Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, numera i medeltal torde få anses kunna och böra upptagas till 40,000 R:dr och mången gång ännu högre, måste en gifven följd häraf vara, att ifrågavarande beskattning, sådan den vid sednaste riksdag bestämdes, blifvit i ännu högre grad betungande. Af Bevillnings-Utskottets betänkande JVé 38 förlidna riksdag finner man ock, att det var efter votering i förstärkt Utskott, som denna afgift, genom en knapp majoritet, Bih. till R. St. JVs? 221. eller med 60 röster mot 59, bestämdes till hvad den nu är. i strid mot de åsigter härom, som hos Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gjort sig gällande. Jag vägar derföre härmed vördsamt föreslå att, i likhet med hvad dessa begge sistnämnda Stånd i denna fråga vid föregående riksdag beslutade, stämpeln å bouppteckningar, dä behållningen i boet uppgår till fulla 200 R:dr eller derutöfver, må för hvarje fulla 100 R:dr beräknas till 25 öre. Om remiss till Bevillnings-Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. A. A. Berger. ' JW 221. Al Herr lill! llliflIt: Angående förhöjning i det af Kongl. Maj:t nådigst äskade anslag till den del af nordvestra stambanan, som utgöres af linien Porla—Kristinehamn rn. m. Uti den nådiga Propositionen angående Statens jernvägsbyggnader har Kongl. Maj:t, till påbörjande af arbetet å nordvestra stambanan, föreslagit för banan emellan Porla och Kristinehamn 2,410,000 R:dr och för banan ifrån Arvika till riksgränsen 1,000,000 R:dr; hvarjemte Kongl. Maj:t tiilkännagifvit att med förstnämnde anslag bandelen emellan Porla och Degerfors ansågs kunna blifva fullbordad.
Missgernings-Balken, hvilka bestämma straff för affall från den evangeliska läran och för utspridande af deremot stridande lärosatser, i följd af nämnde grundlagsbud rätteligen till all verkan förfallit, samt att ett upphäfvande deraf således blott skulle innefatta en bekräftelse på folkets i grundlagen tillförsäkrade frihet; — Men huruvida en sådan frihet verkligen blifvit medgifven genom grundlagens omförmälde § har dock blifvit ifrågasatt. Yäl innehåller densamma bland annat att »Konungen bör ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer»; men då man, å ena sidan, velat se en fullkomlig frihet uti ifrågaställde hänseende härigenom proklamerad, har man deremot, å den andra, ansett åberopade, ord, betraktade i det sammanhang, hvari de förekomma, ej kunna tydas annorlunda än såsom ett uttryck af den tolerans, som förut var fastställd genom lag och således ej såsom en utvidgning eller lossande af de band, som lagen i öfrigt pålade. Redan 1686 års Kyrkolag, som förklarade att den Evangeliska Lutherska läran borde af Svenska folket bekännas, stadgade i 5 § 1 Kap., att de af annan religion, hvilka förut funnos i Riket eller efteråt kunde dit inkomma för krigstjenst eller för att drifva handel, köpenskap, handtverk eller annat näringsmedel, ägde så länge de stilla och utan förargelse lefde, uti sin religion blifva; Och den frihet, som således medgafs främmande religionsbekännare utvidgades sluteligen, i enlighet med 1779 års Ständers beslut, genom Kongl. Maj:ts Nådiga kungörelse den 24 Januari 1781, som förunnade en fri religionsöfning åt våra kristna trosförvandter här i riket och deras efterkommande. Politiska rättigheter blefvo emellertid dem jemväl beviljade.
Då Stals-Utskottet nu får underställa Rikets Ständers pröfning och afgörande den, på sätt ofvan blifvit uppgifvet, ånyo väckta frågan om förbättring af lönevilkoren för de vid Riksgälds-kontoret anställde embefsoch tjenstemän samt dervarande vaktbetjening, anser sig Utskottet, i afseende å behofvet af en allmän löneförhöjning älven inom nämnde embetsverk och de förhållanden, som framkallat detta behof och förorsakat de förut bestämda löne-beloppens otillräcklighet för löntagarnes framtida bergning, kunna och böra åberopa de vid innevarande Riksdags statsreglering afgifna och af Rikets Ständer redan godkända yttranden, angående tillökning i aflöningen för Statens med kontanta löner försedda embetsoch tjenstemän. Utskottet finner sig dessutom ega ytterligare skäl att förorda den af lidsomsländigheterna påkallade förhöjning af lönerna inom det embetsverk, hvarom nu är fråga, enär göromålen inom detsamma, till följd af dess under denna Riksdag i flera rigtningar utvidgade verksamhet, komma att under den närmaste framliden blifva vida betydligare än förut, och att alltså mera uteslutande taga i anspråk der anställda tjefisiemäns arbetsförmåga. Reträffande derefter den härvid förekommande fråga om den förbättring af lönevilkoren för Riksgälds-kontorets tjenstemanna-personal, som vid denna Riksdag kan varda af Rikets Ständer beviljad, bör till hela sitt belopp blifva endast provisionel och sålunda blott komma att gälla för en viss bestämd tid, eller om de ordinarie på stat uppförda lönerna böra ökas samt vederbörande tjenstemän, genom sina redan innehafvande eller erhållande fullmakter, försäkras om de beviljade lönetillökningarnes framtida bibehållande, så anser sig Utskottet, i betraktande af de skäl och omständigheter, Fullmäktige anfört till stöd för sin framställning, angående den å ordinarie staten uppförda aflöningens förhöjning samt fullmakters utfärdande å de lediga tjenster, som, lill följd af Rikets Ständers vid de 2:ne sednaste Riks Bih. lill R. St.
Förteckning öfver elen Löfås Silfververk a?, slagne Spannemäl af Krono-tionden i Stc ra Kopparbergs Län. För År RåstKorn Hafra Dub bel. Efter Kongl. B:efven af den 9 Juni 1747 oc! 5 April 1770,.som åberopa J_.öfås Silfververk äldst; Privilegier af ar 1687, är denna Spannemäl af Bruks' ägaren löst med tvä lod Silfver eller 1 Biksdaler Specie för Tunnan, sä att skillnaden mellan Eösnings-prise och årliga Markegångs-taxorna tillfallit ägaren a Silfververket. Utan denna förlänings spannemäl har Eöfås-Ver ket efter Kongl. Brefvet af den 9 Juni 1747 åtnjutit xentan af Eöfås-Hemmanet § Mantal Krono, hvilken renta består af följande persedlar, som efter 1814 års Markegång på netianskrifne sätt blifvit förvandlade. Städje* Hen a Juli. 3*5 Städje-pennlngar Contant - __ 16 13 stigar kol ä 1 R:dr 8 sk. 15 : 8 § Dagsverken å 30 sk. - ■ 3:16 Kungsgårds-lijelj) 1 lass Ved’ - 1:4 x 16 aln. stock - — 34 Skjutsfärds-penningar i Contant ä 3 sk. stigen - 36 Löfas Grufve -hjelp : Af Skedvi Socken 300 st. Dagsverken å a o sk. 13 3: —» Af nyssberörde Socken , hvilken består af ,§9|- Mantal Skatte, har af hvarje Mantal utgjordts en vindkörning, sora får lösas af Allmogen med 3: 3. Husby Socken om 77* Mantal Skatte utgör i vindkörning - — 38. 6 samt Finsta fjerding af Hedemora Socken a 641 Mantal, äfvenledes i vindkörning i—, i 3. 4. 3-* 7* Summa 157: su* §.te Bande t. 49. 50. Vind - r386 Den 2 Juli.
Dä summan, som genom Bewillning utgöras bör, blifwit af Riksens Ständer bestämd, skola de uttryckligen uppdraga ät deras walda BewillningsUtskvtt att författa Förslag till berörde summas fördelande och utgörande, att uppgifwa grunderna dertill och att utreda sätten, huru desamma böra i hwarfe särskildt fall tillämpas; hwilket allt Bewillnings-Utskottct skall Riksens Ständers Plena underställa. 42 Expeditioner till Riks-StLnden. 8 71. Nppar sig skiljaktighet emellan flere af RiksStänden ont besia grunder, sätten af deras tillämpning och Bcwillniugens fördelning till utgörande, eller skulle, hwad icke wantas Lör, nägot NiksStand allena söka undandraga sig det deltagande uti den fastställda Bewilluingssumman, som Bewillnings-Utskottet föreslagit, da skall hwarje RiksStänd, som ändring uti Bewilluings-Utskottets Förslag astundar, meddela de öfrige sina skäl dertill, samt uppgifwa det sätt, pä hwilket en sadan ändring mä minnas, utan att ändamälet förselas. Häröfwer höres Bewillnings-Utskottet, hwarefter Riksens Ständer skola till afgörande företaga den eller de frågor, om hwilka skiljaktighet dem emellan uppstått. Bifalla tre Ständ hwad emot BewillningsUtskottcts Förslag i en eller annan del anmärkt blifwit, warde Förslaget i desia delar förkastadt. Afflå tre Ständ hwad ett särskildt Ständ härutinnan yrkat, men detta ändock wid fin mening förblifwer, eller stanna twä Ständ emot twä, dä stall saken öfwerlemnas till afgörande, pä det sätt 69 Z föreskrifwcr, ät Stats-lltskottet, förökadt till ett sädant antal af Ledamöter, som der bestämmes. Bifalla detta Utskotts fleste Ledamöter Bewilluings-Utskottets
Skall j ag bli så här god innan qvälln, så får jag v äl in på vattenkur igen! ( super , betalar och går .) Kom och gå di t in, Carin, så få vi räkna ihop hur vi ska göra med de här s yndpengarne. För s en sk all jag ner ti ll Skeppsbron och lossa arrack . C A R I N . Strax! ( kärft till Anna-Stina ) Se efter disken nu, och sof inte efter vanligheten! Nej , moster! C A R I N ( till Pettersson ). Fyrtio procent jag säger väl det! Hur mycket gör det, du Pettersson? ( de gå in till ven ster .) Sjette Scenen. ANNA-STINA. "En Carl den tolftes bi bel för godt pris . På s amma ställe allt som hörer till en fläskhandel!" Det måtte vara en rigtig g rosshandlare, som har både bibl ar och fläsk ( ser sig omkr ing ) För tusan, kärngen är borta ( till Anna-Stina ) Hör nu, jungfru Annette lilla? Att jag inte sk all kunna låta bli och tänka på att h an gifter sig Hvad har j ag med det att göra numera? Jungfru Annette ... lilla jungfrun! Hvad vill herr Pickanell? Jag tror att lilla jungfrun g år i g iftastankarne? Det är inte något ondt i det! Jag gör så jag med .. hör nu! skulle lilla Annette lycka om ett par lastingskängor till hösten? Hvasa? Stöt på undertecknad, s å skall hon få dem. Jag har inte råd att gå med sådana grannlåter! Har hon inte råd .. när jag bjuder på dem? Det har inte herr Pickanell råd till igen .. och för resten passar det inte.. Var lugn hon, lilla vän! j ag skal l 72 nog göra dom så att di passar! ( tar opp ett mått ur fickan ) Hi t med lilla f otingen bara! Skynda sig nu, innan k ärngen kommer ut Lilla Annette kan ju alltid betal a af litet i månaden, om hon inte vill ha dem till pres ant af mi g. P I C K A N E L L ( stig er upp ).
1 enlighet med den grundsats att de särskilda förvaltnings-embetena skola vara fullständiga inom sig sjelfva, för förvaltningen af dem åliggande göromål, bör all revision och speciel räkenskapsföring på embetcnas enskilda kontor verkställas. För att fullständigt och i verklig mening kunna utöfva det allmänna öfverinseende och den kontroll öfver arméens ekonomiska angelägenheter i sin helhet som krigsförvaltningen, lika med det nuvarande kollegiala embetsverket, bör åligga, erfordras tydligen en vidsträckt och säker kännedom orri beskaffenheten af den speciela administrationen uti olika delar af armée-ärendena, som af särskilda förvaltningsmyndigheter inom arméen på grund af gällande författningar, reglementen och instruktioner, handhafvas. En fullständig sådan kännedom kan dock, lika litet i krigsförvaltningen, som nu i krigskollegium ernås, då pröfningen af omförmälda myndigheters årsredogörelser för deras administration undandrages det centrala embetsverket. I krigskollegium granskas nemligen numera den största delen af berörde årsredogörelser endast till riktigheten af balanserna, jemte att debiterad uppbörd från kollegium till siffran kontrolleras; men i allt öfrigt tages af räkenskapen ingen del. Att en dylik ordning ingalunda 56 är öfverensstämmande med kollegii egenskap af ej blott förvaltande, utan ock kontrollerande myndighet, är uppenbart, helst då dermed jemföres åtskilliga speciela stadganden, hvaribland t. ex. bestämmelsen i 35 § af Kongl, instruktionen för beklädnads-direktionerna vid indelda roterade infanteriregementen och corpser ai den 23 Mars 1858, att krigskollegium åligger tillse »huruvida beklädnads»direktionerna ställa sig gällande författningar och gifria föreskrifter till efterrättelse, samt att anmärka »och beifra de afvikelser derifrån, som af direktionerna kunna göras.» Ett dylikt stadgande kan i vidsträcktare mening svårligen tillämpas, så länge en fullständig granskning af beklädnads direktionernas räkenskaper icke i krigskollegium eger rum.
Det har visserligen icke kunnat väcka förundran att vid den skenbara motsägelsen mellan allmänna lagens och Reg.F:ns stadganden i förevar, hänseenden, den tanken uppkommit att, genom undanrödjande af den förstnämndes bud i 1 cap. 3 § missg.-balken, bereda åt 16 § i Reg.F. en vidsträcktare tydning än den hittills erhållit; äfvensom det likaledes förefallit naturligt att en framställning till förordande af frihet och rörlighet, vare sig i allmänhet eller inom ett särskildt område, kunnat framkalla välvilligt mötande tänkesätt; helst de vackra vältalighetens blomster, hvarmed denna framställning rikligen var öfverströdd, voro egnade att åt den ästetiska känslan, vid åhörandet deraf, bereda ett angenämt intryck. Men saken är i och för sig alltför betydande och allvarlig, för att vi skulle kunna fästa oss vid de behagliga uttryck hvari motionen blifvit klädd. Del är frågan om en väsendtlig förändring af ett för samhället och kyrkan vigtigt stadgande: rörtde påföljden utaf affall från vår rena, evangeliska lära. Såsom skäl för förändringen har, enligt hvad nyss nämndes, blifvit anfördt lagstadgandets förmenta stridighet med Reg.Fms föreskrift. Men har icke den sistnämnde alltjemt blifvit tolkad på det sätt, som kändt och af motionären framstäldt är, utan att deraf veterligen uppkommit några olägenheter eller klagomål, som kunna förtjena att tagas i betraktande? Väl har den värde motionären erinrat om målaren Nilsson och hans genom öfvergång till kalholicismen ådragna nödvändighet alt begifva sig utom rikets gränsor; samt tillagt all denna tilldragelse väckt å utrikes ort, i vissa kretsar, ett klandrande uppseende. Men, mine Ilrr! kunna väl Sveriges lagstiftningsärenden afgöras efter rättesnöret af de mer eller mindre hlida eller oblida omdömen, som af utlänningar, oftast obekante med helheten af våra inhemska förhållanden, kunna, ronde enskilda hos oss inträffade företeelser, möjligen fällas?
Då Utskottet, såsom omförmäldt är, redan afstyrkt förslaget om bäradsskrifvaretjenslernes upphörande, får Utskottet, med åberopande af hvad i sådant afseende erinrats, jemväl hemställa, 53:o att hvad i fråga om införande af qvitlens-blanketler och det, som dermed eger sammanhang, blifvit af kommitterade föreslaget, mätte förfalla. Till undvikande af all krono-nppbörds indrifvande vid samma tid och derigenom för de skatlskyldige uppkommande olägenheter, hafva såväl kommitterade, som Kongl. Majit, ansett två uppbördsstämmor böra hållas ålandet, den första, för uppbärande af alla personella och bevillnings-afgifter, från medlet af September till medlet af Oktober med rättighet likväl för Kongl. Maj:ts befallningshafvande att, efter sig företeende omständigheter, bestämma en sednare termin, dock sist inom medlet af November — och den andra slämman, emellan medlet af Februari och medlet af April påföljande år, för uppbärande af lösen för hemmansränlor och tionde, jemte öfrige af hemman utgående utskylder. Å detta förslag, som, utom andra fördelar, medför lättnad för de skattdragande vid ulskvldernas gäldande, får Utskottet, på de i kommitteiades betänkande pag. 168 och 169 upptagne skäl, Slats-Utskattels VIlai ande, N:o 242. Hvarjemte Utskottet, lika med hvad koinmitlerade och Kong!. Majit ansett böra ega runa. hemställer, 55:o alt uppbörden i städerna malte förrättas under loppet af September, dock alt denna förändring endast efter hand till vägabringas, på det sätt, alt uppbördslerminen lillbakaflyttas en månad hvarje åi', till dess den kan vid nyssnämnde
Det är nemligen påtagligt, alt våra Ständer hafva än mindre sammanhang med Kyrkan än med Staten, om de kunna sägas ega något, ty ingen kyrklig organisation sammanbinder folket med kyrkan, om icke kyrkorådet skall räknas för en :S60 Den 8 Februari e. m. sådan, ehuruväl den, i sitt närvarande skick, är utan ringaste inflytande, en pappers-organisation eller något dylikt. Kyrkan saknar sålunda helt och hållet all representation. Det för kyrkan vådliga i denna belägenhet behöfver knappast påpekas. Vi kunna litet hvar inse den farliga ställningen, hvartill hon kommit. För det första: en klagande hjord, missnöjd och otillfredsstäld, sönderfallande i schismer och sekter. För det andra: ett presterskap, byråkratiskt, hierarkiskt, sökande i kyrkans gudomliga auktoritet anledningen för ståndsstatuter och privilegier — och det i en tid, då alla sådana äro försvunna eller existera blott till namnet — som gynna deras uteslutande makt och icke ega med den religiösa kulten annat sammanhang, än att bevisa den låga ståndpunkt, på hvilken kyrkoförfattningen befinner sig. Och för det tredje den raskt framilande tiden med sin oro. reformbegär och revolutionära anda mot allt bestående, som hotar sjelfva statskyrkan med uplösning, om hon fortfar att vara prelaturens eller magtens ödmjuka slaf och icke reformerar sig i tidens anda. Den kyrkliga författningen intager för kyrkans utveckling samma rum i det kyrkliga samhället, som statsförfattningen i den politiska staten. På begges harmoniska utveckling beror folkets religiösa och politiska trefnad och utveckling, statens storhet och moraliska kraft. I en stat med konstitutionella förmer måste raan hafva en med hänseende till kyrkan konstitutionel författning.
Yrkade den Vio 1809, att presidenten i kammarkollegium, grefve af Ugglas skulle från embetet afsättas. Föreslog försvarsverkets ordnande och » nationalannering » m. m. Valdes den 21 aug. 1810 att som ordförande för en deputation underrätta med-stånden om Bernadottes val till kronprins. Några år efter undergånget straff återfick Oxelberg medborgerligt förtroende och återvann äfven förtroendet i sin hemort. Oxelberg var obestridligen en nitisk folkrepresentant, med sina komitenters väl ständigt för ögonen. Hans arbet-samhet egde fa motsvarigheter. Han afled 1821. Sitt egande hemman testamenterade han, som minne af tronföljarevalet 1810, till underhåll af en bergslagsläkare. » Skälet till Järtas ansökan om afsked i mars månad 1811 uppgifves olika af hans minnestecknare. Sannolikast förekommer det oss, att detta närmast berodde på någon brytning mellan kronprinsen och honom. Hans förhållande till ett och annat af statsråden framgår af ett yttrande, som hr Forssell uppgifver honom hafva fallt redan 1810, att han under vissa eventualiteter skulle afgå, » för att säga sanningen åt de verkliga räfvarne i konseljen ». Hans afsked beviljades den 18 mars 1811 och som privatman iefde han på en mindre, af honom för 4,000 rdr banco inköpt gård invid Falun till den 19 nov. 1812, då han utnämndes till landshöfding i St Kopparbergs län. Han var der obestridligen en mycket verksam och gagnelig höfding, särskildt under och efter det svåra missväxtåret 1813, då han beredde länet undsätt-ningsmedel och äfven genom andra omsorger kom de nödlidande till hjelp.
Verkliga förhållandet är dock, alt Utslct visat sig hafva mycket intresse lör bruksrörelsen, hvilket Iliand annat ådagalägges utaf den utredning, denna fråga erhållit i I!elänk:t; men då många grundade anmärkningar framställdes mot denna 11;tilling, ansåg Utsk:t, att, enär ett bifall lill K. M:s Propus, i ämnet erfordrade ganska betydliga summor, det vore bäst att icke nu företaga denna fråga till omedelbart afgörande, samt att det icke föranledde till någon verklig skada, att skolan ännu några år fortgick i sill gamla skick. Då likväl alla talare bär yltrat sig för återremiss, och då det kan vara möjligt, att några andra anslag, ehuru af Utslct tillstyrkta, likväl blifva af Stånden afslagna, samt att man sålunda vid elt närmare skärskådande kan upptäcka de för ändamålet behöfliga tillgångar, vill jag så mycket mindre motsätta mig en återremiss, som ett motsatt förfaringssätt säkerligen kommer att lydas derhän, att man icke hyser något det ringaste intresse lör saken. Gr. Mörner: Det något lifligare intresse, med hvilket lan dets modernäring vid denna riksdag blifvit omfattad, hafva några af de föregnie lalarne, vid denna frågas behandling, nästan velat lägga Stats-Utslct till last. För min del kan jag dock icke finna något ondt ligga deruti, alt man nu andlligen börjat inse viglen deraf, att älven nyssnämnde näring i sin mån måste befrämjas. Långt ifrån alt ett sådant förfaringssätt varit orätt, anser jag det tvärtom hafva varit i hög grad obilligt, att denna näring så binge fått slå tillbaka lör eli del andra näringar, som understundom med en nog tung hand velat göra sin företrädesrätt gällande och icke så sällan sträckt sina anspråk femligen långt. För att befrämja anläggningen af tor dem behölliga verk äfvensom lör underlättande af dermed sammanhang egande transporter af varor hafva t. o. m. närboende jordegare mäst underkasta sig alt se sina marker dränkas af vatten, och sekelgamla strider med hänseende härtill fortgå ännu på åtskilliga orter. Att vår modernäring jemväl hittills varit underkastad åtskilliga andra onera till fördel
I anledn. häraf får jag upplysa Gr. Frölich, att K. M. uti dess nåd. bref af d. 24 Maj iS33 anbefallt, att en commission öfver hela Riket, till utredande af förhållandet härmed , skulle tillsättas och till K. M. inkomma med upplysning, huruvida inom eller utom bergslagerna några skogstillgångar kunde vara att använda för tackjernstillverkningen. I anledn. deraf har commissionen, som fÖrlidet år började sin undersökning i norra delen af Riket, äfven ansett sig tillhöra att tillse, huruvida några bergslager funnos, som icke borde såsom sådana anses, samt derom afgifva utlåt, lill K. M., på det ingen onödig inskränkning uti en fri kolhandel skulle äga rum. Uti detta förhållande torde orsaken igenfinnas, hvarföre Oecon.Utsk. icke gjort någon framställning, rö'r:de kolhandeln; och hoppas jag, att Gr. Frölich efter denna upplysning finner sig tillfredsställd och således icke har alt elima mot antagande af 3:dje punkten med den förändring uti sista mom. deraf, som jag föreslagit. ‘17 H. 7 5o Den 4 December f. m. Gr. Frölich: Jag måste bekänna, att jag icke med min uppmärksamhet följt det af Frih. af Nordin omnämnda K. bref, som skall föranledt till commissionens förhandlingar; men då den meddelade upplysningen är lemnad af Frih. af Nordin, icke allenast såsom representant, utan äfven i egenskap af Bergscollegii president, anser jag hans förklarande innefatta all den garanti, som jag kan vinna för den händelse, jag anmärkt. Jag kan för öfrigt icke neka, att jag finner den förändring, Hr Frih. föreslagit, vara fullkomligen riktig, och får jag derföre med Hr Frih. förena mig uti anhållan om Hr Gr. o. Landlm:s propos. till bifall derå. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 3:dje punkten inom. a med det uti betänk.
Fjerde Samlingen FEMTE BANDET af Bihang till Riks Ståndens Protoeo/l. s T o c K ii o L M, Tryckte lius Johan Hörberg, 1829. I N:o 523. Utlåtande i frågan angående förändring och reduction af HemmansRäntorne i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal Persedlar utförde. (U.-A.) K. M:t har i berörde ämne under den i3 Februarii innevarande år aflåtit Nåd. Skrifvelse, hvilken under N:o 52 blifvit införd i 1 Sami. 2 Bandet af Bihanget till RiksStåndens ProtocoII. Af högstberörde Nåd. Skrifvelse, jemte dervid bilagde och till Utskottet aflemnade Handlingar, inhemtas: huruledes förevarande fråga fästat R. St:rs uppmärksamhet vid fle,re Riksdagar, hvarvid förekommit, att genom räntepersedlarnes förminskning eller omsättning till antal och beskaffenhet, ej allenast större reda och enkelhet i Kronans Räkenskaper kunde tillvägabringas, med lätthet för de skattskyldige, att sjelfve beräkna sina Utskylders belopp efter Markegångarne, utan äfven minskning i antalet af de för det närvarande vid Uppbörds - och RedogörelseVerket erforderlige Tjenstemän beredas, samt att R. Sttr, enligt hvad förut genom den år 1755 tillförordnade 4 Stats -Utskottens Commissioncn oell K. KaramarCollegii underd. Betänkande den 16 October 1810 blifvit i ämnet upplyst, funnit några oöfvervinneliga svårigheter vid en sådan Itäntepersedlarnes reduetion icke förekomma, men likväl ansett någon förändring härutinnan icke böra äga rum, förr än genom upprättadt Förslag blifvit ådagalagdt, att vid uträkning af både de gamla och blifvande RänlePersedlarnes värde efter Mai kegångspris för 10 år, någon skillnad i skattens belopp ej uppstod. Jemlikt R. Sttrs i följd häraf gjorde underd. anhållan, har K. M:t i JVåder anbefallt K.