Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under sednare femårs-perioden har tillkommit en fullständig navigations-skola på statens bekostnad med undantag af en prydlig och rymlig lokal, den staden, understödd af en enskilt mans betydliga tillskott, anskaffat. Försedd med förljenstfulla lärare, lemnar skolan de mäst grundade förhoppningar att uppfylla sin béslämmelse, att vetenskapligt bilda öfver-och under-befäl för handelsflottan. Tvenne läs-år äro endast förflutne sedan undervisningen tog sin början och synes omfattas med allmänt förtroende samt hafva gifvit mera håg för sjömanna-yrket i cn vetenskaplig riktning. Genom allmän välgörenhet har under sistförflutna året en småbarns - 22 skola blifvit bildad, der omkring IOO barn från 3 till 7 års ålder njuta vård och undervisning. Fattigvårdens lokaler och anstalter hafva icke undergått någon förändring och få samhällen i Länet hafva gjort större uppoffringar för sina fattige än denna stad. Utgifterne, som drabba hvar och en i förhållande lill förmögenhet, uttaxeras årligen af dertill utsedd kommitté och uppgår denna summa vanligen till 5 å 6,000 R:dr B:ko. Tiggeriet är också i detta samhälle mera hämmadt och inskränkt. Bland välgörande stiftelser inom staden må äfven nämnas sparbanken, som bildades år 1824. Då sista femårs-berättelsen afgafs, uppgick insältningsfonden till 104,376 R:dr 45 sk. och bankens egen fond tili 2,496 R:dr 25 sk. 1 r:st, hvaremot insättningsfonden, oaktadt de sistförflutna missgynnande åren, under hvilka ungefär 50,000 Rdr B:ko årligen blifvit utta gine, nu mera, enligt sista bokslutet uppgår till 159,100 R:dr 20 sk., utom sin egen besparade fond af 5,886 R:dr 39 sk. 11 r:st, af hvilken sednare fond, under de sista åren, banken lemnat bidrag till sådane undervisningsanstalter, hvilka ensamt äro beroende af enskildes bidrag och omvårdnad, såsom Jcsephinas, slöjde-, borgareoch småbarns skolorne.
(Afskrift.) Kongl. Generalpoststyrelsen gör veterligt: att som, genom Philip Fredrik Forssboms timade död, en vaktmästaretjenst vid Stockholms Post-kontors afdelning för ankommande poster blifvit ledig och, vid densammas återbesättande, i Kongl. Styrelsens åtanka kommit vaktmästaren vid Stockholms Post-kontor Benjamin Enqvist, alltså varder han, Benjamin Enqvist, härmed transporterad och förordnad att, så länge han sin tjenst klanderfritt förrättar och i öfrigt sig väl förhåller, vara ordinarie vaktmästare vid nämnde Post-kontors afdelning för ankommande poster; vid utöfningen af hvilken befattning han har att ställa sig till efterrättelse författningarne och hvad honom för öfrigt kan varda i tjensten anbefaldt; egande Enqvist, så länge han tjensten bestrider, åtnjuta densamma åtföljande lön och öfriga förmåner. Det vederbörande till efterrättelse länder. Till mera visso varder detta med min underskrift och Kongl. General-poststyrelsens sigill bekräftadt, Stockholm den 12 Juli 1860. O. W. STAEL v. HOLSTEIN. (Sigill.) Georg Améen. Kongl. Gei{era!4u;!sfyi*e!\e!is underdåniga utlåtande i anledning af de anmärkningar, Rikets Ständers Revisorer år 1865 framställt vid granskning af Tull-verkets förvaltning och räkenskaper för år 1863. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under — 300 — år 1863 innefattar, rörande Tull-verket, här nedan närmare omförmälda anmärkningar, öfver hvilka, till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, Generaltullstyrelsen härmed får underdånigst afgifva utlåtande.
— Den unga drottningen, åt hvilken han lånat en summa penningar, gjorde honom sedan till friherre. För en del af den rikedom, han vunnit i kriget, köpte han det gamla herregodset Aspinge, och här byggde han slottet sådant det står där ännu i dag, med tinnar och torn. Här firade han sitt bröllop med en jungfru af den svenska högadeln; här slog han sig till ro att fortplanta sin ätt. Inne i den mörka riddarsalen hänger ännu hans porträtt, måladt af en samvetsgrann konstnär, som icke förskönat den gamle krigarens drag, men kanske just därför gett åt eftervärlden en så lefvande bild af en människa och af den tid i hvilken hon lefde. Klädd i full rustning stiger han fram från den mörka fonden; hans ansikte är barskt i uttryck och skarpt i konturerna som vore det skuret i trä. Pannan är låg och smal, ögonen genomträngande och mörka, näsan spetsig och lång; dess rödblå färgton synes vara ett minne från lägerlifvets dryckeslag. Mustascherna och pipskägget äro borstiga och svarta. Sådan blickar han emot oss från väggen, stamfadern för friherrliga ätten Du Camp; och vid hans sida, inom en annan ram, står hans maka och ser på honom, med en min som om hon helt nyss slutat en af sina sparlakansläxor. — I själfva verket förmäler sägnen, att det stenhus, hvars ruiner man ännu kan se i ett hörn af trädgården, blifvit uppfördt af den tappre öfversten enkom för det ändamålet, att han inom dess murar måtte finna en tillflyktsort undan sin trätgiriga gemål. I det hela taget har folksägnen åtskilligt att förtälja om denne barske herre och om hans gods och borg. Han var en svår bondplågare och därför trodde allmogen icke, att han kunnat få ro i sin graf. Det hviskades, att han hvarje natt kom körande med sitt hvita spann genom skogen rundtom sjön på vägen från Wimmerstad by. Han sprängde i karriär genom alléen till slottet, öfver bron och in i porten, där han hejdade sina eldfnysande fålar med ett ryck.
Men på det denna stora och kostsamma Sjukhusinrättning, icke under de tider, då inga främmande Troupper äro härstädes förlagda, må endast för Garnizonens sjuke begagnas, så vågar jag vördsammast föreslå, att den stora mängd fross-patienter, som merendels hvarje år bär insjukna, och, af bristande tillsyn och vård, till stor del dö i elände, måtte der, så vidt utrymmet tillåter, intagas och skötas. Bland alla sina barmhertighetslnrätlningar, saknar hitintills Hufvudstaden en till flygt för desse slags sjuka, som ingenstädes emottagas. Församlingarnes Pastorer torde bäst vara i tillfälle att bestyrka huru stort deras antal årligen är, som dö af vanvårdade frossfebrar. Att omsorgen och kostnaden för en sådan Inrättning icke bör tillkomma Stockholms Stad endast, utan hela Landet, tror jag vara med billighet och rättvisa, så mycket mer öfverensstämmande, som årligen ett större antal personer af båda könen, från alla Rikets Provincer, till Stockholm inkomma, för att söka dels tjenst, dels insigter i alla möjliga Handaslögder, och det är framför allt, efter hvad jag med säkerhet har mig bekant, dessa obemedlade och oförståndige hit sökande tjenstehjon, som antingen genast efter hitresan, eller icke långt deref - Den i5 Januari!. 79 ter, insjukna i denna på de sednare åren tilltagande Landsplåga. Och på det att icke Staten måtte betungas med dessa frosspatienters Läkarevård och underhåll, vågar jag, särskildt för detta ändamål, vördsamt föreslå en förökad Capitationsafgift af 6 r:st. på hvarje person, en utgift, icke en gång känbar för den aldrafattigaste Dagsverkare, men som icke dess mindre uppgår till den för detta behof erforderliga Summa, Om dessa mina vördsamma tankar, i afseende på den Nådiga Propositionen, i någon mån synes förtjena Höglofl. Ridderskapets och Adelns upplysta uppmärksamhet, så anhåller jag Ödmjukast, att de blifva den Nådiga Propositionen till vederbörligt Utskott följaktiga, Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten.
Till närmare belysande af detta ämne har Utsk:t i sitt Bet:de meddelat upgifter, huru med den ifrågavide förvaltningen tillgår i främmande länder. Öfverallt hvar jernvägar finnas äro dessa begge styrelsegrenar skiljda från hvarandra, och jag hoppas, att 11. Stur äfven måtte inse nödvändigheten af 4.22. Den 26 April. att detta äfven med snaraste möjliga måtte blifva förhållandet i vårt land. Jag yrkar bifall å Betänka. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: För min del gillar jag hufvudsakligen U(sk:ts i denna § gjorda hemställan. Jag anser nemi., att det tillväxande omfånget af arbetena å Statens jern* vägsbyggnader gör det nödvändigt att den förvaltning, sora afser trafiken å Statens jernvägar, blifver helt oqh hållet skiljd från byggnadsförvaltningen. I alla andra länder eger äfven detta förhållande rum. Sedan en jernväg blifvit färdigbyggd, och uplåten till den trafikerande allmänheten, öfver,lemnäs genast administrationen af densamma åt en helt och hållet särskild auktoritet. Enahanda ordning skulle jag tro, äfven böra införas i förvaltningen af våra jernbanor, nemi. att en redovisande och en kontrollerande auktori-, tet blifver organiserad. Jag skulle derföre i allo vilja biträda Utsk:ts förslag, om icke det lage något allt för sväfvande i beslutet. Utsk:t säger nemi., » så snart sådpnt lämpligen kan ske r? —». Det vill med andra ord säga, att raan ej. vilt hafva något gjordt mellan denna och nästa riksdag.; man vill ej ens. ha/va något förslag till nästa riksdag, såvida K. M. ej finner sådant lämpligt. Ett sådant beslut synes mig kunna gifva ani. till att allt för mycket aflägsna tidpunkten för den ifrågav:de åtgärdens vidtagande i afs:de å förvaltningen af trafikinkomsterna å Statens jernvägar, och skulle jag derföre tillstyrka, att B. o. Ad. ville, med uteslutande af orden, »så snart sådant lämpligen kan ske», gifva sitt samtycke till Utsk:ts i denna § gjorda hemställan. Gr. Taube:
Gitter Direclionen då icke visa, att den inträffade oförmågan härrört af en skyndsamt öfvergående tillfällighet, och att Banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge det Kongl Majrts Befallningshafvande att låta inställa Bankrörelsen och öfverlemna målet till Domstolen, som beslutar, att Banken till con* curs skall afträdas; 6:0 att den, genom Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, för bevakning af fordringar, i allmänhet stadgade praescriptionstid af 10 år icke eger rum i afseende på Bankens tryckta eller graverade invisningar och credit-sedlar, och att ej heller erfordras, vid inträffad concurs eller årsproclama, bevakning af desamma, på sätt i concurs-lagen för fordringar är stadgadt; hvaremot, då tiden för privilegium tilländalupit eller detsamma af annan orsak upphört, hvilket Kongl. Majrts Befallningshafvande bör, utan dröjsmål, till Kongl. Majrt inberätta, Kongl. Majrt låter utgå Nådig Kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken inom två år ifrån den dag, hvarunder Kungörelsen utfärdas; börande under tiden samma Kungörelse årligen kungöras från predikstolarne samt införas i Stats-Tidningen eller Postoch Inrikes-Tidningarne; 7:0 alt Banken, till sin förvaltning och hela ställning, årligen undergår revision, sorn bekostas af Banken och verkställes af Revisorer, valde af Bolaget, i förening med två, i Bolaget icke delegande, allmänna Ombud, hvilka nises, det ena af Kongl. Majrt samt del andra af Rikets Ständers Bancooch Lag-U skottan Memorial A 'io 6.
N:o 378. ter R, Sl:s öfvertygelse, icke borde få fördröja verkställigheten af de närvarandes med så mycken enhällighet fattade beslut, eller försvåra möjligheten för profningen af den härunder beroende bufvudsakliga fråga, huruvida ett eller tvänne Regementen, och till hvad styrka hvartdera, kunde af de dittills varande extra Rotarne formeras; att Rotehållarne oemotsägligen varit skyldige att hörsamma E. K. M:ls Befallningshafvandes, uppå E. K, M:ts uttryckliga Nådiga befallning, och under tillkännagifvet vilkor, oin berörde Sammanträden utfärdade offentliga Kungörelser, hvarvid de, af laga förfall hindrade, egt aft orsaken till sitt uleblifvande styrka, eller ock att sin talan skriftligen eller genom befullmägtigadt ombud bevaka, hvilka senare tvänne utvägar af ganska många Rotehållare finnas vara begagnade; samt då slutligen dp från Sammankomsterne frånvarande, eller, genom Roterings-Commissionens åtgärder, efter eget förmenande, i sin rätt förnärmade Rotehållare, hvar för sig egt tillfälle alt sina underdåniga besvär deröfver E. K. M;ts Nådigste pröfning underställa, hafva R. St., som icke kunna medgifva, att Skåne, i förhållande till folkmängd, välmåga och de rika tillgångar en tacksam jord landtmannen erbjuder, är, på det hela taget, hårdare roteradt, än Rikets öfriga Provincer, ansett sig så mycket mindre böra gilla de i ofvanberörde omständigheter vid denna Riksdag gjorda anhållanden, som den ofelbara verkan af de framlagde förslagen skulle blifva en rubbning i de nu varande båda Skånska Infanteri-Regementenas Exp. UtsTi. Förslag till und. Skri/v.
OCH 4 4 C M S BREDD, 2 5 NEDTILL eller tyska P Å LIKA PRYDNADSE lärariieMattiii MED UNDERVISNINGSSKYLDIGHET N UNG FLICKA, VARMT INTRESSERAD FÖR HUFVUDI FAMILJ KET KLASSIGT LÄROVERK O. TILL STYRELSENS TORN E N SOM I SKELLEFTEÅ. Styrelsen. [1963] GELSKA, PÅ SAS EFTER UNDERLÄGGET. TRÅCKLADE MAN MELLAN YLLELISTER. FÖRSTA HELA OMKRING ÖNSKAR VÄSKAN MONTERAS RUNDT D E T UNDRE M STYCSTORA NES SLÄTA UDDAR SPETS MAN STYCKE LISTEN Å S. TIMMER NING, UPPTILL LÅTER FORNNORD. SÖMN. EKSTRÖM (G. P. R., UPSALA. STEN FRUNTIMMER, S O M S O M GENOMGÅTT E N FULLSTÄNDIG KURS I DUBBLA BOKHÅLLERIET, ÖNSKAR SIG PLATS fi BARN HEM. ELLER VÄRDINNA I SÖKANDEN PRETENTIONERNA HVILKET M A N TILLSATT M E D 1 0 GR. SALMIAK » A. I SPRÅK, SVAR TILL W. », I D U N S BYRÅ. DERNA MELLAN HÄNDERNA; G E N O M GNUGGE NING FILTA DE IHOP SKULLE PLAGGEN VID GER M A N D E M SOMMARFER. LÖDDERSVATTEN, VARA OCH PRESSAR MYCKET ANTINGEN E !LER SIG. SMUTSIGA, DÄRPÅ KLÄ- ETT NYTT SVAGARE SALMIAKBAD, UNG LÄRARINNA, SMÅ. SVAR SÄNDAS n anspråkslös flicka M E D GOD U P P - PIATS IDUNS I BYRÅ, [1973] SÅPA.
Aug. 2 A. P. 188, 260. — öfver anmärkningar vid Utskottets Memorial, om präglande af så kallade JubelRiksdaler. Aug. —- angående tryckningskostnaden för de fyra Tabellerne öfver BancoVerkets ställning. Aug. P. q42* Sept. P. 66, io5. Nov. 2 A. P. 636. — öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående vi 1 koren för återbetalning af Götheborgs Stads vid sista Riksdag af Banken erhållna Lånebiträde. Aug. P. p42* Sept. P. 66, io5. — i anledning af förrättad Revision öfver f. d. RiksDisconlVerkets utredning och räkenskaper för år 1822. Aug. 2 A. P. 126. Sept. P. 81 , 108. med generelt förslag till reglementariska stadganden för de särskilte afdelningar af B.?ncoDisconten, som Statsoch Banco - 4? Utskotten tillstyrkt böra inrättas för Rikets Vestra och Södra Landskaper. Sept. P. 204. BancoUtskottets Betäukanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, öfver den uti 1822 års RevisionsBerättelse §. 1 gjorde framställning i fråga om prägling af runstycken. Sept. P. 36p. Nov. 2 A. P. 636. — öfver StatsUtskottets Utlåtande, angående anslag till kostnaderne för Myntverkets iståndsättande. Sept. P. 36g. Nov. P. 33. — rörande det vid sista Riksdag anslagne lånebiträde för återuppbyggande af Gymnasiioch Skolehuset i Calmar. Sept. P. 724. Sept. 3 A. P. 3oi, 344* Oct2 A. P. 263. — angående nödvändigheten af en förklaring öfver 17 Cap. 8 §. HandelsBalken, rörande skuld till Kronan för uppbörd. Sept. P. 724.
Spens blifvit omnämndt ett sätt att åstadkomma tillförlitlig controll, hvilket jag anser icke böra äga rum, nemi. att kronofogden skulle resa in till K. M:s Bef:h:de, och der uppräkna de återstående qvitlenserna, på det ali K. M:s Befthtde, genom jemförelse emellan dessa återstående qvittenser och uppbördens belopp, skulle kunna controllera om kronofogden gjort rätt för sig eller icke. Utom den omständighet, som härvid förekommer, att uppbördsmannen skulle kunna förleda den skattskyldige att betala, utan att få qvittens, så bör äfven anmärkas, att då skulle den summariska redovisning, alldeles fika med den som nu sker på en gång af samtliga tippbördsmännen den i Maj årligen, jemväl komma att efter hvarje uppbördsstämma äga rum, hvilket motionären icke synes åsyftat med sitt förslag. Jag tror för öfrigt, att landsconloren hafva för mycket annat att göra och äro med för mångfalldiga göromål öfverhopade för att kunna verkställa en sådan granskning och uppräkning af flera 1000 qvittenser, för att derigenom möjligen kunna uträkna om kronofogden är på balance. Jag delar med Gr. Spens den mening, Den 7 November f. m. att inga controller finnas deremot, alt en person kan rymma, sedan han förrättat uppbörden; men blir väl vådan mindre om Ulskts förslag går igenom? Tvertom är. det klart, att denna våda då blir ännu större, emedan kronofogden då skulle äga 2tne månaders tid på sig, innan lians tilläfventyrs falska uppgifter om det influtna beloppet af uppbörden bl efvo upptäckta, hvaremot han nu inom i4 dagar skall för sig göra reda. Det är sanni, såsom Gr.
Plötsligen sträckte hon ut båda armarne med en förtjusande lättjefull och graciös rörelse, på en gång oreflekterad och så lockande, att jag ej undrar på att Axel grep om de båda utböjdesträcktaarmarnaochhöllhennefast,idethan sig öfver henne och gång på gång kyste hennes hvita nacke. Hon störtade upp med en mörkröd vredessky öfver sina drag, vred sig undan hans omfamning, försökte slita sig lös, och då detta ej lyckades, lutade hon sig fram och bet honom i ena handen, ej hårdt, men tillräckligt för att han af förvåning skulle släppa sitt tag. Så brast hon i hysterisk gråt. — Du är tokig, Dagny, sade han harmsen, i det han lämnade rummet. Jag gick ut till henne och lade min hand på hennes skuldra. — Ja, jag är tokig, eller jag blir det, om det här skall fortfara, mumlade hon. Då är det bättre. — Såg du mamma? — Ja, svarade jag småleende, jag såg att din fästman kysste dig och att du — det är något jag aldrig förr sett fästfolk emellan. — Jag hade beslutat, att aldrig taga Dagny tragiskt. Jag trodde, att jag förstod henne: jag vet nu, att jag inte gjorde det. Men på samma gång vet jag, att om någon verkade lugnande på henne, så var det jag. — Mamma, — hon borrade sitt hufvud in vid mitt bröst med armarna om mitt lif — mamma, är det inte möjligt att vara gift och lefva med sin man bara som kamrat och vän? Har du aldrig hört talas om ett sådant förhållande? Jag trodde, att Axel var så lugn och förståndig och nu skrämmer han mig så ofta. Kan jag inte tala med honom, innan det är för sent — eller vill inte du, mamma! Jag skakade på hufvudet. — Mamma, jag står inte ut med all den ångest jag lefver i! Och att tänka sig, att man kanske kommer att sätta barn in i världen till samma arf ... Det är förfärligt, mamma, mamma! Jag svarade ej, utan kysste endast hennes kind, som låg mot min arm. Det var jag inte orolig för: det skulle nog reda sig. Senare på aftonen läste min man högt en notis i tidningen om en af våra mest framstående personligheter, som plötsligen blifvit vansinnig.
Mor Malena talade till ingen; med bittert sinne bar hon ensam sin sorg. Pojken i de slubbiga byxorna gick rådlös omkring och visste inte hvad han skulle taga sig till; han hade mist sitt käraste sällskap. Det var som en af medlemmarne i en förr liflig familj plötsligt nedstigit i grafven. Man kan tycka att denne medlem endast är källan till onödigt bråk, och dock skall han kanske en dag lemna ett tomrum efter sig, som af ingenting kan fyllas. Så var det med hönan. Ingen hade tänkt på hvad hon varit för dem alla, förr än hon var borta. Hon hade varit den enda omvexlingen i deras dagliga lif. De ovädersutbrott hon föranledt hade rensat luften; nu stod den tung och död omkring dem. Och hur det var, så hade hon nog också framkallat solskensstunder. Man erinrade sig det först efteråt. Hur många gånger hade icke mor Malena gått bort med ett halft tjog ägg att sälja, och så hade hon kommit hem med kaffe och socker, och i godt humör. Hon hade tinat upp sjelf och hon hade bjudit. Och så hade man suttit der vid sin varma tår, druckit den skållhet ur tefatet och talat om allt som händt ute i verlden, att Jöns Jöns Kristina hade rest till Amerika, eller att Per och Karna tagit ut lysning, eller om allt sådant, som hände och som icke borde ske, hvilket naturligtvis var det allra intressantaste. Och så hade man glömt år och krämpor och verldens onda lefverne och haft det så hjertinnerligt godt för en stund. Men nu var det förbi. Malena gick jemt och såg sur ut, hon teg, och kaffe kom aldrig i fråga. I början trodde man att hon i förargelsen gått och sålt sin höna, men så småningom kröp sanningen fram. Då var det inga vackra orlofsedlar Nils Mattsson fick inne i fattighuset. »Di rika kunna göra allt hvad de vilja», hette det med jäsande missnöje. Det mullrade i samhällets lägsta lager. Men ödet har underliga vägar; den gången blef det ingen revolution. En dag när Nils Mattsson stod och matade sina höns, kröp det en skepelse fram ur rishögen, — ruggig, mager, med ett bröstben som ryggen på en brödknif — det sannskyldiga spöket af en höna. Hvad
Utgörande projecterade gradation ä hemman Uti trenne Clatzer, jemte en sa kallad öfwer-Clasi för hemman af högre wärdén, den lägsta Clasien delas i twenne, nemligen den ena för Hemman wärde un. der till och med rooo R?dr., samt den andra för Hemman deröfwer till och med ao-oo R:dr., och stola Hemman i Bergslagerns, hwilkas innehafware föga förut haft känning af Landt-Tullarne förås till nägondera af denna lägsta Clasiens grader, öfwer hwilken clasiification jemte den förestagne afgiften ä Hemman ferstild caseul under N:o Z medföljer, som tillika upplyser, huruledes Utskotten funnit skäligt projektera Kyrkoherdarnes deltagande för sine inkomster ester antalet af de Hemman Pastoraterne innehälla, sä att för hwarje Hemman, Förmedlingen dock till godo beräknad, en stilling erlägges, samt att Den s Zebruarii. 297 att Embels och Tjensteman pä Landet med indeld Lön betala en half stilling för hwarje Tunna Span. nemäl de i Lön uppbara, med hwilka afgifter jemte hwad för Qvarnar, Sagar och Utjordar kan päräknas, ersättningen af Landet med säkerhet anses utgå. Hwad lid och ställe angär tilt fördelningen och utgörandet af förestående afgift, ickttages det samma som för Taxeringarne till Allmänna Bewillningen förestrifwit ar. Den inkomst Kongl. Maj:st och Kronan, enligt räkenstaperne, hast af Allmänna Lots och Bäk-inrättningen, jemte
Jag är motionär i denna fråga, meu Utsk. har afvikit från min motion, och derigenom motverkas ett af de syftemål jag med densamma afsåg. Utsk. föreslår: »en underd. skrifvelse, derigenom B. St:r anhålla, att K. M. täcktes förordna, det må 1 693 års kyrko-handbok begagnas vid barndop, om barnets målsman sådant begär, samt, derest flere så önska, skrifterna! med dem förrättas, och Herrans Nattvard dem tilldelas, jemväl i enlighet med samma handbok.» För min del anser .jag det vara presteus skyldighet att alltid bifalla en sådan begäran, ehvad en eller flere derom anhålla. Det kan lika litet försvaras, att i detta afs:de ringakta eller åsidosätta en samvets-önt menniskas betänkligheter, som fieres, och nödga honom att afhålla I)«ii 4 November o. m. 387 sig frän den Heliga Nattvarden, blott derföre att icke någon annan samtidigt önskar begå den. Sådant blefve en oundviklig följd af Utsk:s förslag; men presterna sjelfva synas icke åsyfta något sådant, då t. o. m. den reservant af PresteSt., som ifrigast yttrat sig mot förslaget i förev:de punkt, säger, att den kristliga kärleken bjuder att i detta hänseende gå samvets ömma kristnas önskningar till mötes, ehuru han anser, att man ieke bör stifta en lag, sorn ålägger såsom skyldighet det, som hvarje rättsinnad prest gör af sig sjelf. Vore förhållandet verkligen så, att presterna aldrig nekade att begagna gamla handboken, der detta af samvetsskäl begärdes, så hade jag icke väckt denna motion. Jag har vid föregide Riksdag närmare utvecklat skälen till densamma, och ber nu endast att få nämna, att orsaken till flere separatistiska församlingars bildande just är den, att presterskapet i denna punkt icke visat nog ömhet om själarne.