Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under erkännande å ena sidan af denna grundsats , lyckades det Kongl. Maj:t å den andra, att under åberopande af de ersättnings anspråk, som uppstått genom de med Norriges besättande förbundne oväntade kostnader, vid de Tyska Besittningarnes öfverlåtande till fremmande magt, åt Riket bereda sådane fördelar, som i Kiels freden icke kunde förutses, emedan detta öfverlåtande, endast ovilkorligen der framstålles. Efter långvariga skriftvexlingar afstod slutligen Dannmark 100 Stat s-Vt skottets Betänkanden» sina anspråk till förmån för Preusen och satte derigenom Kongl. Majus i tillfälle att, utan afseende på den redan verkställta föreningen mellan Sverige och Norrige, kunna å nyo afhandla om vilkoren för Pommerns öfverlemnande , och det var vid denna tidpunct som underhandlingar i detta afseende med Preusen öppnades. Dessa • ledde till den i Wien, den 7 Junii 1815 afslutade, Convention. Verkställigheten af de deruti bestämda med afträdandet af f. d. Svenska Pommern och Rugen förbundna vilkor, äfvensom af de i sammanhang dermed förekomne ersättnings och liqvidations frågor, begge Staterne emellan, icke allenast i omedelbar följd af detta afträdande , utan ock i flera andra ämnen, dels från mera aflägsna tider, dels från sednaste krig härrörande, har utgjort ett föremål af invecklad beskaffenhet, som under de från nämnde tid förflutne åtta åren, sorn oftast påkallat K:gl. Majus särskilda omsorg, föranledt till vidlyftiga skriftvexlingar och utredningar och först nyligen kunnat tili slut bringas, medelst Kongl, Maj.-ts den 5 förlidne Julii gifne ratification på en under den li:te föregående Junii emellan de bägge Stats-Utskottets Betänkanden. iot Regeringarnes befullmågtigatle Ombud häröfver afslutad Liqvidations-Act.
Herr Möllerhjelm: ”Aflaga förfall hindrad att hos Utskottet öfvervara behandlingen af frågan om underhåll för Instructions-compagnier vid Indeldta Armeen, har jag med ledsnad efteråt erfarit det beslut, hvaruti Utskottet med blott En rösts pluralitet stadnat, och skulle, för den händelse, jag varit närvarande, anhållit få instämma uti den reservation, som Herr Friherren och Ordföranden deremot lill protocollet aflemna t.” Rörande anslaget till Topografiska corpsens arheten. Af Herr Horin: ”Det till Topografiska corpsen på ordinarie stat uppförda anslag 12,000 R:dr anser jag endast hafva bordt beviljas på trenne år, emedan det icke är osannolikt, att vid sistnämnde tids förlopp skäl kunna finnas, alt berörde anslag antingen på annat sätt bör utgå, eller också helt och hållet upphöra.” Per Persson från Örebro Län har ansett summan böra upptagas bland tillfällige anslag, alt utgå för 3 år, med tillsammans 36,000 R:dr. Vidare hafva sig reserverat, David AnderssonJohan Johansson Sandstedtj Anders IVilssonj Jonas Johansson och Petter Pehrsson. Uti frågan angående Herr Fridstedts motion om ersättning till Magi_ stratspersoner och Borgare vid besigtningar. Af Herr Lindström: ”Utskottets beslut, deruti bifall afslyrkes å Herr Fridstedts motion, kan jag ej biträda, emedan det besvär och tidsspillan, som tillskyndas städernes borgare vid besigtningar m. m. för kronans räkning, verk - Stat s-Utskottets Utlåtande, JS:o 3y. 25 verkligen är så betungande, äfven om blott några timmar åtgå, att ersättning derför icke bordt vägras, helst denna godtgörelse i alla fall ej motsvarat den förlust, en handtverkare vidkännes derigenom att han nödgas vara borta från sin verkstad, och således urståndsättes att deråt egna erforderlig tillsyn.
Vore man säker för krig, skulle man utan all fråga från Finland kunna köpa sin Saltpetter för hälften af det pris, som nu betalas, så mycket säkrare, som jag har mig bekant, att i de norra orterne församlingarne funnit sig föranlåtne att ingå särskildta öfverenskommelser, att sjelfve hålla controll på otillbörligt från Finland inlurendrejad Saltpetter, för att icke förnärmas, i afseende på deras egen Saltpetertillverkning; men, på sätt jag förut nämnt, tror jag, att nödig omtänksamhet för landets försvar fordrar nå45 H. n Den i4 October f. ra. gon uppoffring i denna del. — Hvad åter .beträffar beloppet af den äskade summan, så äro orsakerne till den yppade bristen trenne, nemligen, 1:0: Att Fonden vid sisla Riksdagen tillgreps med 3oo,ooo R:dr; 2:0 Att Saltpettergärden då nedsattes till hälften; och 3:o Att det tillskott Fonden förut åtnjutit från Tredje HufvudTiteln då äfven indrogs. Härigenom minskades inkornsterne till 140,000 R:dr, och sedan man nu mera funnit sin missräkning, befinnes bristen vara 70,000 R:dr. För min del anser jag det vara alldeles nödvändigt, att det fordrade tillskottet beviljas, så vida man icke tilltror sig, att med ett enda penndrag förändra bela S3rstemet, och bereda andra utvägar för anskaffandet af de nödiga försvarsmedlen. Jag har här hört sägas, att Saltpettern i orterne skulle kunna säljas för mindre än 7! R:dr. Jag kan väl icke bedöma detta förhållande, i afseende på andra orter; men i min ort vet jag åtminstone, att vinsten för lillverkarne äfven med närvarande pris är ganska obetydlig. Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefve Löwenlijelnij Carl Axel: I hufvudsaken förenar jag mig med Grefve Gyldenstolpe, Friherre Wrangel och Herr Tham, hvilka hvar och en på sitt sätt och i sin väg så fullständigt utredt frågan, att ej mycket återstår för mig.
Hwad angar den af Staden Köping yrkade rättighet, att hädanefter, säfö nr förr, fa till bete begagna en render Strömsholms Stuteri lydande Elna, stm källos Köpingsöhn, emot besörjandct af test afkergning till den del som kallas Boställen och fordom warit serskildt inhägnad, sä anse Riksens Ständer, wid nu förändrade omständigheter, icke Den z Junii. 967 förenämnde Stad kunna wid samma betmngsräkt bidehällas, enär dest biträde wid afbergmngen iste mera kommer att ecfördras, utan desta, i likhet med andra icke undamagne Kronolägenheter, .komma, enligt Riksens Ständers Beslut, att ställas under Arrende, hwarigenom ej allenast större förmäner stör Kronan och Stuteriet erhålla-, utan ack desta Angarö bättre odling befrämjas. Dä lirwäl twistigheten af denna fräga werkat uppehåll i Kö, pingsöhns uk-arrenderande, anse Riksens Ständer förmanligaste och lämpligaste sältet för dest afber-. gande, da tiden dertill snart instundar, wara att endast för i ar de dertill förut anstagne dagsverken begagnas, men att Allmogen till uppmuntran er, haller 6 st. Banco för dagswerket, utöfwer den fastställde lösen för Krono-dagswerten som derigenom afkorta-. Till afbergmngen pa Bystätten, förmoda Riksens Ständer att Köpingsboerne afwen för detta är emot samma willtor som förr torde finnas willige, i fall omständigheterne det fordra, ehuru i afseende pä dest m-arrenderande ej något annat förfarande än med dea öfriga delen af Kö, pingsöhn kommit i fräga. Dermed anse Riksens Stander det arrende ä KungsgardS-lägenheten Hushagen, som blifwit upplåtet till ch ak Gastgifweri-förwaltarcn och ^ at Postmästaren i Köping, böra, till ersättning för den odlingvkostnad de dera anwandt, i ännu iz är fortfara emot den af dem gemensamt erbudne arrende-afgift, af 6-j Tunna Hafre om äret.
Om således Fullmäktige, under den nämnde mellantiden, äfven hade lyckats inleda underhandlingar om lånet med någon ^ solid affärsfirma, men, sedan alla dithörande, förberedande, omständigheter blifvit uppgjorda, slutligen nödgas förklara, att de, i brist af behöriga fullmakter, likväl bil Is ^ vidare icke kunde örn lånet afsluta något kontrakt, så hade ju saken, oberäknadt atlöjet för det oskickliga beteendet, icke desto mindre befunnit sig på alldeles samma ståndpunkt, som den intog, efter det fullmakterna koramo Fullmäktige tillhanda. Mot det af Herrar Revisorer fordrade låneprogram kan, hvad dess grundtanke angår, i det hela detsamma invändas. Att offentliggöra och utsända ett sådant program, innau ännu omfattningen och vilkoren för Fullmäktiges mandat voro dem bekanta, hade, lindrigast sagdt, närmat sig gränsen af oförsynthet. Hvad dess uppgörande efteråt angår, visar protokollet för den 8 Oktober 1863, att Fullmäktige icke förbisett utan tvertom förehaft frågan derom till öfverläggning, men då stannat i det beslut, att något program om lånevilkoren icke skulle i kungörelsen om lånets utbjudande till konkurrens inlöras, eller eljest meddelas. Ehuru förfarandet varit enahanda, då de två första lånen för jernvägsbyggnader skulle uppnegocieras, utan att af den tidens Revisorer eller Rikets Ständer någon anmärkning deremot blifvit framställd, förklara nu detta års Herrar Revisorer, att motsatsen af Fullmäktiges beslut skall hafva varit det rätta. Frågan torde dock derigenom icke kunna anses vara afgjord. Vid första försök att uppgöra ett sådant program såsom basis för förberedande lånenegociationer ty om ett subskriptionsprogram är här icke fråga — skall det snart visa sig, att försöket i verkligheten mötes af icke obetydliga svårigheter, mindre dock i fråga om bestämmande af annuitetens belopp, än fastmer med hänsigt till de öfriga omständigheter, af hvilka lånets dyrhet i lika väsendtlig mån beror. Emellan programmets offentliggörande och lånekontraktets afslutande kommer alltid någon tid att förgå, under hvilken penningställningen i en eller annan riktning kan förändras.
Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 16 dennes under N:o 66j aflåtne, och samma dag på bordet lagde, Memorial, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om dispositionen af Krono-skogarpe; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under förblifvande vid Dess, i detta ämne, förut fattade beslut, samt med godkännande af den utaf Utskotten föreslagne voterings-proposition, öfverlemna berörde fråga till Förstärkta StatsUtskottets afgörande. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskottets den i3 dennes under N:o 84 aflåtne. samt den 16 derpå följde på bordet lagde, Memorial, om sättet till slutliga behandlingen af frågan, rörande omsättnings-beloppet för Discont-Lån; och fann Ridderskapet och Adeln att samma Memorial borde till BancoUlskottet öfverlemnas. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den JDen 18 December. i5 dennes under N:o aa3 aflåtne, och följande dagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga Beslut i frågan, rörande yrkadt upphäfvande af de nu stadgade böter för dem, som förfallolöst uteblifva från Krono-Uppbörds-Stämmor och de af Regiments-Skrifvare utsatte Uppbördsmöten; fann Ridderskapet och Adeln, att, sedan Högvördige Preste-Ståndet, enligt Protocolls-Utdrag af den 16 dennes, nu mera accederat till Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets, i detta ämne, fattade Beslut, hvarigenom all fråga om votering deröfver uti Förstärkt Oeconomie-Utskott komme att förfalla, någon annan åtgärd således icke af Ridderskapet och Adeln erfordrades, än att Utskottets Memorial borde läggas till handlingarna.
Med afseende härå har E. K. M. i Nåder behagat tillkännagifva, att, enligt SeraphimerOrdens-Gillets Berättelse, Curhusafgiften för år 1826 utgjort 102,805 Rdr 35 sk. 5 rst., men Sos Exp. UtsJi. Förslag till und. Skrif v. N:o 4< u Lazarettens inkomster blott 28,047 Rdr 53 sk. 5 rst. Banco; att utgifter och afskrifningar uppgått till 121,641 Rdr 28 sk. Banco; samt att de flesta Lazarett alltså voro i den belägenhet, att de med sina, till större delen af frii villiga och obestämda afgifter bestående inkomster icke kunna underhållas, än mindre, fastän behofvet sådant kräfde, utvidgas och förbättras på ett sätt, som en väl inrättad Helsovårdsanstait fordrade. Lazaretten egde icke eller något grundadt anspråk på understöd af Hospitalsfonden, enär det med R. St:s underdåniga tillstyrkan instämmande Kongl. Brefvet, den 10 Sept 1765, innehölle, att Lazaretten skulle underhållas på Länets invånares egen bekostnad. Likväl hade, de tider då spannmålsprisen varit högre och Hospitalens utgifter lägre, i anseende dertill att deras ändamålsenliga inrättning ej varit i fråga, Lazaretten af Hospitalsmedlen erhållit betydliga understöd, hvilket för Hospitalsfonden haft den menliga påföljd, att dess capital blifvit betydligen minskadt. Men då, till följd af de redan år 1824 inträffade låga spannmålsprisen, Hospitalens utgifter vissa år betydligen öfverstigit deras inkomster, så att de endast år 1827, genom de då, med anledning af 1826 års missväxt och då uppkomne höga markegångspris, ökade inkomster, kunnat Jemna Lazaretten understöd med 10,000 Rdr, samt en påbörjad förbättring af Hospitalsanetalterne jemväl skulle i sin fortsättning medföra betydlig tillökning i utgifterne; så har 'Exp. ZJtsL Förslag lill und. Skri/v.
Af alla dessa voro 44- emellan 20 och 40 år och således i sin bästa ålder. Af de år 1864 häktade 70 lösdrifvare voro endast 3 fattighjon, men 38 yrkeskunnige och återstoden löst folk utan bestämdt yrke. 45 voro emellan 20 och 40 år gamla. Med dessa antydningar om tiggeriets orsaker och omfattning må nu förenas en flygtig blick på dess följder. Att fåfäng gå lärer mycket ondt är en sanning lika gammal som den. att tillfället gör tjufven. Ingen vecka förgår utan att man från predikstolarne får höra dessa stående allmänna efterlysningar i anledning af brott föröfvade i rikets alla delar, under omständigheter, som göra det sannolikt att våldsverkarne tillhöra denna lösa befolkning, som tillåtes ströfva omkring öfverallt utan annan kontroll än de oskyldiga förhör, som kronobetjeningen eger att anställa, till utrönande af lösdrifvarens namn och hemvist. Vidare bestyrkes af fånglistorna, att en stor del af de vattenoch brödbestraffningar, som å cellfängelserna förekomma, gälla dessa lösdrifvare, som efter ankomsten till städerna genast förskaffa sig ett rus och sedan ställa till slagsmål och andra den allmänna ordningen störande uppträden. Men om man också afser från allt det onda lösdrifveriet medför i fråga om samhällsfriden, så återstår dock de här ofvan antydda dryga kostnader, som statsverket får vidkännas för lösdrifvarnes transporterande. Som bekant finnas flera län af sådan utsträckning, att afståndet från länets ändpunkter uppgår till 20 mil och derutöfver. Man tänke sig nu transportkostnaden för en tiggare, anhållen i en sådan del af länet och införd till residensstaden. Beräkningen är lätt gjord. Fjerdingsmannen eger att begagna skjuts efter två hästar på bortresan och efter en häst för hemresan, hvartill kommer traktamente för tiggaren och fjerdingsmannen sjelf. Transportkostnaden för en så - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 19 dan tiggare uppgår följaktligen till emellan 60 och 70 Riksdaler. Men det stadnar ej härvid.
Hrr comiterade förebråelser, derföre att de, i afseende å apotheksvarors förtullning, ej anlitat någon mera passande person än Hr Lifmedicus M. Retzius, hvilken jag i denna sak anser för den mest olämplige. Comiterade åberopa å pag. 32 i protocollerna, att lättnader i tull böra beviljas åt dem, som tillhandahålla medicinalier. Jag anser deremot, att art. salt snarare borde erfara en sådan lättnad, emedan jag för min del anser salt nödvändigare än medicinalier. Saltet är oundvikligt för menniskans lif, deremot äro medicinalier ej så nödvändiga; detta oaktadt, har saltet blifvit belagdt med 25 procts tull. Med afseende å svårigheten till förtullandet af medicinalier, vill jag föreslå, att vid förtullning häraf i Stockholm någon passande person borde corn iteras, hvjarti 11 jag föreslår Sundliets-collegii ombudsman. I landsorten deremot skulle apothekare under edsförpligtelse inlemna, eller til! och med genom edgång inför rådhusrätt beriktiga sin angifnings-inlaga till Tullverket. Jag anhåller om remiss häraf till II. Bevilln.Utskottet. R.emitlerades till Bevilln.Utsk., i sammanhang med K. M:s i dag till samma Utsk. remitterade nåd. skrifvelse, angtde ett af särskilde i nåder comiterade uppgjord t förslag till förnyad tulltaxa. G 2 Den ii Mars f. m. Hr von Knorring, Carl Henr.: Jag var nyss frånvar. , då Hr Sandeilijelins anmärkningar öfver min i fråga om spanmålsundsättningar gjorda framställning blefvo remitterade. Jag vill nu blott på ett ögonblick göra några anmärkningar dervid och förbehåller mig att till Utsk. aflemna en fullständig vederläggning af hvad Hr Sandelhjelm yttrat; äfvensom jag begagnar detta tillfälle, för att afgifva svaromål på Hr Oxehufvuds i ämnet gjorda framställning.
Presten hade fått höra, att min son var hemkommen och låg döende. » Missdådaren måste varnas, » sade han och ville tränga sig fram till bädden, men. jag förhindrade det. Du heliga moder, bed för mig! Jag förhindrade det, emedan jag ej kunde uthärda alla de hårda ord, som slungades mot mitt barn, han var tusen gånger renare än jag, der han låg döende på sin bädd, tusen gånger renare än jag, som aldrig stulit. Var det kärleken då som så förblindade mina ögon, var det orätt handladt så förlåt mig. men låt ej mitt barn lida derför! Alla helgon vare hans själ nå- dig. » Den gamla korsade sig upprepade gånger, ögonen slötos och tankarne fortsattes i en tyst bön. Omsider såg hon upp. » Jag har inga summor att köpa messor till hans själs räddning ur skärselden, men hvarje dag efter slutadt arbete går jag hit för att lägga min lilla skärf i offerkistan, och sedan beder jag, tills frid och hopp lysa in i mitt hjerta. Visshet har nu efterträdt min misströstan; jag vet väl, att den heliga modren, som sjelf sett sin son lida, skall förstå mina böner och hjelpa mig. Men ser ni, det skymmer redan till afton, jag glömmer alltid, hur tiden ilar, när jag tänker på mitt barn. Jag måste gå hemåt, innan det blir föl mörkt. » » Adjö, gamla Celeste och tack för er berättelse, en dag skall jag komma på besök i er koja, au revoir! » Inom kort satt jag ensam qvar på kyrkogården. Den lilla skildringen ur dessa tvä menniskors lif hade qvarlemnat i min själ ett outplånligt intryck. Detta solljusa leende Frankrike hade då sina skuggor lika djerfva som vårt kalla fattiga Sverige; jag hade nästan varit böjd tro, att detta ej var fallet under den tid jag tillbringat på fransk jord. Mina ögon hade för första gången sett en skymt af en frånsida till den vackra taflan. Dock — var det verkligen en frånsida? Utgången af berättelsen skulle ju kunna bevisa motsatsen. Solen var nu nästan nedgången, en och annan stjerna började tindra upp öfver mitt hufvud, men der nere i dalen såg jag ljusen tändas i Rouen.
Sedan jag nu genomgått hvad jag mot sjelfva förslaget haft att anmärka, så får jag endast uttrycka min förundran öfver att Utsk:n förbigått besvarandet af min gjorda motion om förslag till lag, som bestämmer hvems skyldighet det bör blifva, att försörja orkeslösa, eller genom andia orsaker till arbete oförmögna arbetare på sådana fabriker, som äro anlagda på landet. Vanliga arbetsaftalet eller contractet, fabriksidkare och arbetare emellan, har lill närvar, tid varit - Den 9 September f. m. 201 rjl från 3 tili och med 6 Sr; men troligen kommer det i följd af detta reglementes 5 fj att hädanefter förkortas, och arbetare, fastän mantalsskrifne i socknen, komma ali kringvandra i likhet med livad andre gesäller nu göra. Blir fabriksarbetaren under aftalstiden skadad, så får fabriksinnehafvaren naturligtvis, i likhet med andra husbönder, uppfylla hvad reglementet föreskrifver, nemi. försörja honom till dess contractet til (ända lupit; men derefter faller hela tyngden på communen eller socknen, som förut aldrig haft någon förmån af fattighjonets arbetsförmåga, hvilket jag anser vara obilligt. Exempelvis får jag nämna, att sedan sista riksdag har i en liten socken omkring Götheborg uppvuxit en stor och förträfflig fabrik, som icke allenast gör heder för anlaggarne deraf, utan är en prydnad för orten. Denna fabrik har, så viell jag kan minnas, omkring 4oo arbetare, hvaribland många äro från aflägsnare orter, oell af hvilka sannolikt flere med tiden komma att falla fattiganstalten till last, då jag för min del anser ali det skulle vara högst obilligt, om denna börda föll på hemmansägarne. Jag föreslår derför, alt för sådana fabriker, som ligga på landels grund, inrättas, i likhet med hvad som nu är förhållandet med flera bruk, enskilda fattiganstalter. Finnas flera fabriker inom samma socken, så må de, om de så åstunda, förena sig om samma fattiginrättning.
Utskottens Utlåtande, IV 5. s 820 — 838, återrem. af Adeln, 1X3. s 98, bif. af BondeStåndet, IX 3. s i32. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 515 — 519, förkast, af Adeln, IX 3. s 390, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 4°2, af BorgareStåndet, IX 3. Byevägar, om ny grund för delning af, Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten. Om anläggning och underhållande af. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 322 — 324, bif. af PresteStåndet, IX s 309, af BorgareStåndet, IX s 313, af BondeStåndet, IX s 3x5, af Adeln, IX s 328. Byggnader, angående infordrande af upplysningar om Kronans; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s x885. 45 Utskottets Betänkande, IV 1. s 670 — 676, bif. af Adeln, IX s 167, af BondeStåndet, IX s 177, af PresteStåndet, IX s i85, af BorgareStåndet, IX s 190. Underd. Skrifvelse, X 1. s 289—291. Byggnader, om att deltagande i underhållet af allmänna, må beräknas efter Hemmanens Bevillningsvärde; Motion, remitt. till Ekonomiutskottet, II s 1211. Utskottets Utlåtande, VIII s 164 — 178, bif. af Adeln, IX s 182, af PresteStåndet, IX s 188, af BorgareStåndet, IX s 191, af BondeStåndet, IX s ig5. Underd. Byggnadshjelpens förvandling, om; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s I25i.
Jag får fästa upmärksamheten derpå, att det är skillnad emellan att. arbeta i en enda branche, vid hvilken man är van, och hvaråt man egnat sig, och att sysselsätta sig med en mängd olika ämnen, som. redan derföre att de äro många, blifva mindre angenäma, men som blifva det ännu mera genom det sätt, hvarpå de behandlas i TJtskm, och de resultat, som deraf upstå. Att arbetet då blir både tröttsamt och oangenämt, har jag sjelf såsom Utskits-ledamot erfarit, och jag tror, att Hr Printzensköld gått något för långt i sin bevisning, då han tagit till exempel Högsta Domstolens ledamöter samt påstått att de arbeta hela året om. Vore så, skulle de begå ett brott emot grundlagen, emedan denna föreskrifver, att H. II. 21 32? Den 14 December f. m. endast 8 ledamöter skola arbeta på en gång, hvadan grundlagen sjelf ansett, att en hvila bör beredas i ett ansträngande arbete. Det kunde visserligen ännu återstå ett eller annat af hvad Hr Printzensköld yttrat, som förtjente en vederläggning: men jag tror icke att det behöfves. Jag ber i stället att få nämna en sak, som talar högt för förslagets antagande, åtminstone på detta rum. En af de anmärkningar, som med största skäl göres emot R. o. Ad:s representation, rörer sättet, hvarpå landets angelägenheter hos oss behandlas. Vi veta, att under vissa tider af Riksdagen flera hundrade ledamöter af Adeln äro antecknade, och med den vidsträckta och omfattande sakkännedom, som hos många bland detta stora antal tinnes, blifva landets angelägenheter säkert under denna tid mern moget pröfvade och afgjorda inom detta Ständ än inom något annat. Under andra tider åter afgöras stundom särdeles vigtiga angelägenheter af 20 ä 30 ledamöter, vid hvilket förhållande slumpen mera än insigterna kan bestämma beslutet.