Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sådant förhållande och då Utskottets förut tillkännagifne åsigt, Stats-Utskottcts Utlåtande, N.o 248. 5 det samtlige förevarande frågor borde i följd af deras beskaffenhet, sedan arne Riks-Slånd härutinnan stannat emot två, förfalla, nu mera vunnit stöd af Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets härtill lemnade bifall, får Utskottet, med vidblifvande af denna åsigt, lill Borgareoch BondeStånden hemställa, att den väckte frågan orri dessa ärendens afgörande, medelst votering i Förstärkt Siats-Utskott, måtte förfalla. 3:o Efter det Borgareoch Bonde-Stånden, vid föredragning af §. io5 uti betänkandet N:o 54, beslutat, att de medel, som i n fly ta för. Kronan tillhörige, försålda eflecter må, till näst skeende statsreglering, såsom tillgång reserveras, och att Rikets Ständers således skola i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t må anbefalla vederbörande att för nämnde medel till Rikets Ständer afgifva redovisning, hade Utskottet i i5 punkten af betänkandet N:o 184 framställt den mening, att, enär de af Borgareoch Bonde-Stånden sålunda beslutade åtgärder icke blifvit af någotdera utaf de arne öfriga RiksSlånden biträdde, samma åtgärder komme att förfalla. Borgareoch Bonde-Stånden hafva i det ämne, hvilket uti denna punkt omförmäles, fattat enahanda beslut, sorn ofvanföre i afseende på 8, g, io, 12 och i3 punkterne blifvit meddelde, eller att äfven nu förevarande fråga bör hänskjutas till omröstning i Förstärkt Stats-Utskott. Då likväl
Hr Lefre'n för att vara en man, som vill fråntaga Konungen något af Dess prerogativer, och jag kan ej sjelf misstänkas derför, då jag vill förena mig med Hr Lefre'n. Jag tycker, att denna mening måste anses billig, då den tillerkänner Konungen rätt att ensamt afgöra en del af ämnet, nemi. myntets multipler och underafdelningar, men förbehåller R. St. att gemensamt med Konungen besluta om myntenheten. Det synes vara det mest oformliga och stridande mot grundlagens anda, att Konungen ensam skulle hafva i sin magt att bestämma myntenheten. I fall Konungen ensam ägde att bestämma denna enhet, hvilken är mätaren af alla värden, skulle Konungen hafva i sin magt hela enskilda ägande-rätten samt hela lagstiftningen i afseende på böter och förbrytelser. Sådant blefve följden af Konungen lemnad rätt att bestämma myntenheten, oaktadt Statsmagterna gemensamt ägde besluta bötesbeloppen. Af alla dessa skäl och då jag inom mig är öfvertygad, att det är grundlagens mening, att detta mål är ett lagstift - Den 3i Augusti. ningsämne för båda Statsmagterna, men vili ingå på , alt detta ej är klart uttryckt (och längre vill man väl ej på motsidan sträcka sitt påstående), samt då jag ej funnit någon grundlags-§, som säger, att der grundlagen är otydlig, skall allt tydas till förmån för Konungarnagten (jag måste nemi. bestrida, att en sådan tydning skall ske, intill dess jag sett ett dylikt stadgande), af alla dessa skäl anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos., att R. o. Ad. ville besluta bestämmandet af myntenheten till 12 sk. i silfver; och då R. o. Ad. icke fattar något beslut rörtde underafdelningarna och multiplerna, följer deraf, att deras bestämmande tillhör Konungens prerogativer.
Man hade icke funnit sig illa deraf, men theorien ville hafva bort detsamma, hvarutaf man deremot har funnit sig illa, så att man nu måste återgå till det gamla. Jag tillstyrker således bifall lill Utskms Betänk. Propos. till bifall å förevaride Betänk, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Föredrogs ånyo Lagsamt Allra. Besv. o. Ekon.Utskms d. 2 och 11 dennes pä hordet lagde Betänk. JVs 15, i anledn. af väckte motioner om ändringar i K. Stadgan d. 13 April 1808, om jagt och djurfång. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då mitt yttrande kommer att vända sig endast omkring den sista punkten, så får jag anhålla, alt Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på sådant sätt, att den sista punkten kommer alt blifva föremål för serskildt beslut. Jag anser nemi. den af Utskm föreslagna förändringen uti K. J.igt-stadgau icke vara af behofvet påkallad. Att förbjuda rapphöns-jagt under Aug. månad, anser jag vara alldeles öfverflödigt, dels emedan sädes-åkrarne nästan alltid före slutet af denna månad äro skördade, och dels emedan denna jagt, under det säden ännu står pä marken, högst sällan förekommer; åtminstone brukades icke sådant den tid jag idkade jagt, derföre att rapphönsen kunna uti den stående säden så väl undangömma sig, att man der icke får reda på dem. Den 18 Augusti. Atl åter utsträcka rättigheten till denna jagt äfven till Nov. månad, anser jag vara skadligt, derföre att rapphönsen då lätteligen kunna utödas. I Nov. månad faller nemi. ofta snö på en eller två dagar, och då äro dessa fåglar så lätt åtkomlige, att fara är^ att de inom kort skulle blifva ulödade, om jagt å dem då vore tillåten. Motionären har åberopat Englands exempel, men der äro klimatförhållandena helt olika.
Dem lemnaDe för att afböja metallijfa fajjanS neDfjunfanDe till berörDe minimum; 47 7:o gör den händelfe, innan näfta Dbifödag, cn eller flera ^)rioat»33anfer kulle indraga deraö rörelfe, för att vid Dftropmdenö flut uppföra, äläggeé $5anfo»gullmäftige att, t män af cn dtftif indragning, antingen pä Den ort, Der fäDan $3rioat»£3anf finneg, inrätta cn afdelning af Svifeté ©tänderé 23anf, att, tinder den förvaltning, gullmäftige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad gnftruftion, hufvudfafligen bedrifva fccditto»rörclfe famt hälla upp» och afjfrifningöräfntng pä ungefärligen enahanda vilfor, forn den *)}rioat» SSattf, l)vilfenö rörelfe jfall erfättaö, eller ocf, om fädant anfcö mera lamp» ligt, för berörda ändamäl, fucceéfioe anvifa nödiga medel ät $5anfen3 veder» börande
Maj:ts förslag derutinnan alt af artikeln »stäfver, laggoch botten-», som nu är indelad i 3 klasser, de tvänne första må åter, såsom i 1841 års taxa, sammanföras till en, nemligen: »af till och med 42 verktums längd å de förra och högst 27 verktuins längd å de sednare»; och att utförseltullen å dessa dimensioner stäfver »af bok, furu eller gran» må nedsättas från 1 sk. 6 r:st. till 1 sk. för 120 stycken. Kongl Maj:t har derjemte föreslagit, att ulförseltullen af ekstäfver af nyssnämnde dimensioner skulle nedsättas från 8 till 4 sk. per 120 stycken, samt ansett nu gällande införselafgifter å ekstäfver »af högst 42 verktums längd å laggoch 27 verk tums längd å bottenstäfver», 40 sk. samt »derutöfver», 2 R:dr 24 sk. böra oförändrade bibehållas. Men då det är angeläget att tunnbindarehandtverket erhåller råämnet för sin tillverkning till någorlunda billigt pris, anser utskottet ofvannämnde utförseltull å ekstäfver, 8 sk. böra bibehållas, samt införselafgiften å ekstäfver skäligen kunna nedsättas, å de mindre dimensionerne från 40 till 32 sk., och å de större från 2 R:dr 24 sk till 2 R:dr för 120 stycken. Knligt gällande taxa äro bräder och plankor sågade »af ek och ask» samt »af alm, bok, björk och andra inom landet växande ej specificerade trädslag», ehuru belagde med samma införseltull, åtskiljda i 2 rubriker, emedan de af ek och ask, men icke de öfriga, tillika äro åsatte u! försel lull. Nu, då inoch utförseltarifferne blifvit skiljda, erfordras icke nämnde i Kongl. Maj.ts förslag till införseltariff bibehållna 2:ne rubriker, utan torde bräder och plankor »af alm, ask, björk, bok, ek och andra inom landet växande, ej specificerade trädslag» kunna uti införseltariffen till en rubrik sammanföras.
Lag samma vare, om någon trycker eller eftertrycker den öfversättning af Utländsk Skrift, som annan man utarbetat, eller låter sin öfversättning för annans anses; men ej må Öfversättarens ägande rätt till sitt arbete förhindra någon, att en annan öfversättning af samma Skrift utgifva. Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter häfver ej brutit emot Författares äganderätt, då han i dem insända anonyma Skrifter utgifver. H vilken som å en Skrift bedrägligt titelblad eller orätt författareeiler utgifvarenamn utsätter, straffes enligt Missgernings-Balkens 8 Kapitel. Diktadtnamn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, vare ej förbudet alt på titelbladet utsätta, då Auktors rätta namnsedel lemnad är. Uppsatser, hemtade ur Dagblad, anses icke såsom eftertryckta, då de i andra Dagblad införas, så vida det tillika uppgifves, ifrån hvilket Dagblad uppsatsen är hemtad. Bih. till Sik. St. Prof. 1847 & 1848. 3 nyås, stånde hvar och en öppet att Författarens efterlemnade Skrifter af trycket utgifva. Hvilken som eljest Skrift trycker eller efter trycker, utan Författarens eller hans rättsinnehafvares skriftliga tillstånd, miste upplagan, eller bote dess fulla värde, ägarens ensak. Lag samma vare, om någon trycker eller eftertrycker den öfversättning af Utländsk Skrift, som annan man utarbetat, eller låter sin öfversättning för annans anses; men ej må Öfversättarens ägande rätt till sitt arbete förhindra någon, att en annan öfversättning af samma Skrift utgifva. Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter häfver ej brutit emot Författares ägande rätt, då han i dem insända anonyma Skrifter utgifver. Hvilken, som å en Skrift bedrägligt titelblad eller orätt författareeller utgifvarenamn utsätter, straffes enligt Missgernings-Balkens 8 Kapitel. Diktadt namn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, vare ej förbudet att på titelbladetjutsätta, då Auktors rätta namnsedel lemnad är. Uppsatser, hemtade ur Dagblad, anses icke såsom eftertryckla, då de i andra Dagblad införas, såvida det tillika uppgifves, ifrån hvilket Dagblad uppsatsen är hemtad.
I fråga om trädvaror är vanligt, att man bestämmer dimensionen antingen efter varornas storlek i någon af deras ändar eller också, såsom Utsk. föreslagit, midtpå. Antages den sednare bestämmelsen eller midtpå, vinnes derigenom en säkrare kontroll. För att icke omogen Den 5 Juni e. m. 435 skog skall nedhuggas och ulföras, har man önskat, att exporttullen å trädvaror måtte förhöjas, men jag anser angelägnare, att man bestämmer dimensionen, hvarefter tullen skall beräknas, och enl. min åsigt kan icke storändan antagas såsom grund. Frih. Palmstjerna: Sparrar, såvidt jag känner, äro vanligen huggna i fyrkant, lika tjocka i båda ändarne; men jag vill icke inleda en diskussion i afseende på denna omständighet, ehuru jag finner Utsk:s förslag i det af mig uppgifna afseende olämpligt, och då jag dessutom ser, att ordet midtpå förekommer äfven uti 1845 års taxa, afstår jag från mitt gjorda yrkande. Hr von Hartmansdorff: Lika med Hr von Hohenhausen tror jag det vara nödvändigt, att antaga Ulsk:s förslag, hvilket äfven blifvit af PresteSt. godkändt. Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. ville för sparrar bibehålla bestämningen 8 tums tjocklek midtpå. Hvad afgiften angår, så saknar jag erforderlig kännedom, för alt kunna yttra något om ziffran, men jag anser mig böra nämna, att PresteSt. antagit utförsel!ullen till 4 sk. Hr von Hohenhausen: Om man vill ändamålet med en förhöjd tull å trädvaror, d. v. s. förhindrandet af skogarnes utödande genom omogen skogs fällande, bör man enl. min åsigt förhöja tullen till 6 sk. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att få förena mig med Hr von Hohenhausen. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle att införseltullen å sparrar under 8 tums tjocklek midtpå, åsattes en utförseltull af 6 sk. pr stycke. Ropades ja. 37:de punkten, ang:de artikeln väfnader.
Kilrets 8tänder i alseende deiä vidtaga, s/nes lrei äkrrin^en irär lora liilrelrällas oköränclrail oelr utlöras 750,000: 8äAer Kalr 4,561,000: 35:o leräknades vid sista 8tat8-keoIe rinA till 119,250 kalr oelr lralva utmort: ar 1833 kalr 100,587: „ 1834 .. „ 155,961: 'lransjiort 8,608,850: 19 Iransport 8,608,850: är 1835 k:clr 91,530: >, 1836 . 180,075: „ 1837 „ 323,001: oelr elruru kestantierne de 2:ne sisla ären infäll 00 Iret)d!i»t iröAie lrelopp än pärälcnaclt varit eller 119,250 8:dr; cloelc som clemia inkomst, ar köränderliA oelr lrar sin tillvaro krän cle olrika Inlcomst-Htlarne, svnes cleirsamma nu älven ej lröra lrerälcnas lrö^re än till 119,150: sä att 8tats-^Verli6t8 ärliga tillAgn»ar upptagas till summa 8:clr 8,728,000: utom det ikrän llilcets 8tän3ers 8ilcs^älds-0ontoir ak OevillninASirredlen lemnade Iridra» tor 8tats8elrokv6N8 kvllande, utgörande kör 1836 oelr följande arén 1,145,190 8:dr ärligen. Utöfver cle vicl sista 8tat8-8eg1ering pärälcnade: Orclinarie eller 8tändi»e
Man skönjer visserligen i det följande, att han ansåg för hennes hufvud-egenskap någonting, som ej hade fått rum i definitionen, – nämligen att vara ett ”gudaspråk”, som genom sin på samma gång musikaliska och målande förmåga är enkom gjordt för de högsta känslor, tankar och föremål; men till en klar begrepps-beteckning af den djupare åsigt, som här framglimtar, kunde han ej komma. Leopold sjelf, som dock till Kellgren alltid qvarhöll en någorlunda oberoende ställning, förmådde aldrig fullt arbeta sig lös ur den äldre Kellgrenska periodens sätt att se och dömma. Detsamma, som nyss yttrades om Kellgren i anledning af hans bästa ungdoms-dikter, gäller om alla dessa män öfverhufvud: i läran stannade de på en lägre ståndpunkt; utöfningen åter uppstego de mångengång, genom skaldesnillets ingifvelser, på en högre. – Och likväl är ögonskenligt, att i Kellgrens inre, under åren näst före hans tidiga bortryckande, öfvergick denna anticipation till en verklig förvandling; hvarpå han, i åtskilliga qväden, gifvit de ojäfvigaste och vackraste prof. Han hade blifvit – Hammarsköld påstår, i följd af en ”resa öfver Sundet” – bekant med den Danska Vitterheten, der Evald då redan hade lyktat sin stjernskotts-bana, och Baggesen nyss uppträdt med sina yppersta dikter – sina ynglings-års. Den Danska åter hade ledt hans uppmärksamhet på den Tyska; hvarom han utropar i en 1791 skrifven uppsats, der han anbefaller den förra till sina landsmäns kännedom: ”Man påminne sig, att vi ännu ej längesedan vågade tala med löje och förakt om sjelfva Tyska Litteraturen!” Och nu blef äfven Klopstock hans älskling. Men han underlät, att vidfoga i uttryckliga commentarier, hvad han bar i sinnet med slika föredömen. Man syntes derföre i all stillhet taga sitt beslut, att behandla dem såsom observanda, non imitanda; såframt man ens upptäckte, att de voro observanda.
Det raå vara sannt, att åtskilliga församlingar, som icke precist behölde understöd, likväl gjorde försök att åtkomma ett sådant; men då Stalén ansett sin mellankomst nödvändig vid ett förhållande, eller i fråga om lärares aflöning, så kan man göra samma inkast deremot, och om det är gilltigt, så bevisar det att Statens understöd i alla alseenden kan vara mindre rådligt att medgifva i det ena som i det andra fallet. Jag skulle likväl tro, att, om man medgifver nödvändigheten af understöd vid vissa tillfällen, så kan man göra det här, i den händelse att socknarne äro mycket små och finnas belägna långt in på slättlandet, hvarest är brist på byggnadsmaterialier och der dessa måste köpas och transporteras längre väg, hvarigenom således sjelfva byggnaden fördyras. Det är just den contauta betalningen, som blir tryckande, och vid sådant förhållande synes mig Staten här par preference böra mellankomma med hjelp. Jag är således icke öfvertygad om oriktigheten af min anmärkn., men skall dock ej söka drifva den längre, ifall den skulle sakna sympathier inom Huset. Hr Palmcrantz: Till svar på den anmärkn. vid 2 §:n jag nyligen tog mig friheten framställa, alt nemi. ifrån deltagande i kostnaden till sockenskolhusens nybyggnad och underhåll borde de egendomsägare vara befriade, som redan underhålla fasta skolor, har en värd ledamot, Hr Ribbing, Bengt, anfört exemplet af den händelse, att en person, som inrättat en egen skola, möjligen kunde besitta största delen af en församling, och att vid sådant föi hållande den öfriga ringa delen af samma församling ensam icke skulle mäkta alt fullgöra sin skyldighet i omförmälda hänseende. Jag vågar harvid erinra, att om en hemmansägare i en socken innehafver största delen af jorden derstädes, så bör han också icke frånkännas rättigheten att inom sockenstämman få utöfva största inflytandet medelst pluraliteten af sina röster. De smärre hemmansägarne böra väl ratta sig efter hans vilja ock följaktligen vara nödsakade alt förena sig med honom, men icke tvertom, han efter deras! Jag kan således af hvad som emot mitt yrkande blifvit anfördt icke finna något skäl alt ålägga sådana större hemmansägare ifrågavar. underhållsskyldighet.
Vidkommande sista anmärkningen, tro vi oss endast i underdånighet behöfva nämna, att Kongl. Instruktionen den 12 April i8i5 uttryckligen stadgar, att Kyrkoherdarnes arfvode för Räkenskapernas förande skall i credit upptagas, samt att Kongl Brefvet af den 23 Augusti 1800 ålägger Presterskapet, att, som Hoga orden lyda, ”söka öfvertala Förssa mlmgarna att, af hvarje Kyrkas behållna enskiila lionde, bestå en '”skälig lön för en examinerad Barnmorska.” Hvarjemte vi lika underdånigt våga tillägga, att hvarken någon Skollärare, Orgelnist, Klockare elier Orgeltrampare åtnjuter lön af Stora Råby och Bjellerups behållna tionde. Till allerunderdånigste åtlydnad af Eders Kongl. Majtts, uti Remiss den 12 sistlidne Februari, gifna Nådiga befallning, få, i anledning af de anmärkningar, Rikets år j84 1 församlade Revisorer gjort vid Landtkyrkornas Räkenskaper inom Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, Göddelöfs Kyrkas Syssloman härmed afgifva följande allerunderdånigste Förklaring, Rörande järsta anmärkningen; att en del Pastorer och Kyrkoherdar innehaft större oförräntade behållningar, än som tnedgifves uti-16 punkten af Kongl. Instruktionen af den 12 April i8i5 , utan att upplysning lemnats, huruvida instundande behof sådant påkallat; så hafva vi sökt noga ställa oss till underdånig efterrättelse 16 punkten i ofvannärode Nådiga Instruktion, att, så snart Kyrkan ägde 100 Rdr B:co öfver de 5o, sam enligt samma Nådiga Instruktion böra innestå, samt genom utlåning sökt, ehuru ofta icke utan stor svårighet, få desamma fruktbärande, och aldrig innehaft denna summa, utan då Kyrkans behof sådant oumbärligt påkallat, i hvilket fall sockenstämm0protokoll , som styrkt behofvet, alltid åtföljt årets Räkning, och har i nästa års Räkning redovisning för de använda medlen icke uteblifvit.
Utgifter till serskilte Lag-Commiteen, för åtgärders vidtagande vid pröfningen af Förslaget till Civil-Lag, har ägt rum, till följd af Kongl. Majrts Nådiga Bref den 28 November 1835 och varit nödvändig för uppfyllandet af Rikets Ständers, uti deras underdåniga skrifvelse N:o 214 den 26 November 1834, gjorde begäran om förordnande för någre skicklige män att författa och i god tid innan nästa Riksdag från trycket utgifva en sammandragen och lätt öfverskådlig framställning af de afgifne lag-förslagens plan m. m. Utgiften, 6,400 R:dr, för nytt plåt-tak ä Krono-Bageri-byggnaden i hufvudstaden bar skett år 1834 i följd af det emellan Kongl. StatsContoret och Conducleuren N. Gustafsson den 18 Februari nyssberörde år upprättade Contract, enligt hvilket Gustafsson, emot erhållande af nämnde summa, åtagit sig verkställa ifrågavarande takläggning; Och som någre Magasinsfondens tillgångar då icke varit att härtill använda, och Rikets Ständers till sådane ändamål på Stat under 8:de Hufvud-Titeln uppförde Anslag ej förr än från och med år 1835 fått disponeras, bar ifrågavarande reparations-kostnad, uti Revisorernes tanka, rätteligen blifvit bestridd genom Anordning på Öfverskotten af Stats-Verkets Inkomster. —■ Utgiften, som tillhört år 1834, bar, i anseende till fördröjd redogörelse, icke kunnat afföras förr än uti 1835 års Riks-Hufvudbok. Magasins-omkostnader , transportförluster m. m. för Stats-Verkets spanmål, uppkomne derigenom att in natura uti Magasinerne emottagen säd bokförts efter Markegångspris, men sedermera, vid skeende försäljning, ej lemnat motsvarande behållning, är icke någon verklig utgift, utan blott ett sätt att afföra den uti beräknad och bokförd inkomst uppkomne slutliga brist.
Vinner nej, antages: (i:a Alternativet) Ridderskapet* och Adelns beslut; (a:a Alternativet) Borgare-Ståndets beslut. Jern, Smid t feder Valsadt. AU annan (spik än af 2 tums längd och deröfver) saint allt marni» Jacturcch handtverks-smide, ej s/ ecijiceradt. Utskottets hemställan, att för den under smidt eller valsadt yern föreslagna rubriken all annan (spik än af två tums längd och deröfver) samt allt mannfacluroch handtverkssmide ej specificeradt, borde antagas 02 sk. värde och 8 sk. införselstull skålpundet, hade Bonde-Ståndet bifallit. Presteoch Borgare-Stånden åter bade höjt värdet till 3 R:dr och införselstullen till i R:dr skålpundet. Ridderskapet och Adeln deremot hade fördelat rubriken i två, nemligen den ena ali annan med 32 sk. tullvärde och 8 sk. införselstull per skålp., samt den andra Mamifacturoch handtverkssmide ej specijiceradt med 33 R:dr 16 sk. införselsafgift för 100 R:dr tull värde samt föreskrift, att ”minsta värdet bestämmes lill 1 R:dr skålpundet och hvarje serskildt slag bör till både vigt och värde angifvas.” Bonde-Ståndet har likväl sedermera afstålt från sin mening och förenat sig med Presteoch Borgare-Stunden, hvaraf följer, att, i stället för de två under N:is 61 och 62 uppställde volerings-propositioner, omröstningen bör anställas efter blott en proposition, hvilken lärer böra få denna förändrade lydelse: Bcvillnings-Utskotlets Memorial, JY.-o 34. 5 4:o
Påfundet är icke så litet klumpigt, men man bemärke, att om icke Allemannia hade här fortuito undkommit, hade stycket varit slut. Som bevis på att Gudarne hos Brask icke föra ett mera valdt språk, än de simpla dödliga, anföra vi Mars och Bellonas ord, då de se Allemannia undkomma. Mars. ”O! skelmachtige Piltar tillsamman, Edher skulle man lära weta annat, Man skulle eder så om Ryggen klå, At j skulle blifwa brune och blå. Stå the icke och kunne ej händerna röra, Ewen såsom the walne woro? Men jagh säger at kommen j igen, Och göre migh någon tidh sådant meen, Jagh skall eder såsom kråkunger krista, At hufvud och Järnen skal sönderbrista. Bellona. Itt stort förträtt måtte thetta wara, At hon skulle så aff Händerna fara. — En käring eller kåna, som jagh här står, Hade jagh henne hafft, jagh skulle henne så Hafwa klämt, och henne så häfftigt angripit, At ögonen skulle uthur Höösen krypa. Scenen 3 framställer exempel på krigets alla gräsligheter. Soldaterna plundra bondens hus och sköfla hans åker och äng, döda en qvinna, krossa hennes barn mot marken och våldtaga en hustru; plundrandet och sköflandet blifva endast omtalade, men mördandet försiggår inför åskådarnas ögon, likasom ock det motstånd hustrun gör emot våldtagaren, hvilken likväl för illgerningens utförande släpar henne in uti en kammare. Det är dock rätt märkligt, att skollärarna kunde låta sådana scener utföras af sina lärjungar; några rent oanständiga uttryck förekomma visserligen icke i denna scen, och dermed har väl författaren förmodligen ansett allan rättfärdighet uppfylld. Föröfrigt slutas scenen med en sång af englarne: ”The måste låta oss medh frijd.” — Sc. 4. Allemannia bönfaller hos Septentrio, att Herkules måtte sändas henne till hjelp, och Septentrio bifaller begäran, emedan ”ingen kan wara trygg, När elden brinner i Grannens vägg.”