Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eller skall stämningen och actionens början hafva skedt vid Stads Rätt, och Hofrätten blott, sedan nämnden pröfvat brottets verklighet, äga at döma til straffet. 13:o. Någon Skrift — någon innom Riket utkommen skrift torde vara bestämdare. 14:o. Torde böra nogare öfverses. Bilagor 1810 99 Oaktadt den föreslagna nya rättegångs ordningen för Tryckfrihets mål synes vara den enda rätta, möta dock vid utförandet deraf många svårigheter. — Några i hast förekomna frågor må här framställas. Huru förhålles, om lagliga jäf anföras mot alla eller de fleste Nämndemän? Författaren af en skrift, som de förklarat brottslig, utgifver en ny, uppfylld af smädelser och beskyllningar mot dem samt af brottsliga uttryck mot Regering, Religion &c. — Denna skrift åklagas och hvarje Nämndens Ledamot är Författarens vederdeloman? Huru förhålles, om någondera Parten anmäler missnöje emot domstolens Utslag öfver anförda lagliga jäf emot Nämndens Ledamöter ? Skall Nämdens befattning hvila, tils besvären blifvit af Öfverdomaren pröfvade ? Eller skall, ifall et jäf af Underrätten afslås, den jäfvade delta i Nämnden, men Hofrätten sedermera godkänner jäfvet, hela Nämdförrättningen annulleras? Bäst torde vara at första domstolens Utslag i sådant fall ej må kunna öfverklagas. Hura om någondera parten för laga förfall eller eljest uteblifver, då han kallas til domstolen at anföra jäfven? Kari, efter underrättelse derom, Justitise Ombudsmannen upskjuta Nämdens redan utsatta sammankomst? Eller Nämnden sammankommen prorogera sig? Kan Nämden förklara en skrift så brottslig, at urbota straff derå måste följa, utan at Författaren, känd, fått förklara sig? — Gåtan ang:de namnsedelns öpnande borde noggrant uplösas. — Anonymitetens helgd, äfven mot Lagarne, kommer sannolikt at kosta Nationen dess Tryckfrihet. — Skulle ej Nämnden kunna äga at pröfva först, om namnsedeln borde öpnas, och vidare, sedan författaren fått förklara sig, skriftens brottslighet? — Tvänne frågor kunde sålunda åligga Nämden at besvara: l:o.
Har val denna (lag-enligheten) blifvit ifrågasatt, der tanken på nationens fördel länge tyckes hafva blifvit, snart sagd t, i alla afseende 11 åsidosatt, och de synbara biafsigterna med hvarje handling endast varit, att söka göra en öfver låten makt allt mer oberoende af dem, för hvilkas bästa den blef upphöjd till sin höga bestämmelse, eller: Men då olyckligtvis sednare tider utvisat så många fall, då Regeringen sökt att kringgå och äfven förneka R. St:s rättigheter, torde försigtigheten bjuda &c. Om Hr Grefven och hans vänner en dag, inträdde i Regeringen och bemödande sig att, efter bästa förstånd, samvete och förmåga, sköta Rikets angelägenheter, likväl finge fif då blifvande opposition uppbära dylika tillmålen; månne icke Hr Grefven då skulle erinra sig, att det går igenom verlden en vedergällningsrätt, hvilken, ehuru ofta senfärdig, dock slutligen och säkert hinner sitt föremål? — Att Hr Grefven fällt sådana ord, samma dag, som han blef ordför. i Const.Utsk., kan likväl icke bedröfva mig, såsom en af Konungens redoskyldige rådgifvare; ty om Hr Grefven hädanefter sak-faller oss i Utsk., så skola våra landsmän skenbarligen se, att hans domslut var färdigt oell fäldt, innan lian läst handlingarna i målen. Emot remitterandet till vederbör. Utsk. af Frih. af Nordins motion, och af Gr. Anckarsvärds stalsreglerings-förslag, har jag lika litet att invända, som emot hans motioner N:ris i och 2. — Men jag hemställer och yrkar vördsamt, att H. R. o. Ad. ej måtte bevilja remiss af motionerna N:ris 3, 4 och 5, förrän motionären derifrån borttagit hvad som åsyftar att tvinga Konungen till att, mot sin vilja, bifalla hemman tals-räntans upp häfvande. Hr Rosenblad, Bernhard: Frih. afNordins och Gr.
Till denna åsikt kom han genom tänkandet; men som även tänkandet är osäkert, så är det väl möjligt, att det gives en mångfald, och från denna synpunkt kan man väl antaga, att det finnes höger och vänster, att du har ben, Medes, att dessa ben äro två, det ena ett högerben, det andra ett vänsterben; men det är och förbliver endast ett antagande, en osäker och tvivelaktig mening, som du gör bäst uti att alldeles lämna åsido, enär denna oförnuftiga, på intet grundade mening endast omakar och plågar dig med en inbillad känsla av ett något eller ett intet, som du kallar gikten. Skål, min vän! Den djupsinnige Kimon tömde bägaren, som Okos ställt framför honom, och företog därefter ett nytt angrepp på kvarlevorna av den välsmakliga pastejen. - Hm, det där går över min fattning, mumlade Medes. Det var en underlig filosofi. Men, sade han högt, om du tvivlar att jag har gikt i benen, så tvivlar du väl även, att du i denna stund spisar pastej, och det kan vara dig likgiltigt, om jag borttager honom mitt för din näsa. Gamle Medes ryckte fatet med pastejen till sig och var icke litet stolt över detta slags motbevis, när han såg, huru överraskad Kimon vart häröver och vilka snåla ögon han skickade efter fatet. - Min vän, sade Kimon efter ett ögonblicks tystnad, jag tvivlar visserligen, att jag åt pastej, innan du på sätt som skett störde mig därutinnan; men det är en stor skillnad emellan att tvivla och förneka. Jag förnekar det ingalunda. Och om det för övrigt var en inbillning, så var det dock en angenäm inbillning, av vilken jag med största nöje låter gäcka mig. Jag ber dig fördenskull, Medes, besinna, om du handlar rätt och passande, då du avhänder en vän till din herre en ljuvlig villfarelse, varpå han som gäst i Krysanteus' hus äger heliga anspråk. Detta skäl bevekte Medes att åter ställa pastejen framför den skeptiske Kimon, som skyndade med förnyad iver att fördjupa sig i sin angenäma villfarelse. Nu tog även Okos till ordet för att understödja sin fader, Medes.
Jag kan dock föga föreställa mig att allmogen sjelf anser sig hafva någon fördel af delta Skjutsningsbestyr, utan bör jag snarare såsom orsak lill den anmärkte företeelsen, antaga någon af missförstånd tillkommen farhåga att befrielsen skulle föranleda till påhördande af något annat besvär, som till äfventyrs kunde vara mera tryckande än det närvarande. Yäghållnings-skyldighelen är icke allenast i allmänhet ganska kännbar, utan äfven högst olika tryckande på olika orter i mån af vägarnes 0- lika mängd, den olika tillgången å lagningsämnen och vägarnes, med afseende å läget och jordmånen, olika svårighet alt underhålla. Likväl måste 5 9 vägla goingen alltid Llifva ofullkomlig så länge den utgör ett vid Jordbruket fästadt besvär och af denna anledning mindre tjenliga tider för dess verkställande måste väljas, på det icke Jordbrukets vård må alltför mycket deraf hindras. Policen, handhafves af Krono-Betjeningen med biträde af de för hvarje Bygdelag valde Ordningsmän, hvarjemte inom flere Församlingar särskilte öfverenskommelse!’ äro vid Socknestämmor träffade och egentligen handhafvas af Kyrko-Råden till förebyggande af mindre oordningar och osedlighet, särdeles bland ungdomen. För Barn-undervisningen finnas inom Wadsbo Härad 17 Folk-Scholor efter Lancasterska methoden, bland hvilka utmärka sig för Inrättningens fullständighet och vidsträckthet en i Undenäs Församling, på enskild bekostnad anlagd af Professor Norder, sorn jemväl skänkt fond till årlig Lön åt Läraren, 2:ne i Fredsbergs Församling, deraf den ena är bekostad af Nådegåfvor, som Kongl. Majit vid resor genom Församlingen täckts lemna för detta ändamål, samt en i Bellefors Församling, på enskild bekostnad anlagd och försedd med Lön för Läraren af Öfversten och Riddaren Friherre Sture.
De ett stycke efter biskopen och hans körsven följande ryttarne börja också huttra af kölden och gång på gång sporra de sina hästar för att genom lifligare rörelser öka kroppsvärmen. Arvid Kurcks känsliga sinne hade rönt lifligt intryck af den fridfulla stämningen där ute i den tidiga morgonstunden, och de minnen, som voro fästade vid det hem, mot hvilket han nu sträfvade, framkallade hos honom tankar, hvilka, trots många, många år flytt, se'n han sist gästade detsamma, bragte hans hjärta att skälfva af fasa och bitterhet. Det var Laukko gård, hans barndomshem och de nya förhållandena där han nu ville bese och en gång bevittna. Och den längtan, som trots alla vedervärdigheter dref honom dit, ökades desto mer ju närmare han kom målet för densamma. Skogen började nu så småningom glesna och snart såg man insjöns vida, snöhöljda isfält utbreda sig för den framåtsträfvande lilla skaran. Det började också redan ljusna och månen sjönk långsamt ned bakom skogstopparne. Efter ungefär en half timmes jämt traf kunde Arvid Kurck tydligt skönja konturerna af ett två våningshus, som helt bjärt stack af mot den enformiga hvita omgifningen. Röken, som i sirliga ringar hvirflade upp ur dess skorstenar, gaf vid handen, att man redan långt för detta där skakat sömnen ur sina armar och gått till dagens sysselsättningar. Klockan kunde vara vidpass nio på f.m., då man gjorde sitt intåg å Laukko gård. Uppmärksamgjorda af hästarnes tramp rusade några af gårdens väpnare nyfikna ut ur knektstugan, ty ehuru vana vid främmande besök här kom detta dock något oväntadt denna tid af dygnet. Det behöfdes blott några flyktiga ögonkast på den ur slädens baksäte uppstigande reslige mannen, för att han genast af dessa skulle blifva igenkänd såsom en kär och saknad gäst å stället. Många af Klas Kurcks män voro nämligen ännu i lifvet och hade troget stannat kvar på den post, de under en följd af år, mången ända från sin ungdom, beklädt.
Men då jag senast hade ordet, glömde jag att upptaga en anmärkning af Utskotten, hvilken jag förmodar, att Utskotten icke skulle hafva gjort, om de läst min motion till slut; jag ser nemligen af Herr Santessons reservation, att Utskotten icke ens låtit fpr sig uppläsa, mindre granskat de anmärkningar, som föranledde återremissen af Utskottens första Betänkande. Under discussionen öfver detta första Betänkande anmärktes här, att försök redan af StrömrensningsComiteen blifvit gjorde, att genom låneanslag förmå speculanter att hygga vedskutor; men det upplystes vid samma tillfälle, att Comiteen härvid försummat iakttaga nödiga försigtighetsmått för att förmå speculanterne att uppfylla ändamålet. De lingö lån mot låg ränta, men tillhÖllos icke att använda medlen på ett för ändamålet lämpligt sätt. Enligt mitt förslag deremot, skulle sådane försigtighetsmått iakttagas, som försäkrade om lånens användande för ändamålets ernående. Emedlertid hafva Utskotten äfven trott, att den enskilda industrien här vore tillräcklig. Jag får vid detta, som vid flere föregående tillfällen, protestera mot en sådan anvisning Den 26 Februari i f. w. 217 på den enskilda industrien, hvilken vi så ofta höra åberopas såsom tillräcklig; ty vi hafva i Sverige för mångå hevis, att den enskilda industrien är altför litet verksam, der ej vinsten straxt ligger tydligen för ögonen; och industrien fordrar i alla fall penningförlag. Vår ställning är sadan, alt man häldre använder sitt capital på utlåning, än på industriela företag, och så länge nästan alla penningetillgångar bestämmas af publika åtgärder, är det naturligt att dylika åtgärder äfven behöfvas för att anskaffa tillräckligt capital till hvarje större företag. Hade Landshöfdingen Baron Örnsköld varit af samma tanka som Utskotten, att allt borde lemnäs åt den enskilda industrien, så hade troligen ännu i denna stund Norrland varit i samma fattiga tillstånd, som före hans tid, och den lönande industrien med linneväfnader ännu icke funnits påbörjad. Då likväl
När bron är färdig kan arbetet, som derpå är nedlagdt, för ögat synas godt och prydligt, men möjligt är likväl, att pålningen, hvilken icke efteråt kan undersökas, likväl är mindre omsorgsfullt gjord, och jag trotsar en hvar, som icke vid arbetet varit närvartde, att säga, att arbetet räcker för sekler eller endast några år. Flere sådana frågor skulle jag här kunna framkasta. Man har äfven sagt, att då kostnaden för Statens jernvägar blifvit beräknad till 700,000 R:dr per mil, vore den föreslagna lösningssumman för jernvägen mellan Örebro och Köping ingalunda för högt uptagen. Utan att vilja lägga Bolaget det ringaste till last, som jag erkänner arbetat under särdeles svåra konjunkturer, anser jag mig dock böra nämna, att jag tror, det i många afseenden väsendtliga skiljaktigheter förefinnas emellan de färdiga delarne af Statens jernvägar och Köping-Hults-vägen. Till en början har man användt det siimsla slaget rails, det s. b. bridgerails, beslående af en från platt jernstång utvalsad skena, då man deremot på Statens jernvägar begagnar skenor med massiva halsar och massiva hufvuden. Dessa skenor äro mera hållbara och en hvar vet, att de äfven kosta mera än dem, som blifvit anbragle å Köping-Hults-vägen. På denna jernväg har man ytterligare begagnat runda stockar till sleepers. Dessa kunna icke lemna den hållbarhet, som de platta, hvilka begagnas å Statens jernvägar, ty det måste väl vara tydligt, att ju bredare yta rails hafva att hvila på, ju starkare skall äfven arbetet blifva, förutsatt, att det i öfrigt är gjordt med omsorg. Går man vidare till d. s. k. stationen i Örebro, så finner man visserligen ett i liten skala upfördt stationshus af sten, men deremot intet magasinshus och i öfrigt en byggnad af bräder, som utgör på samma gång lokomotivstallet 0ch verkstäder, med ett ord allt är ofullbordadt.
N;o 1 framställde voterings-proposition böra förfalla; men som Borgare-Ståndet återremitterat äfven denna, af bevillningsnatur varande, fråga, samt sålunda icke yttrat sig Öfver densamma; så anse Utskotten sig böra hemställa, om icke Borgare-Ståndet skulle täckas förena sig med de öfrige Riks-Stånden i denna del; skulle åter Borgare-Ståndet vidblifva sin i Memorialet N:o 12 omförmälda Bih. lill R. St. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Memorial, IV.-o 14' mening, måste votering anställas Öfver den i berörde Memorial under N.'o i föreslagne proposition. Beträffande den af Hedervärda Bonde-Ståndet beslutade återremiss af 26 §. 4 momentet, eller Utskottens yttrande, att frågan om panne-egarens skyldighet att betala arfvode för förseglings-bestyret, måste anses vara genom trenne Riks-Stånds sammanstämmande beslut afgjord; så, enär Vällofl. Borgare-Ståndet, som återremitterat jemväl denna §, underlåtit att härutinnan meddela bufvudsakligt yttrande, få Utskotten vördsamt anhålla, att Borgare-Ståndet måtte sig utlåta, hnruvida denna fråga, på sätt Bonde-Ståndet förment, är att anse såsom beskattningsfråga, eller om, såsom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagit, densamma kan anses vara genom trenne Riks-Slånds sammanstämmande beslut afgjord.
För 25 år hade det gjort 3 milhr och några hundra lusen Ben 22 September f, m. 153 R:dr. Denna spekulation kan icke utföras förr än en jernväg kommer att inrättas i närheten, ty, oaktadt det ej vore omöjligt att utföra detta mineral genom en landtransport af nära 3 mil, hvilket vi i Sverige icke räkna så mycket på, så vore det förenadt med omlastning, och delta gjorde, att der skulle fattas 3 sk. för Skedet i kalkylen för att bära sig, och sålunda gick spekulationen om intet. Den saken, har icke mig-veterligen förut tagits i betraktande af dem, som yttrat sig om de jernband*, som nu äro i fråga. Blir det nu en jernbana i närheten åf den egendomen, så lemnar den en inkomst för den jernbanan af åtminstone 5,000 R:dr b:ko årligen. Vi se således, att det icke är möjligt att upgöra kalkyler öfver huruvida jernbanorna skola bära sig eller icke. Del behöfver endast komma en sådan spekulation, för att banorna skola bära sig, och huru mycket ryckes icke landet framåt genom dessa anläggningar! När jag nu kan bevisa, alt denna spekulation verkligen vore möjlig, så, utan alt taga i betraktande en enda skilling af den vinst, sorn egaren deraf skulle draga, så fick verkligen arbetaren under loppet af 25 år nära 4 milin* R:drs förtjenst. Jag har velat yttra detta, emedan jag tror, att man skall vara försigtig i den satsen, att banorna skola anläggas på de punkter, der de bäst bära sig eller der de först betala sig. Jag får lof att säga, alt jag är en af dessa förmätne, som tro att jernvägarne i Sverige komma att bära sig, efter någon lid, öfverallt, emedan de komma alt framkalla en sådan mängd resurser inom landet, som nu ligga fullkomligt begrafna, och som vi icke nu hafva begrepp om. Jag kan icke tro annat, än att det ligger i sakens natur, att en egendom, sora förvaltas af sina egna egare, med mycket få undantag, förvaltas bättre, än om den lemnäs till förvaltning af de regerande.
Indelningar, att dermed utgöra Brigadoch Inspections-Generals-löner, hvaremot RegementsCheferne kunnat bibehålla Öfverstelndelningarne, hvaraf de, såsom nämnt år, åro mer ån Generalerne i behof. För det sista och 7) År det äfven en obehaglig följd af den nya organisationen att avancementeme förtrögats inom Arméen, emedan Herrar Inspections - 4l2 Den 17 Februarii. och BrigadGeneraler med Öfverstelöner och en lätt tjenstgöring icke hafva någon orsak att taga afsked. Dessa åro de invåndningar man i allmän^ het gör emot den nya organisation af Arméen, hvilka visserligen af många dermed lörenade fördelar till någon del kunna motvägas, men om icke fördelarna helt och hållet öfverväga så manga olägenheter och kostnader; så hemställt jag vördsamt, om icke underdånig begäran borde göras om Arméens förra organisations återinförande? Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm : I en tid då ej mera bestrides , att creditbrist betydligen bidragit till den allmänna förlägenheten, och att Lagarne rörande Exekutionsverket äga ett stort inflytande på penningerörelsens liflighet eller aftynande, skulle jag tro, att hvar och en, som tagit närmare kännedom om beskaffenheten af denna förlägenhet inom vårt land, och haft tillfälle att erfara bristerne i samma Lagar, bör för sin egen tillfredsställelse, såsom medborgare, väcka uppmärksamheten på dessa brister, och framlägga sin mening om sättet, att dem afhjelpa. För FoIk*tsRei presentanter år sådant en ovilkorlig pligt, som ej utan förebråelse kan underlåtas,. Den 17 Februarii, 4i3 Det år ur dessa skål jag finner mig föranlåten, att väcka en motion om nödvändigheten, att gifva mera helgd åt panterått i fast Egendom. För utvecklingen af åmnet fordras äfven en kort öfversigt af den ställning, hvari Långifvare och Låntagare nu till hvarannan kommit, och fastän jag skall söka undvika vidlyftighet, nödgas jag dock för mera ån ett ögonblick påkalla Högloflige Ridderskapets och delns uppmärksamhet.
Jag hemställer derföre, om icke detsamma bör ega rum i förev:de fall. Det är icke mer än 15 dagar, som II. o. Ad. tillstyrkt, att dessa hästar skola begagnas, och jag tror derföre, att det icke är någon gifven följd af det förra beslutet, att E. o. Ad. nu skall bifalla, hvad här blifvit föreslaget. Hr Lefrén: Efter de uplysningar, Erih. Tersmeden nu lemnat, anhåller jag att få afstå från det af mig framställda yrkandet. Eörev:de mom. blef uppå härefter framställd propos. af E. o. Ad. bifallet. e) till upköp af 13 st. nya hästar för Svea Arlillerilleg;te. Lades till handlingarne. f) lill beslridnnde af ökad. beklädnads-passevolans under år 1857 för Svea LifGarde, Andra LifGardel, LifGardet till häst, Kronprinsens Hussar Rcg:te och Sappör Kompaniet. Bilölls. g) lill värfvade GarnisonsRcg:lenas mathållning under åren 1856 och 1857. Hr af Klint: StatsUtsk. har häraf tillstyrkt, att det för år 1857 äskade anslagsbeloppet må af E. St:r beviljas; hvaremot, beträffande frågan our dylikt anslag för år 185G, Utsk., vid det förhållande såsom Utsk. omförmäler, att, innan KrigsColhii räkenskaper för sistnämnda år hunnit afslutas, det icke med någon visshet kunde bedömas om och i hvilken män årets besparingar komma att lemna ytterligare tillgångar för den upgifna bristens betäckande, funnit sig, i frågans sålunda outredda skick, böra hemställa »att det äskade anslagsbeloppet för år 185 6 icke f. n. må af E. St:r beviljas.
Yällofliga Borgare-Ståndet har tili Utskottet återremitterat berörda betänkande; men sorn detsamma är bifallet af de tre öfriga Riks-SStånden och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, torde något vidare utlåtande i anledning af återremissen icke erfordras; hvilket Utskottet härmed får för Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt anmäla. Ank. till Bxp -Utsk. den 6 Nov. 1863, kl. 3 e. m. Memorial, i anledning af åierremiss af Utskottets Betänkande N:o 72, öfver motion om ändring af 2 och 3 §§ i 5 Kap. Kyrkolagen. Berörda Betänkande har blifvit af Väll ollila Borgare-Ståndet till Utskottet åtcrremitteradt; men då de tre öfriga Riks-Ständen bifallit samma Betänkande; och i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, lärer något vidare utlåtande i anledning af äterremissen icke erfordras: hvilket Utskottet härmed får för Vällofliga Borgare-Ståndet vördsamt anmäla. Stockholm den 6 November 1868. Bih. till B. St. Rättel ser Lag-Utskottets Betänkande N:o 57. Sid. 3 rad. 16 nedifr. står: gjort — läs: „ 4 „ 14 uppifr. „ ligger — „ „ 4 „ 13 nedifr. , sådne — „ „ 4 „ 8 „ „ betvingar — „ „ 6 „ 16 uppifr. „ hordom —• „ gjordt lägger sådane betingar svordom STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863. Lag-Utskottets Memorial N:o 84. 1 &:o 84. Ani. tili Exp.-Uuk. den 12 Nov. 1863, kl. 1 e. tu.
Desse åt sin egen frihet lemnade arbetare, hvilka dels såsom handtlangare, dels såsom fuskare i något handtverk, förtjena sitt uppehälle, öfverlemna sig, såsom icke stående under någon Husbondes eller Förmans tillsyn, merendels åt den mäst utsväfvande lefnad, åstadkomma förargelser i Samhället och förföra andra till lättja, sjelfsvåld, fylleri och alla de laster, som deras egen frihet lemnar dem sjelfve tillfälle att utöfva. Nödigt synes derföre alt på sådant, eller lill äfventyrs annat, sätt, afhålla så väl försvarsgifvare, att ej lägga hyende under lasten, som försvarstagare, alt ej låta bruka sig till verktyg åt låga och vinningslyslna afsigter. Skulle extra personer fordras vid. de Publike Verken, så torde del blifva nödigt, att Kongl. PoliceKammaren tecknade på sådane extra personers fullmakter, sitt bifall till antagning, för MantalsCommissariernes efterrättelse, emedan PoliceAuctoi iteten säkrast är i tillfälle, att bedömma beliofvet af fleres eller färres antagande. :>:o Att de Borgesman eller Näringsidkare, sorn sjelfve beträdas med öfverdrifvit njutande af starka drycker, må förbjudas att försvara arbetare, till drifvande af sin rörelse, io H. 6 82 Den i5 Januari i. intill dess kändt blifvit att en sådan hus-> bonde öfvervunnit en last, hvilken utöfvad af honom sjelf, ännu mer måtte verka på underhafvandes, så väl physiska som moraliska försämring. 3:o Att vid Brännerierne inga andra personer måtte blifva begagnade än de, som derstädes äro ordentligen lagstadde och mantalsskrifne.
Uplands innebyggare för det att deras deputerade icke velåt yttra sig öfver frågan om den ena räntepersedelns omsättning till en annan, utan envist vidblifvit åsigten, att alla persedlar skulle till penningar förvandlas. Jag förmodar tvertom, att R. o. Ad. icke skall låta denna omständighet i ringaste mån inverka på sitt beslut utan bemöta Upland med lika mycken välvilja som de andra landskapen. Man har påstått, att det vore ganska lämpligt att förvandla räntepersedlar hälften till spanmål och hälften till smör, derföre alt dessa artiklars pris balancera hvarandra, så att då spanmålen stiger, faller smöret och tvertom. Jag deremot vågar påstå, att förhållandet alldeles icke är sådant. Om vi taga tabellen i hand och jemföra spanmålspriserna med smörpriserna, så finna vi, att under de år, då spanmålspriserna varit höga, har äfven priset å smör varit högt. Under sistförflutna år, då en T:a råg gällde 11 R:dr 32 sk., gällde ett IM smör 6 R:dr 36 sk. Detta är det högsta smörpris, sorn under hela den i tabellen uptagna tid funnits och således är det icke sanni, att prisen å spanmål och smör balancera hvarann. Men om äfven så vore, torde R. o. Ad. finna, att balanceringen blefve högst obetydlig,| enär spanmålsräulan upgår till 189,000 R:dr och smörräntan endast till 5,000. Emelh rtid böra vi icke göra en beräkning, som vederlägges af erfarenheten, ty tabellen Den 20 Maj e. m. 219 visar att spanmål och smör stiga i samma proportion. Om en missväxt pä spanmål, föranledd af torka, såsom vanligtvis är fallet, i Upland inträffar, så inträffar äfven missväxt ä hö och således skall smöret blifva dyrare på samma gång som spanmålen. Jag tror icke, alt man kan framlägga något enda verkligt skäl för den ifrågasatta förvandlingen.