Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således tydligt, att Utskzt eger åtminstone tillräckligt vidsträckt motionsrätt, för att tillstyrka den föreslagna nedsättningen, i anledn. af den af Sköldberg inom sitt Stånd väckta frågan om förändring af expeditionstaxan. Denna nedsättning har dessutom så mycket mera skäl för sig, sorn den ifrågav:de afgiften träffar hvarje, äfven det fattigaste sterbhus. Det händer också, att domaren, vid anmälan om behof af förmyndare, först utfärdar en resolution för sökanden till svar på dennes anmälan, och sedan en annan, som utgör den förordnade förmyndarens konstitutorial; och om det sedan upstår nödvändighet att ombyta förmyndare, så utfärdas ännu en tredje resolution, hvadan sterbhuset får betala i förra fallet 4, och i det sednare 6 rdr, för en åtgärd, till hvars vidtagande icke erfordras någon särskild skicklighet, utan sora göres efter ett visst gifvet formulär. Denna beskattning kan verkligen anses val dryg, och jag tror derföre, att Utsk:t haft fullkomligt rätt uti sin framställning, hvartill jag anhåller om R. o. Adzs benägna bifall. Hr Printzensköld: Om också raan skulle kunna med gifva, att Gr. Sparre lyckats bevisa det Sammansatta Utskzts behörighet att göra den ifrågavzde framställningen, torde dock till - D«n G Jnni e. m. räck ligt skäl at t afstå densamma fiirefinnas. Det är nemligen icke rätt att på detta sätt leka med tjenstemäns rättigheter och löneförmåner, och att så betydligt förminska dessa för våra landtdomare, endast derföre att det för en eller annan kan falla sig svårt att erlägga den ifrågav:de afgiften, under det densamma för det stora flertalet ingalunda kan vara särdeles kännbar. De obemedlade kunna ju dessutom alltid skaffa sig fattigdomsbevis, hvarigenom de slippa ifrån hela utgiften. Jag fortfar i min anhållan om afslag. Gr. Sparre:
Kommande Utskottet alt i anledning af förenämnde Kongl. Majits nådiga proposition afgifva serskildt utlåtande. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 90. 3 Allmänna Indragnings-sta ten. 4.0. Uti Kongl. Majits nådiga proposition har blifvit föreslaget, att det vid föregående 3:ne riksdagar åt Professoren Doktor C. J. Schlyter för lifgifvande af Sveriges gamla Lagar beviljade årliga anslag af 1,200 r:dr, deraf hälften utginge såsom arfvode och återstoden till ersättning för biträde och kostnader dervid, måtte för honom å allmänna indragningsstaten fortfarande uppföras, att intill nästa statsreglering utgå, under vilkor, att arbetet oafbrutet fortsattes och enahanda redogörelse för dess fortskridande, som hittills till vederbörande aflemnades. Utskottet erkänner vigten och angelägenheten deraf, att utgifvandet af detta utmärkta och för vårt lagväsende så värderika arbete icke varder afbrutet, och får derföre tillstyrka, att berörde anslagssumma 1,200 r:dr måtte, på sätt Kongl. Majit i nåder äskat, fortfarande utgå, under den tid nu förestående statsreglering blifver gällande. Men då Utskottet derjemte icke kunnat förbise, att statsverket, under de många år, sorn detta arbete fortgått, fått vidkännas icke obetydliga utgifter, har Utskottet trott sig jemväl ega grundad anledning hemställa, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Majit i nåder låta tillse, att förenämde arbetes fullbordande måtte påskyndas, så mycket ske kan. 5:o. På det Sekreteraren A. M.
Rikets Ständer hafva till pröfning förehaft denna fråga och dervid inhemtat, att å det äldre, åren 1852 och 1853 från Handelsoch Sjöfartsfonden utbetalade och år 1858 af nämnda fond på Riksgälds-kontoret ölverlåtria lån återstå, efter derå sednast i Januari månad år 1862 skedd inbetalning, i kapital 145,484 R:dr 46 öre, samt att å det senare, åren 1855 och 1856, från Riksgälds-kontoret utbekomna lånet återstoden, efter sednast i Juli månad sistlidet år gjord inbetalning, utgör 140,424 R;dr 54 öre, förutom ä båda lånen sedermera upplupna räntor; och. ehuru de omständigheter, Direktionen för Norbergs nya jernvägsbolag åberopat till stöd för sin uti ofvanberörda hänseende gjorda anhållan om anstånd med de årliga inbetalningarna å nämnda begge lån, i och lör sig tilläfventyrs kunna anses förljenla af något afseende, synnerligast dä, efter hvad uppgifvet blifvit, förnämsta orsaken till den svåra ekonomiska ställning, hvari bolaget sig befinner, har sin grund i det sannolikt af oerfarenhet föranledda, vid jernvägens anläggning begångna felet, alt för en lokomotivbana begagna rails af endast 8 skålpunds vigt; hafva dock Rikets Ständer, med lastad t afseende på förhanden varande förhållanden, ansett det vara desto angelägnare, att bolag, som för utförande af jernvägsanläggningar eller andra produktiva arbetsföretag erhållit eller erhålla understöd af Statens medel, Ii11förbindas att, sedan arbetena blifvit fullbordade, noggrannt fullgöra sina mot Staten åtagna förbindelser, sorn ett motsatt förfarande lätt kunde uppmuntra till utförande al sådana med lån utaf allmänna medel understödda företag, om hvilka man redan vid sjelfva anläggningens början vore viss, alt de icke komme att lemna tillräck - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Somlige af döm äro så små, att ingen fråga kan uppstå om deras deltagande i MationalBeväringen, Andra åter åro fullkomligt af lika växt med de södra provincernas innevånare^ och ganska talrika, och dessa böra icke varsi undantsgne från krigstjensten mera än alla andra. En undersökning härom lärer derföre yä:’ ra både nyttig och ganska nödig. Om Herr af Schmidt med flere hafva någ. ra upplysningar i detta ämne att meddela, är det mig visserligen icke emot, att Betänkandet återremitteras, hvarigenom Utskottet blifver f tillfälle att inhämta dem; mén att af artighet för Lapparne, lemna dem helt och hållet ur sigtéj vid Deri 7 Maji e, ni. Vid frågan om den allmänna Beväringsskyldighet, hvarje Svensk medborgare inom en viss ål. der åligger, tror jag skulle medföra ett menligt inflytande på sinnesstämningen i de angränsande orterne. Herr von Hartmansdorff, Aiiguji •. jag kan ej annat ån fulikorhligen instämma med Hans Excellence Herr Grefve Mörner och Grefve Lövenhjelm i deras åsigt af detta ämne. Jag tror ej såsom Friherre Cederström, att man bör vara så obevekligt sträng, i allmänna gfundäatsers Afförande, når frågan år, att genom någon ieftergift Upphjelpa ett landskap, som annars städse skulle förblifva i lagervall. Antingen Lapparne årö små eller stora till växten, synas de böra undantagas från krigstjenst, emedan det endast år under beviljandet at en så^an frihet, sorn man kan hoppas att de skola vinlågga sig om jordens uppodling, hvilket år af synnerlig Vigt, i en ort, hvarest jordbruket år så mycket försummadt och der climatet år så ogent, sora i våra nordligaste Lån.
Under den II December I 816 , har Kongl. Majit låtit utgå en Förordning om hvad i händelse af yppad koppsmitta iakttagas böroch om deras beskaffande, hvilka genom underlåten vaccination förorsaka koppsmittans utspridande. Riksens Ständers skrifvelse om frivillige sammanskott i Länen till veneriska smit ans botande och utvidgade Cur anstalter föredrogs den 16 Augusti i8lö, da Kongl. Maj:t lät utgå ett Circulaire till samtelige Dess Befallningshafvan* de med befallning, att höra innevånare i Lämen , och dervid iakttaga hvad Riksens Ständer önskat och Kongl. Majit fann nödigt att föreskrifva. Sedan de fleste Landshöfdingar sådant verkställt och afgifvit undånig berättelse, om hvad förelupir, tog Kongl. Majit ärendet under Nådigt öfvervägande, och lät, under d. 23 Octaber 1816, utfärda ett Circulaire, som tillät debitering och uppbörd i de Län, der sådant kunde ske, föveskref sättet till uppbörden, medlens användande, de sjukes fria underhåll och Directioners tillförordnande, hvilka borde, jemte Landshöfningarne, orri verkställigheten a£ Cur-anstalierne draga försorg. Öfver de villkor, vissa Län fästat vid sammanskottet, samt åtskillige förekommande sär - ^astiHasOmhudsmEmbetsBerättelser. 353 skildfe omständigheter, täcktes Kong], Majit höra Dess Seraphimer-Gille, sorn, jemte yttrande öfver hvad särskildt ett eller annat Dan kunde anga, till följe af den önskan, sorn nog allmänt blifvit framförd, att
» Skratta ni, min nådiga, skratta ni; jag står i alla fall fast vid mitt påstående. » » Nå, men hvad vill Ni då egentligen bevisa därmed? » » Att er dotter inte längre är något barn. » » Ja, men doktor, » invände fru von G., åter skrattande, » Dolfi är ju knappt sexton år! » » Knappt sexton! Var Ni själf vid sexton år fortfarande ett barn? » Fru von G. blef allvarsam och tänkte efter. » Vid sexton? — Ja, » svarade hon därefter bestämdt. » Nå, låt vara! Men vid aderton kanske inte längre? » Fru von G. log och ryckte på axlarne. » Ser ni, » triumferade den gamle husläkaren. » Hos den ena tidigare, hos den andra senare. Fröken Rudolfine är tidigare utvecklad, hon är redan en vuxen dam. » » Tror ni det, därför att hon förra julen fick sin första långa klädning? » Fru von G. lutade sig tillbaka i soffhörnet och var idel munterhet. » Om jag inte kände er så väl och vore en smula elak, skulle jag kunna säga, att ni tillhör de fruar, som önska, att deras döttrar alltid förblefve barn, för a t t. » » För att man inte genom dem skall kunna räkna ut mammas ålder. Ja, ja, det vet man, så påstår malicen. Men då ni nu inte är elak ... » » Då jag inte är elak, så säger jag det inte, men anser för min plikt att ta er ur er allt för stora sorglöshet, och jag vet, att ni en gång framdeles skall tacka mig därför. » Hon räckte honom sin band. » Ja visst, herr doktor, jag är er alltid tacksam, mycket tacksam, och känner er tillgifvenhet för vår familj. Men tro ni mig, i den här punkten misstar ni er! Jag är fullt och fast öfvertygad, att Dolfi ännu helt och hållet är ett barn, och därför måste jag nyss så hjärtligt skratta åt er anspelning på löjtnant B., som ju för resten själf också är nästan ett barn. » » Skratta gärna, nådig fru, men håll bara ögonen öppna! » » Det gör jag, doktor, det gör jag visst. Jag håller strängt på, att Dolfi alltid öfvervakas och aldrig är ensam.
S. D. Föredrogos å nyo Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkauden: N:o 10, i anledning af väckt fråga om vidtagande åtgärder att förekomma tilltagande af s. k. proletairer: Bifölls; ]N:o 11, i anledning af väckta motioner, om åläggande tin alia hemanan, att, utan afseende å deras olika natur, deltaga i byggande och under håll af prestgård, tingshus och häradsfängelse: Ståndet ogillade Utskottets betänkande och biföll de uti ämnet väckta motioner; J\:o 12, i anledning af väckt fråga, om åliggande för husbonde, hvil - 368 Prot.-Utdrag, den 3o November i844‘ ken i sin tjenst antager vanfrejdad eller försvarslös person från annan socken att örn den inflyttades framtida bergning draga försorg: Bi jolis; N:o 13, i anledning af väckt motion om prygelstralfets afskaffande, m. m.:
„ Silfversköld, Nils August, Possessionat, d. ä. 84 , Dea to Majt. m. Frill. Nordenfalk, Joli., f. d, Slatsseerelerare ... 86 röster. Hr Ramsay, Otto, Lieutenant . » 80 „ „ af Geijerstam, Gustaf Emanuel, Brukspatron . 84 „ „ af Zellen, Nils, Expeditionssecreterare 86 „ [Ir Frih, o. Landtm, hemställde, om R, o. Ad, godkände det nu förrättade valet. Ropades ja. U. R. o, Ad. åtskiljdes kl. | till 2 e. m, [lil (idem protoeolli, F, O, Silfver stolpe. Måndagen den 10 Maj i84i« Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-protin för den 27 sisth Mars e. m. och den 29 Mars f. m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag N:o 33o lill R. St;s Ulld. skrifvelse till K. M., i anleda, af K. M:s nåd. propos. om rättighet för directln af armeens pensionscassa till eli räntebärande creditiv i R. St:s Rank. Upplästes dels Exped.Utskis meni. N:o 46, ang:de ett förtydligande af en i Lagsamt Allm, Besvärsoch Ekon.- Utsktns betänk. N;o 6 föreslagen lagbestämmelse, dels ock Exped.Ulskts förslag N:o 33 1 till und. skrifvelse till K. M., angtde förvaltningen af häradsallmänningarna. Förslaget N;o 331 hlef af R, o. Ad. godkändt. Vidare upplästes ej mindre Exped.Utskts meni. N:o 4<J, i anledn. af erhållna återremisser af Exped.Utskts skrilvelseförslag
Ingen menniska, aldraminst en Adelsman, bör kunna det fördraga. Herr von 8c!rultrionk,eim, Osviä. Ehuru mycket redan blifwit talat om UistotketS förrflagne witen och bestraffningar för öfwmräoejsen af Banco Regte» me.itec, och i synnerhet emot diffamerande straff, som redan ivid den förutsatta möjligheten af arelöja företag sara Riksens Högloft. Slä, ders Befullmägrigade Ombud, sa skulle jag dock ödmjukast wilja underställa om icke rädligast more, att icke nu ivid detta laggran. na ämne kaga något finalt beslut, förrän Banco - Utskottet författat den nya Insiiuction för Herrar Fullmägkige, och äfwen Sias . Uistottet inkommet med filt förslag lil' för. steffer jör Fullmägrige wid det andra RikenS HögloftStänders Werk, eller Riks. gmdS.Contoiret. Skoja Rewisorer hädanefter blifwa mera nyttige och werkfamme, samt äswen da lörses med mera myndighet, sä lära de ock jemte Instructionen, böra underkastas mera answanghet. Således torde bäst wara att Lag - Uistoktets Betänkande finge hwila pä bordet, kill betz alla defia med hwarandra sa nara förenle sörestriftcr hunnit blifwa författade. Herr Lilverjloffe.', Qulitlk , utbad sig fa anmärka, att da har fraga endast more om «n 188 Dm 5 I-rnunLi. en Answariqheks, Lag för Banco - Fumägtige, hade Banco. U:ffotcct ät LagUtskottet meddelat alla nödiga upplysningar för akt bestämma brokkslighers Casus.
Man Jlitigt trumfar hela kvällen, Och gubbarne de le så godt Vid syn ' på Bomanslta mamsellen, Ty lite hvar de gjort det rön: Hon är den bästa af sitt kön. Frun sitter ensam i sin vrå Och hostar smått af tobaksröken, Och sorgsna tankar tränga på Trots hjältemodiga försöken. Ty hennes kors är tungt och stort — GemåVn hvar afton spelar kort. 75 Och fruar ofta hålla tal I en förtrolig krets af vänner, Att om de hade en rival, De rymde bums från sina männer. Hvad skall den stackar ' n göra då, Som ej har en, men femtituål 1! Tant Barbro. Skaldernas kvinnor. S m å studier för Idun af Emil Linders. Yictor Rudberg. £ kelidens döde diktarfurste skänkte sitt land så oändligt mycket, men det låg ej i hans lynne att vilja ge sina gåfvor åt just dem eller d e m; det är det allmänt mänskliga, som han berör i sina skrifter. Det är därför svårt att nämna något opus af hans hand, som kan sägas särskildt vara riktadt till kvinnorna eller som ger oss nå- gon utmejslad bild af en kvinna. En så- dan bild finnes väl i Singoalla, sagan o m dimmans underliga dotter, men då dessa små studier endast ha afseende på hvad som diktats i bunden form, kan denna berättelse ej närmare beröras. Att skalden dock i sin klassiska skönhetsvärld inrymde en stor plats åt kvinnan, har han på flere sätt visat, och när han träder ut i det larmande nutidslifvet och sjunger Den nya Grottesången, har han en öppen blick för det elände, som skapats af kvinnornas indragande i industrialismens hvirfvel. I skildringen hur Grotte får trälinnorna heter det: » Kungen sade: O de yngre, o de vackra kvinnorna! måtte du förskona dem från Grotte! Nej, de yngre drogo bäst. nå så tag trälinnorna! » Och Grotte får kvinnorna, stjäl bort dem från hemmen, röfvar deras fägring och lå- ter dem ge lifvet åt barn, som gatan får fostra —.
15 de, ovilkorligen äro berättigade alt åtnjuta innehafvande löner; att Utskottet likväl, på det Verket ej må helt och hållet sakna deras biträde, uti Betänkandet Nio 44 föreslagit, alt de må användas till bestridande af serskilda göromål inom Sedel-Gontoiret; samt att de desto mindre kunna användas lill förrättande af någon del utaf de befattningar inom 3:dje och 4 :de graderne, för hvilka tjenstgö rings-a rf voden blifvit föreslagne, som det icke torde vara med god ordning förenligt, om sådant ock i ett eller annat fall läte sig verkställaatt de en tjenst tillhörige göromål fördelas på flere personer. Slockholm den \ September i84or Reser va tiom af Herr Stuartj, Carl: ”Likasom Banco-Utskottet, oagtadt deremot inom Riks-Stånden framställde anmärkningar, ansett sig böra i alla delar vidhålla sill förut afgifna förslag till aflönings-stat för Banco-Veiket, har jag af hvad Utskottets förnyade Utlåtande, rörande detta ämne, innehåller, icke funnit den ringaste anledning att frånträda mina i reservationen emot Utskottets förra Betänkande yttrade åsigter. Genom bifallandet af den föreslagna Aflönings-Stalen, kommer, åtminstone hvad förvallnings-kostnaderne beträffar, den förändrade organisationen af Banken att leda till samma hufvudsakliga resultat, som de nyligen verkställda reorganisationerne af de administrativa Embets-Verken. Dessa resultat hafva hitintills framkallat många uttryck af missbelåtenhet från Rikets Ständers sida. Men efter den nu vunna erfarenhet om beskaffenheten och följderne af en dylik reorganisation utaf ett Rikets Ständers eget Verk, hvilken reorganisation visserligen icke åstadkommit den dermed åsyftade ”förminskningen i detta Verks förvaltningskostnader”, lära Rikets Ständer vara nödsakade att medgifva grundlösheten af de i berörde hänseende framställde anmärkningar. I allt fall och för att bereda åtminstone någon minskning i de genom.
Utan att nu vidare utveckla detta förslag, hvars antagande jag ej vågar påyrka, då det icke blifvit af Utsk. granskadt och utredt, vill jag nu endast anföra några skäl mot Utsk:s betänk. Först tillåter jag mig då anmärka, att, enligt detsamma, någon garanti icke skall ställas af förmyndare, då han emottager förmynderskap. I min tanka är det likväl då, när han tager den omyndiges medel om händer, som man bör tillse hvad säkerhet han har att erbjuda, men icke först ett eller tre år derefter, då den säkerhet han kunnat lemna, möjligen torde vara omintetgjord. Denna åsigt är icke eller främmande för vår lagstiftning. Redan i 1069 års förmyndareförordning § 25 stadgas, att förmyndaren sjelf skulle få bruka den omyndiges penningar, ”allenast lian så hög ränta gåfve, jemväl lika säker underpant ställde, som någon annan, och skulle panten hos rätten nedsättas eller utfästas”. Man hade således så mycket hellre kunnat vänta, att nu, då man tillstyrker upphäfvande af det skydd för de omyndige, som 1734 års lagstiftare afsett, Utsk. skulle, lika med främmande länders lagliftningar, enligt hvad jag tillförene anfört, tillstyrka inteckning eller annan säkerket, lill bevarande af omyndiges rätt. Min mening är likväl icke, alt man skall fordra af förmyndaren inteckning för hela beloppet af den omyndiges medel; men för hvad han tager om händer i reda penningar elielfordringsbevis borde inteckning ovillkorligen beviljas, och det öfriga å säkert ställe deponeras. Jag har i mitt förra yttrande i delta ämne vidrört det orättvisa och efter mitt förmenande falska i IItsk:s förslag, alt om gäldenär innehar flere förmynderskap, så skola, utan afseende på tiden för förmynderskapens tillkomst, alla de omyndiges medel utgå med lika förmånsrätt. Jag inskränker mig nu lill att endast anföra hvad en ledamot af Högsta Domstolen har i afsende på detta stadgande yttrat.
Det var som om ett slags förtrollning hade kommit öfver dem; de tycktes glömma att det fanns en verld ikring dem, en verld som ej är den mest skonsamma i sina domar. En ung man sade en gång, att han, om han hade en hustru, aldrig skulle tillåta henne valsa med någon annan karl; att om hon gjorde det, han efter denna stund ej mera kunde anse henne uteslutande för sin. Man log deråt och mången ung flicka ifrade deremot, påstående att en hustru ej behöfde lyda en så orimlig önskan, att qvinnan ej var slafvinna m. m.; det hjelpte ej att han förklarade sig anse mannen bunden af samma skyldighet. Dock hade han ej så orätt, som man tyckte. Jag är ej af dem, som anse dans för något ondt, till och med för synd; men må man förlåta mig, om jag ändå tycker, att en maka och mor icke bör finna nöje i dans, särdeles i vals, som hvarken är helsosam, ej heller, då man fördomsfritt betraktar den, är en dans, passande för den, som fattat fot i lifvet och eger dyrbara föremål att lefva för. Med ungdomen är det annorlunda; den står ännu på flygande fot, den älskar allt, som stormar och brusar; för den är valsen, den kan tjena som afledare för de öfverspända känslorna och således vara nyttig, blott den ej går till öfverdrift. Rudolph och Elisabeth kunde icke valsa i evighet heller. Nej! äfven för dem fanns ett slut, men då han förde henne åter tillbaka till hennes plats, bad han halfhögt: ”Gif mig ännu en sådan vals i afton och jag begär ej mer!” Elisabeth sade intet; en jakande böjning på hufvudet var hennes enda svar. Många danser följde efter denna och endast i ett par deltog Rudolph, men ej i någon vals. Det var lidet mot middnatt; då klingade åter Straus’s toner genom salen. På Sophia-valsens vingar flögo de åter utåt golfvet. Med högburet hufvud och en underlig glans strålande i de mörka ögonen, dem han ofrånvändt höll fästade på henne, sväfvade Rudolph fram, nästan bärande på sina starka armar Elisabeth.
Vi håfve ganska få rika Cspitalister, och jag tror icke att de skulle vilja äfventyra sin förmögenhet på desse vidtutseende speculationer, eller att utländske Statsobligationer skola framdeles mer än hittills i Sverige vinna någon synnerlig credit, utan snarare tvertom. Att yttra den tanka, att vi skulle kunna utan realisation upprätthålla silfvervärdet af väre myntJeckeOj Bancosedlarne, endast vi 630 Deri i Mar lii t kunde bibehålla jemvigt eller vinna öfvervigt i utrikes handeln; är 1 det närmaste att påstå, att vi kunna efter behag tillskapa penningar och i oändlighet öka Sedelstocken, utan att dess värde skulle i förhållande till egendomar, produeter och arbeten inom Landet förändras och minskas; endast vi icke behöfde köpa vexlar, eller kunde umbära utländske öfverflödsartiklar. Orimligheten häraf är påtaglig. Vår höga vexelcours är icke en följd af väre handelstransactioner eller af det tankspöke, som under namn af Handelsbalancejförbryllat så många hjsrnor ochalstratså mångaonyttiga och skadliga författningarHvad som kallas Cursskillnad är i sjelfva verket intet annat än skillnad emellanBancosedel och silfverRiksdalern, emellan myntet och mynttecknet; det är agio. Så snart förhållandet dem emellan blifvit stadgadt, måste också VexelCursen blifva jemn; det vill säga, sällan afvika mer än några procent öfver eller under pari, som då, nemligen i hän; delse af den i frågavarande myntbestämning, Liefve 120 sk. per R;dr Hamburger Banco; undantagne få tillfällen och utomordentlige händelser, som kunde för kort tid verka en betydligare Cursförädring; hvilket hvarken kin förutses eller förekommas; men i alla fall icke medföra någon varaktig inflytelse på pen» ningeverket inom landet. Huruvida vi håfve hvad man kallar öfvervigt eller undervigt i utrikes handel, är mycket omtvistadt. Det torde vara omöjligt att med visshet utröna, och föga nyttigt vore att veta det.
Då en extraordinarie utgift är af behofvet oundvikligen påkallad och den afser jemväl framtidens gagn och säkerhet, måste den utgå utan afseende å för handen varande tillgångar, och fondsystemet är just då användbart. Jag vill visst icke nu drifva min åsigt till något yrkande i denna väg, emedan jag icke tror mig derigenom något för närvar, vinna; men jag ville, att man erkände principen. Hi* Dalman, Wilh. Fredr.: Jag instämmer med ITr af Billbergh i hvad han yttrat emot Frih. Boye. Hr Frih. har sagt, att den ordning, Utsk. vid frågans behandling följt, blifvit iakttagen för att såmedelst bereda en pretext för att afslå äskade anslag. I sådan händelse har Utsk. icke varit särdeles consequent, enär det tillstyrkt omkring 12 hundra tusen r:dr. Frih. har medgifvit, att omförmälda ordning är riktig i afseende å ordinarie anslag. Jag skulle tro, att den är lika riktig i afseende å både ordinarie och extraordinarie; ty innan man bestämmer sina utgifter, mäste man väl beräkna sina tillgångar. Hvad Hr af Billbergh sagt om Konungens nåd. afsigt, att bevillningen icke må ökas, borman visst derför vara tack skyldig; men då det beror af Ständerna att sig sjelfva beskatta, mäste de ej heller kunna af K. M:s nåd. afsigt vara hindrade att bestämma, hvilket sätt de pröfva bäst för statsutgifternas bestridande; och när K. M. föreslog dessa utgifter så dryga, att antingen bevilln. måste höjas eller ock låneutvägar anlitas, torde den påsyftade tacksamhetsanledningen icke vara särdeles stor. Den fråga, som nu bör afgöras, är, om bristen skall fyllas genom be*- villning eller lån; och jag tillstyrker det förra sättet. iG Den 3 November f. m. Hr Oxehufvud, Göran Adolph: