Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en sådan ändring af 5:te kap. 1 § J.R. samt K. Förordn. d. 29 Juli 1812 må af R. St. beslutas, hvarigenom rätt tili bördslösen af i Stad försåld fast egendom uphör. Remitterades till LagUtsk. Hr Dalman upläste sedermera jemväl en motion af följande innehåll: Utom Sveriges landamären lefver ännu Enkan efter en af Sveriges Sekulärmän, frami. Professoren Thomas Thorild. Hvad denne man på sin tid verkat för fosterlandet; det lysande namn han besitter såsom både tänkare och författare; de stora idéer om frihet och rätt, för hvilka han kämpade och som belönades med landsflygt; derom Mine Hrr, är här icke stället att vidlyftigt utbreda sig; mannens historia finnes i bans skrifter och dessa äro icke vidare obekanta för någon bildad Svensk. Må det derföre anses såsom en billig gärd af tacksamhet och beundran för denne man, om jag vågar föreställa mig, att Svea R. St. hvilka Thorild tillegnat sina förnämsta afhandlingar, icke likgiltigt åse, huruledes hans öfver 80 år gamla Enka lefver i de torftigaste omständigheter, nyligen frånryckt det sista stöd, hon ännu ägde qvar. Gustafva Thorild, född von Kovsky, prestdotter från Södermanland, följde redan för 57 år tillbaka sin make den ädle patrioten i landsflygt. Efter hans död (1808) har hon njutit understöd af sin mäg Professor Florello, också en af Sveriges Söner, så långt dennes knappa tillgångar medgåfvo. Florello har nyligen aflidit, och nöden hotar nu den 80-uriga Svenskan, den ädla, allmänt högaktade qvinnan, i den fremmande stad (Greifswald) som förr lydde under Sveriges Spira. Jag föreslår att R. St. måtte till Thomas Thorilds Enka anvisa en årlig pension af 500 r:dr b:co och anhåller om remiss häraf till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk Frih. Alströmer, Jonas, upläste en motion af följande innehåll:
405 gällande författningar kunnat för dem blifva utfärdade. S. D. f. m Wid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Betänkande N o 92, i anledning af väckta frågor om öfverseende och förbättring af Rikets Ekonomiske och PolitieFörfattningar, samt om Landshöfdingarnes rätt att utfärda vitesförbud, blef det samma bifallet, utom den 3 puncten, rörande underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t om upphäfvandet af förbudet den 30 November 1820, mot bildande af så kallade TalareSällskap, hvilken af Ståndet förkastades. / S. D. f. m Sedan StatsUtskottets Betänkande N:o 238, rörande StatsWerkets tillstånd och behof under RiksStatens lista HufvudTittel, hvilket äfven innefattar anslag till utfodring för Kgl. Hofstallet, under denna dag blifvit af Ståndet bifallet, beslöt Ståndet vid förnyad föredragring af Allttt. Besvärsoch Ekonomiutskottets, under N:o 115 afgifne och på bordet hvilande förnyade Utlåtande, angående skyldigheten att in natura leverera Hö och Halm till Kongl. Hofstallet i Stockholm, att den härom gjorde motion bör förfalla; hvadan sist - 406 Prot. Utdr, d. 2f §f'u'ii 1823. berörde Utlåtande endast kommer att läggas till Handlingarne. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 15, rörande de, emot föreslagne grunderne för den blifvande Bevillningen, gjorde anmärkningar ; beslöt PresteStåndet, att i frågan om hvad iagttagas bör, då Lån genom Lagsökning utkräfves, antaga det sednare alternativet, ”sorn stadgar vid dylika tillfällen Borgenär icke må vara förbunden, att med ed intyga, att Bevillningsafdragen verkligen fått af Gäldenären tillgodonjutas.
— Hvar igenfinnes väl den enskilte Medlemmens af ett Riks Stånd rättighet, att påfordra en Statshushållnings-Plan i hela dess vidd, för att den gilla eller förkasta, sorn den värda Ledamoten likväl anser nödigt att i underdånighet begära, innan, sorn orden lyda, ”vi kunna börja att sjelfve utarbeta den.J> Huru finnes det viii förenligt m?d principen af vår constitutionella Inrättning, att StatsRådet skulle för sig representera en samman, satt Corps, skyldig att i denna egenskap till granskning framlägga Stats - Bestyrelse-planerne för Nationens Representanter? Hvarföre uppställa en Idée, alldeles skild från Grund-Idéer» af vår Constitution ? — Den finnes i andra Land dea Formen, som synes sammanstämma med den värda Ledamotens framställning 5 men den tili» hör icke oss. Stats-Rådet är ansvarigt för sina Råd: Det beror af Konungens förtroende och vilja att affordra dem Planer eller att icke göra det} men det är Konungen som beslutar, och det är Konungen $om regerar. Det var en tid , den är förmodligen ännu i minnet hos många inom detta aktningsvärda Stånd, då principerne för Stats-Bestyrelsen voro andra; men voro de lyckligare i sine följder? Jag frågar demi Må den Statsform vi besvurit, uti dessanda som uti dess ordagranna lydelse vara oss helig! Vare emedlertid långt ifrån mig den tankan? att dea värde Ledamoten skulle hysa en Den 8 December. motsatt idée; men den nödiga varsamheten , som jag för min del antagit til! regel uti ifrågavarande magtpåligganöe ämne påfordrar, att icke ens i communications-sättetj, vare sig af Styrelseåtgärder eller af Styrelse-planer, ifrågaställa annan Form eller Ordning, än den som antagen och gällande är. Vi finna Riket fredadt och frejdadt: Dess Flagga i anseende, med välvilja mottagen i alla hamnar; och vi hafva till exempel sett Svenska Agenter stifta fred åt mägtigare Nationer med de Barbareske Staterne.
Under anförande, hurusom det icke vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att städer, hvarest folkmängden och antalet af lärjungar vore större än på de ställen, der redan tvänne lärare blifvit anställde, fortfarande skulle vara försedde med blott en lärare, har, uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 141) Herr Lundberg yrkat, att, derest icke möjligen sladspedagogierna i allmänhet blefve lill elementarläroverk förändrade, anslaget för pedagogierna måtte af Rikets Ständer bestämmas på sådant sätt, alt dervid måtte beräknas och afses löner för tvänne lärare vid hvardera af pedagogierna i Ulricehamn och Falkenberg äfvensom arfvoden åt särskilde lärare för undervisning i gymnastik och sång, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t beträffande tväklassiga pedagogien eller elementarläroverk föreslagit. Likaledes har inom samma Stånd Herr Widell (i motion N:o 124) — enär Falköping, till följd af sitt läge och andra gynnsamma förhållanden, årligen tillvexte i folkmängd och välmåga, så att antalet af lärjungar vid dess enklassiga pedagogi vårterminen sistlidet år uppgått till 51 och påföljande hösttermin till 26, yrkat alt, mot vilkor det staden sjelf ginge i författning om anskaffande af eli utvidgadt och förbättradt läroverkshus, pedagogien derstädes måtte förses med ytterligare en lärare och såväl lärarne som läroverket tillförsäkras samma förmåner, som tillkomma öfriga pedagogier med två lärare och alltså äfven erhålla lärare i gymnastik och sång. Vidkommande Kongl. Majlis nådiga framställning härutinnan, har Utskottet, med Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139.
Men derest man bränner af annat material, eller då sådorna m. m. afskiljas från mäsken, är samma skäl, som vid mäskbeskattningen, nödigt att bestämma olika skatt, hvilket kommer att fordra en annan och trägnare kontroll i bränneriet, än nu är fallet, ehuru likväl förmodligen icke en så talrik personal, som vid de öfriga omnämnda beskattningssätten, kunde vara behöflig. Kommissionen anser nemligen att en kontrollör i hvarje stad skulle vara tillräcklig, liksom en sådan i landtdistrikterna i de flesta fallen kunde öfvertaga flera brännerier, hvarigenom kontrollörernas antal knappast skulle komma att öfverstiga 30. Då kontrollörernas verksamhet följaktligen icke komme att vid detta beskattningssätt, såsom vid mäskoch produktbeskattningen, blifva fästad vid hvarje särskildt bränneri, utan man kan antaga, att hvar och en af dem blefve i 'erksamhet under största delen af bränningstiden, tror kommissionen vara rättast, att de erhålla en fast årlig lön af 230 ä 500 Spd., samt 400 Spd. årligen i skjutsersättning, hvilken sednare emellertid icke skulle tillkomma de uti städerna tillsatte. Denna kontroll skulle således kosta omkring 4 0,000 Spd. årligen, öfverkontrollen icke inberäknad. Här kunde emellertid göras en fråga, om den tillökning i inkomst, som statskassan antages komma att erhålla medelst den här ofvannämnde högre afgiften, skulle blifva så betydlig, att den uppväger de med ämnde kontroll förknippade utgifter, eller, att skatteförhöjningen skulle löna sig, när man måste hafva en så dyr kontroll. Denna fråga tror kommissionen böra besvaras nekande.
»De invigde» kämpade som lejon eller bättre som förtviflade män, för hvilka lifvet eger intet värde; slungarne från Balearerna utvecklade hela sin olycksbringande skicklighet, men nya skaror utströmmade alltjemt genom stadsportarne, och ropet »för Girgenti!» klingade allt högre, allt mera segervisst, Himilcon ref i förtviflan sina lockar, blomsterkransen hade för längesedan sjunkit ned på hans axlar, dränkt i blod, Amilcar hotade, besvor, bad, men allt förgäfves. Nederlagets panik hade fattat kartagenienska hären. Led efter led bortkastade sina vapen; inom ett ögonblick skulle den vara stadd i full flykt, när i detsamma en oändlig förvirring uppstod på grekiska sidan. En fjerdedel af hären marscherade öfver till fienden. »Förräderi, förräderi», skallade det som ett dödsskri. »Ve, ve öfver förrädarne!» En timme derefter var Girgenti fallet; dess storhetstid var förbi. I det samma höjde sig solen fullkomligt bakom bergen, slet sönder den dimma som hvilat öfver dälden. Greker och kartager, Himilcon, Amilcar, allt upplöste sig i fantastiska moln och försvann likt drömbilder, hvilka de också voro, och jag säg Girgenti, sådant det är nu, en obetydlig stad, tillbakaträngd, tillbakakastad mot klippan, der den klängt sig upp liksom för att söka skydd, lefvande endast för och genom sina minnen, en ruin af forntida storhet och prakt. Det käns underbart att sätta foten på en mark, så full af minnen som denna. De smyga sig kring en, hvart man går, titta fram bakom förfallna grafvar, leka kurra gömma i löfverket, som täcker ramlade portiker, nicka och le bland blommorna, som frodas i springorna på gamla murar, tissla och tassla, bedåra ens sinnen, komma en att drömma sekelslånga drömmar under loppet af några få soliga minuter samt flyga skrattande sin kos, när deras offer vaknar upp till verkligheten, som jag gjorde nu, och fann mig sittande med fötterna i en pöl och parasollen sakta sväfvande öfver hafvet med vinden.
Beträffande åter de tvenne öfriga, eller Representationens ideala hälft, har Utskottet funnit sig föranlåtit att, på sätt här nedanföre skall omförmälas, göra vid förslaget några jemkningar och tillägg. Om, på de i projectet anförda skäl, Utskottet trott Ofrälse Säteri-ägare, hvilkas jord ej är representerad, men hvilkas jord-privi - Cons t. Utsk. Beta rilian den. % legiér äro det, kunna utan obillighet från Representationen än ytterligare uteslutas, har deremot, med gillande af projectet, Utskottet ansett Ståndspersoner, som äga KronoKrono-Skatteoch Frälse-Skattejord , vara ostridigt berättigade att genom val ingå i sammansättningen af Bonde-Ståndet, med hvars nuvarande constituerande Ledamöter de hafva enahanda yrke, och, efter nedläggandet af andra näringsfång eller afsked ur publik tjenst, samma intresse och samma oberoende. Såsom en följd häraf, komme 15 §• i Riksdags-Ordningen att erhålla en så lydande förändrad redaction: Samtlige inom hvarje Härad boende, hr salne ägare aj KronoKronoskatte-, och Frä/seShatte-Hemman caije, inom sig, efter hemmantalet en Riksdagsman för Bonde-Ståndet , hvilken ej till något annat Stånd hörer, eller någon beställning i Rikets tjenst innehafver. Ingen må i valet deltaga, sorn sjelf ej väljas kan. Hilja flere Härad förena sig om en Fullmägtig, vare sådant deni obctaget. Enär Bergsbruken, fastän tillhörande landsbygden, snarare formera större Fabriks-anläggningar än verkliga Jordfastigheter, och dessutom lemna hufvudämnet för Rikets Export-handel, hafva Ofrälse Bruksägare synts böra, jemte öfrige förädlare af Mineral-Rikets alster, vinna inträde i Borgare-Ståndet, och deras Fullmägtige, på lika sätt som Falu Bergslags, lämpligast kunna räknas till de större Städerna i granskapen af Valdistricten. 7° Cons t. U/sk. Betänkande/i.
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Rikets Ständers innevarande år för samlade Revisorers berättelse om granskningen af Riksgälds-koutorets tillstånd och förvaltning. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Herr Lovéns motion, JV2 20, om bestämmande af tiden, hvarifrån må beräknas och utgå en af Kongl. Maj:t nådigst föreslagen pension för Kaptenen m. m. B. Cronstrand. S. D. Til! Lag-Utskottet remitterades följande af Herr Staaff väckta motioner: JV2 21, om ändring af 5 § i 25 kap. Rättegångs-Balken; och JV2 22, om ändring af de båda första momenten af 2 § i 12 Kap. Rättegåugs-Balken. Prot.-Utdrag den 15 November 1862. 29 Frän Hederv. Bonde-Sländet. S. D. Viii nu skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet följande Kongl. Maj:ls nådiga Propositioner, nemligen: l:o om antagande af ny straff-lag; 2:o om antagande af en författning, angående förnyande afl Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat; 3:o om antagande af en författning, angående giftermål emellan Kristen och Mosaisk trosbekännare; samt 4:o med förslag till förordning, angående allmänt kyrkomöte.
I fråga slutligen om konkubinatet, har blifvit anmärkt, att konkubinatet i Norge är upptaget såsom ett brott, hvilket af borgerliga lagen belägges med straff; — så är det visserligen. Men häremot torde grundade inkast kunna göras. Försigtigheten bjuder nemligen, att man icke gör till föremål för åtal laster, utölvade i hemlighet; alldenstund just genom offentligheten det allmänna såras i sin sedliga känsla; och vore det väl rätt, att låta den allmänna åkiagaremakten intränga så långt i det enskilta lifvet för att blottställa måhända äfven en oskyldig för misstankar om lastbart lefverne. Och hvilken bevisning skulle man anse erfordras för att konstatera ett dylikt brott? hvilken skandal skulle icke genom bevisningen ofta åstadkommas? I sedlighetens eget intresse tror jag det vara bäst att strafflagen icke upptager detta brott, hvars juridiska karakter dessutom är synnerligen svår att bestämma. Enligt min öfvertygelse ega vi i civil-lagen verksammare medel än i brottmåls-lagen att höja sedligheten; ty osedligheten är till en stor del beroende af förtrampandet af qvinnans rätt, och ju mer denna skyddas af lagen, dess mer ökas det allmänna sediighetskapitalet. — Vår lag har i sednaste tider gjort stora framsteg i denna rigtning: genom medgifvandet för qvinnan att blifva myndig; genom lättade tillfällen för henne att bereda sin utkomst; medelst utvägar för henne att genom skillnad till säng och säte skydda sin person mot mannens våldsamheter; och att genom boskillnad rädda sin förmögenhet undan hans ödeläggelselusta. På sådana och andra vägar, och framför allt genom utbredande af en sann gudsfruktan, kunna vi hoppas / 136 Den .26 November f. m. någon bot för det onda, men visserligen icke genom skärpta straffbestämmelser. Efter härmed slutad öfverläggning, blef, uppå framställd propos., det ifrågav:de prot.-utdr:t jemte dertill hörande yttranden lagdt till handlingarne. Föredrogs
Jag tror derföre att man bör försöka så väl den ena som andra metboden och i sådant afseende kan det väckta förslaget i hufvudsaken vara riktigt samt böra bifallas. Men egentliga anledn:n, hvarföre jag begärt ordet, är att anhålla det ett nytt anslag måtte för detta ändamål lemnäs, och icke, såsom en talare yrkat, tagas från det, som re dan är anvisadt åt stamholländerierna. Om man önskar sakens framgång bör man icke borttaga de medel, som äro afsedda för försöks anställande med utländska racer, och dylika måste dock, för sakens ändamålsenliga bedrifvande, någon gång införskrifvas. Jag tror derföre att man bör anslå nya medel för det föremål, som i motionen åsyftas, och jag tror äfven att det vore nyttigt om någon särskild person, som kunde helt och hållet egna sig åt saken blefve för sådant ändamål anställd. Huruvida en sådan bör hemtas från Sverige, England eller Danmark tror jag vara af mindre vigt, än att få en pålitlig person, och för detta ändamål anser jag att han bör sökas i flere än ett land. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Det är glädjande att se R. o. Ad. så intresseradt af hvad som rörer jordbruket, och jag skall derföre icke förlänga discussionen. Jag vill blott framställa en sats, byggd på erfarenheten om de stamholländerier vi hafva, nemi. att i andra länder, der häst-, fåroch kreaturs-afveln i allmänhet gjort större framsteg än hos oss, ökas den sednare både hastigare och säkrare än i Sverige, emedan man der icke begagnar några konstlade medel att befordra densamma, utan helt enkelt ett allmänt, nemi. att belöna de bäst upfödda kreaturen. Jag tror att höga och många praemier äro det enda medlet, hvarigenom man kan nå ett lyckligt resultat. Man har redan upoffrat stora summor på våra holländerier, och det torde nu mera icke vara för tidigt att säga, att de försök, som blifvit gjorda, icke ledt till något resultat. Men när man en gång offrat så mycket på en sak, torde det icke vara tjenligt att afstå derifrån.
Dec. 2 A. P. i63. — rörande förslag till en Författning om Bran vinsbränningen och de derföre bestämde afgifter. Nov. P. m, 3g4, 449- Dec. P. 471, 4^2, 525. — angående yppad skiljaktighet emellan RiksStånden, i afseende på frågan om douplette Chartors insändande från PostContoiren genom Magistraten, till controlls vinnande å afgångne bref. Dec. P. 679. — i anledning af de mot Utskottets förslag tili en ny ChartseSigillatae-författniug gjorde anmärkningar. Nov. P. 655. Dec. 3 A. P. 34. 69 BcvillningsUtskottets Betänkanden, Memorial oeh ProtocollsUtdrag, öfver de vid Utskottets förut afgifne förslag till förnyad Bevillningsförordning gjorde anmärkningar. Nov. 2 A. P. 402,458,464. Dec. 2 A. P. 35. — angående förslag till Voteringspropositioner i afseende på yppade skiljaktigheter, rörande Fullmagters och Lysningssedlars förseende med stämpladt papper. Dec. 2 A. P. 34. — i anledning af yppade skiljaktigheter i afseende på stadganden i den föreslagne BevillningsFörordningen. Dec. 2 A. P. 35. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets förslag till en förnyad Författning angående Bran vinsbränningen, och de derföre bestämda afgifter. Dec. P. 47 >, 482, 525. — om arfvode för ÖfverCommissarien D. Ek, som biträdt Utskottet vid BevillningsFörfattningens uppgörande. Dec. 2 A. P. 11\. angående de, i frågan om Brän-viusbränningsafgifts utgörande af de vid Fabriker nyttjade pannor öfver 90 kannors rymd, RiksStånden emellan yppade skiljaktige meningar. Dec. P. 807. Dec. P. 807. A ' I ' 70 BevillningsUtskottets Ledamöter; se Lista.
St. i underdånighet anmäla, ihed anhållan, det måt, te vederbörande, på sätt E. K. M. i Nåder finnér lämpligt, till behörig kännedom och efterrättelse härom förständisras, a 4 Rikets Ständer framhärda etc. Exp, Utsh. Förslag till und. Skrifv. N:o 192. 461 N:o tga. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 16 Oct. 1829. Preste-Ståndet d. 16 Borgare-Ståndet d. 19 Bonde-Ståndet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående ändring af slutet utaf Kongl. Förklaringen, den 14 Maji i8o5, rörande lagfart ä fast egendom, S. Å. K. Med anledning af väckt fråga, har hos R. St. i öfvervägande kommit, att, som -föreskriften i Kongl. Förklaringen af den i4 Maji i8o5, att, när lagfart sökes, de handlingar, som styrka förre egarens åtkomst, ovilkorligen skola uppvisas , möjligen skulle kunna tydas till inskränk-' ning af den rätt, hvar och en hör ega, att, då åtkomst-handlingar förkommit och ej kunna åter anskaffas, genom af Lagen i allmänhet godkänd bevisning, ådagalägga sin egande-rätf, så borde rättighet till sådan bevisning uttryckligen stadgas. För detta ändamål, och på det all anledning måtte saknas, att ulan nödfall begagna ifrågavarande utväg, få R. St. alltså hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att slutet af högstberörde Nådiga Författning matte ändras till följande -lydelse: ”alt, enär lagfart sökes, de handlingar, sein 462 Exjj. TJtsh. Förslag till und. Skrif v. N:o 192, 193. styrka förre egarens åtkomst, böra uppvisas, samt innehållet deraf i Lagfarts-Protocollet antecknas. Kunna icke sådana handlingar företes, då må förre egarens åtkomst, genom annan laglig bevisning, styrkas.” Rikets Ständer framhärda etc. N:o ig3
— Att författaren slår öfver i Lolos figur och på ett smaklöst sätt blandar ihop något så allvarligt som en fjorton-årings (låt vara totalt misslyckade) själfmordsförsök med den å vår scen numera traditionella » backfischen », är ej fru Hartmans fel, hon gör tvärtom allt för att rädda situationen och stannar ej kvar på scenen, utan störtar ut, när den imaginära morfinen börjar göra sig gällande i kväljningar. I sonens roll visade herr Södergren, en af teaterns yngsta sujetter, större ledighet i talet än i rörelserna, och då ej heller de senare voro dess mera stela eller otympliga, är det ett förstlingsarbete, som förtjänar uppmuntran af både publiken och teaterns direktion. Det är publikens skyldighet att egna litet särskildt intresse åt de yngres första försök, ett sådant intresse kan, äfven om det är strängt granskande, mången gång underlätta den blifvande förmågans sträfvan. Om saken så- betraktas, kunde kanske äfven vederbörande något oftare våga anförtro en riktig roll åt hittills opröfvade krafter, i synnerhet om det förekommer en uppgift, som strängt taget ej lämpar sig väl för någon af första ledets artister. Man kan visserligen ej veta, huru försöket skall slå ut, men detta ökar ju blott premierens intresse. Och denna förhoppningsfulla spänning kan vara lika god som den lugna tilliten till en säker och hjälpsam rutin hos en rollinnehafvare, om hvilken man tämligen precis kan veta, huru han kommer att gifva rollen. Ett dylikt fall tyckes mig nu hafva förelegat i Giacosas » Kärlekens triumf ». Teatern har ju flera opröfvade krafter på spinnsidan, hvaribland måhända någon, som af Vissa betingelser är hänvisad till kostymskådespelet. Detta förekommer ju mera sällan och erbjuder ej ofta uppgifter, som ej vida skulle öfverstiga hvarje nybörjares krafter. Men sådan är ej den kvinliga hufvudrolen i » Kärlekens triumf ». Dess nuvarande framställarinna, fru Fahlman-, har på senaste tidén som Suzanne dunges i » Falska juveler », och Lady Milford i » Kabal och kärlek » haft ett par uppgifter, som passat henne förträffligt, och af hvilka i synnerhet den förstnämnda var en betydande skapelse.
Utskottet hemställer derföre, att Rikets Ständer må på det sätt bifalla Kongl. Majrts nådiga Proposition, att, utöfver de förut för ändamålet beviljade medel, ä Riksgälds-kontoret ytterligare anvisas för utförande af den beslutade nya hospitalsbyggnaden vid Göteborg, för en gång, en summa af 200,000 R:dr, att från nämnda Kontor, i män af behof, utbetalas. 12!>:o. Vidare och sedan Serafimer-ordens-gillet i underdånighet anmält, hurusom åtskilliga af de vid hospitalcrna i Stockholm, Wexiö, Nyköping och Wisby beliih. till IL St. Antlina lokaler ansetts böra, genom förändringar och i viss män äfven genom mindre tillbyggnader, göras för sjukvården mera ändamålsenliga, samt att till bestridande af dertill erforderliga kostnader, hvilka, ehuru jemförelsevis ringare, allmänna hospitalsfonden icke förmådde gälda, nya anslag funnits nödvändiga, har Kongl. Maj:t äskat ett anslag af tillhopa 74,425 R:dr 82 öre för att användas dels til! verkställande af de åsyftade förbättringarne rid nämnda hospitaler, och dels till Stats-kontorets godtgörande för ett derifrån förskottsvis till Öfver-intendents-embetet utbetaldt belopp å 12.570 R:dr 17 öre, till betäckande af en uti bvggnadsanslaget vid förstnämnda hospital uppkommen brist, hvarom här nedan närmare förmäles. Af den uti Statsråds-protokollet intagna redogörelse, som Serafimer-ordens-gillet i underdånighet ofgifvit angående ifrågavarande hospitaler, inhemtas, att vid Wexiö hospital det befunnits vara af behofvet högt påkalladt, dels att. för åstadkommande af ändamålsenlig latrininrättning, särskildt dertill lämpade utbyggnader blefve invid hospitalet uppförda, dels alt den för stormande och osnygga patienter afsedda afdelningen utvidgades och dels att en ny byggnad uppfördes till verkstäder samt till likoch obduktionsrum, i hvilka hänseenden upprättade ritningar och kostnadsförslag blifvit