Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fyroch sjömärken. 13 Kronobrefbäringen, sorn tillförene verkstiildes af dertill indelade hemman, ombesörjes sedan 1853 öfver hela länet af entreprenörer, på bekostnad af samtlige till brefbäring pligtige hemman i förhållande till hvartderas skyldighet att i sådant besvär deltaga samt för stationen i Carlskrona af Borgerskapet derstädes. Brefbäringsstationernas antal utgjorde under periodens sista år 84 stycken och kostnaden för brefbäringen har i medeltal uppgått till 5,410 R:dr årligen. b) Sjökommunikationer. Att för Blekinge län, som till hälften är omslutet af hafvet med talrika vikar och öar, kustfarten måste utgöra ett högst vigtigt befordringsmedel, torde knappast behöfva nämnas. För den inre rörelsen och omsättningen af landtmannaprodukter användas mest öppna båtar. Förbindelsen med andra orter äfvensom emellan städerna inom länet underhålles med segeloch ångfartyg och har, hvad de senare beträffar, under perioden o betydligt tilltagit i liflighet. Ar 1860 gjordes regelbundna turer till orter inom länet af ångfartygen Svea, Dana, Carl X, Blekinge, Transit N:o 2, Götha, Orion, Westervik och Raketen. Kusthamnarne äro talrika och till stor del af utmärkt beskaffenhet. De förnämsta äro Carlskrona kofferdihamn med 13 fots samt inre och yttre redd med 24 till 98 fots djup, Carlshamns hamn med 13 till 28, Sölvesborgs med 13 å 14 fots djup samt Ronneby hamn och redd, den förra 7 å 9 och den senare omkring 27 fot djup. För uppmuddring och förbättring af dessa hamnar hafva stora kostnader blifvit gjorda under perioden, uppgående i Carlskrona till 45,000 R:dr, bestridda med statsanslag; i Carlshamn till 16,828 R:dr af hamnkassans inkomster; i Sölvesborg till omkring 8,000 R:dr årligen af hamnkassans inkomster och af kommunen särskildt anvisade medel; samt i Ronneby år 1860 till 6,871 R:dr 22 öre, deraf 6,000
» Jag hoppas du skall trifvas bär, barn, » sade hon, när h o n förde h e n n e till hennes rum, » detta skall bli ditt h e m för d e n närmaste framtiden. I m o r g o n skall du få se Fru Landori ännu i sin fulla teadin beundrade fru Landori, o c h terprakt stod m e d ryggen m o t ljuefter föreställningen skall jag beset, då L y s blygt inträdde, m e n reda dig tillfälle att göra hennes med bestörtning såg d e n n a sig o m bekantskap i hennes klädloge. Det efter fru L i n d. » bana vara godt att genast från Huru, detta var j u fru L i n d s röst, början skaffa sig d e n n a intriganta ehuru så förunderligt bruten? det var log ett outgrundligt löje, kysste ju — fru L i n d! Hur hade h o n kunden unga flickan o c h lämnade nat undgå att se det. henne åt sina funderingar. Fru Hvilket komfortabelt h e m! Här Landori — Lind drog h e n n e häftigt finns allt, h v a d en förfinad smak intill sig o c h kysste h e n n e lidelsekan åstunda, o c h på samma gång fullt gång på gång. allt s o m förmår skapa verklig hem» Sätt dig här bredvid mig, o c h tref nad. Tant L i n d måtte vara en hör hvad jag har att säga dig. Se stor teatervän, ehuru h o n besynpå mig, ja, det är verkligen jag, din nerligt n o g aldrig förr talat därom tant L i n d, m i n L y s, m e n jag är — det fanns en hel rad af konstännu m e r än så! T de dig, att din m o r ännu lefver, och att det b e r o d d e på h e n n e s samtycke, o m du skulle få följa din h å g? Din m o r, din usla m o r, s o m så länge dolt sig för dig, fast hennes kärlek alltid, alltid omsväfvat dig, det — är — j a g! Ja, aktrisen Landori är din mor, kan du höra det, utan att af sky m i g?
Alla öfrige torp och lägenheter inbegripas under hemmanens värde och komma således icke alt serskildt taxeras. Utjordar och urfjällar, som ej äro i hemmansvärdet inbegripne, anses, efter deras beskaffenhet, lika med annan jord. Bevillnings-Utskottets Betänkande, M A. 21 § 20 För Kronohemman samt alla andra hemman och lägenheter, hvilka innehafvas med åborätt, höra åboerne erlägga enahanda bevillning, som vore de sjelfve egare. Åboer, som besitta hemman med hfstidsstädja, erlägga bevillning såsom egare. § 21. Frälse-räntor beräknas, efter föregående årets markegång, till kapital efter fem procent, och erlägges för det sålunda uppkommande belopp af ränte-egaren afgift liksom för fastighet. § 22. Utom denna bevillning efter egendomsvärdet, komma nedannämnde förut erlagde ulskylder, såsom af grundskatts natur, att för ränte-egaren fortfara, nemligen; För Fralse-egendomar: Tio skillingar för hvarje rusttjenst-mark, efter ingifven och riktig befunnen rusttjenst-längd och jordebok i det Län, der egendomen är belägen. Denna afgift upphör till hälften, då rustningen uppsätles, och eger icke rum för Sätesoch Ladugårdar samt de till Danviks Hospital hörande Frälsehemman. De Frälsehemman, som icke utgöra ränta i rusttjenstpersedlar, eller icke äro i rusltjensllängden uppförde, anses vid bevillningens beräknande lika med andra närmast belägna Frälsehemman, med hvilka de kunna jemföras, men för utsockne Frälsehemman betalas: i Skåne Tre Riksdaler Tjugusex skillingar; i Blekinge Tre Riksdaler Sexton skillingar samt i Halland och Bohus Län Tre Riksdaler Elfva skillingar banko, allt efter helt mantal, och i lika förhållande för mindre hemmansdelar.
Hvad marchen beträffar, tror jag deri vara ganska nyttig; ty konsten att gå, utgör hufvudsaken i sed - Den i3 Mars f, m. 2(>3 nare liders både straligue och tactik; mea denna öfning kan ske inom en liten terrain och inom Regementets Stånd. Inom en half qvadratmil kan man marchera så mycket man behagar, utan att betunga landet med odrägliga inqvarteringer å en tid, då underhållet drabbar de redan förut tomma visthusen. Jag bär baft tillfälle se detta vid resor i åtskilliga orter. Jag bestrider den sats, att det är nödvändigt för vårt försvar att hafva en sådan stam af Indelta Armeen, som vi nu äga. Grefve Bralie frågar, hvartill vår unga Beväring skulle sluta sig i farans stund? Jag svarar; De skola sluta sig till känslan för fosterlandet, som faran väcker och lifvar, till ett manligt Befäl, som äger rood och insigter att leda försvaret, och jag är viss uppå, att bedrifterne och försvaret ej skola uteblifva. Utan Indeldt Armee hafva vi utfört de största krigsbragder; jag behöfver i sådant afseende endast anföra namnet af en Stenbock, Grefve von Roserij Axel; Förekommen af flere värde Talare, som äro af samma tänkesätt i saken, vill jag inskränka mig lill alt yttra, det jag anser mig vara skyldig mig sjelf, äfvensom Roteliållarne i det mig nådigst anförtrodde Län, att härmed förklara att hvarken 1812, då Contracterne skulle uppgöras, eller vid dessas prolongation, några öfvertalningar eller underhandlingar vid Sockenstämmor eller dy - Den i3 Mars f. ra. lika sammankomster, ägt rum. Det bar varit fördelen af saken, som förmått vederbörande att deruti villigt ingå. 1812 samlades de Deputerade hos mig. Förmodligen var det deras egen fördel, jemförd med olägenheten af kistorne, som gjorde, att de gerna ingingo i Contracterne. 1827 tillgick på ett ännu enklare sätt.
Ståndet mä kunna waljas til Fullmägtiga eller kavilorsr: när Bonde-Scandet ^s» rån,erar k-m^usn, borde det ock aga del uti dest förwalt, ung: Han ansage alitsa saken tjenligast afgöras utan remils til kaneo-Utskottet. Herr Lrsstr, Joban Hxel. Utan at för det narwarande inläta mig i något yttrande öfwer hufwudsaken, om Bonde-Ständets åstundan bör bifallas, eller ef, wägar jag i ödmjukhet hemställa til Högloflige Ridderskapets och Adelns eget uplysta eftersinnande, om, sedan dlwa Ständ beslutit, at ril inhämtande af uplysningar, remilksra malek til kanea-Utskottecs utlåtande, Ucskottet icke dä t alla sali mäste höras, och om dcc icke alltså skulle wara tjenligast och mest ledande til öfwerensstämmelse Stander, emelian, at Ridderskapet och Adeln ej heller asgjorde saken, utan Lanco - Utskottets hörande. Herr killberg, kHeöric Otto. Jag will hwarken med manga ord uppehålla Ridderskapet och Adeln ej heller föreskri iwa Herr Grefwe» och LandkMarskalken huru han skall göra prnjaoluion. Jag will blott erindra, ac här ar twä meningar; den ena, at nu afgöra saken, den andra at först höra Lanco-Utskottet. Jag tilstyrker at den mä bli remitteras. Man kan ju intet gä in i saken utan at känna den: ty jag törs säga Herrarna, at Ni kanna den intet, och dä skulle det ju se underligt ut at afgöra den. Jag för min del sar den aran förklara, at jag ej fatt tilrackeltga up» tysningar i saken, och yrkar derföre at den remitteras til kanea - Utskottet.
Utsk. har i 25:te punkten framställt anmärka, dervid, dels alt Konungens rådgifvare år 1838 tillstyrkt afslutandet af en ny handelstractat ined Ryssland , på andra grunder , än R. St. år 1854 föreslagit; dels att, när, en längre tid efter afslutandet, fråga å Ryska sidan blifvit väckt om en från det förra förhållandet afvikande tolkning af en i den särskilda tariffen förekommande punkt, Konungens rådgifvare 8o Den i Juli f. tu. synts icke hafva inför K. i\I. i Statsrådet gjort de skål gällande, hvilka emot en sådan tolkning kunde anföras. R. St:s den 17 Juni 18J4 aflåtna und. skrifvelse rör:de tullafgifter ;i från Finland inkommande varor , innehåller den begäran, att något särskildt undantag för detta land icke vidare måtte aga rum; men denna begäran grundar sig tydligen på den förutsättning, att, i anseende till förändrade förhållanden , tillförseln af nödvändighetsartiklar för Rikets hufvudstad icke skulle dädanefter förminskas genom borttagande af de förut åt Finska handeln beviljade förmåner. Om än det bör medgifvas, att, genom de inom landet lättade vattencommunicationerna, äfven aflägsnare provinsers alster införas till Stockholm, och att således behofvetaf Finska producters införande är i någon mån minskadt, har jag dock ej kunnat öfvertygas derom , att tillförseln af dessa sednare producter kan umbäras. Prisen å victualievaror hafva i landsorterna blifvit stegrade och i hufvudstaden oförminskade; och detta förhållande, jemte den temmeligen allmänt kända omständighet, att ladugårdsskötseln hittills icke gjort särdeles betydliga framsteg, bevisa, att provinserna icke ännu, åtminstone icke alla år, hafva af dylika vaior sådant öfverskott, att hufvudstadens behof dermed kan fyllas.
Härförutan synes ingen Allmän Ma* Ståts-Utskottets 1'etiinkanden, 1911 gnzitjs - Inrättning för Landet hvarken behöflig eller nyttig. Uti dter-remissen fran Vallöf. Borgare - Ståndet förekommer ett deruti gjordt yrkande, att Städerne måtte anses lika berättigade, att af Allmänna Maga zinsInrättningen fd åtnjuta undsättning, som Landet. Dä. Spannmåls-undsättningar från Allmänna Magasins - Inrättningen hittiljs alltför vida blifvit utsträckte, har Utskottet i det afgifne Betänkandet a sett sig böra vördsammast föreslå en nödig inskränkning härutinnan, så vida Verket skall kunna äga bestånd. Städerne åro ej i samma förhållande som Landet: En större tillförsel och lättare utvägar, att kunna anskaffa hvad som erfordras, gör att Städernes Innevånare ej äro blottställde för de behof, som ej sällan å Landsbygden inträffa. Dessutom synes Magazins-Directionens åtgärder, efter de principer, som för deras verkställande blifvit föieslagne, ingalunda kunna lägga hinder i vägen för enskildra handeln. På grund af allt detta kan Stats-Utskottet ej tillstyrka bifall till hvad i denne del påyrkadt blifvit. 13:0 I Vällofl. Borgare - Stander har eri Ledamot anmält, att det förefallit honom besynnerligt, att Stats-Utskottet yttrat, det Magazins - Inrättningen blifvit förvaltad i enlighet ined hittills gällande föreskrifter och, der sådane saknats, efter de för hållanden, sorn städse haft det Allmännas väl och bästa tili syfte» snål, när Stats TJcsbottets BetänJsanden. 1:0 Magazins - Inrättningens Hufvud - Bok balancerar, såsom äldre fordringar 559,903 B:dr 33 sk. 11 rist. 5:0 De utestående
Ständer till ett antal af 36 personer ifrån hvartdera Riket. Denna fråga afgjordes genom öppen votering, hvarvid rösterna utföllo: ibland Ridderskapet och Adeln: 4 för 36 2 — 48. Bilaga E till Mern. I afseende på formaliteterna vid Val-Committéens förrättning tillädes: l:o) Att vid uppropet till omröstning den ordning skulle följas, att, derest vid lottningen de Svenske Committerades Ordförande blifvit utsedd till Ordförande för hela den förenade Committéen, borde de Norrske Committerade först uppropas och derefter de Svenske; och alldeles i omvänd ordning, i det fall de Norrske Committerades Ordförande genom lottningen blefve utsedd att i hela den förenade Committéen föra ordet. Att vid undertecknandet skulle, likasom vid diplomatiska afhandlingar, det exemplar, som till Svenska Ständerna afsändes, först, undertecknas af de Svenske Committerade och dernäst af de Norrske, och tvärtom det exemplar, som bör till Norriges Storting afgå. Äfvenledes beslöts, att den i förslaget upptagna andra voteringen, i fall vid den första någon sedel skulle casseras, borde förfalla och i dess ställe föreslås, att före voteringen alla stadgar rörande voteringssättet böra uppläsas. Af Herr Professor Munck af Rosenschöld föreslogs, att oftanämnde Committé ej borde med slutna sedlar votera, utan genom så kallad appel nominal. Åtskillige Ledamöter invände deremot, att de ansåge detta omröstningssätt enligast med våra i Sverige antagna bruk; att de trodde den öppna voteringen leda till ett mot det af Herr Rosenschöld (åsyftade) alldeles stridigt ändamål; att corruption derigenom ej hindrades, men svagheten väl sattes i våda att af menniskofruktan bestämma sitt handlingssätt; att derigenom hvarje Stats Committerade möjligtvis skulle anse sig bundna att ej votera annorlunda, än deras Committenter förut voterat, i hvilken händelse 790 Riksdagen 1815. lottningen ensamt afgjorde, då det deremot vore högst vigtigt, att desse Committerade vid sin röstning egde full frihet.
Så, när vi läsa den gamla förträffliga romanen om ”Landtpresten i Wakefield”, se vi öfver personerna gjutas en från slik belysning kommande komisk dager, som icke blott gör deras enfaldighet, fåfänga o. s. v. uthärdliga, utan ock så innerligt sammansmälter dessa lyten med deras goda egenskaper, att deras personlighet just derigenom framstår fullt älsklig, ja vinner ett rörande behag. Detta är öfverhufvud hemligheten af allt, hvad vi kunna kalla det Idylliskt-Komiska; der således redan ett sentimentalt och elegiskt själselement är tillstädes. I samma mån åter, som en godhjertad qvickhets ironi än fullständigare ur sig utvecklar detta element, vidgas och höjes det sistnämnda Komiska till ett HumoristisktKomiskt: ty den poetiska ”Humorn” består just i en vexelgenomträngning af spelande qvickhet med varm känslosamhet och djup betraktelse. Den uttrycker – ehuru på ett indirekt och negatift vis – en i grunden högst allvarlig verldsåsigt. Det är en själsstämning, som tyckes finna menniskolifvets mångfaldiga skröpligheter endast roliga och toklustiga, och derföre göra de narraktiga menniskornas förvända verld till ämne för ett så obegränsadt skämt, att dess förvändhet blir derigenom obegränsadt ögonskenlig; men som derunder, fastän leken icke dessmindre fortgår på ytan, i bottnen sörjer öfver den af menniskorna sjelfva så förvändt tillskapade verlden, och i allmänhet öfver vårt nuvarande jordlifs öde. Stannar likväl denna sorg vid att vara blott ett sådant underlag, så hindras det Humoristiskt-Komiska af ingenting att uppnå sin rikaste, sin vidsträcktaste utveckling; och i den yttrar det sig såsom ett Romantiskt-Komiskt. Med namnet ”romantisk” beteckna vi nämligen all den fägring, der lifvets innerlighet framblickar såsom något på engång oändligen uppenbaradt och oändligen hemligt, eller såsom en underfull närvaro, som upplåter bortom sig utsigt åt ett ännu underfullare fjerran.
Vidare synes mig sammansatta Utskogen förfarit på ett sätt för mig obegripeligt, i så måtto, att de icke gittat uppge, eller sorn tillgång beräknat, Götha Can ilDisconts fordran hos Canal V rket; en fordran, som nu tillhör Discontens Fordringsägare, eller Staten, om den skall i deras rätt inträd», och kan föl jagteligen icke till CanalJSolaget bortskänkas , 228 Den 17 Marlit, e. m. hvi’ket mm likväl göt, då man tillgängen ic» ke upptager. Af dessa anledningar begär jag Återremiss till Utskotten, och hoppas att derifrån la förvänta någon plan, som icke förvärrade vårt tillstånd, och besparade oss mödan, att åter samlas, om H a to månader, till ny Riksdag. Herr Svedenstjerna, Eric Ihomas, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så .^vdtadfé ft|, _ T . „. T_ Om man opartiskt befragtar den ställning, hvari samtelige Disconternes Penningeväsende sig befann vid den tid Högloflige Stats och BancoUtskotten fingo sig uppdraget att föreslå medel och utvägar till dess i ordning bringande j så lärer man billigt, hvarken kunnat fordra en skyndsammare åtgärd dervid, eller begära att det Förslag, som Riksens Högloflige Ständer nu är öfverlemnadt, skall vinna all-a mänt bifall. Med någon uppmärksamhet på de nya och ovanliga förhållanden, som uppkommit sedan Disconterne inställde sina betalningar, på de tillfälliga händelser, som, jemte allmänna Lagens föreskrifter, verkat på deras tillgångar, och återverkan af allt detta på det allmänna Penninge-väsendet, lärer man säkert få medgifva, att det Höglofl. sammansatta Utskottet , hvad medel det ock måtte föreslagit till Disqontaffairernes reglerande, alltid råkatifara att fela mot någon principe och att träda för nära, ej allenast enskil.te, utan ock vissa ali? Den 17 Martil, e. m. 22f manna interessen.
Anders Medin från Kronobergs, Anders Persson och Carl Gustaf Cederskog från Östergöthlands, David Andersson från Hallands, Efraim Larsson från Elfsborgs, Anders Andersson och Anders Magnus Andersson från Kalmar, Liss Lars Olsson och Bälter Sven Ersson från Stora Kopparbergs, Anders Jonsson från Wermlands, Anders Persson från Malmöhus’ och Sven Haraldsson från Blekinge län instämt, erinrat om det vigtiga och gagneliga ändamål, som med den för sagde lån anvisade fond afsetts, samt om mången enskild jordbrukares fortfarande behof af understöd för odlingars företagande å stenbunden och sank markoch har motionären, enär de för aftappning af sjöar och vattendränkta trakter samt beredande af större odhngs-företag anslagna medel icke vöre tillgängliga för mindre odlings-företag, hvilka derföre, oaktadt desammas insedda fördelaktighet, merändels ej kunde af den enskilde, obemedlade jordegaren befordras till verkställighet, föreslagit, att såsom bidrag dertill måtte anvisas en summa af minst 200,000 R:dr Riksmynt, sorn borde utgå från Riksgälds-kontoret under följande vilkor, .nemligen:: 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 288. 'ho. Ingen låntagare skulle erhålla mindre än 50 eller mer än 100 R:dr R:mt för hvarje tunland af den till odling anmälda arealen; 2:0. Mindre summa än 200 R:dr skulle af dessa medel icke utlemnas och ingen på en gång få innehafva mer än 6,000 R:dr; 3:o. För lånens utbekommande skulle hufvudsakligen gälla samma grunder, som i Riksgälds-kontorets reglemente vore stadgade för erhållande af statsbidrag till större odlings-företag; dock borde derjemte, med afseende å odlings-förelagens beskaffenhet, i särskild § af nämnde verks reglemente meddelas erforderliga närmare bestämmelser; 4:o. Efter 5 års förlopp från slutet af det år, hvarunder Iåne-medlen utbekommits, borde å dem återbetalas 8 procent årligen, deraf 2 procent skulle utgöra ränta och det öfriga kapital-afbetalning.
Majtt i Räder läta widtaga sädana mätt och steg, som till bewakande af Statens rätt i detta ämne kunna lämpelige finnas; Hwarom de Respective Med - Ständen Den 17 April. samt Bewillningsr Utskottet skulle wördsamt och wänlis gen underrättas. Vt supra. S. D. Ester upläsande af Herrar O. Marles von iVÄrrkwbsr^s och IV. LergEnsnZIes lii! Höalpft. Ridderffapet och Adel» ingifne same derisrän till Ekats Utstolket remitterade och Siandet Communicerads Memorial / det förra angående förbättring af Embeksmännernes Löner, och det sednare rörande Arrende-rättigheten af Bräborgs Kungsgård i östergöthland, bcflöt Preste-Standet, alt uki berörde Rcniisier sig med Högloft. Riddcrflapet och Adeln sörena; Hwilket härigenom flulle de Resvccrive Med-Standen samt Stats-Utstöts tet wördsaittk och manligen tillkaynagifwas. Vt supra. S. D. Kongl. Mai ts Nådiga Proposition kill Riksens Ständer, angående nägra wid Riksdags-Ordningen gjorde Anmärkningar, uplästcs och remitteras des till Riksens Högloft. Ständers Constirutions - Uts flott; Hwjlkct siu«e de öfrige Rcspecttve Scänden samt Constitutions - Utftottet wördsamt och »vänligen meddelas» Vt suprs» Vx VrotocoUc» V. Utdrag af Protokollet, hället hos Högwordige Preste-Ständet den 1-4 Februari, 1810. D. D. Hwad Riksens Högloft.
Påminnom oss dock endast, huru kraftigt, hand i hand med nyss skildrade philosophi och litteratur, Ludvig XV och hans regering hade, genom den dåligaste statshushållning parad med de skändligaste föredömen af osedlighet och lagbrott, i alla rigtningar undergräft hvarje fäste för en christligt-monarkisk samhälls-författning; vidare, att genast vid omhvälfningens början, genast i den första national-församlingen, visade sig huru litet god vilja, ädel karakter, upplyst förstånd, gedigen bildning gällde mot vältalig qvickhet, berusad passion, lömsk bakslughet och fräck råhet. Och lägga vi nu dertill, att mot den allmänna svindel, som med löpeldsfart genomilade ett redan i sig sjelft lösaktigt, vindskiftligt och lättantändligt folklynne, stod en oupphörligt vankelmodig och rådvill Styrelse, hvars medelpunkt var den frommaste, men tillika svagaste af Konungar 116: så kunde de få skarpsynta betraktare, som inom och utom Frankrike funnos, redan vid denna tid förutse, både att de omstörtande krafterna skulle segra, och att de förste bland omstörtningens befrämjare skulle bli förstlingsskörden af duper och offer åt det stora praktiska rön, som de anställt. – Napoleon skall ha fällt det minnesvärda yttrande, att man, för att i det nyare Europa vara republikan, måste vara antingen idiot eller intrigör. Jag öfverlemnar denna sats till de liberala Napoleons-dyrkarnes begrundande. Men visst är, att de bägge ursprungliga typerne häraf möta oss i Lafayette och Mirabeau. Motsvarigheter förekomma sedan, i alla Revolutionens phaser och fortsättningar. Dock torde kunna sägas om både Girondisternes och Terroristernes hufvudmän, att de så der temligen tillhörde bägge klasserna; om än hos de sednare kanske fanns lika mycken öfvervigt af redligt idiot-fantasteri, som af råhet, oförtäckt lastfullhet och alla det yttre brottets ohyggligheter. Den nyare tidens häfder känna bland republikaner blott en, som ej kan räknas till någondera af Napoleons klasser; och denne man var icke Europé: Washington.
Horn synes icke hafva riktig reda på beskaffenheten af den fråga, som utgör egentliga föremålet för denna discussion. Hr Gr. har nemi. tadlat Utsk. för dess uraktlåtenhet att besvara erhållna återremisser. Utsk:s utlåt, i anledn. af åtefremisserna, rör:de b:coreglementets öfverlemnande till K. M. af R. St. sjelfva, har dock redan blifvit icke allenast afgifvet, utan ock af RiksSUn pröfvadt; och det ar just i följd Den ao M a j f. ra. af RiksSttns vid detta utlåt:s afgörande fattade beslut, som Utsk. ansett frågan om ett sådant öfverlemnande hafva förfallit. Såsom exempel på ett dylikt förfarande af Oecon.- Utsk. som det, hvarför BancoUtsk. nu fått uppbära så skarpa förebråelser, torde jag endast behöfva åberopa förstnämnde Utskts behandling af de vid denna riksdag väckta och af Utsk. understödda frågorna om åtskilliga köpingars anläggande, hvilka frågor, i följd deraf att 2:ne RiksSt. bifallit och 2tne afslagit Utskrs framställningar, förfallit, utan att Utsk. med någon särskild anmälan härom till RiksStjn inkommit. — H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt har täckts bevärdiga de yngre ledamöterna af detta Stånd med en förmaning, hvilken dessa ledamöter troligen komma att lägga på minnet, såsom en ledtråd för deras framtida handlingssätt. Hvad mig särskildt beträffar, är jag dock beklagligtvis icke nog lycklig att nu kunna ställa mig denna förmaning till efterrättelse. Oaktadt den ungdom, hvarför den ädle Grefven synes hafva förebrått mig, äger jag likväl den stadga i öfvertygelsen, alt hvarken hotelser eller förmaningar förmå ändra min åsigt om hvad som är rätt, och hvilken åsigt jag altså icke kommer att frånträda, förrän j; blifvit öfverbevisad om dess oriktighet.