Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktins tillfredsställelse af sitt hänskjutande af frågan till R o. Ad. är ringa, ty om den siste talaren under enskilda samtal med Ståndets ledamöter funnit meningarna delade, lärer detta vara händelsen äfven nu, och om vi än i åratal talade i ämnet på detta rum, är jag förvissad, att jag lika litet kan öfvertyga Hr Prinszensköld, att man sitter illa på nuvrde bänkarne, som han kan öfvertyga mig, att det är en fördel att sitta miserabelt illa på en bänk, och att min beder som riddersman och mina förfäders bragder uproana mig dertill. Hvad Hr Ebrenhotrs yttrande angår, får jag erinra, att Riddarhus-salen icke är någon promenadplats, utan man kommer dit för att afhöra discussioner. Direktin har redan vid förra Riksdagen erhållit Ståndets updrag att låta verkställa de reparationer Riddarhuset skall undergå, och vid denna, alt göra den inredning i salen, att så många platser sorn möjligt åstadkommas, hvarföre man måste erkänna, att dessa beslut Bro öfverensstämmande. Ståndets mening har ock varit, att dessa platser skulle göras så, att menmskor kunna sitta på dem. och icke sådana, att de blifva en tortur, den der ingen kan uthärda. Jag förenar mig med Gr. Lagerbjelke. Hr Carleson, E d v. Henr.: Att i denna församling tvista och möjligen votera om det bästa eller lämpligaste sättet att sitta här i rummet, svnes mig vara föga ändamålsenligt. Detaljerne af salens inredning böra antagligen kunna bäst bestämmas af Riddarh.- Direktm, hvilken består af några, af Ståndet utsedde personer, än af flertalet bland dem som för ögonblicket äro här närvide. Tycke och smak äro olika, och den grundligaste discussion härom skall knappt i ringaste mån sammanjemka våra åsigler. Det af Utsk. framlagda förslaget är enligt, mitt omdöme snarare en försämring än en förbättring, och jag anhåller helt enkelt om afslag å Betänk. Hr Printzensköld: Jag träffas ingalunda af den beskyllning Hr Björnstjerna framkastat, att man skulle hafva förebrått
Så lönade Rikshushållaren Carl XI Chefen för Fortificationen, och nu anser StatsUtskottet den af Kgl. Maj:t föreslagne lön, 5,5oo R:dr, böra med 1000 R:dr nedsättas. Jag yrkar, att vid hvad uti Konungens Proposition blifvit föreslagit, må förblifva, åtminstone hvad beträffar de serskildt af mig nämnde 3:ne Generals-platser. Utskottet har, genom uppförande å Allmänna IndragningsStaten af 2:ne peusionsrum, erkänt rättvisan och billigheten deraf, att, vid afgång, de å Stat föreslagne g Generaler skulle vara berättigade till pension, lill enahanda belopp med livad som för Landshöfdingarne, enligt gällande För - Den 21 Maji f. m. 3t fattningar, är stadgadt; men den grund, som vållat den gjorda inskränkningen, att blott 2:ne pensioner på en gång få utgå, har jag icke kunnat göra för mig fattlig, enär för alla Civile Tjenstemän, som äro berättigade till pensioner på denna Stat, någon sådan inskränkning icke finnes stadgad. Är tilldelandet af underhåll ett Statens åliggande emot den ålderstigne Civile Tjenstemannen, och eger sådant utan undantag rum, så har den Militaire Tjenstemannen samma rätt, att yrka och erhålla omvårdnad, då helsa och krafter icke längre medgifva honom att tjena. Jag anser såsom en följd häraf, att Staten borde pensionera hvarje vid en hög ålder ur tjenst afgående Embetseller Tjensteman, vare sig Civil eller Militaire, och att endast Statens knappa tillgångar kunna anföras såsom ursägt förden mindre omvårdnad, som allt hittills iakttagits emot dem, hvilka beträdt den Militaira banan. Man torde häremot vilja invända, att genom de Statsbidrag, som lemnats till Armeens PensionsCassa, har Staten tillräckligen sörjt för den Militaira Tjenstemanna-corpsen. Likaså är numera förhållandet med Civilstaten, sedan vid sista Riksdag icke obetydliga anslag för detta vigtiga ändamål anvistes; men CivilSlatens rätt, att vid afskedstagande och uppnådd 65 års ålder bibehålla hela lönen såsom pension, är dock oförändrad.
En trogen karl har skjutsat mig hit. Äfven hitåt finnes folk att sätta i rörelse. Man kan uträtta något här; det är godt om de äro beredda." "Jaså, gården heter Pinonäs och hon får ändå inte nog af att pinas der, utan måste ut kring verlden. Jo jo, ser hon, andra ha ock sin pina, de. Kände hon Bengt Poutu? Fanns en ståtligare man än han? Hvem har gumman mera kär hållit? Var han ej hennes enda systers enda barn! Se, då var Annika ännu ung, hon var ännu vacker, när Bengt var en liten pyring och brukade sitta i hennes famn och smeka hennes röda kinder. Hej, icke talar gumman om, hur sorgerna sen kommo och gingo, och hur hon sen lärde sig att bli klok och veta mer än andra, och flyttade i ödemarkens bo. Men Bengt förblef henne kär, lika då hon blef gammal och vis, som då hon var ung och fåvis. Fordeelska, kan du bryta opp Flemingens lås, kan du ta ut honom ur Åbo slott, kan du hjelpa honom att bli fri, eller kanske är han redan död, kanske hacka korparne på hans fagra ögon, kanske bygga tornkajorna bo af hans gullgula hår. Jacob Illka heter en annan gosse, som var Annika kär, har du sett hur luftens fåglar göra sin måltid af honom, hu, har du sett huru hans kropp ligger på stegel och hjul, har du sett de andra mördade och steglade bredvid honom, hu, jag fryser, Fordeelska, kasta ved i ugnen. Hi hi hi, Fordeelska, vet du hvar din egen man är, vet du så noga om inte Flemingen har tag i honom. Vet du så säkert om inte hans händer ha blifvit hackade af honom. Vet du så säkert om inte Flemingen smort omkring sig med hans blod. Hi hi, vill du kyssa sotnäsan, Fordeelska, vill du kasta söta ögon på honom." "Ha, jag ville kyssa honom, om mina läppar vore glödkol ur din ugn, jag ville kasta blickar på honom, om det vore trollpilar som skulle ge honom döden." "Hå hå, Fordeelska, är hon så katiger.
Friherre Wrangel, Henning.■ Jag anhåller blott att få uppgifva en anledning till de många stölder, hvilka nu mera än förr inträffa, Den i April. 4? härledande sig enligt min tanka från dess höga skatter, hvilka alltsedan 1812 ägt rum och varit så betungande, att åtskillige Åboer , måst gå ifrån sina Hemman. Herr Cederskjöld., Pehr Gustaf .■ Sedan Grefve Hamilton fullständigt utvecklat både mina och flera andra Ledamöters tankar, kan det visserligen synas öfverflödigt att vidare yttra sig i detta ämne, men som jag reaan sknfteligen författat mina tankar, anhåller jag att endast såsom ett tillägg till hvad Grefve Hamilton anfört, få uppläsa följande: Människorna äio alltid och allestädes af Naturen ungefär likartade, och serskiltå Nationers olikhet, åtminstone i afseende på sedligheten, beror hufvudsakeligen på skiljaktigheten i Lagarne. Mänskliga böjelserna och Passionerna utgöra driffjedren i Stats-Uret: Lagarne äro pendeln, a£ hvilket ordningen i Urets gång bestämmes. Förhållandet emellan ett Folks lagar och dess sedlighet är så ovillkorligt, att man af osedligheten i ett Land med säkerhet kan sluta till Lagaraes ofullkomlighet; och tvärtom bör den som känner ett Folks Lagar, ut»n svårighet kunna beräkna graden af detta, om än för öfrigt obekanta Folks sedlighet. Af den omständighet att Tjufvarnes antal i Sverige årligen ökas, kan man således med säkerhet sluta till någon félagtighet i Lagarne. Att uppgifva alla de puncter, hvari denna felaktighet består, och huru den bör rättas, tillhör ej det ämne, sam nu är under öfverläggning. 46 Den i April. och skulle dessutom vida öfverstiga min förmåga. Jag vill derföre inskränka mig till art vidröra blott några få af de puncter, sorn med detta vidlyftiga ämne äga närmaste gemenskap. Högsta ögnamäiket för Lagstiftaren bör utan tvifvel vara , att undanrödja frestelsen till brott. När man derföre besinnar, att frestelserna till tjufveri äro brist på arbetsförtjenst och lattja; så Ser man lätt på hvad sätt
Detta påstående är likväl falskt. Den, som så yttrar sig, glömmer dagens tilldragelser. Inom hvilket Stånd har väl anslagsifvern gått längre än inom BondeSt., hvilket uti en viss fråga liksom löpte framom de öfrige EiksStm? Man sv,arar möjligen härtill, att det som af mig afses, gällde en fråga, hvaraf nämnde Stånd ansåg sig hafva en särskild fördel. Jag antager dock för min del icke denna förklaring. Jag eger nemi. till BondeSt:s fosterländska åsigter alltför stor tillit, för att icke vara fullt öfvertygad, att för delta af Sveriges allmoge sammansatta Stånd skall Sveriges ära vara lika dyrbar, som de enskildta fördelarne. Då jag nämnde BondeSt. kan jag icke förbigå, att jag af riksdags-referaterne erfarit, att några inom sagde Stånd varande illustre manövrister, sedan jernvägsfiågans behandling, sökt insinuera att jag väckt mitt omordade förslag af helt andra motiver än de synlige. Härtill vill jag icke svara annat, än att efter sig sjelf dömer man ofta andra. Slutligen vill jag icke lemna oanmärkt, att jag i och för min mersnämnde motion blifvit på ett oskickligt sätt angripen af den periodiska pressen; detta f. n. hos oss beklagligen efter skandalen hungrande »malum necessarium», och hvars här antydda natur endast en bättre national-anda förmår omskapa. Härvid bar man icke förnekat den vanliga methoden för att göra anrättningen pikant, nemi. påbördandet af sjelfskapade motiver, i förening med personliga invektiver. 1 följd häraf kunde jag visserligen hafva åtskilligt att genmäla, då pressens maktmissbruk äro mig lika förhatliga, som alla andras, men finner dock att en bemärkelsefull tystnad är här mitt lämpligaste svar. Hvad den af mig i allo grundlagsenlig! väckta motionen angår, vill jag endast förnya min anhållan om remiss till StatsUtsk., och hvarvid detta mitt yttrande torde få medfölja. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu:
Naj:ts barak föranledde lVädiga befallning> sädane undersökningar numera försiggått, bvarvid de upplysningar vunnits, samt ds yttranden ak vederbörande akgikvits, som i bilagda, inkör Xnngl. Naj:t förda, Drotoeoll omkörmälas; oeb anser Dongl. lVIaj:t, att, om kör underbällandet ak de delar ak vägen, dertill stats-bidrag ansetts erforderlige, de ak 8t^relsen för allmänna Vägoeb Vatten transport 5,426: 21. Ikon^/. Vio 1. 29 Vran8port 5,426: 12. — byggnader, enligt livad körrberörde protoeoll utvi8ar, kör68lagna understöd efter ungefärlig beräkning för Xopparberg8 6än till bälkten, oell i öfrigt 611 t.vä tredjedelar af arlida ko8tnaden, an8präken pä er8ättning söv underbällandet af vägen, 8ä vidd den genomlöper Xopparberg8 biän, Vikta iking8lag i 6elleborg8 b>än, äkven80m demtland8 I.än, 8käligen kunna förklara förfalla; b varemot, da livad angär den del af vägen, 8om borer till 6ju8dal8 Ving8lag, förekommer, al,!: 8amma väg, utgörande en längd af 4 mil 13,210 alnar, upp8kattade i akkeende pä und6iliäll8-lie8varel: till nära 7 mil, 611 del: me8ta blifvit anlagd öfver iiedar oell m^ror, eller genom bög8t gle8t bebodda 8tora 8kogar, der föga anledning vi8ar 8ig 611 någon talrikare bo8ättniug, Liongl. Naj:t tinner, att om, vid 8keende pröfning ak de liv8 Longi.
M:t i nåder anförde skäl, bifallit, att reservationernc å anslaget till durchmarsch-kostnader, må, under iakttagande af omförmälde förbehåll, der sådant kan ifrågakomma, för de af E. K. M:t nu uppgifne behof disponeras. 21 :o. Då Rikets Ständer funnit reservationerne på anslaget till ackordsförskotter och ersättningar lemna full tillgång till dc utbetalningar, hvilka intill nästa statsreglering kunna ifrågakomma att deraf göras, hafva Rikets Ständer uteslutit ifrågavarande hittills på denna hufvudtite! uppförda anslag af 6,000 R:dr. 22:o. I följd af E. K. M:ts allmänna förslag om förändrad reglering i afseende på de s. k. ljuspenningarne, har E. K. M:t ansett, att från anslagen lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus borde till lönestalerna för de till denna hufvudtitel hörande embetsverk öfverföras ett emot ljuspenningarne svarande belopp, hvarmed nämnde anslag följaktligen skulle minskas; men, af skäl, hvilka i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 3 sistlidne Maj äro anförda, hafva Rikets Ständer ansett E. K. M:ts berörde nådiga framställning för närvarande icke böra bifallas, utan anslagen till skrifmaterialier, expenser samt ved och ljus m. m. på riksstaten uppföras utan annan förändring än den obetydliga, som för jemnande af hufvudtitelns slutsumma funnits erforderlig. 23:o. E. K. M:ts nådiga förslag, att rubriken: oförutsedda utgifter förändras till benämning extra utgifter, hafva Rikets Ständer bifallit. 396 Expeditions-Utskotlels Förslag till wid. Dä i öfriga till Iliks-statens Fjerde Hufvudtitel hörande utgifts-sumraor någon förändring hvarken af E. K. M:t blifvit i nåder äskad eller eljest ansetts böra ega rum, hafva denna hufvudlitels anslag alltså blifvit fastställde att intill dess nästa statsreglering vidtager utgå, som följer: (Se Tabellen.)
Dessa räkenskaper, som innehålla redovisning flir de, i följd af Advokatfiskals-kontorets och Olverrevisions-departementets väckta åtal, till betalning ådömda medel, äro för år 1850 utan anmärkning granskade i Kongl. Kammar-rättens Civilräkenskapskontor, men hafva för år 1851 ännu icke undergått granskning derstädes. De utvisa följande förhållanden: — 15S — Hebel. år • år S §51 . • Balans från föregående året: Uppbörd: Credit. Af skrif niny ar: Lefvererinyar: Balans till påföljande året: Utestående anmärkningsmedel: Vid räkenskaperna har endast den anmärkning Iros Revisorerne förekommit, att den ingående balansen i 1850 års räkning för Militieräkenskaps-kontoret är upptagen till 14,797 Rdr 20 sk. 5 rst., ehuru den i 1849 års redogörelse utgående balans utgjort 14,797 Rdr 28 sk. 5 rst. Expensmed els-räkningarne. Revisorerne hafva granskat 'dessa räkningar lör nedannämnde verk, hvarvid utgifterna befunnits uppgå till följande belopp: — 159 — år i§g«» år ISSI. Justitie-revisions-Expedition 3,212: 45. Utrikes Finansdito Götha — Vid granskningen af Kongl. Götha Hofrätts expensmedelsräkningar bar förekommit, att till uppköp af silke lör verkets behof icke mindre än 249 Rdr 16 sk. det förra och 182 Rdr 32 sk. det sednare revisionsåret blifvit utgifna; hvilket synts Revisorerne ej vittna om en god hushållning med expensmedlen inom nämnde embetsverk, helst, vid jemförelse med Kongl. Svea Hofrätt, der behofvet af silke mäste vara ungefär enahanda, det befinnes, att derstädes utgiften härför uppgått, år 1850, till 52 Rdr och, år 1851, till 36 Rdr. Likaledes hafva Revisorerne funnit anmärkningsvärd t, att, ehuru inom Kongl.
Beträffande den jemkning i RiksSlåndens privilegier, till hvars ernående BondeSlåndet ansett särskilt Utskott af nöden, erkänner jag, att jag ej förr hört någon sådan jemkning nu vara i fråga; men om så vore, lärer den ej kunna behandlas i något särskildt Utskott, enär RiksStåndens privilegier äro sanctionerade af Grundlagen, och all förändring deri följaktligen utgör en grundlagsförändring, som tillhör Constilu - 36o Den 3o Januari i. tionsUtskottels behandling, och ej omedelbarligen får i Ståndens plena upptagas. Slutligen bar Hedervärda BondeStåndet ansett särskilt Utskotts tillsättande behöfligt för handläggningen af en väckt fråga om ändring i Roteringsskyldigheten. Denna fråga tillhör likväl tydligen Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. På dessa grunder anhåller jag vördsammast om Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å BondeStåndets ifrågavarande inbjudning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att som Ridderskapet och Adeln, för upptagande af de hos Ridderskapet och Adeln väckte ofvanberörde Motioner, redan den 22 sistlidne December e. m. icke funnit något särskilt Utskott nö y » digt, samt Ridderskapet och Adeln nu ej eller torde finna tillsättande af ett slikt Utskott, för pröfning af de öfrige inom BondeStåndet väckte ofvannämnde frågor, erfordras; ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade förblifva vid dess i afseende å detta ämne redan fattade nyssberörde beslut. Ropades .Ta. Herr Rosenblad> Bernhardj anförde skriftligen: Det band, som förenar framtiden med den närvarande, har för oss vunnit en ny Den 3o Januarii. 36 r slyrka sedan sista Riksmöte, genom den tillväxt ett älskadt Konungahus erhållit.
Jag får först anmärka, att BancoUtsk. under behandlingen af della ärende ingalunda för bisett hvad sorn är ett Kronans regale, eller hvad som utgör Konungens ensamt beslutande rätt; men då ett Ulsk. skall afgöra mål af skiljaktig beskaffenhet, som der behandlas, så bestämmer målets egenskap, jemlikt grundlagens föreskrift, men ej Utsk:s natur, huru målet skall afgöras, och derföre har Ulsk. till Stän dernes beslutande öfverlemnat målet i alla dess delar, som nu äro framställde. Det faller af sig sjelf, att i den underd. skrifvelse, som i ämnet skall ingå, skall allt rättas sorn sig bör efter de beslut, som kunna fattas. Hvad åter sjelfva fördelningen i myntet beträffar, får jag, då det lilla silfvermyntet Hr Gri - 446 Den 23 Not em ber e. m. penstedt föreslagit, i rörelsen bör blifva beqvämt, äfven ör min del föreslå antagande af det förslag, som Hr Gripenstedt framställt. Hr Cederschjöld: Innan jag egentligen yttrar mig, skulle jag anhålla alt fä veta, om beslut äfven skall fattas rör:de skrot oell korn. II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf, alt endast den i Utsk:s utlåt, under litt. A. upptagne fråga om utmyntningen nu var föredragen. Hr Cederschjöld: Då afstår jag ifrån begäran om ordet, tills öfverläggningen om litt. B. förekommer. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då bifall till Utsk:s förslag ej blifvit yrkadt, utan deremot Hr Gripenstedt i ämnet framställt eli förslag, som II. o. Ad. nyss bort uppläsas, II. Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade, med afslag å Utsk:s förslag, bifalla delta af Hr Gripenstedt i fråga om utmyntningen gjorde förslag. Ropades ja. 9:de punkten, ang:de silfvermyntets skrot och korn. Hr Cederschjöld:
Slutligen dignar hon dödstrött och stelfrusen ned på en trappa och utbrister i stilla kvidande gråt. Just då kommer han, den ädle, människovänlige herrn med sin bäfverpels och sina milda ögon. Han sprakar en stund vid den lilla, ropar an en ledig åkaredroska, sätter henne bredvid sig och ber kusken köra till n:r 49 Vollmar Yxkullsgatan. Under vägen tar han reda på, hur många syskon hon har, stannar vid en butik o c h köper lika många par strumpor, skor, byxor och yllekjolar, som syskonen äro till antal, stannar vid en annan butik och köper matvaror, specerier och ljus, skyndar på kusken med löfte om rikliga drickspengar och är i ett nu framme vid det fattiga hemmet på Vollmar Yxkullsgatan. Där aflastas alla presenterna inför den fattiga modern och de utsvultna små, som gråta af tacksamhet och glädje. Den ädle gamle herrn ler också med en tår i ena ögonvrån, sveper bäfverpelsen omkring sig o c h far hem till sitt. Hans julgröt har kallnat, och hans gamla hushållerska smågrälar, men han äter ändå sin gröt och tycker, att den ligger mjuk och varm » som bomull kring hjärtat ». En gosse, s o m skildras ungefär lika som flickan i n:r 1 med undantag af hans olika kön, att han är ett par år äldre, en smula bättre klädd och ser litet hurtigare ut samt att han i stället för julbockar bjuder ut en fullriggad skonert, som han själf gjort. Handeln går lika dåligt. Staffaget med butikerna, den böljande mängden etc. göres lika med föregående recept. Gossen sjunker ej ned på en trappa, utan ställer sig vid fönstret till en matvaruhandel och suckar djupt, mycket djupt, ty han är hungrig, stackars barn, och just då observeras han af den ädle, gamle, välvillige herrn med bäfverpelsen och de milda ögonen. Samtal, uppköp, färd i droska till gossens mor, som sitter och syr i en vindskupa midt inne i staden.
Vi hafva sett, att Tyska stater, sorn länge saknat representation, likaledes inom kort tid uppgjort och antagit sådana representationssätt, som äfven äga förtroende framför vår; och det måste då förefalla smärtsamt att erfara, det svårigheterna till en blott förändring skulle för oss medtaga en tid, om hvars slut man icke ens kan göra sig något bestämdt hopp.” ”Efter min tanka hade Utsk. förfarit vida bättre och visserligen mera enligt med Ständernas begäran, om Utsk. på den kännedom och med de upplysningar, som kunna vara för handen, gifvit oss något förslag; det hade tilläfventyrs kunnat sedermera af Ständerna sjelfva göras fullständigare, och hade i alla fall föranledt till ett beslut, som, derest det också icke i allo uppfyllt Nationens hopp, åtminstone undanröjt den bekvmmerfulla tanken, som nu torde hos Nationen uppstå till tvifvel, huruvida Ständernas löften om förändring i representationssättet varit allvarliga, eller huruvida Ständernas vilja att deråt lemna verkställighet numera är sådan.” ”J.'å alla dessa skäl anhåller jag, att detta ämne måtte 3oa Den ii October c. m. återremitteras till Utsk., med anmodan att skyndsamligen fullgöra Ständernas förut meddelade begäran, att uppgöra ett förslag till nytt representationssält.” Jag bekänner, att, huru mycket man lin må hafva att invända emot vår nuvar. Representation, man likväl till största delen är förekommen af hvad Frih. Boye redan i8i5 yttrade, ang:de bristerna deri. Frih.
Med stöd häraf har motionären föreslagit: l:o) »Att prestexamen, som med undantag af onödiga disputationer jemväl bör innefatta nu varande pastoralexamen, skall hädanefter afläggas endast vid theolo - Sammansatta Lagsamt Alim. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 32. 3 giska fakulteterna efter de detaljerade grunder, som nu finnas, eller efter andra, som till allmän efterlefnad kunna blifva föreskrifna. Ingen theoretisk examen skall ytterligare påfordras utan denna enda gifva ansökningsrätt till alla presterliga sysslor, men förslagsrätt efter förtjenst och skicklighet.» 2:o) »Ingen må till ordinarie tjenst i lörsamlingarne befordras, förrän han två år varit i aktiv presterlig tjenstgöring, icke heller förrän han efter nämnda två är aflagt följande praktiska prof: a) hållit en skrifven predikan i stiftsstadens kyrka; b) två timmar efter erhållet ingångsspråk och ämne extemporerat en predikan öfver detsamma inom prestsalens slutna dörrar, samt sedan på en enda dag meditando skrifvit samma predikan; c) hållit ett husförhör inom stiftsstaden; d) för skolungdom eller nattvardsbarn förklarat något visst hufvudstycke af catechesen; e) utredt de casus conscientiie, som nedannämnde pröfningsnämnds ledamöter hvar för sig framställt; f) vederlagt de samtidens villoläror, som nyssnämnde ledamöter hvar för sig likaledes böra framställa.» 3:o) »Till domare öfver dessa praktiska prof välje stiftets presterskap en pröfningsnämnd, bestående af fem kyrkoherdar och fem andra i församlingen tjenande prestmän; och vare biskopen, eller i hans frånvaro vice Praeses i Konsistorium sjelfskrifven ordförande i denna nämnd, hvari ledamöter och suppleanter utses för tre år medelst omröstning per capita af hela stiftets presterskap.
Vid Olofsforss 106 mankön och 95 qvinkön; Vid Hörneåforss 32 mankön och 36 qvinkön; Vid Johannisforss 18 mankön och 12 qvinkön; Vid Säfvar 25 mankön och 23 qvinkön samt vid Robertsforss 58 mankön och 49 qvinkön eller tillsammans 239 mankön och 215 qvinkön. Enär Bruksägarne till Taxerings-komitéerne icke lemnat antagliga uppgifter å tillverkningsvärdet, har taxation under nu ifrågavarande år skett efter 1835 och 1841 årens Bevillnings-Förordningar, så att för år 1842 Olofsforss Bruk ansetts äga i:del af privilegierade stångjerns-tillverkningen 1,800 Skeppund i behållning med 3,656 Riksdaler 12 skillingar; Hörneåforss Bruk, en piel af tillåtna Stångjernssmidet 1,800 Skeppund, lika belopp; Säfvar Bruk ^:del af Stångjerns-smidet 450 Skeppund och piel af Manufaktur-smidet 300 Skeppund, 2,019 Riksdaler; Johannisforss piel af Stångjerns-smidet 266 Skeppund 13 Lispund och ^:del af Manufaktur-smidet 60 Skeppund, 704 Riksdaler, samt Robertsforss |:del af Stångjerns-smidet 865 Skeppund och q:del af Manufaktur-smidet 80 Skeppund, 2,268 Riksdaler i sk. 8 r:st. Dessutom finnes Holmforss hammare, belägen vid Orrböle i Nordmalings Socken och Fredriksforss i Bygdeå Socken, hvilka från Tabellen blifvit uteslutne af den orsak, att något smide vid det förra icke börjats förrän 1843 och att det sednare eller Fredriksforss genom vådeld förstördes år 1842 och derföre undgått taxering. Fabriker och Bruk, som ej tillhöra sistnämnde handtering.