endast 2i mil, sedan man den föreg:de väglängden transporterat sina produkter på hjuldon, är väl icke någon så synnerlig stor fördel Hvad jag för ingen del kan biträda, är att den mellan Örsundsbro och Upsala föreslagna jernvägen skall blifva en stambana. Ingen kan väl förbise den stora vigt, som Upsala eger för landet. Nämnde stad är nemi. säte för universitet och länsstyrelse och centralpunkten för sin orts rörelse; men! månne likväl dessa förhållanden äro tillräckliga skäl för att genom en stambana förena denna stad med statens banor? Mig synes vara vida ändamålsenligare att R. St:r anslå de medel, som kunna vara erforderliga till understöd för det bolag, som åtager sig att föra vägen dit fram. Jag skulle, för min del, högeligen beklaga, om R. St:r fattade ett beslut, hvarigenom de sidoarmar, som kunde ifrågakomma att från en stambana utsträckas, byggdes' på statens bekostnad. Hvad skulle val konseqvensen deraf blifva? Jo, — stambanan från Örsundsbro skulle förr eller sednare föra med sig en ytterligare stambana mellan Upsala och Gefle. Följden åter deraf blefve den, att den ena orten efter den andra skulle framställa lika berättigade anspråk på statens mellankomst i berörde hänseende.
Hvad han har spelat för roll vid valhistorien, är ens egna lösa misstankar. Du vet, jag svärmar sannerligen inte för dem men jag vill inte vara med om att behandla dem orättvist. Därför har jag också i dag bjudit dem på eget bevåg. KATRINE. skulle jag sannerligen inte trott dig om, Leonora. Du brukar inte vara så ömsint, när det gäller folk, du inte bryr dig om. LEONORA Till din allra intimaste torsdagsmiddag Det (kort). Kanske inte ofta. Nu skall de i alla fall med. KATRINE (betraktar henne). Jag känner icke igen dig, Leonora. LEONORA (spotskt). nog af Emilies förundran. Ursäkta mig, Katrine men i dag har jag haft (Emilie, som hela tiden Leonora varit inne, suttit stilla i länstolen vid kaminen med ryggen åt henne, bitit i näsduken och stirrat framför sig, reser sig nu stilla upp och går ut i matsalen. Katrine och Leonora se båda efter henne.) 105 KATRINE (med fasthet). förande under en längre tid... Och nu sist det här. (Visar på floret, som hon tager upp.) LEONORA (ironiskt). Emilies »förundran» är berättigad. Hela ditt upp storartadt minne och storartad fantasi! Det be Du också! Min gud, hvad ni allesammans ha höfves bokstafligen icke mer än den där trasan, för ett naturalistiskt melodrama som... Ja, som hvad egentligen? KATRINE (medlande). att jag skall vara mogen till att lifslefvande placeras i långt, men hon är en smula hysterisk i denna sak. Om du blott hade visat henne litet förtroende... LEONORA (afbryter). Jag medger naturligtvis, att Emilie gått något väl Emilie förtroende? Hon har icke kastat sig i armarna på mig och tillstått, att hon älskar... KATRINE. Förtroende Hvarför skulle jag egentligen visa Leonora LEONORA. veta, hon lägger inte band på sig. Det vill säga, jag antar icke, att det precis blir i mina armar hon kastar sig. KATRINE. Nå ja! Hon gör det kanske snart. Gud skall
R:dr att från Rikgälds-kontoret utbetalas emot, bland andra, följande vilkor, nemligen: att ett nytt bolag för nämnde jernvägs ulförande borde vara bildadt före den 1 April 1855 samt förvärfva sig eganderätten till den redan anlagda delen af jernvägen jemte de arbeten, som å den öfriga delen deraf blifvit utförde eller påbörjade; att det nya bolaget äfven borde åtaga sig betalningsskyldigheten för det från Handelsoch Sjöfarts-fonden utgångna lån, i afseende hvarå Riksgälds-kontoret skulle ombesörja verkstäl - 8 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 27. ligheten af de årliga ränteoch kapital-inbetalningarne, emot öfverlåtelse å Riksgäldskontoret af Handels och Sjöfarts-fondeps fordran; samt att de vid jernvägsanläggningen återstående arbeten skulle, genom det nya bolagets försorg och under Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader inseende, inom den 1 Juli 1856 utföras och fulländas i öfverensstämmelse med den plan till dessa arbetens verkställande, som af Kongl. Maj:t blefve i nåder fastställd. I afseende å begge dessa låns återgäldande, som skulle ske till Riksgälds-kontoret, stadgades, att det äldre lånet borde från och med 1859 års början, och intilldess detsamma blefve till fullo liqvideradt, återbetalas medelst erläggande af fem procent årligen utaf detta låns ursprungliga belopp, dervid fyra procent årlig ränta komme att godtgöras för det före hvarje liqvid återstående kapitalbeloppet och det öfriga afgå på kapitalet; samt att å det nya lånet, hvilket utan ränta och kapitalafbetalning finge innehafvas under den för arbetets utförande afsedda tid, skulle, efter nämnde tids förlopp, inom slutet af hvarje år erläggas tre procent, hvaraf skulle beräknas två procent årlig ränta för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts, och återstoden utgöra kapitalafbetalning.