Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kopparskilje mynts-polet terna. 20 — Granskning af Riksgälds-Kontorets till Revisorernes granskning nu aflemnade Riksgälds-Konbufvudböcker för åren 1845 och 1846 hafva förut i detta Yerks Revitorets hufvudsjons_]£ontor blifvit reviderade; hvarunder någon anmärkning vid 1846 0ClCr' års hufvudbok icke förekommit, men i afseende på hufvudboken för år 1845 samt dertill hörande verifikationer och räkenskaper har, enligt en af Revisions-Kamreraren undertecknad och sistnämnde hufvudbok bifogad handling, anmärkts, att det under samma år till Riksgälds-Kontoret inbetalda kapitaloch räntebelopp för 2:ne i särskilda egendomar inom staden Borås intecknade byggnadslån, uti den öfver dessa lån upprättade räkenskap, blifvit affördt å det ena lånet, i stället för att mellan begge lånen fördelas. Denna oriktiga afföring har dock, på sätt vederbörande låneinnehafvares conti utvisa, vederbörligen rättats uti samma conti för år 1846. Anmärkning Under den af Revisorerne verkställda granskning af 1845 års huf vid 1845 ars vudbok bär dessutom blifvit anmärkt, att, oaktadt förre Nummerlotterihufvudbok. A. Enggrens uppbörds-balans, 143 R:dr 5 sk. 8 rst., under nyssberörde år till fullo liqviderades och redovisades genom inbetalning af 41 R:dr 42 sk. 11 rst., samt aflemnande af åtskilliga till den kungjorda, men inställda ll44:de Nummerlotteri-dragningen af Enggren försålda och sedermera åter inlösta lottsedlar, finnes endast den inbetalda kontanta summan å nämnde balans afförd; hvaremot det öfriga balansbeloppet, 101 R;dr 10 sk. 9 vst, eller den summa, insatserna å de inlösta loltsedlarne utgjorde, blifvit upptaget såsom Riksgälds-Kontorets återstående fordran vid årets slut.
Utskottets första hemställan afslogs, men dess sednare tillstyrkan bifölls, 32 43, i anledning af väckt motion, angående meddelande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers förskaffande. Återremitterades. 32 43, i anledning af väckt motion derom, att Lifregementets Husar-korp* måtte till en del ställas på vakans, BiföUs. 32 47, i anledning af väckt motion om förändrad klassifikation af städerna i iket. Bifölls. Frän Håg v. Preste-Sländel. S. D. Vid ånyo skedd föredragning bifölls Stats-XJtskoltets Utlåtande, 33 41, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående statspension åt Öfversten m, m.. Friherre Nils Ericson. S. D. Vid ånyo skedd föredragning återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, 33 44, i anledning af väckta motioner om åtgärders vidtagande med afseende å grindars uppförande öfver allmänna vägar. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedan omförmälda Betänkanden: 32 45, i anledning af väckt motion derom, att Lif-regementets Husar-korps måtte till en del ställas på vakans; Bik. till R. St. JVs 46 i onledning af väckt motion om indragning af karantänsanstalten pä Känsö; M 41, i anledning af viickt motion om förändrad klassifikation af städerna i riket; M 48, i anledning af viickt motion, rörande sättet för kasser a de beklädnadsoch utredningspersedlars försäljning för Kronans räkning; JV» 49, i anledning of väckta motioner, om ändringar i nu gällande föreskrifter, rörande underhäll af allmänna vägar; och JVs 51, i anledning af väckt motion om ändring i gällande föreskrifter; rörande skyldighet för ångfartyg att toga lots, älvensoro i lotstaxan. Från Vallo fl. Borgare-Sländet. S. D. 1 anledning af en från Herr Stals-Rådet och Chefen för Kongl.
Kollegium kunde följaktligen icke tillstyrka nedsättning i arrendet eller nådigt afseende å ansökningen i vidsträcktare måtto, än att, så vida Kongl. Maj:t i nåder skulle finna arrendatorns belägenhet förtjena behjertande, det matte, enär innevarande års fardag redan förflutit och för vederbörande i allt fall erfordrades rådrum af laga fardag, för att gå i författning om ny utarrendering, varda sökanden tillåtet, att afsäga sig arrenderätten och afträda bostället midfastan år 1853, utan skyldighet för honom eller haus löftesmän, att ansvara för den minskuing i arrende, som vid förnyad utarrendering af bostället kunde uppkomma. Med hänsigt till de för sökanden förekommande bevekande omständigheter har Kongl. Maj:t, genom nådig remiss af den 12 nästlidue Juni, till Stats-utskottet öfverlemna! haudlingarue i detta mål, för det afseende, hvartill Rikets Ständer må finna berörde omständigheter böra föranleda; och då af dessa handlingar jemväl styrkes, att bostället innehar, utom åkerjorden, blott 41 lunne4,1 kappeland ängsmark, motsvarande efter uppskattning 13 tunne24,782 kappland samt 172 tunne6, 6 kappeland afrösningsjord, uppskattad till 82 tunne25,245 kappeland, har Utskottet, i betraktande af de onekligen ömmande omständigheter, som i förevarande fall sig förete, ansett sig böra, på sätt Kammar-kollegium underdånigst hemställt tillstyrka Rikets Ständer, att för deras del medgifva, det arrendatorn af indragna korporalsbostäl o m let vid fd.
434 Stats-Ut skottets Uli 4:de punkten luide Utskottet hemställt: ”att, der gemensam ansvarighet af Socknarnes invånare ej blifvit tillvägabragt, afkortning ina, elter föregången undersökning vid Sockenstämma och K. M:ts Bef:hde, medgifvas af fordringar för undsättnings-spanmåf, som dels måst i små qvantiteter till lifsuppehälle utan borgen lemnäs fattige arbetare, dels blifvit utborgad åt mindre Hemmansbrukare, hvilka jemte deras löftesmän slutligen kunna finnas aldeles oförmögne till skuldernas betalande.” Emot detta förslag liar blifvit anmärkt att Utskottet derigenom likasom framkallat afkortningar utöfver hvad enligt gällande föreskrifter redan är medgifvet, och att daglönaren ingalunda bordt utmärkas såsom föremål för lindrings til Igodonjutande, enär denna arbetande klass vanligen vore i vida bättre tillstånd än innehafvare af mindre hemmansdelar. På sätt ordalydelsen i förslaget vid handen gifver är här endast fråga om sadane undsättningar, hvilka i behofvets stund måst till lifsuppehälle, utan tillgång till någon säkerhet derför, utdelas. Att större delen af dylika bidrag icke kunna eller komma att ersättas, tar Utskottet för gifvet såsom en följd af de förhållanden under hvilka de blifvit meddelade, och den enda fördel som då är att vinna, består deri att liquiden må så fort som möjligt uppgöras och afslutas. — Någon serskilt förmån för daglönare har Utskottet icke åsyftat eller tillstyrkt, enär afkortning af hvad så väl desse som mindre hemmansbrukare kunna vara skyldige skall bero på undersökning vid Sockenstämma B etänknnden, N:o 294. 4^5 och pröfning af K. M:ts Befdide innan afskrifningsfrågan hänskjutes under K. M:ts Nådiga afgörande.
St:r understödja det allt för stora begäret efter utvidgning, som är allt för bjert uttaladt i det framställda yrkandet. Jag tror icke heller, att det är slöjdskolans uppgift att meddela undervisning i skönskrifningens elementer, ty några fordringar böra väl uppställas för inträde i skolan, eljest kan ingen lärarepersonal och intet utrymme räcka till. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad och dels bifall dertill med anslagsbeloppets förhöjning till 35,000 rdr; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till samma hemställan utan förändring och då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 2:dra mom:t. Bifölls. 53:dje—59:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. Den vidare föredragningen af förev.de Utlåt, blef härefter uppskjuten till nästa plenum. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 11 e. m, In fidem, O. Brakel. 240 Den 18 April f. m. Onsdagen den 18 April 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot:s-utdrag för den 14 dennes samt prot:n för den 14 och 15 sisth Mars. Gr. Posse, Arvid: Jag tillåter mig vördsamt hemställa, att R. o. Ad. ville besluta en inbjudning till Borgare-St:t att deltaga i det beslut, som R. o. Ad. fattat vid föredragningen af 22 §:n af Stats-Utsk:ts Betänk. N:o 60, äng. beviljande af 50,000 rdr till Alnarps landtbruks-institut. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå gjord propos., sitt bifall. Fortsattes föredragningen af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 60, ang. regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvudtitel. 60:de punkten.
Att för dessa serskilda fall ovillkorligen inskränka den i Lag bestämda omyndighetsåldern, anser Utskottet så mycket betänkligare, som undantagen icke alltid bero på sådana förhållanden, som böra medföra rättigheten alt, såsom myndig, sjelf vårda sina angelägenheter. Och hvad angår sednare frågan, så finner Utskottet den förändring i nu gällande Lag, som berörde fråga afser, destomindre böra ega ruin, som förhållandena icke synas påkalla samma förändring, den der dessutom skulle strida emot de grundsatser, som i denna del af lagstiftningen gjort sig gällande. Beträffande öfrige delar af Herr Frej derifelts framstälda förslag, så och, då det redan finnes bestämdt i 19 Caji. 1 § Ärfda-Balken, att omyndig må, sedan han fyllt 15 år, sjelf råda öfver hvad han kan sig förvärfva, och uti 4 § af samma Cap., alt den för vanvett, slöseri eller andra orsaker ej kan vårda gods sitt skall slå under förmyndare; då genom Kongl. Förordningen den 7 Juni 1749 är vordet stadgadt, att föräldrar, närmaste Länder eller förmyndare må, i händelse de anse nödigt, begära det barn, anhörige eller de, som under deras förmynderskap stå, inäga än 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 10 längre, än Lagen ulsuUcr, l«n* omynd:ge lurk la ras, eea all en sådan ansökning bör bifallas, derest icke vigligare skal deremot äro; då Kong!. Förordningen den 11 Maj 1774 ålägger vederbörande domare att, näi myndig person ställes under förmyndare, sådant i allmänna tidningar kungöra; då motionären, hvars förslag öfverensstämmer med berörde stadganden, således icke åsyftat någon förändring i nu gällande lag , i afseende på omlormälde förhållanden, samt då någon uttrycklig bestämmelse icke erfordras, angående omyndig förklarad persons i lag grundade rättighet att, efter befogenhet, söka befrielse från förmyndare-inseende, anser Utskottet framställda förslaget ej eller i dessa delar höra föranleda till någon åtgärd. I anledning af hvad
Andersson från Östergöthlands län; 21) af Johannes Linder från Skaraborgs län; 22) af Nils Andersson från Wermlands län, med hvilken Olof Olsson från samma län instämt; 25) af Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, med hvilken Sven Ersson från samma län sig-förenat; samt 24) af Olof Larsson från Gefleborgs län. Dessa motioner, hvilka, med stöd af 45 § Riksdags-ordningen, blifvit pröfvade af sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, afse ändringar, tillägg eller upphäfvande af den, med undantag endast för Stora Kopparbergs län, gällande lagstiftning om hemmansklyfning och jordafsöndring; och har af motionärerne blifvit framstäldt I afseende å hemmansklyfning: Af Herr Friherre Alströmer, Anders Persson, Anders Eriksson, J. Lekberg, Nils Svensson, Gustaf Glad och G. Bjerkander: ”att förbudet emot hemmansklyfning till huru litet mantal som helst må upphäfvas.” Af Olof Olsson från Ohbäterstorp: ”att 182 7 års författning må omarbetas i så liberal anda, att hvar och en, som med full eganderätt besitter egendom, må ega att derifrån afsöndra huru liten hemmansdel som helst.” Af P. Sahlström: ”att Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 måtte upphäfvas samt förhållandet härutinnan regleras efter grundsatsen af fri egandeoch besittningsrätt, samt de sundare åsigler i ämnet, som under sednare tider gjort sig gällande.” Af Herr Thomée, Bengt Nilsson, J. P. Wallmark och Anders Eriksson: ”alt, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 15 Juli 1855 samt Kongl. Förklarin - Sammansatta Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Utsh. Bet.
Prat. 1853—1854. 4 Sami. 1 A/d. 18 Uäft. i 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 58. ligliet med Styrelsens för allmänna vägoch vatten-byggnader tillstyrkan, funnit för godt i Nåder medgifva den till 1851 års slut bestämda arbetstidens förlängning till den 1 November innevarande år. Under åberopande af samma skäl, soni legat till grund för högstberörda Nådiga beslut, och då det för Sölvesborgs samhälle skulle blifva alltför betungande alt, medan de dryga utgifterna för hamnarbetets utförande ännu fortfore, jemväl utgöra de föreskrifna inbelalningarne å ofvanomförmälda dertill erhållna lån, har motionären anhållit, alt, med bibehållande för öfrigt af de stadgade bctalningsvilkoren, tiden för de årliga inbetaluingarnes vidtagande måtte få utsträckas från fem lill sju år efter det, derunder lånesumman lyftades och således dessa inbetalningar börja först vid 1855 års slut. Vid lagen kännedom om de uti denna motion åberopade och Utskottet jemväl tillställda handlingar, har Utskottet funnit de af motionären uppgifna förhållanden behörigen styrkta samt. det genom ifrågavarande lån understödda arbelsförelag, under dess utförande, hafva ej mindre lill stadens enskilda fördel än lill gagn för allmänna sjöfarten och handelsrörelsen, erhållit en större omfattning, än från början och då lånet beviljades var afsedt. Men, såsom en naturlig följd häraf, hafva också kostnaderna för delta förelag blifvit förökade samt Uden fördröjd för så väl arbetets fullbordande, som vidtagandet af den derefter påräknade tillökning i hamnafgiflerna. I betraktande häraf anser sig Utskottet böra understödja ofvahbemälde motionärs framställning; hvadan Utskottet alltså får tillstyrka Rikets Ständer, att medgifva det begärda anståndet till nästkommande års slut, med den första årliga ränteoch kapital-inbetalningen för lånet till kajbyggnaden och upprensningen af hamnen vid Sölvitsborg. Stockholm den 2 Mars 1854.
» Aktuarien » 900. » Nolarierne, hvilka Hof-Rälten ansett lämpligen böra, efter ålder i tjensten, indelas i tre grader, af hvilka de fem äldste erhölle hvardera » 900. de fem dernäst » 800. och de fem yngste » 700. » Äldste Fiskalen, hvilken jemväl ålåge att biträda Advokat-Fiskalen . » 900. » de fyra öfrige Fiskaleme, hvardera; » 700. » Arkivarien » 800. hvarjemte Hof-Rätlen, i öfverensstämmelse med hvad ofvan blifvit yttradt, i underdånighet föreslog, alt, såsom årliga arfvoden, måtte komma att utgå: till de extra-ordinarie tjenstemän, hvilka till Notarie-tjenslgöring förordnas, tillhopa B:co R:dr 1,000. » de personer, hvilka komma alt verkställa det arbete, som nu ombesörjes af Sekreterarens kanslist och de två Broltmåls-kanslisterne, tillhopa » 1,800. » den tjensteman, som erhölle uppdrag,att tillhandahålla vederbörande parter deras expeditioner » 400. och biträden åt Advokat-Fiskalen och Aktuarien » 400. alt Hof-Rätten vidare funnit sig uppmanad att söka bereda någon förbättring i inkomster för vaklbetjeningen, hvilken för närvarande utgjordes af en Vaktmästare och nio Hofrälts-poster, af hvilka sednare de sex äldste hade staden sig emellan fördelad i vissa trakter, derinom de verkställde kallelse å parter, m. m., och deremot uppburo de för detta besvär fallande sportler; till beredande af hvilken förbättring i inkomster, Hof-Rätlen, 6 Kongl. Maj tz Nåd.
Lena, oljade tankar flöto ur hennes hjärna, och orden lågo tillreds. Hon talade som en sömngängerska, ansträngdes icke. Menigheten lyssnade ifrigt. Här och där susade för hennes öron: »Amen» — »tack syster» — »lofvad vare Gud, hon är en kristen». Men när hon slutat, var i hjärtat blygsel och en stor, vidunderlig tomhet, som om ingenting vunnits. Ty icke hon hade talat. En dag leddes klassmötet af en korpulent broder, som började utlägga Moses och Enochs historia och skrek, att dessa båda stodo i brinnande vagnar på ett bärg, dit gnistor från helvetet sprakade upp. Och så flögo Gudsmännen mot himmelen — hej hvad det gick, tjo mina bröder! Miss King reste sig bullrande och marscherade ut. Matilda skyndade efter. Hon var hvit af förfäran. — Hvad är detta? — hviskade hon svagt. — Bara en halfgalen slaktare, svarade miss King torrt. — Klasserna ha börjat försämras, jag fär lof att tala med Linde. Men söndagen därpå, när Matilda gick ur bänken, samlades några damer omkring henne. — Ni försvann från klassmötet i tisdags — sade de hotande. — Ja med miss King, mumlade Matilda, nästan fysiskt rädd. — Skilnad på henne, hon är trosfast, men ni är nyomvänd — akta er, djäfvulen lägger snaror för er. — Se — se på det här, är det inte härligt? sade en och stack under hennes ögon en tarflig öreskrift med ett suddigt träsnitt. Matilda stirrade. — Jag förstår inte ... — Ser ni inte, att det är lille Jesus i krubban, är det inte skönt, det? Yr i hufvudet skyndade hon ut och halfsprang hem. Nu började väckelsebref och tryckta bibelspråk hagla öfver henne. Hon tog dem med till tisdagens bönelektion. Någonstädes gapade ett oöfverstigligt svalg — hvar, hvar? En lampa brann i det öde skolrummet. Linde stod varm, i uppknäppt ytterrock och sökte i det sparsamma ljuset studera korrespondensen. Han smålog kritiskt. — Jag kan inte vara en kristen — framstötte Matilda lågt och bäfvande. Linde såg upp.
Med en min af otålighet sammanrynkade den unga frun sina ögonbryn. ”Kors, att jag kunde inbilla mig att du tänkte som jag!” ”Visst gör jag det – skulle jag icke tänka som du, när du är så beskedlig och tänker beskedligt. Men, ser du, det är så, att ” ”Farväl med dig, min vän! Jag har ingenting att säga öfver dig och ditt beteende: du herrskar öfver dina handlingar och din bod, men jag herrskar öfver mitt hus – och dit, förstår du, kommer ingen annan än den jag vill se!” Och med en spotsk knyck på nacken försvann den unga damen. Ett ögonblick stod den äkta mannen med förlängdt ansigte och såg efter henne. Derefter sade han helt filosofiskt: ”Hon låter nog jemka med sig!” Under eftermiddagen befann sig fru Regine Sofie Thorman så mycket bättre, att hon kunde sitta uppe i sängen. Men hon blef otålig, då téet stod färdigt och de resande ännu icke hördes af. Ändtligen rördes ringklockan i tamburen. ”Skynda sig, Debora – kan hon flytta på sig Åh, herre gud, det är snart trettio år sedan Emerentia och jag träffades! Nånå, känner jag icke ändå den rösten jo, det är hon!” Och fru Emerentia var det som, med Blenda trippande bakom sig, kom in i rummet. Nu kunde väl ingenting vara naturligare än att den romantiska systern med en störtsjö af tårar skulle kasta sig öfver den så fullkomligt prosaiska, men lika naturligt var att den sednare på sitt eget tvära vis afbröt all romantik. ”Nå nå, så så, vi äro ju gamla menniskorna! Bevars gud, tycker du det är så ledsamt att se mig igen, efter du icke kan stäfja gråten?” ”Jag är ju så glad, och ändå så sorgsen!” snyftade fru Emerentia. ”Jag kan aldrig förstå att det bar så illa till att du skulle sjukna just i dag, liksom jag fört olycka med mig öfver huset.” ”Ack, ditt stackars kräk, du är lika narraktig som förr i verlden Men, herre gud, så mager och skranglig du blifvit! Jo, annat slag såg du ut, när vi skiljdes åt i Göteborg.” ”Ja, du må säga det!
Öfverensstämmande med denna dikt så väl i den religiösa grundtonen, som i den friare behandlingen af det bibliska ämnet, men af mera poetisk förtjenst, är en för några år sedan funnen komedi, hvilken likaledes i handskrift förvaras på kgl. biblioteket i Stockholm och utgör ett bland de märkligaste dramatiska alster från denna tid. Den har till titel: ”Jesus docet in Templo. Comedia in 3 Actibus.” Det handskrifna exemplaret förekom hopbundet med tryckta religiösa skrifter af reformatorerna Laurentius Andræ och Olaus Petri från åren 1528 och 1529. Stilen visar äfven att handskriften är från 1500-talet. Att detta stycke blifvit uppfördt, torde kunna antagas för gifvet, åtminstone är det tydligen i denna afsigt författadt. Det är indeladt i tre akter, men ej i scener. Liksom det länge var brukligt i mysteriespelen, så begagnas latinet för allt, som hör till det sceniska. Dessvärre felas ett blad i andra akten samt slutet af epilogen. Prologen börjar som vanligt med en hälsning till åskådarna i Guds namn: ”Guds godhe gunst och stora nådhe Önsker iagh eder bådhe höge och låghe. Ther näst bådhe unge och gamble, pigor och drenger hvat Gud monde församble. Bidiandes allom hvar vid sitt nampn, Effter iagh icke allom nempna kan, Att j wilen giffua här på acht, Hvat som för edher warder sacht.” Sedan angifves styckets innehåll. Första akten. Josef ber Gud bevara hus och hem under hans frånvaro samt uppmanar Maria att väl läsa alla dörrar, hvilken uppmaning hon också efterkommer. Fränderna — Cognatus och hans hustru, — komma och bedja att få göra Josef sällskap på resan, och genom Josef underrättas man nu, att de samfält erna begifva sig till påskahögtiden i Jerusalem för att offra. Han frågar sonen: ”Jesus, kiäre barn, orkar tu gåå? Jagh redz huru tu thenna wäg förmåå. Men Jesus förklarar sig vara unger och lätter och begagnar tillfället att fråga fadren, hvad denna högtid månde innebära.
Niddcrskapct och Adeinö klenum d. 28 Now. 1809. S. D. ^plästeS ä nyo Stats-Utskottets Memorial af den 15 inncrvarande, rörnnde uphafwandel as de wid Skänska Husaroch Smålands Dragon Nege» menter inrättade Exccrciriä Ejquadroner, hwilket Me< moria! ben 22 bennes blifwir hos Ridderskapet och Adeln föredragit och lagdt pä Bordet. Och som härwid gjordes åtskilliga anmärkningar, bles Memmi let äcsöljdt af anmärkningaruc till Stats-Utskottets ytterligare utlärande äkerremilttradk: Hwarom de Respeckive Med-Skänden genom Utdrag as Protocollet skulle wänligcn underrättas. Supra. S. D. Uvlästes ä nyo Srars Utskottets, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition af den I Noweiudcr 1809 lill Riksens Ständer angående understöd för Tackjerns Bergslagerns,' afgisne Utlåtande, som den 24 Nowember blcf hos Ridderskapet och Adeln föredragit och lagdt pä Bordel; och bestor Ridderikaprk och Adeln arr detta Memoria! till Riksens Ständers Banco-Utskotts utlärande remittera. Hwaroin Utdrag af Protocollet til! de öfrige Respective Ständen jkulle expedieras. Fjerde Band. r. S. D« 4 Den i December. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln under öfwerläamung förebask ScatS Utskottets Memorial of Veu iNowember med Förslag akt en del as Cevald lc:>e Negementerne i Riker bords tili Infanteri redar» ccros, och wio delta Förstag ätskillige anmärkningar mordes; bie» det samma ätsöljdt as anmärkningarne till Skaro UtEotkets ytterligare äkgärd äterremitkeradt.
Med en rikedom af kvinliga erfarenhetsrön, som icke ofta stå en manlig debutant till buds, skildrar författaren hennes utveckling från dibarnet under korgvagnens blå suflett till den koketta damen, hvilken drömmer om löjtnanter och granskar profver från Printemps. Romantiken, som ännu bor kvar i några af byggnadens ej tillräckligt moderniserade rum, smittar henne med sin farliga lätja, och när hon spelar »kautschukpolkan» på sitt fortepiano låter den som en gäspig engelsk andaktsvisa. Ypperlig och full af småroliga detaljer är målningen af Pepitas morgontoalett, då hon, timvis dåsande på sängkanten, doppar fingret i kaffekoppen och ritar arabesker på nattkommodens skifva, medan de stackars arbeterskorna i sitt anletes svett insupa nikotinens giftiga dunster. Dugtigt gjord och omsorgsfullt studerad är också hela skildringen af tobaksberedningen och arbetspersonalens lif. Författaren vet, hur cigarrarbetaren svär, hur länge tobaksbladen behöfva jäsa, hur pass rikligt de skola bestänkas med saltvatten samt, sist men icke minst, hur tobakssåsen, med hvilken de inpregneras, skall tillröras af johannisbröd, tisseltassel o. s. v. Han hyser en religiös vördnad för alldaglighetens af hopen ringaktade smådrag. Hur genomförd är ej beskrifningen på slagsmålet kring ångköket i bassarnes sal (ambassadörernes sal)! Hur måttfullt det stora tvättkapitlet, som visar oss lejonbrunnens vattenspegel, marmorerad af hårtussar, tvållödder och cigarrsnopp. På ett fint vis låter författaren här sin egen satir spela in i blusmännens kritik öfver alabasterlejonen. Dessa maniererade, onaturliga bestar, hvilka lika mycket likna albatrosser på doggfötter som lejon, men hvilka stundom lofprisats från vissa konservativa håll, kunna inför en tid, som lärt sig att älska verkligheten, sannerligen icke kallas trovärdig konst. Mången professor kunde hafva godt af att beakta de olärda naturbarnens anmärkningar.