Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En kärleksfull mor har svårt att stå emot dessa försök, som göras i en så täck form under smek och kyssar. Ja, otaliga äro dessa bakportar, som det uppfinningsrika barnasinnet med klok blick letar upp för att på omoch smygvägar nå förbjudna mål. Äfven vid den omsorgsfullaste uppfostran, där kärlek parar sig med nödig stränghet, begagnas de helt oförhappandes. Detta första, farliga steg från den raka vägen kan lätt föra till de sorgligaste följder, laster och lögn. Den som har sitt barn kärt och är medveten om uppfostrans djupa innebörd, må se till att genom klok vaksamhet och strängaste konsekvens, framförallt vid fullföljandet af engång ålagda bestraffningar, skjuta en säker rigel för alla dessa bakportar, så farliga och förföriska för våra kära unga. Fru Hildegard. På femtiotalet. n stor del af Iduns läsarinnor nj uter antagligen nu som bäst sitt ljufva dolcefar-niente ute på sina täcka sommarvillor eller har afrest till hafskusterna för att där tillgodogöra sig de friska vindarnes och de salta böljornas smek. Sommaren står i sin fagraste skrud och alla, som så kunna, skynda att lämna städernas kvalm för att i solljus och skogsdoft hämta ny näring åt kropp och sinnen. Vår tid är så rik på resurser, att hvad som för några tiotal år tillbaka ansågs nästan omöjligt, nu medför föga svårigheter — såvida börsen ej är alldeles tom. K o m - munikationerna hafva naturligtvis gjort sitt till. De lätta, gråblå ångbåtarna glida nu in i de mest undangömda vikar, och hvart efter en liten fager, skuggig vrå upptäcktes, fick den lilla fiskarstugan maka åt sig för att gifva plats åt en täck villa med veranda, omgifven af syren och jasmin. På ett par timmar är man därute, där yra böljor hoppa mot stranden; färden går som en lek. T a n - ken eder, ärade läsarinnor, den tid, när man för att komma ut till ett sommarnöje, då vanligen en rödmålad eller grå, smått mosslupen stuga, måste begagna sig af en hederlig rospiggskuta och ibland, med dålig vind, tillbringa ett dygn på vägen.
Det var icke allenast med de af danske konungen raserade befästningarne och magasinerna som hoppet försvann, ack nej, det hade åtföljt den kula, som förirrat sig i löpgrafven vid Fredrikshall. När sent omsider en dag ”kong Carls ofred” förbyttes till fred och staden åter hade frihet och tillåtelse att andas ut, lågo sinnena ännu i en djup dvala, och så lågo de långlig tid, särdeles sedan kung Carls tio år, d. v. s. de skattfria, gått till ända. Det var nu icke blott ett dödvatten som gick genom ”Strömmen” – det var rent af en död stad. Och stort under var att denna stad någonsin vaknade igen. Nästan hvarenda billig ansökan, som den gjorde, afslogs, och en oändligt liten ersättning härför var den medgifna rättigheten att få upphandla jern i Wermland och bränna tjära af stubbarna på Dalsland. Denna s. k. ersättning var af så mycket mindre värde som stadens handlande icke fingo uppköpa oxar för att gå i byteshandel åt Wermland. Och hade icke vid denna tid en hummerhandel med Holland kommit i gång, snarlik den som nu drifves med England, så skulle höga öfverheten kunnat komma i tillfälle att låta bränna tjära af stadens egna hus-stubbar. Tyvärr hade kung Carls anförvandter icke ärft hans sympati och intresse för den lilla staden. Intill år 1750 fins ingenting annat anmärkningsvärdt att omtala än fattigdom och elände. Men under det året fick staden åtminstone bevis på att menniskan kan lefva länge äfven under dessa husgudar, ty inom samma år dog der en oldtmor på 124 år. 1759 tilldrog sig en annan märkvärdighet, som utan tvifvel ansågs båda någon förändring i tidsförhållandena. Natten emellan den 21 och 22 december förnams en jordbäfning, som varade i två à tre minuter, ”af hvilken husen skälfde och ett dön hördes i luften alldeles såsom af en häftig eld, hvarför ock alla de, som deraf uppväcktes utur sömnen, trodde vådeld hafva fattat i tak och öfverrum och skyndade sig oklädda ut på gatan”7
Jern-cisterner för Waxholms fästning 4,000: Jern-kettingar till d:o 12,600: — Stängning af Pålsundet i Stockholms skärgård 10,000: Kegements-instruinental-kistor 7,933: 40. Anskaffning af en jern-ugn till kanonkulors glödgande 3,527: 4. — Ammunitions-persedlar för fält-artilleriet 20,059: 4. Anskaffning af 113 stycken nya tält 7,049: 13. — Sylön för 10,000 stycken kapotter 6,862: 32. — Anskaffning af 3,000 par nya stöflar 18,012: Sylön för 6,000 par byxor 3,000: Anskaffning af sjukvårds-materiel för Arméens reserv-förråd - 14,439: 30. 6. Servis m. fl. persedlar till 1854 års garnisonsförstärknings-kommenderingar å Waxholms och Carlstens fästningar 15,275: 11. — Materialier till 10,000 stycken kapotter och 25,000 stycken nya tändhatts-väskor för beväringsmanskapets behof 154,196: 18. 3. Sängklädes-persedlar för Dal-regementets kommendering till Drottningholm och Ladugårdsgärdet år 1854 1,139: 15. — D:o för Skaraborgs regementet arbets - kommendering till Carsborgs fästning år 1854 1,410: 16. — Diverse persedlar för artilleri-kommenderingen å Ulriksdal åren 1854 och 1855 688: 8. — D:o för å Waxholms fästning år 1854 förlagde garnisonsförstärknings - kommen deringar 240: Sjukvårdsm. fl. persedlar för Gottlands nationalbeväring och till ön beordrade kommenderingar ur Arméen samt servis in natura till Kommendanten å Enholmen 4,142: 1. 8. 495,362: 13. 3.
De, jemlikt Eders Kongl. Majits nådiga Bref den 26 Juli 1840, till Eders Kongl. Majits Befallningshafvande i Wermlands och WesteVNorrlands Län inbetalda 1,000 R:dr ät hvardera, utgöra ej allenast premier för befrämjandet af tjäruoch potlaske-tillverkningen, ulan jemväl premier för betydligare uppköp af nämnde artiklar; och då Eders Kongl. Majit tillika i nåder förordnat, att anslagen borde af Länens Hushållningssällskaper disponeras för ifrågavarande ändamål, med villkor, att premier för ti 11verkning af nämnde artiklar icke linge utgifvas till högre belopp, än 25 procent af tillverkningsvärdet, innefattas uti deLta villkor sättet, huru medlen borde af Hushållssällskaperna, hvilka ej till Kammar-Rätten afgifva redovisning, användas för det afsedda behofvet. Be - — 41 — Beträffande den åren 1840 och 1841 verkställda utbetalning af 1,000 R:dr årligen till hyra för Öfver-Stålhållare-Embetets och SlottsRätlens embetsrum i Westinska egendomen, hvilken utbetalning sednaste Revisorer, likasom de föregående, ansett kunna besparas, emedan Revisorerne förmoda, att tjenlig lokal i Kronans hus för dessa Embetsverk må hafva funnits, så är detta en fråga, hvaruti Stats-Kontoret, sorn med publika husen i Stockholm ej har befattning, följaktligen ej eller kan lemna någon upplysning; varande berörde hyra, genom Kongl. Brefven af den 26 November 1823 och 31 December 1828, anslagen att ulgå af Allmänna Indragningsstaten. Stals-Kontoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäkligste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligligste tjenare och undersäter, P. WESTERSTRAND. C. E. af Tuneld. L. G. af Sillén. Tu. Nyström. P. G. Wei.in.
SD. ^edan Prest-Slandet, igenom inkomne Protocolls-Utdrag, blifwit underrattadt om de olika Beslut, uti hwilka Riks-Standen stadnat, angående det Utstött, till hwilket Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående Pasievolance-Inrättning för Jndelte Infanteri-Regementernes underhallande wid möten och marcher, borde remitteras, och ehuru Ståndet icke kunde frångå sin öfwcrtygelse, akt det af Riksdags-Ordningens 34 §. ägt full anledning till sitt den 2; innewarande Maji fattade Beslut, att högstberörde Nådiga Proposition till Allmänna Beswärsoch Ekonomie-Utstottet remittera, utan att genom en sädan Remisi pä något satt inskränka Riksens Ständers rätt att härutinnan besluta, och detta ärende gemensamt med Kongl. Maj:t afgöra; dock likväl och för undwikande af tids utdrägt, och uti förmodan, att Riks-Ständens olika tankar härom såmedelst lättast skulle kunna förenäs; fann PrestStändet för sin del skäligt, att lika med WälloflBorgare-Standet och Hederw. Bonde-Standet, samt i stöd af Riksdags-Ordningens z6 §., tillsatta ett särskilt Utstött, för att osivanförmälda ärende bereda och med sitt Utlåtande deröfwer till Rik - Den 28 Majk. z?9 sens Ständer inkomma: instämmandes Prest-Ståndet i HederwBonde-Ständets Beslut, att besagde Utskott mä utgöras af 6 Ledamöter frän hwarje Ständ. Ut siirra. klx krotocollo, I. U. siv.
För att kunna bereda en ändamålsenlig reglering af Provincial-läkarevården , har Collegium ansett erforderligt, att de från och med 1828—1830 årens Riksdag tillkomne extra Provincial-läkarebefattningar, hvilka icke af Bataljons-läkare innehafvas, eller der denna förening ansågs olämplig, måtte på ordinarie Stat öfverflyttas, och lönerne dervid i allmänhet bestämmas till lika belopp med nuvarande ordinarie Provincial-läkarelönerne, eller, för jemn räkning, till 33 R:dr 10 sk., med skälig förhöjning, då Districternes ofördelagtiga beskaffenhet sådant fordrade, samt att nya Provincial-läkarebefattningar för de Län och District, der behofvet så fordrade, varda inrättade; varande af Collegium, i öfverensstämmelse med dessa grunder och efter pröfning af de från Konungens Befallningshafvande i Rikets samtlige Län, efter Communernes hörande i fråga om fördelning af de vid sistförflutne Riksdag anslague extra Provincialläkare-arfvoden, afgifne utlåtanden, serskildt för hvaije Län föreslagne de åtgärder, som för en ändamålsenlig reglering af läkarevården ansågos böra vidtagas och för hvars utförande erfordrades det af Kongl. Majit äskade anslag, 5,666 Ridr 32 sk.
Straxt inom salongsdörren stod värden, en högväxt man med krokig näsa och högdraget utseende, samtalande med en af sina grannar, hofmarskalken och riddaren af Wasaoch Nordstjerne-orden, Tjurhufvud. Samtalet emellan dessa begge herrar blef dock som oftast afbrutet, ty baron Stjernfeldt måste naturligtvis säga välkommen åt hvar och en af sina gäster, och detta välkommen visste han ganska väl att variera efter hvars och ens rang och värdighet. Då någon med helt simpel svart eller blå frack, utan jernkontorsmärke, inträdde, kunde han omöjligen urskilja hvem det var, utan en god stund plira med ögonen, och då hette det: «ack, förlåt mig, jag hade så när inte kännt igen – det är ju herr – välkommen, min vän!» – och lade han då till: «det var rätt beskedligt, att ni kom,» så visste man, att den ankommande hade någon talang, hvarmed han kunde roa sällskapet. Då deremot någon med galonerad rock eller ordensdekorationer visade sig i dörren, så drogs hans friherrlighet af en hemlig kraft ett par steg närmare dörren, ögonen glömde af att plira, och det hette; «tusen gånger välkommen, min nådiga onkel,» eller «min grefve,» eller «min hedersbror», etc., och då hade man varit så oändligt god, som ej låtit afskräcka sig af det besvärliga väglaget eller de opålitliga isarne. Ändtligen voro alla komna. Betjenter i svarta frackar, sidenkortbyxor och hvita silkesstrumpor och skor svärmade omkring hvarandra med brickor, fyllda med små smörgåsar, liköroch bränvinsglas, och snart hette det: «behagar herrarne ta sina damer?» Snart sutto alla på sina vederbörliga platser. «Hvarannan ruta,» nej, «hvarannan gäst var af manoch hvarannan af qvinkön,» i fall man understår sig att så plebejiskt indela det aristokratiska sällskapet. Men åt Albert och Alexis hade damerna ej räckt till.
Förbehållande sig Utskottet alt, om Rikets högloft. Ständer bifalla denna framställning, framdeles få inkomma med förslag till närmare bestämmelser, rörande kontorets förvaltning samt aflöningen till direktörer och tjenstemän m. m. Hvad åter herr Norins motion om inrättande af ett Låne-kontor i Gefle anffår: så och enär innevånarne icke allenast i nämnde stad utan äfven i den ort, som skulle komma alt utgöra Låne-kontorets distrikt, med lätthet kunna begagna de lånetillgångar, Banko-diskontverket i Stockholm har att erbjuda; hemställer Utskottet Banko-Utskottets Betänkande, N:o 24.' 3t 32:o att nämnde motion för närvarande icke må till någon åtgärd föranleda; samt får, beträffande så väl denna som öfriga här förut upptagna motioner om Låne-kontors inrättande, anmäla, att Utskottet, vid granskning af föreskrifterna i Banko-reglcmcntets 6 artikel 5 afdelning, om sättet att fylla privat-bankernas sedelutgifning, i fall en eller flera af dem skulle före nästa riksdag upphöra, skall taga under behörigt öfvervägande frågan dels om flera filial-afdelningar af Riks-banken må kunna anses vara behöfliga, och dels angående den organisation, som bör gifvas åt dylika afdelningar, på det att dessa närmast må motsvara sin bestämmelse. Bankens Diskont-rörelse. Allmänna stadganden för denna rörelse upptagas uti 19'2 med 200 §§. af Banko-reglementet. På det att Banko-diskont-lån må blifva af verklig ny7tta, föreslår riksdagsfullmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län, att räntan, genom 193 §. bestämd till 5 procent, måtto nedsättas till 4 procent. Då diskonternas lånefonder till fulla beloppet anlitas, hvilket måste bevisa, att lånen, äfven med nu faställda ränta äro begärliga, samt lån på namn-säkerhet i allmänhet icke erhållas mot längre ränta än 5 procent, hvilken ej eller torde vara för hög, såvida lånen användas till produktiva föremål; lår Utskottet till ifrågavarande motion 33: o afstyrka bifall.
Alt nu till sådan mark utsträcka vitsordet, måste *id dessa förhållanden anses mindre hehöfligt. Den ifrågaslällde utsträckningen följer af sig sjelf, på naturlig väg, i och med utmarkernas odling, men skulle, om den nu stadgades genom Lag, komma i strid med stängsel-vitsordets grund, den gemensamma nyttan, och således icke undgå att blifva orättvis. Något stöd för det framställda yrkandet i denna del kan, efter Utskottens omdöme, icke bernias från det förhållande, att utmark måste deltaga i stängsel mot åker och äng, som blifvit odlad efter år 1802, ty detta är allenast ett fortfarande af en förut befintlig, från den gemensamma nyttan härledd skyldighet, på hvilken det vore lika omrimligt, att grannens brukningssätt af siu jord skulle hafva något inflytande, sora det vore obilligt att pålägga en ny skyldighet utan motsvarig nytta, genom stadgandet alt utmark, sim möter åker eller äng, hvilken varit före Stängsel-förordningens utfärdande odlad, skulle i hägnaden deremot deltaga. Utskotten kunna således icke Biträda de härom af åtskilliga motionärer gjorda framställningar. Utskotten hafva varit kanske nog vidlyftiga uti sitt yttrande i denna fråga; men då det här ådagalagda misstag i uppfattningen af StängselFörordningen är ganska allmänt, ocb, genom Lag-Comiieens motiv lill 5 Cap. Byggninga-Balken i förslaget till Allmän Civil-Lag, fått likasom ett stöd af auctoritet, samt dessa samma framställningar, rörande stängselskyldighet mellan utmark och odlade egor, vid hvarje af de senare Riksdagarne förekommit, har det syuls Utskotten vara angeläget och af vigt, att söka reda frågorne och framlägga fullständiga skäl för det tillstyrkande, Utskotten härigenom afgifva Lagsamt Allm. Besv. cek Ekon,-Utskottens Betänkande, N:o 27, *5 alt de af Niclas Jönsson^ Petter Pettersson i Slätthult, Anders Jonsson i Tuna och Lars Larsson från Elfsborgs Län i delta ämne väckte motioner måtte lemnäs utan afseende.
Då jag sist hade ordet, yrkade jag återremiss; men sedan jag hört en ledamot af Ekon.-Utsk:t upplysa, att alla de anmärkningar, som har blifvit framställda emot Betänk:t, redan blifvit i L!tsk:t anförde, utan att sådant i ringaste mån inverkat på dess beslut; och sedan jag dessutom hört Utsk:ts ord - Den 11 Februari e. m. 367 förande icke heller fästa afseende vid dessa anmärkningar, utan lika käckt yrka bifall på samma Betänk., så återtager jag min anhållan om återremiss och begär i stället afslag. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt FIr Gr. och Ordföranden upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels alslag å förev:de Betänk.; framställde Hr Gr. och Ordföranden först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades nej; och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med starka ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Hermelin: Såvida icke det är officielt kändt hvad de andra Stånden i denna fråga beslutat, så anhåller jag att en inbjudning måtte till dem aflåtas att förena sig i R. o. Ad:s nu fattade beslut. I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att, enligt ankomna prot.-utdrag, Preste-St. bifallit ifrågav:de Betänk, med den ändring, att slutorden: »samt räntan deraf fortfarande användas till samma ändamål, hvartill afkastningen från magasinet hittills utgått,» utbyttes emot orden: »samt en tillräcklig del af den influtna räntan fortfarande användes till samma ändamål, hvartill afkastningen från magasinet ursprungligen varit bestämd;» samt Borgare-St. bifallit Betänk:t oförändrat; men att någon underrättelse om Bonde-St:s beslut i frågan ej ankommit. Gr. af Ugglas, Ludvig: Jag anhåller att få till Frih. Hermelin hemställa, att han måtte afstå från sin nu gjorda begäran, att en inbjudning måtte till de andra Stånden aflåtas att lorena sig med R. o. Ad. i dess nu fattade beslut.
Blod sipprar ur ett sår under venstra armen, som är omlindad med ett säfblad, hvars blodstillande kraft ej ännu hunnit verka; det har delvis lossnat och hänger ned som en bred, röd strimma. Han stirrar med ett sorgset uttryck öfver till andra stranden, där urskogens dunkla kronor spegla sig; bortom dem, långt därinne ligger hem, frihet och framtid i spillror. På andra sidan vattnet hviskar det i säfven och susar det i kronorna det är vaggsång och visa från de otaliga sjöarnes och de skogkransade flodernas land, som han aldrig skall återse ... Vid tanken på fångenskapen skälfva de seniga armarne, händerna knytas, ögonen låga, och de breda näsborrarne vidgas; blodet flyter ymnigare från hans sår. Krigaren går ett par steg framåt och trampar i vredesmod ned de blomster, som här växa på fiendemark. Med den obändiga lidelsen hos en halfciviliserad ras hatar han denna nation, som trängt in i hans hemlands bygder, öfvermannat och fängslat den stam, han tillhört, och som fört den bort för att i främmande land lyda andra lagar och omfatta en ny lära. Förbannelse öfver incas, förbannelse öfver denna hjord af slafvar, som förstört hans hemland, dess seder och tro! Han tar fram en amulett, som han bär i kedja kring halsen, och betraktar med mörka blickar den otympliga bilden af sitt hemlands gud den förtörnade, som i nödens stund prisgifvit sina trogna, fastän till hans blidkande strömmar af blod gjutits på prästernas altaren. Han tillhör en mindre folkstam vid det nuvarande Bolivias gräns, en stam, som i slutet af femtonde århundradet tillfångatogs af peruanerna, hvilkas konungar incas ständigt utvidgade sitt rike, så att detta på höjden af sin storhet omfattade hvad vi nu kalla Peru, Bolivia, Ecuador och större delen af Chile. Den krigshär, som nu efter sex månaders lyckosamma strider återvändt hem, har slagit läger på en öppen plats, på trenne sidor omgifven af skog, under det att den fjärde sluttar jämn ned till flodbädden. På denna plats rymmes det eröfrade landets hela befolkning, som med kvinnor och barn uppgår till tio eller tolf tusen.
Af hvad Utskottet vid granskning af 1 och 2 §§. anmärkt, följer, att i 6 §. bör dels lemnäs föreskrift om skyldighet för civil myndighet alt underrätta folksamling, som störer lugnet eller allmänna ordningen utan att “visa uprorisk afsigt, om det ansvar, hvarför den är utsatt, derest den ej genast skingrar sig eller till ordning och stillhet återgår, dels bestämmas, att uplopp ej antages vara å bane, med mindre de församlade, oagtadt undfångne varningar, vägra att åtskiljas och med oljud, smädeord elier hot sätta sig upp emot de befallningar, som derom gifvas, för hvilken senare åsigt Utskottet jemväl herntar stöd af Lag-Gomiteens förslag. I öfrigt synes, att, för en oordning af den visserligen vådliga, men dock i dess upphof icke samhälls-hotande beskaffenhet, som förstås med uplopp, endast de i den Kongl. Propositionen utsatte lindrigare straff-bestämmelserne af fängelse för anförare och böter för deltagare böra stadgas. 7 §. I denna §. synas de stadganden kunna införas, som Utskottet fun - Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 123. ig nit nödige, angående uteslutande rättighet för civil myndighet att påkalla biträde af krigsmanskap och förordna otn vapnens bruk tili uprors stillande; men i anseende till vigten af en sådan rättighet och ansvarigheten i dess utöfning lärer det jemväl vara af nöden att bestämma hvilka embetsman, som i delta afseende må lill civil myndighet hänföras; dervid Utskottet anser andra ej böra komma i fråga, än Konungens Befallningshafvande, eller Borgmästare och Polismästare, eller Kronofogde, eller ock de, som deras ställg företräda.
Ses å för fan! nu kommer den andre! ( går emot honom fryntligt ) Tjenare herr kongl. sek ter .. hur står det till? S M A A L . Tackar ödmjukast .. j ag skall helsa så mycket från pappa .. j ag hade nyss bref ifrån honom han har li tet snufva, men annars är det myck et bra. R E D E R . Fägnar mig .. hvad får j ag tillskrifva äran af kongl. sek terns besök? S M A A L ( småler förläget ). Kors! det är för det andra, vet jag! Hvilket andra? S M A A L . Ursäk ta mig .. nog vet g rosshandlaren hvad jag menar.. S M A A L ( mycket förlägen ). Jo .. det är .. det vill säga, jag tänkte .. den der förlofningen.. R E D E R ( som förut ). Nej.. R E D E R ( spelar förvånad ). Tänker kongl. sektern förlofva sig? S M A A L . Ja, med mams ell Maria .. det var ju uppgjordt s å .. i förrg år.. R E D E R ( låtsar vrede ). Hvad för slag? Har flickan understått sig .. men vänta, det skall hon få betala .. ( skyndar till hög ra dörren och ropar ) Maria! kom genas t ut! ( till Smaal ) J aså, herre! ni ställer till oreda inom familjerna .. ni är en Don Juan.. R E D E R . Åh, man lurar sig på u tseendet! ( ro par ) Mari a! S M A A L ( afsides ). Det här f år jag lof att skrif va om till pappa! S M A A L ( ängsligt ). Ser jag ut som en Don Juan? Trettonde Scenen. DE FÖRRE. MARIA ( från höger ). R E D E R . Har du förlof vat dig med den herrn? M A R I A ( kallt ). Nej , det kan j ag inte påminna mig! R E D E R ( till Smaal ). Nå, hvad är det då som kongl. sektern pratar om? S M A A L .
Raab föreslagit, går det visserligen an, att, i st. f. åberopande af 42:dra §:n, utsätta de deruti förekommande straffbestämmelser, men jag hemställer till Frihm, om det ycke skulle se underligt ut, att, uti en författning, den ena §:n i afseende på en förbylelse åberopar straffbestämmelser, som förefinnas uti en föreg:de §, men en straxt derpåföljande §, i st. f. att åberopa de uti en annan § befintliga straffbestämmelser, helt och hållet upräknar dem. Dessutom skulle Frihms förslag åstadkomma förändring uti många §§:r, t. ex. den 50:de, uti hvilken man skulle införa de uti 42:dra och 43:dje §§:ne uptagne straffbestämmelser. Då det icke kan för Utsk. medföra £ timmas besvär, att sälta detta i ett vederbörligt sammanhang, så kan jag icke inse, hvarföre man nu skulle göra sig skyldig till en oformlig redaktion. Frih. Raab: Om den siste värde talaren skulle blifva invald till ledamot uti det Särskilda Utsk. — hvilket vore önskligt — skulle han möjligen komma uti erfarenhet af, att en obetydligare fråga, än denna, kan uptaga en längre tid, än } timma. Jag tager mig friheten erinra, hvad i afton flera gånger blifvit uprepadt, att, i afseende på slutliga redaktionsbestyret, torde R. o. Ad. updraga åt Utsk. att så ändra redaktionen af §§:na, att de komma uti harmoni med hvarandra. Genom fattande af beslut har R. o. Ad. uttryckt sin mening i afseende på §:n. Detta beslut förhindrar då icke, enl. min tanke, Utsk. alt, i st. f. den stadgade bötessiffran, åberopa den §, som innefattar bötesbeloppet, ty derigenom sker ingen förändring i beslut, utan endast en förändring i uttryck.