Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
AU Artikelns 1 §. borde erhålla följande lydelse: ”Ifrån det Tjenstehjon | Lag-sami Alltn.Bcsv.o.Oec.Uish.Bet. N:o 54. 41 Rensten ingått, ege Husbonde det uppsäga,' 'hneri Tjenstehjon må sin tjenst icke uppsä”ga förr, än tvänne månader före rätter flyttningsdag, som är den 24 October oell den "24 April, såsom förr stadgadt är, och räcker ”uppsägningstid endast 14 dagar. Hvar, som ”före berörde uppsägningstid uppsäger sin tjenst, ?,hafve förverkat tvänne månaders lön, som ''Husbonde eger afdraga ; och gånge samma ? förverkade lön till de fattiga. Sker ej uppsägning å den sålunda utsatta tid, fortfare "Tjenstehjonet yttermera etc. (enligt orden i PLego-Stadgan).’’ 2:0, Att, om flytiningstiden bestämmes till medlet af Junii månad, uppsägningen borde ske 3;ne månader förut, eller i medlet af Mars, och städjandet vara slutadt till början af April månad, 5:o, Att allenast en månad af året j hemligen tiden från den j Julii till den 1 (Augusti, borde bestämmas, derunder uppsägning af tjenst må ega rum, så val å Hus-; bondens som å-Tjenstehjonets sida. 5,Efter granskning af dessa olika åsig5, ter i frågan om tiden för laga uppsägning * ”hafva Utskotten, som icke sakna grund för *Men farhåga, att en till tid oinskränkt upp-; 1’sägnings-rätt icke sällan skall rubba förtro-’ 42 Lagsamt Allm. Besv.c.Oec.Utsk.Bet.H.o 54. ”endet Husbonde och Tjenstehjon emellan, ”minska det senares aktning för honom och ”försvaga dess nit för vården om hans in* ’’teressen, skolat vördsamt hemställa ati en ”viss tid kunde varda fastställd , inom hvilken uppsägning bör ega rum, och få i så”dant afseende löreslå, att uppsägning, hvarfen å ena eller andra sidan, må ske tidiga^re än
Direktionen sig böra något närmare beröra skälet för en deri införd förändrad bestämmelse, enär densamma ingriper uti ett af de nu föreskrifria vilkoren för behörigheten att ifrågavarande Stipendier erhålla. Uti reglementets 5:te moment, sådant det ursprungligen lydde, förekom, i afseende å det mått af kunskaper, som en Sökande till Närings-Stipcndium borde innehafva, endast det stadgande, att han skulle genom ett efter anställd examen af någon publik lärare vid Gymnasium eller Universitet afgifvet betyg styrka, till hvad grad han skaffat sig insigt uti Christendom, Moral, Mathematik, Historia i förening med Geografi samt Elementerna i Fysik och Kemi, äfvensom att afseende fastades å så väl gamla som lefvande Språk. Delta stadgande förändrades vid 1840 års Riksdag dertill, att för erhållande af Närinas-Stipendium Sökanden skulle vid Universitet, Gymnasium eller Kathedral-skola hafva aflagt de kunskapsprof, som, med undantag af de gamla Språken, erfordrades för att i Studentexamen godkännas, äfvensom ega någon kunskap i elementerna af Physik och Kemi. Härigenom blef kuriskapsniåltet väl närmare bestämdt, men derjemte betydligt förhöjdt, och följden deraf har blifvit, att någon i kunskapsväg fullt kompetent Sökande sällan sig anmält, så att Direktionen, fiir att ej lemna Stipendiirummen obesatta, nödgats i mer eller mindre mån afvika från hvad Reglementet uti förevarande hänseende föreskrifver. Med stöd af denna erfarenhet och då Direktionen ej haft någon anledning till det antagande, att de Adeliga Ynglingar, som ämna egna sig åt industriella yrken, skola framdeles mera än hittills \ inlägga sig om förvärfvande! af de s. k. humanistiska kunskaper, som erfordras för att godkännas i den afgångsexamen vid ett högre Elementar-läroverk, hvilken kommer att såsom kunskapsprof intaga den nuvarande Studentexamens ställe, har Direktionen varit betänkt uppå att föreslå något annat lämpligare stadgande än det ifrågavarande.
Iläraf föranledda underdäni§a Ilenl8tä1- lan, örn us^iföraitde Unkvud-titeln ak ett alllnänt kör8lag an8laA till slcrillnaterialier oell exjl6N8sr ni. nr. för alla till bandtlöi8var8-1lc^>aiteiuentet liörande Verl;, liliasonr jaA ej eller tror nnK böra ti1l8t^rba MdiZt ^an8^ort 850: 24 1ruii8^ort slkeencle ä Ii vucl 8tut8-6ontoret, rörumle uttiniili^en lör t. t, ?re8i8enten i I<riA8-Lol1eAium oell Ösver-6omiiienllunlen tor 8toekt»olm8 (luinkoii, m. m., unäerääni§8t töre8luAit. /»r/e/r/a Armeen. Den är 1842 i käller till8uttu Lomitee för Arun8kninA ut' 1rum8tull8u sör8lg» till re^lermA oeli sörkuttiinA ut ^.rmeen8 8i»k värel8-uii8tulter tu>r, uti ut^itvet ketänkunele i ämiiet, Oluml uiiiiut, unmält löljun<le l,etiot' nemligen: leonor ät <1e 8ex kält-kukurne inom ^Iilitur-1)l8trielen, u 1,000 kxlr 6,000: Vrsvoilen ät 20 Kexerv-Käkure inom kält6äkure-6orji8en, ä 800 kuli'
Jag finner det sorgligt i stället. Ja, du tar allting så på allvar, du. Nej, nu måste jag väl i väg igen. (Knyter igen hattbanden). trött ut. Kan du inte stanna här i qväll? Du ser så ZITTER. KATRINA. svärd skinnet af mig i stället för af laken, om hon fick höra att det funnits fisk på torget, utan att jag sagt till. (Börjar att resa på sig). Hå hå ja ja, den som hade ett par ben, som gingo af sig Tycker du det! Då tog väl tante Silfver sjelfva. Mina äro till den grad obstinata ibland, att de rakt inte vilja röra på sig, fast de ingenting annat ha att göra. Men se så der ja, nu är jag ändå uppe. Adjö, Katrina Gud signe ditt trofasta hjerta. Medgif att det är otur heta KATRINA. Zitter, när man ständigt springer. (Går i fonden). Stackars Lovisa! Nå, qvinnor äro väl födda till nådehjon, kan jag tro! Hm om jag begriper hvar alla galna tankar komma ifrån! hvad hon får; blir så godt jag går sjelf. (Går i fonden). _________ Det der nötet Kajsa håller väl till godo med Adertonde scenen. ANN' SOPHIE. EK. ANN' SOPHIE (tittar försigtigt ut genom högra dörren. Träder sedan ut, lyssnar vid dörstar, slår omkull en stol, lyssnar ren till venster, ho ånyo. Ställer upp misslynt). stolen och sätter sig Han kommer inte. Jo, tyst! EK (från venster, bärande en pappersrulle, går mot fonSophie, men hejdar sig). den, utan att låtsa se Ann' Har har något tråkigt inträffat, mamsell Ann' Sophie? Ni ser så ledsen ut. ändå tungsamt ibland. Åh nej inte just men det käns EK (suckande). ANN' SOPHIE (stiger upp). Ja, mycket tungsamt. Har äfven ni erfarit det? ANN' SOPHIE (lifligt). EK. rik, rik! Har? Ja kanske. Ack, den som vore rik, ANN' SOPHIE. EK. Hvad tjena pengar till? med solsken.
Hvad serskildt beträffar kommitterades i sammanhang härmed framställda lörsiag i fråga om lösande efter medelpris jemväl af den span mål, som för ständiga rote-vakanser i Skåne utgår, äfvensom af häst-vakansspannmålen, finner Kongl. Majrt, lika med kommitterade, sådant böra bero al vederbörandes eget begifvande, men anser derjemte, att en del rusteller rotehållares obenägenhet att afsäga sig rättigheten tili nämnda spannmåls levererande in natura icke bör hindra medgifvande för de öfrige alt få sin spannmål med penningar efter medelpris liqvidera; hvadan Kongl. Majit är af den lammke, att förslaget angående räntornas och tiondens lösande efter medelpris bör äfven å roteoch hästvakans-spanmålen vinna tillämpning, i den måim samtlige delägare i ett eller flera serskilda rusteller rote-lmåll sådant medgifva. Angående inkomsterne af Statens egendomar. I öfvei’ensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit i fråga örn ingående lill stats-verket, emot bestämda ersältnings-anslag, af åtskilliga verks oclrn inrättningars uppbörder, öfverlenmnar Kongl. Maj:t till Rikets Ständei's bifall demm likartade reglering i afseende på till serskilda behof anslagna krono-arrenden, som kommitterade i denna punkt af deras underdåniga betänkande tillstyrkt, eller att alla arrenden af statens egendomar, som Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66.
Likaså syltlök. Hoi. Säkert medel mot frost. Hvarj ehanda. a Mot mal. T. Att putsa smycken af guld. Karin. God aseptin. p u l v r. v. S — n. Läkareråd. Vera. V i d fotsvett måste strumpor vexlas minst en gång dagligen. Tant X. n Händernas vård. e x. Mya Dee. t e Siri. v. Nygift. Aura. E n badsejour i sommar torde dess utom vara önskvärd. Prenumerant af Idun. » Ja och nej ». N. R. Då. Rådligast att anlita Öronläkare. Abonnentsamlareantagas. D:r — d. 1 Fr ågor. E. Augusta. Augusta. Carola. Å dessa Stickmaskiner kan tyg, damfiickkiäder, o c h herrvästar, schalar, Maskinerna plats teaterkappor tillverkas N:r 2 9. Prenumerant på Idun. ningslokalen. H vartill användes vattenglas? Hilda. I f r ö k e n H. Milda. b. Hilda. v. s. Magni, florist. A. F. S. A. F. S. Svar. b. Viola. kjolar, filtar, pläder, damasker, täcken, vantar, s o m m a n af ylle öfverkast, mössor, dukar, öfverkiäder, eller bomull ä r o e n k l a, lattskötta o c h e l e g a n t a behöfver samt mattor, kappor, taga, möbelgossoch i hemmet. Lea. V. S — n. A. F. S. A. F S. ä 10 ö r e. R. E. d. s. v.) m e d mjölk o c h knäckebröd. A. F. S. M.M. InneiLåUsförteckxiing: Albert. H e m m e t. — Tjenarne. — Hushållet. — - B a k n i n g. — Slagt. — H u s k u r e r. — L a k a r - råd. — Frågor. — Svar. — Breflåda. flicka vid nästk. (Slutet.) — Teater o c h musik. En til h ä n d a.
Premier för Compagnieoch Sq-mdrons Hingslar 400: Reseoch Tractaments-penningar 1,700: 5. 6. 1,691:30.— Arfvode för Secreteraren m. m. hos Sluleri Öfver-Styrelsen 600: 600: Aflöning till Fljdnge Stuteris Stat 300: 300: Diverse Utgifter 200:25. 6. 892:40. 3. B ahmee till påföljande året: Strömsholms Stuteri. Debet. Bal ance från föregående året: Behållningar och Fordringar 11,405:46.11. 15,138:46.11. Balance till påföljande året: Credit. Balance från föregående året: Flyinge Stuteri med Dahlby. Debet. \ Balance från föregående året: Uppbörd: Balance från föregående året: Skulder ... 85:45. — Transport 85:45. 172 — Transport 85:45. — Utgift: Afskrifning 198:33. 9. Behållningar: Förskott på Beklädnad m. m. för Tjenst folket 615:34.— 715: 8.— Fordran för försåldt Hö 568:16. Dito för ofvanstående Stoltz till redovisning ådämde 1,333:16. — Anmärkt post utgörande betalning för Bondhästar Impromptu . 66: 32. Contant 993: n. 4. 533:13. ii. Dito obetald skuld till suspenderade Bokhållaren Stoltz, för förskott 132: i. 9. Säger 1,807:31. i. 3,150: 5. il. Debet. Balance från föregående året: Uppbörd:
Skulle det förfallna inbetalningsbeloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, hör derför af bolaget utgöras sex procent årlig ränta, intilldess samma belopp vederbörligen inbetalas; 5:o, innan större eller mindra del af lånet får lyftas, bör bolaget genom sin direktion hafva till Riksgälds-kontoret afiemnat eller der företett: 44 StatsUtskottets Memorial N:o 220. a) för hela lånesumman, jemte derå upplöpande ränta, å bolagets vägnar utfärdad skuldförbindelse, som af Fullmägtige i nyssnämnda verk godkännes; b) utaf bolaget genom direktionen ingånget samt af Kongl. Majit i nåder antaget kontrakt om jernvägsarbetets utförande oell dertill börande anläggningars fullbordande samt erforderlig transportmateriels anskaffande, allt i den ordning oell inom den tid, arbetsplanen bestämmer; c) bevis, att aktieteckning äfvensom den i ofvanstående 2:dra punkt stadgade deposition af deruti omförm alda handlingar skett för ett belopp, som åtminstone motsvarar hälften af den föreskrifna teckningssumman; d) bevis att minst tio procent blifvit inbetalde å alla enligt punkten litt c) tecknade aktier; e) vederbörligt intyg, att arbetet inom föreskrifven tid blifvit påbörjadt och sedermera i öfverensstämmelse med arbetsplanen fortsatt; samt f) särskild, å bolagets vägnar af dess direktion, utfärdad förbindelse, innefattande åtagande att under all framtid och utan något ytterligare bidrag af allmänna medel, vidmagthålla hela jernvägen, med allt hvad dertill hörer, i sådant skick, att den kan för allmänna trafiken begagnas. 6:0.
Man känner igen samme notarie, äfven då han i förklädnad af affärsman med » specialitet åt upplysningen » rör sig därute bland emigrantvimlet i Amerika. Äfven där är om honom just ej så mycket att säga, men så mycket mer om den omgifning, bland hvilken han rör sig. Helst dröjer man vid hans återresa och sammanträffandet med skräddaren från Vim-merby, den genuine småländingen, hvars knipsluga födgeni blef sä grundligt lurad t i det hälften amerikanskt » smarta », hälften svenskt » bondsluga » försöket att göra sig mynt af sin » koffortx Lika reserveradt och med samma lynne som i de förutnämnda skildringarna träder här Pelle fram. Han letar fram ur små-ländingen hela bikten om det misslyckade knepet, ja, äfven den sista förvärfsplanen samt afspisar honom därpå med orden: » Hör pä, min kära mäster Johansson, rent ut sagdt sä är han allt en bra stor fähund! » — Samma noblesstyp, brytande sig mot samma patraskartade omgifning. Chicot är en öfverlägsen satiriker, som med elegant säkerhet svänger chambriéren och träffar oftast sä stryktäcka föremål, att man verkligen tycker, att snärten » gör dem god t ». En åder af komisk beskaffenhet besitter han; den pulserar synnerligen lifligt i beskrifningen på vaktmästare Aseptins af hälften kyrkinventarier, hälften balsalsinrede hoplappade villa — det » allseende ögat » ej till förglömmandes — liksom äfven på vaktmästarefamiljens utpyntning i klädet med de kungliga kronorna. Satirikerns skärpa har han till öfverflöd; men humoristens god-niodighet tyckes i allmänhet ej hafva fallit på hans lott.
Hvad exped chefen beträffar, så, i händelse R. o. Ad. skulle antaga blott de orden ”annan Svensk man än Statsråd utan departement, ” så är ju för Konungen lika öppet iemnadt, att, om Den i Dcce m b c r. 35 Han så för godt finnér, antaga exped.cliefen, dock utan att denne liar något anspråk att företrädesvis blifva förordnad. Det kan ju mycket väl hända, att en person, sorn till exped. chef är mycket tjenlig, derföre icke duger till föredragande m. m. Derföre bör man i detta fall icke heller binda Konungen. Tjenstledighet är der icke detsamma som laga förfall, hvadan säkrast är att införa ordet tjenstledighet. 12 cap. Rnlteg.-b:n, som omtalar hvad under laga förfall förstås, säger: "dessa äro laga förfall, om man sjuk är; 0111 man i Konungens och Rikets tjenst är uppbådad eller faren; om man i häktelse sitter; 0111 man af Henden eller annan fara, vådeld eller vattunöd hindras; om man från sinnen kommen är; örn man eller hustru, hain eller föräldrar dö, den tid man bör sig för rätten inställa; om man förut till annan rätt är stämd att svara å samma tid.” Således finnér R. o. Ad , att tjenstledighet deribland icke är upptagen. Gr. Anckarsvärd har befarat, att 0111 man skulle införa ordet tjenstledighet, så kunde nian deraf taga sig anledn. tro att grundlagen medgifver någon annan tjenstledighet, än den tillfälliga, som möjligen kan beviljas, och att således ett departement kunde komma att under en längre tid fortfarande stå ledigt. Jag får härvid fasta R. o, Ad:s uppmärksamhet derpå, att med tjenstledighet kan aldrig förslås något annat, än en sådan som är tillfälligtvis beviljad; ty 0111 någon för alltid är tjenstledig, så kallas han, efter vårt språkbruk, tjenstfri.
Ju större arbetets produktivitet derföre är, ju större äro ock utsigterna att samla kapital, hvadan det säkraste medlet att förskaffa sig detta till behöfligt belopp är att arbeta med det, som bäst lönar sig, och göra det så, att det bäst lönar sig. Nu är det en sanning, att, å andra sidan, möjligheten att göra arbetet produktivt och kapitalalstrande i väsentlig mån betingas af tillgången på kapital; och detta mera, ju större dimensioner industrien antager. Men dels blir behofvet af nytt kapital jemnförelsevis mindre, ju bättre det, som är att tillgå, användes, dels finnes det alltid egare af sådant, som se sin uträkning vid att upplåta det till nyttjande åt andra, i stället för att sjelfva använda det. De länder, som redan samlat en större kapitalstyrka, än deras arbete för tillfället behöfver, finna det i sitt eget intresse att lemna öfverskottet dit, der det bäst behöfves, och sålunda afkastar mest, förutsatt, att den säkerhet, som erbjudes, synes dem nöjaktig; och denna åter är beroende af, att det eftersökes för produktiva ändamål och för sådana klokt användes. Dessutom låter sig ej bestridas, att, i hvad Sverige angår, dess kapitaltillgång på senare tider ganska betydligt ökats. Och särskildt i associationen, denna för vår tid så utmärkande företeelse, ligger en makt att underlätta anskaffandet af behöfligt kapital, genom att uppsamla detta från flera händer, der det, så länge det är spridt, antingen hålles jemnförelsevis ofruktbart, eller ock är otillräckligt för större företag. Erfarenheten har visat hvad genom denna äfven i vårt land kan uträttas; och det vill sålunda af allt detta synas, som det bästa sättet att afhjelpa den ifrågavarande bristen vore att väl använda hvad man har, hvilket ej kan sägas ske, om man drager det åt håll, der produktionen drifves med en förlust af mera än 20, 25 å 30 procent. 16 Vidkommande åter behofvet af större afsättningsfält, så beror dettas afhjelpande icke endast af varans godhet, utan ock af, att den varder känd. I detta fall återstår för den Svenske näringsidkaren mycket och för den Svenske köpmannen ännu mera att göra.
Grefwe bl örner, Astolpb 6örsn, äberopade äfwen för sin del att Stats-Utskottet haft sädane anledningar, utan hwilka det ej kunnat till Riksens Ständer afgifwa sitt Förslag. Grefwe I)e In 6nr6ie, trodde sig hafwa erhällit aldeles motsatta anledningar genom en af Cheferna för Konungens Hof-Stat, men förklarade, att det skulle wara honom kärt om beha anledningar wörö felagtige. Han hade blott welat göra en anmärkning i afseende pä den ringare betjeningen, som genom ett hastigt fbrafskedande ffullc blifwa för mpcket lidande och instämde för öfrigt fullkomligen i Ridderskapcts och Adelns bifall till propositionen. Uppä gjord proposition af Herr Grefwe» och Lanbt-Marffalkcn beslöts att en Deputation till de öfrige Skändcn genast skulle afgä för att lemna del af Riddelskapcts och Adelns nu fattade beslut. Uplästes följande: Utdrag af Protokollet, hältet hos Högw. Prcste-Ständct den I Sept. 1809. S. O. I anledning af nu ifrän Högloflige Riddcrjkapet och Adeln ankommet Prolocolls-Uldrag af den - 88 Den i September. denna dag keflbt Skönhet att utse
Jag darrar ofta af besynnerliga äggande rörelser. Kanske har jag nu frambesvurit det, som kommer att rubba hela mitt stilla, lyckliga lif. Men jag måste vara stark. Det käns som i min barndom, när jag satt på parkett och kronan långsamt hissades upp och jag rysande af spänning väntade på ridåns uppgång, i hvilket ögonblick jag visste, att ett skott skulle smälla ... Ja, i kväll skall det ske. Gud hjälpe mig! En afton — en vecka senare. Hvarför i all världen fortsätter jag den här dumma dagboken? Det har blifvit en gammal vana, som när tandlösa gummor prata för sig själfva ... Jag såg just nyss, hur tunna mina kinder äro och att huden vid tinningarna hade många rynkor. Gammal — ohjälpligt gammal. Är jag värkligen blott 40 år? I går läste jag om en fransman, som upptäckt »la femme à quarante ans». Hennes starkast erotiska period skulle infalla vid 40 års ålder ... Slår kanske detta hos den nordiska kvinnan ut i drömmar, aningar, trånad — evigt obundna i vår längtan, bundna i vår handling? Man är således till på köpet en helt vanlig företeelse — en af de många Tänk, hur jag bäfvade! Ju längre det led inemot kvällen, då jag skulle visa Emil den här barnsliga historien, dästo ängsligare blef jag. Händerna voro kallfuktiga och ögonen stora som tékoppar — det äro de alltid, när jag står inför något afgörande. Modet svek — jag kunde icke. Natten gick, nästa morgon släpade sig fram. Slutligen efter middagen greps jag af förtviflad beslutsamhet. Emil hade slagit sig ned i en emmastol (hvad han börjar fetma, kinderna hänga ned). Tankfullt höll han fötterna utsträckta framför sig. Jag vet icke, hur jag kom fram med papperslapparna — jag sjönk visst på knä vid stolskarmen och mumlade virrigt något om »förbarmande — vore väl nu allt slut»? Ännu ser jag hans förvånade uppsyn. Hur han lade bort cigarren och hastigt genomläste första sidan och en del af den andra. Därpå slog han af askan och satte åter cigarren mellan läpparna. Han ögnade i bladen, hoppade öfver långa stycken ...
Lena och Elin följde efter, och när de nedkommo till båten, sågo de med någon förundran att Abraham låg och sof i den. Men alla tego, ty hvar och en af de tre voro i en sinnesstämning svår nog att beskrifva. När de kommo i båten svepade Elin sin ullshawl om hufvudet och låtsade slumra. Gunnar deremot rodde med förfärliga långa tag, som ville han fly för något ondt, men det onda följde med, ty det satt midt i samvetet och bet omkring sig. Lena försökte att gräla litet, men då ingen svarade, såg hon sig tvungen att tiga. Slutligen sade hon likväl till Abraham: – Aldrig såg jag dig förr göra något, som intet var erke-dumt, men det va’ klokt nog att gå ned och lägga dig i båten; mycket klokare än många andra, som dansa och flänga båd’ i tid och otid. Ingen svarade, men efter en stunds tystnad sade Abraham, halfhögt. – Ja, intet har dansen varit stor för min del, det må Gud veta, men se! då Elin intet ville dansa med mej, så ville jag slättes intet dansa med nå’n an’. Elin hörde icke denna Abrahams anmärkning, och så godt var det, ty beklämdt var hennes hjerta förut, och hade troligen blifvit det ännu mera om hon märkt hur hon med sin köld kränkt ett annat menskligt hjerta. Qvinnorna hafva åtminstone en gnista medlidande i dylika fall, helst när de äro goda, rentänkande och oförderfvade. Man teg oafbrutet och Lenas vrede började något litet lägga sig, helst Gunnar sade ett par vänliga ord till henne, frågade henne om hon ej frös, och om hon ej ville hafva hans helgdagsrock, som han icke rodde uti, utan som låg i båten. Men Lena frös icke, ledsnade deremot slutligen vid att tiga, och började derföre att allena hålla målro på följande sätt: – Det va’ ju ett fasa kalas och tumult! Så’nt kan den bli fattig på, som intet ä’ rikare i det hela än Lars Carlsa. De ä’ fasligt hva’ de’ ä’ högfäliga hela huset öfver en bank! Töser och pojka’ med. Och hvad sulle det nytta till att bju’a herrskapera?
M. tillkännagifva det misstag, som blifvit bemärkt och söka deruti bereda rättelse; samt icke, sjelfve lemnande ärendet derhän, låta det ankomma på ett embetsverks upmärksamhet, huruvida förbiseendet skall afhjelpas eller fortgå. Hvad skäl kunna R. St. inför sig sjelfve åberopa för en dylik förtigenhet? måhända, efter hvad jag bort sägas, en missförstådd grannlagenhetskänsla mot Regeringen. Jag kan likväl ej hylla den åsigten, att man må heldre låta fem vara jemnt, än man tillåter sig fästa K. M:s upmärksamhet pä någon, hittills af Regeringen förbisedd, omständighet, som har inflytelse på enskilda och allmänna interessen i mer eller mindre mån, tvertom, hyser jag den goda tanka om landels Regering, alt den, å sin sida, med faderlig godhet skall mottaga en uplysning, hvarigenom henne tillfälle beredes att tillrättaföra ett förseende, som eljest skadligt komme att inverka på dem saken anginge; och instämmer jag pä dessa grunder, samt med stöd af den utredning Frih. Stjernstedt härom afgifvit, uti det af honom framställde yrkandet om återremiss. Frih. Palmstjerna: Jag kan ej lemna Frih. Raab obesvarad, enär hvad han anfört, strider emot mitt yttrande, som innehöll, alt det vore fåfängt påstå att
Att denna proposition icke rubbar ett förut fatkadt beslut, förmodar jag wara fullkomligen uplyst, och jag gör mig försäkrad, att Ridderskapet och Adeln hwars rätt säsom Riksständ, genom rcalisatioNL-förän» bringen, blifwit i synnerhet för nära trädd, icke lärer Niedgifwa att genom origtige upgifker, fränkännas ett Laglig rätt till en omständlig kännedom, af hwad till benna märkliga händelse föranledt och hwad dermed gemenskap äger. kl. (ijllenborZ - Herr von Lcbnlsenbeim, Davil; Det 1 fräga warande mälet synes wara ganska enkelt, och ej fordra en mängordig öfwerläggning. Det ivid» lyftiga Protocollslltdraget ifrän Höglofl. Banco-Utskottet innehöll föga annat än ett upkommen twist, huru» wida BanqUens hemligheter kunde mcdgifwa en omstäns delig underrättelse till Riksens Ständers klena, om werkställighcten af RikSgälds-Sedlarnes realisation; mett deruti saknades ett förwäntadt yttrande, huruwida dek litt Friherre sscob Lesterkröttm remitterade dictamen Upgifna förhällande Med fänninge» wärkeligen öfwer» enSstämde: Jnga financiella Banco - hemligheter äro k nämnde diktamen äskade, och sädane haswa icke hellek till ziffertalct, kunnat till för detta Konungen yppa-, och mäste sä mycket mindre hinder i wägen wara, att Tredje Band. Ständer upgifwa be skriflwäxlitt» gar och bfwerenskommclser som emellan den wcrkstäl» lande magken och Banco-Fullmägtige om realisationen fbrewarik.