Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stundom uppstå visserligen frågor, som a priori söndra uti partier, men dessas skärpa blifver sällan i begynnelsen fullt utpräglad, och om nämnden göres talrik, torde den, åtminstone till någon del, undgå deras inflytande. Mig förefaller, att genom en sådan nämnd tvistefrågor billigare och bättre skulle lösas, än genom den sammanräkning förslaget stadgar. Jag har nu afslutat granskningen af förslaget. Jag gillar dess hufvudgrunder, men har anmärkningar så väl emot dessas tillämpning som emot särskilda stadganden, hvarjemte jag anser att landstingen ännu icke vunnit den mognad, som kan fullt rättfärdiga ett förtroende till deras val. Jag skulle således önskat en omarbetning och ett uppskof. Innan jag dock i denna riglning lägger min röst, måste jag eftersinna, å ena sidan, huruvida grundadt hopp finnes, att de förbättringar jag afser skola vinnas, och å den andra, om icke ett uppskof kan medföra följder, äfventyrligare än de fördelar det skulle bereda. Jag skyndar alt förklara, att jag ibland dessa ingalunda tänkt mig någon revolutionär oro, ty, utan oförlåtlig svaghet hos styrelsen, är en sådan exempellös, der ostörd frihet och materielt välbefinnande herska; men nekas kan svårligen, att frågan om en representationsförändring blifvit bragt på den punkt, att den icke mer kan hvila, och att intill afgörandels stund en stegrad spänning skall beherska sinnena. Denna sinnesstämning ger föga hopp om den lugna solring, som måste föregå och grundlägga hvarje förbättring. Gammal erfarenhet har lärt mig, att i denna fråga åsigterna äro så delade, så — om jag får begagna detta ord — individualiserade, att äfven under lugna tider öfverenskommelse är nära omöjlig att tillvägabringa. Huru mycket svårare blifver den icke då, när stridsfanorna äro uthängda, och då man nära nog såsom elt nederlag skulle anse, om den minsta flik af denna fana emot en annan utbyttes. Jag tror visserligen icke, att det nu framlagda förslaget fullt uppbäres af en majoritet inom nationen, ty den tystnad, som vid kringlöpande reformmöten herrska!, synes mig antyda, att flertalet icke med alla dess bestämmanden är förtroget.
Vill någon tilltala Karta-sigillata-försäljningsmän för af dem begångue fel i och lör denna befattning, anmäle sådant tillika hos den myndighet, som Försäljningsmannen förordnat. § 14. Ansvar för öfverträdelse af denna Förfällning. l:o Nid de tillfällen, då Embetsman eller enskilde personer ega ratt att till Embetsverk, Domare eller Embetsman insända förseglade handlingar, som med stämpladt papper böra vara försedda, åligger det insändaren att, på säll 11 § 3 mom. stadgar, sådant fullgöra vid ansvar af böter, motsvarande tjugufem procent af det felande eller undanhållna karle-beloppet, dock ej under 5 R:dr, samt skyldighet alt ersätta hvad som brister i karteringen. 2:o Domare, Embetsoch Tjenstemän i Kollegier eller andre verk, Landtmätare, Notarii Publici, likasom hvar och en annan, hvilken vid handlingars emottagande och utfärdande i och för tjenstebefattning, antingen underlåter att tillse, det de ingifne handlingarne äro rikligt karterade, eller att de för öfrigt derom gifne föreskrifter äro iaktlagne, eller utlemna:- sådane handlingar okarterade, sorn karteras böra, eller deni med för ringa karta förser, eller ock eftersätter den honom, genom denna Författning, i allmänhet eller isynnerhet uppdragna tillsyn, vare för hvarje gång han, i följd af åtal, blifvit till förbrytelsen förvunnen, förfallen lill böter, motsvarande femtio procent af det undanhållna karte-beloppet, dock ej under 10 R:dr, och ersätte dessutom den Kongl. Maj:t och Kronan tillskyndade förlust. 3:o Vederbörande Presterskap åligger del äfven, vid ansvar af ersätlnings-skyldighet samt böter lill ett belopp af 10 R:dr, att tillse, det stämplade pappers-beloppet svarar emot samtliga lysnings-sedlarnes fastställda karterings-belopp. 4:o Allt underslef med stämpladt papper eller vid stämpling deraf, uppbärande af högre betalning, än utsatt är, förfalskning eller annan grof förbrytelse åtalas vid laga Domstol och straffas efter allmän lag. 5:o
Vore det åter förhållan - Den 4 Juni. >15 det, att detta tackjern kunde förädlas inom landet, så funnes anledning till det förklarande att, efter det importen af utländskt tackjern är tullfri, det, som exporteras, äfven borde vara det; men då man vet, att man gynnar tackjernstillverkaren genom att nedsätta export-tullen å hans vara, men att man ej gagnar stångjernsti 11 verkaren genom den importfrihet, man beviljar för utländskt tackjern, får jag bekänna att jag icke kan fatta, att någon fördel för staten upkommer derigenom att man handlar så, som Utskit föreslagit, utan tvertom åstadkommer en skada, som ingalunda är godtgjord dermed att man befriar stångjernsverken från den i sjelfva verket ganska ringa hammarskatten. Huru jag betraktar saken, kan jag icke finna någon rättvisa i Utskris förslag, hvarföre jag anhåller om bifall till den af Gr. Mörner gjorda framställningen. Gr. Mörner: Det har blifvit anmärkt, att man med lika mycken fördel skulle kunna försälja tackjern som stångjern. För den som är något hemmastadd med beskaffenheten af dessa särskilda tillverkningar, torde dock saken ej förefalla alldeles så enkel. Skulle tackjernstillverkningen ökas till den grad, att man genom export af större qvantiteter skulle ersätta skilnaden i värde emellan tackjern och stångjern, måste skogarne i bergslagerna så hardt anlitas, att fara kunde upstå att de blefvo förstörda. Inträffar åter detta och man således kommer derhän att man ej eller kan tillverka tackjern i Sverige, så blir nästa steg att söka ställa så till att våra malmer må finna afsättning å utrikes ort och blifva der förädlade. De personer, som under hittills varande förhållanden föranledts att i de orter, der tnckjerustiilverkning ej bedrifvits, anlägga stångjernsbruk, skola sannolikt, så vida tullfri utförsel af tackjern medgifves, framdeles finna sig nödsakade att nedlägga sina verk.
Ehuru jag icke fullt noggrannt kunnat följa Hr Rrakels anförande i dess anmärkningar emot den K. Proposm angående sjöförsvarets tillstånd och behof, tror jag mig dock hafva hört tillräckligt för att finna mig berättigad att yttra några ord i frågan. Om jag rätt fattat Hr Brakel, har han nu rustat sig för att icke blott sönderrifva Gr. von Plåtens, af K. M:l godkända, förslag, utan för att derjemte återföra oss till det gamla systemet, som genom.K. M:ts Nåd. Propos. blifvit kastadt öfver bord. Deii 8 November. Jag vet väl, att Hr Brakel icke i delta afseende står ensam, men jag tvekar dock icke att säga, att jag mera högaktar dessa Herrars välmening än deras omdömesförmåga. För Flottan vore ingenting olyckligare, än om den skulle hejdas i sin föreslagna utveckling och om den återfördes i det gamla systemet, som, likt en blytung mara, om icke. förqväft, dock motverkat all tillförsigt till vapnet. Det är motbjudande att vidröra detta ämne, personliga känslor måhända såras; men må ansvaret drabba den, som föranledt dem. När motståndarne hafva för afsigt att åter kasta oss in i det gamla systemet, är det min pligt att utan konsideration framhålla detta system i dess osminkade nakenhet. Andan i detsamma har varit att mera afse qvantiteten än qvaliteten. Till följd häraf har man hufvudsakligen fikat efter att vidmakthålla största möjliga lärtygsmateriel, äfven med uppoffring af den tidsenliga dugligheten; och man har med förnäm likgiltighet tillbakavisat personalens billiga fordringar på och ovilkorliga behof af ökad sjö-tjenstgöTing. Resultatet har blifvit: en illa vårdad flotta, som var för stor, för att landets förmåga skulle kunna hålla den i stridbart skick, som suckat och våndats, som varit missbelåten och misskänd och som slutligen blef en förslappad samhällskropp. Fartygen voro många, men få voro stridbara.
Bancooch I.agUtsk:ns betänk. N:o 7 blef derefter af • R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:ns den 17 sisth Febr. på bordet lagda ytterligare betänk. JN;o 3i , ang:de lagstiftningen 0111 fattigvården i Riket. Den i Mars. 21 Hr von H o li enil ansen, Michael Silvius: Jag får anhålla, alt delta bcliink. matie fa hvila på bordel lills cornmunal-lagen blifvit af R. o. Ad. pröfvad. Gr. Taube, Gust. Joli., förenade sig med Hr von Hohenhausen. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att det nu föredragna betänk. N:o 3i komme att ytterligare hvila på bordel. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hr von Hohenhausen gjorde i sin framställning ett tillägg, hvilket jag vill biträda, nemi. alt detta betänk, ej mätte företagas förr än R. o. Ad. förut pröfvat frågan om corumunal-lagen. Della betänk. är visserligen för andra gången bord lagd t och bör således komma i ordningen förut. Men mahanda vore det skäl, alt R. o. Ad. beslutade, att betänk, om fattigvården uppfördes på listan näst efter det örn communal-lagen. Hr von Hohenhausen: I denna sednare af Hr von Hartmansdorff gjorda framställning får jag så mycket mera förena mig, som jag är öfvertygad derom, att R. o. Ad. skall finna det vara ganska lämpligt att afhandla dessa begge lagförslag, det ena efter det andra, emedan de stå i högst nära sammanhang med hvarandra. Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af den nu väckta frågan, att betänk. ang:de lagstiftningen för fattigvården i Riket skulle på föredraga.listan flyttas näst efter förslaget till författning rör:de sockenstämmor och communalstyrelse, uppmärksamheten deruppå, att Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskins betänk.
Enl. mitt förmenande borde tackjernstillverkaren ega rättighet att fordra att, när han icke är skyddad genom import tull, han icke skulle vara plågad genom export-tull. Denna näring är efter mitt omdöme för oss lika naturlig på vissa orter som stångjernsnäringen på andra, och jag vet icke hvarföre den skall vara mindre omhuldad än den sednare. Emellertid och då stångjernstillverkaren hyser farhåga för ett alltför brådstörtadt borttagande af all export tull å tackjern, och denna reform kan ske gradvis, vill jag inskränka mig till att anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Fåhraeus: Jag anser visserligen ej omöjligt, att i detta ämne opinionerne inom landet framdeles kunna utveckla sig derhän, att Hr Frih. Raab då kan få sin önskan upfylld Men f. n. tror jag det vara betänkligt att gå längre än Utsk:t gjort, då det föreslagit utförseltullens nedsättning till hälften. Detta förslag, hvilket äfven har sin grund i R. Stms vilkorligt fattade beslut i afs:de på hammarskatten, tillstyrker jag således R. o. Ad. att bifalla. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Vid sista riksdagen gjorde K. M. framställning till R. St:r om borttagande af hammarskatten helt och hållet och af tackjernstionden för sådan jerntillverkning utom bergslag; men R. St:r funnos då icke benägna att härtill lemna bifall. Mig synes likväl att till grund för den då gjorda framställningen låg en riktig princip. Det var nemi. meningen att genom den lindring, som skulle beredas den inhemska industrien, sätta densamma bättre i tillfälle att vid den förestående förändringen i tull-lagstiftningen kunna uthärda täflan med tillverkningen i andra länder. Nu deremot tyckes hufvudsyftet med Utak:ts förslag vara att bereda köpare från främmande länder Den 4 Juni. 93 tillfälle att för godt pris komma åt den Svenska rudimaterien och att söka vinna den inhemska fabrikantens bifall härtill genom att erbjuda honom lockelsen af förminskad skatt. Detta sätt att gå utländska varutillverkares intresse till mötes kan jag för min del ingalunda gilla. Jag tror det rättaste vara att först söka bereda den inhemska fabrikanten alla de fördelar, som
— N:o 44- ' anledning af återremiss af N:o 34. XVI. B. 327. XVII. A. 72. — N:o 45- i anledning af återremiss af N:o 29. XVII. — N:o 46. i anledning af Ridderskapets och Adelns återremiss af N:o 36. XVII. — JN:o 47* nied förslag till sammanjemnkning af lii k sS tå li dens beslut i fråga om verkställigheten af Rikets HöglofJ. Ständers beslut, att Sporllerne inom Kongl. Majus Canzli hädanefter skola utgå till Kronan såsom Chartae-Sigillataeafgift. XVIII. B. 32. — N:o 4g. i anledning af RiksStåndens olika beslut angående Stora SjöTullsBevillningen. XVIII. — IN:o 5o. i anledning af återremiss af ISr:o 3g. XVIII. B. 116. A. 271. XIX. E. 215. — N:o 5i. i anledning af återremiss af N:o 38. XIX. BevillningsUtskottets Mernorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 52. i anledning af erhållen återremiss i vissa delar af Memorialet N:o 4g 111 t'd förslag till sannnanjemnkning af RiksStåndens olika beslut, angående Stora SjöTullsBevillningen. XVIII. •— Nro 53. i anledning af RiksStåndens olika beslut angående föreslagne förändringar i 3:dje och 4;de Artiklarne af BevillningsFörordningen. XIX. 13. 3o6. A. 318. XX. 13. 55g. A. 58.. XXII. E. .06. — Nro 54- angående minskning i Utskottets Canzli-personal och Vaktbetjening. XX. 13. 218. A. 254.
Jag tror det ej, utom det att jag stödjer mig vid den af alla jurister intill denna stund, Hr Printzensköld ensam undantagen, erkända grundsats, att när man vill tillvita en annan någonting, så måste man bevisa sitt påstående, och det är ej den anklagades skyldighet alt bevisa sin oskuld. Denna grundsats är följd i Sveriges lag, och jag erkänner ej någon annan lag. Allt sedan eldjernochvaltenprofven aflades, känner jag ej något sätt för den anklagade alt åstadkomma en nöjaktig bevisning, då edgång honom vägras. Jag önskar att förkorta discussioneu, och begär derföre vördsamt ett utbyte af stadgandet i 4 §:n 1 sa delllia § kommer att utgå, och den af Hr Gyllensköld i hans reserva - Den iG Januari e. ra. servation fiamställda § i stället anlagas, likväl med följande förändring. Den af Hr Gyllensköld föreslagna redaelionen lyder sålunda: ”För fordran, som i gäldenärs concnrs bevakad blifvit, må ej bysätlning kunna honom sedan åläggas, der borgenär ej visar skälig anledning, det gäldenär undandöljer tillgång, som efter concursen honom tillfallit och lill guids betalning gå bör: visar borgenär sådan skälig anledning; pröfve då Konungens Bef:h:de, om bysätlning ä griIdenären beviljas må.” Det är den sista meningen jag anhåller måtte förändras, och i stället för orden: ”pröfve då Konungens Bef:h:de om bysältning å gäldenären beviljas må,” begär jag ali följande ord mätte införas, nemi.: b ä nvise då Konungens Bef:h:de frågan lill laga domstol, som deröfver äger att sig utlåta. Frih. Cederström: För min del skulle jag vilja påslå, att den 4 §'n snarare är ett beneficium för fordringsägaren, än den är till hans nachdel.
N.o 3o. 11 Sättningen för ofvannämnda fordringar, icke bestämdt hafva uttryckt, att berörda Hem-, juan och Lägenheter härtill borde användas; och Rikets Ständer, i en annan underdånig Skrifvelse vid samma Riksdag, begärt, att med dessa Hemman de åtgärder, som för öfriga lediga Krono-Lägenbeter blifvit föreskrifna, måtte vidtagas, hvilket synes hafva afseende på Hemmanens utarrendering för Kronans räkning, och således icke står tillsammans med hvad Rikets Ständer i förstnämnda Skrifvelse, rörande Hemmanens an-» vändbarhet till det ifrågavarande behofvet, 1 underdånighet yttrat; ty, och då, i frågan om ett sådant Hemmanens användande med Författningarna instämde, olika meningar blifvit yttrade, har Kongl. Magt icke velat häröfver besluta, utan öfverlemnar nu, i sammanhang med frågan om den öfriga Ädelfors Egendomars disposition, till Rikets Ständers vidare yttrande , genom deras Stats-Utskott, huruvida införsel i de, af Sö-, kand er ne begärda ofvannämnda Hemman och Lägenheter må, till ersättning för deras Skati terättsrfordringar, dem meddelas; och lära, i händelse Rikets Ständer icke skulle finna berörda Hemman och Lägenheter i förenämnda ändamål böra upplåtas, desamma då på lika sätt och under enahanda vilkor, som de,ofvanupptagna, böra försäljas. Emellertid äro nu dessa Hemman och Lägenheter, på sätt, 12 Kongl. Majds Nådiga Propås, jy.-o Jo. enligt hvad ofvan omförmäldt är, rörande Pauliströms Bruk med dertill börande Hemman, blifvit förordnadt, till förre Innehafvarens Sub-arrendatorer, emot de af dem utgjorda arrenden och utskylder, uppgående sammanlagda till q66 R:dr 38 sk. Banco, 47 Tunnor i8* Kappar Råg, 46 Tunnor 8 Kappar Korn, io Tunnor Blandsäd och i Lft.
13vnrken de, som strgfvade for, eller de s o ~ n strkfvade mot rorelsen, kunde i forstone fullt uppfatta frhgans vidd. Ingendera inslg klnrt, att den eftertddda eller afskyddn forfindringen var oundviklig, var en nodvandig foljd af 4ndrade sociala forhgllanden. ~ndustrieu och maskinarbetet berofrade kvinnorna i hemrnet det ena verksnmhetsf&amp;et efter det andra, i synnerhet handarbetet '! '). Sysselsiittning inom hus fanns slutligen som regel endast for rnatm6drar och tjanarinnor. Dareinot oppnades andra banor, andra verksamhetsomrAden, d8r den kvinliga arbetskraften lifligt e f t e r f r ~ ~ a d e s Kvin-. noma behofdes pL filbrilren och kontoret, vid kassapnlpeten och skrifbordet, vid telefonen och telegrafen, i handelsboden, i smAbarnsslrolan, i folkskolan, pB seminariet, p i gymnastilren, p i posten och for en mangd anclra befattningar. Om kvinnan behijfde arbetet, s+ hade arbetet i lika h8g grad behof nf lrvinnan. Det blef i mlnga *) I S. 8. Andrhes skrift ~Industrien och ICviunofrBgan~ Sir detta forhlllande p l ett grnndligt sBtt afhandladt. ' (Se Verdandis srnlslzrifter haft. fall onodigt att teoretiskt fiirfilkta reformer, s o n gingo af sig sjdfva sfisom gifna foljder a£ ett ngtt samli5illsskick och hvilkn utan allt teoretiserande och trots allt kortsynt motsthd skulle blihit satta i verket. Kvinnorna behofdes allt mindre i hemmet men SA mycket mera pb annat hill, d8r deras ztrbete ocksB betalade sig biittre. Foljaktligen d s t e d n g a bland dem soka sitt uppehiille ntanfiir D hemmets stilln vilrld D.
Det är i kraft af denna rättighet och tillika måhända till följd af någon skyldighet å min sida, att tillkännagifva de åsigter jag hyser uti en så stor och vigtig principfråga, som den nu ifrågavar., som jag nu går att af R. o. Ad. utbedja mig några ögonblicks uppmärksamhet. Const.Utsk. har uti 106 och 107 §§ Reg.F. sig föreskrifvet livad sorn, detsamma åligger; men samma Utsk. har det oaktadt, på sätt en värd talare anmärkt, derutöfver utsträckt sin verksamhet. Jag har inom detta Utsk. frågat, hvem gifver eder rätt att kasta ut omdömen, hvilka icke grunda sig på någon § i grundlagen, och hvilka såsom _sädane mäste vara för R. St. likgilllige och utan allt värde? Ar detta förfarande af en delegation af R. St. ej att lättsinnigt missbruka den makt, som samma Ständer lagt i dess händer? På dessa frågor har jag fått det svar, att det vid en eller annan riksdag förut händt, att Utsk. tagit sig makt att för R. St. gifva tillkänna, hvad det hvarken efter den 106 § eller efter den 107 § kunnat anmäla, men som dock Utsk. ansett hafva varit af beskaffenhet, att icke hafva bort med stillatigande förbigås. Jag vill icke neka, att ett sådant sätt att gå till väga låter möjligen tänka sig; men dä måste äfven de omdömen som fällas, hvila på en riklig grund, samt hafva lill föremål stora och vigtiga saker. Om nu deremot desamma äro oriktiga samt dessutom endast angå småsaker, hvad skall man väl då säga om dem? Jag är skyldig R. o. Ad. en bekännelse, lag har deltagit i en af de anmärkmr, som inom Utsk. äro gjorde, men detta mitt deltagande har icke ledi derhän, att jag tillerkänt mig äga någon rättighet alt anmäla detsamma för R. St., alldenstund naturen af 106 § är sådan, att den förutsätter ett bestämdt förhållande, för hvilken händelse äter en kedja af mål måste uppkomma.
Jag vill dock till prot. förklara, att jag tillhör dem, som tro, att fastighetsinteckningarnas utbyte mot statsobligationer är en anstalt, som icke af behofvet påkallas, men att jag icke motsätter mig den, emedan jag har mig särskildt bekant, att de öfriga frenne RiksSt. antagit Utskls förslag i denna del, och jag således förmodar, att R o. A:ds beslut ej kommer att hafva någon påföljd. Jag tror också, att de här ifrågavar. statsobligationerna innefatta en fråga, hvaröfver StatsUtsk. bort börås. Men såsom jag redan nämnt, vill jag icke motsätta mig förslaget och anhåller blott att nu få uppläsa en redaction, sorn skiljer sig från Hr v. Troils endast genom en omflyttning af första och andra momtn. Den lyder så: B a n c o s t y r e lse n berättigas, då Bankens säkerhet det fordrar: att, i utbyte emot Bankens ägande intecknade fordringar med 4 proc. ränta, af R. St:s Riksg.- cont. erhålla ett motsvarande belopp af Riksg.- cont:s ouppsägbara obligationer, äfven löpande med 4 proc. ränta; att försälja, till större eller mindre belopp, Bankens inne håfvan de statsobligationer; att upptaga lån mot räntebärande obligationer, ställda på viss tid eller uppsägning; att, derest sådant emot förmodan af behof påkallas, minska eller indraga Bankens lånerörelse. Jag anhåller om Hr Gr:s och Landtmrs propos. å denna redaction och afstyrker således Frih. Boyes föreslagna tillägg i 3:dje mom. Hr Rosenblad: Så vida Gr. Cronhjelm med de statsobligationer, hvaröfver lian ansett StatsUtsk. böra böras, menat Bankens redan ägande obligationer på 4>400;000 r:dr, får jag säga, att öfver användandet deraf StatsUtsk. ingalunda behöft höras, enär Banken enligt myntbestämningslägen och sista riksdags myntbestämningsbeslut, redan kommit i full besittning deraf såsom en grundfond, hvarmed StatsUtsk. icke vidare har något att skaffa; men om åter Gr.
Bibliothekariens, och den för desse sednare föreslagna lön, 5,000 R:dr R:m(, sålunda jemväl torde böra för Riks-antiqvarien föreslås, tillstyrker jag uuderdånigst, att Eders Kongl. Mejel täcktes hos Rikets Ständer göra Nådig framställning om anvisande ej mindre på ordinarie stat af dels ett från 3,000 till 5,000 R:dr förhöjdl anslag för ökande af Akademiens samlingar, dels 5,000 R:dr till lön åt Riks-antiqvarien i hans egenskap jemväl af Akademiens Sekreterare^ och Garde des Medailles, af hvilket sistnämnde belopp, efter afdrag af nuvarande lönen, 2,479 R:dr 50 öre, endast 2,520 R:dr 50 öre utgör nytt anslag, dels ock 3,050 R:dr att af Eders Kongl. Maj:t, efter Akademiens förslag, disponeras, 2,500 R:dr till biträden ät Riks-antiqvarien vid samlingarnes vårdande m. m., samt 550 R:dr till vaktbeljening; än äfven för en gäng af 3,000 R:dr lill fortsatt inredning af Historiska Museum och Myntkabinettet, samt 6,000 R:dr, allt Riksmynt, för utgifvande af ofvanomförmälda tvänne vetenskapliga arbeten. 54 Bil. M 7 till Kongl. Maj:Is Nåd.
Uti en till Utskottet från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion, har Nils Insulin yrkat, att Bevillningen för storbåtar matte alldeles upphöra, och denna afgift till hälften nedsättas å Galeaser; hvarjemte Herr Prosten Hylander, uti dess till Stats-Utskottet remitterade motion om lån af Statsmedlen för fiskeri-idkarne inom Bohuslänska skärgården, tillika föreslagit, att fiskefartygen varda befriade från läst-afgift, samt att någon lindring i Bevillningen måtte förunnas de för närvarande, relativt, allt för högt beskattade skärgårdens invånare; hvilken motion, i hvad den rörer Läst-afgiften och lindring i Bevillningen, Stats-Utskottet öfverlemnat till Bevillnings-Utskottets handläggning. Då Insulin sjelf medgifvit, att, med de af honom ifrågasatte farkoster, befraktas af egarne icke blott deras egna utan äfven andras landtmanna-producter, och, hvad ej mindre dessa farkoster, än ofvannämnde fiske-fartyg i öfrigt vidkommer, kändt vore, att dermed en förmonlig rörelse i allmänhet bedrifves, samt enär dessutom, i afseende på den sökta lindringen för Bohuslänska skärgårdens invånare, Herr Prosten Hylander, som upplyst, att, af de på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning anställde undersökningar om fiskeri-handteringcns tillstånd, ett gynnande resultat vore att hoppas, hvarken uppgifvit sättet för godonjutande af en sådan lindring, eller hvaruti densamma egentligen skulle bestå; så föranlåtes Utskottet afstyrka bifall till hvad af bemäide Motionairer i förenämnde hänseende blifvit föreslaget, pag. g, io, ii, 12, (3 och 14. Från Vällofl. Borgare-Ståndet äro till Utskottet remitterade nedannämnde motioner, nemligen: af Herr S. J. Wijkmanom upphäfvande af den uti nu gällande Bevilluings-Förordning föreskrifne classification, så vidt den har inflytande på Borgares taxering; af Herr C. U.