Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
>Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställanden biföllos. 22:dra punkten, Hallands Beväring och WesterNorrlands Beväring. H. Exc. Hr Grin o. Landtm, yttrade, att Utsk:t hade hemställt, att med pröfningen af K. M:s i sammanhang med planen om inrättande af SkärgårdsMarin-bataljoner framställda, i denna punkt uptagna, förslag om öfverflyttning från 4:de till 5:te Hufvudtiteln af anslagen till Hallands och WesterNorrlands beväring m. m. skulle anstå, intilldess hufvudfrågan blifvit afgjord; och hemställde H. Exc. huruvida It. o. Ad. bifölle hvad Utsk:t sålunda föreslagit. ltopades ja. 23:dje punkten, Beväringsmanskapets vapenöfningar, 24:de och 25:te punkterna, Lönereglering samt 26:te punkten, ang:de väckt motion om förbättring i de vid arméen anställda läkares löneoch pensionsför hållan den. Ut,sk:ts hemställanden biföllos. 27:de punkten Försvarsverket till lands i allmänhet eller KrigsColhii Afdelmr. Mom. litt. A. Utskits hemställan bifölls. Mom. litt. B. Hr Björnstjerna: Utsk:t grundar sitt afstyrkande på för utsättningar, som sannerligen förefalla ganska egna. Utsk:t yttrar 1)en 11 April e. m. 101 att, då K. M. nedsatt till 10,000 rdr den summa, som ansågs beliöfvas för att fylla den årligen upkommande bristen i detta auslag och som ursprungligen var upgifven till 34,000 rdr, så skulle detta bevisa, att behofvet icke vore särdeles trängande, och att äfven dessa 10,000 rdr kunde genom en klokare hushållning besparas. De ifrågavtde byggnaderna hafva emellertid under loppet af flera är kunnat endast högst knapphändigt underhållas, och äfven detta blott med största svårighet, i anseende till de höga priserna på såväl sjelfva arbetet som materialierna.
Jag bar således intet vidare ali tillägga, än anhållan om återremiss af delta betänkande lill Utsktn, iler jag skall söka göra gällande en eller annan af de grundsatser, som jag uti min reservation framställt, och hvilka jag ej tror vara af den obetydlighet, att de ej förtjena afseende, såvida man verkligen vill uträtta något, icke blott i fråga oni hemmansklyfning, utan ufven uti hvad dermed hanger tillsammans, nemi. bättre ordnade fattigförsörjningsanstalter, så all icke fattigdomen tilltager såsom hittills. En sådan förbättring kan endast åstadkommas derigenom , att man skaffar lättare utvägar för livar och en att ärligt försörja sig; och detta sker ej derigenom, att man concentrerar allt inom vissa legala förhållanden och stora corn i teer, hvilket systeme förmodligen alltid hädanefter såsom hittills skulle misslyckas och medföra följder, hvilka ingalunda skulle blifva lyckliga för landet. Jag nekar ej. att hemmansklyfningen kan leda lill ganska stora olägenheter; det ligger lill en stor del uti författningens art, det ligger uti dess missbruk och slutligen äfven deruti, att samhället har gjort så litel för att befordra försörjnings-utvägar, att den fattige ej har annat alt kasta sig på an sädesproduetion på en areal, som ej är tillräcklig för hans utkomst. Deruti ligger det onda, och innan man ändrat detta, har man ej hunnit långt uti lagstiftningen. Gr. Frölich: Jag skulle endast med ett ord kunna säga, att jag är förekommen af den sista värda talaren; men efter jag begärt ordet, så vill jag blott gifva tillkänna, att det kän vara ganska möjligt, att sådana förhållanden kunna äga rum i Skåne och andra provinser, der jag aldrig varit ; men, 0111 elt sådant förhållande der existerar, som tillåtit hemmansklyfningen till en sådan oerhörd grad, som här är omtaladt; så måste detta bero på några särskilda omständigheter, på några kanhända moraliska omständigheter, sorn åtminstone ej genom någon författning 0111 hemmansklyfningen låta bota sig.
Ständers justering och godkännande framställdes, följanda vördsamt anmäla till Rikets Ständers gillande och bifall. Hvad först angår öfverskriften eller rubri - 84 Expedition.^- Utskottet* Mernqvicd Ab» 274. ken till den i §. 4 införda Tabell, utvisande det Chartae-belopp, hvarmed handlingar och skrifter, vid serskilda Embetsställen och Myndigheter, böra beläggas, har ExpeditionsUtskottet ansett ledande till nödig reda och bestämdhet af föreskrifterna härom , att, i samma rubrik, näst efter ordet "Skrifter ” införa orden : ”sorn "■följer, med iakttagande dervid, att de hand-, "'Ungar, för hvilka något Chartce-belopp icke "finnes i ena eller andra Columnen utför dt, "äro derifrån befriade” Vid den i nämnda Tabell förekommande publik; "Attester,” har Utskottet skolat vördsamt anmäla, att den olikhet förefunnils emellan hvad RiksStåndens Collationerings-Böcker pch det ExpeditionsrUtskottet tiilhaiidakpmna exemplar af Bevillnings-Utskottets förslag innehålla, att Chartae-belopp, i de förra, endast blifvit utförde i, i:sta, azdra, 3:dje och 5:te Co-, lumnerna af Tabellen, men, i det senare exemplaret deremot, äfven i 4*de Columnen med 5- sk., uti örte med 6 sk., och i yrde Columnen, med 8 sk-; varande denna sistnämnda ulföring, såsom visserligen åsyftad, ehuru i Collationerings-exemplaren uteglömd, alltså iakttagen uti Expedilions-Utskottets förslag. Vid rubriken Bevis har förekommit, att Chavtae-beloppet för sådana handlingar, sorn orden i förslaget lyda, "från Vårt Cancellie," endast är i Collationerings-Böckerne utfördt till 6 sk., hvilket, såsom troligen härledt af miss-, skrifning, Expeditions-Utskottet i förslaget rät-.
Emot dessa lagförändringar skola visserligen åberopas de hos en del af Stadsdomslolarne och hos Öfverståthållare-Embetets Kansli (»Konungens Befallningshafvande i Stockholm» uti hit hörande mål) hopade göromålens kraf. Men dervid är att märka, det detta kraf ej minskas genom ärendenas undanskjutande till en oviss framlid, då, genom tillkommande nya ärenden, tillståndet snarare torde förvärras än förbättras. En sanning är det visserligen, att någon gång mängden af sammanträffande göromål kan vara så stor, att svårighet möter för bestämmande på dagen, när ett ärende kan hinna slutligen behandlas och afgöras; men i sådan händelse får uppskofstiden tagas längre. Erfarenheten har i allt fall visat, att då icke någon nödvändighet varit för hand att bestämma viss dag för ett ärendes afgörande, ulan detta lemnats åt framtiden, uppskofvet vanligen blifvit så långt, att det för sakägaren skulle hafva varit en vinst att få en dag dertill förut bestämd, äfven om denna blifvit framflyttad längre, än någon myndighet skickligen kunnat tro sig tillsländigt att en angelägenhet uppskjuta. Denna nödvändighet, att på förhand beräkna tiden för hvarje ärendes bringande till slut, skall ofelbart medföra ett bättre bruk af den mellanliggande tiden. Skall ett arbete på viss tid göras, så kan det oftast göras och blifver gjordt. En sak åter, som får efter godtycke uppskjutas, anses lätteligen icke hafva kunnat göras förr, än den blifver gjord. Få menniskor hafva undgått att göra denna iakttagelse, äfven i enskilda pligters utöfning. Genom en sådan beräkning af hvad, som kan och hvad som icke kan hinna göras, inom ett lämpligt tidsmått, skall tilläfventyrs läggas i dagen ett möjligen förevarande behof af arbetskrafternas förstärkning; ett behof, som eljest någon gång döljer sig ända till dess det framträder i sina följder, i balanser, samkade på rättsökandes bekostnad och med uppoffring af deras rätt, samt påkallande utomordentliga kostnader och ansträngningar för alt kunna afhjelpas Att härutinnan bringa ändring och rättelse vöre visserligen icke någon stor eller på ett störande sätt ingripande, reform; men den skulle säkerligen frambringa betydande och välgörande frukter.
Hvad åter den befarade olägenheten af för vida utsträckt tillverkning Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. beträffa i-, så kan väl ej nekas, att den så väl i denna som nästan alla saker af vigtig påföljd icke kan fullkomligen undvikas. Men en stor del deraf torde förebyggas genom det ofvan föreslagna förbud, som bör vara gällande så väl för städer som för landsbygd, att, tinder intet villköl', större sammanräknad pannerymd än till 90 kannor får uti ett hus begagnas, hvarigenom de större Fabriker äfven i Städerna förekom mas. Dessutom kan icke Utskottet skilja sig från den öfvertygelse, hvilken redan af den hittills vunna ringa erfarenheten är bekräftad, att under ett oafbrutet fortfarande af fria husbehofsbränningen, skall bränvin nödvändigt blifva pä landsbygden tillverkadt, med vida ringare kostnad än i städerna, och följaktligen skall tillverkningen der så småningom af sig sjelf afstadna, och slutligen icke drifvas vidsträcktare än för eget behof, och till nödig motvigt, i händelse landtmannen skulle för högt uppsätta sina priser. — Till dessa skäl bör äfven läggås, att det ansenliga belopp af bevillningerf, som utgår af städerna i och för bränningsrättigheten, är omöjligt för Kongl. Maj;t och Kronan att mista, men blifver ganska svårt och känbart för de skattdragande, att på annat sätt fylla, serdeles då den till indragning föreslagna 90 kannors panna redan förorsakat en icke obetydlig mistning. I stöd af nu anförda skäl, hvilkas fulla giltighet Utskottet trott sig icke kunna förneka, tillstyrkes, att städernas bränvinstillMihaug till RiksSt, Vrot, 1817-1318: §:<!# Sami. Utsk. Betcinkandcn. ' verkningsrättighet efter nu gällande författ" ning blifver oförändrad, endast med den allmänt föreslagna inskränkningen af högst 90 kannors pannerymd uti ett verk. I sältet att utöfva denna rättighet samt normen för dess beräkning synes icke heller någon förändring böra äga rum.
I politiskt hänseende finnes för närv. i hela Europa 2:ne elementor, 2:ne principer, som strida om öfvervälde!: den aristokratiska, med traditionerne lill rättsgrund, som ej allenast vill göra rättigheterna ulan äfven uplysningen lill ett privilegium, och den demokratiska, med religion, rätt och sanning till rättsgrund, som yrkar lika rättigheter, lika nplysning. Förfäktarne af den förra utgöra visserligen en liten hop, men den skyr inga medel för att lyckas, följer en hittills lyckad taktik, har enväldet, det lagliga och olagliga till bundsförvandt, och har hittills kunnat disponera bajonetterna. Den erbjuder således ett segt motstånd, bos oss förstärkt genom vår oefterrättliga fyrdelning. Förfäktarne åter af den sednare principen utgöra deremot ett vida talrikare antal och tillväxa dagligen, men de äro splittrade genom deras olika åsigter att upnå målet, handla derföre utan sammanhang, hvaraf den vanliga följden också inträffar att de i viss mån ännu ligga under. Tiderna komma dock otvifvelaktigt att förändra sig och en strid framkallas, så framt den icke pä förband genom försonande åtgärder, genom billiga eftergifter omintetgöres. Det är denna strid jag anser hvarje sann fosterlandsväns första och oeftergifligaste pligt vara att söka förekomma. Icke derföre alt den ej slutligen skall gifva seger åt den allmänna uplysningens, åt de lika rättigheternas förfäktare, och i handling framkalla det rälta och det sanna, men derföre att innan dessa stridens följder hos oss inträffa, så komma de att föregås antingen af pöbelvälde eller envälde: båda lika litet att eftertrakta. Den 18 December. 75 Da enl. min vedan yttrade åsigt, det af den ena Statsmakten naturligtvis upriktigt menade, och lill den andra Statsmaktens antagande framlagda (således sanktionerade) grundlagsförslaget, förebygger allt utbrott af den förenämnda vådliga striden, så har det hos mig framkallat det votum jag öfver detsamma kommer att afgifva. Efter all anledn. komma dock icke de skäl jag för förslagets antagande anfört alt inom detta Ständ göra sig gällande, utan förslaget i stället att förkastas.
Och de församlade sig med de äldsta, och rådgjorde; och gåfvo krigsknektarna en stor summo penningar; Och sade: Säger, hans Lärjungar kommo om nattena, och stulo honom bort, medan vi sofvo. Och om det kommer för landshöfdingan, vilje vi stilla honom, och begå det så, att I skolen vara utan fara. Och de togo penningarna, och gjorde som de voro lärde. Och detta talet är beryktadt ibland Judarna, intill denna dag. Men de ellofva Lärjungarna gingo till Galileen, upp på ett berg, som Jesus hade dem förelagt. Och när de sågo honom, tillbådo de honom; men somlige tviflade. Och Jesus gick fram, och talade med dem, och sade: Mig är gifven all magt i himmelen, och på jordene. Går fördenskull ut, och lärer all folk; och döper dem, i Namn Faders, och Sons, och dens Helga Andas. Och lärer dem hålla allt det jag hafver eder befallt; och si, jag är när eder alla dagar, intill verldenes ända. Detta är begynnelsen af Jesu Christi, Guds Sons, Evangelio; Såsom skrifvet är i Propheterna: Si, jag sänder min Ängel framför ditt ansigte, hvilken bereda skall din väg för dig; Ens ropandes röst är i öknene: Bereder Herrans väg; görer hans stigar rätta. Johannes var i öknene, döpte, och predikade bättringenes döpelse, till syndernas förlåtelse. Och till honom gingo ut hela Judiska landet, och de utaf Jerusalem; och läto sig alle döpa af honom i Jordans flod, och bekände sina synder. Och Johannes var klädd med camelahår, och med en lädergjording om sina länder; och åt gräshoppor och vildhannog; Och predikade, och sade: En kommer efter mig, som starkare är än jag, hvilkens skotvänger jag icke värdig är att nederfalla och upplösa. Jag döper eder med vatten; men han skall döpa eder med dem Helga Anda. Och det begaf sig i de dagar, att Jesus kom utaf Galileen ifrå Nazareth, och lät sig döpa af Johanne i Jordan.
St. om deras pligt enligt grundlagen, sådan som Utsk. förstått den, och skälen för denna Utsk:s åsigt om grundlagens föreskrifter hafva icke blifvit hemtade från någon tidning, utan från grundlagen sjelf; men Utsk. får tillfälle att utveckla dessa skäl, då nytt betänk., till följd af den begärda återre111 issen, kommer att afgifvas, och jag inskränker mig derföre för närvar, till denna förklaring. Frih. von Schulzenheim: På den grund, att jag genom den bevisning, jag sökt åstadkomma, skulle hafva endast per analogiam, men icke efter ordalydelsen, kommit till mitt mål, har en värd talare sökt bestrida min åsigt. Jag tror mig likväl hafva uttryckligen erinrat, att ingenting i denna fråga finnes uti grundlagen, i klara ord, directe bestämdt, och vid sådant förhållande, då ingen ordalydelse finnes att följa, måste väl analogien tagas till hjelp. Jaj 5 H. 46 364 Deli 28 A piil f. ra. håi' harvid yttrat, att 07 §. Reg.F., så tillämpad som Gr.. Cronhjelm påstått, står i strid med y5 §. Riksd.Ordn., och till bevis har jag blott hållit mig dervid, att icke någon §, sorn handlar om statens ordinarie inkomster, finnes enligt 7.5 §. Riksd.Ordn. undantagen från de ärender, till hvilkas afgörande Konungs och Ständers gemensamma samtycke erfordras. Samme talare har fästat sig vid min tolkning af det i 57 §. förekommande ordet: beskatta. Denna tolkning var likväl endast i vilkorliga ordalag framställd och ingalunda åberopad såsom något cardinalskäl, och då talaren likasom företrädesvis fästat sig vid detta conditionella uttryck , ådagalägger detta, att han ej uppfattat min mening i sin helhet. Den värde ledamoten har äfven sagt, att om åt 57 §., efter hans tillämpning, skulle gifvas en sådan utsträckning, att den kom i strid med 16 och 114- §§•> ansåg han en tillräcklig garanti mot ett slikt missbruk ligga i dessa sistnämnda §§.
Jag skall ej motsätta mig den förhöjda afgiften på saltet, ty den öfverensstämmer med den riktiga princip, att göra afseende på varans volum; och denna obetydliga tillökning kan visserligen ej blifva tryckande. Men jag får protestera emot det skäl, som af BevillningsUtskottet blifvit anfördt, alt denna vara consumeras mera af de förmögne, än af de fattige, äfvensom mot principen, altman bör fylla behofven genom Bevillning, som mest drabbar massan af Nationen, ty de böra heldre fyllas genom den på behållen förmögenhet eller inkomst och på öfverflödsvaror. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes: Jag bestrider den föreslagna förhöjningen i tullen på denna nödvändighetsvara; helst den lill betydligaste mån drabbar den fattigare folkklassen, hvilken nog är tryckt förut, och emedan förhöjningen synnerligast tyckes hafva till föremål, att bereda Regeringen stora och opåräknade öfverskott på tullmedlen. 474 Deu 3o October e. ni. Hans, E.xccllence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottets förslag, rörande tullen å koksalt. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt afslå berörde förslag. Ropades äfven Ja och Nej. I anledning häraf förnyade Hans Excellence den först gjorda framställningen lill bifall å Utskottets förslag. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Och förklarade Hans Excellence i följd bärof, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit Utskottets förslag. Herr Cederschjöld: Jag anhåller, att min reservation måtte blifva i protocoliet antecknad, och att jag underlåter att begära votering endast derföre, alt jag vet, att saken i alla fall af Förstärkt Statsutskott skall afgöras. Herr Dalman_, TVilhelm Fredrik:
Förordningen af den 13 Februari 1849 uti 1 § innefattar det stadgande, att vid bestämmandet af stället för berörde mönstringar, sorn skola förrättas hvarje dr löre slutet af April månad, bör iakttagas, alt manskapet ej med långa framoch återmarscher besväras. Några väsendtliga olägenheter af dessa mönstringar i den ordning de nu försiggå torde fölajklligen icke kunna uppstå; hvaremot, derest, såsom Eric Larsson föreslagit, mönstringarne ajllid kommo att förrättas å samma till och ort, som förhållande af manskapets vapenöfningar bestämmas, sådant olvifvelakligt blefve särdeles betungade för deL stundom icke ringa antal beväringsynglingar, hvilka blifva kasserade eller ställde på tillvext och förbättring, och som således då skulle blifva nödsakade att ofta, under flera dagars tid vistas borta från hemorten, der de under nu varande förhållanden undergå mönstring. Del torde derjemte icke böra lemnäs ur sigte, att, lör kommendering af erforderligt befäl till manskapets undervisning äfvensom lör andra anordningar i och för vapenöfningarne, det är af nöden, att någon lid före de sainmes början erhålla kännedom om beväringsynglingarnes mängd. Utskotten hysa emedlertid den öfvertygelse, att, så framt lokala förhållanden på någon särskild ort skulle erfordra en annan ordning för omförtnälde mönstringar, vederbörande myndigheter icke underlåta att uti ifrågavarande hänseende vidtaga sådane förfoganden, som, utan alt motverka ändamålet, kunna finnas för orten mest lämpliga. Ett dylikt undantagsförhållande torde dock icke lämpligen böra till någon lagsliftnings-åtgärd föranleda; hvadan Utskolten vördsamt hemställa, alt Eric Larssons och Georg Nyqvists motioner ej må bifallas. Stockholm den 17 Augusti 1854. Reser nation: al Herr Henschen:
St. hafva således öfverenskommit om denna ansvarighetslag, och i följd deraf måste den stå i full öfverensstämmelse med grundlagen. 3 § af nämnde ansvarighetslag innehåller: ”Skulle Statsrådsledamot eller Konungens rådgifvare i commandomål tillstyrka Konungen att vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot Reg.Fts bokstafliga föreskrift uti 57 §, rörtde R. St:s beskattningsrätt, uti 60 § till förhöjande af den bevilln., R. St. sig åtagit, eller af sådana artiklar, hvilka i densamma till bevilln. räknas, allt sådant till förökande af Kronans inkomster, dock härunder icke begripna Den 8 December. sådana, i denna 60 §. icke omnämnda afgifter, hvilkas föremål .äro inrättningar lill enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färjoch andra afgifter af dylik beskaffenhet” &c. Frågan ar således: är tolagen en af Kronans inkomster? Nej! Den hörer således ej till de afgifter, som i Reg.Fts 60 § nämnas; och då det är en afgift till enskild nytta, måste man medgifva, att den är i samma kategori med de båk-, brooch färjpenningar och andra afgifter af dylik beskaffenhet, som ansvarighetslagens 3 § omförmäler. För mig är således klart, att tolagen ej kan räknas till bevillntsafgifterna, hvilka i 60 § upptagas. Man har äfven sagt, att om man ej till hevilla, ville räkna andra afgifter än dem, hvilka denna § nämner, behöfde K. M. endast gifva nytt namn åt en beskattning, för att kunna pålägga den; men jag får erinra, att förhållandet med en allm. beskattning till förökande af Kronans inkofaster är helt annat, än med sådana afgifter, som utgå till enskildas gemensamma nytta. Jag tror således, att denna argumentation förfaller. Då jag nyss yttrade mig om Ilr af Billberghs framställning, förbigick jag en omständighet, nemi. hans yttrande, att om R.
Majit ansåge något hinder icke möta för Handelsoch Sjöfarts-fonden att med ofvanberörda, af Rikets Ständer ifrågaställd bidrag, Nittio Tusen Riksdaler, deltaga i gäldandet af meranämnda lösningssumma, i öfverensstämmelse med Konvojkommissariatets hemställan rörande sättet för ett så beskaffad! deltagande i lösningssummans liqvideraude, föreslagit Rikets Ständer, att hela det till Stadetullens aflösning erforderliga belopp må från det af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret för ändamålet anvisade anslag utgå, emot det att all fråga om vidare inbetalning å Riksgälds-kontorets, enligt förbindelse af den 18 December 1856, till Handelsoch Sjöfarts-fonden egande skuld till såväl kapital som ränta kommer att förfalla och samma förbindelse varder till Fullmägtige i Riksgälds-kontoret återställd. Då det af Kongl. Majit föreslagna sätt för Handelsoch Sjöfarts-fondens deltagande i lösningssummans liqviderande onekligen är med minsta omgång förenadt, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer till hvad Kongl. Majit sålunda föreslagit må lemna bifall; och torde, i sådant fall, Utskottet få sig uppdraget att om Rikets Ständers beslut i förevarande fråga meddela Fullmägtige i Riksgälds-kontoret nödig underrättelse. Stockholm don 21 Maj ■'1-863. STOCK HÖIJA,’ T&YÖKT hos ISAAC MARCUS. 18*58. Ank. tili Exp.-Utsk. ilen 26 Maj 1862, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af väckt motion angående användandet af Kronans hus. (I. A.)
December. härkil kommer att den är belägen uti en Provincc, som i anseende til! jordbruket är almaur känd tzaic wara as swag samt lil! oä) N!ed usel beffaffenhct, akt jag e« mottagit denna Kungsgård uli ett förfallit och kill den grad förstördt tilständ, att hus icke fnmiiks, ukj> hwilka hö och sädeögrödan kunnat utan otc taga skada förwaras, och att jag hwarkcn sjelf såsom Arrendator kunnat wara logerad eller där äga tilgäng pä sä mänga rum som för nödigt tjenstefolks herbergerande warit nödige, och att jag till minnande af ersättning för denna momordenteliga wanhäfd warit sörankälen att utföra en mängärig rättegång med Arrendatoren före Smkl< mästaren von llrunee tid, som först ben 4 Septem, ber innewarande är bliswit stutad genom Kongl. Mofiis Nädiga Dom, i följe hwaraf förre arrendatoren wäl bliswit förpligtad att bestä dcn felande nybyggnaden, men som likwäl ännu pä nägra är icke kan bliswa up» förd om ock tilgang till betalning af denna kostnad hos honom finnes, hmarom manga anledningar till twijwelsmäl förekomma, sä lära Riksens Höglofl. Ständer Höggunstigt finna, arr de wilkor hwarmed jag innehar Laholms KungS-Ladugärd, synnerligast j afseende pä den wanhäfd och mifibyggnad hwarmed jag dcn emottagit icke käla någon tillökning. Och emedan för öfrigt Riksens Höglofl.Ständer uti den sednast faststälde Regerings Formen as den 6 Junii innewarande är mi 77 §. högtideligen försäkrat, att ehuru Kungsgårdar med flere Kronans Lägenheter skola förwalcas efter de grunder Riksens Höglofl.