Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln dock må taga sitt beslut, och för Publiken visa sin öfvertygelse och fördomsfrihet. Jag tror, att den sorn vill och i sitt embeRid 0. D-n 5 Juli. f. m, te bör äga en full statistisk kunskap otti llikets tillstånd och Rörelsecapital, borde, i hvad ställning solli heldst Ranken ma vara* känna dess utelöpande sedelstock, i iranders i andra Riken hafva beräknat be* hofvet af penningar pä hvart hufvud, i man af det förhållande sorn uti Memorialet ar anfördt, i fran 3 lill 5 Specie Riksdaler, Lindebarpet inberäknadt. Da vi för 10 är sedan hade ett Rörelsecapital af vid pass io-| Million, och Banken ovägerligen honorerade sina sedlar med Speciemynt* samt hade åtagit sig att infria RiksgäldsContoirets Créditsedlar med Banco, och då värj folkstock, med det ännu tillhöriga Finland, uppsteg till 5-I million men niskor$ så förslogo fulleligen, utan ali klagan öfver penningebrist, 3 R:d. per man. Men vid ett mer än till hälften försämradt penningevärde och en mindst till en Million för* mindskäd folkstock, villja 26\ Million icke förslå, oaktadt beloppet för hvart hufvud öfverstiger 10 R:d. af denna lidens Bancosedlar, de mångfaldiga 3-procentsSedlarne och länge utelöpande Assignationer oberäknade. Må ej ett sådant förhållande sätta hvar man till omtanka och sansning? Villje vi söka att åter komma i ordning, och göra vårt Regeringssätt lika älskadt och varaktigt som det StorBrittanniska, så böre vi först, lika med den upplysta nationen, bannlysa all förderflig hemlighet. Den En« Den 5 Juli /. m. ge"Rka Banken Sr likasom den Svenska särtctiönerad äf Regeringen, utan att af densamma kunna ängripas; meri väl inåste Bankett för sitt Rörelsecapital redovisa!
Uti dessa reglementen står naturligtvis icke sagdt, hvilka obligationer som äro osäkra, utan blott hvilka banken eller riksg:skont. får inlösa. Om denna föreskrilt gifves Ridd.direktm, så synes R. o. Ad. hafva iakttagit nödig försigtighet; alldenstund Ståndet behandlar Ridd.kassornas medel med samma omsorg som R. St. behandla sina medel i banken och riksg:skont. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då emot 1, 2 och 3 punkterne af 1 § icke någon anmärkn. blifvit gjord, men emot 4:de punkten och slutmeningen i denna § blifvit framställde 2:ne serskilda anmärkmr, hvilka borde blifva föremål för serskilde propos:r, Hr Landtm, först finge hemställa ora R. o. Ad. bifölle de 3 första punkterne af 1 § i Utsk:s förslag. Ropades ja. Frih. Boije: Jag vill minnas från uppläsningen att Ridd.- Utsk:s förslag innehåller en förändrad redaktion af lista §. Skall den nu anses i detta antagande inberäknad? Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf att då R. o. Ad. bifallit Ridd.direktms förslag, deraf vore en följd, att den deri af Utsk. tillstyrkta förändring blifvit af R. o. Ad. afslagen. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad., att 4:de punkten af 1 §, i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”inlösa sådane räntebärande obligationer, som här ofvan i 2 punkten litt a. nämnde äro, och sådane, som af R. St:s bank eller riksg:skontor, enligt deras reglementen, få inlösas”. 168 Den 27 Maj.
Och plötsligt – nästan med ens – kom der något besynnerligt melankoliskt-sentimentalt i denna tystnad, en stämning af saknad och trist tomhet, utifrån detta ord “skiljas i morgon“, som de nyss nämnt så ogeneradt och glädtigt. Och de fortforo att sitta tysta, böjda öfver räckkanten, och se ned på terrassen, der kyparne sprungo fram och tillbaka med dukar och brickor för att rädda undan regnet, som nu plaskade starkt mot asfalten. Alice reste sig långsamt. Det regnar, sade hon och höll ut handen. Kom, vi måste gå in. I dörren höll hon på att stöta omkull en stol – mademoiselle Bock vaknade. Det var strax innan de skulle resa – tidigt på morgonen. I matsalen var der tomt och kyligt med nydukade frukostbord och öppna dörrar utåt terrassen. Mademoiselle Bock satt ännu vid bordet, och midtemellan söndersmulade brödbitar, krossade äggskal på tallrikarne och hopskrynklade serveter räknade hon halfhögt omoch omigen guldstyckena, som öfverkyparen höll på att vexla från francs till mark. Alice, trött vid denna omständliga räkning och omräkning samt det lika noggranna, småaktiga genomgåendet af alla de särskilda posterna på hotelnotan, hade redan rest sig och gått ut på terrassen. Hon stod i profil mot dörröppningen, fullt resklädd, i en mörkblå havelock, slät och åtsittande som en klädning, hög, mörk stråhatt med bredt brätte, lätt uppvikt vid ena sidan. Armarne höll hon litet ut från lifvet, medan hon långsamt drog på en brun Gant de Suède, som sedan kaflades långt upp öfver kappärmen. Då och då tittade hon flyktigt, otåligt inåt rummet. – God morgon, fröken! Herr van der Bourght sprang raskt uppför terrasstrappan. Han var i hatt och öfverrock och hade i handen en stor, löst hopbunden knippa af gula rosor. Alice smålog, när hon såg honom; hon helsade och gick ett par steg emot honom. – Vet ni, hvad jag så gerna vill ha? sade hon lågt och tittade blygt upp till honom öfver blommorna, som hon låtsade luktade på. — Jo, profkortet från Genève, ni visade oss i går.
Derigenom upkommer ett resultat, som visserligen ieke är detsamma som en omsättning af persedlarne från större antal till ett mindre; tvertom är det en förvandling af persedelskalt, til! kontant penningeskatt, hvilken förvandling jag, af skäl, som redan blifvit anförde, anser vara af skadligt inflytande både för Konungamakten och jemväl för de skattskyldige medborgare, hvilka torde få draga den börda, hvarifrån man på lietta sätt befriat jorden. Den berättelse som Hr Gripenstedt här afgifvit om grundskatternas tillkomst, är fullkomligen enlig med verkliga förhållandet; man har, som han också rätteligen anmärkt, efterskänkt den qvantitativa delen af beskattningen, men bibehållit den qvalitativa: det är denna rättighet jag önskar äfven fortfarande böra bibehållas, under det jag gerna går den så mycket omtalade allmänna önskan lill mötes, alt bereda en lättnad i beräkningsgrunden för små-persedlarne, derigenom att deras värde bestämmes för en tid af 20 år r sender, efter hvilkas förlopp granskning skulle komma att ske om detta värde behöfde för nästpåföljande 20 är förändras. Derigenom hade man ju i sjelfva verket vunnit precis samma resultat, som det man söker åstadkomma genom den fixa skatten, endast med den skillnad, att besväret med markegångsvärdets bestämmande skulle återkomma hvart 20:de år, hvilket besvär visserligen icke må kunna anses serdeles stort, såsom endast bestående deruti alt man genomgår dessa små-persedlar och jemför dem med de medelpriser som under de föreg:de 20 åren varit gällande, i ändamål att tillse om höjning eller sänkning i dessa priser må ega rum. Då behöfver icke den skattskyldige befara att genom oriktig uträkning för hvarje år lida skada, blott han första gången efter hvarje markegångssättning kontrollerar den skedda uträkningen, så vet han, att det vid samma belopp, kommer att i 20 år fortfarande förblifva, hvilket är en tidslängd, efter min tanka, så betydlig, att mången jordegares lifstid icke räeker till, för att öfverlefva den förändring, som möjligen sedan kommer att ega rum.
De motiver, på hvilka Utsk:t grundat sitt afslag, anser jag hafva af Frih. Armfelt, Hr Lagerbjelke med fl. reservanter blifvit så grundligt vederlagda, att jag icke tror någon ytterligare utveckling vara nödig, hvarföre jag och endast i möjligaste korthet vill här uptaga till besvarande några emot reformen framställda anmärkningar. Vi hafva åhört ett yttrande i frågan af LagUtsk:ts Ordf:de, deruti han på ett ganska intressant sätt afhandlat olikheterna i de begge lagarne rörande egendom och person. Hvad beträffar de förra, nemi. de, som afse förmögenhetsförhållanden, anser han dem vara af mera föränderlig art, samt att förnuftet företrädesvis dervid Dell "25 Januari f. 111. 185 gör sig gällande. Obestridligt är, att förnuftet bör genomtränga äfven den lagstiftning, som afser förmögenhetsförhållanderna, men deraf anser jag icke följa, att icke förnuftet äfven kan borttaga den traditionela föreställningen om qvinnans underlägsenhet och oförmåga av.t bestämma öfver sin egen person. Vidare har Gr. Sparre yttrat, att alla lagar, som röra förmögenhetsförhållanderna, hafva en kosmopolitisk natur, men att den lagstiftning, som angår familjerätten. är vida vigtigare; hvarjemte Grin i sammanhang härmed omnämnt, att man, med afs:de på hans åsigter rörande förstnämnda förhållanden, måhända och troligen inom kort tid skall kunna säga, att han blifvit en djerf novatör. Det är icke utan en liflig tillfredsställelse, som framåtskridandets vänner lära förnimma, att de kunna påräkna en så lysande eröfring; men hoppet härom minskas, då den värde talaren återgår till familjeförhållanderna, och man finner då, att han der vill bibehålla den mest stränga konservatism. Gr. Sparre har ytterligare talat om omogna förslag. Jag anser det af Frih. Armfelt väckta förslag ingalunda vara omoget.
Detta är helt enkelt en utvecklingslag, hvilken var statskyrkas varmaste anhängare borde hafva lärt sig ur historien från samma kyrkas tidigare perioder, då hon sjelf arbetade sig fram genom förföljelser från den verldsliga maktens sida. 1 vttre tvångsåtgärder har ingen lära något verkligt stöd.Men då nyligen ett sådant lagens ingrepp i en religions-fråga upprört sinnena i landet och kraftigare än vanligt föst tanken vid våra kyrkliga förhållanden, kan det ju anses som en fråga för dagen att undersöka, hvar vår statskyrka egentligen har sitt starkaste stöd. Det är icke i sanningen och klarheten hos sjelfva dogmerna, t&gt;v dessas bvgnad är redan nedrifven och söndersmulad af vetenskapen och det sunda förnuftet. Presterna sjelfva predika ju, att läran är obegriplig, att derför förnuftet måste tagas under t? * ons lvdno, d. v. s. tystas, dödas, och att den blinda, tillitsfulla tron ensam skall uppbära hela systemet. Man böljade med att ställa bibelordet öfver förnuftets granskning, men sedan kyrkans lärosatser blifvit fardiga, förälskade man sig i detta skröpliga menniskoverk och öfverflyttade på detsamma den vördnad, som enligt den reformatoriska grundprincipen blott borde tillkomma bibeln. Man stämplade som brott förnekelse (i någon punkt) af » den rena evangeliska läran », d. v. s. var statskyrkas lära, och undandrog dermed i fullt katolsk anda äfven den menskliga tolkningen af bibelordet, sådan denna föreligger i dogmerna, det sunda förnuftets kritik. Äfven här fick man blott » enfaldeligen tro&gt; utan undei * sökning, och det är i denna enda läropunkt som stats-kvrkan hittills haft och ännu har sitt förnämsta stöd. Man % lyckades gifva helgd åt förbudet alt i bekännelse frågor begagtm förståndet, och denna negativa del af läran om tron har varit &lt; » ch är en vida starkare stödjepunkt än den verkliga trons varma, hängifna öfvertygelse hos statskyrkans anhängare. Åtminstone hör man icke presterna, som dock säkerligen anse sig befogade att döma i denna sak, prisa vår stats-kv rk liga samtid för nagot större trosnit.
Riddarhusets genealogiska tabeller samlades och iordningsattes, ålades ätterne att ingifva sina stamtaflor, en sådan finnes ock i original i Riddarhusarkivet ingifven af ätterne Lilliehöök der de på samma tabell gemensamt upptagas; å denna tabell har dåvarande hufvudrnannen för Kolbecksgrenen å ättens N:o 66 vägnar underskrifva för sin gren, samt under Fårdalagrenen den dåvarande hufvudrnannen för N:o 1; nu är denna gren den andra i ordningen och Gelaredsgrenen den 3:dje och dessa 2:ne grenar sammanhänga 2:ne generationer sedan de skiljdes från hufvudstammen; hvaremot den Usta och 4:de eller Istrumsgrenen skiljdes på samma gång som de 3:ne hufvudgrenarne bildades, allt detta synes af bifogade tabell N:o 2- Har grenen Gelared ej redan då bevisat sig vara RiksRåds afkomlingar (såsom sådane upptagas de å de tabeller som äro utarbetade af v. Schantz, v. Schönfelt och Richard Silvio) och på den grund blifvit uppförd under N:0 1, en mening som af den tidens Genealoger ansetts riktig, åtminstone synes så af anteckningar till en del befintliga i Riddarhusarkivet dels i Riksarkivet, af flere den tidens Geologer samt samtlige med undanlag af Tilas, som för den motsatta meningen citerar BergsRådet Bondes anteckningar, anse Gelaredsgrenen tillhöra N:o 1. Ar detta antagande ej riktigt återstår ingen annan förklaring än att vid renskrifningen af genealogierna, grenarne Fårdala och Gelared såsom med hvarandra närmare beslägtade genom misstag sammanförts och Gelaredsgrenen på det sättet kommit att upptagas å N:o 1. Afven med antagande af att ett misstag blifvit begånget, så har det icke tillkommit genom Gelaredsgrenens eget förvålande, och då det nu redan har hundraårig häfd vågar jag vördsamt till Riddarhus-Direktionen hemställa huruvida det ens lagligen kan åläggas
Dessutom bör man kunna hoppas att något, åtminstone hälften inflyter, och, som jag förut anfört, är det troligt att arbetet skall gå. Om det" utkomma på en gång helt och hållet, och man derför begärde 30 It:dr b:ko, skulle visst mången hesitera för en sådan summa; men då det utkommer månadtligen i häften å 1 R:dr 12 sk. är det icke så farligt. Jag skulle egentligen anhålla om afslag å Utsk:s Betänk, och bifall till min motion, men då jag hört att It. och Ad, är för en återremiss, vill jag icke motsätta mig denna önskan. Då nu således en återremiss kommer att beslutas, vill jag göra ett nytt förslag. Jag skulle nemi. kunna nedsätta priset på hvart häfte till 1 R:dr rgs; då fordrades blott 7 50 ex.; och det är att förutsätta det afsättningen skall blifva större, då priset tages lägre. Jag har äfven tänkt på att förminska arbetet med ^ genom att uptaga endast det aldra vigtigaste. Detta vore visserligen ett frångående af sjelfva historien; men jag anser det mindre vigtigt att veta när en hög embetsman civil eller militär, blifvit extra ordiarie, vollontär eller något sådant, utan anser jag endast vara af vigt att omtala när han blifvit t. ex. General eller fått någon dylik högre befattning. Visserligen skulle i alla fall för hvar och en nämnas den högsta grad hvartill han kommit, men alla dessa mellangrader m. m. äro småsaker af ringa värde, som jag anser ganska väl kunna förbigås. Härigenom skulle arbetet kunna minskas till och således blifva föga kostsamt. Långt ifrån att motsätta mig en återremiss, förenar jag mig med dem som derom anhållit, men med bifogande af det förslog jag nu framställt, att nemi. priset på hvarje häfte nedsättes till 1 R:dr rgs, och att endast det hufvudsakligaste af genealogierna utgifves. Ofverläggningen förklarades härmed fulländad hvarefter Hr Gr. o. Landtm, först framställde propos. till bifall A förevarande Utlåt., hvarvid ropades
är dock något principielt barockt, en styggelse både för gud och menniskor. » Nervösa fruntimmer » är emellertid en rolig, mycket rolig pjes t. o. m., om ock icke fullt så rolig, som man kunnat föreställa sig efter det föregående öfverdrifvet långvariga annonspuffandet, — en ganska god idé af teatern med dylika föregående annonser, men den måste, för att göra effekt, brukas med omväxling och moderat ion — samt var mycket dyrbart och elegant uppsatt. — Nu några ord om spelet uti dessa pjeser. Med nästan intet annat undantag än af rollerna i » Birger och hans ätt » och » Henrik IH » har förut under året hr Olssons spel lidit af ett genomgående fels nonchalans och slapphet, som ibland framträdt på ett rent förargelseväckande sätt och varit nära att förstöra de sympatier, man kunde vilja hysa för honom som skådespelare, på grund af hans otvetydiga anlag. Det var derför glädjande att bevittna det åt eruppvaknande, som äntligen egde rum i » Namnkunniga fruar ». Der gjorde han någonting riktigt bra; det var något älskvärdt och sant känsligt i hans spel. Kollen i » Den puckelryggige » var visserligeu mycket fysiskt ansträngande, men ock en tacksam bravurroll, der effekterna kunde vara tämligen nära till hands, utan att behöfva uppsökas med något mera djupgående konstnärligt arbete. I alla händelser var hans prestation äfven der förtjenstfull och hade bland annat det goda med sig att för förvandlingen till dvärg framprässa en energi, hvilken som sagdt ejalltid är hans starka sida. Hvad han emellertid du närmast har att lära sig är att få en ståtligare och raskare hållning. Då teaterns kanske enda verkligt värdefulla ackvisition på kvinnosidan i år varit fru Selander, vittnar det om en något egendomlig ekonomi att plottra bort hennes förmåga på betydelselösa pigeller duennaroller. Hvad hon i allmänhet gör mycket bra är att säga sina saker med kläm och på ett sätt, som vittnar om klar uppfattning af hvad som är meningen och som låter den komma till sin rätt. I » Nervösa fruntimmer », skulle hon dock utan skada kunnat släppa sig mera lös.
Jag vill blott hemställa till Frih. Boye, huruvida icke han, derest Hr v. Troils förslag nu Jades på 2o6 Den la Februari e. ra. bordet, kunde, då det nästa gång skulle föredragas, säga: nu gå vi att besluta öfver ett grundlagsärende, utan att frågan varit remitterad till Constit.Utsk. Jag tror, att, sedan vi en gång kommit på denna afväg, det lämpligaste vore att besluta, antingen att betänk, skall läggas till handlma, eller också bifall till Hr v. Troils förslag, hvars bordläggning jag ej kan anse lagenlig. Hr von Troil, Emil: Tvenne ledamöter af detta hus bade visserligen icke behöft till mig göra någon hemställan om uteslutande af sista punkten i den propos., jag i förmiddagens plenum begärde, enär sådant blir en gifven följd af det prot.utdr., som från BondeSt. ankommit. I afseende på Frih. Boyes yttrande får jag anmärka, att jag ej under liela discussionen i förmiddags hört honom yttra något nytt. Jag har blott hört de vanliga ropen på revolution, revolution och revolution, hvar gång Nationalrepresentationen ej vill afstå, utan söker bibehålla sina i grundlagen försäkrade rättigheter; men om deremot ett Utsk. vill usurpera dessa rättigheter, anses det icke vara fråga om revolution på Utsk:s sida, utan endast på deras sida, hvilka söka förhindra ett sådant ingrepp i grundlagen. Allt detta är ingenting nytt, ty det hafva vi mångå gånger hört. Deremot erkänner jag, att Hr Frih. på e. m. gjort ett förslag, som verkligen äger nyhetens förtjenst. Hvad jag på f. m. framställde var icke något förslag, utan blott en form, om hvars iakttagande vid beslutets uppgörande jag till R. o. Ad. gjorde hemställan. Nu bar likväl den värde ledamoten begärt, att R. o. Ad. måtte lägga frågan om formen pä bordet och under tiden afgöra saken. Man har understundom tvistat om, huruvida formfrågan borde behandlas i sammanhang med sjelfva saken, eller ock särskildt förut afgöras; men att först vilja afgöra saken och sedermera öfverlägga om formen för detta afgörande, del är obestridligen någonting alldeles nytt. Hr Cederschjöld:
I anledning häraf får Förvaltningen af Sjö-Ärendena underdånigst anföra, att, som ej allenast ofvanberörde Matros-Corpsens inom column förde aflöning för icke complelterade nummer, hvilka, jemlikt Eder Kongl. Majlis derom meddeldte Nådiga förordnande, tills vidare slått vacante, ulan ock den för permitterade Sjö-xArti Iler ister belöpande aflöning, ehuru af Rikets Ständer före 1828—i83o årens Riksdag bägge beräknade att årligen utgå på Flottans Ordinarie Aflönings-Slat, under loppet af mångå år likväl användls till betäckande af en del Extraoell ■fl — 50 — Expectance-Statens aflönings-utgifter, det ingalunda kan med skäl klandras, att, sedan Eder Kongl. Majit i Nåder funnit godt förordna, det MatrosCorpsen skall completteras, de besparingar, som å Extraoell ExpeclanceStalen uppkomma, för sä vidt desamma erfordras för fyllande af de af Rikets Ständer afsedde oell beräknade behof för Ordinarie AflöningsStaten, till sistnämnde Stat blifva använde, men icke till minskning af de på materiel-anslagel anviste 3o,ooo R:dr, hvilket först, sedan Ordinarie Aflönings-Statens, af Rikets Ständer beräknade, utgifter hunnit completteras, kan ifrågakomma; och som sedan nämnde complettering till alla delar hunnit verkställas, det synes vara klart, att all den minskning, som genom afgång på Extraoch Expectance-Staten kan uppkomma, skall till sin primitiva bestämmelse, eller Stats-anslaget för raaterielcn, återgå, lärer Revisorernes om skiljande af besparingarne på Extraoch Expectance-Staten från besparingarne å Ordinarie AflöningsStaten lill Rikets
* FrBn den i Amerika med anledning af varldsutställningen Kornig för svendm kvini Chicago tillsatta damkomitén kom mo ', slutet af &amp; r 1891 en rians uppmaning till Sveriges kvinnor att deltaga i v&amp;rldsutstiillningen de i Chicagoutstzuningen derstades sommaren 1893. Fredrika-Bremer-Förbundet anmodades att taga saken om hand, och sedan förbundets styrelse 1893. härtill förklarat sig villig, tillsattes en förberedande komité, besthende af fru Ankarsvärd samt fröknarna Adelborg, Fries och W m, hvarjamte komithn som ordförande invalde fru 01 ' ivecrona. Den förberedande komiténs första itgiird blef att i förbundets namn inbjuda för saken intresserade personer till ett * A förbundets afdelning för till faltskarer utbildade sjuksköterskor hafva under 1893 de tvil första sköterskorna inskrifvits. Blda hafra efter förut genougangen sjukviirdskurs studerat under fröken S t e r k ~ och dereftei? tagit filtskarsexamen med goda betyg och komma att under lakares ledning egna sig &amp; t sjukviird pil landsbygden. möte å, hotell Continental den 13 mars. Harph följde ytterligare två, konstituerande möten, den 18 och 27 mars,; vid det sista afgick den af förbundet tillsatta komitén, som nu fullgjort sitt värf att förbereda arbetet för den svenska kvinnans deltagande i Chicago-utställningen. Förbundet har afven under detta ar haft glädjen eniottaga Stipendier betydliga g&amp;fvor. kronor, på, följande sätt fördelade: Fr&amp;n onamd gifvare till pristäflan (se bokkomitén kronor 400: - Genom fru H. Haglund till stipendier vid Björsnäs ' hushå,llsskola .., 300: -. Fr&amp;n onämd, gå,fva att genom ' b y r h utdelas, 20: - Ofverbetalning genom div. personer till förbun14: 0 7 dets allmänna kassa , Ofverbetalning till tidskriften Dagny n 1: - Summa kronor 735: 07.
Man åberopar de Tyska och andra Universitet; men jag har sett, och måhända Herr Hjerta äfven, huru de Tyska Studenterna om somrarne vandra till märkvärdiga bergstrakter och andra orter, till Stutenkammer på Rugen för att se kritbergen och Östersjön, o. s. v. Det är ock mot sakens natur, att aldrig gifva ledighet hvarken åt Lärare eller Lärjungar, och att fordra läsande och stark tankansträgning under sommarens hetta och lockelser till förströelse. Läsandet är mera än något annat en fri, på hogen beroende handling, och bör ej tvärdrifvas. Det oafbrutna trälagtiga arbetandet jned under - Den 18 December. 83 visningen, eller det så kallade inpluggandet, tjenar till ingenting. Jag har sett ett märkeligt exempel på denna Öfverdrift, i den Campiska (pnn minnet ej felar) uppfostrings-anstalten i Halle, hvarest de arma barnen ej en gång under måltidstimman lemnades i ro för undervisning. Någon lärorik berättelse förelästes dem då, på det att de måtte insupa visdom, med sjelfva maten. —• Ändring af de långa mellanterminerna har Herr Hjerta ansett vara påkallad af ett billigt afseende å bemedlade ynglingars tillgångar, att i längre skiften på en gång vistas vid Universiteten. Men skulle allmänna anstalter inrättas efter de rikares beqvämlighet, så befarar jag, att samhället i allmänhet blefve nog trångt för de fattigare; Och hvad denna omständighet serskildt beträffar, så pläga förmögna föräldrars barn vanligtvis ej vara så begärliga på studier, att läster minerna för deras skuld behöfva förlängas. Åtminstone har min erfarenhet varit den, att endast de mindre bemedlade plägat qvarstadna vid Universiteten, under mellanterminerna, då rikare ynglingar deremot tillbringat sin tid på föraldrarnes landtegendomar, på resor eller vid helsobrunnar, der nöjen varit att tillgå. Herr Hjerta har ansett de practiska Fdculteterna, eller den Juridiska och Medicinska, böra förflyttas från Universiteten till hufvudstaden. Höglofl.