Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den utväg, han föreslagit, är inrättningen af beklädnadsoch remonts-directioner vid cavalleriregementerne och beklädnads-directioner vid de till infanteri reducerade cavalleriregementerne. Anders Danielssons förslag innefattar följande: 1:0 Att vid hvarje indeldt cavalleriregemente, eller såsom särskild corps organiserad del deraf, äfvensom vid de efter träffade ofverenskommelser nu såsom fotfolk tjenstgörande f. d. rytterier, skall tillsättas vid de förra en beklädnadsoch remontsdirection, samt vid de sistnämnde en beklädnads-direction, så framt de ej åter ingå i Cavalleritjenstgöring, dä regementsdirectionen äfven täger befattning med regementets remontering. 54 2 Besv. och Ekorn litsle Betänk anden» 2:0 Denna direction synes honom böra bestå af Landshöfdingen i det Län, inom hvilket större delen af regementet är förlagdt, Regements-Chefen eller Befälhafvaren, 2:ne Ryttmästare eller Capitainer, efter öfverenskommelse inom regementet, samt en Rusthållare för hvarje Esquadron eller Compagnie, hvilken valjes af samtelige Rusthållarne inom compagniet efter hemmans andel och i enstämmighet med inskrifningsrullanj och har han härvid tillagt, att han anser den Landshöfdingarne tillagde myndighet, att kalla ledamöter till beklädöadsdirectionerne, inom indeldta infanteriet, så mycket mera olämplig, som dels rotehållarne icke tunna vid förvaltningen af egna medel anses representerade af personer, dem en offentlig myndighet efter godtfinnande nämner, dels ock, att den farhogan tilläfventyrs kan uppstå, att rothållarnes rätt och bästa ej tillräckligen vårdas af en på sådant sätt tillkommen direction. 3:0 Af dessa således valda ombud för rusthållarne ombytas årligen Q:ne först efter lottning, och sedermera i den ordning, de i directionen inkommit.
Vidare säger Hr Wahlström: »att läsordningen ådagalade en ensidig öfverskattning af den bildande kraften hos språkstudier och dit hörande formela öfningar, med tillbakasättande af sakämnena, i det att språkstudierna i allmänhet uptoge mycket mera än hälften af timantalet i veckan och att de, som egnade sig åt studiet af de gamla språken, komme att derå använda nära en tredjedel af hela lärotiden; att motionären, som ansåge antikens studium vara af högt värde och utgöra ett väsentligt moment i den högre medborgerliga bildningen samt i hög grad lämpa sig för utveckling af rättsoch samhällsbegreppen, dock funne uti Skolstadgan alltför hufvudsaklig vigt vara lagd på en hop exercitier och skrifveri, till och med i Grekiskan, så att upmärksamheten droges från innehållet till frasen och kunskapen lätt försinade till ett tomt formväsende utan anda och innehåll; att den i förra Skolordningen påbjudna undervisningen i moral filosofi blifvit ur sednaste författningen utesluten äfvensom upfostran beröfvats dess nationela karakter genom underlåtenheten att föreskrifva undervisning i landets författning; att årskurserne voro så högt tilltagna, att deras behöriga inhämtande icke kunde äga rum utan öfveransträngning af lärjungarnes själskrafter.» Till en hvar, som till och med endast ytligt känner vårt undervisningsväsende, som icke genominstängning i skolrummet blifvit inbyrd i blott rutinära begrepp om undervisningsväsendet, utan som har friskare åsigter af lifvet, hemställer jag, huruvida denna anmärkn. är grundad eller icke. Ju längre åtminstone jag kommit fram i lifvet, destomera bar jag med ledning af undervisningen i min egen ungdom och den erfarenhet jag i mognare ålder samlat, kommit till den öfvertygelsen, att, hvad angår undervisningen i elementarläroverken, den hos ungdomen inpräglar den föreställningen, att bildningen består nästan uteslutande i gloskunskap. Jag frågar, om icke pluraliteten af eder, mine Hrr! skall med mig instämma deri att någon förändring måste göras, och säkert väntar jag medhåll härom af dem, hvilka för sitt andliga och lekamliga lif behöfva annat än glosläsning. Men icke nog med Hr Wahlströms motion.
M e n nu, då vi stå i begrepp att skiljas, kan j a g icke annat än för er upprepa, h v a d den där aftonen helt ofrivilligt undslapp mig, och hvarför ni säkert förlåtit mig. Ni har j u det? » » Ja, » hviskade hon. » Tack? Det är djärft, j a g vet det, ty j a g hvarken har eller är någonting ännu. M e n framtiden är min. Det torde dröja år, innan j a g får ett h e m att erbjuda er, m e n, Kerstin, säg mig ärligt och uppriktigt, vill ni taga en hederlig m a n s tro och löfte. Vill ni, och ni skall göra mig lycklig. » H e n n e s hjärta klappade v å l d s a m t, och kinderna brände under purpurrodnaden. Hon skyndade hastigt framåt. » Vill n i? » upprepade han sin fråga energiskt. Då såg h o n på h o n o m, och h a n måste hafva läst svaret i hennes ögon, ty h a n lade plötsligt armen o m hennes lif, drog henne intill sig och kysste henne: » Tack Kerstin, min älskling! N u är du min, och du skall icke ångra, att du gifvit din tro åt den fattige prästkandidaten. » Ingen m ä n n i s k a utom de två fanns så långt ögat k u n d e nå. A r m i arm fortsatte de nu sin väg framåt. Kerstin kände en stilla lycka värm a n d e inom sig. Och h a n, han talade m e d sådan tillförsikt om denna framtid, h v a r o m h a n visste så litet. » M e n det förblir frågade han. » Ja, Axel. » ju vår hemlighet, Kerstin? » Det var svårt att skiljas från den vänliga prästgården, och det var m e d tårar i ögonen. Kerstin satte sig i trillan för att fara till stationen. A x e l skjutsade henne och stod på perrongen och viftade m e d sin ludna m ö s s a, då tåget brusade iväg i vinteraftonen. - yjSJ. 1 SJÄTTE Kerstin kände sig alltmera beklämd, j u närmare hon kom det gamla hemmet, och bon blickade skygg ut genom kupéfönstret, då tåget åkte in på stationen i Y.
I detta fall anser jag deremot tvänne meningar lika bestämdt uttryckta, sorn då vid ett annat förhållande tvä Stånds röst gör pluraliteten och uttrycker Utskottets samfällta mening. Af andra har blifvit ytfradt, att rätta tiden för frågans afgörande är nu, sedan PrestStåndets afslag å förslaget om votering per capita åstadkommit, att det af de tre Stånden öilskade voteringssättet icke kan vinna kraft till lag. jag kan icke hnna, att Ridderskapets och Adelns beslut någonsin kan blifva beroende af ett annat Stånds, endast den kraft till verkställighet, hvartill fordras flera af de constitutionella rösterna, beror af MedStåndens beslut och Konungens sanction ; men hvarje af des^a röster, en gång afgifven, är i Grundlagsfrågor oåterkallelig, tills frågan å nyo blifvit väckt, för att vid annan Riksdag afgöras. Jag reitererar derföre min önskan, att icke det redan fattade beslutet upprifves. Den 20 juni. 489 Då Grefve Lilliencrantz härefter önskade att af Protocollet för den 12 Juni måtte inhämtas huru med föredragningen af förslagen till 38. §• Riksdagsordningen tillgått, ti 11- kännagaf undertecknad RiddarhusSecreterare , att detsamma ej ännu vore justeradt, eller ens fullkomligen färdigt. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham: Så mycket jag kan påminna mig om tillgången vid det Plenum då Grundlagsfrågorna först förehades, gjordes, efter den öfverenskomma ehronologiska ordningen , proposition till antagande al det äldre förslaget, om voterings-sättet per capita; men innan Ridderskapet och Adeln deröfver stadgadt $itt beslut, gjorde Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken en förklaring, att det sednare förslaget ej kunde komma i fråga, så länge det förra vore ©afgjordt, emedan den förlägenhet man derigenom arnat undvika, ej vidare kunde inträffa, 0111 voteringssättet per capita antoges.
Prot. 1844. 4 Sami. 1 Afd. 17 Hdft. 2 10 Stats-Uttkottets Utlåtande, N:o 48. na inträffa, då en fullständig tillämpning af Lagens föreskrift, i fråga örn den redovisande eller controilerande tjetfstemannens ersättningsskyldighet för förskingrade allmänna medel skulle tillskynda denne ett vida mera kännbart lidande , än som motsvarar den förseelse, hvartill lian kunnat göra sig skyldig, och Rikets Ständer hafva ock tillförene uti dylika fall på billighetsgrunder beviljat fullständig eller partiell eftergift af det till återbetalning lagligen ådömde belopp. Hvad nu förevarande fråga och serskildt den Kamereraren Dahlerus ålagde ansvarsskyldighet beträffar, så förekommer, på sätt uti Högste Domstolens den 22 Januari 1836 i ämnet afgifne utlåtande omförmäles, att Dahlerus icke i något afseende funnits besvärad att hafva deltagit i Krigs-Cassören Brattströms tillgrepp och förskingring af honom anförtrodde uppbördsmedel, eller, efter erhållen kännedom derom, sökt brottet dölja, utan tvertom varit den, som, genom hos Krigs-Collegium gjord anmälan , föranledt balansens upptäckande , samt att, i afseende på det genom undersökningen i målet utredde förhållande, att Dahlerus försummat att, i enlighet med Collegii arbets-ordning , tillhålla Cassören att genast i Banken insätta de medel, som under den 16 December 1830 och återstående dagarne af samma år, för Artilleri-Departementets Räkning till cassan influtit, samt, då dröjsmål dermed inträffat, sådant hos Collegium i behörig tid och ordning anmäla, Dahlerus till sitt urskuldande uppgifvit: att Brattström, sorn haft under sin vård medel, tillhörande flere Collegii Departement , derigenom kommit i tillfälle att med det ena Departementets tillgångar fylla ett annat
Jag lemnar helt och hållet det ekonomiska af frågan åsido; men det har hört till samma ledamots subjectiva mening att tillika förklara, det vära förfäder med så stor sakkännedom ordnade skolorna pä det sätt, som de nu äro inrättade. Denna sats är för mig icke ny, utan framställes ofta af dem, som uti allt vilja motsätta sig alla reformer. De anse alllid vära förfäder vara klokare än den nu lefvande generationen. Att anställa en exact jemförelse emellan den försvunna generationen och den närvarande är, såsom hvar och en inser, omöjligt, och af denna omöjlighet härleda dessa personer ett argumentationssält för att emotsälta sig hvarje reform. För min del har jag sä ofta hört detta och trott mig finna, hvad man skulle kunna kalla, ulan ohöfviskhet, bara fraser deruti, att jag icke anser att Ståndet dervid bör fästa någon uppmärksamhet. Visserligen voro våra förfäder ganska käcka och kloka män; men att vilja neka den nu7 H. 4 26 Den 1 Februari f. m. varande generationen större kännedom i detta ämne, torde ieke numera böra erkännas såsom ett axiom, fastän det icke kan inpassas i den siste värde talarens mathematiska vetenskap. Sedan jag nu yttrat mig öfver de egentliga skälen, hvarpå de båda talarna fotat sin anhållan i sak, så kan jag icke undgå, att i allmänhet reflectéra öfver hvad som blifvit sagdt om Ekon.Utsk. och om dess obehörighet och oförmåga att behandla detta ämne. Det tillhör icke mig att taga Ekon.Utsk. i försvar, men det tillhör mig, såsom ledamot af representationen, att fälla ett allmänt omdöme öfver alla våra Ulsk., och jag vet i sanning icke alt detta Ulsk. har visat sig på något sätt mindre qvalificeradt att uppdaga de dit remitterade motioner än de öfriga Utsk:n. Jag skulle tro, att om det vore i allmänhet rätt att, såsom man säger, slå personer öfver en bank, man skulle kunna tilldela Ekon.Utsk. samma testimonium academicum, som de öfriga Utskm.
JVs 273, och der slår alt ”företagandet och nlförandet af de smärre jernvägsanläggningar inora landet, som för kommunikationer af mindre utsträckning erfordras, må ankomma på den enskilda industrien och företagsamheten. Nu är den ifrågavar:de jernvägen just en så beskaffad bana, att den torde böra hänföras till dessa, om man så vill kalla dem, smärre hufvudbanor. Den äger visserligen en icke obetydlig vigt; men är dock sådan, att den icke i och för sig kan utgöra någon egentlig stambana, och således kan den icke hänföras till dem, hvilkas anläggning, enl. den upställda allmänna grundsatsen, tillhörer Statens åtgärd. För ifrågåvar:de banas fullbordande erfordras, enl. upgift, en summa af 1,414,000 R:dr. Detta belopp, långt ifrån att kunna kallas obetydligt, synes tvertom vara ganska ansenligt, och skulle, om det härtill beviljades, hindra utförandet af måDga i närvar:de stund mycket vigtigare företag. Jag vill visserligen icke lägga sten på börda och, genom hänsyftning på möjligheten af arbetets inställande vid Köping-Hult-banan, gifva en antydning om alt nämnde företag befinner sig i ett financielt betryck; men ett faktum är emellertid, att denna bana icke är färdig. Delta är icke utan betydelse för den i denna punkt föreslagna banan, och enl. mitt förmenande torde fördenskull de, som önska besagde banas bekostande af Staten, böra upskjuta afgörande! deraf intill nästa Riksdag. På grund häraf tror jag att äfven de ledamöter, som vilja gynna ifrågavar:de arbete, skola förena sig med mig i yrkandet om bifall till den förevande punkten. Gr. von Rosen: Jag gillar fullkomligt hvad Hr Bildt nu yttrat derom, att Stånden böra vara sina beslut trogna; men det kan dock gifvas undantag ifrån denna regel. Jag skall kunna nämna en bibana, hvilken jag förutser, att äfven Hr Bildt skall anse såsom en hufvudbana, nemi. Westgötha-linien ända till Carlsborg. Ingen kan väl säga, att icke denna linie är en hufvudbana.
Enka, Maria Charlotta Tuderus; och 3:o ang:de väckt fråga om försäljning af en kronan tillhörig tomt i Malmö. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda betänk. N:o 43, med förslag till föreskrifter, afseende dels alt 154 Den 21 Juni. ersätta uphörd Privat-bank, och dels att underlätta penninge-rörelsen i allmänhet. Frih. Stjernstedt, Jakob Theodor: Hrr Åkermans och Nordenfelts, betänk, bifogade reservationer anhåller jag måtte fä upläsas, och att jag derefter återfår ordet. Efter det denna upläsning förssiggått, anförde: Frih. Stjernstedt: BankoUtsk:s nu föredragna betänk, vidrörer 2:ne serskilta frågor; nemi. föreskrifterna i Banko-reglementets 215 §. "Om sättet alt fylla Privat-bunkernes sedel-utgifning i full en eller flere af dem skulle före nästa riksdag uphöra”, samt frågan om bildandet af s. k. ''''Filial-banker utan 'ändamål alt ersätta uphörd Privat-bank”. Pä de skäl som reservationerna innehålla, tillstyrker jag det R. o. Ad, behagade afsiå Utsk:s betänk, så vidt det röret: den sednare frågan, elier den om inrättande af ”Filial-banker utan ändamål att ersätta uphörd Privat-bank: samt återremittera betänk i hvad det angår Bankoreglementets 215 §. Om denna §, tillkommen under andra förhållanden än de närvartde, ej redan funnes i Banko-reglementet intagen skulle jag visserligen anse det mindre nödigt att nu införa några föreskrifter i den syftning som de ifrågavar:de, men då sådane redan finnas och deras borttagande möjligtvis kunde åstadkomma farhågor och dermed förenade störande verkningar, tillstyrker jag af sådant skäl §:ns bibehållande, ehuru med en något förbättrad upställning den jag föreställer mig torde medelst återremiss kunna erhållas. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
På desse grunder, och då det vore betänkligt att på en gång upphäfva alla i detta ämne gifne föreskrifter, utan alt utsätta någon annan påföljd förden, som skulle afskaffas; samt enskildt skriftermål, dervid förbrytaren, ostörd af andra föremål för betraktelser, endast sysselsattes med andliga, mäste uppfylla Religionens sanna fordran, i afseende på hans försoning med församlingen, lika tillräckligt som uppenbar kyrkoplikt, utan att medföra de olägenheter, som ifrån denna äro oskiljaktiga, bar Justitiae-Ombudsmannen ansett det förstnämnde lämpligen kunna användas vid alla de tillfällen, då den senare, enligt nu gällande stadganden, borde ådömas; i följd hvaraf Justitiae-Ombudsmannen föreslagit, att, i grundlagsenlig ordning, en allmän författning måtte beslutas och utfärdas af innehåll: ”att, med upphäfvande af hvad genom lag och serskilde ”författningar är vordet stadgadt, angående uppenbar kyrkoplikt och om ”ansvar för den, som vägrar att den undergå, i stället varder förordnadt, ”att i alla de händelser, der uppenbar kyrkoplikt, i förening med annat ”straff, såsom påföljd för brott, hittills egt rum, skall hädanefter till enskildt skriftermål dömas.” En härmed öfverensstämmande hemställan har äfven blifvit gjord af Herr Friherre Cederström_, Thurej Herr B. Örström och Riksdagsfullmägtigen Per Mårtensson från Jönköpings Län, hufvudsakligen på den grund , att uppenbara kyrkopliklen numera förlorat dess ursprungliga betydelse af en försoning med församlingen och i stället betraktades såsom ett straff, hvarigenom den brottslige blefve föremål för offentlig vanära; och är kynkopliktens upphörande derjemte yrkad, dels af Herr Prosten Sävej för de fleste i Lagen utsatte fall och ovilkorligen för första resan stöld, dels ock af Riksdagsfullmägtigen Eric Marmén från Upsala Län, för sistnämnde art af brott. Äfvensom Riksdagsfullmägtigen Sven Isacsson från Öland fästat uppmärksamhet derpå, att man genom förändrade föreskrifter borde söka att förekomma den förargelse, som ofta förorsakades af en brottslings vägran att kyrkoplikt undergå. Lag-Utskottets Betänkande_, JY:o 26.
Enår det likväl år attgelåget, att icke innehafvare af sådane inteckningar, efter det ihtecknings-såkerheten för fordringarna såmedelst upphört, kunna få tillfälle öfverlåta dem på andre, som deri kunna tro sig åga säkerhet, torde det böra fåstas ej allenast vid Konungens Befallningshafvandes åligg;ihde, att å alla skuldsedlar, Som vid utmåtnings-anctioh eller deraf följande liquidation företes, teckna cm och i hvad mon innehafvaren blifvit ef köpeskillingen godtgjord, utah ock vid Domerens, ott om inteckningars dödande, i de fall då det ej verk - Sil. till Ridd. o. Ad< Pr. 2 Band5 Den f Martu „ ståltes på grund af infriadt och Rätten förefedt skuldebref, låta underrättelse i Allmänna Tidningarne inflyta» Om remiss af detta Memorial till Lagutskottet anhåller jag ödmjukast. Herr Montgommerie, Cederhjelm Josias t Då jag nu för första gången höjer min röst i detta aktningsvärda Samfund, vågar jag utbedja mig Högloflige Ridderskapets och Adeln öfverseende med de möjligen förefallande bristerne i mitt framställnings-sått. Uppmuntrad af den tanken, att det år för kamraters vål jag talar, skall jag alltid äga den tillfredsställelsen, att om jag äfven ej skulle lyckas i mina önskningar, de alltid hårflutit af goda af sigter. Når Arméens löner sednaste gången reg. lerades och ökades, erhöll Wermlands FåltJågareRegemente äfven tillökning i sina löner, men blefvo dervid något vanlottade, så att ej allenast den reguliera Arméen, utan äfven Bevårings-Corpserne äga vida bättre lönevilkon Ödmjukast skulle jag derföre önska, att Befälet vid Kongl. Wermlands Fältjägare måti te komma i åtnjutande af samma löne_förmoner, som BevåringsCorpserne; hälst ehuru obetydlig, vi dock hafva någon tjenstgöring mellan exercice-tiden.
Bank begagna ett kreditiv af 100,000 R:dr, under vilkor: l:o att de större eller mindre summor, som, med begagnande af detta kreditiv hos Riks-Banken uttagas, skola, jemte 4| procent ränta för den tid, medlen varit af Förmyndare-kammaren begagnade, ovilkorligen till Banken återbetalas inom 12 månader från den dag, lyftning skett, samt 2:o att på Rikets Ständers pröfning må ankomma, antingen kreditivet får af Förmyndarekammaren begagnas mot afgifvande af till Banken utfärdad skuldförbindelse, undertecknad af Förmyndare-kammarens ordförande och ledamöter samt försedd med vederbörande kamererares och protokollsförandes kontrasignation eller om förmyndarekammaren derjemte skall vara skyldig att till Riks-banken aflemna hypotheker till belopp, motsvarande det beviljade kreditivet. Som Förmyndare-kammaren icke har att bedrifva någon så beskaffad rörelse, som förutsätter behofvet af en stor genast disponibel penningetillgång för ändamål på förhand ej insedda, kan Utskottet ej finna att Förmyndare-kammaren i och för sin närvarande verksamhet har behof af kreditiv, och Utskottet får, 46 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. i betraktande jemväl deraf, att kréditiv-rörelsen. genom öfverft-yttning till Diskontkontoret af kreditivet till Riksgälds-kontoret, erhåller all den utsträckning, sorn med tillgångarne låter sig förena, 36:o. afstyrka bifall till den gjorda framställningen om kreditiv till Förmyndare-kam maren i Stockholm. Beträffande de angående kassa-kreditiv meddelade föreskrifter, har Utskottet ansett annan ändring deri ej erfordras, .än som föranledts dels deraf att Riksgäldskontorets kreditiv komme att utgå af Handelsoch Närings-Diskontfonden och dels af Fullmägtigos utaf Utskottet gillade förslag att för uttag å kreditiv må få begagnas jemväl vexlar. Med några smärre jemkningar i ordställningen, torde den §167 motsvarande föreskrift böra erhålla följande lydelse: 37:o. Mom. 1.
De två första momenten af 7:e punkten äfvensom 8:e punkten i dess helhet. Afslogos. 10:e punkten. Med afslag å denna punkt anvisade Ståndet, till påbörjande af östra stambanan från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till 352 Prol.-Uldrag den 11 Mag 1863. trakten af Nässjö, det för anläggningen af sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp i jemnadt tal af 4,135,000 R:dr. ll:e punkten. Afslogs och Ståndet beslöt, att Rikets Ständer för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjerden samt till påbörjande af fortsättningen derifrån i ngtning åt Sala, bevilja ett sainmanräknadt anslag af 5,7r)4,000 R:dr R:mt hvarutaf 4,672,000 R:dr för banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten lör fortsättningen af denna jernväg till Sala. 12:e punkten. Afslogs. 14:e punkten. Med afslag derå beviljade Ståndet, till vestra stambanans framdragande till Klara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam för vestra och norra stambanorna, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Proposition, en summa af 3,070,000 R.dr R:mt. 19:e punkten. Återremitterades. 21:a punkten. Bifölls allenast med uteslutande af ordet »sålunda» på första momentets tredje rad. 29:e punkten. Afslogs. Den 11 Maj. Från Flederv. B onde-Ståndet.
Hvad nu angår Motionairens förra hemställan, rörande trädens qvistande, i stället för nedhuggning, på ömse sidor om allmän väg, anser Utskottet ett påbud i sådant hänseende dels ledande till olägenheter för de väglotts-ägare, hvilka bo på större afstånd från den väg-lott, de böra underhålla, dels att det blefve svårt, om icke omöjligt, påbudets efterlefnad tillbörligen controllera; af hvilken anledning Utskottet, för sin del, icke kan Motionen härom understödja; men föreslår dock vördsamt den ändring uti de i ämnet gällande förra Författningar, att från föreskriften om skogs eller buskars undanrödjande på ömse sidor om allmän väg må undantagas höjder, hvarest vattnet hastigt afrinner, samt sådan mark, der träden stå så glest, att de icke hindra vägens uttorkning. 16 Besv. och Oecon. Ut sk. Bet.'de. IV.o 6. Vidkommande åter den senare motionen om qvislars och grenars begagnande, i stället för växande unga träd, till vintervägarnes uppställning; så enär redan genom Kongl, påbudet af den 26 Öctober iy3o forbjudes, att vid gärdesgårdar nyttja unga klufna träd till så kallad Solck, med antydan, att i det stället bör göras bank af een och grang vistar, äfvensom skogsordningen af den 12 December 1734 förbjuder unga Talloch Gran-träds användande till gärdsgårds-stör, hvartill grenar af dessa trädsorter, jemte een skola begagnas, tror Utskottet sig böra ifrågavarande motion understödja, med den hemställan, att nyss omförmäld te förbud måtte tillämpas jemväl i afseende på vintervägars uppstakning, hvarjemte Utskottet vördsamt föreslår , att ett lämpligt vite må utsättas för den, som påbudet icke efterlefver; och att kungörelsen derom må en gång hvarje år till Allmänhetens underrättande från predikstolarne uppläsas; Lärande Rikets Ständer, i händelse Utskottets förslag vid ofvannämnde motioner bifallas, i enlighet dermed låta underdåniga skrifvelser till Kongl. Majrt ingå.