Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndets dyrbara tid och trötta med den uti Memorialet vidlyftigare argumenteringen, anser jag mig böra inskränka mig till att utur Memorialet åberopa endast hvad som med nu förevarande § har oskiljaktigt sammanhang, eller citerandet af ett af de motiver, som af mine värde motståndare i afseende på denna fråga så ofta upprepats, nemi.: »att det vore olämpligt att meddela politiska rättigheter åt personer, som ännu ej i medborgerligt afseende äro fullt berättigade;» helst, när jag, på grund deraf, väckt fråga om utvidgning af de medborgerliga rättigheterna för Svenska medborgare, icke tillhörande Statskyrkans bekännelse, alslaget grundats deruppå: »att politiska rättigheter åt dessa icke vore först medgifna.» Häruppå gör jag samma fråga, som uti Memorialet: Men hvarmed skall man alltså begynna? 308 Den 18 April e. m. Vidare utur Memorialet af den 26 sistlidne Februari: Vid 1854 års riksdal? blef det afslående utslaget inom Konst.-Utsk:t å min förnyade framställning angående jude-emancipationen, i afseende å 18:de §:n R. O., så lydande: »att tillägget borde, såsom hvarken nödigt eller nyttigt, förfalla.» Angående 28:de §:n R. F. åter, föll mitt förslag under 1854 års riksdag, efter votering, medelst 12 röster mot 9, af hvilka 8 ledamöter sig reserverade, nemligen: »Hrr Gr. Lagerbjelke, Frih:ne Stjernstedt och Cederström samt Biskoparne Fahlcrantz och Hallström, Doktor Wallin, Domprosten Ahlstrand och Kontraktsprosten Tegnér.» Vid riksdagen 1856—58 föll ock sistnämnde af mig förnyade hemställan, efter votering med 11 mot 8 inom Utslct, och sedermera äfven inom förstärkta Konst.-Utsk:t. Då slutligen vid 1863 års riksdag af mig ytterligare, såsom ock vid 1859—60 årens riksdag i afseende å bägge fallen förnyats vördsam framställning om förändring af 18:de §:n R. O., lyckades densamma i så måtto, som Höglofl.
Äfvensom Fullmägtige bordt härigenom förklara sin förbindelse för HerrCantzliRådets bemedlande i frågan om provisionen till Handelshuset De la Rue, hvilken haft en till besparing för Riks. gäldsContoirels lidande , lycklig framgång, 1800, den i4 Julii, skrifver RiksgäldsDirection: ”Med särdeles nöje och tillfredsställelse skola Fullmägtige alllid påminna sig det nitiska och verksammma biträde Herr CanzliRådet vid hela operation lemnat; oeh såsom ett vedermäle af Eullmägtiges erkänsla och tacksamhet, behagade Herr CantzliRådet emottaga imneslutne 1000 R:dr Hainb. Banco. Den \ Martil. 1801, den 12 Febr. yttrar sig RiksgäldsDirectionen: ”Jemte det Fullmägtige nu få betyga Herr Cantzli-Rådet deras erkänsla och tacksam let för Herr Cantzli_ Rådets uppmärksamhet, att vid alla tillfällen befordra Riksgälds-Contoirets förmon och bästa, och hvarpå Fullmägtige fått röna ett förnyadt vedermäle uti den af Herr Cantzli-Rådet gemensamt med Handelshuset De la Elie fréres gjorda proposition, i afseende på omsättningen af det lån, hvaraf en del till betalning förfaller mot slutet af innevarande år, hafva Fullmägtige &c. 1801, den 27 April, skrifver Riksgälds-Direction, berättande sig hafva uppdragit åt Handelshuset De la Rue omsättningen af lånet, samt tillägger: Fullmägtige förvänta, att vid detta tillfälle, äfvensom vid förra omsättningen, få röna Herr Cantzli-Rådets verksamma och nitiska biträde, så att operationen må vinna en önskad framgång. 1801 d. 5 Nov. Fullmägtige, hvilka det icke kunnat undfalla, att Tit. ej allenast haft mycken möda och särskilt besvär till befordrande af det år I791 för RiksgäldsContoirets räkning i Genua upptagne
Vettenskapsacademien af 800 rtdr för utgifvande af plancheverket Svensk Botanik, bar Utsk. inkommit med särskildt mein., som upplästes vid förra plenum, och deruti föreslagit en redaction, som jag icke kan gilla; ty uti expeditioner rörtde hufvudtitlarna och statsregleringen, är det angeläget att besluten stå enkla och nakna , på det att icke, genom onödiga fraser, missförstånd om egentliga meningen må uppkomma. Detta ämne har utgjort föremål för omröstning i förstärkt SlalsUtsk., som voterat först örn contra-propostn, och då blef den af R. o. Ad. Ben 27 Februari f. m. 64g beslutade förändringen, att anslaget skulle lemnäs till K. Vettenskapsacademiens disposition, sä länge academien begagnade sig af Kammarjuhkaren von Wrights biträde, afslagen; i stället hvarför till conlra-propos. antogs att omförmälte anslag må uppföras såsom arfvode för Kammarjunkaren von Wright att utgå så länge Vettenskapsacademien begagnar hans biträde i och för utgifvandet af plancheverket Svensk Botanik; men uti slutliga voteringen blef ja-propos. bifallen med 77 röster mot 42. Denna ja-propos. innehåller: ”Den sora, på sätt StatsUtsk. uti utlåt. N:o 219 föreslagit, vill att det uti 3 punkten af utlåt. N:o 63 tillstyrkta och af R. St. bifallna anslag af 800 r:dr att å allm. indragn.- staten uppföras, må af K. Vettenskapsacademien disponeras för insamling och afteckning efter naturen af Svenska vexter i och för utgifvandet af plancheverket Svensk Botanik, voterar ja.” Det är detta beslut, som skall expedieras och intagas uti expeditionen till K. M. Jag föreslår derföre, att, i stället för det på icke mindre än 5 sidor upptagna förslaget till expedition, det helt enkelt måtte komma att heta: ”[ anledn. af E. K. M:s till R.
Herr von Lckult^enbsim yttrade, dek han in» nan Stats - ältstotter warit emot KongSgärdarnes försäljande pä auction emot penninge-ranka och kunde för sin del icke annat tillstyrka an SpannemätsSkatt. Grefwe lkstamilton, Axel, wille blott erindra att utom all annan förmän som Staren genom Krc-, no-Lägenheternas föryttrande tillflöle, upkomme derigenom en större wälmåga hos Undersäkarne, förmögenheten blefwe genom styckningen mera spridd och tillfällena till flere barn ät Staten förökas. Grefwe körner, Aclolpst 6öran. äkrom hwad siere wärde Ledamöter redan kill förmän för KronoLägenheiernas försäljning anförc, torde det lillätas mig tillägga, att till bestämmande af den nytta Staten haft af sin ägande förmögenhet i Jord be, höfwer man endast rädfräga erfarenheten. Sedan den tid uphört dä Hoshällningen, för prestationer in natura behöfde dem, hwad kan wäl Staten haft för inkomst utaf dem, wid hwilka tillfällen af allmänna behof hafwa de tjent att mindsta dem? Jag <kor att wid detta som alla anora tillfällen bör man för att göra sig ett rigtigt begrep om saken noga urstilja hwad som tillkommer hwar och ens befattning inom Samhället. Det tillhör icke den styrande Magten alt sysselsatta sig med wärdén af enskildt egendom; detta göres mycket bättre utaf enstildla. Den 27 Februani. 1433 Statens bestyr med sädanl blir altid en anledning lill Misträkningar och förluster. Den enstiltaS wärd derom förenad med dest fördel, ar också mast enlig med Samhällets ändamål, att Regeringen stall hofwa öfwersigten af der hela och befattningen med wärdén af dest bestånd, men den enstilta begagna hwad som blott genom enskilt försorg kan odlas och anwänbas. Starens förmögenhet ar icke annat än resultatet af alla enfflltas och ju flere rttwäaar till Utkomst och uppehälle för dem öpnas, ju mera blir ock« sä gjordt förökandet af Samhällets gemensamma tillgångar.
Ig* Dtn a Augusth e. m, S. D. Föredrogo* å nyo och gillades följande Irån nedannämnde Utskott inkomne, samt den 29 sistledne julli eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtanden: Frän StatsJamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utjhotten: Af den 9 sistledne Julii i N:o 330. I anledning af väckte motioner, om Fjerdingsmans aHönande m. m. Af den 16 sistledne Julii t N:o 331. Öfver väckt motion, om Ladtu gårds-skötselns upphjelpande. Frän Statsoch BevillningsUtskotteni Af den 21 sistledne Julii; N:o 332. I anledning af väckte motioner om aflöning för dem, som med Uppbörden i Städerne hafva befattning. Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilj-i des klockan ett qvart till 12 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim, Ken 4 Au*uslii f. m. Måndagen den 4 Augustii. Plenum klockan half till 8 förmiddagen. Sedan 4^» 44j 45 och 46 §. § i Riddarhus Ordningen blifvit uppläste, företog Högloflige Ridderskapet och Adeln val af 12 Electorer och 4 Suppleanter, hvilka skulle äga, att, jemte de öfrige RikaStåndeoa Electorer, jemlikt 97 och 98 §§. i RegeringsFormen , samt 63 §. I Riksdagsordningen, utse Riksens Ständers Justitieombudsman och dess Suppleant. Under valet öfverlemnade Herr Grejven och LandtMarfhalken klubban åt Grefve Lewenhaupt, Gustaf, samt bortgick. Efter valförrättningens slut, befunnos föl-! jande Herrar, genom de fleste rösterne, hafva blifvit utsedde till: Ordinarie Ledamöter: Grefve Lagerbjelke, Axel, 169 röster. 53. Friherre Leijonskjöld, Fullmägt.
Dalarne vid hafvet belägna större handelsplatser och således antingen till Stockholm eller till Gefle, har anförts, hurusom, enligt hvad utredningen angående Dalarnes vattensystem ådagalade, sjön Runn invid Fahlun vore den punkt, dit det för närvarande mest angelägna föremålet för afsättningen, eller de på många ställen inom provinsen nu föga eller intet värde egande skogs-effekterna, kunde från nästan alla socknar sammanföras. Då nu den tillika föreslagna jernvägen från Westerås lill Dalelfven vid Naglarby inom Gustafs socken, i närheten af nyssnämnde sjö, skulle utgöra en längd af 11 mil, och då afslåndet mellan Westerås och Stockholm äfven vore omkring 11 mil, så komnie följaktligen direkta vägen från Dalelfven nedanför denna sjö till Stockholm att öfverstiga 20 mil; hvaremot en jernväg från Korsnäs vid samma sjö till Gefle endast komme att blifva 8% mil lång. Vid sådant förhållande hade någon tvekan i afseende på rätta begynnelseoch slut-punkterna för den jernväg, hvarom nu vore fråga, hos sökanderne destomindre uppstått, som Dalarnes skogsprodukter, jemte åtskilliga andra effekter, ingalunda skulle med fördel kunna på jernbana föras en så lång sträcka som lill Stockholm, eller på omvägen dit genom Westerås. Ett ställe skulle dock, såsom slutpunkt för Gefle-Dala-vägen, kunna anses ännu tjenligare än sjön Runn, och detta vore den mera centralt belägna Insjön, med öppen segelfart till Siljan och Orsasjön; men genom en sådan utsträckning af jernvägen skulle de ändå mycket stora anläggnings-kostnaderna ytterligare ganska betydligt ökas, hvarföre frågan om verkställigheten deraf ansetts böra uppskjutas intilldess, genom den nu förordade jernvägens begagnande, rörelsen inom Siljans-dalen kunnat mer utvecklas. Emellertid hade sökanderne meddelat den upplysning, att en jernväg från Westerås, förbi Forshufvud vid Dalelfven, till Insjön skulle komma att erhålla en längd af nära 14 V2 mil, men att deremot längden af en jernväg från Gefle till Fahlun, samt derifrån till Insjön, endast skulle blifva 11% mil.
Och det sätt, hvarpå arbetet ledes äfven i detta Magdalenahem, tyckes föra till ganska godt resultat, isynnerhet då man tager i betraktande just de stora svårigheterna samt det ekonomiska tryck, under hvilket det säges lida. Räkenskaperna för år 1891 visa, att inkomster och utgifter, 16,754 kronor, gå alldeles jämnt ihop; » hemmet » är då bfräknadt för 35 personer, och torde medlen således ej förslå, i fall detta antal ökas, något som alltså utöfvar ett hämmande inflytande på den goda saken. — De kvinnor, som intagas, komma dels och ofta nog af sig själfva direkt från gatan, dels från prostitutionsbyrån på anvisning af myndigheterna, dels ock från korrektionsanstalten och på inrådan af dennas direktör, hvilken äfven tillåter frälsningsarméens kvinnliga soldater att i fängelset besöka de kvinnor, som gifva hopp om att kunna återvinnas för ett hederligt lif. Dessutom komma åtskilliga från de ruskiga nästen, i hvilka de uppsökas af de » soldater », som hafva sig detta värf älagdt. Bland dessa kvinnor hafva funnits sådana, som ett tiotal af år lefvat ett lif af synd och skam, och som under åratal sällan varit nyktra, samt kvinnor, som upprepade gånger varit straffade för lösdrifveri — ej lätta att vänja vid ett hems dagliga, jämna sysslor eller ett ordnadt, plikttroget arbete. Att detta lyckats i så många fall, som verkligen skett, länder frälsningsarméen till sann heder. Från oktober 1890, då rädddningshemmet stiftades, och till april 1891 hade 69 kvinnor varit intagna i detsamma; af dessa hade 27 åter lämnat det för att försörja sig med själfständigt hederligt arbete, medan 31 kvarstannade tills vidare; från den 1 april 1891 till den 1 april innevarande år hafva 80 förut prostituerade kvinnor funnit sin tillflykt här, nästan alla komna omedelbart från fängelset; af dessa hafva 24 dels erhållit platser, dels återvändt till föräldrar och nära släktingar; 30 hafva återgått till sitt gamla lif, och 26 äro, då detta skrifves, ännu kvar i den lilla grå byggnad, där de funnit skydd.
De leda sitt upphof ur gäldenärens sinnes»art, och det är hufvudsakligen genom uppfostran, som omtanka för eget väl, sinne för »ordning, arbetshåg och känsla af pligter mot andra kunna väckas. Lagstiftaren tillhör »det, att genom fastställande af straff för vårdslösa bankruttörer söka afskräcka från en »slösaktig lefnad, som underhålles på borgenärers bekostnad, men icke, att genom tvångs»lagar, som sprida sin skadliga verkan till allmänheten, inskränka allas frihet i afhand»lingar om penningar eller varuförsträckningar.» Härvid torde ytterligare böra tilläggas, att, likasom allt pris betingas af förhållandet emellan tillgång och efterfrågan, så bestämmes ock priset å penningar, det är räntans storlek, i främsta rummet af samma omständigheter på kapitalmarknaden. Räntan blir högre i samma mån lånesökanderne äro många, men långifvarne få; vid omvändt förhållande faller räntan. Sanningen häraf är ögonskenlig. Men det är icke mindre sannt, om också icke så lätt i ögonen fallande, att dessa kapitalmarknadens vexlingar alls icke äro ett slumpens verk, utan bero af naturliga lagar, hvilka bestämma räntefotens storlek, Ty om ock allt pris, såsom nämndt är, i främsta rummet beror af tillgång och elterfrågan, så lämpar sig dock småningom efterfrågan efter priset. Blir detta sednare öfverdrifvet, så minskas efterfrågan, och priset vänder tillbaka. Öfverstiger således räntan å penningar under någon längre tid den afkastning, som penningarne vid sin användning i näringarne lemna, så inskränker sig näringsverksamheten småningom, och penningarne blifva i saknad af efterfrågan, till dess räntan åter nedgått till den ståndpunkt, som motsvaras af näringarnes afkastning. Det är således denna afkastning, som i hvarje land ytterst bestämmer räntefotens medelbelopp. I Nordamerika, der näringsverksamheten ur stadd i stark utveckling, och mångfaldiga näringsutvägar erbjuda användning för befintliga kapitaler, är räntan i allmänhet hög. I Holland åter är den i allmänhet låg, emedan näringarne derstädes icke kunnat i jemnbredd med kapital-tillvexten utveckla sig, och kapitalen derföre sakna lifligare efterfrågan.
En gård, instängd af tre huslängor, envånings trähus med tegeltak. Små fönster på alla längorna. Till höger glasdörrar med veranda. Till venster utanför fönstren en rosenhäck och bikupor. Midt på gården en vedtrafve, i form af en orientalisk kupol; derbredvid en brunn. Ofvanför midtellängan uppsticker toppen af ett stort valnötsträd. I högra hörnet grind till trädgården. Vid brunnen en stor sköldpadda. Till höger nedgång till vinkällaren. En islår och en soptunna. Utanför verandan bord och stolar. SYSTERN (ut från verandan med ett telegram). Nu är olyckan kommen öfver ditt hus, broder! LÄKAREN. När var den icke det, min syster? SYSTERN. gissa! Men denna gång åh! Ingeborg kommer hem, medförande - LÄKAREN. längtat efter det. Denne författare har jag beundrat, lärt af och fatt i honom? Vänta ett ögonblick! Jag vet, ty jag har länge anat det, och TILL DAMASKUS önskat känna. Nu kommer han, säger Du! Hvar har Ingeborg fått SYSTERN. Ini staden, vill det synas; i den litterära salongen, sannolikt. LÄKAREN. namn, som var min kamrat i gymnasium. Jag skulle önska så icke vore, ty den ynglingen hade något ödesdigert öfver sig, och på en Ofta har jag undrat, om denne man är den samme af liknande mansålder bör han ha kunnat utveckla sina fatala anlag oerhördt. SYSTERN. Låt honom icke komma i ditt hus; res bort, förebär ett besök. LÄKAREN. Nej, ty man kan icke fly sitt öde... SYSTERN. mère du kallar ödet. Du, som aldrig böjt dig för något, du kryper för denna chi - LÄKAREN. strider med det oundvikliga. Lifvet har lärt mig, och jag har satt bort tid och krafter på AUGUST STRINDBERG SYSTERN. mettera sig och dig? Men hvarför låter du din hustru flacka omkring att kompro LÄKAREN. lofning, förespeglade jag henne ett lif i frihet, mot det fängelse hon hade. Och för öfrigt skulle jag icke kunna älska henne om hon lydde mig eller om jag kunde befalla henne. SYSTERN.
Sala sill verver ks ålergång till Statens disposition. Bifölls. M 110, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till staden Malmö af förra fästningsbastionen Nyköping. Bifölls. M lil, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af Kronan tillhörig mark för anläggning al strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof. Bifölls. JVs 112, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lägenheten Stallmästaregården för anläggning al en lastbrygga vid Brunnsviken. Bifölls. JV2 113, i anledning af vackt motion om kostnadsfri upplåtelse för den tillämnade jernvägen emellan södra stambanan och Landskrona af viss del utaf Kronans omkring nämnda stad befintliga fästningsverk. Bifölls. 114, i anledning af väckt motion om annat sätt för utgörande af räntepersedeln »hö» inom Wester-Norrlands län. Bifölls. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: M 120, i anledning af väckt motion om fullständigt omarbetande af laxan å afgifter för transport å Statens jernvägar, äfvensom af reglementet för trafiken å desamma; och M 121, i anledning af väckt motion, åsyftande Manufaktur-diskontinrättningens upphörande. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln, vid behandling af Allmänna Bcsvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVs 118, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen, godkänt
^ Derjämte Bestöt Ridderstapet och Adeln at twänne OictLminL i detta amne, det ena af Grefwe ^körner, ^clolpb 6ÖI-LN, det andra af Herr 5ilvsr8tolps, 6ustLl ^brabum, til det hederwärda Bonde - Ständet skulle öfwerlännäs: öfwer bwilket allt et Utdrag af protocollet skulle de öfrige re8pective Standen wänligen meddelas. dit 8U^lL. fusteiLcles xleni protocollen för ben Z och 5 Junii. Herr Grefwen och Landtmarffalken tilkännagaf at som han skulle begifwa sig til et angelägit Sammanträde mellan alla Ständens Talemän, nödgades han nu bortgä, men vswerlemnade Klubban ät den narwarande äldste - MO Den 16 Imri:'. ste Grefwen, Hans Ercellence Herr Grefwe tZru-Ke, som nu intog Herr Landtmarffalkens rum. Widare ju8teraäe8 pleui -protOLOllen för den G 7, 9, 12 och LZ Junit. I anledning af krotocollet för den iZ Junii crindrade: Grefwe De Q-aräis, strcob, ai t denna dagens piotoLoti mätte inforas hans önskan, at sorn en del af Herr kapp.?-?,' (lurl, Oicnunsu i fragan om en National Armering blifwit lagd pä bordet, och Medes ej under Ridderffapets och Adelns redan tagna beslut more inbegripen, densamma snart matte til afgörande uptagas. Under ki'oiocoi!8slu8tsririAen bade Herrar lolsckoieius af andra LlL88en aftradt, och förrättadt sina wal efter de Herrar, som i början af plenum sina rum sig afsagt; deras nu framlemnade wallistor upbrötos och befunnos wara utsedde Til Lxpeclitl0N8 - Nts? 0 t t e t.
2:o att, såsom Professor Schlyter jemväl anmärkt, härvid måste fästas afseende ej blott på brottets beskaffenhet, utan ock på befattningens art, på tidslängden, som förflutit sedau brottet begicks, och på personens förhållande under den sedermera förflutna tiden; om hvilket allt bestämmelserna, så vidt de äro nödige, tillhöra tjenstereglementen och instruktioner, men ej allmän strafflag. Härom har äfven Grefve Spens erinrat i sin ofvanintagna reservation vid Betänkandet af den 16 December 1842. Men om än bestämmelser, rörande dels de qvalifikationer, hvilka måste egas af dem, som innehafva allmänna befattningar, dels ock civila följder af s. k. vanfrejd, icke egentligen, eller i och för sig, tillhöra allmän strafflag, — är dock ostridigt, att sådane bestämmelser höra dit, och således böra i strafflagen upptagas, i händelse förlust af allmän befattning och af rättighet att sådan framdeles erhålla, samt så kallad vanfrejd böra användas såsom straffarter. Dels för att undersöka detta, dels, och isynnerhet, emedan vanfrejdeu samt dermed förenad dylik förlust har af Utskottet föreslagits såsom straffpåföljd, bör man närmare skärskåda deras tjenlighet i sådan egenskap. Och då den strängt logiska orduiugen för en sådan undersökning torde vara mindre nödvändig, samt dessutom svår att noggrannt uppgifva, skola skälen för användandet af dessa straffpåföljder af mig upptagas ungefärligen i samma ordning, som de under förarbetena till ifrågavarande strafflags förslag blifvit framstälde. A) Detta skedde först af Wj($gfhotHilé€*lf som i motivcrna till sina begge likalydande förslag yttrade sig på nedan citerade sätt: a) “Jemte bestämmandet af de egenliga straff, hvarmed brottsliga geruingar skola “beläggas, bör lagstiftaren fästa synnerlig uppmärksamhet på den vanheder, “hvarmed en del af dem i allmänna omdömet stämplas11. Anmärkningen är ostridigt rigtig: lagstiftaren måste känna det folk, för hvilket han stiftar lag, och “lästa synnerlig uppmärksamhet på“ det bland folket gängse “allmänna omdömet11.
Derjemte torde få anföras, att dehär nedan upptagna beloppen dels icke afse förhållandet å en och samma dag, utan än den 31 December 1860, än någon annan dag af samma år eller under första hälften af år 1861, allt efter som de särskilda bolagens räkenskapsoch förvaltningsår äro inrättade, dels icke alltid fullt noggrannt angifva sjelfva försäkringsvärdet, hvilket i händelse af brandskada bolaget är skyldigt att ersätta, utan i icke få fall delegarnes s. k. ansvarig - 80 Brandiorsäkringsanstalter. hetssumma, efter hvilken brandstod gifves, d. v. s. uttaxeringar å delegarne i och för bolagets utgifter verkställas, och hvilken summa i de brandförsäkringsbolag, som icke äga olika premier i förhållande till det försäkrades större eller mindre eldfarliga beskaffenhet eller belägenhet, vanligen är något högre än sjelfva försäkringssumman. Brandförsäkrings-inrättningar med en öfver hela landet utsträckt verksamhet äro: Försäkringsbelopp vid periodens slut, i R:dr R:mt. Försäkrings-aktiebolaget Skandia, stiftadt 1855 96,605,626,a) Allmänna Brandförsäkringsverket för byggnader å landet, stiftadt 1828 54,604,983, Städernas Allmänna Brandstodsbolag, stiftadt 1828 98,317,207, Summa R:dr Runt 249,527,816. Härtill kommer Städernas Brandstodsbolag till försäkring af lösegendom, stiftadt år 1842, öfver hvars försäkringssumma för år 1860 uppgift likväl icke varit för Statistiska Cehtral-Byrån tillgänglig, men till FinansKomitén har, enligt hvad från nämnde Komité blifvit benäget meddeladt, densamma uppgifvits för år 1858 till 45.154,220 R:dr. Det i nyssnämnde 4 inrättningar vid 1860 års slut inom Sverige försäkrade egendomsvärde, fast och löst, kan sålunda med visshet anses hafva uppgått till nära 300,000,000 R:dr.