Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H. Ex. Hr Gr. Mörner, Adolph Göran: Jag är icke i stånd att för närvar, upplysa, huru det förhåller sig med de upplysningar, som blifvit af Stockholms borgerskap infordrade, eller huruvida detta borgerskap blifvit hördt; men jag tror, lika med Gr. Spens, att om det icke redan blifvit hördt, det förtjenar att i detta afseende höras, och anser således återremiss äfven under denna synpunkt vara nödig. Jag ser dessutom i sjelfva principen en stor grund för återremiss, emedan jag anser såsom ett vådligt prejudicat att sålunda begynna öka de ständiga skatterna. Deras fördelaktigaste egenskap består i att att vara oföränderliga, så att hvar och en vet, huru de utgå och hvad han bör betala. Jag tror således, att de böra hvarken ökas eller minskas, utan att hvad statsverket derutöfver kan behöfva bör fyllas genom bevillning, och hemställer derföre, att återremiss å detta utlåt, må beviljas. Frih. Silfverskjöld: På sätt, sorn redan under discussionen blifvit upplyst, har den ifrågayar. undersökningen blifvit föranledd af ett af R. St. vid sista riksdag fattadt beslut. När nu K. M. öfverlemna t resultatet af denna 334 Den 28 April e. m. undersökning till StatsUtsk. oell icke dervid fästat något vilkor, har det synts mig, som saken kunde utan någon betänklighet företagas till pröfning. Att Stockholms stads borgerskap ej blifvit bordt känner jag blott af Hr Eckermans reservation; men då saken blifvit communicerad med Öfverståthållaren, synes det förhållande, huruvida han förbisett att infordra borgerskapets yttrande, vara en administrativ fråga, som R. St. icke behöfva för närvar, taga i betraktande. Hvad åter beträffar den frågan, huruvida K. M:s nåd. sanction bör begäras, har jag föreställt mig K. M:s sanction vara gifven, då K. M. öfverlemnat handlingarna till StatsUtsk. utan något dervid fästadt vilkor. Jag anhåller derföre om bifall å detta utlåtande. Gr. Cronhjelm:
Stjerneld är den, genom hvilken cabinettscassans skuld blifvit förnämligast afbetald, och Hr Ihre den, genom hvilken hennes tillstånd blifvit oss meddeladt,— att, under Hr Skogmans statssecreterare-tid, den på länge vigtigaste financiella åtgärden i Sverige, nemi. realisationen, blifvit utförd, och att då han lemnade sin mångåriga förvaltning af Svenska drätselverket, befann det sig i ett välstånd, som på 140 år varit utan exempel. Men antingen desse, embetsmän för sina åtgärder frikännas eller sakfällas, så kan cabinettscassans skuld derigenom hvarken utplånas eller lill sin beskaffenhet förändras. Således, mine herrar! leder oss de personliga förhållandenas granskning till intet, som förändrar sakens kända skick, eller som följaktligen bör nti föranlåta oss lill något annat, un den återremiss, hvarom jag redan anhållit. JiS Den 27 Februari f. m. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ lill 4 em. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 27 Februari i84i. Plenum kl. 6 e. m. Upplästes till justering ett prot.utdr. för den ■?4 dennes f. m., innefattande remiss till Const.Utsk. af en utaf Gr. Frölich anmäld anledn. till anmärkning. Gr. Frölich, David, anmärkte, att hans mening varit, att anmärkn.anledningen skulle vara riktad ej allenast emot föredraganden, utan äfven emot Statsrådet, ehuru han måhända ej vid anmärkn.anledn:s anmälande kommit att nämna andra än föredraganden, och anhöll att detta måtte i prot.utdr. rättas. Sedan detta tillägg skett, Lief prot.utdr. af R. o. Ad. godkändt. Justerades 2.:ne prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prol. för den i3 dennes e. m. Fortsattes den på f. ro. började pröfningen af StatsUtskrs utlåt.
Jag vill blott erinra, att med rättsbegrepp och med mitt begrepp om grundlag och civil-lag kan jag icke förena möjligheten alt lönerna kunna fråntagas embetsman , hvilkas tjenster indragas. Man har på andra sidan åberopat giundlagen; men på hvad sätt? jo, genom att tolka den. Jag vill ej kalla del advocatur; men jag vill blott åberopa grundlagens eget förbud mot all tolkning deraf. Frih. Sprengtporten: Jag ämnar icke följa Frih. Cederström uti den argumentation han framställt motr min åsigt, emedan det skulle leda mig för långt från ämnet; icke heller vill jag genmäla de förebråelser Hr Rosenblad riktat mot mig, derföre att jag icke läst alla indragn.stater från år 1789; emedan jag redan fästat uppmärksamheten derå, att då jag icke deltagit i målets behandling inom StatsUlsk., har jag icke heller haft någou förbindelse att så noga orientera mig i frågan. Jag har egentligen yttrat mig med afseende på frågans intresse, betraktad ur den juridiska syn - 358 Den 26 Augusti f. m. punkten. Sedermera hafva tvänne talare, hvilkas auctoritet i afseende på insigt i grundlagen jag fullkomligen erkänner, bestridt min åsigt. Det har blifvit yttradt, att ett embete måste betraktas såsom ett contract emellan Staten och embetsmannen. Denna åsigt möter någon motsägelse af ordalagen i 36 §:n Reg.Fm, der det är tydligen uttryckt, att Konungen kan förflytta en förtroende-embetsman till hvilket embete Konungen för godt finner, utan att embetsmannen äger rättighet att ens vägra sådant. När nu Konungen äger ^rättighet alt förflytta en embetsman till ett embete, utan att ens tillfråga honom derom; så finner man, att det första villkoret för alla contract, nemi. den ene contrahentens medgifvande att ingå på contractet, i detta hänseende saknas.
Stael von Hollstein ingifne, och, recognitions skogarne ^rörande Memoria), så ly> (dande: ”1:0 Anledningen hvarföre jag begärt Oeco-, nomie Utskottets betänkande öfver Riksdagsmannen Longbergs Memorial, rörande recognitions-skogarne, ytterligare på bordet, är den, atf ämnet är af sa stor vigt för Riket, att det ieke mäste hastigt undfalla uppmärksamheten. 1809 års Ständer, sarp t början af Riksdagen i synnerhet voro af ren Patriotisrne och Hushållsänka uppeldade, uppsökte alla utvägar att kunna hjelpa Riket ur det tryckande penninge-behof, ett olyckligt Krig hade försatt detsamma uti ; ibland annat funno de en stor ressource uti de Bruken anslagne, under namn af Recognitions? skogar, Itända Krono skogar och allmänningar, så väl sorn äfven flera ännu alldeles odelta peli parrvända skogar. Man var i beråd att reclamera dessa , såsom blott vilkorligen emot en ringa afgift Bruken anslagne Kronans egendomar» och säkerligen hade genom ett rigtigt användande häraf, då i dessa millioners värde ligga förvarade, Riket blifvit ur förlägenhet lrulpet, utan alt qödsakas gripa till det svårare botemedlet» att utan ytterligare fond» genom Banken sätta tio millioner nya sedlar i rörelsen, som haft den beklageliga verkan, att många menniskor i Riket blifvit ruinerade, alla effecter uppstegrade , samt i öfrigt alla de olägenheter, som ett mynt med förfallen Credit kan förorsaka. Tvänpg omständigheter hindrade likväl
Det är fotadt på en säker grund, nemi. att ett utländskt lån skall uptagas och dymedelst silfver inkomma i landet samt penningar utgifvas till lånets hela belopp. Alt näringarna deraf blifva under loppet af nästa år i behof, torde vara klart för en hvar sorn något närmare tagit kännedom om förhållandet, och då det är af vigt för Sverige, att stångjernshamrarne gå och att yxan går i skogen, m. e. o., att vi kunna förskaffa oss medel till betäckande af vår import, tror jag att Statens mellankomst är högst behöflig. Detta om frågan i sin allmäntighet. Då Betänk, innehåller flera punkter och endast den lista nu är föredragen, anhåller jag om bifall till densamma. Gr. Löwenhjelm, Carl Gustaf: Uti en af de anmärkmr den förste talaren gjort emot Betänk, instämmer jag, ty tiden, hvarunder detta Betänk, tillkommit, har varit alltför knapp, hvarföre ock redaktionen icke är sådan den bort vara. Den anmärkn. jag här menar, är den Hr Ehrenhoff framställde rörande sedelemissionen. Icke kan meningen vara, att sedlar skola utgifvas så snart lånet blifvit aftaladt, ty vi hafva nyligen sett huru ett aftaladt lån icke blifvit upfyldt. Jag tror således, att i Usla punkten bör införas orden: »full säkerhet». I anledn. af Frih Paykujls anförande får jag erinra, att den betryckta penningeställningen icke blott inom vårt land, utan i alla andra länder, är, likasom dess orsaker, mera än väl bekant, så att derom icke lönar mödan att orda. Om således, såsom Frih:n förmenar, Slaten icke bör träda emellan, blir följden ovilkorligen att alla näringar skola komma att ligga nere. Jag frågar IIrr:ne, hurudan ställningen inom vårt land skall om ett år vara, om vid detta tillfälle näringarna (jag talar om dem i allmänhet och utesluter icke handeln och börsen) icke skulle understödjas. Skulden må vara hvilkens som helst, synden må vara gjord af hvem som helst, så drabbar den oss.
Spanmåls-upplag för allmän räkning anser jag vigtigare än många andra förråder. 3:c3je Frågan; Skall - räntan i BancoDisconten och publika Cassör nedsättas eller ej: i förra fallet till hvad belopp? Tv Den 7 April f. m. 107 \ Svar: Ora myntregleringen blifver sådan, att alla penningetillgångar kunna göras verksamma, der de bäit löna sig, så föreställer jag mig ganska troligt, att penningeräntan i allmänhet skall efter hand nedfalla till 5 procent, af det naturliga skäl, att andra näringar sällan gifva så stor behållning, att förlagsCapitaler till högre ränta med förmån kunna begagnas. Då Sveriges myntväsende var regleradt, funnos mångå utländska Capitaler placerade mot inteckning i Svensk jord, ofta med lägre ränta än Sex procent. Gifva vi våra inrättningar den stadga och ordning, att verldsmyntet kan J med säkerhet göra sin väg hit, är det naturligt att det skall tillflyta, då vi betala det dyrare än på andra orter. Man må ej frukta utländska försträckning*^ de göra ingen skada _ ty der Capitalet går in, för att med omtanka och calcul användas, der måtte det naturligtvis producera, utöfver den utgående räntan, någon behållning för näringsidkaren. Huru kan han eljest med förmån använda den inhemska Capitalistens dyrare Förlag? Disconten i Hamburg, och på flere andra stora Handelsplattser, är för närvarande blott 3 procent; och i England nedsättes nu räntan på Statsskulden derföre , att näringarne icke gifva högre afkomst, samt att Capitaiisterne således icke kunna placera de uppsagde Fonderna med större förmon hos enskildte, än som dem bjtldes af Staten. Fem procent i ett stadgadt myntvärde, emottages "T* » Den 7 April f m, utan tvifvel häldre, än Sex uti ett vacklande. Detta vore alltså en nedsättning, i naturlig väg, af penningeränta i allmänhet
Deremot är ej mindre af ofvanbemälde Besigtningsman, är af Kammar-Collegium vitordadt, att flere af merberörde byggnader och anläggningar äro för hvarje arrendator, som vill på behörigt sätt bruka och sköta egendomen, nyltige och några jemväl nödvändige; att den nuvarande af sökanden uppförde caracters byggnad vida öfverträffa!’ en sådan byggnad, som honom åligger att i stället för den borttagna uppföra; att sökanden ej mindre genom denna byggnads uppförande än medelst nybyggnad eller ny inredning af kungsgårdens alla hus samt boningsoch ladugårdshus å utlägenheterne fått vidkännas ansenliga kostnader, äfvensom att under sökandens arrende-tid å kungsgårdens ägor åstadkommits odling af icke mindre än 109 tunnland a5 kappland eländig ängsmark. Och då Herr Friherre Löfvenskiöld genom ofvanberörde i hänseende till jordbruk och åbyggnader å kungsgården verkställde förbättringar, hvilka vida öfverstiga dem, som enligt lag och arrende-contrat honom ålegat, och hvarigenom äfven otvifvelaktigt kommer att i framtiden beredas en förhöjning af den lill Kronan nu ingående arrende-afgift, efter Utskottets tanka* förvärfva! sig ett billigt anspråk på erhållande af den sökte Stats-Utskottets Utlåtande, No ilo 21 sökte förlängde arrende-rättigheten, hvars beviljande och, under det af Herr Friherren erbjudne vilkor, måste för Statsverket medföra en obestridlig fördel, har Utskottet funnit sig ega allt skäl att tillstyrka, det Rikets Ständer måtte för sin del medgifva, att, efter utgången af det rörande Sundbyholms kungsgård nu gällande arrende-contract, Herr Friherre
Jag tager mig friheten erinra, hurusom Utsk:n i denna 11 § funnit, att 3 Stånds beslut icke varit tillfyllestgörande. Denna punkt lades af R. o. Ad. till handlingarne. 3:dje punkten, ang.-de S §. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tager mig friheten anmärka, huruledes Ulskm, i afseende å 5 §, har behandlat frågan på ett salt, sorn helt och hållet strider mot icke allenast hvad Utsk:n rör:de öfrige §§ tagit för afgjordt, utan äfven mot Riksd.Ordn:s föreskrift. Stånd öfverensstämma i fråga om denna §:s antagande sådan den blifvit föreslagen, så torde det ostridigt vara ett R. St:s beslut. Enär lageu i öfrigt icke anses 10 H. 03 498 Den 14 Maj e. m. förfallen i sin helhet, så måste, hvad dctaljerne angår, då 3 Stånd fattat ett och samma beslut, §:n vara afgjord och ej kunna rubbas genom det 4:de Ståudets dervid fattade beslut. Utsktn säga, att detta BondeStts beslut utgör grundvalen för hela BondeSt:s beslut; men om så skulle vara, så mäste också hela det beslutet förfalla, enär det strider mot hvad de 3 öfrige Stånden beslutat. För öfrigt har Utsk. äfvenväl helt och hållet orätt i sitt omdöme beträffande denna fråga. Den del af 5 §, hvaröfver BondeSt. lättat olika beslut mot de öfrige Stånden, utgöres egenil. af mom. litt. a), der nämnde Stånd säger, att beloppet af teckningssumman, eller grundfonden, skall minst till hälften utgöras af Bikets gällande mynt och för bolagets räkning i R. St:s Bank innestå, då deremot de öfrige Stånden beslutat, att 25 proc. af teckningssumman skall utgöras af Rikets gällande mynt. Hela skillnaden är således, att BondeSt. bestämt att hälften, och de öfrige Stånden att af teckningssumman skall bestå af riksmynt, n.b. att detta skall stå uti bolagsreglorne.
Fän en kortare tid än tvenne månader svårligen torde kunna vara tillräcklig för Markegångs-Taxornas insändande till Justitioe-Ombudsmannen, författandet och expedierandet af hans anmärkningar, deras utställande till corn. munication med vederbörande som Taxorne upprättat, insändandet af dessa personers förklaringar, tuålens föredragning i Kongl. Kamrnar-Col. legitim samt utfärdandet och kungörandet af berna I te Kongl. Collegii beslut; och hvilket dröjsmål åstadkommer icke allenast den högsta osäkerhet för alla de Rentegifvare och Reptetagare, hvilka med hvarandra uppgöra liqvid om Ren? tepersedfarne, emellan terminerna för MarkegångsTaxans upprättande och för dess slutliga pröfning i Kongl. Kammar-Collegium, under hvil. ken tid, å alla ställen Thomaedag, eller den dag, då tillsägelse om Rentepersedlarnes Jeyerering in natura eller utlösen efter Markegång, samt å många orter jemväl den 25 Februari eller levereringsdagen nu infaller; utan äfven en särdeles oreda för uppbördsverket , helst antingen debiterings-längderne måste uti de delar,som blifvit af Kongl. Kammar-Collegium ändrade , rättas och omskrifvas, eller ock, i fall med debiteringen skulle uppskjutas intill dess Kongl, Kammar» Collegii beslut blefvo kungjorde, uti vidlyftiga fögderier svårligen torde kunna medhinnas, att, inom uppbördsårets slut , upprätta behöriga uppbördsböcker, efter dem indrifva utskylderna och för Den I G Maj. för lie samma redovisa ; alltså och då ej mindre alla dessa olägenheter torde vara vida större, jin den nytta Riksens Högloft.
Och till höfvitsmän öfver tusende, och öfver femtio, och till åkermän, som hans åker bruka skola, och till uppskärare i hans säd, och de som göra hans harnesk, och det hans vagnar tillhörer. Edra döttrar skall han taga sig till apothekerskor, kokerskor och bakerskor. Edra bästa åkrar och vingårdar, och oljogårdar skall han taga och gifva sina tjenare; Dertill skall han taga af edra säd och vingårdar tiond, och gifva sina kamererare och tjenare; Och edra tjenare och tjenarinnor, och edra dägeligaste ynglingar, och edra åsnar, skall han taga, och uträtta sin ärende med. Af edra hjordar skall han taga tiond; och I måsten vara hans trälar. När I då ropen på den tiden öfver edar Konung, som I eder utvalt hafven, så skall Herren på den tiden intet höra eder. Men folket ville intet höra Samuels röst, och sade: Ingalunda, utan en Konung måste vara öfver oss; Att vi ock äre såsom alle andre Hedningar; att vår Konung må döma oss, och draga ut för oss, när vi före vårt örlig. Så hörde Samuel allt detta, som folket sade: och sade det för Herrans öron. Och Herren sade till Samuel: Hör deras röst, och gör dem en Konung. Och Samuel sade till Israels män: Går edra färde, hvar och en i sin stad. Och en man af BenJamin benämnd Kis, Abiels son, Zerors sons, Bechoraths sons, Aphiahs sons, en mans Jemini sons, en ärlig man; Han hade en son benämnd Saul, han var en dägelig ung man, så att ingen dägeligare var ibland Israels barn; hufvudet högre än allt folket. Så hade Sauls fader Kis borttappat sina åsninnor; och han talade till sin son Saul: Tag en af drängerna med dig, och statt upp, gack bort, och sök upp åsninnorna. Och han gick öfver Ephraims berg, och genom det landet Salisa, och de funno dem intet. De gingo igenom det landet Saalim, och der voro de intet.
För öfrigt torde det skäl till bifall å Utsk:s förslag, som Frih. Wrrede anfört, göra tillfyllest, hvarförutan jag, i afs:de å Hr v. Troils förslag, får anmärka, att det icke torde gå an att i det ifrågav:de mom. nämna endast Pröfnings-komitén, utan att åtminstone en hänvisning till Taxeringskomitén måste der finnas. Frih. Wrede: Då en person, i den embetsställning, som Hr Printzensköld innehar, kan här ega rätt att fordra, att hans utsago tilierkännes vitsord, och Hr Printzensköld medgifvit riktigheten af hvad jag förra gången yttrade, har jag ingenting vidare att i saken säga. Hr Printzensköld: Med anledn. utaf Gr. af Ugglas yttrande ber jag att få erinra derom, att det är en stor skillnad emellan nu gällande författmr rörande besvärsrätten öfver Taxerings-komités beslut, ang:de debitering af bränvins-afgiften samt besvärsrätten öfver Taxerings-komités beslut i bevillningsmål. Denna skillnad består deri, att taxerings-åtgärden i sednare fallet alldeles icke anses ega laga verkan förr än Pröfnings-komitén granskat och godkänt densamma, så att taxeringen först är fullkomnad genom Pröfnings-komiténs beslut, hvarföre ock BevillningsFörordmn omtalar, huru besvär kunna anföras först öfver Taxerings-komités och sedermera öfver Pröfnings-komités beslut, men tillägger genast, att taxering, som blifvit af Pröfnings-komité godkänd, skall gå i verkställighet, utan hinder af deröfver fullföljd klagan. Nu har genom Utsk:s förslag 408 Dan 18 Juni. bestämmandet af kannetalet för bränvins-minuterare och utskänkare blifvit satt i lika kathegori med bevillnings-taxeringen, emedan Pröfnings-komitén fått lika makt i förra fallet, som den f. n. eger i det sednare.
Hugos befallning, blifvit uteslutet vid tryckningen; men om någon läsare derföre skulle interessera sig, äger han att vända sig till Akademiens n. v. Sekreterare, som är anbefalld att skicka den hugade fullständigt protokollsutdrag utan lösen. Sedermera fortfor Ordföranden: De trenne öfriga skrifterna hafva på ett mera utmärkt sätt fästat Akademiens uppmärksamhet. Den ena, med valspråket: ”Sjutton och en half skock millioner granater. Sergeant Albert,” röjer en rask och hurtig ton, men är något kort, och bevisen alltså för ofullständigt utförda. Likväl, ehuru blott ett pris blifvit utlofvadt, kommer den dock att extra belönas. Jag bryter således namnsedeln, och läser: Henrik Löwenstjerna! Lycka till, min son! Upprigtigt sagdt, hade jag knappt trott dig derom. I belöning undfår du min fågelbössa, till hvilken jag märkt att du länge haft ett godt öga. Träd fram, Jägmästar Henrik Löwenstjerna, och emottag ditt pris! Ordföranden räckte sin son bössan, hvilken Jacques, enligt förut gifven befallning, redan inburit. Han fortfor derefter: N:o 6, med valspråket: ”Det är menniskans högsta problem att finna harmoni mellan verklig ren sed, och verklig ren lycka. Inledn. till Det går an,” röjer icke blott en öfvad talent, utan äfven mycken qvickhet, mycken styrka i bevisningen, och saknar dessutom icke philosophisk blick. Denna skrift kommer att på ett lysande sätt honoreras, nemligen med fullblodshästen Flamingo. I namnsedeln, som jag nu öppnar, läser jag namnet Frans Reinhold Löwenstjerna. Träd fram, Brukspatron Frans Reinhold Löwenstjerna, herre till Edsbacka och Sekreterare i Akademien på Jagtslottet! Som Flamingo är en häst, så finner du, att han icke anständigtvis kan inledas här, i Akademien, men han står när som helst till din disposition.
St. i und. anhålla, det K. M. täcktes, med ändring af hvad K. förordn. af d 17 April 1828, ang:de upphörande af CommerceCollegii domsrätt i vissa mål, uti detta afseende innehåller, i nåder stadga: att äfven mål, som angå förbrytelser mot författningarna om oloflig inoch utförsel af varor, tullförsnillning, utoch inrikes seglation och varutransporter landvågen inom landet, (härunder jemväl inbegripna öfverträdelse!' af författningarna rör:de den allmogen i sju härader af Elfsborgs län samt städerna Borås och Ulricehamn beviljade handelsfrihet) hädanefter skola fullföljas i den Hofrätt, under hvars domvärjo underrätten, som målet handlagt, lyder; äfvensom att åtal emot underrätt för tjenstefel i dessa mål likaledes böra i vederbörande Hofrätt göras anhängiga och afdömas; lärande, i händelse K. M. härtill lemnar Dess nådiga bifall, de uti högstberörde nådiga förordning meddelade föreskrifter, ang:de tiden och hvad som för öfrigt vid ändrings sökande bör iakttagas, äfven varda härefter behörigen lämpade. Frih. Ehrenborgh, Gasp. Willi.? Ehuru jag, lika med Hr Stuart, skulle önskat bifall till Utsk:s förslag i sjelfva hufvudsaken, nödgas jag likväl, på de af Hr Stuart anförda skäl, förena mig med honom i begäran om återremiss. Det förhåller sig nemi. verkligen så, att i den meningen af TJtsk:s förslag, som lyder: hvarunder jemväl ansetts inbe gripna öfverträdelser af den åt allmogen i sju härader af Elfsborgs län samt städerna Bolås och Ulricehamn beviljade handelsfrihet, hafva orden: författningarna om blifvit uteglömda.
Först när jordbrukaren nödgas taga värd om sina kreatur, genom vallning på stora områden och tjudring på mindre, så att han kan å sina skiften begagna hvilket brukningssätt som helst, utan äfventyr att se sitt arbetes frukt förstörd genom ströftåg af kreatur, kunna de förhoppningar om ett förbättradt och väl ordnadt jordbruk, man fästat vid skiftesstadgan, fullständigt upfyllas. Det synes dessutom Ulsk:n vara klart, att eganderätten till jord först då är i allo stadgad och i åtnjutande af full helgd, när uprättandet af särskilda försvarsanstalter ej mer utgör vilkor för laglig Den 6 September f. m. 2G3 räll lill fred för jorden och derå befintlig gröda emot främmande kreatur.” ”Dessa åsigter, om hägnadernas menliga inverkan på landets kultur, liro inga hugskott för dagen. Härledda ur erfarenheten, delas de af landets mest uplysta jordbrukare, och vid de allmänna landtbruksmölen, som i sednare tider varit hällne, har denna vigtiga fråga utgjort ett ständigt återkommande öfverläggningsämne.