Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar anslagen till elementarläroverken, är det visserligen sannt, hvad Hr v. Hartmansdorff anmärkt, att det icke är nyttigt att ställa hela lärarepersonalen på constitutorialer; men då här hufvudsakligen icke är fråga om tillsättande af nya lärare, utan om tillökning i de redan befintligas aflöning för att kunna med skäl af dem fordra mera ansträngning, skulle i ganska få delar constitutorialer komma i fråga, och sålunda den beviljade lönetillökningen blifva det hufvudsakligen osäkra för framtiden, tilldess den allmänna regleringen af elementarläroverken hinner för sig gå. Hvad angår den nya elementarskolan, anser jag den vara ganska nyttig. Jag för min del finner mig visserligen öfvertygad om den nya methodens företräde genom ämnesläsning och fri flyttning utaf de resultater, som deraf visat sig vid Carlberg; men många finnas, som ännu tvifla i dessa afseenden, och för dessa är det vigtigt att se ej allenast methodens användbarhet äfven för yngre barn, utan jemväl i skolorutan contubernium, emedan man mycket satt i fråga, om resultaterna vid Krigsacademien icke vinna sitt hufvudsakligaste stöd af gossarnas sammanboende under tillsyn hela dygnet om. Det torde sålunda vara nödigt att afvakta nya elementarskolans resultat, innan man uppför de nya anslagen för sådan undervisning på ordinarie stat. Jag glömde, då jag sist yttrade mig, att yrka den tillökning i anslaget för Professor Ling, som af åtskilliga blifvit begärd. Väl bekant med den utmärkte mannens allmänt värderade förtjenst, kan jag icke annat än understödja förslagen att för densamma påkalla en skälig uppmärksamhet och uppmuntran; hvadan jag jemväl i denna del af Utsk:s utlåt, yrkar återremiss. Frih. Ehrenborgh: Jag skall endast i största korthet yttra mig i ett ämne, som redan synes vara nog vidlyftigt afhandladt; men jag tror mig böra upplysa Hr v. Hartmansdorff, att min mening icke är, att
— N:o 60. i fråga om ändring utaf den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggningsmethod: V. 427. — N:o 61. förordnanden för Ledamöterna uti Tryckfrihets-Komitén: V. 427. *— N:o 62. i anledning af motion om förändring i uppbördssättet af indelta räntor, anslagna till militära tjenstemän: VI. 37. — N:o 63- i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till stadga angående Högsta Domstolens tjenstgöring på 2:ne afdelaingar: VI. 37. .— N:o 64- angående fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel: VI. 555; VII. 5. — N:o 65- rörande postbevillningen och dermed sammanhängande ämnen: VII. 29. — N:o 66. angående skatt för hundar: VII. 29. — N:o 67. om befrielse för åtskilliga stapelstäder att hålla ständigt upplag af salt: VII. 29; VIII. 118, 167. — N:o 68. angående folkskoleafgiftens utgörande: se N:o 140. — N:o 69. angående nya predikotexter m. m.: VII. 142. — N:o 70. i anledning af Kongl. Majits Någiga Proposition om förslag till Förordningar, angående dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare och deras religionsöfning: VII. 170, — N:o 71. angående rotehållares för Båtsmän skyldighet att inställa sig vid General-mönstring: VII. 226- — N:o 72. angående sockneprests befrielse från skyldigheten att åtfölja dödsffingar till afrättsplatsen: VII. 226. — N:o 73 om upphäfvande af straffarterna prygel och dagg: VII. 226. — N:o 74. angående ändring i sättet att expediera den så kallade kyi ko-posten: VII.
En dag råkade jag läsa i tidningen om en stor vexelförfalskning af en bekant civil embetsman. Jag fick därpå veta, att min obestämbare varit kompanjon till förfalskarens bror och att han hette Stråman; och så upplystes jag, att merbemälte Stråman förr idkat rörelse med lånbibliotek; men att han nu var polisreferent i PARIA. 114 en stor tidning. Hur kunde jag nu få något sammanhang mellan förfalskning, polis och den obestämbares ovanliga sätt att uppträda? Det vet jag inte, men när jag frågade en vän om Stråman var straffad, svarade han hvarken ja eller nej han visste det inte! (Paus.) HERR Y. Nåå? Var han straffad? HERR X. Nej. Han var ostraffad! (Paus.) HERR Y. Det var därför, menar du, som han hade en sådan dragning till polisens närhet, och var så rädd att stöta sig med menniskor? HERR X. Ja! HERR Y. Blef du bekant med honom sen? HERR X. Nej, jag ville inte. (Paus.) HERR Y. Skulle du ha gjort bekantskap med honom om han varit straffad? HERR X. Ja, gärna! PARIA. 115 HERR Y. (reser sig och går några slag på golfvet). HERR X. Sitt stilla! Hvarför kan du inte sitta stilla! HERR Y. Hvar har du fått denna fria syn på menskliga förhållanden? Är du kristen? HERR X. Nej, det kan du väl höra! HERR Y. (min). HERR X. Den kristne fordrar förlåtelse, men jag fordrar straff för jämviktens återställande eller hvad du vill kalla det för! Och du, som har suttit inne, borde väl känna det. HERR Y. (stannar orörlig, betraktande herr X., först med vilda, hatfulla blickar, sedan med häpnad och beundran). Hur kan du veta det? HERR X. Jag kan ju se det! HERR Y. Hur? Hur kan du se det? HERR X. Jag har lärt mig! Det är en konst det med, som så många andra! Men nu ska vi inte tala om den saken! PARIA. 116 doppar pennan och räcker åt herr Y.) (Ser på sitt ur, lägger fram ett papper för underskrifning,
N:o 35, med uttryckande, såsom sin anmärka., af den gemensamma tanke, att Utsk. bör inkomma med ett jemnkningsbetänk., grundad! på ifrågavar. förslag, betviflar jag icke, att, derest detsamma äfven skulle af-de öfriga RiksStm nu blifva godkändt till grundlagsenlig behandling, Ständerna vid nästa riksdag, efter förloppet af den tid, som intilldess kommer att förflyta, jemväl skola förena sig om dess antagande. Det är egentligen för att åtminstone kunna vinna någon positiv förbättring i 344 Den ii October e. m. vårt representationsskick, som jag skänker min röst till ett förslag, hvilket visserligen har sina fel, men som kan förbereda ölvergången till ett ändamålsenligare representationssätt än det närvar. Jag tror äfven, att genom detta förslags antagande en utväg skall vara beredd att inom Ståuden inkalla de orepresenterade medborgare, som för närvar, finnas utom desamma. Jag hyser nemi. den förhoppning, att dessa orepresenterade medborgare utan svårighet skola sedermera vinna inträde inom Representationen; men jag delar icke en talares åsigt, att dessa medborgare, såsom deltagande uti Representationens förhandlingar, icke skola komma att utöfva något väsendtligt inflytande på resultaten af våra riksdagar. Vi hafva haft en motsatt erfarenhet under loppet af denna riksdag. De få personer, som nu för första gången blifvit berättigade till inträde i BorgareSt., hafva gifvit en särdeles vigt åt detta Stånds öfverläggningar, och samma vigt måste alltid blifva en följd af personers inrymmande i Representationen, hvilka icke dit inkommit på grund af bördens tillfälliga rätt eller i följd af en ensidig skråanda, utan på grund af ett fritt folks fria val. Jag anhåller om propos. på Gr. Frölichs förslag till gemensam tanke i förevar..fråga. Hr Hjerta, Lars Joh.: Då 2tne talare här åberopat 84 § Reg.F. såsom hinder för R. o. Ad. att kunna få discutera öfver grundsatsen af allm. valen, torde det vara nödigt att först i korthet säga några ord till besvarande af denna invändning.
I st. 20 öre;» af Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län (N:o 453), som yrkat, »att tullafgiften på läkter, sparrar, pit-props och så kallade staketstolpar måtte bestämmas till Femtio öre per stycke, utan afseende på längd eller bearbetning.» Hvad sålunda i afseende pä de ännu qvarvarande tullsatserna vid varors utförsel förekommit har Utskottet öfvervägt, och dervid funnit frågan i hvad mån dessa utförselsafgifter böra fortfara eller icke väsendtligen bero derpå, dels om den inkomst sagde tull nu inbringar må vara för Statsverket oumbärlig, — dels om afgiftsbestämmelserna kunna anses ega den betydelse vid blifvande underhandlingar om en handelsoch sjöfartstraktat med Frankrike, att af sådan anledning någon ändring nu ej bör göras, — samt dels om den fördel för jordbruket, jemte pappers-, jernoch koppartillverkningen, samt det skydd mot afverkning af ungskog, dessa tullsatser må innebära, kunna uppväga den förlust samt de hinder och olägenheter af flera slag, som från deras fortfarande äro oskiljaktiga. Den inkomst för Staten, som af utförseltullen härflutit, är visserligen icke obetydlig, men då tullinkomsterna pä det hela år 1861 uppgingo till 15,354,076 R:dr, och bestiga sig äfven för det sistförflutna af mindre gynnsamma konjunkturer åtföljda året 1862 till omkring 14,300,000 R:dr, samt Kongl. Maj:t för nästa statsregleringsperiod icke ansett tullintraden behöfva beräknas till mera än 14,000,000 R:dr om året; så enär den frihet från all tull, Utskottet redan föreslagit för en de! varors införsel, icke, på sätt ofvan är näinndt, skulle verka större minskning än 9,861 R:dr, samt de tullnedsättningar, som å en del andra artiklar blifvit tillstyrkta, äfven om de ledde till en motsvarande nedsättning i inkomster, icke, så vidt de kunnat beräknas, skulle minska dessa med mera än 112,077
Ridderstapets och Adelns egit wisa ompröfwande, huru en Person bör behandlas, som, nar honom lemnäs - Dm 2 Mars. 69 nas tilfälle at återtaga et förhastadt uttryck, likival med wett och wilja fortfar i sir förolämpande. Herr von 8cbultrenkleim, Daviel. Jag wördar Herr Grefwens och Landtmarstalkens priswärda bemödande at befrämja sämja och lugn inom Riddarhuset; men beklageligen har det hoppet flagit felt, at Herr 6zälen8vaan skulle sjelf med wilja återtaga sit Memorial eller förklara sin i förförmiddags gjorda motion förhastad. Twärtom har han nu genom et ytterligare Diäkamon sökt förevara sit obetänkta påstående. Om någon wagar qwälja en Kämnärseller Härads-Rätts Utflag, sa gar densamma ej onäpst derifrån. Huru mycket mera obehörigt och djerft är det icke at wäga klandra et samtelige Riksens Ständers Högtidliga beslut. Det wal, som fuilmyndige LloÄorer förrättat til en chiscitise-Ombudsman, är aldeles lika gällande som om detsamma m plenis stedt; och är uromdeh walet af alla Riks-Standen bekräftadt. At oförsynt wilja ytterligare göra inwändningar och klander emot et sä lagligt wal, ar wisserligen ohemult och straffbart; men hnru bestraffitingen blifwa borde, förekomma olika meningar. Wid fordna Riksmöten hafwa sädana Ledamöter, som wazat göra kropositiooor emot widtagne bestut, manligen blifwit af wederbörande Ständ utvoterade; men som hwarken wär nu beswurne Regeringsform eller Riksdags-Ordningen lil en sädan sjelfwillig utvotering föranleder, och om äswen en gammal praxis härwid kunde medföra nägon autorisalion, sä anser jag dock et sädant företag i framtiden för wädligt.
Preste-Ständet af Riks-Arkivarien Nordström, som anfört: att frågan om målsmanskap för omyndiga samt vård om deras egendom och rätt, hvilken fråga i våra gamla Stadsoch Lands-lagar ej ännu erhållit någon egentlig utveckling, först ernått en sådan i sednare hälften af I7:de seklet, då Kongl. Förordningen om inrättande af en Förmyndare-Kammare i Stockholm den 27 April 16 67 meddelades och derefter den 17 Mars 1669 den allmänna Förmyndare-Ordningen utkom. De åligganden, som tillhörde nämnde Förmyndare-Kammare, innefattade dels omedelbara åtgärder, dels tillsyn öfver de särskilde förmyndarnes förvaltning. Till den förra kategorien hörde: att med ledning af dödslistor, som för hvarje vecka af Presterskapet borde insändas, låta verkställa bouppteckning och värdering i alla till borgerskapet och under den borgerliga jurisdiktionen hörande sterbhus, utreda sterbhusets gäld och tillgångar, ombesörja ordentligt arfskifte, samt tillse att enkling eller enka icke inginge nytt gifte innan afvittring egt rum, att frånvarande arfvingars arfslotter behörigen förvarades, och att barn utan vård, som saknade egna medel till uppfostran och underhåll, efter omständigheterna blefve intagna antingen i handtverksskrån eller ock, om de ännu vore i späd Bih. lill R. St. Brot. 1836 $ 1SS7. 8 Sami. i6 Häfl. 1 ‘2 Allmänna Besvärsor/i Ekonomi-Utskollets Betänkande ÄVo 96. alder, tills vidare pä. Danvikens hospital eller Barnhuset, der de på stadens be~ kostnad borde underhållas till dess de i handtverk eller annat yrke, eller i god tjenst kunde inga.
Utan att fästa mig vid någon viss afdelning, anser jag det dock vara troligare, att ingenting undfaller ett större antal än ett mindre. En fråga torde kunna framställas till Utskottets Ordförande, om ej läsningen redan så framskridit, att den återstående delen mycket val kunde läsas in Pleno? Jag hemställer således, oni icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes till Ridderskapet och Adeln framställa huruvida Ståndet önskar att läsningen sker in Pleno, eller om läsningen bör ske såsom den hittills af Utskottet blifvit verkställd. Grefve von Platen: I följd af den sista värde talarens fråga, får jag nämna att tvenne StatsExpeditioriers Protocöller äro läste, och att Utskottet nu håller på med den tredje; att vid läsningen blott anmärkningar blifvit gjorde inom divisionerne, utan att någon discussion deröfver in Pleno ännu ägt rum, hvarmed Utskottet ansett sig böra vänta till dess alla Protocolien blifvit lästa, på det de sednare skulle kunna jeinföras med de föregående. När härtill kommer, att tvenne Expeditioners Protocolls massa ännu återstår, att vidare alla andra ämnen, såsom förslag till förändringar i Grundlagen, anmärk - 656 \Den 25 Martii, långsmål. med flere ännu äro hos Utskottet livilande på bordet, så torde Ridderskapet oell Adeln finna, att Utskottets beräkning af tiden, ej varit så oriktig. Jag bekänner att jag ej kan inse annat, än att Utskottét äfven med närvarande arbetsmethod blir mycket sysselsatt. Det återstode då ej annat för Utskottet, än att begära förstärkning på sina tre divisioner; men jag hemställer om derigsnom mera enhet vunnes, det blefve ändå tre delar, men med den skillnad, att 72 personer då blefvo afgörande, der annars blott a4 personer äro det. Jag tror att ändamålet derigenom icke skulle vinnas, vidlyftigheten och många andra svårigheter att förtiga. Jag hemställer således om icke Ridderskapet och Adeln anser Utskottet hafva uppfattat ämnet under rätta den synpunkten. Herr von Hartmansdorff t Auguft\
Och hur skall det då gå för den arme Messenius? Man finner lätt, att det icke var ur synpunkten af moralisk nytta, som M. valde historiska ämnen. Vi hafva sett, att i ”Tisbe” den torra moralen blifvit kastad öfver bord, och M., som lade an på att roa sin publik, var väl icke heller någon synnerlig vän af densamma. Men då han såsom lärare vid ett protestantiskt universitet skref komedier att uppföras af den studerande ungdomen, kunde han icke alldeles förbise det sedolärande ändamålet. Hans stycken sakna derföre icke heller inströdda goda lärdomar, men dessa äro gemenligen klädda i satirens drägt och framträda sålunda uti en för mängden mera angenäm och underhållande form. Dock kunna i sjelfva verket äfven Messenii skådespel sägas hafva tendens, och den en dubbel: den ena en rent patriotisk, att väcka kärlek för fosterländska minnen och dymedelst lifva och underhålla fosterlandskänslan; den andra en didaktisk, att meddela kunskap om Sveriges historia, välbehöflig i en tid, då rikshistorien skrefs på latin och sålunda endast af de bildade kunde läsas. Man inser dock genast, huru dessa begge ändamål äro vida skilda från det trånga moralpredikandet, och huru sålunda Messenius, utan att våga upptaga den fullkomligt fria och intresselösa tonen i ”Tisbe,” dock inom ändamålsdiktningen sjelf bröt med den herrskande traditionen och uppställde ändamål, de der icke på fantasien inverka med samma tyngande magt som bibringandet af en moralisk lärdom. Här må vi dock anmärka, att sträfvandet att förnöja icke är främmande för skolkomedien; tvertom, komedierna anbefallas just derföre, att de på ett angenämt sätt meddela goda lärdomar. Men under skoldramats utveckling trängde det angenäma allt mera det moraliska i bakgrunden. Och Messenius är den, som i vår vitterhet tydligast betecknar detta omslag; ty i ”Tisbe” saknas helt och hållet det för skolkomedien egendomliga, hvaremot M. ännu håller sig inom skolkomediens område, fast han utvidgar gränserna.
R:dr, som äfven de årliga, hvilka ej antagits böra bestridas af redan befintliga anslag, kunna lämpligen betäckas med vakansafgiften för de rotar i Norrbottens Län, som, enligt Kongl. Brefvet den 2 Februari 1833 (pag. 2), hållas vakanta till organiserande af en artilleri-styrka i provinsen, ätvensom af den för samma ändamål redan samlade fond, den så kallade Norrbottens Hästjägare-sqvadrons-fonden, hvars kapital uppgår till mer än 94,000 R:dr banko, så framt e] Rikets Ständer skulle heldre vilja förhöja anslaget för Krigs-Kollegii departementer med den till 1,288 R:dr årligen beräknade kostnaden för det nya batteriets beklädande och underhållet af dess materiel. Af hvad i det föregående blifvit i underdånighet anfördt om beväringsmanskapets fördelning på de olika vapnen, täcktes Eders Kongl. Maj:t i nåder inhemta, huru som en del af nämnda manskap påräknats till införlifvande med så kallade Sappör-depoter, hvarmed jag afsett särskilda Ingeniörtrupper, eller Sappörer och Pontonnierer, hvilka Svenska armeen ännu saknar, ehuru sådana trupper uti alla väl organiserade armeer finnas och anses oumbärliga, emedan särskild skicklighet, som ej förvärfvas utan öfning, erfordras för utförande af dem åliggande arbeten samt till dessa måste, vid saknad af särskildt inöfvad trupp, användas manskap af den för striden påräknade styrkan, till minskning i dennas stridskrafter, stundom då de bäst behöfvas.
Så kunna t. ex. de Filialbanker, som tillkommit efter sista riksdag, då ett belopp af R:dr 1,000,000 R:mt anslogs att utgå såsom försträckning, dock endast i form af kreditiv, och emot 4 proc. ränta till halfva teckningsbeloppet, och med högst R:dr 500,000 R:mt till de Filialbanker, som dädanefter kunde bildas, icke anse sig besvikne i sina förhoppningar, ty Bankstiftarne visste, att Rikets Ständer, genom förenämnda beslut, för dem gjort ändring i dittills gällande vilkor för försträcknings erhållande. Men som visadt är, stå de Filialbanker, som bildade sig före sista riksdagen i ett helt annat förhållande, såsom grundade på löftena i Kongl, Kungörelsen af den 4 Maj 1858. Förde Motioner i Borgare-Ståndet 1862. iM 93. 195 bland dessa, sorn höra till den mindre gynnade kategorien, nemligen Filialbankerna i Carlshamn och Borås, men isynnerhet Örebro läns Filialbank och Filialbanken i Wisby, såsom de mest stjufmoderligt behandlade, hafva Rikets Ständer ett åtagande att upp fylla, såsom en gärd endast af sträng rättvisa, nemligen det att vid nu innevarande riksdag anslå medel för tillökad försträckning på de vilkor, som högstberörda Kongl. Kungörelse innehåller. Det belopp, som för ett sådant ändamål erfordras, skulle icke uppgå till j mera än R:dr 750,000 R:mt. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: att Rikets nu församlade Ständer behagade för sin del besluta, att af Rikets Ständers Banks tillgångar, på de vilkor som Kongl. Kungörelsen af den 4 Maj 1858 bestämmer, R:dr 750,000 Ruut må anslås för tillökad försträck ning åt förenämnda Filialbanker, nemi. Örebro läns Filialbank, Fili albankerna i Wisby, Carlshamn och Borås. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. L. N.
Månne icke de varuförädlingsyrken som der drifvits, beredt sig hos den förbrukande allmänheten lika mycken belåtenhet som de yrken hvilka varit under skråtvånget. Man har talat om Preussen. Till en hörjau vill jag fästa upmärksamheten på att den ätergångsåtgärd, som vidtogs år 1849, var helt och hållet föranledd af politiska förhållanden. Om för öfrigt den värde talaren, som yttrat sig härom, verkligen förmenar att denna återgång varit föranledd derutaf, att 1845 års författning i Preusen borttagit mästare-profven, så ligger deruti en väsendtlig irring. Enl. denna författning bestämdes nemi. mästare-prof ovilkorligen för 42 de allmännaste handlverksyrken, och dessutom erfordrades enahanda prsestandum för idkare af hvarje annat yrke, då de ingingo i något handtverks-gille. Det torde således vara klart, att om någon uplösning i borgerligt hänseende må anses vara föranledd af 1845 års författning, så var det åtminstone icke derföre, att mäslare-profven voro borllagne. Man har frågat, hvem skall vinna på författningen? — och sökt ådagalägga att handtverkarne i allmänhet sjelfve skadades derigenom. Om någon skada derigenom för dem skulle upkomma, så förmodar jag, att del icke kunde ega rum annorledes än genom en ökad konkurrens, i följd deraf, att det friare författnings-skicket lockade ett större antal ali kasta sig in på handtverkare-yrkena. I detta hänseende får jag på grund af officiella handlingar, uplysa, att år 1846 funnos i samtliga städer och köpingar i Sverige 6,253 handtverkare och på landet, gerningsmän inberäknad, 11,799 således tillsammans 18,052.
Till besvarande af om förmälde motioner, får Utskottet anföra, att, efter Utskottets tanka, det synes mindre lämpligt att, sedan numera en tid af ii månader ifrån Riksdagens öppnande förflutit, begynna en revision af Statsoch Riksgälds-verkens räkenskaper, ilvars fullbordande möjligen kan afbrytas genom Riksdagens afslutande, och äfven under förutsättning, att, såsom motionärerne för sannolikt antagit, Riksmötet skulle komma att fortfara under flere månaders tid, förete sig flere betänkligheter vid antagandet af motionärernes förslag. Ehuru nemligen de ärenden, hvilka blifvit till Stats-Utskottet ensamt öfverlemnade, med undantag endast af nå^ra O O få mål, som nyligen inkommit, redan hunnit alslutas, återstår likväl ännu besvarandet af de återremisser å Utskottets afgifne utlåtanden,som möjligen förekomma, och deribland angående anslagen å estra Stals-regleringen, äfvensom upprättandet af förnyadt Reglemente för Riksgälds-Contoiret, hvarförutan det torde kunna antagas, att, på sätt förhållandet varit under de senare måuaderne, nya ärenden, dels i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner, dels på grund af inora Riks-Stånden väckte motioner, äro att förvänta. Oberäknad!; dessa, Utskottets egentliga bestämmelse tillhörande, göromål, tillkommer det jemväl Utskottet alt, gemensamt-med andra Rikets Ständers Utskott, deribland förnämligast Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, deltaga i behandlingen af flerfälldiga, ännu oafslutade, mål; och den lid, som Slals-Utskottets Ledamöter kunna ega öfrig, utöfver hvad som af Utskotts-goiomålen upptages, synes fullt erforderlig, så framt behörig uppmärksamhet skall kunna egnas ät de uti Riks-Ståndens Plena förekommande ämnen.
Majit tillförordnade, Revisorer i underdånighet aflemnade berättelse rörande Manufakturoch Ull-diskont-fondernas förvaltning och räkenskaper för samma år, som ock af Kongl. Majits, under loppet af året, till Kommerse-kollegium aflåtna nådiga bref i ämnen, som med ifrågavarande medels förvaltning hafva gemenskap ; och få Revisorerne nu härmedelst till Rikets Ständer i ämnet afgifva föreskrifven berättelse. Härvid hafva Revisorerne till en början ansett sig böra meddela att, sedan Rikets Ständer, efter tagen kännedom af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers berättelse om granskning af de under Kommerse-kollegium ställda fonders och medels förvaltning samt af Kommerse-kollegii öfver denna berättelse afgifna utlåtande, hos Kongl. Majit i underdånighet anmält i l:o.