Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brevet kan läsas i DoB I, s. 201 ff. Korrespondensen mellan VB och AL på LUB. ”Ole Krum” Senare känd landskapsmålare. Hans syster Ida Krumlinde, f. 1865, senare gift Lovén, var det som stod modell för Justus Lundegårds tavla. Olof och Ida Krumlinde var kusiner på mödernet med ungdomarna Lundegård. (Axel Lundegårds brev till modern bevarat i LUB) Ända fram mot slutet av 1800-talet var det vanligt på landet att strö hackat enris eller granris på golven inför helgen. Enekvinnan tjänade tydligen en slant på att regelbundet lämna ene i byn. Anna Nilsdotter, trotjänarinna hos Benedictssons. Jmf not I, 192. Kyrkoherde August Th. Tretows (1840–1924) hustru Ellen M. Westdahl, f. 1852, var syster till teologiprofessor Wilhelm Skarstedts andra hustru Ida Westdahl, f. 1843. – Waldemar Skarstedt (1861–1931), Axel Lundegårds gode vän, var född i Skarstedts första äktenskap. Anna Nordqvist (1863–1887) apotekarens dotter. Jmf not I, 157 och I, 182. Hon utbildar sig till konstnär i Stockholm. Prästarrendator Åke Bengtssons hustru Elna Nilsdotter, f. 1854. Arrendator Jöns Perssons hustru Anna, f. 1848. Christian – Mathilda (Om familjen Benedictsson, se ovan, not 17) – Gick så ovanligt bra – På grund av en knäsjukdom går VB med kryckor. – Ernst Axel Olsson, se ovan not 14. – Om Quillfeldt och hans betydelse för VB se SB I, s. 14 och 152 ff samt noterna I, 3 och 108. Elisabeth Schröder, f. 1849, hustru till provinsialläkare Sven Schröder. Se ovan not 5. Enl. uppteckningar på folklivsarkivet i Lund hade tjänstefolk i regel årslön, där en del var i kontanter, en annan i naturaförmåner.
Af dessa och förut anförda skäl yrkar jag fortfarande afslag å utlåt. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Fullkomligt instämmande med hvad Hr Printzensköld i början af sitt anförande yttrat, beklagar jag att jag icke kan göra likaledes med hvad den sednare delen beträffar, ty det skulle säkerligen blifva ett ganska farligt prejudikat för framliden, om den ifrågavar:de Arrendaloren skulle, på sätt StatsUtsk. här föreslagit, erhålla befrielse från det af honom ingångne arrendet. Om jag genomläser Landsh.- Emb:s utlåt, i denna fråga, så linner jag, att berörde Embete, enär sökanden, innan han å öppen auktion inropade bostället, emot det deraf nu utgående arrende, varit i tillfälle alt inhämta uplysning och kännedom om boställets beskaffenhet, icke funnit skäl att tillstyrka nödigt afseende å ansökningen. Om Arrendatoren nu genom Sländernes beslut befriades från detta arrende, hvad blefve väl följden deraf? Jo troligen den att när dylika kronans lägenheter utbjudas å auktion, så kommer en vinglare och bjuder ett högre arrende och den sora ville gifva ett lägre, såg sig nödsakad att vika. Den förre behåller derefter arrendet några år, ntsuger och förderfvar jorden samt ingifver slutligen, när intet mera fanns alt skörda, en underd. ansökan att erhålla befrielse från arrendet, såsom för högt och tryckande, stödjande sig på det praejudikat: "det som en gång blifvit beviljadt, kan blifva det ännu en gång”. Delta tror jag skulle blifva en följd af det som StatsUtsk. i denna fråga föreslagit, och får jag således vördsamt förena mig med Frih. Stjernstedt och, i fall icke afslag å detta uliåt. kan genast beviljas, anhålla att detsamma mätte till Utsk. återremitteras. Den 6 Augusti. Hr von Troil: Del torde redan vara alltför mycket ordadt i delta ämne, men jag anhåller likväl att få med några ord bemöta den siste värde talaren.
Men Herren sade till Josua: Si, jag hafver gifvit Jericho, med dess Konung och krigsfolk, i dina hand. Låt alla krigsmännerna gå en gång kringom staden; och gör så i sex dagar. På sjunde dagen låt Presterna taga sju klangårens basuner, och gå dermed för arken; och går på den samma sjunde dagenom sju resor kringom staden, och låt Presterna blåsa i basunerna. Och då man blås i klangårshornet långsamt, så att I hören basunerna, då skall folket göra ett stort skri, och så skola stadsmurarna falla, och folket skall falla derin, hvar och en rätt framför sig. Då kallade Josua, Nuns son, Presterna, och sade till dem: Bärer förbundsens ark, och låter sju Prester bära sju klangårens basuner för Herrans ark. Men till folket sade han: Drager åstad, och går omkring staden, och hvilken som väpnader är, han gånge fram för Herrans ark. Då Josua detta folkena sagt hade, togo de sju Prester sju klangårens basuner, och gingo för Herrans ark, och blåste i basunerna; och Herrans förbunds ark följde efter dem. Och hvilken som väpnader var, han gick för Presterna, som i basunerna blåste, och hopen följde efter arken, och blåste i basuner. Men Josua böd folkena, och sade: I skolen intet härskri göra, eller låta höra edra röst, eller något ord låta gå utaf edar mun, intill den dagen jag säger till eder: Gifver upp ett härskri; då gifver ett härskri upp. Så gick Herrans ark kringom staden en gång; och kommo i lägret, och blefvo der. Förty Josua plägade vara bittida uppe om morgonen; och Presterna båro Herrans ark. Så båro de sju Presterna de sju klangårens basuner för Herrans ark, och gingo och blåste i basunerna; och hvilken som väpnad var, han gick för dem, och hopen följde Herrans ark, och blåste i basuner. På den andra dagen gingo de ock en gång om staden, och kommo i lägret igen; så gjorde de i sex dagar.
Deraf beräknades 320,000 R:dr till byggnadens fullbordande och 60,000 R:dr till anbringande af värmeapparat, hvaremot beslöts, att med pröfningen af det i öfrigt äskade anslaget af 130,000 R:dr till ornering och målning skulle anstå tilldess fullständigt förslag öfver dessa arbeten blifvit af sakkunnige män uppgjordt samt förslaget underställdt Rikets Ständers pröfning; och är Rikets Ständers underdåniga skrifvelse härom daterad den 28 Oktober 1860. Då Revisorerue nu slutligen gå att redogöra för de utgifter, hvilka, enligt redan uppgjorda beräkningar, ännu synas oundvikliga för byggnadsföretagets fulländning, sker sådant i sammanhang med ett återkallande i minnet af de medel, hvilka härtill redan blifvit beviljade. Dessa anslag utgöras af: Primitiva anslaget 750,000: — Ytterligare anslag år 1856 600,000: — Dito dito år 1860 380,000: — Summa, redan beviljade anslag 1,730,000: Enligt Byggnads-chefens uppgift erfordras för byggnaden ytterligare följande belopp, nemligen: för ornering, målning m. 130,000: — för kajbyggnad, platsens anordning jemte flyttning af Kongl. Bibliotheket, för marmorpiedestaler till mar morpjeserne, expropriation m. m 250.000: — hvarjemte Kongl. Ofverintendents-embetet ansett innanfönsters anskaffande nödigt för en förslagsvis beräknad kostnad af • 30,000: — Summa, ytterligare nödige ansedde utgifter 410,000: Summa summarum 2,140,000: Allmänna Institutet för döfstumma och blinda. Institutets räkenskaper, hvilka granskas såväl af serskildt dertill utsedde Revisorer som ock i Kongl, Kammar-rätten, hafva för det år denna revision omfattar un - — 267 — dergått granskning i bemälde embetsverk med anmärkningar, mea till från Revisorernes sida har nämnda redogörelse ej föranledt.
Denne man var dr Karl Rosenberg, fullmäktig i danska kyrkooch undervisningsdepartementet. Rosenberg, hvars fader var militär, öfverste vid ett landtregemente, hade gjort grundliga både lärda och embetsraannastudier. Hans mångsidiga beläsenhet, lätthet att arbeta och stora flit voro utomordentliga. Han var ämne till en professor eller president i ett regeringskollegium. Tyvärr blef han ingendera, ehuru han någon tid vikarierade för en professur, sedan utsigterna på embetsmannabanan alldeles förmörkats. Tidigt gaf han fosterlandskärleken sin gärd, tidigt egnade han sin uppmärksamhet åt brödrafolkens kultur, tidigt slöt han sig till den skandinaviska rörelsen, hvilken han sedan, åfven under pröfningens tid, förblef trogen i lif och död. Redan vid sjutton års ålder student, drog han två år der-efter ut i Slesvig-Holsteinska kriget 1848. Endast tjuguett år gammal, vann han Köpenhamnuniversitetets guldmedalj för en afhandling om Bellman. Senare skref han monografier öfver Gustaf IH och Svenska akademien samt Leopold, hvilket tillskyndade honom stor ynnest hos Svenska akademiens dåvarande sekreterare, friherre Bernh. von Beskow, Med understöd af statsoch universitetsmedel företog han sig en resa i Sverige, vann många vänner här och faste sig sjelf med stark sympati vid vårt land. Rosenberg beun drade Sveriges forndater — hans bok om Gustaf II Adolf är, bland många andra, ett talande bevis derpå — och han litade på Sverige för framtiden. Sverige, så ville, så hoppades han, skulle träda i spetsen för brödrafolken. GenomSveriges klokhet och mod skulle den nordiska enhetstanken förverkligas och Skandinavien inträda i de moderna folk-förbundens led. Och oaktadt han måste se sitt fädernesland bloda och stympas, under det att Sverige och Norge höllo sig stilla, blef han trofast vid kärleken till Sverige och hoppet på framtiden. Han endast ökade sina ansträngningar, sitt arbete. Han strödde omkring sig broskyrer, folkblad, veckoblad, uppsatser i tidningar och tidskrifter, alla med ett enda ämne, alla med samma mål: skandinavismen, Skandinavien.
Samhället äger visserligen rätt att fordra upprättelse för hvarje öfverträdelse af dess bud, ersättning'för den för. olämpade, och varnande exempel, som skola afskräcka fran efterföljd af brottsligheter; men dessa fordringar måste, derest Lagarne skola närma sig till fullkomligheten , äga åtmindstone ett nega. tift afseende på mensklighet och menskligt värde, måste vara byggde på säkrare grunder, än ett olika och ofta vacklande penninge förhållande, och i allmänhet åsyfta icke den brottsliges förstöring eller försämring, utan hans förbättring och återförande till ordning och skick; och hvad upprättelse vinner väl Staten genom spö- och ris-straff samt fängelse vid vatten och bröd? och hvad förbättring kan härigenom åstadkommas? Staten skall, vid hvarje sådan bestraffning, vara nästan säker att få en förlorad medborgare, som blifvit förhärdad af sjelfva bestraffningen, som genom hårdheten i behandlingen rnistat sista lemningen af hederlig omtanka, och som, derest straffet allvar, samt verkställes, ofelbart lider til! krafter oell helsa, dessa ovillkorliga och inalienabla rättigheheter, hvilka icke utan yttersta nödtvång böra någon afhändas. Det allmänna inkastet, att hårdheten i bestraffningar vore nödig för att injaga skräck och varnagel hos den vanartige, att vakta sig för brott, är lätt vederlagdt, om man rådfrågar Brottinåls-Lagfarenheténs annaler, som bevisa , att en öfverdrifven stränghet i strafflagar endat tjenat till att hos den stora hopen förlänga - 104 Ven 5 Maj. ga det -vilda och ohyfsade tillståndet. Uti Kongl. Förordningen den ao December 174.5 stadgades, att Inbrotisijrfvar skulle utan skonsmål varda hängde, ehvad det vore man eller qvinna ; men inbrottsstölderne minskades icke, utan snarare ökades, och ^Regeringen, sorn fann, att den förfärliga varnageln icke verkade något, såg sig föranlåten att upphäfva stadgandet.
Tidpunkten för detta behofs uppfyllande synes dock ännu vara aflägsen, och i afseende derå, likasom alltid i dylika fall, bör man strängt vidhålla den grundsatsen, att nära, värma och höja det näringslif, som redan har en bestämd tillvaro, och icke spilla eller tillochmed förqväfva detsamma genom samhällskrafternas användande i rigtningar, hvilka strida mot odlingens gång samt de lagar, naturen sjelf och det allmänna välståndets utveckling en gång för alla fastställt. Sådant är förslaget, sådane dess grunder. Om det förra finner sin bekräftelse och sitt erkännande i de senare, hafva kommitterade vunnit målet för denna den vigtigaste delen af sitt arbete. En grundtanke genomgår det hela, och om denna tanke här funnit sitt rätta uttryck tillhör i första rummet Eders Kongl. Majit att i nåder pröfva och bedömma. Slutligen åligger kommitterade att taga under öfvervägande och utredning ismum,™- de fördelar och olägenheter, sorn anses uppkomma, ä ena sidan, om norra jernbanan i Stockholm, pä sätt föreslaget är, förenas med den för vestra banan jernvägen -nu pä Södermalm anlagda bangård, och, ä andra sidan, om norra jernbanan utan •en slik förening erhåller sin utgångspunkt från holm. länspligt ställe pä Norrmalm. Såsom allmän regel lärer väl få antagas, att hvarje afbrott i en kommunikationsled, hvarigenom förorsakas omlastningar och dermed förknippade kostnader och tidspillan, menligt inverkar på rörelsen och derföre bör sä vidt möjligt undvikas. Denna regels tillämpning på förevarande fråga fordrar, att de från norr och söder till Stockholm kommande jernvägar, så vidt sig göra låter, icke allenast hvar för sig ledas till tjenliga hamnoch upplagsplatser, der varor från 86 och till det inre landet kunna omedelbart lossas och lastas i fartyg och magasiner, utan också att samma jernvägar sinsemellan förbindas för underlättande af rörelsen mellan olika delar af hufvudstaden och landsorten, äfvensom för obehindrad kommunikation emellan orterna norr och söder om Stockholm.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag får till en början betyga min ledsnad deröfver, alt jag icke uppkommit förrän vid slutet af Hr Dalmans muntliga anförande. Jag hade således ej ämnat deltaga i diseussionen; men då jag hört en talare yrka, att Hr Landtm, ej borde tillåta någon understå sig att yttra sig i detta ämne, så kan jag ej undertrycka meddelandet af min tanka deri. Jag tillstår, att då, vid sista riksdagen, Statsrådet likaledes enhälligt reserverat sig mot den K. proposm i mötespassevolancefrågan, ansåg jag delta mycket oformligt, beklagande, att Konungen på detta sätt framstått, blottad på rådgifvare och såsom ensamt mål för Representationens och Nationens möjliga missnöje. Jag såg likväl någon raison deri, att rådgifvarnes särskilda mening då medföljde den nåd. propostn, på det Representationen måtte kunna välja mellan båda; men då fråga är endast om ett svar på Ständernas skrifvelse, anser jag sådant i högsta grad oformligt, desto mer, som grundlagen icke föresferifver, att Statsrådsprot. skola medfölja sistnämnde slags meddelanden. Constil.Utsk. följer merendels den princip, att, då Utsk. beslutar med R. St:s rätt, några särskilda tankar ej böra få medfölja till Siänderna. Enahanda är förhållandet bär, och jag kan ej förslå annat, än att då samtliga rådgifvarne yttrat en annan tanka än Konungen, hafva de liksom uttalat den meningen: hända hvad som bända vill, vi skola åtminstone sitta i säkerhet. Detta är orätt. Konungens rådgifvare äro de åskledare, hvilka skola från thronen afleda det möjliga folkmissnöjets ljungeldar, och om de icke vilja detta, böra de träda tillbaka och lemna Konungen tillfälle att omgifva sig med andra rådgifvare, som dela hans åsigter, på det Majestätet aldrig må stå alldeles allena. Detta angående formen. Hvad sjelfva saken beträffar, kan jag ej underlåta att erinra, huru angelägen man var att medelst 71 (j:s nya redaction förskaffa Konungen del i banco-lagstiftningen.
Men som hvarje til Utsk. öfverlemnad motion förutsätter et betänk, deröfver, väntar jag, att Utsk., i kraft af Riksd.Ordn., inkommer med betänk, öfver motionen, innefattande tillner afstyrkande derå, utan att derföre ett sådant Utsk:s utlåtande påkallar något yttrande öfver Högsta Domstolens protocoll. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har ofta hört den pårqinnelsen göras, att inan icke onödigtvis skal! besvära K. M. med und. önskningar. Men af alla önskningar 3*4 Den 25 April e. t». anser jag den vara den onödigaste och olämpligaste att hos K. M. begära, hvad man sjelf kan besluta, nemi. att publika ' handlingar måtte få tryckas, när StatsUtsk. anvisar medel dertill, hvarföre jag äfven anhåller, att propos. må framställas om remiss af motionen blott till StatsUtsk. för erhållande af nödiga medel till tryckningen. Frih. Silfverskjöld, Carl: Jag förmodar, att det Utsk., till hvilket B. o. Ad. remitterar motionen, måste först ingå i undersökning, om det är ändamålsenligt eller kan medföra någon nytta att trycka protocollen. En sådan pröfning förmodar jag tillkommer icke Statsutan LagUtsk., som, derest det anser sig böra tillstyrka motionen, sedermera sammanträder med StatsUtsk. för att öfverlägga om kostnaden, hvarefter sammansatta Utsk. afgifver gemensamt betank. i ämnet. På detta sätt anser jag målet lämpligast böra behandlas och tillstyrker derföre remiss blott till LagUtsk., äfven i öfverensstämmelse med den vid denna riksdag antagna princip att blott remittera till ett Utskott. Frih. Boye: Jag bör redovisa, hvarföre jag ansett frågan om tryckningen böra hänvisas till K, M. Orsaken liggar nemi. deruti, att K. M. anbefallt tryckning af allt det föregående. Hade sådant ej föregått, skulle jag icke hafva besvärat Ståndet med min motion; men då, såsom jag nämnde, K.
Om man ställer så till, att en rektifikations-apparat finnes vid hvarje bränneri, då vill jag medgifva att det kan gå för sig; ty då kan man slå sig ihop om ett bränneri af 1—200 kannors tillverkning, och då kunna både rum och mat finnas. Men, det oaktadt, är det motbjudande för min känsla att göra en sådan förändring. Det är nemligen icke npg med att befolkningens sedlighet lider af de täta vexlingarne i bränvinslagstifningen, utan det är ännu en annan omständighet af icke obetydlig vigt, som i detta hänseende bör mana till någon varsamhet. Denna omständighet är nemi. följande: hela den brännande populationen väntar med otålighet en ny författning; när den utkommer, upgör man sina kalkyler, och frågar sig om det skall bära sig att bränna eller icke. Stundom göras kalkylerna så, att det verkligen bär sia; men man börjar dock sitt arbete med spelarens känsla, man bränner i ovisshet huru det skall gå. Man har emellertid brännt ett år, då det, i anseende till de höga priserna på råämnet, icke burit sig; men nästa år, då det ser bättre ut, gör man sorn spelaren, — man får lof att taga igen hvad som förlorats. Detta är en följd deraf, att författningen icke får fortfara att vara oförändrad i mer än tre år; finge den gälla 5 eller 6 år, kunde man göra en verklig slutsats, grundad på medelberäkning, huruvida handteringen bär sig eller icke. Jag kan icke finna annat än att sedligheten skall lida på ett dylikt förhållande; ty spelsjuka är väl icke någon helsosam egenskap hos nationen. Beträffande mitt yttrande om förföljelser, så hade jag då i tankarne i synnerhet de mångfaldiga motioner, som vid denna Riksdag blifvit väckta, och som, utgångne från de stora brännerierna, tyckas vara en följd af afundsjukan deröfver, att de små brännerierna Den 23 November f. m. få bränna för några öre mindre i skatt på kannan, än de stora.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats—Utskottets Utlåtande, J\s 208, i anledning af väckt motion om godkännande af förslag till förordningar, <1 els angående en hypoteksbank fär rikets städer och köpingar, dels angående allmänna grunder vid bildande af hypolhekslöreningar emellan egare af stadsfastighet. S. D. Föredrogs och tades lill handlingarne Stats-Utskottets Memorial, M 210, angående verkställd omröstning i åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. S. I). Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorial, JV2 78, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Ståndcn fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkanden N:ris 35 och 55, öfver dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brotlmålslagstiftningen. S. I). Vid ånyo skedd föredragning af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottets Betänkande, M 50, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket, stadnade Ståndet i följande beslut:
A vid förra Betänkandet utvisar, förhållandet varit sådant, att Tullen å nämnde varor utgjorde år i8a5 R:dr 89,688: 20 sk, år 1826 R:dr 92,o35: i3sk., sanitär 1827 R:dr 74*958: 11 sk., och att orsaken till detta aftagande, som blott sista året eller år 1827 egt rum, icke efter Hr Marks von TViirtemhergs påstående skäligen lior sökas i en ökad tullförsnillning, utan dels i det naturliga förhållande, att första årens import af en förut till införsel förbjuden vara icke kan afmätas efter det då ännu okända behofvet, och således lätt öfverskrider detta, samt verkar mindre import under något påföljande år, och dels ännu mer deruti, att år 1827 införtullades 50,914 # Bomull och 18,7 [2 # Bomullsgarn mera än år 1826, hvilket förutsätter en större inhemsk tillverkning;, och motsvarande mindre behof af den utländska, Utskoltet linner jemväl anmärkningsvärdt, att Talaren alldeles lemnat utan uppmärksamhet den genom oloflig införsel tillkomna stora tillgång på utländska kläden, hvaraf Slaten alldeles icke prhåUit någon Tull-inkomst, Bevillniugs-Utskotlcts Utlåtande N:0 44* 7
Stockholm den 24 Oktober 18B0. Er/ieditions-llts/ioltels Förslag till anderd. Skrifvelse Dt:o lil. 125 M: O 191. Uppläst och godkäudt hos Ridd. och Adeln den 20 Okl. lil60. Presle-Ståndel den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter rörande vilkoren för erhållande af understöd utaf allmänna medel till utflyttning i följd af laga skifte. (Santmans. StaisLagoch Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 30.) S. A. K. Hos Rikets Ständer är vordet anfördt, hurusom de. angående vilkoren för beviljande eller utbekommande af de understöd utaf allmänna medel till följd al laga skiften, i åtskilliga författningar meddelade föreskrifter, i anseende till den mängd formaliteter, sorn vore att iakttaga, tillskyndade dels stort besvär för vederbörande myndigheter, dels mycket obehag, kostnader och förluster för skiflesdelegare. Förfaringssättet bestode nemligen deruti, att, sedan Landtmätaren fullbordat laga skiftet, och fastställelse å detsamma vunnits, ålåge det honom att, inom en månad efter det bevis om fastställelsen blifvit lecknadt å egokarlan, till E. K. Maj:ts Befallningshafvande i länet insända uppgift på de utflyttningar, som blifvit beslutade, och dervid medelst utdrag af skifleshandlingarne lemna upplysning i följande hänseenden: om förrättningen varit egentligt laga skifte eller blott hemmansklyfning; om alla byns eller hemmanets egor ingått i skiftet, eller, om detta ej skett, anledningen dertill; hvilka jordegare känts skyldige att utflytta, eller om sådant komme att ske efter frivilligt åtagande eller ock redan före skiftets verkställighet skett: antalet skiften, som hvarje utflyttande erhållit; 126 ExpeditionsUIsko litt* Förslag lill anderd.
Sjöförsvars-Departementets Kommando-Expeditions räkenskaper „ 175—176. 3S2. Skara Stifts Konsistor» räkenskaper . ... „ 262—263. 455—456. Skara Veterinär-Inrättning „ 69—71. 322—323. Skogs-Institutet „ 58—-60. Skogsplanterings-Kassan „ 56—57. Spanmål in natura, Stats-verkets „ 49—52. 313—314. Stalloch Magasinsbyggnaderna i Ystad „ 109—110. Stats-Kontorets embetsförvaltning och redovisning „ 2—41. 278. 281—319. Statsregleringsfonden „ 12—22. Bilagorna Litt. B och C. Stats-verket, egentliga „ 2—41. 281—290. Bilagorna Litt. B och C, samt N:ris 1 och 2. Revisions-Berättelsen Stats-verkets Grundfond sid. 2—12. Bilagorna Litt. A och N:o 3. — Hufvudtitlar, särskilt anmälda anvisningar derå „ 24-—39. — Inkomster, Bil. Litt. B och C, vid . „ 16. — Spanmål in natura „ 49—52. — Utgifter „ 17. — Öfverskotter och brister „ 18—21. Bil. Litt. B och C, vid „ 16. Stipendiefonden, Kongl och Hvitfeldtska „ 269—271. Stockholms Allmänna Barnhus „ 181—185. Stockholms Elementar-Skola „ 266—267. — Station af Flottan „ 169—171. — Slotts brandväsende och yttre lys hållning „ 233. — byggnadsmedel „ 130—231. Strengnäs Stifts Konsistor» räkenskaper „ 262—266. Strömsholms Slott „ 240—241. — Stuteri „ 209—212. Stuteri, Flyinge „ 214—216.