Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
r,o att den utstakade proportionen borde åstadkommas genom förstärkning af Bankens reela fond, och att denna skulle beredas, antingen genom silfveruppköp för de anvisade fonderne eller genom vexling mot Rancosedlar efter mymtbestämningsgrunden; 2:0 att Revisorerne egde både rättighet och pligt att förordna, det berörde förstärkning ej till väga bringades på annat sätt och i annan ordning, än Rikets Ständer utstakat, eller genom andre än de af Rikets Ständer föreskrifne medel. 6 P-aneo-Z!tskötlets Betänkande JV.-o ii. På grund häraf, och som den af Banco-Fullmägtige i senare rummet antydda åtgärd, att genom öfverenskommelse med ett eller fler* utländska Handelshus införskaffa det felande silfret, i förskott mot underpant af.Bancosedlar och förbehåll af vidare Jicjvid under loppet af åren i832, 1833 och i834, efter Revisorernes omdöme innefattade i alf* egenskapen af en låneoperation, då deremot ett köp, vare si" contant eller på tid, efter det begrepp Revisorerne fästade vid denna benämning, alltid måste förutsätta, att i den stund afhandlingen uppgjordes, priset skulle vara till beloppet bestämdt i den myntsort köparen hade att använda, och ej underkastad tillfälliga förändringar i framtiden, hafva Revisorerne, uti skrifvelse af den 13 December i83o, gifvit Banco-Fullmägtige tillkänna, att
Har någon, med vetskap om sådan förfalskning, som i 7 § sägs, i be dräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. 9 §. Hvad i 1, 2, 3, 6, 7 och 8 §§ är stadgadt äge ock tillämplighet vid förfalskning eller missbruk af Norska allmänna handlingar, stämplar eller märken. 40 §. I fråga om förfalskning af handling, som utfärdas af offentlig Myndighet i annan Stat. än nu sagd är, eller bruk af sådan veterlig falsk handling; gälle hvad om förfalskningsbrott, som i 4, 5 eller 6 § sägs, stadgadt är. 41 §. Rifver, flyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör aller annat gränsemärke, eller märke, som till betecknande af bestämd vattenhöjd satt är; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. Samma lag vare om den, som sådant märke falskeligen sätter. 12 §. Eftergör någon guldeller silfvermynt, som inom eller utom Riket gångbart är; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. Varder kopparmynt eftergjordt; då skall till straffarbete från och med sex må nader till och med två år dömas. Har man ej myntet utgifvit eller begagnat, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 4 3 §. Den, som i bedräglig afsigt filar eller klipper guldoch silfvermynt, eller det eljest på något sätt minskar, eller gifver åt ringare mynt sken af det. som högre är; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 14 §. Eftergör man sedel, som af Rikets Ständers Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk, af annan Stats Bank eller, med tillstånd af ineller utländsk regering, af enskildt penningeverk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straffarbete från och med fyra till och med tio år.
Arbetet är försedt med som så frikostigt bidragit till det vackra resultatet! deles anslående och klangfulla dikter, hvilka på talrika illustrationer; utstyrseln förträfflig. ett utmärkt sätt framsades af hr T. Scennberg. Gustaf II Adolf, nio dikter af Daniel Fallström; Den tablåerna beledsagande musiken af A. SöderCust.af Chelius ' förlag. — Dessa dikter skrefvos man o c h R. Henneberg var särdeles karaktäristill de tablåer, som till firande af det stora fostertisk o c h stämningsfull. Dekorationerna till tablå- » Sveriges Framtids Familjefiliah, om ländska minnet anordnats å k. operan härs ä ' les. erna hade målats af hrr C. Jansson och Victor hvars stiftande vi för några nummer sedan talade De väckte li fl i g t bifall och förskaffade skalden i sammanhang med major R. Schenströms föreAndrén. Programmets första afdelning upptog medaljen Literis et artibus. drag o m » umgängeslifvet i våra bildade klasser », Normans festuvertyr, en prolog, likaledes skrifven af hr Fallström och framsagd af hr Svennberg, har nu utsändt en tryckt katalog öfver sina medOnkel A ' a m s Linnea, å n y o utgifven i urval, femte lemmar, hvilken för ett pris af 25 öre kan erhålsamt Ingelman-Berwalds kantat » Gustaf Adolfs seb o k e n; Albert Bjnnier.s förlag. ger och död vid Liitzen », i hvilken barytonsolot las genom hvarje boklåda o c h hvilken dessutom förtjänstfullt utfördes af hr Söderman. Mellan Lekkamraten, en julbok frir barn, 13:de o. 14:de innehåller medlemsförteckning öfver förbundet tablåerna sjöng hr Lundqvisl dessutom » Du gamla, boken, med bidrag af flnre förf. och teckningar af » Sveriges Framtid » samt major Schenströms ofvandu friska » samt » Ädla skuggor, vördade fäder ». Jenny Nyström m. fl. ; Albert Bonniers förlag. nämnda föredrag.
Uppå derefter gjord framställning godkändes den ofvan intagna ja-proposm; men contrapropositionen erhöll följande lydelse: Vinner nej, kommer särskildt att afgöras, om R. o. Ad. bifaller eller afslår ofvannämnda betänk. Frih. Palmstjerna: Jag reserverar mig emot den upplästa proposm. Den strider emot regeln, att contrapropos. alltid bör innehålla något bestämdt, och en sådan afvikelse kan leda till betänkliga följder. Hr Rosenblad, Bernh.: Då R. o. Ad. uti contrapropos. endast förbehållit sig att särskildt afgöra hufvudfrågan, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, må gifva tillkänna, om densamma kommer att företagas vid början af eftermiddagens plenum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade åtskiljas, sedan den votering vore fulländad, hvil - Den a October f. m. 37 ken nn skulle börjas, och om fortsättningen af det förevar, ärendet finge blifva det första mål, som på eftermiddagen Lomme att företagas, i fall den mening ej blefve segrande, hvilken önskade återremiss. Bifölls. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — g. Nej — 26. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 4 e In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 2 October 1834- Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes den i dag på f. m. började pröfningen af EagUtsk:s betänk. N:o 122 öfver väckta motioner, ang:de förändring i vissa delar af nuvar. lagstadganden om giftorätt och arfsrätt m. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å nämnda betänk. Ropades ja och nej, hvarjemte votering begärdes. Upplästes till justering och godkändes följande voter:spropos:n. Den, som bifaller LagUtsk:s betänk.
A. 37. XXXIV. E. 166. — om en anledning lill anmärkning emot Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne. XXXI. R. 45. — om en anledning till anmärkning emot Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne. XXXI. R. 45. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, rörande nedsättning i arrendet för Kronohemmanet Berga \ Mantal på Lofön i Stockholms Län och Färentuna Härad. XXXI. B. 64. A. 68. XL. E. i3o. — angående sökt nedsättning i arrendet för Edeby Kronohemman på Löfön.XXXI. B. 64. A. 68. XL. E. 13o. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå underdånig ansökning om fortfarandet af beviljad minskning i arrendet för Hogsta och Lambarudds Kronohemman, samt 0111 nedsättning i arrendeafgiften för Hemmanet Norrby. XXXI. B. 64. A. 6g. XL. E. i3o. — i anledning af Kongl. Mäj:ts Nådiga Remiss, i fråga om upplåtelse af en plats å Eskilstuna Kungsladugårds ägor, för förflyttandet dit af ästeroch VeslerRekarnes Häraders i Eskilstuna Stad belägne 496 Lazarettsoch Curhus-inrättning. XXXI. B. 65. A. 69. XL. E. i3o. StatsUtskottets Éetänkanden, Memorialer och Utlåtanden i fråga om fortsättning af det arrende, Eskilstuna Stad innehar af Eskilstuna Kungsladugård. XXXI. B. 65. XXXII. A. 207. — i anledning af erhållen remiss af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer den 19 December 1828, angående fördelningen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad liqvidations-convention, influtne medel. XXXI. B. 65. XXXIX. Å. 17. XLVI. U. 113. XLVIII. A. 206. L. E. 69.
Löjtnanten, en sträng, men rättrådig man, sökte efter bästa förmåga fullgöra plikterna mot systerbarnen; men hans fru, som var hvarken rättrådig eller samvetsgrann, fullgjorde dem icke. Hon ansåg barnen som en tung börda och gjorde allt för att nedsätta dem i mannens ögon. Hon påstod, att de voro i högsta grad vanartiga, och denna åsikt sökte hon äfven bibringa mannen, men fick därvid alltid till svar: ”Bevisa hvad du säger, men så länge du ej kan detta, tror jag ej på dina uppgifter.” Nu arbetade frun på att kunna öfverbevisa mannen om sanningen af sitt påstående, och när klockan saknades trodde hon sig ändtligen hafva fått ett talande bevis därpå. Till hennes sorg återfanns den och händelsen ledde endast till, att mannen blef uppmärksam på, huru barnen behandlades. Vid denna granskning upptäcktes, att de voro illa klädda och illa födda. Deras ställning i morbroderns hus förändrades därefter helt och hållet. När Lisen växt upp gjorde hon ett godt parti och blef bosatt i Östergötland. Erik tog hofrättsexamen och deras mor, som åter blifvit änka, beslöt att antaga en kammarjungfru som tillika kunde vara lektris och i nödfall ett sällskap under de ensliga stunderna. Hennes val föll på Maria Saxenberg. Maria Saxenberg. Den unga flickan hade ej innehaft sin plats många veckor, då Erik kom från en resa för att stanna en tid i sin mors hem. Han var i daglig beröring med Maria och sällskapade ofta långa stunder med henne utan att det väckte friherrinnans uppmärksamhet. Afståndet mellan hennes son och en tjänarinna var allt för stort att hon skulle anse sig hafva något att befara; men det hände likväl att Erik hos Maria upptäckte så många älskvärda egenskaper att han nu hos henne satte hjärtat i pant för sin kärlek, utan tanke på att någon skulle protestera mot pantsättningen. En vacker dag upptäckte han den för sin mor. Friherrinnan blef uppbragt, gjorde föreställningar om olyckan att gifta sig under sitt stånd och förklarade till sist, att hon aldrig skulle gifva sin välsignelse till en dylik förening. Ett uppträde ägde rum som hade till följd att Erik reste bort mycket uppbragt på modern. Samma dag lämnade Maria sin tjänst. Maria skref till Erik att hon ämnade försöka att skaffa sig den bildning hon saknade och att de icke skulle träffas förr än detta lyckats henne.
Jag anser Rikegalds-Sedelns warde mara äeuerminLrsär genom Riksens Ständers Zusrsntis/ sch desi fullkomliga säkerhet kan icke komma uri staga. Sa snart mcr än et Mynt Uti Riket ar gängse, sä .inträffar dek beherrskande öfwer Nationen och dest PenNingeförrad, som jag ofwanföre namndt af ^.xioteurea utöstvas. Högloft. Hemliga Urffottet har föreflogit klystir» Us, nämligen kstr.co - Lpeeis och Länao - Ooursnr eller Lringus dlarsr, olika til inlösniirgssättet, at wara uti omlopp. Jämnsöceise dem emellan sätter de sednare wida efter de förra uti warde, och denna skillnad föder dcx sa kallade ngro, hwars gräng blifwer vclsrerminLrLö. Hemmawaranpcs allmänna röst är emot mer an et slags Mynt uti rörelsen, och det torde wara försigtigt at höra den, och dst fordra med stal en sa nyttig sak af dem, som biwista Rik-mötet. Jag ksn således icke tilstyrka Högloft. Ridderffaper tzch Adeln at antaga rabatt säsom grund och LLncoLourgnl såsom mchcl tft xealilationsus werkställande. L6z Men da Högloft. Hemliga Utskottet förcflagit et ffmniaiiskott til Riksgäldens betalande, bär Utskottet wcrkellgen träffat en utwäg, som med Nationenö tänkesätt lil alla delar instämmer; ty näppeligen sinnes någon wärdig Medborgare, som icke as alla krafter? will bidraga ti! Rikets upratthallande, anseende och bestånd; och sag är vfwertygab, at Högloflige Ridderffaper och Adeln ä sadan, om icke större, upoffeing redan f än län» gre tid warit beredd.
Län, der jag specielt känner förhållanderne, visat sig af så betänklig art, vid valet elier kollision emellan det allmännas och Landshrns enskilda rätt och fördelar, att jag tror det majoriteten af representationen redan ipser nödvändigheten, att söka, om ej alldeles från Hrr Landsb:r borttaga, åtminstone betydligt förminska den vidsträckta magt och myndighet, de, enl. nämnde Instrukt. kunna utöfva öfver Skogsoch JägeriStatens tjenstemän, enär den redan synes vara missbrukad; och sedan början är gjord, förefaller det alldeles icke omöjligt, att den kan vidare och på ännu eftertänkligare sätt användas för tillfredsställande af enskilda biafsigter, och detta så mycket lättare, som erfarenheten visat, att Regeringen alltid är benägen att sätta, snart sagdt, oinskränkt förtroende och tillit till Hrr Landsh:gars upgifter och åtgärder. Den Landsh:ne i 10 §:n af nya Landsh:gelnstrukt:n meddelade rättighet, att efter eget godtycke, på egen hand, och utan både Regeringens och R. St:rs medverkan eller ens hörande, stifta lagar och bestämma straff för alla sådana handlingar eller fall, som Svensk lag icke med något särskildt straff'eller ansvar belägger —- denna Landsh:ne tilldelade rättighet, att utöfva en slik lagstiftningsmagt så ofta de behaga anse att ordningens handhafvande i borgerligt eller religiöst hänseende så erfordrar, strider e. m. o. emot den i gällande grundlagar Svenska folket och Regeringen tillförsäkrade lagstiftningsrätt, och .synes kunna tendera dertill, att söka undantränga en af de vigtigaste hörnstenar hvarpå hela vårt nuv:de statsskick hvilar. Denna, med skäl klandrade, och med lätt ursäktligt misstroende betraktade Instrukt., kan således, efter mitt förmenande, icke utan ändringar i grundlagarne stå tillsammans med vårt statsskick, hvilket åtminstone de jure ännu ej hunnit erhålla den form, som kanhända mången skulle Önska såsom en högsta lycka, så att den inre politiken så småningom och oförmärkt kunde få anslutning åt samma håll, som, efter hvad numera allmänt kändt är, har sökts för den yttre.
Häremot anmäldes följande reservationer: l:o af hr grefve Liljencrantz, G. F. “Ehuruväl jag gillar tillgörandet å Utskottets sida, hvarigenom det af motionären framställda förslag, som afser ett lokalintresse^ blifvit förvandlad! till en allmännare angelägenhet, kan jag, i öfrigt, ej annat än ogilla Utskottets framställning. Utan att fästa afseende hvarken vid Stuteri-öfverstvrelsens ofvan anförde förklarande^ att med mindre stuteriern. os hufvudsakliga bestämmelse ej skulle förfelas, vidsträcktare anstalter för arbetshästars uppdragande än de redan anordnade,. ej med de medel Stuteristyrelsen, hade att tillgå, kunde vidtagas, aller Kongl. Maj:ts, med anledning af be - 12 Allm. Besvärsoch Elton.-Ulskotlels Utlåtande, N:o 5i. rörda underdåniga förklaring, under den 16 Augusti 1848 meddelda nådiga beslut, har Utskottets majoritet ansett sig kunna framkomma med ett förslag, som, alla andra skäl oansedt, ensamt till följe af ofvanberörde, så nyligen meddelade nådiga förklarande, synes mig alldeles olämpligt. De med ämnet någorlunda bekanta inse visserligen, att, om med den föreslagna åtgärden någon verksam och varaktig fördel skulle kunna beredas, erfordras ej allenast, att utmärkta afvelsdjur,- så väl hingstar som ston, inköptes, utan också att för dessa afvelsdjurs remonterande med fullt tjenliga sådana, ett betydligt antal unghästar inom stuteriet uppdrages. För det förstnämnde inköpet erfordras ett tillfälligt anslag, måhända betydligt nog, om något nyttigt ändamål skall vinnas, samt för racens framtida bibehållande, ännu betydligare årligt statsbidrag. Denna högst vigtiga omständighet har majoriteten ej ansett löna mödan att vidröra, emedan det derförutan outförbara förslaget förmodligen då ej kunnat påräkna deras sympathier, som gerna vilja åtnjuta allehanda fördelar under uttryckligt förbehåll, att någon kostnad ej derigenom förorsakas.
Men stadgandet är i alla fall oriktigt i det hänseende, att ehuru låntagaren icke är tvungen att göra afbetalning mer än en gång om året, så tvingas han likväl aft betala ränta på ränta för sex månader af låneåret, när han betalar t. ex. 4 proc. ränta och 4 pfoc» amorlissemcnt vid slutet af låneåret, och af denna inbetalning räknar banken sig till godo ränta på ränta för 6 månader, men icke för de 6 sista månaderna. Detta är orimligt, och Utsk. har befriat låntagarne från denna skyldighet. Jag skulle önska att R. o. Ad. ville låta all ränta pä ränta försvinna. Vinsten deraf för banken är obetydlig, och förlusten för den enskilda må äfven anses obetydlig; men både bokföring och räkningen emellan banken och de enskilda blifver lättare och enklare, om förhållandet blir detsamma, som uti allm. Brandförsäkringsverket. När låntagaren gör sin afbetalning, så crediteras han derför under den dag afbetalningen skett. Då beräknas huru stor del deraf afgår på capitalet, och hvad sorn utgör räntebetalning, och det nya året beräknas honom till godo från den dag, då afbetalningen är gjord. Dessutom finnes en viss dag på året, inom hvilken afbetalning skall göras för alla prsemier, såvida ersättning skall äga rum, derest egendomen brinner. För lån äger den prxscriptionslid rum, att om insättningen icke göres inom 6 månader från förfallodagen, så skall lånet uppsägas. Med ett sådant stadgande kunde banken vara lika belåten, som den enskilda cassan är det. Jag vet icke hvarför den lagstiftande m ilsten skall tillåta sig alt göra undantag från en lagparagraf, för hvilken han fordrar respect af alla andra innebyggare i Riket; och blott på denna grund önskar jag, att den af mig tillstyrkta ändringen måtte äga rum. Hr von Hartmansdorff: Jag är alldeles ense med den sista värda talaren derom att liqvid icke bör göras mer än en gång om året, på sätt Utsk. föreslagit; men lika med Hr Stuart anser jag det vara rätt, att då man betalar öfverränta på discontlån, bör man äfven göra det på dessa lån och efter samma grund.
I samma officiella berättelse heter det vidare sid. 32, med hänseende till den befintliga olikheten i de olikartade hemmanens beskattning inom provinsen: “Som skatte“och krono-rusthåll äro frie från soldat-rotering, hvilken dessa hemman, om rustnings“skyldigheten försvunne, voro skyldige att draga, så eger icke allenast ingen brist uti “stats-anslagen till rustningen rum, der den enligt förestående utredning nu visar sig, “utan åtnjuta de liesta rusthåll en mer eller mindre betydlig lindring i de ordinarie “statsbidragen, i jemförelse emot audre till soldateller båtsmans-rotering indelte hemian i orten.8 Man lärer svårligen, med anspråk på giltighet, kunna häremot invända att rustningskostnaderna betydligen ökats sedan år 1833, enär samma om icke betydligare stegring äfven egt rum i jordens värde och afkastning, samt fördelen af mötes-passevolansens upphörande ökade förutnämnde rusthållens öfverskott. Det är dessutom obestridligt, att, inom alla trakter af fäderneslandet, ruslhållshemmanen anses särdeles förmånlige och begärlige. Ännu mindre kan den förordade eftergiften erkännas såsom rättvis.
Hr von Hartmansdorff framkastat mot Svenska soldatens pligtkänsla, säker alt hvar och en som känner denna soldat, vet huru oförtjent den är; men jag protesterar högtidligt mot den värde talarens anfall mot R. o. Ad:s rojalism. Ingen torde bättre än Hr von Hartmansdorff sjelf kunna intyga att man kati förkasta en K. Propos. utan att derföre brista i kärlek till konnngaihakten. Sednast i förrgår förklarade Ilr von Hartmansdorff ett Kongl.- förslag för ”oantagiigt”. För egen del bekänner jag mig vara rojalist ej allenast för dagen eller för natten, såsom nu, utan för alltid och det af själ och hjerta. Detta oaktadt erkänner jag gerna, det jag tillhörde majoriteten i Onsdags 378 Den 4 Februari e. m. och hoppas göra det äfven i dag, när R. o. Ad. nu, såsom jag hoppas går att förkasta Utsk:s Betänk. Hvad de 2:ne sista raderna deraf angår, vågar jag i likhet med Hr Bergenstråle föreslå att dessa endast läggas lill handlingarne. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag skall endast ett par minuter uplaga R. o. Ad:s tid, då discussionen så länge och så utförligt fortgått. Jag har egentligen begärt ordet, med afseende på det så ofta åberopade Kungs-ordet. Jag vill likväl först, i afseende på sjelfva Betänk, yttra, att efter mitt föremenande den frågan huruvida det bör bifallas eller icke beror derpå huruvida nöd verkligen finnes eller kan vara att befara. På de sifferupgifter, som i detta fall blifvit framställda af motsidan, anser jag mig icke kunna fästa afseende, emedan jag kommit lill den erfarenheten, att om man skall grunda sitt omdöme på sä beskaffade upgifter, sä fordras dertill en vida långvarigare granskning af förhållandena än som kan vara tillfälle till under en discussion inom ett Riksstånd, äfven om den räcker några timmar.
Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorialer: JM 19, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, JM 8, rörande Kongl. Moj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning, angående gifter mål emellan kristen och mosaisk trosbekännare; JM 23, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande, JM 17, rörande väckt motion om föreskrift derom, att arfskiften skola inom viss tid till domstol ingifvas; och JM 24, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande, JM 18, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af boupp teckning, m. m. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande, JM 26, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadganden, angående giftorätt i bo. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Belänkanden: JM 64, i anledning af väckta motioner om ändring i nu gällande resereglemente, m. m.; JM 67, i anledning af väckt motion om inrättande af ett Öfverkonsi storium; och JM 68, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den 12 Januari 1855, angående Svenska jerneffekters stämpling. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, M 69, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, JM 19, rörande väckta motioner om vidtagande af åtgärder till veterinärväsendets fullständiga ordnande; i sammanhang hvarmed till förnyad behandling företogs utdrag af Höglofliga Ridderskåpet och Adelns Protokoll den 7 sistlidne Januari, innefattande dels nämnda Riks—Stånds beslut i anledning af nyss omförmälda betänkande, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. Ifrågavarande inbjudning antogs af Borgare-Ståndet, som lade Memorialet JM 69 till handlingarne.