Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. erhåller man val ej uplysning om, huru Chefen för Landtf.Dep:tet kommit till sina förslager, men såsom militär är det för mig klart, att indeldta Arméen icke är tillräcklig, ittan måste förökas genom Beväringens inflickande på densamma. Huru stor del af Beväringen som härtill erfordras, beror äfvenledes af den mobiliseringsplan K. M finner för godt att bestämma, och hvari bör stadgas, huru stort förhållandet bör vara emellan stammen och den Beväring, som skall finnas i den kompletterade Arméen, äfvensom förhållandet emellan stammen och Beväringen i den ArméeCorps, som först utskickas emot fienden. Men ehuru några officiela data härutinnan saknas för Beväringsfrågans fullständiga bedömande, så kunna likväl flera steg tagas för att närma oss detta mål, med den kunskap som vi redan hafva om ämnet. Ett sådant steg anser jag innefattas uti UtgiftsAfdelms förslag; hvars egentliga skillnad från den K. Propos. ligger deruti att öfningstiden enligt Afdelms förslag fördelas på 'Z år, då den K. Propos. sammanför den på ett år. Manskapets öfning en kortare tid under 2:ne år anser jag hafva ett betydligt öfvervägande företräde framför öfningen under endast ett år, och jag åberopar här Krigsministerns yttrande. Han säger nemi: »om jag vid besvarandet af denna fråga finge åsidosätta allt annat utom det rent militära i detta hänseende, skulle jag för min del aldrig tveka vid afgifvandet af min röst. Beväringsmanskapets sammandragande under åtminstone 2:ne på hvarandra följande år har så stor militärisk vigt, så grundade skäl för sig, att endast medvetandet af den tunga sådant i anseende till den förminskade arbetskraften och de ökade marschkostnaderne skulle för landet medföra, kan förmå mig afstå från yrkandet af detta såsom ett oeftergifligt vilkor.» Det varma intresse som hos representationen finnes för denna fråga låter oss hoppas dess snara utveckling och att försvarssystemet blifver organiseradt på det mest ändamålsenliga sätt.
Äfven under sjelfva discussionen yttrade flere varde Talare, sorn bestämdt för* klarade sig emot publicitetens införande enskilt hos Kidderskapet och Adeln, att de ha" de ingenting deremot, om de infördes hos Samtelige RiksStånden, och en af de Herrar, som vttrade sig ifrigast emot bifall å RiddarliusUtskottets Betänkande, Herr Grefve Lövenhjelm föreslog sjelf såsom contra^proposition, ej afslag utan att principen borde vara gemensam för alla fyra RiksStånden , eller just hvad sorn nu ar i fråga. Af hvad jag således anfört, tror jag Ridderskapet och Adeln vara obehindrad, att i det skick, frågan nu befiri ner sig, vidtaga hvad beslut, som anses mest befrämja det stora än-, damålet allmänt väl. Friherre Cederström, Jacob : Det är endast i anledning af det svar, Grefve von Schive* riri föreslagit skulle lemnäs å Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse, jag anser mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att ett sådant svar icke ens vöre lagligt, ty Ståndets enskilda beslut hindrar ej, att om Kongl. Maj:t å nyo väcker samma fråga, Ståndet måste upptaga densamma, med sig naturligtvis förbehållen rättighet, att derå lemna bifall eller afslag, hvilketdera anses lämpeligast. Denna Kongl. Majtts rått att väcka frågor kunde ej förblifva oförkränkt, om Ståndet agde rättighet att dem ej upptaga. Jag har blott velat anmärka detta i afseende pä formen. Den 3Q September t. w Hvgd ater fingäjr sjelfva saken , {lyse? jag den öfvertygelse, att IJtskptten ganska väl kunnat handlägga målet. Det är icke så, jnyepkladt, att dess bearbetning fordrar mycken tid, och jhagsamt QeeonomieUtskotten hade lika val kunnat sysselsätta sig dermed, som (jonstitittiensUtskottet.
Staden äger ock att årligen, till förmån dels för 2:ne gesäller, som distingverat sig genom flit och godt uppförande, samt dels för torftiga Borgare-enkor, disponera räntan af 3:ne testamenterade kapitaler på tillsammans 2,777 R-'dr 37 sk. 4 r:st. B:ko. Både af samhället i det hela och af den enskilda valgören■ heten har således, synnerligen under de sednare åren, blifvit ganska verksamt sörjd t för fattigvårdens förbättring och förstärkning; men icke destomindre klagas med skäl öfver fortfarande tiggerier och smärre tjufnader, hvartill likväl oftast de med resepass från andra orter omkringstrykande gesäller, sjömän m. fl. göra sig skyldige. Emellertid har staden, till förekommande åf den nu ofta inträffade olycka, att fattiga ba>n få ända från spädaste åldern uppväxa i elände, råhet och sedeslöshet, varit betänkt på inrättande af ett Barnhus för sådana vanlottade, och Borgerskapet har den 6 Februari innevarande år grundlagt en fond dertill med ett sammanskott af 2,023 R:dr 24 sk. B:ko, som ytterligare förökats med en gåfva af 333 R:dr 16 sk. samma mynt. Med de under rubriken ”diverse afgifier, onera och besvär” i tabellen uppförda allmänna utskylder afses stadens gators upplysande med Argandska lampor under den mörka årstiden, brandvakters och tornväktares aflöning, inqvarteringspenningar, underhåll af gator, torg, åmurar, broar, boställsafgifter för stadens Pastor och för Rector Scholae samt stadens Skolenr. ätlning, Fattigförsörjning och Fattighusbyggnad. Borgerskapet ansvarar 21 ock för all reserv-skjuts vid stadens gästgifveri, der deremot hållskjutsen bestrides af hemmans-innehafvare i de arne staden omgifvande Häraderna. Stads-kassans inkomster bestå i afrad och arrenden af åkerjord, tomtören, hyror, ståndplats-afgifter, betespenningar och andra tillfälliga mindre algifter.
Derjemte borde inhämtas underrättelse, huru med hwarje Församlings eller Stads VPgifna Fattig-FonS sig sörhölle, eller der någon wiff Den 22 November. r«S9 witz Fond icke wor^e inrättad, huru de fattige pä annat sätt fsrsörjdes; hurriwida de arbetsföre fattige insm deras wisielse-ort ägde ert eller annat tillfälle akt med arbete till deras bergning något bidraga, och hwad mera, som för en allman FattigReglering kunde erfsrdras, sä ait den till arbete oförmögne mätte beredas nödig tillgäng till lifsuppehälle, och den ater som ägde någon arbetsförmåga sättas i nödwändighcr att densamma anwända och ej onödigtwis blifrva cu börda för lamhallet. Sedan alla uplysningar salunda blifwik inhämtade och samlade, borde ComitLn wara beredd, akt Ujed Eders Kongl. Majlis Nädjga tillstånd, wid näst infallande Lagtima Riksdag, tili Riksens Ständer afgifwa en ordentelig platt till Fattigwärds-Inrätt» ningarne i Riket, hwilken skulle tjena kill rättelse wid de Författningar som sedermera kunde finnas lämplige art för hwarje särskildt ställe eller i allmänhet widragaSi öfwcrlämnade i öfrigt Riksens Ställ» der rist Eders Kongl. Mastts Näviga wälbehag, att i händelse inom denna utsatte tid, Eders Kongl. Ma>:t skulle i Nader finna uödigk, att anbefalla nä» gon provisorisk algärd, som utan Statens betungande ledde till det asyftade ändamalet. ester Nådigt godtfinnande derom förordna. Riksens Ständer framhärda etc.
Under förevändning att fruntimren skulle störas genom bullret från soldaterna och arbetsfolket på planen, ville han ännu samma afton ömsa möblerna, men fadren upptog detta illa, och sade att allt skulle bli vid förra beslutet, eller också kunde sonen ännu höra sig om efter andra rum. Han vore i tillfälle att hyra dessa åt den hitförväntade öfversten, men hade nekat honom, för att hålla det löfte han gjort sonen, hvilket dock ännu kunde ändras. Petter såg att han gått för långt, och lät saken falla. Man skildes något förstämda. Uppkommen i det omtvistade rummet, satte sig Leonna vid ett fönster, under tankfull tystnad, medan modren med en för henne ovanlig ifver, yttrade sin förtrytelse öfver styfsonens egennytta, som ville «slå allt under sig.» Leonna teg, hon såg djupare in i hans karakter; han ville blott hindra henne att se, och blifva sedd af Feodor. Modren lade sig, men flickan satt ännu der och kastade tårfulla blickar till sin mormors grafvård, som skymtade fram bland de unga träd, som omgåfvo kyrkogården. ¯Hon¯ hade redan uppfattat Petters sinnelag som gosse. Hvad hjelper det att grubbla, tänkte hon sedan, och vände blicken åt en annan sida. Det vidsträckta fältet var nu öde; endast en och annan ensam soldat skyndade, lik en skugga, deröfver; men i skogsbrynet på afstånd såg hon upptända eldar, omgifna af grå spöklika gestalter; manskapet kokade och förtärde der sin tarfliga qvällsvard — belöningen för dagens möda. På några ställen lågo de mättade redan försänkta i djup sömn, under det en och annan kamrat i väntan ännu satt på någon sten, och knäppte på den tvåsträngade balalajkan, gnolade en enformig sång, som kanske i minnet försatte honom bland de sina, i den långt aflägsna hembygden. Modren manade Leonna att lägga sig. Leonna kunde icke sofva, det var så qvaft, tyckte hon; derföre steg hon sakta upp, svepte den lätta sängfilten omkring sig, och öppnade varsamt fönstret för att få inandas den uppfriskande nattluften. Allt var nu tyst och den djupa skymningen tillät henne endast se de mest markerade föremålen.
Efter en beskrifning på de ”Litteraturens svultne kossacker, de härmare med kraft, som våldgästa snillen, anse en ovanlig tänkares ideer helt enkelt för godt rof, göra till och med ryktbara skrifter, som intet annat äro än ett blott ideligt rafs af hans böcker och conversationer”, beklagar sig Thorild öfver den fräckhet, hvarmed han sjelf blifvit plundrad af vissa efterapare, som derigenom förskaffat sig ”penningar och reputation”, under det de ”genom sin oförståndiga härmning parodierat det stora slaget af stil och sanningar”. Han stannar ej dervid: han nämner väl ej någon dylik ”rafsare” vid namn, men ådagalägger, genom anföranden ur en och annan nyligen utgifven skrift, det sätt, hvarpå ”desse härmande Icarer och Phaethonter, desse det patriotiska snillets bytingar” både stulit och vrängt hans tankar; samt bifogar, till jemnförelse, de stulna tankarna i det skick, hvari han sjelf hade yttrat dem. Leopold, som med dessa sjelfbeklagelser drifver allahanda gyckel, slutar med att förekasta honom – ej utan allvar – grymheten af ”de hårda och föraktande tillmälen, hvarmed han nu angriper några bedragne ynglingar, hvilka låtit förvilla sig till hans förtrolighet och okloka efterföljd”. – Också ger första anblicken, vid en flygtig läsning, detta intryck. Men den förebrådda ”hårdheten” var ej så alldeles utan giltig anledning. Säkert är åtminstone, att Leopold med vida större skäl undrar på utfallet mot en äfvenledes icke nämnd, men lätt igenkännlig ”poet, hvilken blifvit ärad för trenne skaldestycken, som lånat sitt värde från en annans förstånd”; i följd hvaraf Thorild (som är denne andre) ställer jemväl bemälte poet, om icke bland sina roffare, åtminstone bland sina lånare. Upptagandet och det sannolika förklarandet af den skildring, som Thorild härvid gör af denne skald, må sparas till afdelningen om Lidner: ty det är tydligen han, som här påpekas. Leopold utlåter sig derom:
Jag will taga till exempel Bränwins frägan: RidderfVapet och Aocln anrager fri handel med Bränwin till ut och införsel i Sräderne och pä Landet: Borgare ^ Ständer ingär deruti emot afgift till Stads-C.chan: Bonde, Ständek likaledes med förbehåll att flera krogar mä anläggas, och Preste, Ständer äfwensä, men under wilkor ast jnga krogar ma anläggas nära Kyrkan. Huru sikola alla besia sikiljaktigheter kunna förenas? Jag för min del inser dertill ingen mwäq, om »cke den ark ett beständigt Jämknings-Ukffolt inrättas, Dm 4 Dttembcr. och kror att saken är af bestaffenhet att behöswa betänkas. Herr Grefwen och Landt«Marskalken. Som denna staga synes åstadkomma en ändring i Regerings-Formen, sä kan den samma ej här uptagaS till discuesion. Friherre 8ra6'I von I-Iolstsin yttrade fig ej finna någon förändring deras äfiadkommas. -»> Grefwe von I^gnrin^sbaussn wille blott erindra, art Expeditions Utstötte: ej funnes uptagit i Regerings > Formen, och syntes det likwäl ester hans tanka, som borde detsamma, såsom »varande ett ange, lägik Utstött, deruti wara nämndt, Herr Grefwen och LandtMarskalken erinrade, alt i plenum den l December blifwit pä bordet lagdt ett Diktamen af Herr korsman, brosius kvIsZnus, innehällande förslag till ersättning för EmbctS och Tienstemän, hwilka genoin regleringen af den nya Riksgränsen blifwit lidande; hwarjämce Herr Grefwe» och Landt-Marskalken proponerade att detta diktamen mätte remitteras till Slars-Utstottcr, och Författaren tillätas, att detsamma med de andre Scänden communicera. BiföstS. Hm 192 Den 4 December. Herr 6 SI-ASNSS lrjolö, Rric, Jobsrr.
Jag var icke heller så lycklig att jag kunde höra hvad Hr Gr. Sparre sade. Följaktligen må Ståndet ursäkta om jag är envisare ån tillbörligt må vara enär vederläggningen icke har kommit till min kunskap. I afseende på Hr Rosenblads yttrande alt de 4000 r:dr icke skulle vara, ett förslagsanslag, beder jag Eder Mina Hrr fästa upmärksamhet vid de sista raderna, sidan 2 och de första sidan 3. Der står: ”i följd hvaraf K. M. i nåder föreslagit, att detta belopp derifrån måtte uteslutas, för all inbegripas under det lör fångars vård och underhåll beräknade förslagsanslag.'''' Jag kan sålunda icke tro annat än alt detta blir eli förslagsanslag, så vidt det på R. o. Ad:s beslut beror. Reträffande Frih. Palmstjernas yttrande får jag erinra derom, att jag icke begärt det R. St. skulle vid innevarande riksdag upgöra någon stal för fångstyrelsen utan tvertom airföra skälen hvarföre en sådan nu icke kunnat af dem uprättas. Att lönerne för fångvårdens tjenstemän icke kunna öfverföras lill pensioner på indragningsstat, när vederbör, eljest klefve dertill berättigade är en gifven skada, för dem, men om Statsverket derpå något vinner, är ovisst. Troligen kunna R. St. äfven om en sådan indragningsstat saknas icke vara nog stränga för alt neka pension åt dessa tjenstemän om de i sina pligters utöfning väl förhållit sig och för sin ålder varit berättigade lill pension. Således kommer Statsverket sannolikt ali vidkännas denna utgift i alla fall. Frih. Palmstjerna har, om jag rätt förstod honom, anmärkt att löningsstaten för fångvården är högt tilltagen, Om det är förhållandet och Statsverket årligen får, utan att R. St. pröfvat summorna och jemkat dem efter de löner, som andra tjenstemän i riket åtnjuta, betala årligen högre afgifler i lön så blir troligen kostnaden åt munga större än pensionerna på indragningsstat åt några få skulle blifva. Jag tror sålunda att den vördsamma anhållan jag gjorde om ålerremiss icke saknar grund. Frih. Palmstjerna: Såsom jag upfattade Gr.
Hvarjemte hos Ridd. o. Adeln af Hr Rosenblad, Bernhard, blifvit meddeladt ett särskildt Förslag till Hufvudgrunder för R.g.-s-Contoircts upplåning af 2 millioner R.dr Svenskt Silfver Specie j ef ter gamla Myntfoten, till fond för lån å jordegendom, hvilket Förslag i flere delar tjent Utskottet till ledning vid den fö revarande frågans förnyade öfvervägande. Utskottet får i anledning af förenämnde anmärkningar anföra: att, såsom dess förut afgifne Utlåtande innehåller, Utskottet icke tillstyrkt någon positiv föreskrift, att lånet skall å Utländsk Ort upptagas; men då Utskottet dels ansett omöjligt, att ett lån i Silfver, till så betydligt belopp som det ifrågakomne, kan inom Landet fås, på annat sätt, än att Svensk man skulle såsom ombud för någon Utrikes vistande Capitalist detsamma erbjuda, eller ock lånet i motsvarande Betänkanden, J^o 4*4- 5og belopp Banco-sedlar lefvereras, genom hvilket sednare lånesätt, ändamålet med företaget alldeles icke skulle vinnas, dels ock funnit det ostridigt kunna på bättre vilkor utrikes ifrån erhållas, om Fullmägtige i R:g:sContoiret hafva sig öppet lemnadt, att directe med Längifvaren om lånet uppgöra; så har, i frågan om företrädet att försträcka Svenska Staten detsamma, Utskottet ej eller trott lämpligt, att, genom någon bestämd föreskrift, i detta fall, inskränka friheten för Fullmägtige, att antaga de förmonligaste vilkor som kunna erbjudas. Med godkännande af de gjorde anmärkningarne inom Ridd. o. Adeln samt BorgareStändet i afseende på behofvet af ett stadgande rörande allmänt kungörande om lånets upptagande, tiden för anbuds afgifvande derå, äfvensom nödig säkerhet för förhindelsernes uppfyllande, äro särskilde föreskrifter derom af Utskottet föreslagne i 6:te Puncten af de förändrade Upplåningsgrunder sorn nu tillstyrkas.
En hvar, som förfärdigar redskap för bränvins tillverkning eller distillering, vare skyldig, innan han redskapen från sig lemnar, ej allenast att med stämpel af sitt namn och hemvist samt årtalet förse panna, hatt och afkylnings-redskap, äfvensom löst bröst, mäskvärmare och rektiflkations-apparat, än ock att besörja redskapens uppmätning och stämpling af dertill förordnad justerare. För honom skall redskaps-tillverkaren noga uppgifva redskapens beskaffenhet till alla dess delar, samt om den skall drifvas omedelbart med eld eller med ånga. Då redskap på ett eller annat sätt ändras, eller ny del tiilsättes, skall redskapen af justerare ånyo granskas samt den ändrade eller tillsatta delen stämplas, efter Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 195. 597 mätning, om den är sådan underkastad, och ändringen antecknas i mätningsbeviset. Den, som ändringen verkställt, vare skyldig att, på sätt i 1 mom. stadgas, om uppmätningen och slämplingen föranstalta. §. 26. Till redskaps uppmätning och stämpling förordne Konungens Befallningshafvande ett behölligt antal justerare, och tilldele hvardera ett visst distrikt, lämpadt efter hans hemvist. För sådan förrättning vare justerare lika ansvarig, som för målkärls justering. §. 27. Bränvinseller distillerings-panna skall vid mätningen vara försedd med löst bröst, då sådant finnes, och med batt eller stängseiskifva och rör samt öfriga tillbehör, som, enligt nästföljande §., äro stämpling underkastade. Pannans hela kubik innehåll mätes med vatten till öfversta kant eller läckande brädd. Om hatten är försedd med en eller flera luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid mätningen påsättas och redskapen uppmätas till öfversta luckans eller öppningens nedra kant, till så stor höjd, som mäsk kan deri inrymmas. Hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas. Den fals, som är ämnad att nedskjutas i pannan, ingår i mätningen för den del, hvarmed den möjligen kan öfverstiga ett turn.
Dalmans motion, icke kunnat tillstyrka hvarken den deruii föreslagna anhållan hos Kongl Maj:t om frågans hänskjutande, genom nådig Proposition, till Svenska Ständerna för inhemtande af deras »utlåtanden öfver Norska Stor.hingets beslut om. bland annat, uppbäfvandet af 14 §:n i Norges Grundlov ej hell^ r den deruti föreslagna »begäran hos Kongl. Majit om en utredning af det statsrättsenliga lörhållandet i denna fråga». Något annat yrkande än dessa begge förefinnes ej i motionen. Der talas ej ett ord om frågans behandling i det ena eller andra slaget af Stats Råd, ej heller finnes ringaste skymt af förslaget att hos Kongl. Maj:t anhålla, det han ej ville till pröfning företaga Storthingets iirågavarande beslut förr än i sammanhang med de förändringar af och de tillägg till föreningsbestämmelserna, som af den begäida revisionen kunna föranledas; hvilka begge sistnämnda förslag först, sedan man insett att motionärens yrkanden ej kunde hålla stånd, tillkommit. Äfven sjelfva grundtanken i motionen — Ständernas rätt i frågan — har af Afdelningen i dess förslag lill betänkande blifvit fullkomligt vederlagd. Motionärens begge yrkanden äro således helt och hållet afslagne. I så måtto är jag med Utskottet fullkomligt ense och hade endast önskat, att detta äfven i Utskottets beslut uttryckligen blifvit utsagdt. Deremot mäste jag reservera mig mot Utskottets nya, i Herr Dalmans motion alls icke omnämnda, förslag om anhållan hos Kongl. Majit, att frågan måtte af göras först i sammanhang med revisionen. Då, efter min lanke, Svensk myndighet ej har med frågan att skaffa, är det naturligt, att det måste förefalla mig i hög grad olämpligt, om Ständerna i en sådan för dem främmande fråga skulle begagna den petitionsrätt, deega. Men äfven de, hvilka möjligen anse alt förändringen å ena eller andra sättet erfordrar Svenskt sannycke, men ej ansett tillständig! att i detta afseende hos Konungen göra anhållan om sältet för Irågans afgörande, borde väl ock fiona olämpligt att petilionera rörande tiden derför.
Summan, som i Betänkandet förekommer, synes väl vara obetydlig, men det kan hända, att hon, under närvarande Riksdag, kommer att betydligen ökas. Det är icke Ridderskapet och Adeln obekant, att Staten har ansenlige summor att fordra af Södertelje Canal. Det vore möjligt, att Statsoch BancoUtskotten snart tillstyrka, att Bankens fordringar i och för Canalerne öfverflyttas på RiksgäldsContoret, och innan denna vidsträcktare fråga hlifver afgjord, torde det vara för tidigt, att bestämma något om ifrågavarande actiers försäljning. Beträffande anmärkningen, att det Contanta bidraget till Krigsskulders af bördande, eller återstoden på Krigsskuld-liqviden, redan borde vara betald genom influtna öfverskott på Bevillningen; så har RiksgäldsContoret icke varit berättigadt att uppgöra någon sådan qvittning, utan Contoret liar bordt använda öfverskotten såsom andra inflytande medel, till de af Rikets Ständer föreskrifna utgifter, och har följaktligen Den 7 Maji f. m. icke kunnat underlåta, att, på sätt som skett, bokföra denna post, intill dess Rikets Ständer behagat besluta om dess afföring. På samma sätt förhåller det sig med afskrifning af ConvoyCominissariatets skuld. Men deremot instämmer jag med Herr Rosenblad uti önskan, att ett annat bokföri ngssätt måtte ega rum för betalningen till StatsContoret af ränta å en del fordringar. Uti 6 Artikeln af Reglementet för RiksgäldsContoret uppräknas alla de serskildta summor, RiksgäldsContoret skall till StatsContoret utbetala. Om dessa sammanslogos till en summa, så gjorde de för StatsContoret lika stor inkomst, som om de fortfarande förblifva sönderplockade, och kunde begagnas för hvilken HufvudTitel som helst; men bokföringen skulle i förra fallet förenklas. Hvad angår RiksgäldsContorets egna insättningar uti det så kallade 3-procents-lånet, inser jag ej, hvarföre bokföringen deraf såsom tillgång skall bibehållas. Sedan det är utröndt, att Contoret deruti insatt 1,646,000 R:dr, och derigenom besparat 4°>347
— Ar det Öfver-Rätts dom eller utslag , sorn sålunda af Hogsta Domstolen ogillas, varde Öfver-Domare på. dubbelt längre tid LagUtskoltets Betänkande N:o 8l. 27 än Under-Domare fran Embetets utöfning skiljcl, och kostnadsersättningen blifve sorn nyss är nämnd!, Gifver Domare origtig hänvisning till ändrings sökande, ersätte likaledes all kostnad och förlust, S0771 pnr derigenom fått vidkännas; och skall den Domstol eller det Embete-Verk, dit parten origtigt blifvit förvist, genast bestämma berörde ersättning, i fall parten det äskat och förteckning derpå, ingifvit.” Derjemte har Herr Kyrkoherden Lyth, hos Högvördige Preste-Ståndet, andragit, att fastän Kongl. Brefven den 10 December 1756, den 12 November 1761 och den 2 Maji 1766 innehålla förklaringar öfver tillämpningen af ofvanberörde lagtum, och instructionerne för Konungens Justitise-Canceller samt Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman äfven meddela hänvistii.ngar i samma hänseende; så skola dock märkvärdiga rättegångar visat, att de gifne utvägarne förden förfördelade enskilde parten, att erhålla upprättelse, äro alltför besvärlige , samt att allmänna Dagens bud behöfver förtydligas och till sin fulla kraft upplifvasj i betraktande hvaraf Herr Kyrkoherden föreslagit följande tillägg till samma lagrum : ”Fäller Under-Domare dom, som genom högre Domstols och Öfv er-Rätts} till och ag LagUtskottets Betänkande N:o 8 ti med Konungens Högste Domstols, samman• stämmande domar sedermera varder upphäfven, varde, såsom för dom, fälld af upp erthur vårdslöshet eller oförstånd, ovilkorligen stahl under tilltal af publik åklagare Desse tvänne till Lag-Utskottet remitterade motioner äro gemensamt af Utskottet granskade. Och sorn det förhållande , att eti lägre Domstols beslut varder af en högre