Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, numera, sedan priserna å materialier, löner och arbetskostnad nära fördubblats, vore alldeles otillräcklig, äfven då härtill lades årliga inkomsten af arrenden och hyror; att i följd häraf en brist i slottskassan uppstått, som vid 1861 års slut utgjorde 1,952 R:dr 53 öre, oaktadt de betydliga tillskott, som kassan ändå bekommit från Hofförvaltningen, och hvilka tillskott utgjort år 1858 — 4,822 R:dr 33 öre, 1859 — 6,433 R:dr 44 öre och hvardera af åren 1860 och 1861 — 3,000 R:dr; och att parkens vård och underhåll medtoge de största utgifterna, helst densamma, såsom en af de äldsta och mest omtyckta promenadplatser i hufvudstadens omgifningar, flitigt begagnades af allmänheten; samt i fråga om anslaget till reparationer: att, då tillgångarne pnder en lång följd af år varit så otillräckliga, häraf varit en naturlig följd, att en mängd brister å hus och byggnader tid efter annan uppstått, hvillfas afbjelpande mast försummas, samt att alla reparationerna numera, enligt bifogade kostnadsförslag, erfordrade en summa af 17,115 R:dr 12 öre; och har Ståthållare-embetet i följd häraf äskat en förhöjning i årliga anslaget af 3,500 R:dr eller till 8,000 R:dr samt ett anslag för en gång af 17,000 R:dr till verkställande af reparationerne. Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. 13 Jemte insändande af detta underdåniga memorial, har Riksnmrskalks-embetet för egen del och under åberopande af de skäl, sorn Ståthållare-embetet anfört, underdånigst hemställt, att Eders Kongl. Majit måtte göra nådig framställning till Rikets Ständer om anvisande af de begärda anslagen.
Uti det under titeln jordförluster genom kanaloch väg-anläggningar å Riksstaten uppförda förslags-anslag, 6,669 R:dr 16 sk., ingå indelta räntor efter förslags-markegång till ett belopp af 3,669 R:dr 16 sk., och enär det, enligt Rikets Ständers tanka, skulle leda till enkelhet i kronans räkenskaper, om berörde indelningar utbyttes mot kontanta anslag, men någon framställning derom icke förekommit uti E. K. AI:Is lill Rikets nu församlade Ständer alldina nådiga proposition, angående serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot stats-anslag, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, all E. K. M:t, efter utredning af dessa räntors beskaffenhet, täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet. 18:o. I öfverensstämmelse med E. K. M:ts allmänna förslag, angående förändrad reglering med de till cmbetsoch tjenstemän samt betjening nu utgående Ljuspenningar, har E. K. M:t begärt, alt från förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus måtte öfverflyttas till de på denna hufvudtitel upptagna embetsverks aflöningsstater ett sammanlagdt belopp af 3,210 R:dr; men af skäl, hvilka äro anförda uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 3 sistlidne Maj, har berörde nådiga framställning för närvarande icke blifvit af Rikets Ständer bifallen. 19:o. Reträffande i öfrigt de under sjette hufvudliteln upptagna utgiftssummor, så bar någon anledning icke förekommit att deruti vidtaga någon förändring, med undantag af den tillökning, som, för slutsummans jemnande, funnits böra ega rum i förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser j och hafva alltså denna hufvudtitels anslag blifvit fastställde att, intill näst vidtagande statsreglering, utgå som följer: (Se tabellen.) Tillhör Exp.-Utsk:s Förslag till und. Skrifvelse, IV:o 171, sid. 420.
I denna del har privatbanken icke annat ändamål än det gemensamma med statsbanken; men privatbankernas särskilta ändamål äro egentligen 2:ne, och för att komma till undersökning, huruvida förslaget dermed öfverensstämmer, ber jag, att få erinra om dessa särskilta egenskaper hos privatbankerna. Landet klagar, och icke utan skäl, deröfver, att all penningecirculation concentrerar sig i Stockholm och Götheborg. Provinserna reclamera sin rätt att få något deraf, att icke behöfva vända all sin håg ensamt på Stockholm. Nå väl! hurti upp - fÉI*> ~ t Den 19 Mars c. ni. 4a5 uppfyller man provinsernas fordran oell behof, dä man för actieteckningen bestämmer ett belopp sådant, att nian behöfver liten eller ingen kännedom om allin, ställningen, för alt finna, att någon teckning omöjligen kanske i provinserna. Må livar och en vara så okunnig han vill, så okunnig kan han likväl icke vara, att han tror, alt provinserna (jag menar någon särskild provins, ty om flera sammanslås är det väl möjligt; men om provinsernas fördel afses, böra de äfven betraktas särskildt) kunna åstadkomma teckning för 2,000,000 r:dr eller för 4)000>00°> såsom reservanten föreslagit teckningssuminan. Innefattar icke detta detsamma som ett rakt förbud mot bankernas förläggande annorstädes än i Stockholm och Götheborg, eller har man härigenom uppfyllt det ändamål, som i provinserna åsyftas med privatbankerna? Har man icke gjort tvärtom? Vidare hade jag trott, att ett annat skäl, som i andra länder verkar starkt, och hvaraf vi sent kommit till eftersinnande, men som har en oeftergiflig rätt dertill i denna fråga, äfven bort afses. Det är behofvet att framkalla de små capitalerna, hvilka, hvart för sig, äro otillräckliga att åstadkomma någon allra, nytta, men sammanslagna kunna vara af stor nytta för landet. Det är denna verkan, som utgör hufvudsakliga lyckan och nyttan af privatbankerna i andra länder.
Slrfmobe, forn för faft egenbom belöper, få ocf foffnaben för bef? mårb och forfål/ning, jfola af egen* bomenö afgålb och fopeffitting utgå; och niuten feban intecfningöhafmare betal* ning, hmar i fin orbning. £unna ©obe Sttån ener ©pfjlomån ef meb 53or* genårerne om arfmobe fåtnfaö, profme kåtten hmab be ffåligen .förtjent hnfma. €f må ©obe Sttån eller ©pfjlomån arfmobe njuta, förr ån be flutlig rebo för fig s/ort. 3tbje <Eap. 3:&fe §. o £ar ©ålbenår någon förläning, gånge ben, fåfom alla (jans öfriga till* gangar, titt gålbenö betalning. 'Silen af fåbane penfioner eller benåbningar, forn åro gifna meb milfot att ej få för innehafmarenö gålb (ingripa*. egen Söorgenårerne icfe att anfpråf gora. 4ibe (Tap. i:(la §. ©å ©ålbenår foft att fin egenbom aftråba, hålle $an fig inom fift huö, intia bef? forffa bom i faFen ufgifmen år, ocf> ege ej rättighet att berutom mi* ffaö mi& anbra fiUfåDen, ån bå han å ^elsebag bimiffar ©ubötfenft, eller af Slåtten etter ocf af ©obe Sttån eller ©pfflomån till upplpöningarö mebbelanbe Fallab marber.
Såsom aktor i detta föga behagliga mål anser jag mig pligtig att vitsorda rigtigheten af allt hvad Hr Just.-Kansl. v. Koch nu yttrat. R. o. Ad. fann förevande g ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. § 53. Lades till handlingarne. § 5 4.] Bifölls. § 55. Lades till handlingarne. §§ 56, 57 och 58. Biföllos. §§ 59 och 60. Lades till handlingarne. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskrs d. 30 sistl. Dec. och d. 3 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 19, i anledn. af R. St:s år 1855 församlade Revisorers Berättelse om granskning af de under Kongl. KommersColkii förvaltning stälda fonder. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, BankoUtsk:s d. 3 dennes på bordet lagda Berättelse N:o 8, angtde R. St:s Banks Styrelse och förvaltning. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Hr Palmcrantz’s, Joh. Mauritz, d. 3 dennes på bordet lagda anför:de, ronde de Den 10 Jann ari. 37 i K. M:s Nåd. Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof till förmån för Landtstatens tjenstemän äskade anslag. Anmäldes och lades på bordet följande från BankoUtsk. inkomne Mein. N:o 9, med återlemnande af Hr J. G. Wennerströms motion ; och N:o 10, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, angtde medels emottagande på uppoch afskrifningsräkning. H. K o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munch. lördagen den JO Januari 1857. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdr. för d. 7 d:s.
Sedan denna dag har denne mans öde på ett egendomligt sätt fortsatt, jag kan nästan säga att förfölja mig. Jag kände honom endast genom de ytterst få litterära alster, som funnit väg till några af de organ, hvilka allmänt läsas inom våra litterära kretsar. Men hur ringa detta än var till kvantiteten, bars det dock af så stor intensitet, präglades af något i den grad egenartadt, personligt och storslaget, att det syntes mig mera värdt än mängden af de böcker, som finna en lätt väg till bokhandlarens disk och i tusental spridas bland den läsande allmänheten. Dessa få skisser — jag kände knappast flere än tre — visade på sina få sidor bilden af en författare tydligare än många romaner på hundratals pagina. Här var ett svenskt lynne af det sällsynta slag, som återspeglade den norrländska naturens hela vildhet och på samma gång hade något af midnattssolens trolska och svärmiska poesi. Ju längre jag läste i dessa skisser, desto tydligare stod det för mig, att denne okände skald i nordlandet var en boren furste i diktens värld, och fragmenten af hans författarskap syntes mig visa hän på obrukade rikedomar, sådana som endast de födda söndagsbarnen med obekymrad hand kunna förslösa eller låta ligga. Så kom det sig, att jag började spana efter vänner till den döde och försöka skaffa mig något af hans litterära kvarlåtenskap. Det sista har för kort tid sedan lyckats mig, och den ringa kvarlåtenskapen rymmer åtminstone ett verkligt mästerstycke, nämligen berättelsen »Kärnfolk», som spelar i Ångermanälfvens ådal. I närvarande stund vill jag emellertid inskränka mig till de drag af Molins författarlynne, som återfinnas i hans förut kända skisser. Genom vänner till honom har det nämligen lyckats mig att få taga del af hans bref, hvaraf stora samlingar kommit i mina händer. Af dessa hans vänner har jag också fått berättelser om hans lefnadsöden och hans person. Det är ur hvad jag sålunda funnit som jag sökt sammanfoga bilden af en af de egendomligaste människor och skaldenaturer, hvilka diktat på svenskt språk. Jag rår ej för, att mitt försök i någon mån kan liknas vid företaget att måla porträtt efter hörsägner och fotografi.
Jag frågar örn detta är så oerhördt? Väl när man räkpar 436 procent på 6 ä 8 millioner, bhfver Summan ganska betydlig, ehuru det står fast, ?tt den som missräknar sig på 50 procent å ett finga belopp, begår ett större misstag, än den, som tar felt på 4 procent på ett högre. På dessa grunder vågar jag inom denna aktningsvärda samling uppträda med vederläggning mot alla dern j sorn tala mot ett företag, hvars nytta i krig och t fred Svenska Nationen och dess Styrelse ej misskänt; sorn sammanbinder Östersjön med Nordsjön; som således i krig gör det lätt för Flottorna vid Sveriges och Skandinaviens kuster, att räcka hvarandra handen; och som gi i vit anledning till upprättande af en CentralFästning, hvars vigt och gagnelighet jag alltid är färdig att försvara, man ina derå gifva hvad färg man behagar. När härtill kommer, att Ga. nalén tjenar till att förena en Insjö-kuststräcka af ungefär 143 mil i hjertat af Riket, samt 2Ine en händelse , som icke i något annat land Den 15 Octo per j. m. tnträffar , så frågar jag , om icke ett sådant företag förtjenar all uppmärksamhet, och om det icke är skäl, att, sedan 6 millioner R:dr blifvit derpå använde, och trefjerdedelar af arbetet redan är färdigt tillskjuta hvad som erfordras för fullbordandet af den sista fjerdedelen , isynnerhet då effecter finnas på stället till ett värde af 250,000 R:dt. Jag vill då fråga,- om man skall stadna vid de utgifter som redan skett, helst man icke kan neka att, på sätt Herr Hjerta anfort, ett större anslag på en gång medför en god hushållning. På grund af hvad jag således haft äran anföra, tillstyrker jag bifall å första punkten af Betänkandet.
Det är ett sorgligt faktum, att svenskarne taga priset bland civiliserade folk i konsten att berätta skabrösa historier. I intet annat land är man så ofta — i sällskap, på kaféer och restauranter, på järnvägar och ångbåtar, med ett ord: öfverallt där man träffar folk — i tillfälle att höra sådana. Från de allra högsta kretsar till de lägsta cirkulera hundrade, ja tusende och åter tusende historier, som öfverträffa hvarandra i cynism. Jag har Personer, som skola undergå operationer eller ligga under läkarebehandling, emottagas i hel inackordering i förening med erforderlig sjukvård. Wcl / £) OP£t UlfICh O Beii-td. hört talas om en herre, som tog sig för att uppteckna alla anekdoter och » kvickheter » i denna genre, han fick kännedom om, och hans anteckningar svällde snart ut till sådana volymer, att han måste reservera en särskild byrålåda för deras räkning. Ingen svensk, åtminstone ingen svensk man kan vara okunnig om detta för svenska folket föga hedrande » championship ». Tvärtom. Ä r det icke så, att äfven de b ä s t a, de mest renhjärtade af oss, svenske män, äro så vana att höra alla s l a g s råheter, att vi knappast fästa oss vid dem? Vi äro rent af förhärdade. I utlandet, i Frankrike till exempel, som j u just icke har rykte om sig för rena seder, hvars literatur med säkerhet har att uppvisa fler moraliskt tvifvelaktiga alster än vår, hvars teatrar, kafé och gatulif bestämdt har en mer depraverad karaktär än hos oss — där hör man på långt när icke så många och icke så gräsligt simpla historier som i vårt eget land. Detta leder mig att tro — något som jag äfven hört andra säga — att berättandet af sådana historier hos oss är, mer än något annat, en ful vana. Jag tror och vill tro, att denna vana icke har sin grund i ett fullständigt sedligt fördärf, utan fastmer är att tillskrifva ett slags mode, tyvärr af sämsta beskaffenhet. Man ser, hur någon viss herre förvärfvar sig popularitet i sällskapskretsar genom sin förmåga att berätta » roliga historier », och denna popularitet eggar andra att gå i hans fotspår.
Utskottet säger: ”1 ”anledning af hvad sålunda blif vit upplyst, 'finnér Utskottet „ det Revisorernes yttrade Den 19 Mars f. m. 87 3'åsigt väl icke strider emot Rikets Ständers ”omförmälte beslut’ ( R e v i so r er 11 es åsigt var likväl just den, att median borde ingå lill RiksgäldsContoiret,) ”meri” fortfar Utskottet, ”då Nummer Lotteri Inrättningen för’valtas af en Styrelse, som inför Kongl. ”Maj:t är redovisande_, anser Utskottet med ”antagen ordning” (således anser Utskottet stridande mot ordningen hvad som var enligt med Rikets Ständers beslut, eller åtminstone Revisorernes åsigt deraf;) ”samt ”med Rikets Ständers beslut mest öfver”ensstämmande, att den ifrågavarande be''hållningen för hvarje är ingår till Kongl. ”StatsContoiret.” Jag hemställer till liv aloch en, om det är för mycket sagdt, att prmmisserne här stå i strid med slutsatsen, och jag blir således fast i min öfvertygelse, att omarbetning erfordras. Hvad åter lyltningen af det mindre Creditivet beträffar, så torde jag få fästa uppmärksamheten på det förhållande, som i afseende härpå vid sista Riksdagen ägde rum: att nemligen Rikets Ständer med heslutet om anordning af det så kallade mindre Creditivet förenade det i min tanka naturliga vilkoret för lyftningen, att den Auctoritet, som skulle utlemna summan, borde underrättas örn föremålet, hvartill den skulle användas; att följden häraf blef ett svar från Regeringen, som upptager de Grundlagsparagrapher, hvilka handla om ämnet, jemte 5* 68 Den 19 Mars f. m. Den 19 Mars f. m. en förklaring, att Konungen ville noga iakttaga dessa Grundlagsföreskrifter, men icke underkasta sig några andra, deremot stridande, vilkor. Jag för min del tror icke, att Rikets Ständers beslut stod i strid med Grundlagarne. Man bar sagt, att då 63 §.
St. Fröt. Nådig framställning, dels om och i hvilka fall ersättning må tillerkännas militäre, civile oell ecklesiastike tjenstemän för resor vid förrättningar inom deras tjensle-distrikter, dels ock om de kontroll-föreskrifter, som i berörda hänseenden kunna finnas erforderliga. Rikets Ständer framhärda ele. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Okt. 1857. Preste-ståndet den 24 —- — Rorgare-ståndet den 24 Bonde-ståndet den 24 Rikets Ständers underdåniga. Skrifvelse, angående förtydligande af Rong!. Kungörelsen den 41 Augusti 1854, i fråga om ersättning lill Nämndemän och Fjerdingsman för extra förrättningar. (Statssamt Allin. Besvärso. Ekon.-Utsk:s Uti. N:o 27.) S. A. K. Enär de uti Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854 meddelade föreskrifter derom, att Nämndemän, vid sådana boställsoch torp-syner samt andra extra förrättningar, för hvilka de dittills icke varit till någon ersättning berättigade, ega tillgodonjuta skjutsersättning enligt gällande rese-regiemente för den i och för förrättningen tiliryggalagda väglängd, sorn öfverskjöte en half mil, från Nämndemannens hemvist räknadt, äfvensom att de i allmänhet för dem åliggande syner och öfriga extra förrättningar finge beräkna dagtraktamente efter rese-reglementet, skola orsakat villrådighet vid tillämpningen, i det att de sålunda omförmälda “andra extra förrättningar" icke blifvit närmare uppgifna, hvaraf ock skall inträffat, att Nämndemän för biträde vid urtima ting, indrifvande af Krono-utskylder och hemmans-räntor samt värderingar icke erhållit någon ersättning, ehuru nyssberörda förrättningar, lika med boställsoch torp-syner, icke lämpligen kunde hänföras till annan benämning än “extra", Ilar, med anledning häraf, hos Rikets Stan - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o i42.
Hon har väl glömt DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN (rycker henne i klädningsärmen). Hur ä' det fatt med dig? Bra. Upp med ögonen! Får jag se på dig! Inte trekvart så där! KERSTIN (vänder sig bort litet otålig). DAHLMAN. Snälla pappa...! Nej, vänta litet. Jaså. Jag kunde väl tro det. (Kerstin vill gå.) KERSTIN. DAHLMAN. Jag ska bara säga till Karolina. Vänta litet. ­ 130 ­ KERSTIN. Hvad vill du? Ser du, Stina, din pappa har sina fel... KERSTIN. DAHLMAN. Har han! DAHLMAN. KERSTIN. Ja-a, sina stora fel. Han ä' en gammal grobian. Så du talar. DAHLMAN. ond på honom? Därför, ser du, ä' det väl inte värdt att vara KERSTIN (går till honom). Hur kan du tro det! Inte ä' jag ond på dig, lilla älskade pappa. DAHLMAN. KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. Nå, så, se glad ut då! Det gör jag ju. (Torkar ögonen.) Bättre! Inte så'n där blandad kompott, inte! Pappa lilla, får vi resa bort på en tid! DAHLMAN. KERSTIN. Resa bort! Hvart då? Till en badort, men nu snart. ­ 131 ­ DAHLMAN. börjas ju inte förr än om en månad. KERSTIN. Hvad ä' det för idéer! Säsongen Det vore så roligt att se Köpenhamn! DAHLMAN. Då far vi någon annanstans. Till Köpenhamn! borta så länge? Ja, men kära barn, hur ska jag kunna vara KERSTIN. DAHLMAN. Åh, herr Mattsson sköter nog om allting. Så'na påhitt! Nå ja, vi kan ju tala om det, KERSTIN. DAHLMAN. KERSTIN. när han kommer in i kväll. Kommer han in! När sa' han det? För en stund sedan. förhinder. Jag tror inte han kommer. Han har visst DAHLMAN. KERSTIN. Det hade han inte när han talade med mig.
Utskottet, sorn således, för sin del, funnit Herr Lallerstedts* ofvanberörda motion ej böra föranleda till ändring uti ingressen till 182 § o mom. och ej helier kunnat biträda motionärens förslag om Filialbankers inrättande endast å vissa orter, enär en sådan inskränkande föreskrift skulle lägga hinder i vägen för en fri täflan emellan Privatoch Filial-banker, hemställer alltså, att nyssnämnda ingress måtte i utfärdande Banko-reglemente bibehållas vid sitt nu varande innehåll, så lydande: 43:o Bolag, som genom aktie-teckning i stad bildas, för att, utan rätt till utgifvande af egna tryckta eller graverade kredit sedlar eller andra, såsom mynt, löpande förbindelser, bedrifva Bank-rörelse, vare sig till ersättande af upphörd privat-bank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort samt under namn af Filial-bank utgöres af minst tretio perso ner, hvilka, en för alla och alla för en, ansvara för Filial-bankens förbindelser, undfår försträckning från Rikets Ständers
Elna gick fram till henne och lade varligt sin magra arm kring den lilla mjuka barnakroppen, som med en tillitsfull trygghet slöt sig tätt intill henne. » Lek med mig, du! » » Ja, men hvad skall vi leka då; vill Mary lära mig? » Elna drog undan en lång ljus lock, som fallit ned i pannan under Marys hvita pälsmössa. » Kan du ingenting. Mamma kan så många lekar o c h pappa o c h moster Elisa o c h nästan alla mina tanter, bara faster Beata kan inte ett dugg. » Elna lyssnade så uppmärksamt till barnets j o l - ler, s o m hade h o n fått ett viktigt förtroende, o c h hon tyckte, att det var mycket synd o m stackars faster Beata, som inte kunde några lekar. Hon hörde kanske till de ensamma kvinnornas led, lifvets frostskadade, färglösa blommor. » Jag har inte lekt på mycket, mycket länge, lilla Mary, » sade hon nästan ödmjukt, » men du vill nog lära mig. » » Nej, vi kan prata då, det tycker Mary är lika roligt. » Det friska, glada barnansiktet blef plötsligt allvarligt, o c h med en suck gled hon hastigt och värdigt ned ifrån stolen. » Skall Mary tala om en saga för dig? Du ser ledsen ut. » » Ja, gör det, men vill inte lilla Mary sitta i mitt knä då? » » Jo, » medgafs nådigt. Elna lyfte upp henne med skälfvande ifver, liksom rädd att förlora en enda af de dyrbara minuterna. Hon lyssnade till den späda barnarösten s o m till fågelkvitter. Orden gingo väl till största delen förlorade, upptagen som hon var af tankar. Men det var dock lycka att veta, att det var för henne, endast för henne barnet berättade. Visserligen var hon blott ett surrogat, men det ville hon icke nu grumla fröjden med. Ensamhetens bittra paraleller skulle hon nog åter få tid att draga, de mörka paralellerna emellan de många rika, men tanklösa o c h njutningslystna unga mödrarna och henne, som måste taga till låns af deras öfverflöd.
Ryktet kungör hvad som timat, huru Cupidos välde är stäckt, och han sjelf ”af Dianas hög-ärbara skönhet till all ärlighet upptänd. I 7:de inträdet fröjdar sig Hela verlden öfver Dianas segervinning. 8:de inträdet. Cupido har låtit å sin sköld afmåla Dianas bild med denna inskrift: ”Dianas fånge,” och han prisar sin lycka i följande täcka stycke: ”Sköna, hjertans-tröstliga Mäld, mins Ögons Enda lust och rosamme fägnad. Du som Väcker i mitt Sinne så kyska, goda, Heliga tankar! Jag bekänner mig hafva gjort ett lyckligt Byte. Eld och Band äre släckt och slitne; Ära, dygd och blygd i mitt unga Hjerta Plantad’ i ställe. Klare Sköld, och du! der uti jag finner Skrifven all min lycka: Du äst mig kommen Af en kär hjert-älskelig Hand; den jag skall Vyrd’ utan ända.” Han afbrytes af tvenne satyrer, hvilka, seende honom afväpnad, anfalla honom och beröfva honom hans sköld. I 9:de inträdet kommer Bacchus och förtäljer, att han straffat satyrerna och återgifvit skölden till Cupido, sin gode vän. I 10:de inträdet beklagar sig Venus inför sina nymfer öfver sin son, som gör sig en ära af sin nesliga fångenskap och är förälskad i Diana; hon bjuder Doris söka undansnatta skölden. Under det Doris är borta, talar Diana om mödrar, som genom smek bortskämma sina barn och derför blott skörda otack. Doris kommer åter, hon har lönnliga tagit skölden, under det Cupido framför en spegel krusade sitt hår. 11:te inträdet. Cupido, vansinnig af sorg, utbrister: ”Ej! du obarmhertiga Moder! Så låter du dig ångra, Att du Mig har födt hit i Verlden? Viltu, så tag mig Lifvet. Tag mig ifrån min Käresta! Skill oss! Så har du nådt din vilje. Ach! min Sköld, min Sköld, min skönstas Mäld, och Beläte.