Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Andra talare åter hafva påstått, att detta lagrum qvarstår bredvid nämnde förslag, och det tror äfven jag; men man kan tänka sig möjligheten, att personer, som vilja lindrigt bedöma detta brott, anse det som ett gäckeri, och aldrig tillämpa den svåraste straffbestämmelsen. Om man vill framgång åt ett skärpt straff för detta, enl. min åsigt oförlåtliga brott, är det bäst, alt återremittera Betänk. Tankarne hafva varit serdeles delade i denna sak. Frih. af Ugglas och Hr von Hartmansdorff hafva ansett gäckeri af lättsinne vara ett svårare brott, än om det sker af öfvertygelse. Gr. Sparre och andra alldeles tvärtom. Jag och Hr Printzensköld, att brottet är enahanda, ehvad det sker af lättsinne eller högmod. För ett närmare förtydligande af Utsk:s mening, torde R. o. Ad. sålunda fiona en återremiss nödvändig. Hr von Troil, Sam, Gust.: Att det tillägg till 1 kap. 2 §:n M.B:n i det syfte LagUtsk. föreslagit, är af behofvet påkalladt, lärer väl ingen kunna på fullt alfvar bestrida, som något följt tilldragelserne inom Riket på sednare lider. Jag tror, att detta tillägg är så mycket angelägnare, som erfarenheten vitsordar, alt dylika förseelser blifvit på olika sätt, af olika domstolar bedömde. Jag tror äfven, att den grundsats är riktig, som LagUtsk. uttalat, nemi. att ett högre straff skall drabba den, som utdelar Nattvarden, än den som mottager honom. Det synes mig af vigt, att ett sådant stadgande, som det föreslagne blir gällande, och såsom skäl härför, får jag omnämna en sekt, som kallas Mormoner, hvilka på ganska mångå ställen utdelat Nattvarden. Då emedlertid möjligt är, att någon tvetydighet förefinnes, tror jag det vara lämpligare att återremittera Betänk. Jag är icke lagtolkare, men bör sätta tro till, hvad en lagklok här yttrat. Frih. Posse, Joh. Au g.:
ner ett ögonblick, men synes ånyo ) . Stäng väl till alla K ONJANDER ( i dörren ) . Akta täcket! ( Försvin Hvad är det? dörrar, så jag inte har mig på halsen en unge till, när jag kommer hem. ( Slår igen dörren ) . Andra Akten. dodörrar. Hos Kattong. En mindre Salong med fondoch si Första Scenen. KATTONG. AMANDA. BETJENTEN. tjenten passar upp ) . ( Vid ridåns uppgång, dricka herrn och frun kaffe. K ATTONG ... Hvad fattas dig, min vän du A MANDA . Jo, visst dricker jag, söta du Be dricker inte... sig sjelf ) . Återigen nya äfventyr ... nya skuldsätt K ATTONG ( ögnar i ett bref, i det han mumlar för ningar den fördömda menniskan blir en spik i min likkista. A MANDA ( som följt hans blickar ) . Hvad går åt dig? hvad menar du med den fördömda menniskan K AT - de du? K ATTONG A MANDA . ( småleende ) . Hvad? hvad sa vän K ATTONG . A MANDA . Du dricker ju heller inte Jag jo visst gör jag det, min der biljetten med så oroliga blickar K ATTONG . Du läser den åt dörren; afsides ) . A MANDA ( stiger upp och kastar ängsliga blickar på sig Är du svartsjuk, din lilla toka? blick ... om han sjelf burit händer K ATTONG . Min oro tilltager för hvart ögon så hotade han i går, den olycklige aha, det var sannt det ... du väntar säkert på den der målarn igen ... vet du, min lilla gumma, jag Hvarför ser du så åt dörren tycker att den der porträtteringen räcker alltför länge. min vän. A MANDA . Du har ju sjelf beställt porträttet, K ATTONG . dermed ett helt år. din svartsjuka BETJENTEN. Men inte att det skulle hållas på A MANDA . Börjar du återigen plåga mig med Jag glömde tala om, att en gam mal herre varit här och ringt på porten två gånger i dag, mycket tidigt ... han ville nödvändigt tala med herrn ... och när jag andra gången svarade
Finnlands skiljande från Sverige synes hafva haft en menlig inverkan på Hufvudstaden och dess Näringar; sedan denna tid har Stadens rörelse och befolkning endast långsamt stigit, samt under vissa perioder icke ens varit i tilltagande; och det visar sig alltmer, att serdeles ingripande åtgärder fordras, om Hufvudstaden skall kunna uppblomstra till ett välstånd och en betydenhet, som slår i förhållande till de framsteg Landet i allmänhet gjort i näringsflit, odling och folkmängd. Staden idkar likväl en betydlig industri och rörelse, af stort och välgörande inflytande på Landsorterne, helst denar det egentliga afsättningsstället för Rikets nästan alla Provinsers öfverskotts-produkter, såsom spanna ål; jordfrukter, brännvin, fisk, viktualie-varor, kreatur, ved, trädvaror, jern m. m., och i utbyte förser dessa orter med andra behöfliga varor och tillverkningar, bland hvilka en icke ringa del afsättes ifrån de fyrfaldiga fabriker, som i Staden finnas. Den tillförsel Stockholm sålunda från Inrikes orter erhåller, är ganska ansenlig och af en del Artiklar i tilltagande. Med beräkning af införseln ifrån Finnland af ved, fisk och viktualier, är tillgången i Staden på alla nödvändighets-artiklar, emot billiga priser, fullt motsvarande behofvet, och var det äfven, utan särdeles stegring i priserne, den tid Quarantäns-anstalterna emot Choleran försvårade och något minskade importen ifrån Finnland. Ehuru än mycket återstår att önska i afseende på så val Stadens förskönande genom byggnader och anläggningar som åtskilliga härvarande nationelle eller municipale Inrättningars förbättring; hvilket, i synnerhet för brist på erforderliga medel, endast småningom kan verkställas, men dock kunde inom en kortare tiderymd tillvägabringas, om ett måttligt Stats-anslag årligen tills vidare blefve lemnadt att för sådant ändamål, efter en antagen plan, Qafhängigt af Underhålls-anslaget för kronans hus, ©eli byggnader, disponeras i sammanhang med de tillgångar
Om någon gång ett representations-förslag framkommer, bygdt på verkligt tvåkammarsystem, då kan det möjligen vara skäl för oss att afsäga oss den dyrbaraste rätt en medborgare eger, den att sjelf deltaga i statens styrelse; intilldess tror jag att R. o. Ad. bör densamma bevara. Man invänder visserligen att, äfven enligt detta förslag, kommer R. o. Ad. att fortfarande utgöra \ af representationen; rnvcket sannt, — men Ståndets karakter skulle derigenom förändras, och detta ingalunda till sin fördel. Den Svenska Adeln kan till viss grad sägas representera hela folket. Man har ofta hört yttras, att Adeln har en aristokratisk tanke, klädd i demokratisk form; så är verkligen förhållandet. Detta Stånd omfattar alla samhällsklasser: jordbrukare, fabriksegare, vetenskapsmän, fmancierer, krigare; just Däri ligger vår styrka. Våra ifrigaste motståndare medgifva också, att frågorna i allmänhet behandlas bättre här än i Med-Stånden, derföre att här aldrig saknas sakkännedom. Denna mångsidighet skulle deremot, om R. o. Ad. blefve representerad genom valda ledamöter, troligen alldeles försvinna. En - 396 Den 8 December. däst jordbruket funne dä här mälsmän. Man förebrår oss, att, såsom sjelfskrifvenheten nu utöfvas, lemnar den ingen säkerhet för kontinuitet i besluten. Denna sanning, ehuru obestridlig, ar dock mera theoretisk än praktisk. Vid vigtigare frågor församlas Ståndet alltid talrikt, och granskas våra förhandlingar, skall man finna att, äfven då bänkarne här stå bra tomma, utfalla dock besluten vanligen, såsom de skulle hafva gjort det, derest huset varit fullsatt. Hvad finnes för öfrigt, som försäkrar oss att de 60 betalda ledamöterna med större nit och med mera gagn för det allmänna skola sköta sina åligganden än de obetalda nu göra det? Jag har nyligen i Italien öfvervarit etti möte med senaten; frågan gällde ingenting mindre än anläggandet af en jernväg på Sicilien; den måste dock i flera timmar uppskjutas, emedan icke nog många ledamöter kunde sammanbringas för att göra kammaren beslutsmessig.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt förblifva vid dess i detta ämne redan fattade beslut. Då nu å nyo föredrogs Lag-samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens dea i5 dennes under N:o 64 afgifne, och den jg derpåföljde e. m. på bordet lagde, förslag till jemkning uti RiksStåndens beslut, i fråga om förändrad redaction af sista puncten i 1 §. i5 Capitlet ByggningaBalken m. m.; fann Ridderskapet och Adelil, att berörde förslag icke erfordrade någon åtgärd af Ridderskapet och Adeln. Föredrogs å nyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 4 sistlidne Augusti under N:o 5g afgifne, och den 5 dennes på bordet lagde Betänkande, i anledning af föreslagne iakttagelser vid utfärdande af pass. Å nyo föredrogs BevillningsUtskottets den 1 dennes under N:o 46 aflåtne, och Dé'n 36 October e. ni. jg5 elen 16 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o tfi förut meddeldte Betänkande, om befrielse eller lindring i Bevillningett för KronoLotsar eller Loisdrängar. Herr HjertaGustaf: I händelse Ridderskapet och Adeln hade fattat beslut i saken, eller något Stånd hade varit skiljaktigt, är jag af den öfvertygelse, sorn Herr Uggla yttrat i sin reservation; men i det hopp, att Ridderskapet och Adeln torde bifalla Utskottets Betänkande, förmodar jag, alt saken varder afgjord genom alla fyra Ståndens sammanstämmande beslut, och att den blir, såsom den förr varit. Jag tillstyrker bifall å Utskottets första Betänkande, på de skäl jag förut anfört, att jag ej anser lotsarne vara hårdare beskattade, än deras vederlikar. Herr von Hartmansdorff, August'.
Såsom skäl för sitt förslag yttrar Utsk. endast, alt de Mosaiska irosbekännarne i de fyra städer, der de hittills haft tillåtelse all bosätta sig, ”i medborgerligt hänseende blifvit vitsordade såsom nyttiga och verksamma, och alt deras vexande antal inom riket synes för framtiden medföra för dem behof af utvidgade tillfällen till bosättningar.” Huru Utsk. på en dylik grund kunnat komma till ett förslag om ytterligare inskränkning är icke lätt att Den 19 Mars f. m. 15 inse. Oss synes del, sora borde det vara fullkomligt klart för hvar och en, som betraktar frågan blott ur den inskränktare synpunkten, att den begränsning, som i detta fall finnes, är orimlig. Aro de Mosaiske medborgare, som finnas i Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona till gagn för dessa städer, hvarföre skall denna medborgerliga nytta och gagnelighet icke äfven sträcka sig till rikets öfriga städer? Aro de åter skadliga elementer, hvarföre skola då fyra städer i riket ensamma dragas med sådan börda? Men om Utsk. behandlat frågan knapphändigt, så hafva deremot flere reservanter upträdt såsom vältaliga förfäktare af toleransen och humaniteten och bland dessa företrädesvis Frih. af Ugglas och Prosten Qviding. Den sednare fäster bland annat upmärksamhet på det opassande i uttrycket: ”hvilkas borgerskap derför vore benäget,” hvilket antyder alt städernas representanter skulle stå i strid mot sina komitenter och sålunda ”innefattar ett tillmäle, som icke bordt förekomma.” Elt uttryck i reservationerna antyder, att i Utsk:s plenum åtskilliga skäl och uplysningar förebragts, som skulle bestämt Utsk:s pluralitet till att omfatta den mindre liberala åsigten. Vi beklaga att icke närmare känna dessa argumenter, men vi förmoda alt de höra till det slag, af hvilka så otaliga under de sednaste decennierna blifvit förebragta i Europas lagstiftande församlingar, som ständigt blifvit i grund vederlaggda och tillintetgjorda, men ständigt åter dykt upp någonstädes med anspråk på all vara nya och fullgiltiga.
Slureligen och da efter den godkända planen af SwerigeS defensiva fyrswar, högst sällan kraften af en öfwerspänd armering utan den as en mhällande ständagrighet sunes wara behöflig eller kanna bliftva anwändbar; och dä åtminstone i fredstider — Krigsmagten utom förstärknings och conscriprionstrupprr torde wara lika tillräckelig som wisterligen för sitt bestånd fullkomligt motswarande Statens wapenföra perfonale och öfriga lillgänaav i det wigkiga förhållande att icke lala någon tillökning, utan att allt för mycket betunga näringgrne och Matta Rikskroppen; alitsa understalles Ridder stopet och Adelns bepröfwande, stadgandet af sädw na belingander, alt wid lugnare lider, deste nya bewäringar icke pä något sätt mätte bcswära Starsmerkel eller landet, titan blifwa behandlade säsom Wargeringsmanffap för den indelte armeen, men med fri lega efter etablerade principer' likwäl ali lid med förbindelse: att sa ofta nöden räkallak, kunna ater upkräda r-ll extra förswar ät Fäd.r' nes Lörsta DelN-s 9 Den Z Maji. neslander uran rubbning i desi sa naturligt bestämmelse för nationalreernkeringen. Aerr 8iIlverlLköI6, d>lil8, hade inlemnat fölsanbe memorial i om upiästes: Riksens Högloft. Ständers pröfning får jag ödmjukeligen underställa, huruwida de under Husqvarna gew'rsfactorie lydande arberare kunna undantagas fran den af Kongl. Maj.-r i Näder pro« pouerade Utskrifning af allt manbarr folk emellan 2o och 2Z ars alder och hwanill nedannamnde stkal synas föranleda: 7:0 Äro deste arbetare enligt 8 §> af de fa okoriet är 1715 nädigst förlänte privilegier frän all knecktoch chatSmanhäll frikagne. 2:0
”Vid detta förhållande, har Stats-Utskottet trott, ”att, vid denna Riksdag, icke hör fattas något bestämdt och ovillkorligt Beslut om Gen.-Assist.-Cont:s ”blifvande öde, utan att åtgärderne nu endast böra a54 Stats-Utskottets ”rigtas på 2:ne hufvudsakliga föremål, det ena, att, "genom en förändrad reglering af utlåningen med hvad "dertill hörer, söka vinna en jemnvigt emellan inkomster och utgifter, så att Inrättningen’ i det närmaste "må kunna bära sin egen kostnad: och det andra, att ’’bereda och grundlägga Inrättningens framtida upplösning på ett sätt, som för Staten blir minst betungande, i händelse denna upplösning skulle beslutas, sedan resultatet af den nya regleringen med någorlunda tillförlitlighet hunnit utrönas. Vidare heter det i samma Betänkande: "Och på det GeneralAssistanceContoirets upplösning, i händelse den framdeles af R. H. St:r skulle "beslutas, må kunna med minsta möjliga gravatiou "för Staten i anseende till Expectance-Lönerne, för sig "gå har Stats-Utskottet skolat tillstyrka, att Hrr Fullmäktige erhålla föreskrift, att tills vidare och intill "nästa Riksdag, endast efter provisionella förordnanden, låta förrätta de Tjenster, hvilka nu äro eller "framdeles kunna blifva ledige, så att de för sådane "Tjenster anslagne Löner, vid tjenstgöringens upphörande, ovilkorligen komma att indragas.”
Då följaktligen domkyrkan saknar tillgång för verkställande af kapitaloch ränte-liqviderna för dessa begge lån. synas, såvida icke den ifrågasatta eftergiften af betalnings-skyldigheten för det sednast erhållna lånet varder beviljad, domkyrkans föreståndare, på sätt både i deras åberopade underdåniga ansökning och i de under sistförlidne och innevarande Riksdag väckta motionerna blifvit antydt, vara nödsakade att, sedan den medgifna räntefriheten med detta års början upphört, återlemna den uppburna låne-summan eller hvad deraf dessförinnan icke blifvit begagnadt. Men i sådant fall kommer det med ifrågavarande statsbidrags beviljande åsyftade vigtiga ändamål, eller oftanämnde ovanligt stora och herrliga kyrkobyggnads iståndsättande samt bevarande åt kommande tider i ett omsorgsfullt vårdadt skick, naturligtvis icke att vinnas. Då det, enligt Utskottets öfvertygelse, bör betraktas såsom svenska nationens gemensamma angelägenhet, att förekomma det en bland Rikets dyrbaraste och mest vördnadsbjudande minnesvårdar af förfädrens ihärdiga arbetsamhet och beundransvärda ansträngningar samt framfarna tiders byggnadskonst icke genom vanvård eller åsidosatt underhålls-skyldighet råkar i förfall, så och på det att Stals-UIshotlels Utlåtande N:o 238. 5 den gamla minnesrika kyrka, om hvilken nu är fråga, måtte kunna återställas och framgent bibehållas på ett sätt, hvarigenom nutidens aktning för den tidsålder, derunder hon uppstått, samt omvårdnad om denna åldriga byggnad ådagalägges, anser sig Stats-Utskottet, som till sin framställning härom hämtar en ökad anledning af den allmänt erkända skicklighet och omtanka, hvarmed reparations-arbetena under sednare åren blifvit bedrifna, böra tillstyrka: att det för dessa arbetens fullföljande under sistförflutna Riksdag, i egenskap af lån, beviljade och under år 1855 från Riksgälds-kontoret utbekomna statsbidrag af 25,000 R:dr B:ko må förvandlas till anslag utan återbetalnings-skyldighet för samma ändamål.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Lektor Söderberg denna dag väckt motion, om ökadt anslag till Musikaliska Akademien, jemte dels vid motionen fogade handlingar, dels i ämnet nu afgifne yttranden. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial, N:o 3, och den dervid fogade, till Rikets nu församlade Ständer af Full-, mägtige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. S. D. Föredrogs och bifölls det för behandling af frågor om bränvins tillverkning och försäljning tillsatta Särskilda Utskotts Memorial, angående ordnandet af Utskot tets kansli. S. D. Till handlingarne lades, efter skedd föredragning: l:o meddeladt utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protokoll den 22 dense! (N:o 29); och Prot.-Utdrag den 28 December 1858. 51 2:o en dervid fogad, af Grefve Taube, Henning Adolf, väckt och Medstånden kommunicerad motion om förändring af 20—25 §§ uti Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar af år 1834. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Justitie-Ombudsmännens Memorialer: l:o i fråga om förhöjda löner för Sekreteraren och Kanslisterne vid Justitie-Ombudsmannens Expedition; och 2:o angående föröknirig uti rese-anslaget för bemälde embetsman. S. D. Förekommo motioner: af Herr Gezelius (N:o 74), angående öfverlåtelse af rätt till dana-årf efter enkan Brita Helena Sandelin åt Norrtelje stads fattigvård. Remitterades till Stats-Utskottet. af Herr Öhrström (N:o 77), angående ett ytterligare lån af statens medel till Wadstena hamnbyggnad.
Enka innan de, sedan förra äktenskapet bliswik genom den andra makans död uplöst, aga frihet akt i annat gifte trädg; lili 19 Cap. i §. Ärfda-Balkcn om den alder eli yngling i allmänhet bör haswa upr hunnit, innan han sjelf får sick arf förestå, och nri 2 Z, Den 27 November1705 af berörde Cap. och Balk att Mö af hwad alder hon wara ma, skall stä under förmynderskap o. s. w. hälst Lagstiftaren »ni de 2:11c första C v. af Lagen, eller uli 6 §. af i Cap. och z H. af 2 Cap. Gtflermäls Balken giswit lika som ni a-lmän an» wisniiig, huruledes man kan winna sramaäiig uti ell i sig sjelst icke olostrgk, men, i anseende till stadeliga följder, i allmänhet förbudit företag, sä wida man kan styrka att grunden hmarpä samma förbud har afseende, icke öfwcrensstämmer med förhållandet i den sak, hwarutinnan dispcnse sör enskild räkning önskas och arr icke Zdje eller annor man i någor mätt» derigenom förnärmas i dest lagliga rätt i och sedan Lagstiftaren i början af Lagboken giswik en sadan hänwisning, veu han ock wid sintcr af sjelswa Lagen eller ui zr Cap. Rältcgangs-Balkeu förnyar, har han ock ansett det såsom begripligt af sig stclft, onödigt och öfwcrsiödigl akt pa alla ställen, hwari Lisvense ma aga rum, lämna derom fortfarande föreskrifter. —. Der more ock en härdhet som aldrig bör supponeras hos den wise och rättsinnige Lagstiftaren, akt föreställa sig en sadan begängen obillighet, akt icke nkwag stnllc finnas för den nödstalde att kunna fä mildring uti ett va bud, som skall åsyfta hwarje Medborgares wäl och nytta, men grundlägger desi ofärd
Cederström anser br v i lin. förordningen nästan blifva öfverflödig; men utan tvifvel matte bans mening likväl vara, att den personliga skyddsafgiften skall fortfara. Jag hemställer derföre till Hr Frih. o. Landtm., om icke, enär i art. i bevilln.förordntn är den, som försl bör föi ekomma, den måtte till en början blifva öfverläggningsämne, emedan jag tby förutan icke ser burn denna öfverläggning skall komma till slut, åtminstone icke så snai t. Frih. von Kraemer, Robert: Äfven jag måste bestrida Frih. Cederströms förslag till beskaltningsgrund , emedan jag anser det vara praktiskt omöjligt, utan att ställa Rikets samtliga innevånare i harnesk mot hvarandra. Vi äga en bedröflig erfarenhet fran den tid dä brännvinstillverkningen beskattades med i sk. för hvarje tillverkad kanna. Jag har varit närvar, vid många svåra strider i det fallet Jag beklagar Taxer:s-comite'erna, om de för hvarje särskild detalj skulle komma i samina predicament, hvaruti jag befunnit mig i och för brännviusbeskattningen. Jag anser rättast vara att öfvergå till Utskts förslag och discutera bevilln.förnrdnrn paragrafvis, och alt Frih. Cederströms förslag må förfalla, ehuru detsamma i theorien kan försvaras. Frih. Cederström: Ilr von Hartmansdorff har ansett svårigheter uppstå , i fråga om conlra-propos , mot det af mig framställda förslag till grund för bevillningens utgörande, i händelse votering derom skulle uppstå; och den värde ledamoten har icke ansett några grunder i Utsk:s förslag vara uppställda för bevillningens utgörande. Om så förhölle sig, sä vore denna öfverläggning alldeles olaglig, emedan vi nu öfverlägga om grunderna för bevillningen och om ingenting annat.
Slutligen innefattade denna skuldförbindelse dels det stadgande, att de delegare, sorn icke uppfyllde sin betalningsskyldighet, skulle, jemte upplupen oliqviderad ränta, genast till Riksgälds-Contoret inbetala de andelar af Jånet, hvarför de voro ansvarige, dels ett åtagande af samtlige delegarne att ställa sig lill noggrann och obrottslig efterrättelse de i afseende på dylika lönebidrag stadgade föreskrifter samt, i hvad på en hvar kunde ankomma, noga iagttagade i ofvannämnde contract bestämda åligganden. Vid dessa handlingars granskning och jemförande med de af Kongl.
Förändring i Sedan Fullmäktige sig förklarat öfver den af Revisorerne gjorda anlett för inbe märkning mot Fullmäktiges beslut, hvarigenom de hos Handelsoch Nätätning af rings-Diskonten härstädes upptagna Kreditiv skola inbetalas 15 dagar assa ne i a. ^re förfallotiden, i stället för att kreditiv-tagare, enligt förut gällande ordning, egde att först å sista söknedagen af den bestämda kreditiv-tiden sin skuld till Banken erlägga, utan rätt att å sådana insättningar, som verkställas 15 dagar före förfallotiden, beräkna sig ränta tillgodo; har Utskottet, efter öfvervägande af hvad härvid förekommit, med gillande af den utaf Revisorerne yttrade åsigt, i stöd af föreskriften i 5 §. af den för Utskottet gällande Instruktion, undanröjt Fullmäktiges omförmäldte beslut samt förordnat, att, tillsvidare och intilldess annorlunda kan varda stadgadt, den ordning i afseende på Kreditivs inbetalning bör iakttagas som före beslutets fattande tjenade till efterrättelse. Angående Tumba Pappersbruk. §. 30. (1851 års Rev.-Ber. §. 74.) Om upphandRikets Ständers år 1851 församlade Revisorer hafva fästat uppmärk lingar för samhet derå, alt, oaktadt genom 235 §. i 1848 års Banko-Reglemente Brukets behof, oförändrad bibehållen i nu gällande Reglemente, den föreskrift, i fråga om större upphandlingar för Tumba Bruks behof, vore gifven att, derest sådana upphandlingar verkställdes under hand och icke medelst kungörande i tidningarne samt anbuds inbegärande, skälen dertill skulle i Fullmäktiges protokoll upptagas, denna föreskrift likväl icke blifvit iakttagen.