Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utländska penninge-Iotterierna uter hafva hittills gifvit rum åt föga eller ingen klagan för brist i uppfyllandet af sina förbindelser; dock, sedan en chef för bildandet af sådana lotterier nyligen bankrutterat, torde det åligga statsmakterna att vidtaga sådana stadganden, alt den inhemske deltagaren må vara betryggad att erhålla hvad enligt lotteri-planerna blifvit utlofvadt, till hvilket ändamål jag föreslår: 1:0 att utländskt lotteri-bolag må härstädes göra ansökan om rättighet till försäljning af lottsedlar, och dervid bilägga sådana bevis från auctoriteterna i sin ort, som kunna fullkomligt vitsorda lotteriets säkerhet; 2:0 att, då lottförsäljning blifvit medgifven, en lämplig skatt, beräknad efter lotteriets större eller mindre fördel af försäljningen, må förskottsvis erläggas, och hvilken jag ville föreslå från 5 till 10 proc. af värdet utaf de lottsedlar, hvilka bolaget uppgifver sig härstädes till hvarje dragning vilja försälja; 3:o att de nu påbudna afgifter för lotteri-ombuden må upphöra, mot skyldighet för dessa, att ovillkorligen till hvarje dragning inkomma med förteckning öfver de försålda lotternas antal och det belopp i penningar, som för desamma ingått; så väl som att efter hvarje dragning uppgifva de vinster, som utfallit, — hvarigenom en noggrannare kännedom erhölles om den fördel eller skada, som dessa lotterier för riket medföra, för att deraf hafva ledning till ett framtida förbud eller fortfarande tillåtelse; och 4:o att det ombud, som icke sådan redogörelse afgåfve, kunde kännas skyldig till den afgift, som ombudsskapet hittills skolat medföra till stats-cassan, nemi. 5o r:dr b:co. Hvad som borde verka förbud mot utländska lotteriers lottförsäljning härstädes, är det förhållande, att lottsedlar på Svenska lotterier äro till försäljning förbjudne, så väl i Finland, Ryssland, flera Tyska stater som ock i Danmark, och då synes det vara obilligt, om icke rättsvidrigt, att samma länders lottsedlar här skola vara till försäljning tillåtne.
December samma år meddelt, att, sedan dess tredje ErovinceContoir, hvarunder ofvannämnde fyra Landshöfdingedömen sortera, d. 8 Maji undfått befallning, att till Collegium skyndsamligen inkomma med uppgift på alla dit remitterade, men ännu icke besvarade Mål ifrån besagde Höfdingedömen , ProvinceContoiret under den 4. i förstnämnde månad anmält, att, i anseende till felande anteckningar uti Departementsoch Memorial-Listorne , samt Contoirets Remissoch Memorial-Böcker , undersökning uti Contoirets alla Handlingar, Kongl. Collegii Diarier , Erotocoller och ConceptExpeditioner måste anställas, och hvilket vore så mycket mera nödvändigt, sorn, efter hvad *fustitiizQmbudsm. EmbetsBeråtteher. 315 redan hunnit utrönas, åtskillige till Contoiret remitterade mai voro både af Contoiret besvarade och af Kongl. Collegium afgjorde, utan att sedermera hafva uti DepartementsListorne blifvit afförde: att andra åter blifvit remitterade , icke till Contoiret, såsom berörde Listor innehålla , utan till andra ställen : att en del erhållit egen Nummer och derunder blifvit afförde , samt att flere mål blifvit till Contoiret remitterade, men blott till förvaring, och icke fordrade någon handläggning. I anseende till detta allt, och då någon tillförlitlig visshet om förhållandet således icke kunnat ernås af de anteckningar , som blifvit förde utaf förre DepartementsChefen , Herr KammarRådet och Riddaren Edman , samt af förre Katnmereraren i Contoiret Nordenstedt, af hvilka bemälte Herr KammarRåd år 18I4 genom döden afgått ech Nordenstedt korrt efter Linlands afträdande begärt och erhållit afsked , samt derefter öfverflyttat till Finland, hafva de af mig begärte upplysningar förorsakat ett vidlyftigare arbete än af ProvinceContoiret , utan eftersättande af andre angelägna göromål , ändå kunnat medhinnas 5 Hock hade Kongl.
Der står icke; i val af Utskottets Ledamöter, utan i val till Utskotts Ledamöter. Om Utskottet betragtar frågan från denna synpunkt, tror jag det ej skall blifva svårt att linna hvad lagstiftaren menat. Herr von Hartmansdorff: Då det är fråga 0111 hvad orden uti 4i §. Riksdagsordningen betyda, så är det ej RiddarehusUtskottet, utan ConstitutionsUlskottet som deröfver bör Dt* 17 April c, m. yttra sig, och det skulle således vara fåfängt att remittfra denna fråga till det förra af dessa Utskott, som ej äger befatta sig med Grundlagsfrågor. På samma grund anser jag ock förgäfves att af Konungens Rådgifvare begära någon afsägelse af deras förmenta eller bestridda rättighet, emedan de blott kunna afstå den för deras egna personer, men icke förändra lagen. I afseende på de särskildte afdelningar, sorn af Grefve Spens och Grefve von Schverin blifvit föreslagne, instämmer jag i deras åsigt, äfven af det skäl, att om en faction vid början af en Riksdag vöre rådande i det hela: så kunde det likväl hända, att den icke vöre det på en eller annan afdelning, och att Electorernes sammansättning derigenom blefve mera oväldig. Således vunnes det ändamål Friherre Björnstjerna åsyftat, just genom det medel, han bestridt. Då jag nu finnér meningarne vara så mycket delade, skulle jag önska, icke som förra gången, jag yttrade mig, att saken genast blef afgjord, utan att den till Utskottet måtte återremitteras. Herr Cederschjöld-. Jag kan ej med den siste värde talaren dela den öfvertygelse att frågan om förståndet af 4 i §■ Riksdagsordningen, skulle behöfva remitteras till ConstitutionsUtskottet, emedan jag tror att §:n är klar och tillräckeligen tydlig, för att visa att de ansvarige Embetsmännen icke böra få deltaga i något val, som leder till val af UtskottsLedamöter.
Tili stöd för deras ofvannämnde framställning hade fullmäktige i Jern-kontoret hufvudsakligen anfört, att tillverkningskostnaden för såväl tackjern som stångjern, sammanräknad med skatterue å dessa tillverkningar, på de 46 Bil. N:o 6 till Kongl. Majds Nåd. Prop. N:o om Statsverket 1856. fleste ställen öfversköte jernets försäljningsvärde, så att jernhandteringen numera i allmänhet icke lemnade sina idkare någon vinst, utan endast-beredde dem förmånen att göra sig till godo de dem tillhöriga materialier för handteringen; och hade Bergs-Kollegium uti dess ofvannämnda utlåtande af den 13 Mars 18-54, under åberopande jemväl af hvad dess under den 15 Juli 18 53 afgifna utlåtande innehölle, i underdånighet anfört, att, sedan Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåtit nådig Proposition om Tionde-jernskattens nedsättning såväl inom som utom bergslag med en tredjedel af beloppet, Kollegium icke ansett sig tillständigt att, på grund af Fullmäktiges anhållan, tillstyrka någon särskild eller större skaftelindring för tackjerns tillverkare utom bergslag; hvaremot, beträffande den af fullmäktige, å Bruks Societelens vägnar, sökta befrielse från utgörande af den stångjernsbruken med 1 Sk$f. för 1 OO åsätta ärliga hammarskatten, Kollegium förklarat sig hylla den åsigten, alt på den ståndpunkt, jernhandteringen sig nu befunne, sjelfva principen för beskattningens utgörande med viss andel af produkten vore i sig sjelf oriktig samt derföre och på en del ställen måste i tillämpningen visa sig skadlig eller förtryckande, nemligen i de icke sällsynta fall, då tillverkaren sjelf vid låga försäljningspris, icke finge sina på produktens frambringande nedlagde kostnader ens till fullo ersatte, under det att vid en lyckligare handelsställning
Hofrätten genom utslag deruti den 29 Juni 1855 sig utlåtit, att emedan upplyst vore, att Häradsrätten, sedan ifrågavarande ransakning en längre tid fortgått, genom flera på hvarandra följande beslut meddeladt åklagaren i och för målets bringande till slut nödiga ansedda föreskrifter, men åklagaren icke ställt sig dessa förelägganden till efterrättelse, utan vid slutligen utsatt ransakningstillfälle den 7 Maj 1845 uteblifvit, samt öfrige parterne, likasom under en följd af förutgångna bestämda rättegångstillfällen, sistnämnda dag icke heller tillstädeskommit; ty och som Häradsrätten vid sådant förhållande, äfven om slikt förfarande icke kunde anses med lag uti brottmål af förevarande beskaffenhet öfverensstämmande, dock icke saknat anledning förklara målets å nyo upptagande på någonderas af parterna framdeles anmälan beroende, samt hvarken de tilltalade, eller åklagaren, eller målsägare, derigenom i någon mån betagits rätt att erhålla Häradsrättens yttrande öfver de påståenden, de under ransakningen framställt eller önskade fullfölja, funne Kongl. Hofrätten, som för närvarande ej hade att yttra sig öfver den hos mig gjorda angifvelse i vidsträcktare mån, än den genom nu förevarande mot Domhafvanden anställda åtal blifvit biträdd, samma åtal icke kunna till ansvarspåföljd föranleda; i föjd hvaraf äfven angifvärnes i Kongl. Hofrätten framställda ersättningspåstående lemnades utan afseende; men som ej mindre de, än Advokatfiskal uti deras till Kongl. Hofrätten ingifna skrifter påkallat omförmälta ransaknings vidare handläggning, aktade Kongl. Hofrätten skäligt förständiga Medelstad Häradsrätt att samma ransakning ånyo företaga och med laga slut afhjelpa. Då genom detta utslag hufvudafsigten blifvit vunnen medelst brottmålets befordrande till lagligt slut; har jag funnit mig böra med utgången åtnöjas.
Sedan Utskottet erhållit den upplysning, att nämnda 100 exemplar af berörda arbete blilvit, till följd af föreskrift i högstberörda nådiga bref den 3 April 1856, allemnade till Civil - departementets Expedition samt derifrån till de under samma Departement hörande verk och embetsmyndigheter utdelade, hemställer Utskottet, det berörde anmärkning ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande den af Revisorerne, i sammanhang dermed, gjorda anmärkning, att de, jemlikt Kongl. Brefvet den 24 April 1856, af nämnde anslag å 6:te hufvud titeln till Öfverkikaren, Doktor C. M. Nyman, utbetalda 500 R:dr såsom understöd till företagande af en resa till Paris, lör alt taga kännedom om en förbättrad me thod lör behandling af veneriska sjukdomen, enligt Revisorernes tanke bort tillkomma 8:de hufvudtiteln, hvars anslag till extra utgifter under revisions-året jemväl lemnat besparing; sä, enär upplyst blifvit alt ändamålet med Doktor Nymans resa varit att inhemta kännedom icke allenast om berörde sjukdoms behandling, utan äl\en om de preventiva åtgärder mot den veneriska smittans utbredande, som i Paris under sednasle åren vidtagits, hvilket sednare ansetts äfven lör sundhetspolisen vara al mycken vigt, får Utskottet, vid sådant förhållande, hemställa, att äfven denna anmärkning må förfalla. $ B , 1887 års Kev.-ber. pag. 25. börtil. 246.)
Den franske historikern Michelet, kanske den ende historieskrifvare af rang, som upptagit känslan såsom en vigtig faktor i historien, har till en af sina älsklingssatser, att tobalim skiljer man och kvinna åt. Man ler först B t detta påsthende, men ligger det dock icke en viss sanning deri? Är det icke rökrummen och kafeerna, s o m ha dragit mannen från familjens b&amp;de hvardagsrum och sallskapsrum? Kvinnorna, ' som på detta sätt bli lemnade ensamma i hemmet, ' börja nu att utvandra de också till klubbar och samlingslokaler,. och må mannen akta sig att klandra dem derför! Funnes icke den trots allt outrotliga erotiken, skulle alla sillsk kap liga sammankomster för båda könen gemensamt snart dö ut. Ty få - äro de män, som opåverkade af erotiska skal, finna behag i kvinligt sällskap. Det är s&amp; obehagligt att behöfva " genera sig. " - Det är för resten ett underligt drag i vår tid, att på samma gång kvinnornas direkta ingripande i kulturlifvet ökats, har det indirekta inflytandet minskats, det som de förr utöfvade i det enskilda lifvet p&amp; männen. Säkert h a r det funnits få tider, då sällskapslifvet varit i så hög grad inrättadt efter männens smak, så litet efter kvinnans; särskildt tänka vi härvid på alla de förhållanden, spm tobaken och de starka dryckerna föra med sig. Allt är anlagdt på att vidga klyftan mellan de båda könen, icke minst den realistiska literaturen, som öfverflödar af ensidiga och oratt' visa anklagelser än af mannen mot kvinnan, än i f kvinnan mot mannen, och som icke litet bidragit till miss-stämningen. Ty en miss-stamning är det å blda sidor, och orsakerna till kvinnornas ha vi nu sökt visa. Männen klaga öfver kvinnornas konkurrens p&amp; arbetsomradena. Uen vår öfverbygelse ar att hundratals kvinnor skulle med glädje ha stannat i famiijeima, om deras menliga anförvandter mera e p a t sig &amp; t dem, mera bundit sitt lif vid deras.
Först när Gustaf tagit henne i handen, som för att lugna henne, fattade hon mod och frågade, om inte doktorn kände igen dem. Och så berättade hon sin enkla historia i så enkla, enkla ord. Ju längre den beryktade mannen lyssnade, ju hårdare sammanprässade han läpparna. Till sist kände han stora tårar stiga upp bakom ögonlocken och vände sig tvärt bort, så att ingen skulle få se dem falla. Han skulle i det ögonblicket villigt ha bytt ut både konst och vetande mot en sådan brinnande kärlek och tro! »Ursäkta», sa ödmjukt mor Anna, som trodde, att han var trött på hennes prat, »men ja’ ville bara – ja’ tänkte att – det här med blommorna – att det kunde vara någon ann’ som ...» Tyst vinkade han åt dem, att de skulle gå. Han kunde inte säga ett ord nu, det kände han. Sårad drog mor Anna sig tillbaka, men när de kommo till dörren, vände Gustaf raskt tillbaka och sträckte fram handen. Den äldre mannen tryckte den länge och hårdt i sin. Det låg mycket i den handtryckningen. Både förståelse och ett löfte. Så slog Gustaf armen kring moderns lif och förde henne ömt, nästan varsamt, genom det folkuppfylda mottagningsrummet. »Så du pjåskar», sade mor Anna förebrående, fast det skrynkliga ansigtet strålade af belåtenhet. »Men det va’ ändå orätt af doktorn, att inte tro på blommorna, för vår Herres blomster va’, det som ...» Skaror af sjuklingar strömmade till staden för att söka hjälp hos den nye doktorn, hvars rykte redan växt ut öfver hela Sverige. För alla hade den bleke, undersätsige mannen, med den kantiga pannan och de smala, genomträngande ögonen, ett vänligt ord, för alla ett lefvande intresse. Hans storhet låg i förmågan att utforska sjukdomens natur. Man kunde tro honom ha lidit alla plågor, så skarp och säker var hans blick. Innanför mottagningsrummet, hvars enda prydnad var ett porträtt i kroppsstorlek af en berömd Stockholms-läkare, hans vän och beskyddare, låg ett stort, soligt rum, till hvilket dörren ständigt stod på glänt. Där inne satt hans mor, »doktorns enda kärlek», som stadens mödrar misslynta uttryckte sig, vid fönstret i sin mjuka stol och stickade.
Men hvad mera är, hos den verkligt bildade qvinnan förefinnes en ovilkorlig instinkt att undandraga sig dessa bestyr, som måste vara motbjudande för hennes vekare lynne, finare känsla och svagare natur. Ar det väl dessa hennes känslor, denna hennes beskaffenhet vi skola öfvervinna? Skola vi genom lagarne och en derefter rättad upfostran tvinga henne utåt? Och, om vi skulle lyckas, månne det icke blefve på bekostnad af den älskvärdhet, den fromhet och behag, som hon besitter och som göra henne till den förenande, den sammanhållande länken i familjen? Ty hos benne finnes företrädesvis den milda, försonande ande, den atmosfer af kärlek, sorn sprider välsignelse och lycka omkring sig. Och tron J ej, mine Hrr, att det är just derföre, att hon är befriad från dessa yttre bestyr, som hon kan bevara mera af själens renhet? Eller hvarföre ligger hon i detta afs. så mycket öfver oss? Vi äro dock i grunden af samma natur, och jag vill tro, att om mannen kan undandraga sig från eller på något sätt undvika alla de frestelser och ledsamheter, de bedragna och svikna förhoppningar på heder och löften, för hvilka han till följd af sin verksamhet är utsatt, han också skulle vara fri från en stor del af den kärfhet, som nu oftast vidlåder hans natur. Vilja vi väl nu tvinga qvinnan att också förvärfva denna egenskap, eller tro vi att hon skall hemta en gladare och mera tillfredsställande erfarenhet af dessa ledsamma rön, som vi sjelfva beklaga att vi nödgas göra, om vi drifva henne ut ur hemmet? Jag tror, att vi böra vid lagstiftningen antaga som regel hvad efter naturens egen ordning dertill är uphöjdt, och vid qvinnans upfostran företrädesvis afse hennes kall i hemmet, såsom maka och mor. Man invänder häremot, att fall inträffa, då qvinnan icke når denna sin bestämmelse. Men dessa fall äro ju undantag, och dessa böra naturligtvis ej läggas till grund för lagen, ehuru lagstiftaren är skyldig, att för de qvinnor, som icke nå sin egentliga bestämmelse, utan måste söka sig en annan verksamhet, underlätta möjligheten att förvärfva hvad de må kunna.
Vidkommande åter tidpunkten för det nya räknesättets bringande till verkställighet, så, enär densamma icke lärer kunna nu på förhand med visshet bestämmas, torde åt Kongl. Majit höra i underdånighet öfverlemnas att derom besluta, sedan alia för ändamålet nödiga förberedande åtgärder blifvit vidtagna. Utskottet, som ansett sig böra biträda de förslag, Kongl.
Det meDerböranDe att, utan färfFilD påminnelfe od) utan annan anleDning än Denna Fallelfe, beförja, Det malen till 3vtFöDagömän, Der fåDana mat ega rum, i laglig orDning od) miD anfmar, unDer loppet af näfl förutgåenDe Sfugufli månaD merFftällaS, f)marmiD till noggrann efterrättelfe iaFttagaö bör (>maD 11, 12, 13, 14, 15, 17, 18, 22 od> 77 §§ 3eiFöDagö#DrD# ningen fann lil § 9Fegeringö#$ormen, i affeenöe å SRiFöDagimannamalen, gull» maFternaö behörighet od) öfriga l>itl)öranDe omflänDigl>eter, ftaDga ocfj förmå. $iH yttermera mijjo, att 38! allt Detta, forn fjär förut fFrifmet flår, be# flutat, föraffFeDat och bemiljat, f>afme 38i, ©merigeé DeiFcö famttige ©tänDer, metat meD måra namnö och infegebö unDerfättanDe, fåDant fhjvFa och bekräfta; L 04 Ijroilfct jfeDDe i 0tocff)olm Den tjugufjerDe Dagen i Dctobec månaD, <Sret efter börD Det Set £ufenDe Sitta JpunDuaDe od) på Det §p.rationDe ÉtronDe. 2lbdn$ uwflitar: Hen k iis g Hamilton. n. ro. Sanbtmantalf. L. s. Grefve Lewenhaupt. Fullm. Alexis Sparre. L. S. N:o 25. Carl Carlsson Wachtmeister. L. S. N:o 29. Axel Bielke. L. S. N:o 46.
Ridderskapels och Adelns underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t s angående fortfarande af en årlig Capitations-afgift utaf hvarje Adelsman , sorn erlägger Bevillning af lön eller förmögenhet m. m. Stormägtigste Al lern åd. Konung! Som, i anssende till ej mindre bestridandet af kostnaderne i och för Riddarhusets brandförsäkrande, samt för några betydligare reparationer å Riddarhuset, än äfven för att, genom godtgörande af åtskilliga, för oförutsedde utgifter och lidne förluster, RiddarhusCassan tillkommande er - a56 Den 14 September f. m. sättnings-belopp, befria Gassan från dess skuldsatta tillstånd, Ridderskapet och Adelil beslutit, att den Capitationsafgift, hvilken Ståndet vid 1823 års Riksdag sig åtagit, må intill slutet af det år, då nästa Riksdag upphör, fortfarande utgöras nied 1 R:dr Banco årligen af hvarje mantalsskrifven adlig mansperson, sorn betalar Bevillning för lön eller förmögenhet; alltså har Ridderskapet och Adeln härmedelst skolat bos Eder Kongl.
Hartmansdorff och Lagerhjelm hafva fullkomligt utvecklat, att vår nuvar. representationsform icke är så bristfällig, som man förespeglar, och då jag i det hufvudsakligaste instämmer med dem, vill jag icke trötta Ståndet med att yttra ungefär samma satser, klädda i en annan form. Några anmärkn.T anhåller jag dock att få göra. Långsamheten är en af de största förebråelser, man gör vår nuvar. representationsform. Nå väl! det kommer att gå långsammare med dem, man projecterar oss, så vida Stånden skola sammansättas på 2 kamrar. Jag antager, att R. o. Ad. genom val skulle formeras till ett antal af 100 personer. Dessa finge då en större moralisk förbindelse att icke för - Den i3 October f. m. 35? summa sitt riksdagmannakall, och 70 a 80 personer torde då reguliert komma att vata närvar, hvaremot nu ofta icke finnas mera än 5o a 60. 70 ä 80 hafva mera att säga, än 5o ä 60; men detta förhållande kommer ytterligare att stegras af en annan anledning, den nemi., alt ledamöterna tillkommit genom val, ty man bör väl förmoda, att vid valen afseende göres vid någon de valdas oratoriska reputation. De valda vilja då svara emot sina eommittenters förtroende, och resultatet blir, ett det inom It. o. Ad. kommer alt ordas mera än förut. Men ej nog härmed. Med It. o. Ad. skall ett annat Stånd eller en annan personal förenas, som äfven torde hafva något otaladt; och då det alltid fordras mera tid att lala efter hvarandra, än på samma tid, torde lätteligen hända, alt riksdagarna förlängdes med 100 proc. genom propos. att sätta Stånden;på 2 kamrar. Ståndens fyrdelning förlänger visserligen icke riksdagarna till den grad, man förmodar, enär de väl samlas på olika rum, men dock komma tillsamman på samma lider. Genom en representationsförändring blefve således riksdagarna cj kortare, såvida man ej förändrade sättet, ipå hvilket riksdagsförhandlingarna föras. Missbelåtenheten med vår nuvar.
Under dessa villkor, synes man kunna göra sig i möjligaste måtto försäkrad» att medlen icke dragas från sin rätta bestämmelse, hvarförutan Riksens Höglofl. Ständer, genom ett vid nästa Riksdag framlagdt sammandrag af alla årens försök, finna sig i tillstånd, att vidtaga de åtgärder, som omständigheterna då påkalla. För öfrigt blifva dessa villkorligt anslagna 2 å 5,000 Rd. samt de ovillkorligt fortfarande försäijningspremier det understöd, som Ekonomiutskottet anser Höganäs stenkolsverks bolag för det närvarande böra af Staten kunna påräkna. Dock varder detta allt Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 30 Juli i8&3* Besv, och Ekon. Utsli. Betänkanden. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 58, omförändring i skyldigheten att utgöra afrads oeh kronotionde spannmål samt andra på hemmanen indelta räntor. Detta Betänkande har af Högvördiga Pre8te-Ståndet blifvit återremitteradt, på grund af åtskilliga dervid gjorde anmärkningar} men som, efter föregången pröfning, de samma icke föranledt Utskottet att förändra dess förut afgifne mening, har Utskottet skolat sådant vördsamt anmäla, jemte det att Betänkandet blifvit lill alla delar af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BorgareStåndet godkändt, samt äfven af Hederv. Bonde-Ståndet, utom i afseende pä Riksdagsfullmägtigen Gråbergs motion: att uppsägning finge ske hos Konungens Befallningshafvande, hvilket af Utskottet är afstyrkt, men af sistnämnde stånd bifallet. Stockholm den 50 Juli 1825. 10p8 Besv. och Ekon. ZJtsk. Betänkanden.