Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För sitt besvär åtnöjde sig bodbitradena med en godtgörelse af 10 öre af hvarje qvinna som fick sin adress antecknad och 10 öre af hvarje arbetsgifvare soni begärde ' en adress. Endast sådana arbeterskor inskref+os soin kunde förete goda betyg. TJnder år 1885 skaffades på detta sätt arbete vid 303 tillfallen. Ungefar hälften af arbeterskorna var hjelphustrur, en femtedel städerskor, de öfriga sömmerskor, mö&gt;elstoppare, sjuksköterskor, kokerskor, tvätterskor, strykerskor m. m. Arets kontanta utgift för adresskontoren steg till 126 kr. Atskiiliga hjelphustrur fingo allt jämt återkomniande arbete i vissa familjer och behöfde ej vidare anlita adresskontoren. Arbetsgifvarne vor0 i alliniinhet nöjda. Ar .I X86 skaffades arbetsförtjenst vid 302 tillfällen; den kontanta utgiften steg till endast 77 kr. 83 ' ' öre. Qvinnornas förtjeiist beräknades till 3,000 kr. Beklagligtvis hade dock knapt halften af de arbetssökande erhallit arbete. Med f2 undantag yttrades belåtenhet nied de erhållna biträdena, och äfven detta år erhöll en del af hjelphustrurna stadigvarande anställning. Tidningarna hafva beviljat nedsatta annonspris, enskilda personer hafva skiakt de kontanta medel som erfordrats, styrelsen och de s. k. föreståndarinnorna för adresskontoren hafva arbetat med osparadt nit, räkenskaperna hafva granskats af utsedda revisorer och decharge beviljats. Under första tiden af adresskontoreiis til.lva~-o uppstod ' en ovantad sdrighet derigenoni, att en del arbeterskor flyttade och bytte bostad utan att på adresskontoren anmäla detta förhållande. Arbetsgifvarne fingo harigeiiom orätta ' adresser, och en hel del trassel uppstod. De människovänliga damer, soin intresserade sig för företaget, åtogo sig då att offra tid och krafter på att uppsöka de anmälda och öfvertyga sig om adresseriias riktighet. Härigenom ko111 nian lyckligen derhän att kunna hiifva denna svårighet.
– Att jag icke kunde ha gjort den eländiga försakelsen och gått dit på en förmiddagsvisit! mumlade Joachima, der hon med flygande pulsar och högt slående hjerta låg framstupa mot fönsterkarmen, med blicken tvärt igenom de hvita nedfällda gardinerna fastborrad på den infernaliskt långsamme vaktmästaren, som tog ett steg fram och ett tillbaka ... Hvad skulle jag någonsin med de dumma svarta utländska kräken? Hvarföre lemnade jag henne ej några ... Ett sådant lappri åstadkomma ett sådant allarm ... Och denna gemena skam, som alla nippertippor och alla narrar skola skratta sig förderfvade åt, hade så lätt kunnat undvikas ... Ack, om Carl ville gå bort till middagen och till qvällen också! Jag uthärdar aldrig att se honom. Jag har nog af min egen harm. Jag jäser så att jag jäser öfver, om något kommer i vägen ... Ha, jag andas igen ... Skratta nu hvem som har lust! Han stiger uppför trapporna. Jag förstår: här fins icke ägg att få i staden för penningar, och till allt bakverket och citronkrämen fordras stora tillgångar ... Godt, jag förlåter all min harm och skickar genast i present tre tjog af mina spanska ägg. I farmors kammare satt gumman sjelf framför fönstret med öppna både jalusier och gardiner. Hon hade glömt att snusa på hela morgonen, ja hon hade till och med glömt att läsa i sin bibel, endast för att kunna hålla ögonen på gatan. Om det hade lämpat sig att bedja Gud i en så verldslig angelägenhet, skulle hon visst i sitt milda hjerta hafva bedt att hennes Carl måtte slippa denna obehaglighet, i hvilken hon såg icke stundens, utan framtidens följder. Hon visste att Carls sjelfkänsla skulle af ett sådant förbigående både retas och såras och att han sedan komme att uppoffra hvad som helst för att få göra förargelse tillbaka, hvilken i sin tur skulle uppväcka ännu motigare känslor hos den mäktige storhandlaren. – Jag kan aldrig begripa hvad mannen funderar på ... Ack, se, han kommer ändå ... Hvar har jag snusdosan ... Nu tar jag mig en pris i glädjen.
Jernvägen skulle nemi vid 1855 års slut vara fullbordad från Köping till Hult. Vid sista Riksdagen framkommo nya förslag om förlängning af denna oktroytid. R. St. medgåfvo då ett års förlängning för jernvägens fullbordande, d. v. s. att densamma icke behöfde vara fullt färdig förr än vid 1856 års slut, men att den delen deraf, som ligger mellan Orebro och Köping, skulle vara fullbordad vid 1855 års slut. I afseende på denna bansträckning torde man med säkerhet kunna påstå att ännu i detta ögonblick knappast |. kanske blott hälften, äro fullt färdiga. Att nu återigen till K. M. inkomma med förslag att antingen genom förlängd oktroy eller genom låneunderstöd af It. St. vinna en ytterligare garanti på obestämd tid, då nemi. i denna framställning icke upgifvits inom hvilken tid bolaget anser sig kunna få banan färdig, det vittnar enl. min tanke om ett mod, som jag anser ganska beiömvärdt från bolagets sida, men som icke kan vara upmuntrande för R. St. att ingå i några nya förbindelser med bolaget. Jag tog mig friheten nämna att om någon öfverenskommelse med bolaget bör träffas, så bör den icke gä ut på annat än alt rentaf inköpa jernvägen, men jag tror det är ganska svårt att beräkna hvad denna väg kan vara värd, och jag tror att den har kostat vida mera än hvad den i verkligheten är värd. Jag påminner mig endast att vid 1853—54 års Riksdag nämnde vägsträcka af Bolaget sjelf ansågs böra kosta 2,020.000 R:dr b:ko. Det anslag af 5 millioner, som vid början af Riksdagen ifrågasattes att ställas till K. M:s disposition för inlösen af denna jernväg, synes mig derföre vara orimligt högt tilltaget. Jag önskar att, om någon in - Den 21 Januari. 63 lösen kommer i fråga, den måtte verkställas på sådant sätt, att Staten icke kommer att förlora, d. v. s. att, om Staten inköper banan, Staten icke bör betala mera än hvad den verkligen är värd. På detta sätt skulle bolaget kanske bäst kunna komma ifrån hela denna intrasslade sak, men att åter ingå i några förbindelser, vare sig i fråga om oktroy eller låneunderstöd, anser jag vara olämpligt.
N:o 27, i ani. af väckta motioner om förändring i föreskrifterna ang:de Nattvardens bagående. Hr Lagergren, Anders: Det är naturligt att, sedan 1860 års författning utkom, lagstiftningen allt mer och mer skulle taga en rigtning åt det håll, som Utsk:t här föreslagit. Jag underkänner också detta så mycket mindre, som jag är öfvertygad, att ett lagstadgande framdeles skall komma att utfärdas i den syftning, som Frih. Alströmer föreslagit. Säkerligen behöfver äfven hela vår kyrkolagstiftning en grundlig revision, då det är gifvet att i samma mån staten gått ifrån sin princip att stat och kyrka äro ett, andra lagar måste göras för den sålunda frånskilda och isolerade kyrkan. Men jag hemställer, om icke Utsk:t vid detta tillfälle gått något för långt, och om det icke varit tillräckligt, att till ll:te kap. 2:dra §:n kyrkolagen göra ett sådant tillägg, som Doktor Emanuelson föreslagit, att nemi. ingen må, af fruktan för sina medborgerliga rättigheters förlust eller minskning, behöfva anse sig tvungen att begå H. H. Nattvard. Utsk:t hade då icke alls behöft ingå på Frih. Alströmers motion, som möjligen är ett önskningsmål för framtiden, men som jag åtminstone anser vara ett för långt uttaget steg nu genast. I denna syftning anhåller jag att R. o. Ad. ville återremittera Betänk:t. Gr. Sparre, Erik: Jag vill icke bestrida, att på 1600- talet, då kyrkolagen skrefs, en sådan stränghet i åsigter var rådande, att stadgandet i ll:te kap. 2:dra §:n kunde anses fullkomligt rigtigt; men med de åsigter, som nu för tiden äro gällande, och med de framsteg, vi nu gjort i tolerans, tror jag det icke vidare öfverensstämma, att en person, derföre att han öfver år och dag icke gått till Nattvarden, skall betraktas »som en okristen, med hvilken ingen må äta eller dricka, och som man ej må herbergera». Icke måtte det val ligga i kristna lärans begrepp att man ovilkorligen skall en gång om året begå denna heliga handling.
Maj:t behagade, enligt Stats-rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, och befallte att nådig Proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer under denna dag afgå, sådan den finnes Protokollet bilagd. Ex protocollo, L. T. Fries. STOCKHOLM, tryckt hos joil beckman, 1851. Kongl. MajUs Nåd. Prop. A':o 27. 1 H:o 27 Atik. till Exp. Utsk. d. 6 Jan. 1851 kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående särskilda, till åtskillige förvaltande verk anvisade, inkomsters utbytande e mot Statsanslag; Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850. Sedan Rikets år 1823 församlade Ständer, i sammanhang med frågan om en förändrad reglering i vissa delar af Uppbördsoch Redogörelse-verket, framställt det förslag, att, med undanlag af de bevillningsmedel, som, efter Rikets Sländers vidlagne eller vidtagande beslut, skulle inflyta till Riksgäldskontoret, all kronouppbörd, skatt och afgift, under hvad namn det vara må, borde, till vinnande af enhet i förvaltnings-systemet samt ordning och enkelhet i räkenskaperna, ingå till Statsverkets kassor, lör att sedan, med bibehållande af benämningen och till bestämda belopp, disponeras af Kongl.
Besvärsoch Occon. Utskotten, af d. 15 sistl. Maji: N:o 7, i anledning af väckta Motioner örn bestämmande af en Bevillnings afgift för rättighet att idka jagt och djurfång: Frun Bevillningsoch Lag-Utskotten, af den 8 sistl. Maj: N:o 8, i anledning af väckt fråga om ansvar för origtig tillämpning af Kongl. Förordningen den ri December 181 r, äng. Testarnents-bevillningen ; N:o 9, ang. skyldighet för Borgare att i Staden Mantalsoch Skattskrifven vara. S. D. Föredrogs å nyo Lagsamt Allm. Bésvärsoch Oecon. Utskottens, d. 15 sistl.Maji, under N:o 29 afgifna samt, d 29 i samma månad, på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärk - Vrot. Utdrag den 4 Junii 1829, »ingar vid Utskottens, under N:o 3, förut meddelade Betänkande, angående väckt fråga om bestämmande af rättigheten till upphemfning å stränderne af Hafstång ; och fann Ridderskapet och Adeln, som, den 19 sisth Mars e. tn., redan bifallit sistnämnde Betänkande, nu för godt att, under förblifvande vid dess, i afseende pä detta ämne, salunda fattade beslut, det af Utskotten uti ifrågavaranite Utlåtande föreslagna tillägg ogilla. S. D.
Hvad åter beträffar det anmärkta förhållandet, att kostnaden för de olika delarne af verkets rörelse icke kunnat på grund af räkenskaperna bedömas, linner Utskottet, lika med Revisorerne, det vara af vigt för Rikets Ständer att erhålla, såvidt möjligt är, fullständiga upplysningar om de särskilda delarne af Myntverkets förvaltning, så att, exempelvis, kostnaderna för utmyntning af de olika myntsorterna i guld, silfver o. s. v. åtminstone efter aproximaliv beräkning uppgifvas; men dä del icke synes nödigt, att dylika uppgifter för hvarje år uti räkenskaperna införas, utan samma ändamål, enligt Utskottets tanke, lämpligare skulle vinnas derigenom, att Ofver-direktören för Myntoch Kontroll-verkeD erhölle nådig befallning, att uti den underdåniga berättelse, som till Kongl. Maj:l före hvarje statsrevision afgifves, meddela så fullständiga uppgifter i omförmäldle hänseenden, sorn kunna åstadkommas, får Utskottet alltså tillstyrka, att, i öfverensstämmelse härmed, underdånig framställning lill Kongl. Maj:t af Rikets Ständer aflåles. Kong l. KontrollVev kel. § 11. (Rev.-ber. pag. 55. Förkl. pag. 249.) Revisorerne hafva omförmält en vid granskning i Kongl. Kammar-Rätten af 1853 års räkning öfver Kontrollstämplings-uppbörden i Stockholms stad förekommen och vid Revisorernes sammanträde ännu på Kammar-Rättens pröfning beroende anmärkning derå, att någon afgift för gulddragareoch guldslagare-arbelen lika litet under nyssnämnde som under föregående år blifvit debiterad och redovisad, ehuru, jemlikt Kongl. Kommers-Kollegii kungörelse den 9 Augusti 1758, grundad pä Kongl. Maj:ts nådiga skrif - Slats-Uts ko Itets Utlåtande N.-o 48.
Banken bör vara mån om bibehållandet af alla sina fonder, men framför allt om bibehållandet af sin säkerhet, så förefaller det mig vara ganska oriktigt att söka minska denna lånefond för att öfverflytta den på en s. k. reservfond, oell derigenom göra den så rörlig som möjligt. Jag tror icke, att Banken funnit sig illa af att hafva dessa fastighetslån å landet, och jag tror äfven, att Sveriges jordegande innebyggare hafva ganska ofta och i väsendtlig mån funnit sig belåtne med att erhålla 238 Den 11 Juli f. m. dessa lån. När man således ieke förmått upgifva den ringaste olägenhet för Banken att hafva ifrågavide medel insatta i Sveriges jord, vet jag icke hvarföre man skall, på sätt nu är föreslaget, minska denna fond. Väl säger man, att ifrågav:de rörelse icke är bankmessig; men jag hemställer till eder, m. Hrr, hvad menarman med detta ord? Jag tror icke annat än att Banken skall drifva en rörelse, som ger den säkerhet på samma gång som den ger inkomst. Båda delarne äro här förenade, och då tror jag att något giltigt skäl för öfverflyttande af nu föreslagna belopp alldeles icke finnes, ej heller att åtgärden är med något slags fördel förknippad, hvarföre jag för min del anhåller att med afslag å BankoUtskis framställning i detta fall, B. o. Ad. täcktes besluta, att fastighetslånefonden må bibehållas vid sitt nuv.-de belopp. Man skall visserligen emot mig göra den anmärkn. att en del af denna fond under sednare tider legat oanlitad och således, på grund af B. St:rs medgifvande, blifvit af BankoBullmäktige öfverflyttad på andra lånegrenar; men detta har varit en tillfällighet, som är af öfvergående natur. BankoDiskont-lånefonden låg äfven under en viss period oanlitad till ett belopp af 1 mill.; men nu är förhållandet annorlunda. Nu är den på långt när icke tillräcklig för att tillfredsställa det anmälda lånebehofvet, och säkerligen kommer enahanda förhållande att inträffa med fastighetslånefonden.
N:o 154, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående serskilde åtgärder till hospitals-fondens understödjande. Bifölls; N:o 157, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning om godtgörelse eller afskrifning af åtskillige utaf Kongl. Stats-kontoret af under händer hafvande medel bestridda utgifter; Bifölls till alla dess punkter; N:o 161, i anledning af Rikets Ständers åren 1845 och 1847 lörsamlade Revisorers berättelser, angående granskningen af de under Kongl. Kommerse-kollegii förvaltning ställde fonder och medel; 2:dra, 3:dje, 5:te, 7:de, 8:de, 9:de och Urte punkterna hiföllos, och l:sta, 4:de, 6:te och 10:de punkterna med godkännande af Utskottets deri uttalade åsigter, lades till handlingarne; N:o 162, i anledning af väckt fråga om nedsättning af räntan och förlängning af återbetalningstiden för lån af manufaktur-diskont-fonden; Begge i utlåtandet förekomne serskildte moment godkändes; N:o 127, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående majoren m. m. G. Krooks ansökning om godtgörelse för mistade löneinkomster. Bifolls-, N:o 128, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående kronobagaren S. Strömbergs befrielse från ådömd återbäring af beräknad provision å brödbakning i Christianstads kronobageri. Bifölls; N:o 129, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 57, angående indragning af hof-jaktvarfvet m. m.
Med förkastande således jemväl här af allmänna valens princip, har Utskottet tillämpat den af val genom Corporationer eller Medborgare-Classer, och dervid bildat de fyra främsta vaiclassernas och nuvarande eller, i en måhända ej aflägsen framtid, förmodade beslåndsämnen, med det nästan enda undantag, att, i Första och Andra Fördelningarna, motsvarande Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, saknas sjelfkallade Landtdagsmän, hvilket dock härrört derifrån, att viss och lika personal bort för hvarje fördelning bestämmas, och att en serskild fördelnings-formation af sjelfskrifna, eller deras inlåtande i förut befintliga fördelningar, skulle uppluift vilkoret af samfäld öfverläggning och omröstning, eller åtminstone stämplat detta vilkor som orättvist. Den samfälde öfverläggningen åter jemte dermed förbunden votering, per capita, grundas förnämligast på Landtdagens syfte och föremål, eller frågors väckande och beredande, men ej deras afgörande, hvarigenom ock dess caracter mera närmar sig till ett Utskotts med motionsoch beredningsrätt, än till den af både motionerande och beslutande Stånds-Plena. Men då Constitutions-Utskottet, å ena sidan, utsträckt motionsrättigheten å Landtdag till fullkomligaste likhet med den, som vid Riksdag inom Ståndens Plena utöfvas, att nemligen väcka alla motioner, utom grundlagsfrågor, och, å andra sidan, inskränkt Landtdagens beslutande rätt inom giilandet eller ogillandet af motioner och af förslagseller redactionsformen för desamma, har Utskottet 3'tterligare varit omtänkt på något medel att återhålla en tilläfventyrs otydligen affaltad eller skeft rigtad, men, under hänförelsens eller ouppmärksamhetens ögonblick, bifallen motions allt för hastiga befordrande till definitiv handläggning; hvadan Utskottet trott sig böra föreslå, att alla å Landtdag förekomna och gillade motioner må vid den nästföljande utredas och bestämmas, samt först derefter vinna egenskap af Landtdagsönskningar eller förslag. ConstitiUions-Utsholtets Mern.
Maja ville tillförordna en Comité, hvilken, efter det Bergmästarne i Riket blifvit uti de ämnen, sorn af Comitén kunde föreskrifvas, hörde, det blefve uppdraget, att med öfversigt af de särkiha Bergshändteringarnes och dermed förenade Manufacturverks närvarande skick, samt ined afseende på dessa vigtiga näringars uppmuntran och deras befriande från onyttigt tvång, utarbeta förslag till en allmän Bergverks-stadga, hvilket, innan det af Kongl. Alaja i Nåder fastställdes, borde genom tryck leranäs till den allmänna granskning, som tillförlitligast bereder sådana författningars användbarhet. Re flesta oeconomiska stadganden, ehuru nyttiga och lämpeliga vid den tid de blifvit rneddeldta, fordra oftast, i anseende till inträlfade skiljaktiga förhållanden under én förfluten tidelängd, jetnkningar och rättelser. Att detta förhållande måste vara för handen med de rörande Bergshandteringen utfärdade författningar, anse Utskotten destornera tydligt, som icke allenast dessa under en läng följd af år vexelvis tillkommit, utan ock Bergverks-rörelsen, jemte de dermed förenade Alanufacturier, under loppet af den sednast förflutna tid kommit uti ett förändradt skick. — Enär nu det å ena sidan är for Bergverks och. \ i? it).o Den 2 2 Juni. ©eli ManhfaCtwri Idkare© angeläget, aft agå dé föresikrifter behörigen bestämda , hvilka han bör ställa sig till efterrättelse, och a den andra ater det är lika nödigt, att dessa äro Sa inrättade, att de fullkomligen svara emot sitt ändamål och befbrclra handtéringénS nytta Och förkofran. finna Utskotten sig deraf äga full anledning tillstyrka; ätt i, på det äf Herr Lagmähnén Noreus föreslag-» ha sätt, de nu gällande Pörfattriingar ängåehdö Bel gverks-röfelsen matte till en gemensam stadga hopsamläs och, efter hvad nödigt Och nyttigt fin ries, jemkas och förbättras; i följd hvaraf Utskotten anse sig tillika böra föreslå, att af Riksens. Högloft.
Stockholm den 19 Januarii 1830. 3o Bil. t.. Statss. Oec.-Utsk. Uti. Afskrift. Bilagor till Betänkandet N:o 118. Stormägtigste och Allernådigste Konung! Till underdånig följd af Eder Kongl. Mnjds Nådigste Bref, den 23 sistlidne Mars, hafva de i Malmöhus Län. varande Extra Roteringsskyldige Jordoell Hemmansegare samt Innehafvare, efter allmänneligen utfärdade Kungörelser, å serskilda dagar, den 21, 22, 25 och q 6 i denna manad, inför Lands-CanceHie-Protocollet blifvit hörda öfver Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Extra Roteringens förändring till en beständig Rotering, med de vilkor, liögstnärnnde Nådiga Bref innehaller. Vid dessa sammanträden hafva icke flera än Friherrinnan Gyllenstjerna„ för Krupperups Gård och Gods, Kammarherren Friherre Maekie an, för Svaneholms samt Landshöfdingen Friherre Nolcken, för Jordberga Gård och Gods, yrkat, att vid Extra Roteringen förblifva. Alla öfriga af alla stånd och vilkor hafva med enhällig röst den Nådiga Propositionen i under dånighet antagit, och dervid, hvad släpmunderingens anskaffande angår, begärt få begagna sig af det sist utförda alternativet i yrde mom., örn -g. erläggande hvarje år af betalningen efter Markegången till samma mundering, hvarjemte, såsom en ofelbar följd, blivit antaget, att In - Bil. t. Statss. Oec.-Utsh Uti. N:o 118. 3i qvarteririgsbesväret, hvad Befälet angar, matte upphöra.
Ifrån denna i vår kyrkoförfattning antagna princip ville man ej heller göra undantag, då Rikets Ständer vid 1810 års riksmöte beslöto, att på Kongl. Majit skulle få bero, huruvida äktenskap må på grund af makarnes osämja upplösas. Man ansåg en sådan rätt slå tillsammans med den makt, som Konungen utöfvar i egenskap af. ej allenast statens, utan äfven kyrkans öfverhufvud; och i förevarande fall synes skäl minst förekomma alt afvika från principen, så länge den i 14 Log-Utskottets Betänkande, N:o 21. öfrigt gäller. Dess tillämpning verkar nemligen här såsom en återhållande krall emot lättsinnets hänförelser. Ty det är fara värdi, alt af lättsinnighet knutna äktenskap skulle ökas. fördragsamheten emellan makar upphöra och äktenskapets helgd nedsättas, om utvägarne alt få detsamma upplöst lättades; — och derföre tillstyrker Utskottet vördsamligen, att Olof Pehrssons ifrågavarande motion ey mätte vinna Rikets Ständers bifall. Slockholm den 8 April 1854-. Ank, till Exp.-Utsk. d. 8 April 1854, kl. 9 f, m. Betänkande> i anledning af vackt motion om förändring af hvad 15 kapitlet Alfda-Balken stadgar om dana-arf. Efter hvad i 15 kapitlet Ärfda-Balken stadgas, skall död mans efterlemnade gods tillfalla Konungen i följande fall, nemligen. l:o om den döde endast har utländska arfvingar, boende å den ort, der svensk man ej arf njuter, hvilka ej äro haus barn eller bröslarfvingar, eller dessa ej inom natt och år ställa borgen derför, alt de vilja sätta sig neder här i Jandet att bygga och bo; 2:o om lian ej liar annan än utländsk arfvinge ä den ort, der svensk man njuter arf, och denne försummar att inom berörde lid sig anmäla och med fulla skäl visa det han är lätt arfvinge; samt 3;o om man ej vet hans arfvinge och ingen kommer inom tid nu sagd är; — och kallas hvad sålunda tillfaller Konungen dana-arf. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 21. 15
Man har länge trott, att vår kulturutveckling ginge därhän att ej blott till det yttersta dela alt produktionsarbete mellan samhäl Isindividerna, utan att äfven dela produktionsarterna mellan länderna. Särskildt har den åsigten många anhängare, att de vesteuropeiska länderna voro bestämda att blifva världens producenter af fardiga industrivaror, då däremot Ryssland och vissa transoceaniska länder skulle producera världens behof af spannmål och kött. Det har emellertid, särskildt de senaste 15 åren, tydligen visat sig att detta är en ren utopi. Icke blott är det numera tydligt att alla möjliga näringar mer och mer tendera att etablera sig i alla möjliga länder — äfven i de s. k. » spannmålsländerna » — ja öfver hufvud på minsta möjliga geografiska yta; utan hvarje grundligare undersökning af den transoceaniska hvete-konkurrensens natur har Ådagalagt, att densamma blott kan ha sin grund i ett öfvergående, primitivt, genom outvecklad industri och tillgång på jungfrulig jord karaktäriseradt stadium uti de hveteexporterande ländernas kulturutveckling. Häraf följer redan nödvändigheten för de vesteuropeiska » industristaterna » att forr eller senare » återvända till jordbruket » — och del innebär framför alt jordbrukets frigörande fr&amp;n den, för kommer-cialismens skede egendomliga socialpolitiska regimen; och det innebär för öfrigt att jordbruket ändtligen kommer i åtnjutande &amp; f all den uppfinnaretalang och intellektuela energi, som hittills så ensidigt slösats p&amp; industrien och handeln; innebär jordbrukets pånyttfödelse och en verklig social revolution, med nya, egendomliga produktions-, folköknings * och förmögenhetsförhållanden. Frankrike har en yta på 52,9 millioner hektar. Däraf anses redan nu 49 millioner vara odlingsbara. Dock äro blott 16,9 millioner odlade med spannmål, grönsaker och trädgårds-produkter samt 2,5 millioner med vin — under det att 9,2 millioner hektar äro skog, 6,8 äng, 3,1 bete och 4,9 millioner ligga i träde samt det öfriga äfvenledes är ofruktbart. Och den odlade jorden är illa, ofta barbariskt illa odlad.