Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» musikaftnarne på sjön ». Artiga kavaljerer anskaffa en segelbåt, hvilkens master och reling prydas med kulörta lyktor. Champagne, drufvor och cakes stufvas in i akterskåpet, och dermed äro alla förberedelser vidtagna. Vid 9-tiden på aftonen vimlar hamnen af hundratals segelbåtar och tusentals kulörta lyktor, och då och då stiger en raket med ett fräsande ljud mot aftonhimlen. Bland allt detta sorl och lif brusa musikens tonvågor fram, än starka, än dämpade, allt efter som man närmar och fjärmar sig derifrån. Ack, hvilka lustiga sceuer man kan blifva vittne till! En segelbåt utan lyktor är i allmänhet ett ganska misstänkt föremål. Ett par unga, lyckliga menniskor sitta som oftast deri och njuta af bvar andras sällskap i den alldeles oriktiga tanken, att ingen ser dem, ty, o ve, en illvillig, kanske afundsam person låter helt plötsligt en raket stiga upp just öfver denna båt, - och lika plötsligt dragas händer, som råkat på villospår, till baka till sina rätta egare. Men i sjelfva verket är en sådan afton förtjusande. En sysselsättning, som flitigt anlitas, är fiske. Man hyr dagen förut en fiskarbåt och beger sig ut vid 8-tiden på morgonen, i allmänhet utåt » Klädesholmarne », der det bästa fisket är att tillgå. Båtens egare anskaffar några slags öfvertåg af oljeduk, refvar, bete m. m., och har man tur, kan man draga upp ända till 30 stora glänsande fiskar i timmen. Fiskarfolket är ett kraftigt, gediget och gudfruktigt folk, ärligt som guld. Det är för resten anmärkningsvärdt för denna lilla ö, att ej i mannaminne en stöld der blifvit begången; man lemnar sina nycklar uti lådor och dörrar, och aldrig behöfver man frukta för vare sig tjufnad eller prejeri. — Segelbåtarne äro alla däckade, mycket prydliga och beqväma, men rulla otäckt i sjögång. Största antalet badgäster ligger ute på sjön hela förmiddagarne, men de, som ej äro dess lifligare Neptuni-dyrkare, ligga hellre uppe bland bergen och gassa sig i det härliga solskenet.
Dä Kongl. lVkaj:t fann ett sadant föikällande vara i strill med kvaci som anses rätteligen tillkomma Lagskipande makten, kälst i lräga om en tilltalad persons ansvar, Dogsta Domaremagtens kefrielsedom derigenom komme att sakna full kraft ock verkställigket, fann Kongl. Aaj:t Lig icke kunna gilla ock antaga kerörde §. såsom stridande emot de i Regeringsformen stadgade grunder; men dä det var af mycken vigt, att Riksens Ltänders ifrägavarande Owkud vid förvaltningen af en betydlig del af Länkens rörelse-capital, icke skulle sakna en fknsvarigliets-Lag, samt det dertill uppgjorde Rörzlaget, såsom inkommet elter Riksdagens slut, leke kunde erkälla den kekandling, som uti 87 §. Regeringsformen omtalas, ock dessutom den ifrågavarande §. icke fanns innekälla stadgande», kvilka stodo i oskiljaktigt samkand nied Rörslaget i öfrigt, sa att genom uteslutande ak samma §. rubkning i Rörslaget i det kela komme att ega rum, länn Kongl. lVIajrt käldre än att all fräga om särskild ^.nsvarigkets-Lag för Directeurerne ^ Discont-Lontoiren skulls förfalla, Lig köra antaga den utväg, att nied uteslutande ak 6 §. i kerörde Lagförslag, detsamma i öfrigt antaga ock till efterrättelse läta utlärda, i enligket k val med en slik KnsvarigketsLag under den 8 ^Kpril 182^ blifvit till allmän efterrättelse kungjord. Da likväl ett lika keskallädt stadgande, som det Kongl. lVlajit salunda, i afseende ä Directeurerne i Dis - Dtlätande, K:o ,8. 277 eont-Rontoiren, föiklarat Lig icke kunna antaga, ksfuines uti <le under den r Itlaji 1810 utfärdade tvenne Knsvarigkets-Lagar för R. Lt:s RuIImägtige !
Jag tror dessutom icke att man nu mera skall kunna ensidigt inverka på Svenska nationen, ty hon börjar blifva van att på ensam hand tänka. Man har sagt att de besuttne äro de, som egentligen komma att läsa ifrågavande tidning. Ja, det är sannt, men ega de ett så utveckladt förstånd, att de kunna rätt fatta innehållet af tidningen, och förstå alltid rätt de deruti förekommande artiklar? Händer det icke, att just dessa s. k. besuttne, hvilka gerna vilja vara stora kaxar i sitt omdöme, dock icke äro det, samt möjligen kunna missledas af tidningen. Att Hr von Hartmansdorff, som sjelf på Den 27 September f. m. 357 lietta runi förut taillal Lagberedningens sätt atl gå tillväga, nu likväl icke tvekat att åberopa samma auktoritet till bestyrkande af det utaf bonom nu framställda yrkande, synes mig icke underligt, emedan han denna gången kan begagna nyssnämnde myndighets yttrande lill sin egen fördel. Jag slutar nu med alt uprepa hvad jag i början af mitt yttrande anförde, att jag nemi. ingenting heldre önskar, än att, då folket lärl sig alt läsa och då de skolbarn, som ingått uti de under Carl Johans regering inrättade skolor, nu desamma lemnat, för att blifva verkande samhällsmedlemmar, Staten äfven måtte gifva dem något nyttigt att läsa, så att de icke må kasta sig på hvad den dåliga pressen har ät dem att erbjuda. Detta är ett värdigt mål, för hvars ernående jag för min del skall göra allt hvad jag kan, men då detta försök icke leder dit, utan nära nog till raka motsatsen, kan jag detsamma icke heller bifalla. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Jag anhåller alt få förena mig med de ledamöter, som yrkat bifall på ifrågavar:de Betänk, och serskildt roed de båda sista talarne. Det är likväl en omständighet, som jag vill anmärka, nemi. alt, ehuru jag lika med dem delar åsigten om behofvet och nyttan utaf en s. k. officiel tidning, anser jag dock, att det af Gr.
» Jag tackar, » svarade denna stolt, » min mor och jag bruka ju inte försumma, och vi komma med nöje i år också. » » Och fröken A l m? » Gerda blef blossande röd, bet sig i läppen, slog ner ögonen och stammade: » Jag tackar, men jag kan inte komma. » » Seså, hvarför det då? » » Hindrad — upptagen. » » Så långt i förväg — är det möjligt? Men jag är despot, såväl här på kontoret som i egenskap af värd på min bal — ni får inte uteblifva, det sätter jag mig emot. » » Men jag kan inte — be mig inte — jag vill så grufligt gärna — - men det är omöjligt. » Tonen var så barnslig, nästan halfgråtande, att grosshandlarn måste småle. Han sade några beklagande ord, men beslöt taga närmare reda på saken. Därefter vände han sig till Sigrid Åberg med samma fråga, fick ett blygt » jag tackar » från friska läppar och såg ett par glödande kinder, som lutade sig ner öfver ett linieradt papper, hvarå » adepten » gjorde sina lärospån under Hedvigs uppsikt. Sigrids ostyrighet kröp alldeles under bordet, hvar gång grosshandlaren kom i hennes närhet, och han tog henne för ett det spakaste lam i skepnad af ung dam. På middagen var Gerda först färdig med sitt arbete. Hon mådde inte bra, utan gick hem och brydde sig ej om att vänta på de andra. När hon hunnit en bit ner på gatan, hörde hon hastiga steg bakom sig och en känd röst, som tilltalade henne. Förvånad och rodnande stannade hon och undrade, hvad grosshandlarn kunde vilja henne. Han följde henne, och de gingo gatan framåt vid hvarandras sida. Han kom genast in på frågan om, hvarför hon inte kunde komma på balen. Hon svarade först undvikande, men till sist lockade han ur henne hela hemligheten — att hon ingen toalett hade och inga pangar att köpa någon för. Och liksom fru Bergström undrade han, hvad hon gjort med sitt första kvartals aflöning, och då hon bekände, att hon gjort af med den, sade han, att hon var en liten slöserska.
Sedan Liqvidationen med Svenska Statens Crediiorer i Holland hunnit antaga en bestämd rigtning, till allmänt erkännande af största delen ibland desse, af de liufvudgrunder, sorn, i anledning af Riksens Ständers ar 1812 fattade Beslut örn Stats-Skuldens nedsättning, blifvit för samma Liqvidation antagne , har Kongl» Maj:t låtit inlösa alla uti Brabänt utelöpande Svenske Stats-Obligationer, i den mon desamma förevisades, och tillika återfordrat Authorisationsoch Garantie - Documenterne. 1 följd deraf, hafva ock utaf hela massan Partiela Obligationer, som utgjorde 7359 st., redan ingått och till Riksgälds - Contoiret blifvit aflemnade 6,982 st.! så att allenast 377 så - ig 3 6 Stats■ Ltskottets Betanftanden. dane ännu brista, deraf likväl dock 121 sedermera ytterligare äro inlöste och undex vägen, ehuru de ännu ej hunnit hitkomma; återstoden, utgörande icke rner än 256 st., sorn ej presenterade blifvit, inlöses genast vid uppvisandet. Af Hufvud-Docmnenterne hafva följande redan blifvit ti i 1 Riksgälds Contoiret aflemnade: 1:0 Kongl. Maj ts 2:ne Authorisations-Bref al den 16 September 1783? till upptagande af Lån, hvardera å En million Gulden Brabanskt vexelrnynt, tillsammans Två millioner, jemte Stats-Contoirets aine Hufvud-Obligationer af samma dag, på enahanda belopp, eller tillsammans Två millioner. 2:0 Kongl. Majus Autliorisations-Bref af den t g Junii 1792, att upptaga
Den kyrka, hvilkens grundval han mer än någon man i vårt århundrade undergräft, skulle minst af allt vilja erkänna den förlupna sonen som en andans tjänare. Men det är dock just detta, som han blef, en andans man, med andlighetens vidaste och djupaste valspråk »mens agitat molem», »det är anden, som styr massan», en ordets förkunnare, om man med ordet menar »logos», den lifgifvande, allt ledande tanken. – Från det allvarliga seminariet i Tréguier, där det undervisades med sträng skolastik, och katolicismen lefde i gammaldags vördnadsbjudande allvar, flyttades den unge Renan till det eleganta Sainte Sulpices läroanstalt i Paris, så olikt Tréguiers som en modern glasmålning är olik en bretagnsk medeltidsdoms i djup glöd flammande fönsterskifva. Flyttningen till Paris blef ödesdiger för den unge Renan. På tusen vägar sipprade modern åskådning in i hans själ, och biskop Dupanloups – en prästerlig Cousin – estetiska kristlighet var föga ägnad att kunna stå emot dess förtärande ljus. Renan har själf vid sextio år sökt framhäfva, att det icke var metafysiska, men historiskt-teologiska grunder – studiet af hebreiskan och den moderna bibelkritiken – som åstadkom den stora omhvälfningen i hans själ. Detta är säkert en optisk illusion, som hans senare års studier inom dessa fack gifvit honom. Redan innan han fått nyckeln till hebreiskan, hade tviflet af sig själf börjat sitt sönderfrätningsverk, och den bibliska textkritiken gaf blott en sista fulländning åt en långsam, inre process. Förgäfves sökte han besticka sin tanke och bedraga sig själf för att få stanna i den värld, som var honom kär genom en andakt och en helgelse, oumbärliga för hans bretagnska svärmarnatur, och som ensamt gaf honom hägn och värme. Förgäfves advocerade han med sig själf, sökte klänga sig fast vid sin känslas religiositet, vid sitt hjärtas behof af bikt och bön.
Maj:t varit föranlåten att dels å 2tdra Hufvud-Titelns besparingar, dels å extra utgifts-anslaget de erforderliga medlen anvisa, hvilket förhållande dock icke lämpligen kunde allt framgent fort fara; att erfarenheten sedermera ytterligare bekräftat bchofvet af den ökade personalen, som äfven ansåges'vitsordadt deraf, att, då antalet af de hos Stats-Contoiret handlagde mål år i8a5 utgjorde 4,487, hade de i medeltal för de 4 s>sta åren i836—i83g stigit till 5,829; att äfven om Myntoch Controll-Verken, som nyligen blifvit ställde under Kongl. Stats-Contoirets öfverinseende, skulle varda till Kongl. BergsCollegii förvaltning återförflyitade, någon så väsendtlig minskning i Stats-Contoirets göromål derigenom icke uppkomme, att, på sätt Stats-Utskottet förmenat, beliofvet af personal-tillökningen förringades; samt att, å Kongl. Stats-Contoirets Stat icke, i enlighet med hvad Utskottet antagit, finnas Expectanter, som till tjenstgöring kunna inkallas, utan tillhörde de personer, hvilka förmodades vara af Utskottet afsedde, f. d. Allmänna Magazins-Styrelsen och kunde icke åläggas annan tjenstgöring än uti Magazins-Contoiret, hvarest de äfven vore använde.
Ränta samt godkände hypotheker af Inteckningar i Landtegendomar och fastigheter i Hufvndstaden. XX. Under Stadens Justitice-Collegium ställde 14 Donations-Fonder, ÖJ ver ståthållarens Femårsberättelse. i* — 82 — anslagne dels till Stipendier och Pensioner, dels till Fattigförsörjningsoch Schol-Inrättningar, utgjorde år i832, ett Capital-belopp af 22,044 R-’dr 21 sk. 4 r'st-> °eh erhöllo af de härå utgående Räntor 22 personer understöd och pensioner. XXI. De under Kongl. Öfre Borg-Rättens förvaltning stående Donationer och Capital-Fonder ad pios usus hafva icke undergått någon förändring. Af 3:ne serskilta fonder, tillhopa 26,640 R:dr 16 sk. 5 rist., åtnjuta 35 inora Hufvudstaden boende pensionärer tillsammans årligen 361 Ridr 16 sk. De öfriga Räntemedlen utgå till stipendiater vid Upsala Academie samt till Hofoch Stallbetjentes å landet boende Enkor och barn. XXII. Jtskillige under Riddarhus-Directionens vård ställdej till välgörande ändamål anvisade Fonder utgjorde år i83a tillsammans 438,85a R:dr 4 inberäknad Wadstena Adeliga Jungfru-Stifts Gassa af 154,588 Ridr 43 s^* 3 r:s*-’ årliga inkomsterna, bestående egenteligen uti de utlånta Capitalens räntor, till ett belopp af 26,608 R:dr 16 sk. 7 r:st., utbetaltes stipendier, pensioner eller understöd till inalles 411 personer, hvaraf 83 inom Hufvudstaden. XXIII. Allmänna Enkeoch Pupill-Cassans Capital-Fond uppgick år ]83a till 595,988 R:dr 43 sk. 8 r:st., utom egande fastig hets-värde, i9,g54 R;dr 43 sk. 6 r:st.
Men orden kommo snabbare, tydligare än jag brukar uttala dem: ”Jag är så rädd” . ”För hvad? Han böjde sig ned och lade handen på min axel för att kunna höra. ”Att hon inte skall vara riktigt säker på sig sjelf.” Jag kände det ångestfullt som en möjlighet att hon en dag kunde vakna ur sitt rus och se honom så, som jag nu såg honom. Det var en lång, andlös tystnad. Han gick rundt kring min plats och sjönk ned på stolen vid bordet. Det var som om hans maktlöshet förtunnat luften omkring mig, så att den icke räckte till att inandas. Mina ord voro alltjemnt lika flämtande. Jag behöfvde icke söka dem. Liksom mot min vilja kommo de sväfvande ned till marken genom denna luft, som icke hade kraft att bära dem uppe så att de kunde ljuda som vanligt tal. Jag var icke rädd för hvad jag sade. Jag tyckte att det var som om en annan – klokare och frimodigare än jag – talat genom mig. Jag bad honom redogöra så mycket han kunde för sitt samtal med Mathilda. Vi sade du till hvarandra utan att tänka på att något annat kunde komma i fråga. Hans ord kommo afbrutna andfådda. Han var så beredd att säga allt hvad jag fordrade. Pysen hade talat så bra. Hon hade sagt honom alltihop, att hon kände vämjelse vid tanken på hans lif och att det icke var Anna Whittlock hon icke kunde komma öfver, utan det andra. Jag sade honom att äfven jag, som annars är så van att tänka på och tala om sådana saker, hade känt mig så oberörd393 af det, att han under sjelfva sin gryende böjelse icke kunde afhålla sig. Åh , men en sådan karaktär pysen har. Hur han vördar och beundrar henne! ”Ja – jag tycker att hon är för god till dig.” Jag sade det med något af ett sorgset leende. ”Det har du så rätt i, det har du så innerligen rätt i.” Svetten ville bryta fram i det bleka ansigtet, hans andedrägt var utmattad och ansträngd. Hon hade varit så förfärligt ledsen derute i skogen, ”men hon beherskar sig så, och det verkar ännu mer.” ”Vet du om min olycka?” kom det så. ”Ja.
Återremitterades , i anledning af gjord anmärkning, Bevillnings-Utskottets Be - 1i Prof. Utdrag den i April 1859.’ tänkande, N:o 12, angående dels Motioner af Herr Grefve Cronhjelm, Otto August, Herr Rothlieb, Axel, Herr Anjou, NJ. 5 oell Herr Rindqvist , Per, örn inskränkning I Kongl. Kammar-Rättens befatining med Bevillnings-ärenden, dels ock ett af Herr Grefve Spens, C. G., inrifvet förslag till inrättande åf en Riks-Pröfnings-Comité. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings. Utskottets Betänkande, N:o 14, an; gående yttrande af Herr Grefve O. A. Cronhjelm , om bestämmande af viss tid för utfärdande och pröfning af Kammar-Rättens anmärkningar emot Skattdragande och Uppbördsman, samt af Herr Axel Rothlieb, dels i samma ämne och dels om inställande af gjorda anmärkningar om hemmansvärden , beslöt Ständet att återremittera den i förra delen af Betänkandet förekommande fråga om prsescriptionstid för utfärdande och pröfning af Kongl. Kammar-Rättens anmärkningar emot Skattdragande och Uppbördsman ; men i öfrigt, eller hvad angick irågan rörande inställande af gjorda anmärkningar om heinrnansvärden , biel Betänkandet lagdt till handlingarne, S. D. Upplästes och lades till Handling gärtre Constitutions-Utskottets Memorial, N:o' 14 j rörande Stats;Utskottets anmärknings» Prot. Utdrag den 2 April 182g. 13' anledning mot dispositionen af Åbo Acade; rnie-fonden , och N:o 15, angående Friherre C. H. Anckarsvdrds anmärknings-anledning, i afseende på Herr Protocolls-Secreferaren JBrurnmers och vice Consulen Knudlzens entledigande fran deras befattningar. Från Välloflige BorgareStåndet.
Slutligen anser Sig Kongl. Maj:t i sammanhang härmed böra till Rikets Ständers pröfning framställa frågan örn medelprisets bestämmande för tiden til! nästa riksdag å den spanrnål, som inbegripes under sådana före' statsreglering^» vid 1840 och 1841 årens riksdag tillträdda löner, hvilka ännu innehafvas af samma personer, och för hvilken spanrnål särskild ersättning bör desse tjensteinnehafvare från allmänna indragnings-staten tillkomma, om och i den mån nyssnämnda medelpris öfverstiger 7 R:dr tunnan. I detta afseende har Stats-kontoret, uti dess om statsverkets förvaltning och tillstånd afgifna underdåniga berättelse, upplyst, att medelbeloppet af riksmarkegången för de fem åren 1843—1847 utgjorde 7 R:dr 39 sk. 94 r;st., men att riksmarkegångspriset för ett af dessa år, eller år 1845, med 28 sk. under - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till It. St. 1847. 89 understigit del pris af 6 R:dr, hvarefter embetsoch tjenstemännen före den nya regleringen vid 1840—1841 ars riksdag voro berättigade att utan afseende på årets riksmarkegångspris få den under lönerna begripna spanmål sig tillgodoberäknad, vid hvilket förhållande Stats-kontoret ansett nu ifrågavarande medelpris rätteligen böra blifva 7 R:dr 45 sk. 4y r:st. Kongl. Maj:t finner emedlertid anledning icke förekomma att för beräkningen af oinförmälda medelpris antaga annan grund, än det verkliga riksmarkegångspriset för hvarje år, helst vid nuvarande Lill fälle, då sistnämnda pris för fyra år af de fem, som beräkningen bör omfatta, i betydlig mån öfverstiger det fordna minimipriset för under lönerna inbegripen spanmål ; oeh Kongl. Maj:t föreslår derföre, att, med jemkning till fullt skillingtal, merberörde medelpris må bestämmas till 7 R:dr 40 sk.
Justerades 9 prot.-utdr. för d. 2 dennes samt p!eni-prot:n för d. 15 och 16 sisth Maj. Uplästes till justering och godkändes ett från Exp.Utsk. inkommet, under N:o 93 afgifvet, Förslag till R. St:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de inqvarterings-skyldigheten i Stockholm. Föredrogs ånyo Serskildta Utsk:s d. 26 och 28 sisth Juli på bordet lagda Betänk. N:o 13, i anledn. af åtskilliga motioner om vilkoren för bränvins försäljning. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då i den del af förevar:de Betänk., som föregår förslaget till Förordning, icke förekom någon hemställan, R. o. Ad. torde finna lämpligt att öfvergå till nämnde förslag, samt företaga detsamma §:vis till afgörande. Ropades Ja. § I Gr. Sparre, Erik: Enl. min åsigt är det af Utsk. föreslagna minimum af 60 k:r alldeles för högt. Om man vill stifta en lag med hopp, att den skall efterlefvas, böra väl bestämmelserna icke öfverskrida klokhetens och rimlighetens gränsor. Omkring 15 k:r är minimum i Norrige. 15 k:r eller en ankare är i handel och vandel ett hos oss brukligt mått eller käril. Jag föreslår således, att 15 k:r må blifva minimum, och §:n erhålla följande lydelse: ”bränvin må ej till mindre belopp än 15 k:r försäljas af annan än den, som enl. 4:de §:n dertill är berättigad”. Frih. Raab, Adam Christian: Ehuru jag, åberopande Utsk:s motiver till lista §:n, helst önskat bifall till densamma, måste jag likväl, sedan jag erfarit, att andra Stånd äfven antagit minimum till 15 k:r, anhålla om bifall till Gr. Sparres förslag. Den 5 Augusti f. m. Frih. von Krteraer, Rob. Fredr.: Jag vill yttra några ord först om behandlingen af detta förslag.
Det vill slutligen synas mindre följdrigtigt att, samtidigt med det man i följd af klagomålen beträffande öfveransträngning anser sig böra medgifva en minskning af de i slcolstadgan anvisade pensa, deremot skärpa fordringarne å kunskapsprofven i maturitets-examen, hvilket nödvändigtvis måste innebära en ännu starkare anledning till öfveransträngning; och Utskottet finner sig af dessa skäl uppmanadt att, med anledning af Herr Bråkenhjelms framställning, tillstyrka Rikets Ständer, 10:o. att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Stadgan angåendefafgångsexamen vid rikets högre elementarläroverk den 11 April 1862 måtte, beträffande den skriftliga examen ändras sålunda, att lärjunge vid öfversättningsprofven må få använda äfven grammatikaliska hjelpredor och vid det mathematiska profvet äfven egen samling af formler: att lärjunge må, änskönt han vid berörda examen må hafva misslyckats i lösningen af ett eller annat af de föresätta problemer eller theoremer, likväl kunna få tillträde till den muntliga examen, derest han ådagalagt mer ån vanliga framsteg i något af de öfriga ämnena: samt att å reala linien muntlig examen må medgifvas lärjunge, som antingen i språk eller i mathematikf ådagalagt mer än vanliga framsteg, äfven om hans skriftliga prof i ettdera facket icke kunnat i allo godkännas. Vidkommande slutligen de förslag till ändringar i den ekonomiska afdelningen af gällande läroverksstadga, som finnas framställda i Kyrkoherden Ekelundhs och Herrl Gahns motioner, har Utskottet, på de skäl motionärerne anföra, oeh till hvilka Utskottet således vördsamt|hänvisar, funnit sig böra samma förslag understödja. Med afseende å ändamålet med de i 134 och 135 § § af nämnda stadga föreskrifna afgifter, som vid inträdet i ett elementarläroverk skola af lärjunge er - Allm. Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 56.
Nu åter har Utsk:t föreslagit att, i fall det brännes med enkel redskap, skall tillverkningen beräknas till 4 gånger pannans rymd; men då det är kändt att tillverkningen i sådana pannor kan drifvas högre än 4 gånger pannerymden, så tror jag äfven det skulle vara skäl att Utsk:t ånyo toge denna punkt i öfvervägande. Jag anhåller på grund häraf om återremiss. Hr Olivecrona, Knut: Med ani. af de atima, Gr. af Ugglas framställt mot 2:dra mom. af 4 0 §, må det tillåtas mig att uplysa, att Utsk:t ej ansett sig kunna gå tillväga på annat sätt vid ansvarsbestämmelserna, än här blifvit föreslaget. Då Utsk:t fattade det beslutet, att minsta tillverkning pr dygn skulle bestämmas till 100 k:r, blef ock nödigt att lägga samma bestämning till grund i afs:de på den enkla redskapen, som i de flesta fall begagnas vid lönnbränning (alldenstund svårligen en lönnbränning med mera komplicerad redskap eller s. k. ångbränneriredskap låter sig verkställa). Dessutom ansåg Utsk:t att man ej borde gå längre, enär det icke vore lämpligt att stadga allt för höga böter, emedan, om ett allt för strängt straff utsattes, följden allena blir den, att straffet icke kommer till verkställighet. Skulle R. o. Ad. önska en återremiss af denna §, vill jag ej motsätta mig en sådan, men jag tviflar att Utsk:t kan upgöra någon annan grund för ansvarsbestämmelsen, än den nu föreslagna. §:n återremitterades. Den 30 Mars. 47» H.