Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. här föreslagit, synes likväl så lätt verkställd och så helt och hållet oberoende af sammanhanget med ett helt lagverks omarbetning, att tiden för det sednarcs före - Den i5 Februari e. m. i5i dragning och afgörande hos Ständerna — en tiel så mvcket mera obestämd, som någon anledn. att hoppas en formlig propos. derom från Regeringen ännu icke förefinnes — ingalunda kan behöfva afvaklas för den förin åtgärden. Jag föreslår således vördsamt, att Lag-Utsk. anmodas inkomma med nytt utlåt., i likhet med det i nyssnämnda tind. skrifvelse innefattade. 1 i. Vid sista riksdag väcktes en motion, att de i i4 cap. 3 §:n Missg.btn omnämnda förbrytelser emot föräldrar, stjufoch svärföräldrar, icke vidare måtte vara underkastade åtal af annan person, än målsäganden, och R. St. utläto sig deröfver i und. skrifvelse af den 5 Jan. 1835, att de s. k. injuriemål ej sällan äro förenade med omständigheter af den ömtåliga beskaffenhet, att den offentliga behandlingen af desamma mera sårat den förfördelade, än den skymf han lidit; att detta isynnerhet inträffar vid ransakning angtde misshäliigheter emellan barn och föräldrar, hvilka sednare derföre ock synas böra hafva någon rättighet att sjelfva bestämma, om åtal skall äga rum elier ej; att det i öfrigt bör verka fördelaktigt på begreppet om den vördnad och den kärlek barn äro skyldige sina föräldrar, om lagen fäster allt möjligt afseende på deras förlåtelse för hvad emot dem blifvit brutet; samt att den felande häri bör linna en ökad anledn. att söka göra sig förtjent af tillgift, derigenom att han i möjligaste måtto upprättar och godtgör sitt fel. R. St. trodde alltså, att rättighet till åtal af de i i4 cap. 3 §:n Missg.btn omförmälda förbrytelser bör få ankomma på målsäganden, derest de ej skett å tid och ort, som fridlyst är; hvadan R.
I hvilket underdåniga yttrande StatsRådets öfriga Ledamöter, D. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm samt Herrar StatsRåden Friherre Åkerhjelm och Poppius instämde; och hvartill Kongl. Maj:t behagade lemna Dess nådiga bifall; Derefter Kongl. Maj:t, den 21 November samma år, uppå StatsRådets underdåniga hemställan, i nåder förordnade, att ofvannämnda Faktoriet tillhöriga vattenverk och byggnader linge, utan auktion, öf veila las till Eskilstuna fristad, emot den af förrhemälde Kommitterade såsom tillgång beräknade köpeskilling, 17,793 R:dr 24 sk. 5 r:st., samt på sätt och med vilkor i öfrigt, Kommitterade, sammanstämmande med Kongl. KommersKollegium, i underdånighet föreslagit. Emot rådgifvande åtgärden i detta mål förekomma tvänne serskilda anmärkningar, nemligen: l:o Att StatsRådets Herrar Ledamöter, enär de tillstyrkt Kongl.
Jag kan icke förmoda att slutliga afgörandets stund ännu är kommen i ett ämne, så yigtigt för Nationens väl, sorn vidrör nästan alla medborgares ägande rätt, som bestämmer gränsen för Nationens förkofran till nästa Riksdag, der är jag öfyertygad att man ej kan vilja skrida till beslut i ett ögonblick, då en stor del af dö upplysningar, sorn tillhöra Betänkandet, icke ens möjligen kan vara af de fleste Ståndets Hedarnöter inhämtade; då större dejen troligen icke är det; i ett plenum, vid hvars början sannolikt icke ^ af de närvarande ens anade, att ett afgörande beslut kunde komma i fråga, hvarföre också flere utaf oss saknas. Och hvem kunde föreställa sig, att vid samma Riksdag, der samtlige RiksStånden bifallit ett af sammansatta Stats, och BancoUtskotten, utan fkiljaktiga tankar,jafgifvet Utlåtande, i anledning '748 "Dera i4 Julii t. m. af vackt motion; deri Utskotten ansett, att grunderne icke utan i sammanhang med hela financei planen kunde uppgifvas och antagas; hvem, säger jag, kunde föreställa sig att vid samma Riksdag kunde tillstyrkas med understöd af flere Leda» meter utaf samma Utskott, att isoleradt antaga de i den afgifna Financeplanen innefattade grunder, utan att på samma gång antaga de delar deraf, som behandla verkställigheten?
Vid sådant förhållande, och då ofvanberörda nyttiga förändringar, i Bankohusens inredning redan för Banken medfört icke obetydliga kostnader, uppgående till omkring 28,000 R:dr B:ko, hvilka kunde anses vara till stor del förspillda, derest Banken skulle på annat ställe förläggas, samt den af ene motionären, för uppförande af nytt Banko-hus afsedda tillgång genom aflysning af åtskilliga Bankens äldre sedlar, icke är att påräkna, sedan Rikets Ständer vid innevarande Riksdag afslagit den derom väckta motion, har Utskottet, utan att ingå i pröfning af frågan om de för den nya Bank-byggnaden föreslagna lokalers större eller mindre tjenlighet för ändamålet, ansett sig icke ega skäl tillstyrka Rikets Ständer, att, i anledning af Herr Friherre Tersmedens och Herr Schwans ofvanberörde motioner någon åtgärd vidtaga. Stockholm den 27 Augusti 1857. Reservation: af Herr af Geijerstam, C., hvilken ansett uppdrag åtminstone böra Fullmäktige lemnäs, att till Banko-Utskottet vid nästkommande Riksdag afgifva förslag till lämplig lokal för ny Bank-byggnad, åtföljdt af ritningar och kostnadsförslag till en sådan byggnad. G Banko-UlshoUeU Utlåtande N:o 48. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Sept. 1857, kl. 1 c. m. Utlåtande, i anledning af Riks-Sländens beslut elfver Betänkandet JS:o 57, med förslag till reglering af Bankens laneoch tu 'editiv-rörelse. Efter att, genom Protokolls-utdrag alden 11, 13 och 15 nästlidne Juli. hafva erhållit del af såväl de beslut Riks-Stånden i anledning af Utskottets nyssnämnda Betänkande N:o 37 fattat, som Riks-Ståndens öfverläggningar i de delar af samma Betänkande, hvilka blifvit till Utskottet återförvisade, har Utskottet detta ärende till förnyad behandling förehaft och får nu med redogörelse för de särskilda besluten vördsamt meddela det yttrande, hvartill Utskottet funnit desamma föranleda.
Man kunde icke lemna åsido hurusom omförmälte köpeafhandlingar småningom blifvit ett allt vigtigare hjelpmedel för erhållande af kredit bland de mindre bemedlade personer, hvilka ej egde annan tillgång än den lösegendom de för sitt dagliga bruk sjelfva behöfde. Då nemligen pantsättning skulle medföra nödvändigheten att till borgenärer öfverlemna egendomen; hade en annan utväg derföre blifvit begagnad eller den, att ställa förhandlingarne i form af köp, med dervid på god tro å ömse sidor förenadt vilkor, att gäldenären vid skuldens betalning skulle återfå eganderätten till egendomen, den der emellertid fick förblifva i dennes vård. Således blef frågan icke att hindra ett ärligt bruk af förevarande köp, utan att i lagen inlägga sådana kontroller, som ej allenast i möjligaste måtto förekommo de öfverklagade missbruken, utan äfven betogo innehafvaren af en betydlig, men i hemlighet grundad lösegendom, tillfället att tillnarra sig en kredit, den han icke förtjenar. I förenlighet med denna grundsats öfverenskommo ock Rikets Ständer om den lag, som innefattas i Kongl. Förordningen den 20 November 1845 och som, med bibehållande af principen i 1835 års författning, föreskref en större offentlighet af lösöreköp, samt i öfrigt meddelade sådana bestämmelser, hvilka borde afvärja ett bedrägligt användande deraf. Om man, efter denna öfverblick af lagstiftningens utbildning i förevarande ämne, deri söker en ledning för svaret på den af motionärerne uppkastade frågan, om lämpligheten att, med upphäfvande af hvad åren 1835 och 1845 blifvit - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 34. 9 vit i iimnet stadgadt, åter försätta lagstiftningen på den punkt, den förut innehade, eller huruvida de enkla bestämmelser, som 1734 års lag i denna del innefattar, nu mera kunna anses tillfvllestgörande, lärer detta svar ej kunna blifva annat än nekande.
Län med alla båtar och farkoster af förenämde beskaffenhet, ehvad de tillhörde Allmogen eller Städernas invånare, genom Kongl, dMaj:ts Nådiga Förordnande den 27 Februari 1811, på det sätt ändrades, att Allmogen i dessa iian lemnades frihet, att till frakter å utrikes orter Deri 7 Juli. 537 •rter begagna sig 1 af dess öppna båtar och mindre däckade fartyg, skedde sådant troligen i den afsigt, att nämnde landsorters invånare, hvilka genom Sillfiskets upphörande förlorat en förut påräknad näriogs-utväg, skulle derigenom lemnas tillfälle., att, genom idkandet af en således megifven seglation till främmande hamnar, hämta fördel af de båtar och fartyg, dem de egentligen för Sillfiskeri-handteringens bedrifvande sig förskafFat, och hvarvid , enligt Kongl. GommerceCollegii Kungörelse den g April nyssnämnde år, ibland annat förordnades, att Båt-skepparen a agde att sig anmäla på- vederbörande Tullkammare, ordentligt angifva de till export ämnade varorna, dem under Tullbetjentes tillsyn inlasta, derföre erlägga Tull och umgälder, samt derå taga behörigt pass på lika sätt, sorn: för andra utrikes gående fartyg är stadgadt; att han ej må förbifara utlopps Tullkammaren utan anmälan och erhållen visitation , ellef taga annan led, än för hvart och ett Tullkammare-district är utstakad; att han ej må undandraga sig tillsyn och visitation af Jagt-Uppsyningsmän och Tullbetjente, hvarest de trallas, antingen i öppna sjön eller inom skars, och att han vid återkomsten ifrån utrikes ort skall anmäla sig på Inlopps - Tullkammaren , der sådana finnas., men i annat fall på Sjö-Tullskamrarne. och der afgifva märk-rulla, på sätt Segiations - Ordningen af den 15 Juni 1774. föreskrifver, Samt ej taga annan led än för hvarje Stad vid inseglandet är bestämd. Huru* 93» Den 7 Juli.
Län mätte fördubblas och ‘-'ålunda bestämmas till 87*00 Rdr årligen;: 2:0 af Riksdagsfullmägljgcn O, Sven:— ion}, att, då troligen ingen Provmce i-Riket'på den korta lid af aine år undergått laga skifte så allmänt som Götheborgsoch Bohus Län, något Bidrag af allmänna medel för berörde ändamål äfven mätte denna Proviiice tilldelas, och har O, Svenssom lill stöd för denna framställning anfört förhållandet i Solberga Socken, der 20 större byar undergått skifteoclv ej mindre än 5j åboer mäst flytta sina byggnader på ny tomt, hvarigenom de likväl, utan att hafva erhållit det minsta af de till Skiftesverket ans1 agna medlen, fått. vidkännas stora kostnader, svnneHigast.'som hela den kringliggande orten är skoglös; samt 3:o af Olbf Lindbeck ifrån Hallands Län; sorn, till förebyggande af de oersättliga förluster, hvilka, genom inträffande eldsvådor i de sammanbyggde byarnc förorsakas, ansett utflyttnihgarne böra i möjligaste moa befrämjas och i sådant ändamål föreslagit, ait antingen af den nu uppgifne besparingen eller genom fra raclé lös inflytande bränvinslillverkningsäfgifter, 5o Rdr B:co måtte beviljas den; hemmansåbo i sammanbyggd by, sorn först fordrar laga skifte. Utskottet medgifver visserligen behofvet af understöd för dem, rönn till följd af. laga skiften skola utflytta, och vigten af att dry.hvilka, i förlitande på Statens bidrag, en sådan, utflyttning; verkställa,., äfven deraf, pål iSiats-Ulsbotlets Utlåtande N:o i63 :utsatt Lid lomma 'i åtnjutande; men då Rikets Ständer vid sistlidnc Riksdag å 9 llufvudtiteln beviljade ett ti
Dessa, hos hvilka man bör ganska högt uppskatta både anlagen och deras bruk deraf, äro Frese och Fru Nordenflycht. Den sednare står, till och med, bredvid Dalins sida i spetsen för den tid, som från honom räknas. Men i sjelfva verket är hennes poetiska personlighet en skepnad, hvari den försvinnande äldre tiden för sista gången helsar oss, såsom der, till det mesta, med denna nyare sammansmält. Columbus och Lagerlöf. Dalkarl liksom Stjernhjelm, men af en mera len och (jemnförelsevis) qvinlig sinnesart, var – såsom vi redan sett – Samuel Columbus64 hans omedelbare, eller personlige, lärjunge. Omfattad af den gamle mästaren med faderlig ömhet, blef han genom denne anställd i Antiqvitets-Collegium såsom Cancellist. Han var en älskvärd ung man, af hvilken Stjernhjelm hoppades mycket. Men en tidig död afbröt hans utveckling. Redan i sitt trettiondesjunde år afsomnade han; kort efter hemkomsten från en flerårig utländsk resa, den han gjort såsom ett par Renstjernors handledare. Den ene utgaf sedermera hans skrifter. Af sina samtida beskrifves Columbus såsom en man af utmärkt dygd, blygsamhet och sällskaps-glädtighet; men svag kroppsbyggnad. Troligt nog är, att han var begåfvad med större kärlek för poesi och större omhugsan dervid, än poetisk skaparkraft. Men icke kunna vi underskrifva, hvarken Sahlstedts, eller Bloms, eller Hammarskölds domslut. Den förstnämnde, som eljest, vid urvalet till sin Svenska Anthologi eller ”Samling af Verser på Svenska” (1751–53), på vid gafvel öppnat dess portar för hvarjehanda rimkram, har mot Columbus betett sig med oväntad stränghet. I ett eftertal, hvari han vill fastställa rätta tänkesättet ”om Poeter och Verser i gemen, och om denna Samlingen i synnerhet”, förklarar han så väl honom, som Lucidor och Runius, obegagnelig till sitt ändamål, och säger om Columbus särskildt:
Konrad att glömma allt för nöjet att betrakta henne; han skulle i detta ögonblick gifvit sitt lif, för att vara föremålet för den suck af kärlek och längtan, som höjde hennes barm, och den varma djupa rodnad, – emot hvilken blommornas färg var matt och kall, – som nu flög öfver hennes ansigte, vid upptäckten af ett litet hopviket papper, doldt mellan blommorna, som hon tog, förde till sina läppar och sedan gömde vid sitt bröst, med en blick af så brinnande passion, att ett ovilkorligt utrop af smärta undföll Konrads sammanpressade läppar. Anna såg upp, betraktade honom bestört och uppmärksamt, och i det uttryck hans ansigte antagit då hon kysste den lilla biljetten, måtte legat en upplysning, mer klar och tydlig än alla ord, ty Annas kinder miste hastigt den varma färgen och en skymt af blekhet flög öfver dem. Men – hvar finns en känsla mer egoistisk, och ändå mer sublim i sjelfva sin egoism än kärleken? Det är den, och endast den förbehållet, att af alla de känslor, ett menniskohjerta kan hysa, fylla det helt och hållet att förjaga allt låta oss glömma allt; hat och vänskap, tacksamhet och medlidande fly som skuggor, då glansen från de ögon, som blifvit våra solar, möta strålen i vara egna då närvaron af den enda älskade låter tiden stå stilla, minne och framtid försvinna, och det närvarande, på en gång en evighet af sällhet och en sekund i snabbhet, lik den klara solbelysta ytan af en källa, – ligga stilla darrande inom oss, för att, under några korta ögonblick af lifvet, låta oss blixtsnabbt kasta en blick bakom förlåten till himlen I samma ögonblick hördes hofslagen af en häst, en ovilkorlig sprittning genomfor Annas fina gestalt dörren flög upp, och – utan en tanke på den bleke Konrad, som osedd smög sig ut – sjönk Anna i Edvards armar. – Se så, nu gick Konrad ändå det är för besynnerligt att han nu för tiden ständigt och jemt hålls i skogen jag begriper icke hvar den välsignade jagtlusten kommit ifrån på en tid – sade mamsell Lovisa förtretad, under det hon ställde kaffebordet i ordning.
VetenskapsAeademiens disposition, så länge den, lör det i Ja-propositionen omnämnda ändamål, begagnar sig af Kammarjunkaren von Wrigths biträde; (2:dra alternativet) uppföres anslaget såsom arfvode åt Kammarjunkaren von IVrigth, alt utgå, så länge Vetenskaps-Academien begagnar hans biträde, i och för ulgifvande af planch-verket "Svensk Botanik." 60:0 Utskottets uti 10 punkten af N:o 63 gjorde afstjrkande af Kongl. Majus Nådiga Proposition om ett ytterligare pensions-rum för Amirals-graden, är af Borgareoch Bonde-Stånden godkändt; hvaremot Ridderskapet och Adeln bifallit, hvad Kongl. Maj:t härutinnan föreslagit. Preste-Ståndet åter har ansett hvad Utskottet i nämnde punkt anfört, icke föranleda tili någon åtgärd, enär Ståndet rörande denna fråga redan fattat sitt beslut; men då sådant beslut endast, i afseende å de i samma punkt omförmälde pensions-rum för Generaler, blifvit Utskottet meddeladt, måste Utskottet utbedja sig att jemväl i förstnämnde hänseende få beslut emottaga. Om Utskottets yttrande dervid gillas, är saken afgjord; men skulle PresteStåndet deremot instämma med Ridderskapet och Adeln, lärer följande votering få företagas: Den, som, i likhet med hvad Stats-Utskottet tillstyrkt, anser Kongl. Majus Nådiga Proposition om uppförande å allmänna Indragnings-staten af ytterligare ett pensions-rum för Amirals-graden, icke böra bifallas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer Kongl. Maj:ts berörde Proposition att beviljas. 61:0 Den af Utskottet, till ett belopp af 100 R:dr, föreslagna pension för Hof-Capellmästaren Hceffners enka, har blifvit bifallen af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet för henne beviljat 200 R:dr pension.
Äldstes i Cimbritshamn i underdånighet gjorda anhållan, att som hamnbyggnads-arbetet vid nämnde stad, hvilket, jemlikt härom afslutadt kontrakt, bordt vara verksteldt ture 1852 års utgång, i anseende till flera oförutsedda omständigheter, samt brist på dertill erforderliga medel, ännu vöre till betydlig del ofullbordadt, och då under denna hamnbyggnads ofulländade skick hamn-inkomsterna voro ringa, saint staden för sagde arbets-företag, för hvilket de till 50,000 r:dr beräknade kostnaderna, redan uppgått till mer än 100,000 r:dr, användt alla sina. disponibla tillgångar och jemväl varit nödsakad upptaga större lån, Kongl. Majit måtte föreslå Rikets Ständer att medgifva ytterligare, anstånd intill nästa riksdags slut med kapitaloch ränte-iubetalningarne å stadens från Riksgälds-kontoret utbekomna 2:ne harnnbyggnads-lån å tillsammans 30,000 ridr, — har Kongl. Majit, genom Kådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 17 nästlidne Mars (under K:o 03 införd i lista samlingen af bihanget till Riks-ståndens protokoller) föreslagit, att anstånd till 1856 års utgång med dessa årliga kapitaloch ränte-inbetalningars beräkning och vidtagande måtte af Rikets Ständer beviljas ofvannämnde fuga bemedlade samhälle, som vid ifrågavarande hamn-arbete lidit stora och oförutsedda motgångar samt till deras öfrervinnande och för att, utan hänsigt till kostnaden. > Sfah-Utikotfcts Utlåtande, N:v 164.
Ester denna principe har derföre härwarande Krono-Brännerierne blifwir placerade pä Malmarne, men wid en allmän Bränwins-tilwerkning är detta ej ar hoppas, sä wida Bryggare-Emberet härstädes inrättar sina werk i alla Stadens delar, ritow Broarne, och ar nyttja Brännerien derstädes kan ej beragas, enär tilwerknings-rättigheten fritt uplätes; lägges nu härtil hwad erfarenheten städse besannat, ac mänga spridda Bränneri-Werk fordra en ^vidsträckt och kostsam bewakning, alstra mänga understes och öda ofelbart mer säd och eldning, än större pä et ställe werkställde inrättningar; sä kan jag ej annat än pä dehe sammanMgne skäl tilstyrka, at all enskild rättighet, at tillverka Sädes-Bränwin, bör blifwa berörde Städers Jnnewänare förwägrad. Hwad jag härutinnan haft äran förestä, anhäller jag ödmjukeligen matte öfwerlännäs til Höglofl. Allmänna Beswärsoch Oeconomi^. Utskottets granssning och utlärande, samt derefter med de öfrige kespeÄive Ständen commuuiceras. Herr Grefwe» och Landtmarskalken erindrade, ar mäler nu wore til afgörande företagit, hwarföre ingen remiss knnde äga rum. Herr Lnoilsky, Lustaf, anmälte sig at rala, men Herr Den 14 Mars. 629 Herr printrsckölä önskade, at förra Betänkandet, rörande samma ämne, matte upläsas och puncte-wis granffas. Herr ibam trodde, at det more allenast en punct som more stridig och wigtig, nemligen rättigheten för Jnwanarne i Städerne Stockholm och Götheborg at bränna Bränwin. Herr Grefwen och Landtmarskalken yttrade, at detta wore en särskild fraga, hwaröfwer Ridderffaper och Adeln först torde wilja stadga sina tankar. Friherre
Officerarna mönstrade knektarnas mundering och tummade på klingorna, som ibland voro så urslipade att de liknade uppnötta liar, och Brakels marketentare plockade samman sina tomma grytor. Konungen hade resolverat att leverera batalj. På gräsbänken utanför konungens fönster sutto redan generalerna och öfverstarna för att mottaga sina afdelningar och sina papper. Där satt den tungsinte Lewenhaupt med sina stora klara ögon och ett litet latinskt handlexikon instucket mellan rockknapparna. Där satt den bålde Creutz med händerna korsade öfver värjknappen, och Sparre och Lagercrona förde ett högröstadt och stojande samtal. Öfverste Gyllenkrok stod vid ett bord lutad öfver sina fortifikationsritningar, inför hvilka han låtsades så förhäxad, att han icke det ringaste märkte de andra utan i stället sysselsatte sig med att försiktigt och långsamt knäppa sandkornen från de kära teckningarna. En smula bakåtlutad och i sämsta lynne stod vid dörren fältmarskalken själf med sin spetsiga något uppåtpekande näsa och sin snörpta, purpurröda flickmun. I mörkningen begyntes marschen med hoprullade fanor och utan spel, och i en skogslund nedsattes konungens bår en stund framför lifgardet. Från fältet hördes, hur fienden bultade och hamrade på sina palissader som på väntande schavotter. De en gång så stolta karolinernas skara hade nu så litet kulor och krut, att de icke kunde medföra till drabbningen mer än fyra fattiga fältstycken, och nu, när de hörde hammarslagen så nära, grepos många bland de ärriga krigarna af kroppslig ångest och bjödo förgäfves en dukat för en klunk brännvin. Det var nedan. Hästarna stodo sadlade, och karlarna hade musköten eller karbinen vid sidan. Från ett af fotregementena hördes mumlandet och hviskandet, när fältpredikanten utdelade nattvarden, och han måste trefva med den vänstra handen för att i mörkret hitta med kalken till de knäböjandes mun. Kring båren, bredvid hvilken konungen nedstuckit sin huggvärja i marken, lade sig ett ögonblick generalerna i sina kappor, och Piper satt på en trumma med ryggen mot ett träd.
» Ni här? » » Ja visst, med fästmö och svärfar inregnade på ett hotell. Och så kom jag ihåg, att ni var här, och ville så gärna göra er en visit — j o tack, får jag stiga in o c h sitta och spraka en stund, så vill jag det så gärna. » Han gjorde en ganska oklanderlig bugning, när jag presenterade honom, och fortsatte, sedan han bekvämt satt sig tillrätta i en stol. » Jag skall säga, det blir litet långsamt hemma på hotellet. Min svärfar sofver ofta, när det är solsken, och alltid i regnväder, och min fästmö målar hela dagarna, och då är ingendera synnerligen sällskaplig, » » Målar er fästmö? » — frågan kom i intresserad ton från den yngsta miss Brook, miss Antonia, som själf fuskade med pensel och palett. • V 7 ständigt lager hos H A L L B E R G - hon uteslutande mig, men omsider upphörde hon därmed, hon påstod, att motivet blef för enahanda. Idun Stockholm. Idimt Kwngl. Fredagen den 28 oktober 1898. Prenumerationspris pr år: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. &gt; Iduns Modet., månadsuppl. » Bamgarderoben » 5: 5: 3: 3: Byrå: Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Hofbnktr. ll:te årg. Annonspris: 35 Pre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päfcörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösnrr endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Utgifnlngstid: h v a r j e fredag. Redaktionssekr. : J. Nordling. Ida Geijer, född Anderson. Det var en höstkväll i Stockholm för ett par år sedan. Genom dimman stirrade gaslågorna som rödgråtna ögon. Gatstenarna voro våta och slippriga. Den fuktiga, isande luften göt som bly kring muskler och leder.