Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle den finna för godt låta det hamna i papperskorgen, så förtjänar det nog icke någon bättre plats, o c h skulle det, till min stora fröjd, rinnas värdigt att fylla ett par af vår egen kära Iduns spalter, så, älskvärda läsare o c h läsarinnor, hållen till g o d o! För fattig och rik utgöra lingonen en efterlängtad tillökning i matförråd en. De m o g n a strax efter hallonen, och på några ställen i Blekinge händer det, lingonen m o g n a samtidigt m e d hallonen, och det är icke alls ovanligt där, att både hallon, smultron, blåbär och lingon plockas på en gång o c h säljas. Ofta händer det, att de » repa » lingon, innan de ens blifvit halfmogna, o c h lägga d e m sedan h e m m a på lakan för att fortare m o g n a; dessa lingon äro icke så bra eller goda, de kännas bäska och äro alls icke att föredraga framför dem, som mogna på sitt naturliga sätt. De tidigaste äro de s. k. råglingonen, de m o g n a samtidigt med tågen, däraf namnet. Dessa lingon äro bäst till konservering, emedan de äro fastare o c h mindre saftiga än de senare, som däremot mera lämpa sig för sättning och syftning. Det är på s. k. brånar s o m råglingonen plockas; lingon s o m m o g n a i skugga äro bäst. Lingon, liksom alla bär som man önskar förvara, böra plockas i torrt väder och, o m man kan, anskaffas de, som man önskar hafva till finare sylt, i » senaste laget ». Sylt af sådana lingon får en ovanligt vacker klar färg o c h bibehåller sig utmärkt. Det är ganska intressant att vid tiden för bärplockningen vandra till skogs och studera lifvet i skogsbackarna. Under muntert samspråk ila yngre och äldre o m hvarandra m e d sina korgar och » spänner » — lingon kunna, i motsats till hallon och smultron, plockas i bleckkärl — för att så fort som möjligt få d e m fyllda. Merändels bildas lag, d. v. s. flere stycken s o m plocka tillsammans o c h sedan dela förtjänsten, m e n då fä de icke ligga på » latsidan », ty alla vilja ha mest » repadt ».
Maj:t, som i en Nädig kroposllion til Riksens Ständers Stms-Utskott redan yttrat sine tänkesätt i detta ämne, anser öfwerfiödigc at nu äter erinra Riksens Ständer om den flersaldiga nyttan af allmänna Brandförsäkrings-werket, vch om dest rätt til Riksens Ständers omwardnad Den z Mars. och wälwilja— Med öfwertygelfe ak Riksens Stäm der icke wilja wägra en inrättning, hwilken betryggar Medborgares egendom och befäster allmakt Oreclit, en hjelp, som Utan någon uposfring kan lemnäs, har Kongl. Maj:l ansett sig genom denna Dest Nådiga proposition böra understödja vireQio nons och delägarnes af Allmanna BrandförsäkringsMerker önskningar, sa wäl at fa beräkna Naman K de i Riksgälds-6ontoiret ännu qwarstående Medel , åtminstone til den i nästkommande April, samt at upbörden derstädes af Brandförsäkrings-medlen ma Lntil samma tid fa fortfara, som ock at winna rättighet, at pä sätt OireÄionen föreslagit fä, när större brandskador stola ersättas, upraga Län i Riks-visconten til et belopp af Etthundrade Femtio Tusende (150,000) Riksdaler emot vireÄionens Revers och k/potkek af til Merkel gifne Förstrifningar. Kongl. Majit förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Näd och ynnest wälbewägen. lie supra. klans )särta° UtdrD af protocollet öfwer Handelsoch Rmsnce^ Arenderna, häller inför Hans Majestät Konungen Uti Stars-Rädek pä Stockholms Slott den 21 Februarii 1812. hwarwid Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen war tillstädes. Närwarande:
Jag tror dessutom icke att tillökningen skulle blifva betydlig; och äfven i fall flera bötesmål, d. v. s. mindre brottmål, hvilka sällan äro vidlyftiga och invecklade, fullf öljas i Högsta Domstolen, kan jag icke antaga eller förmoda att någon anmärkningsvärd balans af oafgjorda mål eller längre dröjsmål med målens afgörande skall deraf uppkomma. Såsom en slutföljd af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta en författning, hvarigenom dels förordnas att hvad i 38 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815 samt Kongl. Brefvet den 17 November 1832 finnes stadgadt om skyldighet för den, som är på fri fot och vill söka ändring i Underrätts eller Hofeller Öfverrätts utslag i brottmål, att nedsätta honom ådömda böter och ersättning eller för böter ställa borgen eller ock förete intyg om sin fattigdom, upphört att vara gällande; dels ock stadgas, att 3 Kap. 5 § Utsöknings-Balken skall erhålla ett tillägg af denna lydelse: »Den, som i brottmål blifvit tilldömd ersättning för skada »och kostnad, håfve ock rätt derför njuta utmätning, ändå att »ändring i högre Rätt sökes; ställe dock för det som lyftes full »borgen.» Uti denna reservation instämde Herr Bovin och Riksdagsfullmägtigen Olof Pehrsson från Gefleborgs län. af Herr Bolinder. Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1866. Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Febr. 1866, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om suspension af dödsstraffets tillämpning under viss lid. Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet vackt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 98) har Riksdagsfullmiigtigén Saen Rosenberg trän Christianstads län anfört, att frågan om dödsstraffets afskaffände väl blifvit genom tre Stånds beslut och Kongl.
Sparres förslag, såvida jag på förhand visste, att de 12 af R. St:r utsedde deputerade verkligen kunde öfverenskomma om en adress till H. M. Konungen, men det ar högst osäkert att desse 12 personer blifva eniga om de ordalag, som skola begagnas, och då kan jag icke finna annat än att den sednare villan blir större än den första. Jag vill blott nämna, att i denna deputation finnes personer af ganska olika tänkesätt, såsom t. ex. Hr Blanche å ena sidan och andra personer å den andra, och jag tror derföre, att det vore ganska vådligt att åt denna deputation öfverlemna bestämmandet af ordalagen i adressen. För min del skulle jag således vilja understödja Frih. Tersmeden» mening. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I afs:de på Exped.Utsk:ts förslag till adress föreställer jag mig att det icke finnes mer än 2:ne utvägar; den ena att oförändradt antaga förslaget, den andra att helt och hållet förkasta detsamma och antaga BondeStits inbjudning. Tiden medger nemligen icke att numera vidtaga förändringar i förslaget. Vi måste besinna att om sådana skola göras, måste de beslutas icke blott af detta Stånd utan jemväl af de öfrige; det vore då ganska möjligt att, ifall man i de olika Stånden började förändra detta adress-förslag, de olika besluten måste samman jerokas. Man kan nemi. vara liktänkande i en sak, ehuru den ena finner ett uttryck tjenligare, den andra ett annat. Innan således dessa hunne sammanjemkas, kunde hända att deputationen vore afrest, och om ingen adress i följd häraf egde rum, skulle det vara ganska otjenligt. Låtom oss nu tillse huruvida adressen kan antagas i alldeles oförändradt skick. Detta skulle visserligen icke vara omöjligt, om någon annan utväg icke stod till buds ; men man torde icke behöfva ingå i något närmare resonnement för att finna, att om någon annan utväg utan synnerlig olägenhet erbjuder sig, så är icke detta adress-förslag så till alla delar fullständigt afvägdt, att icke en eller annan förändring vore ganska önsklig.
Då drog Joseph efter sina bröder, och fann dem i Dothan. Som de nu långt ifrå fingo se honom, förra än han kom när intill dem, rådslogo de till att döda honom; Och sade inbördes: Si, drömmaren kommer här. Så kommer nu, och låter oss slå honom ihjäl och kasta honom i ena grop; och säga, att ett ondt djur hafver ätit upp honom: Så får man se, hvad hans drömmar äro. När Ruben hörde det, ville han frälsa honom af deras händer, och sade: Låter oss icke slå ena själ. Och ytterligare sade Ruben till dem: Låter oss icke utgjuta blod: Utan låt oss kasta honom i den gropena, som är i öknene, och icke komma händer vid honom. Men han ville hafva frälst honom utu deras hand, att han måtte hafva haft honom till sin fader igen. Då nu Joseph kom till sina bröder, afklädde de honom hans kjortel, med den brokota kjortelen, som han hade uppå sig. Och togo honom, och kastaden i ena grop; men gropen var tom, och intet vatten deruti. Och de satte sig ned till att äta. I det hofvo de sin ögon upp, och sågo en hop Ismaeliter komma ifrå Gilead med deras camelar; de förde kryddor, balsam och mirrham, och foro ned uti Egypten. Då sade Juda till sina bröder: Hvad hjelper det oss, att vi dräpe vår broder, och fördölje hans blod? Kommer, och låter oss sälja honom de Ismaeliter, att våra händer icke förtaga sig på honom; ty han är vår broder, vårt kött och blod. Och de lydde honom. Och då de Midianitiske köpmännerne foro der fram, drogo de honom upp af gropene, och sålde honom de Ismaeliter för tjugu silfverpenningar: De förde honom in i Egypten. Då nu Ruben kom åter till gropena, och fann icke Joseph derinne, ref han sin kläder; Och kom åter till sina bröder, och sade: Pilten är icke der; hvart skall jag? Då togo de Josephs kjortel, och slagtade en bock, och indoppade kjortelen i blodet;
Utskottet finnér det dock fullt lika tydligt som det flerestädes i lagar och författningar förekommande begreppet förlag i allmänhet är. Den enda anmärkning, som deremot skulle kunna göras, vore den att stadgandet är för vidsträckt och allt för gynnsamt för gäldenären, enär all hans sednare egendom ofta derigenom kommer att skyddas för konkursmassans anspråk; men en sådan anmärkning lärer väl icke skäligen kunna framställas af dem, som mer ömma om gäldenären än om borgenärerna. Utskottet tror sig genom stadgandet hafva uppfyllt begges billiga anspråk, och vill slutligen, i afseende å gäldenären, endast erinra om den utsigt tili ett snabbt återtagande af sin förra verksamhet, som är honom genom ackordet öppnadt och med afseende å hvilken förmån än mindre betänklighet borde i nu ifrågavarande hänseende uppstå. Utskottet föranlåtes derföre vördsamt lill Presteoch Borgare-Ståndens antagande ånyo framställa sitt förslag i denna del ulan annan förändring än den, alt ordet »afträdesansökning» utbytes emot »konkursansökning», hvilken förändring jemväl af Bonde-Ståndet torde medgifvas. § 36. Ridderskapet och Adeln har bifallit \, 3, 4, 5 och 7 momenterna af denna §, äfvensom det 2:dra, likväl med den förändring att orden före konkursens början skulle Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 1 Afd. 25 Haft. 2 10 Lag-Vtsliottets Utlåtande M 48. införas emellan de å andra raden förekommande orden sorn och icke, hvaremot samma Riks-Stånd återremitterat det 6:te momentet. Borgare-Ståndet har återremitterat förevarande §:s 2, 5, 6 och 7 momenter, hvaremot §:n i dess helhet blifvit återremitterad af Presteoch Bonde-Stånden. Dessa begge Riks-Stånd hafva emellertid icke ogillat den princip, hvarpå denna § hvilar, och ej heller framställt anmärkningar mot alla deri upptagna momenter.
"Denna afgift säsom af grundffatts egenskap eller dermed jemförlig ätfölje alltid Hemmanet, m. m.", blef ordet alltid efter gjord anmärkning af Grefwe körner uteflutit, för att förekomma det rnistförstand, som ffutle samma afgift åtfölja Hemmanet äfwen sedan Bewlllmngen, såsom endast ställd till nästa Riksdag, kommer att upphöra. Ridd. och Ad. pr. t??:S4Z,44. Wid 3§3 Den 2 Octobtt. Wid den uti 11 Momentet Z §. af Z Art, fcresiagne tilläggning, rörande möjlig framflyttning af Taxeringsterminen, anmärkte Grefwe ^lörner, att enär denna termin efter Utskottets nu gjorda förslag kunde flyttas till en annan tid än den ig Maji, upphörde derigenom ordet ofelbart, som i den tryckta Bewillnings-Förordningen finnes nyttjadt i afseende pä terminen den 15 Maji, att widare äga riktighet, i anledning af hwilken anmärkning Ridderffapet och Adeln fann äfwen detta ord böra wid redactionen förswinna. Upplästes ett fran Stats-Utffottet inlemnat Memorial af den 29 September, innefattande befi utlätande i anledning af Kongl. Maj:ts Allmänna Nädiga Proposition till Riksens Ständer den 26 Julli, angående Statswerkets tillständ och behof; tillstyrkandes Statsutskottet bekräftelse ä den af Riksens Ständer wid fistledne Riksdag fastställde Statsreglering, sä wäl som den dä widtagne financeplan, under iagttagande af de wid denna Riksdag fattade beslut, som kunde Statsregleringen röra, hwarjemte Utffottet i afseende pä ätffillige gjorde anslag tillstyrker, att, till undwikande af Bcwillningens höjande, hos Kongl. Maj:t mätte i undcrdänighet anhällas, om befallning till StatsContoiret att ifrän Allmänna Jndragnings-Staten utefluta Pommerffa Staten; äfwensom, att berörde anslagne utgifter, warda pä
Och hafva, uti denna punkt, Ståndets Ledamöter till betydligt antal med Motiouairerna sig förenat. 44 Banco-Utskottets Betänkande N.-o So. b) Förslag till de på längre terminer utlånade Fonders öfverjljttning uti Discont*> rörelsen. Dit höra Elt den io December remitteradt Memorial af Gustaf Larsson från Stockholms Län, hvaruti blifvit yrkadt, att utaf devid sista Riksdag till fastighets-lån anslagne, men i sådan väg ej använda medel, Banco-Discont-fönden måtte vinna en erforderlig tillökning ; Ett den io December remitteradt Memorial af J. P. Andersson från Östergöthland, som, bland åtskilligt annat, hörande till det reglementariska för Discönt-rörelsen» äfven hemställt, att Fastighets-fonden måtte indragas, och i dess ställe anslås åt Banco Disconten; Ett den 18 December remitteradt Memorial af Petter Persson från Calmare Län, som tillstyrkt, att fonden för odlings-lån måtte alldeles indragas och upphöra, men Discont-fonderne i dess ställe ökas, för att mot lindriga ränte-vilkor lemna lån åt Jordbruket. Beträffande först sättet och ordningen Banco-Utskottets Betänkande N.-o 5o. 4’j för utgifna lånens återbetalning, så, ehuru Banco-Utskottet anser cle i Skuldebrefven utstakade vilkor innefatta egenskapen af ett Contract, sorn ej kan eller får efter Långifvares eller Gäldenärs åstundan godtyckligt rubbas, hvadan det ock, efter Utskottets öfvertygelse, bör vara en för hvarje Gäldenär bibehållen rättighet, om och enär han det åstundar, att framgent verkställa sin liqvid i Silfver för de lån, som under sådan förbindelse utbekommits; likväl och då Banken, som i alla fall kommer att uppköpa och invexla Silfver, så väl insom utrikes, utan serdeles svårighet kan, med anskaffande deraf, gå dem bland sina Gäldenärer tillhanda, för hvilka upphandlingen skulle medföra olägenhet och öfverdrifven kostnad, får Utskottet vördsamt föreslå:
Jag har delat majoritetens af detta Stånd åsigt alt det icke var någon lycka för den Svenska jordbrukaren, när den lika arfsrätten beslöts. Men jag anser nu Hypolheks-föreningarne vara ett lyckligt medel att motverka följderna, så att likväl större egendomar kunna ostyckade bibehållas. Jag vill derföre också föreställa mig alt Hypotheks-föreningarne skola inom della Stånd kunna påräkna större understöd än inom något annat. Den 14 A p ril. 397 Jag skall be au få säga några ord i afseende på de vilkor, som Utsk. föreslagit för kreditivernas erhållande. Jag instämmer med de flesta att det första vilkoret, att nedsätta belånings-rätlen till 400 r:dr skulle vara att paralysera den förmån Hypotheksföreningarne skulle kunna ega af kreditiv-rätten. Det belopp, som är föreslagit i andra punkten, af högst 100,000 r:dr för en Hypntheks-förening anser jag vara för ringa. Då man icke vet huruvida bär kommer flera Hypolheks-föreningar lill stånd än de tre, som äro i verksamhet, så anser jag orätt alt man velat bestämma ett så lågt maximum och icke öfverleranat det åt Bankofullmäglige. Vidare, öfverensslämmer jag med dem, som ansett öfverflödigt att i 4:de mom. tillägga epilhetet ”handskrifna” vid anvisningar på så höga summor som jämna 1000 r:dr. Med hvad jag nu yttrat har jag också antydt att jag önskar återremiss af denna punkt, hvarom jag äfven vördsamt anhåller. Ur Akerman, Fredr.: Jag har, af skäl, som jag icke vill trötta R. o. Ad. med att afhöra, inom Utsk. icke deltagit i det reglementerande, som förefinnes i 29:de punkten af Utsk:s betänk. Men jag vill i anledn. af de yrkanden om återremiss, som här blifvit gjorda, nämna, att jag fruktar att med en återremiss kommer föga alt vinnas.
Med stöd af hvad jag sålunda anfört, får jag föreslå: Att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse ville hos Kongl. Maj:t anhålla: l:o att åboer, hvilkas hemman äro vid större farvägar belägne och ansi agn c till bestridandet af den i lag stadgade hälloch reserv-skjutsskyldigheten, icke må vidare vidkännas någon förhöjning i de nu för skjuts-bestyret utgående kostnader. Bih. till R. St. Brot. 1853 $ 1854. 8 Sami. 20 Iläft. 4 26 Allm. Bese.- och Ekoa.-Utskolleta Betänkande, N:o 89. 2:o att Konungens Befallningshafvande i alla län måtte anbefallas, att, med afseende på derefter lämpade förhållanden och på sådana ställen, der en större trafik fordrar utvidgad skjuts-skyldighet, sedan genom entreprenad-auktioner skjuts-skyldigheten blifvit af entreprenören öfvertagen och tillika blifvit utrönt den för skjutsningens bestridande erforderliga afgift, utöfver hvad skjuts-laget nu är förpligtigadt utgöra, påbjuda en efter omständigheterna lämpad högre skjuts-lega i förhållande till det erforderliga större skjutsnings-besväret. Likväl med iakttagande deraf, att resandes beqvämlighet och skyndsamma fortkomst dervid tages i noga öfvervägande. Visserligen befarar jag här det inkast, att jordbruket icke befrias från skjuts-bestyret, så länge entreprenader endast verkställas på de stora vägar 5 men i samma mån rörelsen ökar sig, blifva de nuvarande små vägar mera be resta och föranleder till skjuts-skyldighetens öfvertagandc af entreprenörer, hvarigenom man i en framtid skall hinna det utstakade målet. Skjuts-skyldigheten på de små vägar, der ingen håll-skjuts finnes, och nästan ingen trafik, är icke af beskaffenhet att fordra några hastigare reformer.
Vid granskningen af Riks-Statens Femte Hufvud-litel, som innefattar anslagen till Sjöförsvars-Deparlementel, hafva, dels ined anledning af E. K. Mits Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels i öfrigt ifrågakomma de förändringar, hvilka här nedan omförmälas; och komma Rikets Ständer, angående liden och vilkoren för de löneförhöjningars och nya lönc-anslags utgående, hvilka blifvit af Rikets Ständer beviljade för de embelsoch tjenstemän in. fl., som tillhöra Sjöförsvars-departementets Kansliexpedition och Förvaltningen af Sjö-ärendena, att framdeles i underdånighet sig yttra samt få för öfrigt hänvisa till hvad här nedan förekommer, angående de förbehåll, som af Rikets Ständer ansetts böra stadgas för flottans militäre och civile embetsoch tjenstemäns rättighet till åtnjutande af de löne-förhöjningar, hvilka dem beviljats. Sjö försvar s-departementet. l:o För Departements-chefen, hvilken för närvarande åtnjuter i lön 10,500 R:dr, har E. K. Mit ansett lönen böra höjas till 15,000 Ridr och i sådant afseende äskat ett ytterligare anslag af 4,500 R:dr; hvilket Rikets Ständer bifallit. 2:o lili den för Departementets liansli-expedit.imi nu utgående anslags-summa, 12,057 Ridr 50 öre, är af E. K. Mit tillökning äskad med 6,842 Ridr 50 öre, hvaremot tjen - Expeditions-Utskottets Förslog lill underd.
M. framdeles kunde bevilja till utgifvande af detta arbete, skulle kunna tagas någon anmärknts-anledn., på grund af det nfslag , som kunde följa på StatsUtskts förevar, förslag, eller på grund af de motiver, som Utsk. framställt, då jag föreställer mig, att knappast beslutet härom kan komma till K. M:s kunskap, ty någon skrifvelse i uranet lärer icke komma att till K. M. expedieras. Hr von Hartmansdorff: Jag vill underställa det H. Ståndet, om icke, med anledn. af de upptysningar Frih. Sprengtporten lemnat, det vöre skäl att återremittera detta betänk., på det frågan må tagas i öfvervägande jemte alla de öfriga, hvilka Frih:n förmält var i fråga att samfäldt behandlas. Skulle Ståndet icke så för godt finna, så anhåller jag, att detta betänk, mätte få hvila, intilldess StatsUtsk:s utlåt, jörtde understöd för andra verks utgifvande förekommer, då frågorna kunna på en gång behandlas. StatsUtskts utlåt. N;o 56 blef af R. o. Ad. återremitterad t. Lades på bordet nednnnämnda från Utsk:n inkomna ut* låt;n och betänk:n, nemi.: från StatsUtskottet: N:o 76, i anledn, af R. St:s revisorers åren i835, 1837 och i83g afgifna berättelser om samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren i832, i833, i834, 1835, t836 och i837; från Lagutskottet; N:o 4i, 1 anledn. af vackt fråga om ändring i 5 cap. 4 §?n Straff-b:n; N:o 42, öfver väckta motioner om förliknings-comiteers inrättande; N:o 43, i anledn. af väckt motion, dels om rättighet för parter vid häradsrätt att före tingets början erhålla underrättelse om dagen, då dem rör:de mål skola till hanel?
Sjelfva ansigtet, som framträder i profil öfver den svarta, uppåtkrökta armen, är starkt belyst af gaslampetten på pelaren. Det är blekt, kinderna äro ihåliga – näsan rak – hakan, lång och spetsig, träder skarpt fram. Läpparne äro hårdt slutna, och de stora svarta ögonen se uppåt med en dyster, fanatiskt brinnande blick Det var som om denna scen hade bränt sig in i hans själ, så tydligt såg han den. Han älskade denna bild – det var något, som var hans, endast hans – ingen annan anade ens dess existens. Och der var ingenting, som störde harmonien deri; han hade aldrig talat med denna qvinna, aldrig sett henne i någon hvardaglig förrättning, visste icke ens hvad hon hette. Hon stod för honom som en marmorstaty – hög och imponerande; just derför älskade han henne. Ibland – genom en besynnerlig idéassociation af kyrkor och bikt – gled denna bild öfver i den svenska flickans i Mainz; då blef den liksom mera lefvande och menniskovarm. Men då vek också det skarpt tydliga hos den förra bilden – der kom något oklart, vagt öfver det hela. Bara något som en ljusgrå silkesslöja kring ett blondt hufvud, en mjuk arm, och så violdoft Och så kunde plötsligt hennes ögon dyka upp – vemodiga och dröjande i ljuset på trappan; kunde han plötsligt höra hennes stämmas milda klang, ett enkelt ord, välljudande och vokalrikt, som det svenska språket eger. Och till slut nästan längtade han efter henne. — Tills de åter möttes. Det var på hösten – på Operan i Köbenhavn. Han satt på parkett, hon i logen midt emot. Hon hade genast känt igen honom och studerade noga hans ansigte genom kikaren. Men det första han vände sig åt det hållet, flyttade hon strax blicken. Hon tyckte, att han hade blifvit magrare, och att ringarne kring ögonen trädde för starkt fram. Efter en stund kände han också igen henne och kom upp till dem i logen. Öfversten tyckte det var »förbannadt roligt» att se honom; det hoppades han för resten få göra ofta, ty han skulle stanna ett par månader i Köbenhavn. Så – hvarför?