Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslaget till Allmän CrimininalLag har uti 21 Kap. 1 §, såsom motsvarighet till 11 Kap, 2 § M:sB:n, följande efter mitt omdöme vida bättre redaktion: »Sätter man upsåtligen eld å hus, byggnad, skepp eller annat, der menniskor bo eller vanligt eller veterlig! är att de eljest vistas, eller å något, hvar - Den 3 December e. m. ifrån elden till sådane boningar eller vistelserum lätteligen spridas kan, dömes för mordbrand till &c.» I fråga åter om påföljden för mordbrand, torde, åtminstone för de fall der ej synnerligen försvårande omständigheter äro för handen, lifsstraffet böra utbytas emot fästningsarbete från 2 till 10 år, efter domarens pröfning. Jag hemställer om en förändrad redaktion af 11 Kap, M:sB:n i enlighet med de åsigter jag här ofvan framställt. 2:o. Man har länge med skäl, i håga om Sveriges CriminalRätt, anmärkt att lagstiftaren i allmänhet fästat hufvudsaklig, om icke uteslutande vigt vid den genom en brottslig gerning upkomna följd och lemnat gerningsmannens onda vilja, i den mån sådan kan antagas, utan afseende. Så t. ex. är den till dödsstraff förfallen, som upsåtligen skjuter annan person eller genom annat våld afhänder honom lifvet. Misslyckas åter den onda viljan och felar skottet eller följer ej döden af våldet, har domaren att å den brottslige tillämpa endast en obetydlig och gerningen ingalunda motsvarande bestraffning. Till någon del har visserligen denna brist i lagstiftningen blifvit afhulpen genom K. Förordn. d. 19 Aug. 1845, hvilken bestämmer böter från 16 R:dr 32 sk. till 33 R:dr 16 sk. eller fästningsarbete från 3 till 6 månader för den som oträngd, af vredesmod drager eller reser knif, svärd eller annat lifsfarligt vapen och dermed tillfogar annan skada, såsom lyte, sår eller blånad; och botes för skadan dessutom serskildt enl. lag. Härigenom är likväl, efter mitt omdöme, allenast början till en riktig lagstiftning i detta ämne beträdd.
Den, som, med bifall lill Stats-Ulskottets hemställan, vill att anslaget för Försvarsverket i allmänhet, eller Kongl. Krigs-Collegii Departementer, oberäknadt de af rolefrihets-afgifterne utgående 22,5oo R:dr, bestämmes till 644>‘66 R:dr 3a sk., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer nämnde anslag alt, oberäknadt de af rotefrihets-afgiflerna utgående 22,5oo R:dr, utgöra 696,000 R:dr. Genom 75 Ja emot 44 Nej, har blifvit bestämdt, att ifrågavarande anslag skall utgöra 644>*66 R:dr 3a sk. Åttonde Voteringen. Den, sora, med gillande af SLats-Utskottets yttrande, anser, att, utöfver det för VitterhetsHistoriaeoch Antiqvitets-Academien beviljade anslag af 4,600 R:dr, det ifrågasLällde serskilda anslaget af i,5oo R:dr till jettoner och pris-utdelningar, icke bör beviljas, voterar Ja; den, det ej vill , Nej, Vinner nej, kommer jemväl nyssnämnde i,5oo R:dr att anvisas, dock utan att för jeltoner afses, och anslaget således att sammanlagdt utgöra 6,100 R:dr. Vid voteringssedlarnes öppnande, hafva befunnits 65 Ja och 54 Nej, hvadan den här förut omförmäide ytterligare tillökning i Vitterhets-, Hisloriaeoch Antiqvilets-Academiens anslag af i,5oo R:dr icke blifvit beviljad. Nionde Voteringen.
Så frågar jag mig mången gång, och tänker, Hur rik jag är! Jag blickar då mot skyn Med rörelse, och tackar den Försyn, Som, fogande min lefnadskedjas länker, Mig lyckan i förnöjsamheten skänker. O du, min Vän! som, under glädjens dar, Så troget följde mig — och dröjer qvar Med samma trohet vid en sjuklings läger! Du, som af ingen letad undflykt rycks Ifrån min sida ... förrän ögat lycks, Och handen, domnad, intet uttryck äger, När af din varma hand, för sent! hon trycks Som gör kring Pindens ängd så mången resa, Att söka blommor utaf lukt och glans, Som titta upp bland snön, men späda, glesa, Och tyckas längta efter sol och ans Och, när du hunnit knyta hop din krans, Då är du nöjd — då, mera säll än hjelten Af rika segerbyten, hastar du Att fägna enslingen, som blott ännu I år hört talas om de glada fälten ... Och torkar, lätthändt, febersvetten af, Och ger dig sjelf åt stapplaren till staf, Lik engeln åt en vacklande Tobias Och lofvar återse mig snart härnäst, Och lofvar reda till en glädjefest, När jag ur fängelset af Maj befrias: O du! — Du väntar intet mer af mig Jag tackar Gud för skänken utaf dig. Kom, Broder! — Redan, förd på milda flägtar, Den unga våren lägger doket af Och vinkar — med en englahand, som mäktar Att välta stenen från naturens graf Han vinkar oss ... O! var ännu min staf! Dit vill jag, på den ålderstigna klippan, Att helsa solen i sin morgonprakt Dit vill jag, i den stilla dalens trakt, Att välkomna min vän, den blyga sippan ... Led mig! det stora templet öppet står, Och jag vill offra — offra glädjens tår! Än, lik det späda barnet, jag försöker De första fjäten, vågande och svag: Men våren, vänskapen och friden öker Min styrka och mitt mod för hvarje dag Snart räcker jag en liflig hand och talar: ”Än dröjer lifvets Maj. I lugna dalar ”Vi svärme kring och utså hoppets frön.
Det bittra tadel, hans framställning af vissa perioder af Svenska aristocratiens historia rönt från den andra sidan, uppmanar mig likväl att nu, då jag instämmer i imfvudtendensen af denna framställning, förklara, det jag uppfattade dess ändamål vara, att genom historiska fada bevisa, huru mycket man kan bedraga sig, då man, hvilket tinder discussionen blifvit yttrndt, anser det aristocratiska elementet i Staten, som hittills utgjorts i Sverige af adeln., såsom ett naturligt. och säkert ”stöd för thronellJag har läst denna del af Svenska historien på samma sätt sorn Hr Emil von Troil; men detta hindrar ingen annan att läsa den på ett annat sätt, utan att derföre förlora min aktning. Jag anhåller nu att, såsom ett tilllägg, få i korthet betrakta principen af s. k. allmänna val ur en synpunkt, som ingen föregående talare vidrört. Den 4 September f. m. 133 Det vigtigaste inkast, man gjort mot införande af allmänna val och begagnat som skäl för bibehållande af ståndseller classval, är utan tvifvel det, att den historiska continuiteten derigenom skulle helt och hållet brytas. I stället för att reformera och, efter tidens anda, utbilda och förbättra representationen, skulle man omstörta det bestående och bygga pä en för oss ny och opröfvad grund. Vi hafva redan många exempel på att man kan läsa historien på flera olika sätt, och deraf draga alldeles motsatta slutsatser. Jag vill här lemna ännu ett prof derpå. Författaren till den af de couservativa så mycket berömda brochuren: ”Ett ord i den stora frågan om en förändring af nationalrepresentationen i Sverige, ” yttrar sig-, såsom premiss (ill ståndsvalens bibehållande: ”På odalmannafriheten hvilar den Svenska samhällsinrältningens grundval. Af denna frihet var bondens rätt alt i offentliga angelägenheter öfverlägga med Konungen, en naturlig föjd; de voro hans angelägenheter såväl som Konungens. Bonden infann sig personligen på tinget och förde sjelf eller genom lagman sin talan.”
Prosten har hunnit halfvägs mot dörren, då han vänder sig om och kastar fram, liksom i förbigående: – Det är sant – ni vet kanske icke, att grefve Bernstorff är död? Det rycker till i Struensees ansikte, och hela hans kropp skakas som af frossa. – Är han död? – Ja – säger prosten, med själasörjarens hela allvar och värdighet – han är död. Han har genom vishet, religion och fromhet häfdat sin karakter som en stor man ända till slutet, och det tros allmänt, herr grefve, att grämelsen under hans sista år förkortat hans lif. Doktor Balthasar ser härvid på sitt offer med en blick full af förebråelser, och blodet stiger Struensee till kinderna. Ni står, sedan vårt första samtal, två dagar närmare evigheten, och en dag betyder nu för er lika mycket som annars ett år. Ni måste då skynda att rädda er själ. Den vördige prosten säger detta med stor myndighet, och Struensee känner mindre sympati för sin själasörjare, men lyssnar dock höfligt till hans anförande. – Jag vet väl – ni tror för tillfället hvarken på, att det finns ett lif efter detta, eller att ni har en odödlig själ. Ni känner ännu icke era fördelar. Ni tror ännu på sanningen af er mening, att människan endast är en maskin och drager däraf flera slutledningar, än den innehåller. Men ni vill väl icke utgifva den för annat än en filosofisk hypotes? Fången fixerar prästen spändt, ty han är högligen förundrad öfver den nu godmodigt öfverseende, humoristiska tonen; och doktor Balthasar fortsätter, förnöjd öfver lärjungens uppmärksamhet: – Låt oss då i dag betrakta saken från den synpunkten. Det är visserligen icke nödigt, att jag inlåter mig på ett omständligare bedömande af er hypotes, ty att det icke finns ett tillkommande lif, kan ändå ingen bevisa ens från den utgångspunkten. Men jag vill ändå göra det. Så kan ni åtminstone icke misstänka mig för att vilja öfverraska er! Han småler redan segervisst och räcker fram sin snustobaksdosa, snusar sedan själf med högsta elegans, knäpper bort några tobakskorn från sitt krås och talar vidare:
Ledamöter hade för några dagar sedan gjort tillkännagifvanden, som intyga;, att de sjelfva så ansett saken.” RiddarhusSecreteraren Herr Silfverstolpe gaf såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet upplysningsvis tillkänna, ”att denna fråga, såsom hörande till Riksdagsordningen vore i Utskottet under öfvervägande.” Herr David von Schultzenheim yttrade sig, ”att ehuru han för sin del ansåg lämpeligt, att visse högre Embetsman icke böra få sitta i Utskotten, trodde han likväl, att, genom deras uteslutande från plena, Ridderskapet och Adeln skulle betaga sig sjelf frugten af deras högre kännedom af Allmänna sakerna.” Riksdagsordningen korn i dagsljuset 9 Månader efter RegeringsFormen. Den stadgade uti 4i § att Säte och Stämma uti Ståndens p^éna icke skulle de högre och ansvarige Styrelsens Organer förnekas. Men att de i Utskott och val till UtskottsLedamöter icke skulle få deltaga. Och den tilläde: ”hörande i öfrigt och i allmänhet iagttagas, att i mål, som personligen röra en Ledamot af något RiksStånd, må han väl i plena eller Utskott Öfverläggning garne, men ej besluten, öfvervara. Tillämpningen af detta stadgande skulle na} futligtvis oftare komma i fråga inom Ridderskapet och Adeln, än innom de andra Stan - Den 20 Januarii. den; och det år att beklaga,’ att detta stadgande icke blifvit upptagit i någon af de trenne RiddarhusOrdningarne, som Ridderskapet och Adeln sedan Constitutionens införande faststålt. Orri under de tvenne första Urtima Riksdagarne det icke kom i fråga, att göra sig redo för Lagstiftarens mening i RiksdagsOrdningens 41 samt att bestämma, huru långt den inskränkning i de ansvarige Embetsmånnens Riks. dagsmannaråft, som deni a <jj. antyder, skulle sträckas, må sådant icke väcka vår förundran. Under den första var uppmärksamheten odelad fästad på Thronföljarevalet. Under den andra Örebro
men enär de lagstadganden, som bestämma formen och beskaffenheten af fullmakt att för annan syssla, för att den må vara gällande, icke innehålla, att fullmakten ovilkorligen skall vara för viss namngifven person utfärdad, hvarföre ock antagas måste, alt det icke vore någon betaget, som sådan fullmakt utgåfve, att efter eget val ställa den antingen 14 B. St. Jast. Ombudsm. Ernb.-Berättelse för är 1848. på viss person elletinnehafvaren af fullmakten, sami elen af Anders Andersson vid ofvanberörde lilllälle hos Rådslufvurälten föreledde fullmakt jemväl i öfrigt varit till formen öfverensstämmande med lag, vid hvilket förhållande Rådstugurätten saknat all anledning att fullmakten i anseende till dess ordställning ogilla, samt den omständighet, att Nilsson den 6 Juli och således senare, än han låtit hos Rådstugurätten göra framställning att erhålla dom i bördest visten, genom sin å fullmakten meddelade påskrift, innefattande uppdrag att skyndsamt verkställa, hvad uti fullmakten blifvit dess innehafvare anförtrodt, undanröjt all verkan af Nilssons derförut framställde begäran, att dom måtte i saken meddelas, och Rådstugurätten följaktligen origtigt förfarit deruti, att Rådstufvurätten, efter hvad förr omnämdt blifvit, den 25 September icke afskrifvit målet och börde.skillingen till Nilssons omhud öfverlemnat; hvarföre kongl.
Vidare böra vi erinra oss, att det var en fredlig tid i Europa då så väl 1838 års påkänning, som sista krisen inträffade, hvilka förutseendet väl är pligtigt att beräkna skola tid efter annan åter inträffa, men som lättare i samma förhållandenas krafter, hvilka framkallat dem, äfven finna sina naturliga botemedel; men jag tror, att det är vågadt att förutsäga, att icke andra tider, mera kritiska tider med deras inflytande kunna inträffa, och då kunna mera allvarsamma faror uppstå. Kriserne i handelsoch kreditförhållandena blifva ändå större, fordrande större krafter att mötas med, hvilka sålunda ej i förtid böra förskingras. Jag anhåller om afslag på Utsk:s tillstyrkande. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Den sista värde talaren har uppträdt till vederläggning emot de af Ulsk., i betänk, anförda skäl; och jag anhåller derföre att något närmare få skärskåda samma vederläggning. Otsk. har såsom skäl antagit, att silfrets värde bör vara erkändt inom landet, såsom ett slags vilkor för realisationens bestånd. Ulsk. har dock dervid förfarit ganska varsamt, då det icke yttrat att realisationens bestånd endast och allenast skulle Den i Mars f. m. 63 bero deraf, att silfver vore i rörelsen, men ansett att realisationen förstärkes deraf. I anledn. af hvad Hr Rosenblad yttrat, torde det tillåtas mig anföra en möjlighet, som gjort sig gällande under förflutna tider, eller den, att vi ännu en gång skulle få antaga den förut ofta anlitade utvägen att utgifva sedlar utan motsvarande valuta. Jag har trott att då silfver förut vore ute bland allmänheten och således dess värde erkändt från den sidan, så skulle såväl arbetaren, som säljer sitt arbete, sorn producenten, hvilken säljer sin vara, kunna säga att de icke vilja sälja deni för sedlar; hvarigenom på förhand omöjligheten skulle vara ådagalagd att utgifva dessa sedlar utan valuta, emedan de icke skulle blifva i allmänna rörelsen mottagna. Hr Rosenblad har velat bestrida detta, då han säger, att livar och en, som får sedlar, ju kan gå till banken och för dem tillvexla sig silfver.
N:o 114. vid borde helt enkelt kunna tillgå sålunda, att då någon ville förskaffa sig ett penningelån, emot siikerhet af större eller mindre del af sin lösegendom, borde en förteckning å lösegendomen upprättas med värde särskildt för hvarje persedel och sedan ordentlig pantförskrifning deraf följer, såsom säkerhet för ett visst, emellan långifvare och låntagare, aftaladt belopp med ränta; och sedan sådan afhandling vore å nästa söndag efter dess upprättande från predikstolen uppläst samt uti inteckningsprotokollet intagen, i stad inom åtta dagar och på landet vid det lagtima ting, sorn näst efter en månad infaller efter det afhandlingen vore upprättad, skulle långifvaren ega säkerhet, i likhet med hvad om inteckningsrätt i fast egendom finnes stadgadt. Till följd häraf föranlåtes jag vördsamt föreslå, att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 20 November 1845, angående lösöreköp, Rikets Ständer för sin del måtte besluta, det lösegendom, specifikt förtecknade och med åsatt värde på hvarje särskild persedel, efter det afhandlingen derom vore å nästa söndag efter dess upprättande, från predikstolen uppläst samt uti Rättens inteckningsprotokoll intagen, utgör laglig säkerhet för långifvare, i likhet med hvad om inteckningsrätt i fastighet finnes stadgadt. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. Anders Pehrsson, från Christianstads län. Häruti instämmer till alla delar Jöns Andersson, från Malmöhus län. ft::© 114. Af (ari Johan Svensén från Calmar län, om Smålanda Husarregementes förändring till infanteri.
5 Denna motion, hvilkens innehåll hufvudsakligen instämmer med den reservation, som finnes bifogad det vid förra riksdagen af Statsoch Lag-Utskotten afgifna förberörde Betänkande, har, med stöd af 43 § Riksdagsordningen, Sammansatta Statsoch Lag-Utskottet till pröfning förehaft; och ehuru Utskottet, lika med motionären, anser det vara för samhällets fördel nödvändigt, att i möjligaste måtto förekommes, det Statens embeten och tjenster må innehafvas af otjenstbara personer; likväl, och med aiseende å ej mindre de åsigter i ämnet, som vid förra riksdagen blifvit af Rikets Ständer uti deras ofvanomförmälda underdåniga skrifvelse åberopade, än äfven derå, att, till följd af den vid denna riksdag embetsoch tjenstemän beviljade provisoriska löne-tillökning, svårighet skulle uppstå att bestämma efter hvilken grund den pension borde beräknas, som borde tilläggas en på ofvanberörde sätt afskedad embetseller tjensteman, förutsatt att ett sådant afskedande med bibehållande oförändrad af 36 § Regermgs-formen kunde ega rum, anser sig Utskottet för närvarande desto hellre böra afstyrka bifall till hvad motionären föreslagit, som det visat sig att sådane speciela fall, som lagförslaget afser, utan svårighet blifvit ordnade af Konung och Ständer gemensamt; och hemställer Utskottet derför vördsamt att hvad motionären föreslagit, icke måtte vinna Rikets Ständers bifall. Stockholm den 5 Februari 1858. Reservation är anmäld af Herr Henschen. 6 Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande M 52. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Febr. 1858, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i I7:de kapitlet 5 § Rättegång s-balken samt Kongl, kungörelsen den 20 November ■1845, i fråga om ersättning lill vittnen.
Det vore s y n d att säga, att den gamle presidenten företer någon hofmannatyp, groflemmad s o m han är o c h m e d grofhuggna anletsdrag, inramade i en krans af hvitt skägg. Men så som han ser ut är han en favorit h o s de rättframma o c h kraftiga boerna — en urbild af seghet o c h gammaldags rättskaffenshet. AF F Ö R IDUN A. BORTOM HAFVET. V Olffa Olsson foto. SÖDERTELJE NYA BADHOTELL. H v i slutar du ej att intala mig sådant, som d u måste ha lärt därnere i mörksens o c h d ö d - sens rike. Och jag, arme dåre, hvi lyssnar j a g till dina ord, hvi söker jag ej undfly ljudet af ditt tal, s o m j a g skulle söka rädda mig undan h u g g o r m e n s bett? D o c k, hvart skall jag fly? — O m jag ser ut g e n o m gallerfönstret, skåda mina undrande blickar den blåa, ändlösa vattenytan, o c h jag h ö r din fråga, medlidsam o c h på samma gång g ä c k a n d e: &gt;Hvad vet du, okunniga jordevarelse, o m det, s o m finnes där bortom? » Lägger j a g mig på mitt läger, sluter mina ö g o n o c h söker m e d gudeliga tankar bringa den onda rösten till tystnad, så g ö r du, lede frestare, själfva skriftens ord till en snara för min fot. I L D, O B Ä N D I G, full af hänsynslös kraft drager nordanstormen öfver stad o c h land. H ö g a furor böja sig i stoftet för den mäktige, stolta böljor skria i vanmäktigt raseri för hans gisselslag, o c h mörka m o l n jaga hvarandra i skoningslöst kretslopp. Endast ett förmår luftens h ö g a majestät ej störa i dess lugna ro, ej väcka ur dess hundraåriga sömn. Detta ena är ett fängelse, ett fängelse för tanke o c h känsla, vilja o c h gärning.
Prostetunnor, spanmålsanslag till 8®* f 24 Nummer 1 Betänkanäet m, m. Protokoller, Rikfi-stftndens, tryckning ock utdelning af 325. Provincial-Lii/eareanslag för , , 89. Q Qvarnare beskattning, förändrade grunder för Qvarnström, J E., nedsättning i ett arrende. Qvicksunds lättare öfverfart derstädes. Qvismaren och Hjelmaren, sänkning af E, Ramsjö kapell, anslag till predikant vid 90. Ramström, gratifikation eller pénsion för 270. Rankhyttan, underhåll af kungsladan vid 88. Remisslage anslag för ... gg Reseoch Traktaments-penningar örn lörändring af anslagen dertill 245. Reseoch undersöknings-kostnader för allmänna arbeten 163. Rese-reglemente, om förändring deruti 245. Rese-understöd för fabriksoch handtverks-arbetare 178. till industri-expositionen i London . 126, 144 Reserv. 23 Hummern i Betänkandet m. cn. Re servförvadet för Beväringsmanskapet 161. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 B i H A N G TILL u«ni« iiM-ntniu IP ii t) 'i' 0 0 D Ii I, VID Urtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1834 och 1835. SJETTE SAMLINGEN. 1—: Hftielnin gen: Banco-U t,skot tets Memorial, Utlåtanden och Be tänkanden. rd* b Mm mm m * Barico-Utskottets Betänkande Ar:o 120. Ankom till Exp.-Utsk. den 9 Aprfl. Betänkande} i anledning af Herr Nordenankars motion, angående de till Bankens disposition reserverade vinst-medels användande till uppköp af Riksgälds-Contorets Obligationer. Genom Protocolls-Utdrag. af den 16 nasti. Februarii, har Höglofl.
Emot Utskottets nyssberörde Betänkande, hvilket samtl. Riks-Slånden till Utskottet återremitterat, har, jemte åberopande af Herrar Holms och Hesslesj Betänkandet bifogade reservationer, blifvit hufvudsakligen och allmännast anmärkt följande: För omvårdnaden om den omyndige börde man ej åsidosätta en mängd andra samhälls*åligganden. Lagstiftningens vigligaste föremål vöre att ställa hvar och en medborgare i det förhållande, att han kan uppfylla sina förbindelser lill andra, utan att behöfva åsidosätta dem han eger emot sig sjelf. Så vore likväl icke förhållandet nu medförmyndare. En person måste alltid mer eller mindre skadas till sin egen credit, i samma mon han visade sig hjelpsam i emottagandet af förmynderskap; och detta föranledde, att allt större svårigheter mötte för erhållandet af redbara förmyndare, och att sällan någon verksam manr som följaktligen behöfde begagna sin credit, vågade påtaga sig detta kall. En annan väsentlig olägenhet af de tysta förmonsrätterna vore den, att förmyndare sällan kan bereda fullständig intecknings-säkerhet för den omyndiges medel, emedan det icke gifves något sätt att vinna säker upplysning, huruvida låntagaren innehar sådan befattning, som med någon tyst förmonsrätt redan på förhand graverar hans fasta egendom. De fall, då förluster i följd häraf uppkomma, voro icke sällsynte. Mångfalldiga tvister om förmyndare-redogörelse hade sin grund deruti. Man hade talat för de omyndigas väl; men då man undersökte hvilka dc äro, så måste man studsa tillbaka vid erfarenhetens upplysning om det högst obetydliga antal myndlingar, hvilka genom lagförändringen kunde hafva något att äfventyra. De fleste myndlingar på landet vore nemligen jordegare och hade inga capital, och dem anginge frå_ Dih. till R. St. I 22;dra Häftet. 2 Lag-Utskottels Utlåtande If.a lfa. gan således icke.
I detta fall h a r den svenska gymnastiklärarinnan en vidsträckt enskild p r a k t i k och några .sjukdomsfall, som med lycklig framgång beh a n d l a t s med massage, ha stundom förskaffat ihenno den ärofulla titeln » doktor » Af skol a n s högt aktade föreståndarinna, miss Dows, wmfattas E s t h e r Schermanson med synnerlig bevågenhet, och det förtroende såväl den svens k a gymnastiken som den svenska gymnastiklärarinnan ingifvit, bevisas bäst däraf, att E s t h e r Schermanson efter svenskt mönster i ' detalj fått ordna det hela såsom hon vill hafva •det. Således har hon haft glädjen att från S t o c k h o l m efter samråd med Gymnastiska cent r a l i n s t i t u t e t s föreståndare och lärare få göra Ibeställning på en fullständig gymnastikattiralj, suw med stort erkännande blifvit mottagen, berömd och beundrad, något som särskildt gladt hennes varmt fosterländska hjärta. Ty trots det att hon h a r sin verksamhet utomlauds och större delen af året vistas där — i-oiniuarferierna tillbringar hon i hemlandet — ä r E s t h e r Schermanson en ä k t a svenska, frisk och sund till hela sitt väsen som en nordisk sommardag, full af glädje och lefnadslnst, enkel och anspråkslös, varmhjärtad och trofast och därför innerligt afhållen af alla, som lära känna henne. Något som mycket h ä r m a r den unga svenskan är, att några af de skottar, hon kommit i samtal med, äro så » förfärligt okunniga », att de förblanda Sverige med Norge och anse henne för en norska eller en » svenska från Norge ». D e t är naturligt, a t t hon vid sådana tillfällen med all den fosterländska värme, hvaraf hon är mäktig, söker göra klart, att Sverige och Norge äro tvänne h v a r t för sig skilda riken, e h u r u med gemensam konung, och a t t Sverige är svenskt och Norge norskt samt att hon är en svenska, som af hela sitt hjärta älskar sitt land.