Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Det var ett fasligt kalas på lördagsqväll,» sade Johan, men lät sig dock smaka af allt, och talade under tiden om litet små-sqvaller från Larses samt att Larsa-mor Kajsa och Anna Lisa skulle åka till kyrkan, och att Stina allt för gerna fick åka i deras knä. Detta gjorde Stina en stor och verklig fröjd. Vägen till kyrkan var ganska lång; klädd och utstofferad i sin söndagsdrägt, orkade hon icke mera att vandra den, och det låg henne om hjertat att ännu en gång innan den förestående, i qvinnans lif så vigtiga stunden, få besöka Guds hus, se den gode Herden för hvilken hon »gått och läst,» och som sammanvigt henne med sin Johan, samt råka sina vänner och bekanta, som hon måhända ej mera på hela vintern skulle träffa. Dessa natur-menniskor, hvilka anse allt det lilla som händer dem i lifvet för katastrofer, vilja gerna hafva en mängd saker och ting undangjorda, färdiga, uträttade, förr än dessa skola inträffa, och känna sig ängsliga och illa till mods om hinder derför skulle lägga sig i vägen. Stina var förtjust öfver tankan på morgondagens kyrkofärd, och visade sin tacksamhet på det mest påtagliga sätt, dels i sin glädje, dels i sina enkla ömhetsbetygelser till honom, som utgjorde hela hennes lifs lycka. Efter slutad aftonmåltid dröjde det icke länge innan de båda makarne slumrade ljuft och saligt vid hvarandras sida. Redan tidigt den kommande morgonen smög Stina sig upp, satte på sin kålgryta, släppte ut ko, får och grisar, sprättade upp ännu ytterligare ett veck på söndags-kjolen för att få den litet vidare, och började kamma och fläta sitt hår. Då först vaknade Johan, men förblef stilla och gaf icke tillkänna sitt uppvaknande, förr än han hastigt utropade: »Kors Stina! hvad du ändå har för ett långt grannt hår!» Stina som ej visste att Johan var vaken, och således alldeles icke väntade något tilltal, spratt häftigt till, tappade kammen, som gick i flera bitar, och blef likblek. Men nu skulle man sett den stackars Johans oro! »Ack min Gud! nu blef du fasligt rädd, min stackars Stina! Förlåt mig! Förlåt mig!» utropade han.
I fråga om den i sagda kapitel stadgade tid för åtal eller doms verkställande, skall afseende göras å det straff, hvarmed brottet i nya lagen belägges; dock så, att den, som efter äldre lag är lill frihet från åtal berättigad, njuter den frihet till godo, ändå alt brottet efter nya lagen åtalas kunde. 14 §. Har allmän åklagare, innan nya lagen blifvit gällande, talat å brott, som efter äldre lag hört under allmänt åtal, men efter nya lagen endast af mälsegande, eller efter hans angifvelse, åtalas kan; varde öfver det åtal dömdt, ändå att målseganden ej äskar fullföljd deraf. 15 §. Stadgande i äldre lag eller författning om skadestånds förvandling till kroppsstraff skall ej vidare tillämpas. 16 §. Af Missgernings-Balken i 1734 års lag bibehållas följande stadganden: 1. Enär, utan veterligen föregången sjukdom, någon finnes ligga död, skall närmaste kronobetjent vara pligtig att genast, vid erhållen kunskap härom och i närvaro af tvenne tillkallade trovärdige män, undersöka, om den döde af egen eller andras handaverkan omkommit, samt, dä minsta anledning dertill finnes, förhållandet skynd sammeligen inberätta till Konungens Befallningshafvande eller Domaren, som, efter omständigheterna, eger förordna, huruvida besigtning af Provincial-medikus och undersökning vid domstol må finnas nödig eller icke, innan den döde får begrafvas. 2. Hvar sorn något hittar, han bör det genast kungöra, och lysa låta tre söndagar å rad, i närmaste kyrka å landel, eller i alla stadens kyrkor, så ock å Härads ting eller Rådstufva. Kommer den, som mist häfver, och viser att det hörer honom till; tage sitt äter, och gifve skälig hittelön. Kommer han ej inom natt och år, sedan lyst är; tage Konungen två delar och tridiung den som hitle. 3. Af nedgrafven skatt, bottenfynd eller annat slikt, der ej finnes egare till. tage jordegare halft och halft den som hitle. Är det gammalt mynt, guld, silfver, koppar, metall eller andra konststycken : då bör han det Konungen bjuda.
N:o 116; N:o 291, i anledn. af dels erhållen ålerremiss, dels särskilde RiksStts skiljaktiga beslut, rör:de utlåt. -N:o 258; N:o 292, med förslag till voter.propos., ronde ett lån för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn; N:o 293, med anledn. af erhållne åtcrremisser, i fråga om ett lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings lärdomsskolas local; N:o 294, i anledn. af väckt fråga om indragning af den åt pastorerne i Oltarps, Filestads och Nöbbelöfs socknar af Malmöhus län upplåtne förläningsspanmål; Banco - U tskottet: N:o 57, i anledn. af Bancofullmis hemställan, att commissariernes antal i Lånecancelliet måtte återbringas till hvad det före sednaste reorganisation af nämnde departement varit, eller till fem, chefen inberäknad; N:o 58, i anledn. af väckt motion om ökade löneförmåner för åtskillige tjenstemän inom Banken samt Bancodiscontverket; - 404 Den 7 Maj f. m. LagUtskottet: N:o 113, angidé verkställd omröstning i anledn. af de hos RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af K. M:s nåd. propos. om förändrad lydelse af 1 § i 23 cap. Arfda-b:u och tillägg lill 7 § i 20 cap. samma balk. II. R. o. Ad. åtskildes kl. § lill 2 e. m. In fidem protocolli, silbert Munck, - @ 0^.^» —- Onsdagen den 7 Maj 1845. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleniprot. för d. 17 sistl. Mars e. m. Föredrogs Const.Utskis d. 3 dennes på bordet lagda utlåt.
71 linier från ocb meb dr 1854 förffottdroid från .fpattbelds ocb ©jöfartdsfonben utanorbnabe mebel utgöra, efter afbrag af ffebba åter Sid unberl)dllanbe af öptiffa telegraferne utgår från bemälbe fonb i ntebeltal årligen 26,000 rifdbaler. De bittidd förfallna elfwa t>alfåröafbetalningarne å löfefumman för Örefunbffa tullen äro af ^>anbelö Huber Öftoerjien m. m. $ribeoe 51. (Sricfond werffamma od) upps Statens jern» Ipfia lehning f)afwa arbetena å fiateitd jernwägébpgguaber oafbrutet ocb ber. ^ meb fpnnetlig framgång fortffribit. Då Oiifetö ©tanber famntanträbbe till febnafle rifdmöte l)ö)len arbetets fortgftitg. 1859, b«be af SSeftra fiambanan gunnit fudborbad od) för allmän Ira* ftf öppnad firäcfan från ©ödeborg tilt ©ötlja fanat, 17,1 mit. 5lf återftoben å famina ftambaua moro linierne från @ötl)a faital till gräns fen mellan ©faraborgd ocb Örebro län, famt från ©tocf^olm till ©a Den i December -1860 öppnabed banan mellan bttfwubjlaben ocb ©öbertelje, 3,4 mil, för allmän trafif. Den trafiferabe firäcfan förs längbeö ben l
Vid fördenskull gemensamt företagen öfverläggning, hafva Utskotten, ehuru det ensamt tillhörer Constitutions-Utskotlet att, i afseende på det andra alternativet, utlåta sig om undanrödjandet af det hinder, som i constitutionel väg emot dess antagande möter uti 3o § Regerings-Formen, likväl trott sig, för mera fullsländighets skull, äfven för deras del, böra yttra sig om detta alternativ, enär det innefattar en fullkomlig förändring uti nu gällande Författningar om Prest-sysslors tillsättande, hvilken, lill sin antaglighet och tillämplighet, synes böra pröfvas och bedömas, före frågan om Grundlags-fcrändringen, så myckel hellre, som, i händelse förslaget, med hänsigt tili nämnde omständigheter icke skulle kunna godkännas, denna fråga förfaller. Utskotten få derföre anmärka, att, ehuru, enligt sakens beskaffenhet, menighetei - Lag-samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. TV.-o 35. i3 nes rättighet, att sjelfve välja sine Lärare, är både naturlig och helig, denna rättighet hvarken är, eller någonsin varit inora Svenska Församlingen utöfvad utan stora inskränkningar. Det är bekant, att under Catholska tiden de flesta menigheter väl egde en valrättighet, äfven utan förslag; men valet, också om det var en hälligt, måste underställas Biskopen, som, efter föregången pröfning, kunde ogilla det och utnämna en annan. Detta förhållande fortfor äfven efter Reformationen, i följd af både Vesterås Ordinans, och vår äldsta Kyrko-Ordning af 15^ i, så att under denna period dylika Pastorat egentligen voro Episcopala eller stodo ungefärligen i samma förhållande till Biskopen, som Regala Gäll nu stå till Konungen.
B:ko, vore alldeles otillräckligt för predikantens nödtorftiga bergning och icke kunde af kapellboerne, såsom bestående af fattige nybyggare, höjas, en årlig tillökning deruti af Stats-medel ansetts erforderlig jemte ett Stats-anslag för en gång till anskaffande af boställe, hvartill en lägenhet af 2 å 3 tunnors årligt utsäde med behöflig äng, mulbete och skog icke kunde erhållas för mindre än 2 å 3,000 R:dr Banko, samt att Konsistorium i Westerås Stift understödt framställningen om en kapell-predikants anställande i Tyngsjö och, med vitsordande af kapellboernes oförmåga att med högre belopp, än de erbjudit, aflöna en sådan predikant eller att bekosta erforderligt boställe ät honom, helst kapellaget vöre nödsakadt alt ombygga sitt kapell och anskaffa ny begrafningsplats, i underdånighet hemställt, att, med afseende å dyrheten att lefva på ifrågavarande afskiljda ort och emedan behofvet fordrade att en något äldre och erfaren prestman der anställdes, Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer äska beviljande dels af 3,000 R:dr B:ko till inköp af boställe åt nämnde predikant, och dels af 400 R:dr samma mynt årligen såsom bidrag till hans aflöning, eller samma anslag, som nu blifvit at Kongl. Maj:t begärde.
Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förhöjning af räntan å Manufaktur-diskontens kreditiv i Riksbanken. (Banko-Utskottets Betänkande N:o 10.) S. A. K. Genom nådig Skrifvelse af den 27 Oktober sistlidna år har E. K. Maj:t meddelat Rikets Ständer, att, derest kreditiv å Riksbanken fortfarande blefve beviijadt för Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse, N:o 66. 31 den lånerörelse, som från Manufaktur-diskonten bestrides, E. K. Maj:l vore sinnad framdeles fatta nådigt beslut om successivt öfverflytlande af 250,000 R:dr utaf Diskontens medel till fonden för förlagslån, så att denna komme att utgöra 1,000,000 R:dr. Vid öfvervägande af frågan, huruvida Manufaktur-diskonten borde än vidare och till nästa riksdag bibehållas vid den kreditivrätt, nämnda diskontinrättning nu åtnjuter från Riksbanken, hafva Rikets Ständer, i betraktande deraf, att en rubbning i närvarande förhållanden möjligen skulle menligt inverka på den näringsgren, som frän Manufaktur-diskonten hemtar en del af sina understöd, beslutat bibehålla kreditivet vid oförändradt belopp; men då räntefoten i allmänhet stigit och den afkomst Banken å kreditivet erhållit, jemförelsevis varit ganska ringa, hafva Rikets Ständer beslutat, att till Fyra procent förhöja den nu lill Tre procent bestämda årliga räntan för de å kreditivet dragna summor; och hafva Rikets Ständer alltså, endast med denna förändring, bibehållit enahanda stadgande rörande omförmäida kreditiv, som i 44 § af nu gällande reglemente för förvaltningen af Rikets Ständers Bank finnes intaget. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 5 Juni 1866. N:o 66* Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Juni 1866.
Skogs producter få nu mera fritt införas med Ryska skepp, och så länge detta fortfar, anser jag allt skäl för ProductPlacatets bibehållande försvunnit. För min del skulle jag äfven tro, att export-frihet bör föregå befordrandet af Strömrensningar, ty hvilken annan ersätter kostBaderne dervid, än producenten. En reciprocilé uti handels-friheter skulle jag också anse nyttig, men om denna reciprocité skulle oss vägras, så böra vi väl ej hämnas på oss sjelfva, samt Dm ir Junii e. ml \ 641 samt bibehålla sådane stadgar, som äro menlige för vårt eget interesse. Om Engelsk* NavigationsActtn, som svarar emot vårt Product -PlacatJ yttrar sig en Engelsk författare Adam Schmitt, att den ej är på annat sätt nyttig, än att derigenom bereda tillräcklig tillgång på öfvade matroser; men jag hemställer, om icke vi böra snarare täcka på exportens uppmuntrande, än på behofvet af matroser. I fråga åter ora ttt gynna skeppsRederierna, så är det i min tanka bättre, att sådant sker på dst allmännas bekostnad genom en Bevillning, än att det endast skall drabba någre enskildte skogsägare. Jag har äfven hört åberopas Konungens Befallningshafvandes afgifne yttranden i ämnet. För min del lemnar jag deras rapporter i allmänhet i sitt värde, men tror ej, att Statens allmänna ekonomi kan rättas derefter. Någon gång skulle möjligen länets interesse kunna förleda dem, att öfverse Statens, äfvensom misstag om länets verkeliga interesse äga rum, såsom till exempal då man försvarar förbud mot export af vtd ifrån sitt län till ett annat, endast för att förskaffa bättre köp på denna Vart för en och annan Stad i Provincen. För öfrigt har vid flera Risksdagar samma fråga som nu blifvit vackt, samt föranledt till upplysningars inhämtaflde, så att jag tror, att för dess afgörande mera upplysning , än upplysningar, behöfves. Herr Mannerstctm, Johan: Den nu förevarande frågan utgör en del af det stora tvisteäm - Ridd. o. Ad. Prot. VII B. I Afd. 41.
Hvad det af Grefve Schwerin föreslagna Jernbref på 2 år angår, så vill jag derom intet yttra mer än den erinran , att det blott i 2 år uppskjuter, men alls icke förebygger enskildas, så väl' som hela Rikets ruin, om ej tillika andra Statsoeconomiska mesurer, än hittills, vidtagas. Jag tror likaledes med Herr Baron Wirsén, att vi ej böra för vårt lands styrelse taga Fredrik , kallad den Stores , gxundsatser till mönster. Sedan jag nxx i korthet yttrat det hxxfvudsakligaste som jag haft att anmärka vid de från Särskildta Utskottet afgifna Betänkandexx, må det nu tillåtas mig göra några erinringar vid Herr Baron Wirséns och Herr Grefve Mörners Yttranden i anledning af. dessa Betänkanden. 44» Den 7 Juli e. m I dessa Yttranden finnér jag många, efter mitt begrepp grundade anmärkningar, äfven öfverensstämmande med hvad jag förr i samma ämnen har yttrat, nämligen om Nederlagshandelns nytta i allmänhet, om skadlittheten af för vidsträckta förbud mot införsel af vissa utländska varor, af för hög tull o, s, v. Jag tror ock, att vi ej böra ledas blott af commerciella åsigter, utan heldre uppoffra com mer erel la , än varaktiga politiska förmoner. Sveriges förening med Norrige, och derigenom tryggade sjelfständighet, förtjente visserligen äfven en betydlig uppoffring. Ingen lärer h lier kunna undra, om Styrelsen hellre gjort för mycket än för litet, för att skydda vår Nation för hungersnöd, och försäkra Norrige om tillförsel äfven från Sverige. Jag är också öfvertygad, att Regeringen i liberal afsigt denna gång ej ville, genom en förut uppgjord Plan , influera på Riksens Ständers egna åtgärder till Rikets förlägenhets afhjelpande, så önskligt det än, i synnerhet nu, hade varit, att Riksens Ständer tidigt erhållit en sammanhängande ruulerrättelse onr Rikets Tillstånd till sin ledning. Jag tror äfven , att Regeringen ej sjelf fullkomligen blifvit underrättad om det sanna tillståndet i landet, i synnerhet i vissa Provinser.
Den 24 Mars f. m. 319 giillsynta fall spara benådningsrätten; hvaremot nu, då nåde-ansök* liingar höra till ordningen för dagen, Konungen förledes att bevilja dem äfven i sådana fall, då allmänna meningen ogillar eu sådan benådning. Jag liar sjelf i landsorten varit vittne till sådane ogillande!! och tror, att det är lagstiftningens pligt att laga så, att sådana gränser må sättas för nådeansökningarne, att Regeringen må kunna vara sparsam vid användandet af sin rätt i detta hänseende. Man invänder, att bedömandet af dessa synnerligen mildrande omständigheter, vid hvilkas inträffande lagen medgifver nedsättning af straffet från dödsstraff till lifstidsfängelse, bör ej medgifvas åt underdomaren; och hvarföre ej? Ar icke han, som sett förhandlingarne, bättre än någon i tillfälle att bedöma de mildrande omständigheterna, bättre än den, sorn bedömer dem efter handlingarna. Om jag hos domaren ej kan förutsätta denna förmåga, månne han icke lätteligen kan antagas sakna all skicklighet att vid protms uprättande åt brottet och alla de omständigheter, som karakterisera detsamma, gifva den färg, det bör hafva, på det att Regeringen må blifva i tillfälle att bedöma, huruvida nåd bör beviljas. Jag för min del tror således, att LagUtsk:t gått tidens fordringar till mötes på ett sätt, som ej borde väcka ogillande, oell anhåller derföre om bifall till Utsk:ts Betänk. Hr v. Ehrenheim, Per Jakob: Då de grundsatser för brottmåls-lagstiftningen, som Gr. Sparre utvecklat, äro följde såväl i K. M:s Propos., som i LagUtskits Betänk., och då få, om än någon, inom detta hus numera ifrågasätta deras riktighet, torde det vara öfverflödigt att dermed vidare uppehålla sig. I den fråga åter, der Proposm och Utsk:t skilja sig, eller om dödsstraff alltid skall ädömas för mord, sluter jag mig till den Kongl. Proposrn.
Men det är lätt möjligt att en Urtima Riksdag sammankallas midt i sommaren eller under sjelfva våren, och om Rikets Ständer finna att en sådan tidpunkt för nästa sammanträde cj är den lämpligaste, utan anse höstetiden bättre, hvilket oek ConstitutionsUtskottet, i ett Betänkande, som nu ligger på bordet, ansett alltid böra iakttagas, så frågar jag, örn man väl bör hålla sig tilt uttrycken till den grad, att kallelsen ej skulle få utsättas till den lämpligaste årstiden. Men hvad innefatta nu de föregående Riksdagsbesluten i detta hänseende annat, än just ett sådant val af beqyämare tidpunkt? Att härvid åberopa Riksdagskallelseme från 1810 till i8i5 tjenar till intet, ty de äro utfärdade på grund af en annan redaction af Grundlagen; men i afseende på förhållandet efter i8i5, så har Grefve af Wetterstedt sjelf medgifvit, att, vid i Si 5 års Riksdag, kallelsen till den påföljande Riksdagen utsattes till 1820., hvaremot den värde Ledamoten ansett kallelsen vid 1817 års Riksdag, sorn utsattes till år 1828, såsom bevis på en motsatt tolkning af Grundlagen. Jag utbeder mig likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att 1817 års Urtima Riksdag började den 20 Noveni - Den ii Februarii f. m. ber, och att motionstidens slut ej inföll förr än 1818, om jag rätt minnes, den 5 Januarii; oell jag hemställer, om män icke häruti bör finna ett giltigt skäl för Riksdagskallelsens utfärdande till Januarii 1823. För min del finner jag åtminstone ingen oformlighet deruti, och ännu mindre något bevis att 1818 års Ständer tänkt på någon beräkning efter Riksdagens slut, i stället för dess början. Hvad åter kallelsen vid 1823 års
Stellan blef blossande röd af harm, icke allenast öfver att finna de oväntade gästerna der utan äfven emedan Nanna helt och hållet glömde att stiga upp och vederbörligen uppvakta honom med ett famntag, ty han medförde en rik Engelsk lord, med hvilken han gjort bekantskap i Berlin och sedermera rest tillsammans, och hvad skulle hans herrlighet få för opinion om Stellans friherrinna, då han nu fick se henne tillika med sin syster sitta till bords med ett par ungkarlar och på ett, som det förekom honom, verkligen bacchanaliskt sätt njuta lifvet. Stellan fann dock nödvändigheten att hålla god min, och han blidkades något när han fick veta hvilket uppseende Alexis gjort på konserten, ty han var dock derigenom numera ej en så obskur person att hans herrlighet skulle finna sig generad af att vara med honom i sällskap. Stellan hade för öfrigt vissa anledningar att taga skeden i vackra hand, ty hans kassa hade i Berlin tagit en svår törn på rouge et noir, och han hade ej ens kunnat komma derifrån, om han ej pantsatt några sin hustru tillhöriga juveler, hvilka han för säker.hetensskullmedtagit Emedlertid blefvo Nanna och Celestine rätt öfverraskade af Stellans ankomst, ty de hade ej väntat honom förr än aldraförst om åtta dagar. Hvad som utom den uppståndna penningbristen så plötsligt hade påskyndat resan hör till den hemliga historien, åtminstone tills vidare. Men måhända kan hans herrlighet lorden upplysa något derom, i händelse herrskapet täckes fråga honom. På eftermiddagen aflägsnade sig Albert och Alexis så fort de kunde, och äfven Stellan drog sig undan, lemnande hans herrlighet med damerna. Väl är det ej just så vanligt att hos Engelsmännen träffa mycken belefvenhet, men de hafva dock i allmänhet en viss savoir faire som utgör ett slags surrogat för den finare turnyren. Men hos denna saknades både det ena och andra, och hade ej hans herrlighet genom de röda polissongerna och de röda stora näfvarna, som hängde nedanför de korta frackärmarna, dokumenterat sig, så hade man haft svårt att säga om det var en Engelsman eller en Kamtschadal man hade för sig.
Departements-chefen härjemte kommitterades underdåniga tillstyrkande ej mindre i afseende på kronooch kyrko-tionden, hvilken icke skulle undergå annan förenkling, än att den del deraf, som är utsatt i andra persedlar än spanmål eller uti andra sädesslag än sådane, hvaraf den i allmänhet inom hvarje ort utgöres, blefve till spanmål af sistnämnde slag reducerad, än ock rörande de i öfrigt, i sammanhang med ränteförenklings -förslaget förekommande serskilda frågor, nemligen om förenklingens utsträckning jemväl till de qvarnar, sågar och fisken åsatte persedelräntor; om bestämmande till visst belopp i penningar af den s. k. Ostskatten i Herjeådalen; om förvandling till ständig penningeränta af presternes bland ordinaire räntan upptagne utlagor; om ränteförBih. till B. St. Nåd. Proposition, N:o 66. enklingens utförande i Stora Kopparbergs län; om upphörande af den inom vissa delar af nyss berörda län, under benämning af Fahlu Kungsgårdsbjelp, utgående serskilda ränta, emot samtidigt upphörande af derför medgifven lindring i bevillningen; om afskaffande af den byggnads-skyldighet till öfversle-bostället vid Dal-regementet, som nu åligger allmogen i Näsgårds fögderi; om förvandling m. m. af den, vissa hemman åliggande, dagsverksskyldighet, så vidt den är i hemmanens ränta inbegripen; om serskilda iakttagelser vid ränteförvandlingen i afseende på den i Färentuna härad af Stockholms län utgående s. k. dränge-spanmål, och i allmänhet för hemman, hvilkas räntor äro till större eller mindre del indeldta; om framdeles skeende skattläggningar och om upphörande deraf för tullmjölqvarnar, som hädanefter anläggas eller icke redan blifvit grundränta åsätta; om förvandling af de till ordinarie ränta hänförlige afgifter, som utgå af städernas jord; samt slutligen om upphörande af den i Skåne utgående såkallade lialmstädje-afgiften; hvarvid Departementschefen likväl, hvad beträffade frågorna om osträntan i Herjeådalen, ränteförvandlingen i St.
— Ofvanstående utbalanserade behållning af fastighet utgöres af den till nya Myntet inköpta f. d. Owenska egendomens värde 45,000: förhöjdt genom de under loppet af år 1847 ä densamma verkställda reparationer och inredningar 4,512: 45. 3. S:r i9,512: 45T~T Någon anmärkning vid dessa räkenskaper har icke heller å Revisorernes sida förekommit. — 21 — 1 anledning af föregående Revisorers anmälan, att den af Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års Riksdag väckta fråga om utfärdande af förnyadt Reglemente för Myntoch Kontroll-verken samt ny Kontrollstadga, till hvilka författningar underdåniga förslag blifvit af Kongl. Stats-konloret, den 30 Juni 1843, afgifna, fortfarande berodde pä Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anhöllo Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 8 September nästlidet år, att förenämnde ärende måtte, så fort ske kunde, varda lill nådigt afgörande företaget samt nya Reglementen för Myntoch Kontroll-verken äfvensom ny Kontrollstadga lill efterrättelse fastställda. Enligt hvad Revisorerne inhemta!, äro likväl ifrågavarande förslag ännu på Kongl. Majlis nådiga pröfning beroende; hvilket Revisorerne ansett sig böra anmäla. Ii o ii §• Af dess räkenskaper, som granskats i Kongl. Kammar-rätten för båda åren utan anmärkning, inhemtas följande förhållande: »eliet. år 1846. år 1847. Balans från föregående året: Uppbörd: Creriit. Utgift: Lefverering till Kongl. Balans lill påföljande året: