Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För utlåningen af det sålunda anskaffade beloppet, skulle inom hvarje socken bildas en af 5 ledamöter bestående ”Odlings-kommitté” och inom hvarje län dessutom en dylik kommitté, deruti Landshöfdingen skulle vara ordförande och hvartill en ledamot skulle utses af ”Socken-odlings-kommittéerna” inom hvarje härad. Bih. till B. St. Efter en af Fullmäktige i Riksgäldskontoret uppgjord fördelning, skulle lånemedlen tillhandahållas Läns-kommittéerne och af dessa, hvilka egde godkänna lånehandlingarne, i mån af reqvisitioner, utlemnas till Socken-kommittéerna. Odlings-lägenheternas vidd och beskaffenhet borde styrkas med intyg af trenne inom socknen bosatte trovärdige män. Till säkerhet för lånens återbetalning skulle lemnäs antingen inteckning eller vederhäftiga personers borgen. Socken-kommittéerna skulle ega pröfva den erbjudna säkerheten och bestämma lånebeloppet, hvilket, i mån af tillgången, borde utgå med minst 20 och högst 40 Rdr för tunnlandet. Uti skuldförbindelserna, hvilka borde ställas till Riksgäldskontoret eller ordres, skulle stadgas, att räntan vid 3:e årets slut komme att för den då förflutna lånetiden erläggas med 15 procent, samt att kapitalet, jemte 5 procents ränta för det återstående beloppet, komme att återbetalas vid slutet af 4:e, 5:e och 6:e åren, med en tredjedel årligen. Ofver odlingarnes verkställighet skulle Socken-kommittéerna ega tillsyn, med åliggande att hos Länskommitte'en anmäla härvid befunnen underlåtenhet; och skulle sistnämnde kommitté, sedan dylik anmälan skett, ega att uppsäga lånen till återbetalning 3.'ne månader derefter. Räriteoch kapital-inbetalningarne skulle ske till Socken-kommittéerna, hvilka ofördröjligen borde till Läns-kommittéen öfversända de inbetalda medlen, så vida icke dessa vore anvisade att utgå till nya lån. Läns-kommittéen skulle vara Riksgäldskontoret ansvarig, att låneförbindelserna blefve till kontorets säkerhet förvarade, likasom att den brist, hvilken genom försumlighet vid lånemedlens förvaltning kunde uppkomma, godtgjordes.
Huru dessa medel af de öfriga Konsistorierna redovisas, äger detta Konsistorium sig icke bekant; men bör upplysa, att de här af vederbörande kassaförvaltare till vederbörande Rektorer remitteras, hvilka derför i sina årliga räkenskaper redovisa; hvilka räkenskaper, af Konsistorium ytterligare granskade och godkända, till Kongl. Kammar-Rätten öfverl em 11 as. Hvad den femte anmärkningen angår, har vederbörande, i första rummet ansvarige, kassaförvaltare, såsom sådan, ensam underskrifva de till Kongl. Kammar-Rätten ingående allmänna räkenskaperna från Lin - — 182 — köpings Stift. Dessa räkenskaper hafva sedan af Domkapitlet blifvit vederbörligen granskade, och har Domkapitlet, genom ordentligt Protokollsutdrag, hvilket alltid räkenskaperna till Kongl. Kammar-Rätten åtföljer, gifvit tillkänna, att Domkapitlet granskat och godkänt räkenskapen — och, i följd deraf, för densamma i allo åtagit sig fullt ansvar. Domkapitlet lärer väl icke böra tillförbindas att sjelf vara kassaförvaltare och kan det icke eller vara med god ordning öfverensstämmande, att underskrifva en annans räkning, men väl att för densamma ikläda sig det i författningarne Domkapitlet ålagda ansvar. Hvad Domkapitlet i underdånighet anfört, rörande denna femte anmärkning, gäller äfven om den sjette, enligt hvilken Gymnasieoch SkolKollegiernas samtliga Ledamöter borde, under redovisningsskyldighet, underskrifva Gymnasieoch Skol-Rektorernes årliga räkenskaper. Dessa Kollegiers Ledamöter utgöras ganska ofta af vikarier för månader oell för halfår. Hvilken ny säkerhet för kassorna skulle beredas genom desses underskrift, kan Domkapitlet svårligen inse. Läroverkets Chef, Rektorn, är utan tvifvel, såsom sjelf kassaförvaltare, den i första rummet ansvarige. Kollegium inom Skolorna, bestående af Kolleger, intygar, att medlen äro enligt räkenskapen använda, med hvad mera. Något ytterligare har Konsistorium hittills icke aktat nödigt att vid alla öfnga Stiftets Skolverk föreskrifva.
För öfrigt följer af sig sjelf, att då donatorerna fästat vissa vilkor vid tillgodonjutandet af donationerna, kan det i alla händelser icke komma i fråga att öfverskrida, hvad donalionsbrefven uttryckligen stadga; och som Utsk:s förslag, efter hvad jag vill minnas, hvarken verkar till hinder för iakttagandet häraf eller, såsom jag förut nämnt, åsyftar någon inskränkning i den pröfningsrätt, Direct. hittills utöfvat, tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk, i nu förevar, punkt. Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad., hvad Utsk. i denna del tillstyrkt. Ilr von Hartmansdorff: Som jag icke haft tillfälle att genomläsa Utskts betänk., har jag mig icke bekant, huruvida Utsk. fästat sig vid en omständighet i afseende på sättet för pensioners och stipendiers bortgifvande, hvarpå De'n 2 Maj e. m. 7l jag önskade, att afseende måtte göras. I vissa donationsbref är det uttryckligen stadgadt, att utnämningen skall ske genom lottning; men för öfrigt innehåller llidd.-Direct:s instruction i detta hänseende blott följande stadgande: §• ”Pensioner, stipendier m. m. böra enligt föreskrifterna ”utdelas af Direct., som noga efterser, att ansökningarna äro ”med nödiga betyg eller allegater försedda.” Ehuru det sålunda borde kunna tagas för afgjordt, att, der lottning icke finnes särskildt föreskrifven, alla utnämningar borde ske genom omröstning, har det likväl handt, att Direct. låtit saken afgöras genom lottning, då man ej funnit nog bestämda skäl att gifva företräde åt någon viss bland sökanderna. Sålunda har det stundom lottats om 3 eller 4 sökande till ett ledigt pensionsrum, och den blinda slumpen har fått afgöra, hvilken som varit dertill mest förtjent.
Det påstås vidare, att ingen Embetsman njutit sådane fördelar, som Iggeström i afskrifningsväg, men jag vädjar ä andra sidan till Högh Ridd. och Adelns upplysta och rättvisa bepröfvande, om många exempel finnas, der en cassa-balance, så betydelig sorn denna, blifvit af någon uppbördsman så mildeligen till staten åter ersatt; i följe häraf, och utan att derföre considerationsvis förete Iggeströms af mig kända, reducerade fattiga belägenhet, såsom bevekande grunder till den välgerning RiksStånden äro i tillfälle att utöfva emot en olyckelig gubbe, som i allt fall har bedröfveliga minnen af sin Cassaförvaltning, linner jag, särdeles då sådant kan ske utan att statens rätt till skada för densamma förnärmas, att Iggeström är berättigad lill RiksStåndens uppmärksamhet, i synnerhet då i betraktande tages, att han, hänförd af sine okonstlade och hederliga tänkesätt, försett CanalBolaget med en eljest sällsynt olini i mitterad borgen, hvarigenom en betydelig förlust för staten förekommils. 9° Den i5 Februarii f. ni. Jag yrl<ar vördsamt bifall å Utskottets Utlåtande. Herr von Hartmansdorff \ August: Om det är bekant huru saken är afgjord i de öfrige Stånden: så anhåller jag att få veta det. Undertecknad Riddarhus-Secr eter are: Utlåtandet är af två Stånd, nemligen borgareoch BondeStånden, lagdt till handlingarne, men ännu icke af PresteStåndet afgjordt. Herr von Hartmansdorff: Jag utbeder mig då, för att icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med en öfverläggning, som möjligen vore öfverflödig, att Utlåtandet finge ytterligare hvila på bordet. Undertecknad Riddarhus-Secreterare: Jag får äfven nämna, att uti det nyss upplästa Utlåtandet står, att PresteStåndet bifallit SlatsUtskottets första Utlåtande i ämnet. Herr von Hartmansdorff:
grädde, 213 gr. skirt smör, 8 ägg, 213 gr. socker, 3 skedblad god jäst. Degen arbetas hård. Kringlorna torkas i ugnen. Elin. Många buteljer eller glasburkar ha nog sprungit sönder för en och annan husmor, som slagit syltade bär eller saft alldeles för heta i dem. Och dock är det så tidsödande, att först behöfva slå upp sylt på fat att svalna. Många syltningsmetoder fordra dessutom, att man skall slå syltet kokhett i burkarna. All försiktighet att värma glasen förut, har ibland visat sig gagnlös; och dock finns det ett enkelt sätt att hindra söndersprickning: Man blöter en handduk i kallt vatten, ställer glaset i midten på den och viker snibbarna rundt omkring. Jag har lärt mig] sättet först i år och är mycket glad deråt, ty se dan har ingen olycka händt mig. Genast efter påfyllningen kan man borttaga duken. Då den efterhand blir varm och torr, fuktas den ånyo. G Fantasigaller I stål, guld och silfver, Snörmakerifransar, svart och kulört Silkessammet. Svarta och kulörta Sammetsband, svarta och kulörta Sidenband, Svart och kulört Marabouts och ?yåAerga.rmtyr, Sk \ nnbräm (finare o. enkl. kvaliteter), Stufvar, Crimmertyger, I mtr långa. Mandelberg. 4 ägghvitor, 425 gr. socker, d:o sötmandel. Hvitorna vispas till hårdt skum, därefter iröres sockret och sist mandeln, som är skuren i strimlor. Lägges i fasoner på vaxadt papper och insättas i sval ugn. Elin. Den som har svårt att förvara pepparrot, ända tills den färska kommer i handeln, kan göra sig pepparrotspulfver på enkelt sätt: Man skär stängerna i bitar, torkar dem rätt fort i ugnen och stöter dem till pulfver, som förvaras i väl korkade glasflaskor. Vid behof fuktar man en portion i friskt vatten. Efter några minuters förlopp ha smak och lukt af den färska roten återkommit. Stenia. 425 gr. sötmandel, lika mycket socker och smör, 2 ägg, några droppar citronessence och mjöl efter behag. Elin.
Hr von Hartmansdorff anmärkte, att den af honom åberopade framställning af amiralen Nordenskjöld icke innefattades i det anförande, Hr Gripenstedt nu lill en del uppläst, ulan uti ett annat under samma diskussion afgifvet yttrande, hvaraf Hr von Hartmansdorff nu uppläste följande: ”Ett annat ofta upprepadt skäl för frihamnen är, att handefeeffekter från våra Norrländska provinser skola uppläggas på Slitö för att derifrån alla tider på året kunna utskeppas; men rättvisligen, tyckes mig, hafva Carlskrona och Carlshamns handelssocieteter anmärkt, att detta förslag ej kan hafva framgång, om rörelsen i Slitö endast skulle erhålla lif ifrån inhemska kapitaler eller varuupplag. Hvar och en söker hellre i första handen sin vara, eller utskeppar den direkte med egna fartyg från de^Norrländska hamnarna. Ingen Svensk har kapitaler att våga på dessa upplagsförsök, 438 Den 12 Februari f. ni. och ingen upplägger sin vara (ler på egen risk, ty den blir för dyr i handeln. I detta fall således är frihamnsinrättning högst oskyldig. ” Hr Gripenstedt: Jag vill blott säga att det 1111 upplästa stycket står i ett helt annat anförande, än det som jag citerat. Det måtte vara från förmiddagens plenum; och jag har tagit mitt från eftermiddagens. Dessutom får jag påminna derom, att detta yttrande angår en helt annan sak än den jag talat om, nemi. trädvaruhandeln från Norrland i st. f. den vanliga skeppsfarten med varor från främmande länder, hvilka anlända så sent, att de ej kunna inlöpa i sina destinationsorter; och att sådana fartyg då med fördel skulle kunna lägga upp sina laster i Slilö, för att återvända till vidare frakthandel, måtte vara äfven af Frih. Nordenskjöld intygadt genom hvad jag uppläst af hans anförande.
Jag tror då alt man, för att vinna det goda ändamålet, att komma lill ett mera rationelt förhållande, måste gå varsamt tillväga. Gr. Sparre: Jag vill göra fullkomlig rättvisa åt den siste värde talarens önskan och sjelfständighet att befordra den goda sakens framgång, och jag instämmer fullkomligt med honom i denna önskan; men frågan är huruvida den verkligen vinnes genom ifrågavar:de förslag. Om på ena sidan smärre jordegare skulle hysa någon tvekan att ingå pä delta förslag, i fall ej det af Utsk. föreslagna vilkoret antoges; så skulle å andra sidan de större jordegarne hysa än större tvekan att ingå på förslaget, om de hade att frukta, att de när som heldst skulle kunna utsättas för den chikan, alt några smärre, högst obetydliga, jordegare kommo till dem, sägande sig vilja hafva betalt så och så mycket eller skola tvinga honom till att å nyo uppställa sina gärdesgårdar. Det kan således ej i min tanke blifva något skäl uti att, för att få saken fram, antaga en princip som jag anser vara orik - Den 5 Juli f, m. 509 lig; och jag måste derföre för min del vidblifva mitt förra yrkande att enhällighet måtte fordras för öfverenskommelsens uppbäfvande, eller ock att, pä sätt Gr. Lagerbjelke yrkat, dertill måtte fordras § såväl af peisonerne som af jorderymden. Då nu öfverläggningen om första punkten af Ctskms förslag förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på denna punkt, hvartill åtskillige ledamöter yrkat bifall samt Hr Hammarhjelm yrkat afslag, Frih. Cederström, Jakob, föreslagit den förändring, att med bifall till första delen af Utskms förslag mätte stadgas, att en delegare önskar återgång till gällande författning, han må dertill ega rätt och öfrige delegare då blifva slyldige att med honom i stängselskyldigheten deltaga; samt deremot Gr.
» Då kan du så gärna sätta honom i L a n - casterskolan, » sade hon förtrytsamt. » Ja, det ena först och det andra sen, » menade min far. » Ne hej, nog skall han in i en trivialskola, » sade min mor, » och han skall studera. » Aldrig hade jag sett henne så bestämd, men då min far höll fast vid sin åsikt, gick hon icke bröstgänges till väga, utan lät frå- gan tills vidare hvila. Att hon dock slutligen fick sin vilja fram, förvånar mig ingalunda nu. Då tänkte jag icke på den saken. Min mor fick ej sällan fram hvad hon önskade, men det tycktes hennes man alldeles icke märka, och likväl var han visst icke enfaldig. Min bror kom verkligen in i en trivialskola, nämligen Klara, där gamle Thrysén då var rektor med Söderlind till dupplikant. Men huru gick det med min undervisning? Den hade afstannat med en föga fullständig kännedom i innanläsning. D å och då talade min mor väl om, att jag borde sättas i skola, men min far var mycket likgiltig för den frågan, och det kom ej längre än till några lösa yttranden af min mor, hvilken för öfrigt sökte på bästa sätt sysselsätta mig. J a g började redan vid mycket unga år att vara henne nyttig hushållet och ökade mitt tyranni öfver Kalle och Janne. För det mesta lekte jag dock med min docka, som var köpt i julmarknaden, ett litet träbeläte med cinoberfärgade kinder och som intog tuppens plats i mitt] bjärta, då jag ej längre befattade mig med a-b-c-boken. Slutligen började min mor dock på allvar yrka, att jag skulle sättas i skola. Min far fann det alldeles onödigt. » Inte behöfver en flicka någon undervisning, » sade han. » Lär du henne att koka gröt och stoppa strumpor, så är det undervisning nog. » Min mor underskattade visst icke grötkokning och strumpstoppning och hade ingalunda underlåtit att gifva mig förberedande handledning i dessa husliga konster, men det förekom henne, som borde dottern lära sig äfven något annat. » Kanske hon skall spela klaver också? » sade min far och satte på sig en försmädlig min, som var mycket olik hans vanliga hederliga utseende.
Herr Assessoren Lundeqvist inlemnade följande till Prntocollet : Ödmjukt Anförande till Protocollet vid Härads - Syne - Ratten i Eksåg. ’’Ehuru. det ej lärer kunna visas, att nuvarande inr.ehafvaren af halft mantal i Härads Socken och .Akers Härad , Herr Bruks-Patronen Välborne Anders von Wahrendorff , blifvit efter framlidne Herr Borgmästaren Gust. Kierrman, som genom Kongl. Brefvet den 21 Juli 1732 under sin lifstid varit vid åbo-rättigheten å Lindön bibehållen, med vilkor af får-afvels underhållande derstädes , till åbo i laga ordning antagen, utan Herr BruksPatronen, likasom före honom nu mera framlidne Hörr General - Xueutenanten , Friherre Duvall , hemmanet endast på god tro besutit, och med åborättsvilkoret fortfarit; dock som ej mindre med upptedda af Kronofogde och Nämnd den 13 September 1803 och den 27 Martti 1804 idia 11 ne Oeconomiska besigtningar, är vordet styrkt, .än jemväl vid den den'26 nästl. Augusti af Härads-Syne-Rätten å stället haline undersökning ytterligare utrönt.,att .Herr BruksPatronen så. väl skyldigheten med fär-afvelns underhållande vid hemmanet tillräckligen uppfyllt, sorn ock den med åborätt efter Lag och Husesyns-Ordningen förknippade förbindelse af åbyggnadens vidmagthållande samt,(åker och ängs tillbörliga häfdande vid hemmanet behörigen fullgjorts ilitsa finner jag mig ej äga skäl, att utom Den 7 Juli. 889 utom de nu af Härads-Syne-Rätten ålagde små förbättringar å åbyggnaden och hägnaden vid hemmanet gora någon erinran emot Herr Rruks.
Vid jemförelsen af dessä begge alternativer, skulle väl ett resultat följa; 0111 då resultatet blifvit, alt de äro skadliga och vådliga, hade jag hellie önskat, att Utsk-.u bestämdt nfstyrkt nya privatbankers inrättande och de nuvarandes upphörande, vid octrojlidens slut, än alt Utskm uppgjort en banklag, den strängaste i sitt slag. Utsk:n hade då handlat öppet. Nu deremot har lagen, efter min öfvertygelse, en beskaffenhet, som på ett mindre öppet sätt leder till samma mål, nemi. att inga banker vidare komma att inrättas, ifall denna lag an Inges, Hade Utskm å andra sidan funnit, att nyttan och fördelen af dessa inrättningar varit öfvervägande, så anser jag, att Utskm hade bort föreslå en mildare lag; ty det är icke lagens stränghet, som förer till ordning och säkerhet. Vi hafva ur allmänna lagen uteslutit de sladganden, hvilka varit alltför stränga, emedan de ansetts otjenliga och ej ledande till åsyftadt ändamål. Hvarföre skall man då här stifta lagar, hvilka hafva en förstörande verkan på det allmänna oell enskildta intresset? eller ock blifva de eluderade och öfverträdda. Delta ämne har redån af andra talare med mycken sakkännedom blifvit utredt, och jag äger måhända sjelf ej nog erfarenhet i detta afseende, för att sprida mera ljus i ämnet, hvarföre jag förenat mig med Hr Rosenblad i den åsigt, att det är för tidigt alt stifta denna lag. Jag önskar, att R. o. Ad. matte förklara, att R. o. Ad. för närvar, afslår detta betänkande. Dermed är alldeles intet förloradt, ty vi kunna vid nästkommande riksdag ånyo upplaga frågan, och då med mera sakkännedom och erfarenhet handlägga densamma; men ponera, att en bank skulle uppstå efter denna nya lag, I Den 18 Februari f. m. så blifver den på alldeles olika grunder organiserad, och elier sTängare fordringar, än de förut befintliga.
Vid de anmärkningar som af en del talare blifvit gjorde, i afseende på Capitations-afgiften, får jag upplysningsvis nämna, att den förändring uti dess erläggande i afseende på vissa år, BevillningsUtskottet föreslagit, utgör, så vida Capitationens belopp för Öfrigt bibehålles, troligen en minskning af omkring 4o,ooo R:dr Banco. Jag för min del anser den föreslagne förändringen vara påkallad af billighet och rättvisa, ty då den skattdragande till Staten erlägges afgift för dess af Statens skyddade arbets-förmåga , bör denna afgift icke börjas förr, ån den skattskyldige uppnått samma arbets-förmåga och äfven försvinna med arbets-kraftens upphörande;) deremot anser jag så mycket mera billigt, att Capitationen bibehålles vid dess hittills varande belopp, som detta år den enda gård de medborgare betala, hvilka icke äga Jord, Embeten eller andra inkomster och som genom 2me högst 3:ne dagars arbets-förtjenst om året kan gäldas. Hvad Mantalspenningarne beträffar, åro desse icke Bevillning ock tillkommer icke BevillningsUtskottet att derom något föreslå. I afseende på det upplåsta Betänkandet, anhåller jag för egen del få göra följande anmärkningar; Allmänt har klagomål deröfver anförts, att den gåldenåren tillagda rättighet »tt vid räntans liqviderande få godtgöra sig Bevillnings-afdrsg, sällan till Gåldenårens förmån Den 12 Maji J. m. 301 gått i verkställighet, och ehuru jag känner flere fordrings-ågare som samvetsgrannt åtlyda Författningens föreskrift; tror äfven jag att den i de fleste händelser blifvit utan åtlydnad.
Nepea såsom gesandt för att försäkra drottningen af England om sin vänskap och att med henne sluta en ännu fastare förening. Men Chancellors fartyg led skeppsbrott på Skotlands kust, och Chancellor fann sjelf vid detta tillfälle sin graf i vågorna. De dyrbara skänkerna, som storfursten skickat åt drottningen, och alla varor, som engelsmännen tillbytt sig i Ryssland, gingo förlorade. Den ryske gesandten var den ende, som lyckades rädda sig; han fortsatte sin resa till London, der han mottogs och bemöttes med stor utmärkelse, och återvände sedan år 1557 till Ryssland med rikliga bevis på drottningens ynnest och bevågenhet.» Från denna tid strömmade fartyg i mängd från Vesteuropa, företrädesvis från England, till Hvita hafvet, och redan samma år, som Grigorjevitsch återvände till sitt hemland, finna vi den sedermera så berömde Jenkinson på uppdrag af 'the Muscovy Company' i handelsangelägenheter i Ryssland. Jenkinson kom, liksom Chancellor, att spela en framstående roll för den framtida samfärdseln mellan England och Ryssland. Han begaf sig år 1558 långt in i Ryssland, seglade öfver Kaspiska hafvet och trängde sålunda långt bortom Rysslands dåtida gräns, fram emot Bokhara. Fyra särskilda gånger besökte han ytterligare Ryssland och utverkade slutligen, efter tioårig bekantskap med storfursten, för det engelska handelssällskapet ett förmånligt privilegium beträffande den nordiska handeln. Följderna af denna resa, som till Vesteuropa bragte den första kunskapen om det redan för ryssarne bekanta landet Novaja Semlja, blef bildandet i London af »the Muscovy Company», som stälde till sin uppgift att befästa och utvidga den vunna marknaden samt att förtsätta upptäcktsfärderna i nordostlig riktning. År 1556 den 29 April utgick från Gravesend, på bekostnad af »the Muscovy Company», pinassen Searchthrift under befäl af Stephen Burrough (Burrowe), hvilken som »master» medföljt Chancellor 1553. Uppgiften var att framtränga åtminstone till floden Ob. Den 23 Maj dublerade Burrough Nordkap, och den 9 Juni framkom han till Kola-bugten, som han benämner Kola-floden.
Memorial* N.o 3 of följande åren till 1,505,500 R:dr, samt att följaktligen 1845 års statsfyllnadssumma understiger det belopp, som afsågs vid fastställandet af den för detta år utgående allmänna bevillning, hvilken under nästa års lopp till Riksgälds-Contoret inflyter. 2:o Till utredande af det belopp, sora utaf allmänna bevillningen för de kommande åren erfordras för Riksgälds-Contorets ränteutgifter och förvaltningskostnader samt förestående »fbetalningar å detta Verks skulder äfvensom Riksdagsceli Revisions-kostnsrder m. m. under åren 1845, 1846 och 1847, har Utskottet låtit uppgöra och får härhos bifoga ett sammandrag öfver ej mindre alla dessa utbetalningar under hvart och ett af de 4 sednast förflutna åren, än samma utgifters förslagsvis beräknade belopp under innevarande oeh nästföljande 2:ne år.