Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det största berömmet, att icke säga det oförståndigaste smickret, tilldelades henne af en helt ung författare, hvars begåfning är ganska aktningsvärd, men hvilken sannolikticke haft tillfälle att se mycket annat än hvad de danska teatrarne bjuda och derför då han fick se något nytt, ' genast tyckte, att det måste vara bättre än det hvarvid han var van. Att få beröm i främmande land är vanligtvis af större värde än erkännandet i hemlandet, och är det senare erkännandet just icke så ovilkorligt, så skrifves detta på afund och andra mindre vackra bevekelsegrunder. I stället för att litet djupare tänka äfven rollen, har fröken Björkegren naturligtvis genom det danska smickret styrkts och stadfästs i öfvertygelsen, att hon spelar den fullkomligt riktigt, och, hvad ännu beklagligare är, den som väl borde vaka öfver, att hvarje roll kommer till sin fulla rätt, herr intendenten, han tager sig af berömmet anledning icke blott att styrka den i fråga varande konstnärinnan i hennes oriktiga framställning, utan också att inbilla sig sjelf och försöka inbilla andra, att den kungl. svenska dramatiska scenen står ofantligt högt och lemnar i synnerhet den kungl. danska långt bak om sig. Sorgliga villfarelse! Sedan Alexandre Dumas med sitt förnämsta dramatiska arbete vunnit burskap på vår kungl. scen, hade man väl väntat att få se det efterföljas af något annat bland hans mera framstående stycken, men att hans sämsta, “ Prinsessan af Bagdad “, skulle uppföras, var en icke angenäm öfverraskning. Hvarför icke då hällre taga upp “ Les idées de madame Aubray "? Det är icke nytt, det är sant, men det är “ Demi-monde “ ej häller. “ Les idées " är ett - dussin år yngre än “ Demi-monde ". Det har redan gifvits på en Stockholmsteater, men för flera år sedan och i en. uppsättning som just icke var den bästa. Nog bör väl den kungliga scenen kunna åstadkomma något bättre än Mindre teatern. Att värdigt besätta fru Aubrays roll, hvilken skapades af Pasca på Gymnase, är väl icke alldeles omöjligt.
För det deltagande för mig och mitt hus, som af Eder blifvit yttradt, är jag Eder upprigtigt tacksam, och förblilver Eder, gode Hrr af R. o. Ad., med all Kongl, nåd oeh ynnest städse välbevågen. Den 26 Oktober. 21 Till H. M. Enke-Drottningen: Stormäktigsta, Allernådigasta Drottning! Inför Eders K. M. anhåller R. o. Ad. med djup vördnad, att få frambära uttrycken af sann tillgifvenhet. Redan från den stund då Eders Majit först beträdde den Svenska jorden, har Sveriges folk städse sett upp till Eders Majit med oskrymtad vördnad och kärlek. Dessa känslor hafva under årens lopp aldrig svigtat, ständigt förökats; ty så väl medgång som motgång, så väl glädje som sorg fann hos Eders Majit alltid samma föresyn af höga dygder, och till känslan af vördnad och kärlek kom snart äfven den af uppriktig tacksamhet. Måtte öfver Eders Majit hvila den Högstes beskydd. Med denna från hjertat gående önskan anhåller R. o. Ad. underdånigst, att i Eders K. Majits nåd och ynnest städse få vara inneslutet. H. M. Enke-Drottningens svar: Mina Herrar! Med tacksamhet emottager jag R. o. Adins helsning. Den tillgifvenhet, hvarom I förnyen försäkran för mig i dag, har jag oafbrutet fått röna sedan jag beträdde Svenska jorden, och räknar äfven derpå under mina återstående dagar. Varén försäkrade, Mina Herrar, om mina välönskningar för Eder, och mottagen uttrycket af min välvilja och bevågenhet. Till H. M. Konungen å Rikssalen: Stormäktigste, Allernådigste Konung! Då R. Stir nu vid Riksdagens början stå församlade omkring Konungathronen, anhåller R. o. Ad. underdånigst, att till Eders K. M. få frambära uttrycken af djup vördnad och undersåtlig tillgifvenhet. Den tid, som förflutit efter R.
Genom Nådig Kungörelse, den 17 Februarii 1824. har Kongl. Majit bifallit Husbehofsqvarnars befrielse från serskild ränta ; Äfvensom Kongl. Majit, efter Kammar-Gollegii och samtlige Landshöfdingarnes hörande, under den i3 Februarii 1828, utfärdat Allmänna K ungörelser, rörande frihet till anläggning af Husbehofs-Sågqvarnar och Stampverk ; hvaremot Kongl. Majit funnit betänkligt bevilja en obehindrad rätt till anläggning af Husbehofsqvarnar å Krono och Skatte grund. Bil* t. R. St, Just. Omb.ns Emb,-Bet\ d. 4 Nov, 1828. 21 53. ■—. angående de på gränsen emellan Vermland och Norrige boende Finnars underdåniga ansökning, att få förena sig till ett serskildt District med Finska Prester och Domare m. m. Under den 4 November 1823, har Kongl. Maj:t forordnat visse Comiterade, att, i anledning häraf, i Orten hålla en fullständig undersökning, der vederbörande skulle ega öppet, att sina önskningar i ämnet vidare tillkännagifva; Och har Kongl. Maj:t sedermera öfver hvad desse Comiterade föreslagit meddelt sitt Nådiga Beslut. 54* — angående beviljad nedsättning i arrendet för Krono Betesmarken Ribbelberga Broar i Christianstads Län. Kongl. Maj:t har, uti Nådigt Bref, d. 10 December 1823, Kammai>CoIlegium till vederbörandes förständigande derom underrättat. 55. — med anhållan om en undersökning till utrönande af gränsorne för Mörrums Krono Lax-Fiske i Blekinge Län, samt nästgränsande Strandegares Fiske-rätt. Uti Nådigt Bref, den 16 December 1823, har Kongl. Maj:t, på anförde skäl, 32 Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. förklarat
»Ibland har jag svårt att identifiera mitt eget gamla jag, min gamla bekanta, med den italienska hustru, husmor, mor, som dock redan rör sig så hemmastadd i sin nya värld, att hon för det mästa tycker sig vara född däri. Det förefaller mig egentligen alldeles ofattligt, att jag har en så lång lifsperiod bakom mig, framlefd under så alldeles andra förhållanden och det förflutna börjar bli mer och mer overkligt.» Detta sista yttrande är dock icke att förstå i den meningen, som skulle något af hennes kärlek för det gamla hemlandet ha svunnit ur hennes hjärta. Hon hungrade efter meddelanden från mor, syskon och vänner; hon var själf en mycket flitig korrespondent och hennes bref, med den oregelbundna, svårlästa stilen, voro de bästa möjliga bref, aldrig »författade», alltid spontana, naturliga, talade. Och äfven under denna hennes af personlig lycka så öfverfulla tid, hade hon sinne för hvad som rörde sig inom det andliga eller litterära lifvet i hemlandet, och yttrade sin lifliga glädje öfver allt godt som framträdde. Hon skref t. ex. om »det stora mogenhetsprof» Mathilda Roos visat genom sin sista roman (Genom skuggor), om sitt nöje af Alfhild Agrells »förträffliga Lovisa Petterkvist», om sin glädje öfver att (i Ord och Bild) ha läst Ellen Nybloms dikter, som genom sin individuella ton syntes henne ge rika löften, att författarinnan skulle bli »en äkta skaldinna». Efter några »obeskrifligt härliga» veckor på det älskade Capri, återvände makarne till Napoli och, sedan husmodern där ordnat hemmet för vintern, hoppades hon hinna arbeta. Hon skref emellertid: Min son och min man lämna mig dock ej mycken tid för mig själf. Gaëtano är nu redan en stor gosse, som ej vill bli behandlad som en baby och lagd i en vagga, utan som hela dagen, från morgon till kväll, vill vara i rörelse och bäras omkring, se och höra allt hvad som försiggår omkring honom och deltaga i alla samtal med sitt ännu ordlösa, men uttrycksfulla språk.
Hr v. Ha rtmansdorffs, för fullständigande af handlingar i Riks-Archivet Måns Perssons, till anläggning af en bro öfver Råttne-ån Hr Lagergrens, om en ersättning åt Capitain-Lieutenant Gosselmans sterbhus C. G. Bruhns, om ersättning åt Landa socknemän för deras ombud genom våld afliände penningar Anders Anderssons, till inköp af boställe för en Capellan i Undenäs församling 4,000 " Mai:t dertill äskat R:dr, eller utöfver hvad Kongl. 20,000: — 91,666:32. — 666:32. — 10,000: 10,000: 6,666:32. — 849:24. - 1,333: ig. — Transport 29,516: 8. — 3,989,863: 25. 8. lfi Stats-Utskottets Memorial, N:o 61. Transport 29,516: s. — 3,989,863:25.8. Af flere motionärer inom Bondeståndet, till Folk-undervisningen åtskilliga olika summor, men högst 275,000 R:dr årligen, eller utöfver hvad Kongl. Maj:t ifrågasatt, 174,000 R:dr; således för 3 år 522,000: 551,510: s. — 5:o Låne-understöd: a) Enl. Kongl. Maj:ts Propositioner och Skrifvelse!-; till uppförande af en Gymnastik-byggnad i Malmö 8,()00: „ Götheborgs hamnbyggnad 140,000: 148,000: b) Enl. motioner: af Hr Brink, för reparation af Catharinas kyrka i Stockholm 20,000: „ Hr Bergenstråle, för tillvägabringande af en Pensions-förening inom Jönköpings „ Hr Munck af Rosensköld, till en hamn vid Höganäs 70,000: „ Biskop Holmström, till reparation af Nyköpings Lärdoms-skolas byggnad .
Derjemte får jag nämna, att förhållandet är olika i några provinser, der Djeknepenningar icke på vanligt sätt utgå, utan Djeknarne ännu gå omkring och erhålla årliga biträden efter råd och lägenhet. Således skulle beslutet hafva ett inflytande på förhållanderne i andra orter som äro outredde, och hvarföre jag ej tilltror mig, att kunna fälla något bestämdt omdöme deröfver. Hans Excellence Herr Grefven och Den i3 Julii f. m. 229 EandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adelö ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Tham begärde votering. Herr Bråkenhjelm: Om jag ej misstager mig, är votering begärd af Herr Tham. Jag hemställer till honom, huruvida det icke skulle vara öfverflödigt, då Herr Grefvens och LandtMarskalkens första proposition, efter hvad jag fattat, blifvit besvarad med ett starkt Ja, Herr Lefren 3 Johan Pehr: I händelse saken skulle skrida till votering, anhåller jag, att i Nej-propositionen det vilkor måtte utsättas, att Konungens sanction i detta ämne skall begäras, lika som förut skett i ett annat af samma natur. Herr Bråkenhjelm: Jag hemställer till Herr Grefven och LandtMarskalken, huru - a3o Den i3 Julii f. m. vida hvad Herr Lefre'n nu sednast yttrat, såsom ingripande uti RiksdagsOrdningens och RegeringsFormens föreskrifter, bör eller kan få uti Propositionen upptagas. Grefve Spens: Om jag icke misstager mig, var det i anledning af den andra propositionen Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde, som Herr Tham begärde votering.
För Slaten eller stambanan blifver förhållandet fullkomligt enahanda, emedan en station med flera sidospår i alla händelser i föreningspunkten måste finnas för atlemnande och emottagande af vagnar, som komma och gå från bibanan till stambanan och tverfom. enär hela tåg ej gerna kunna antagas komma att gå direkt från Stockholm och Götheborg lill Borås; och för Borås-bolaget utgör den tillökning i kostnad, som kan uppkomma geuorn aflöning till några extra arbetare, vid sådana tillfäilen, då de befintliga statlonskarlarne ej medhinna omlastningen, endast en del af den på förhand beräknade minskning i den årliga räntevinst af 31,800 R:dr, som enligt på fullkomligt enahanda grunder upprättade kostuadsförslager uppkommer genom anläggning af en smalspårig bana. Om hela den för Borås-banan — enligt min tanke alldeles för högt — årligen beräknade trafiken af 500,000 centner skulle komma att gå transito och sålunda öfverföras från den ena banan till den andra, så utgör detta i medeltal under 300 traflkdagar 10 vagnar om dagen, deraf 5 statens och 5 bolagets, alt omlasta, hvilket, dä vagnarne derunder stå tätt utmed hvarandra, säkerligen på accord bör göras af 5 man, ett antal, som äfven om spårviddeu varit lika, i alla händelser måste finnas vid en föreniugsstation af den blifvande betydenhet som Herrljunga. Enahanda kommer förhållandet att blifva vid hvarje smalspårig bibana, förutsatt att föreningsstation ordnas pä ett ändamålsenligt sätt. *) Å Söderhamns smalspåriga jernväg, sorn är cirka 1,5 mil lång, eger en hög fräviadukt på stolpar i stigning 1 : 60, med kurva om 2,500 fots radie, öfverfördes år 1860, innan banan ännu var fullt färdig, lastad på tvänue vagnar och dragen af lokomotiv, en jernångbåt, 96 fot lång. 1 Hudiksvalls jernväg, som har tvänne viadukter, äro tvänne jernångbätar öfverförde samt å båda flera större pråmar.
» Det hjelpte icke att de gamla, som intet högre önvar ett satans hufvud den flickan hade, » bruskade än att få behålla henne hos sig i fred kade han säga, och sanningen var, att med och ro, på allt sätt sökte förmå henne att afåren gled Ruth undan honom. Detta unga stå ifrån eller åtminstone uppskjuta sitt beslut. » Hon var ju så ung ännu att släppas ut hvarje lilla hufvud tänkte sina tankar så snabbt, att den gode koristens halfnötta hjerna icke alltid dag bland alla de andra fleuristerna på den hann med; eller ock stäldes plötsligt en vetstora ateliern — kanske icke alltid så lämp» Hon kunde väl dock vänta girig fråga på honom, som han hade all möda liga kamrater! » att ej allt för otillfredställande besvara. Det till dess hon gått och läst (detta skulle bli gick icke i längden, och till sist måste han nästa år); hon kunde godt vara till så mycken nytta i hemmet! » med ett visst vemod släppa sitt tag. Men nej och nej! Ruth gaf sig icke. Hon Ruth, den de båda gamla — ty inför henne började de verkligen känna sig förskräckligt smekte om pappa Rebolledo, till dess han måste gamla — med afundsam omsorg bevakat som gifva sitt löfte, och » lilla mammas » opposien förborgad skatt inne i det gröna huset eller tion, förtviflad till det yttersta, dränktes i en som den dyrbaraste och ömtåligaste blomman hel flod varma kyssar. i pappa Rebolledos solvarma trädgårdstäppa — Emellertid, detta var den sista respiten de Ruth måste de till sist sända ut i den villande kunnat förskaffa sig, skulle intet göras till stora verlden bortom både qvarteret och gatan, saken, förr än operasäsongen började och med dit icke deras ögon i hvarje minut kunde följa den pappa Rebolledos regelbundna turer till henne. När hon den första gången, sprittande Norr.
På det icke fordran på socknestämmo-protocollets fullständighet må utsträckas till upptagande af alla yttranden, som under öfverläggningen afgifvas, hvilket Utskotten anse hvarken nödigt eller öfverensstämmande med billige anspråk, hafva Utskotten, i anledning af anmärkning härom, föreslagit förändrad lydelse af de i detta ämne gifne föreskrifter. Bih. till li. St. Prot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 9 Häftet. 2 i o Bagsami Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, iVto 2 g; § 9- Häremot är anmärkt, alt de allmänna stadgandena om ärenden, som tillhöra socknestämma, i stället lör serskildt upprepande al hvaije ärende, på sätt i 181 y års Förordning skett, skola leda lill osäkerhet vid tillämpningen, och således många misstag vara att lörutse; men Utskotten få i detta afseende åberopa hvad i förra Betänkandet är, såsom skäl för förändringen anfördt, att, då icke möjligen alla ärenden kunnat bestämdt uppgifvas, anse Utskotten, att, just genom uppräknandet af en dei af dem, äfventyras den osäkerhet och misstydning, som man vill förekomma. Det har äfven blifvit anmärkt, dels att föreläggande af vitén icke borde tillhöra en communal-anstalt, dels att beslut derom icke borde vara underkastade Konungens Befallningshafvandes pröfning. Hvad Utskotten härom föreslagit, är fullkomligt öfverensstämmande med hvad redan genom 1817 års Socknestämmo-förordning är stadgadt, och hvaraf nyttan är genom erfarenheten ådagalagd. Några äfventyrliga verkningar deraf synas icke vara att befara, då besluten bero på fastställelse af vederbörlig Embetsmyndighet, men denna iagttagelse anse Utskotten också oundvikligen nödvändig, då, i annat lall, viles-bestämmefserne torde utsträckas på ett sätt, som, serdeles genom olikhet inom '-erskihite församlingar, kunde leda till verklige oorduingar.
Mitt nyfikna öga sökte nu gestalten af mitt fäderneslands beherrskare och förtryckare, och dröjde forskande på hans anletsdrag. Under en prålig kossackmössa framblixtrade ett par små, skarpa, men mongoliskt sneda ögon. Näsan war kort, och ett par långa, styfwa, utstående mustascher prydde den breda, friska munnen. Han bar en asiatisk kossackdrägt. Det låg i hwarje hans blick och åtbörd något wildt, något befallande, som röjde enwåldsherrskaren och karakteriserade en wilja, som icke war wan att behöfwa gifwa wika för utförandet af sina besynnerligaste infall. Han såg sig omkring i folkhopen med en uppsyn af sjelfbelåtenhet och förakt, liksom de underkufwades känslor woro honom likgiltiga, blott de wisste att gifwa hwad han fordrade, lydnad. Derefter tog han general-guvernören under armen och båda begåfwo sig, under höga jubelskri af de Ryska lederna, igenom hopen upp till slottet. Nu lemnade jag min plats, för att infinna mig på slottet. Jag emottogs der med en utmärkelse, som, förmodligen på general-guvernörens befallning, alltid wisades mig alltsedan jag gjorde hans höghet den begärda penninge-försträckningen. Adjutanterne införde mig i danssalongen. Kejsaren sjelf lät presentera åtskilliga af de unga damerna för sig. Den gamla favoriten, furstinnan, hade han helsat med ett nådigt leende, men derefter icke mera egnat någon serdeles uppmärksamhet. Deremot tycktes äfwen han förundrad att se en Hindostanska här. Då general-guvernören presenterat Hindiah, begynte kejsaren ett samtal med henne, hwarwid han flere gånger röjde öfwerraskning men intresse för hennes frimodiga och öppna uppsyn och swar. Hon wisade ingalunda någon förlägenhet eller undergifwenhet, utan snarare stolthet och trots, och kanske just derigenom fästades kejsarens uppmärksamhet ännu mera. På en gång befallde kejsaren att balen skulle fortsättas. Sjelf räckte han Hindiah handen till en mazurka.
Hufvudman ut gifven, bör sådant under namnet eller namnen tydligen utsättas, samt Förmyndare-fö? ordnandet i original eller bevittnad afskrift biläggas. På enahanda sätt vare ock den Förmyndare, som enligt 5 § vill och kan säte för sin Myndlings Ätt sjelf intaga, skyldig, att Förmyndare-förordnandet ingifva. 16. §. Uppvises vid en och samma anteckning tvänne eller flere Fullmagter för en och samma Ätt, varde de alle, ehuru af behörig man utgifne, ogillade Sker sådant vid olika anteckningar, galle den som först uppvisad blifvit. Har den som först blifvit såsom Fullmägtig för någon Ätt antecknad, med döden afgått, från Riksdagen afrest, eller Säte för annan Ätt i behörig ordning intagit, då må ny Fullmagt för annan person, derest den eljest behörig är, för gällande antagas. Den som med obehörigt utgifvande af särskilte Fullmakter beträdes, kommer för ett sådant förhållande, hvilket uti RiddarhusUtskottet, uppå RiddarhusFiscalens anmälan, upptagas och undersökas bör, att anses säte och stämma på Riddarhuset, för längre elier kortare tid förlustig, allt efter hvad Ridderskapet och Adeln in Pleno derom kan rättvist pröfva ; och vare han jemväl oberättigad, att ytterligare till bevistande af den Riksdagen Fuilmagt utgifva. Blifver under påstående Riksdag, den som, j egenskap af Fullmägtig, Säte för annan Ätt intagit, genom Hufvudtnannena afgång, sjelf Hufvudman för sin, lemne han den förra Ät' tena Säte, och intage den senares, utan att likväl skiljs» från den befattning såsom Elecfor, Utskotts eller Nämnds Ledamot, honom kan vara genom val uppdragen.
Utvecklingen af denna det godas idé är särdeles djup, någon gung dunkel, men allt igenom utmärkt för grundlighet i bevisföring. Detsamma kan sägas om den närmare bestämning, som förf. gifvit af det godas natur. Denna sättes i förverkligandet af kärlekslagen, såsom den &lt;ler ensam iir mäktig att framalstra en pligtlära med inre enhet, enpligtlära i lefvande system. Denna afdelning ger förf. anledning att upptaga och gendrifva ett gammalt men tillika nytt påstående, att det nämligen icke skulle finnas något godt i sig, något verkligt och absolut godt utan blott ett tillfälligt, ett temporärt och arbiträrt eller konventionelt, att det således icke skulle gifvas någon permanent regel för det goda, icke någon moral upphöjd öfver tidsmeningar och vexlande seder. Medgif-vande sedernas vexling och lemnande fritt utrymme åt den yttre olikhet, som olika tidsförhållanden och nationela egendomligheter kunna medföra, framhåller förf. gent häremot med eftertryck det godas evighetsnatur. Innan förf. lemnar afdelningen om det goda, besvarar han frågan om borgen derför: » Det goda förutsätter Gud, och Gud borgar det goda. » — Detla afhandlas nu allsidigt, i flera särskilda afseenden. Då, såsom vi hört, det goda blef bestämdt såsom det, hvilket bör vara, låg nära till hands att definiera det onda såsom det, hvilket icke bör vara » o. s. v. För den händelse redaktionen af Teologisk Tidskrift skulle anse sig böra införa referat öfver teologie assistenten Norrbys 1881 i februari hållna föreläsningar, hafva vi ansett oss böra härmed påpeka, att tid och möda kunna besparas genom att aftrycka den 1872, i sjette häftet af nämnda tidskrift förekommande uppsats, hvarur vi här ofvan anfört ett litet utdrag hvilket man behagade jemföra med innehållet i hr Norrbys första föredrag, som genom sin förmenta originalitet och sitt från Naville lånade tankedjup lär gjort intryck på åtskilliga af åhörarne. Om blott uttrycket » föreläsaren * insattes i stället för » författaren ' », samt namnet Norrby i stället för Naville, så skall ingen, genom den härmed vördsamligen föreslagna anordningen, märka någonting obegripligt.
I; a ' un~berg, Riidiiian. personer sniu varit beUnclertecknerl bepröfvadt mesriirad i ~ f en inibied oirtor, Iinr del mot liktornar, genom ariv~ntlanclet: ~ f nUollodin * vartor, hudhardnad f r i n Apotekaren Herr Ascl Litstriiin i Polun blifvit f r h dcin och nageltring. hclt och hallat bcfri: id; hvarförc Obs. alltid denna lnj ?g ornn !iinnda incdcl hos enhvor registrerade etikett som till det biista reltoiniiiender: rr. garanti ror varans aktMotaln k Xylzyrlrc d. het. Auou * t Ax&amp;, Handlande. COLEQDIN. TiZlfiirlitligcrste tals Tusen8aIljes hos Parfymoch Bokhandlare i flaskor B (i0 öre och I 7 c ~ o n a. ?O &amp; e. TIDSKRIFT SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN UTGIFVEN AF STOCKHOLM AFTONBLADETS AKTIEBOLAGS TRYCKERI 1896. Ör kapif alisf er, siirskildt fruntimmer, liar det Iähge varit F ett önskningsinål att kiiiiiia öfverliiinna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affärer åt någon person eller iiistitiitioii, som ined absoliit säkerhet förenade punktlighet och noggraniiliet i utförandet af det anförtrodda uppdraget afveiisoin prisbilligliet. En sådan institution ar Stockholms Enskilda Ranks Notariatafdelning (LiCZcc Nygcct ccaa 2 131, expeditionstid 10-41, soni iiiider garanti af St.ockliolins Enskilda Baiik åtager sig vård och förvaltning af enskilda peinsoners och kassors värdepapper. Om en person hos Notariatafdelningen deponerar obligationer, iiiltasserar Notariatafdeliiiiigeii vid förfallotiderna kiipon ger och tillhaiidaliiller deponenten infliitiia medel.