Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af desse har väl inhemtats, alt Räntegifvarne, oaktadt den verkliga förmon som dem genom Befrielsen från Räntans utgörande in natura tillskyndas, likväl dels helt och hållet undandragit sig all forssej-ersättning, dels till obetydligt och mycket olika belopp i allmänhet erbjudit en sådan och att blott en ringa del velat åtaga sig en eller flere skillingars afgift per Lispund , äfvensom att K. M:ts Befthde härom yttrat sig olika och föreslagit från 2 sk. 8 r:st., 1 sk. 4 rist. samt 1 sk. till endast 8 r. B:co Lispundet. Dock sorn K. Kammai Collegium och K. StatsContoiret gemensamt tillstyrkt antagandet af den utaf K. M:ts Befthde i Westmanlands Län föreslagne beräkningsgrund, alt nemligen, med anledning af K. Förordningen den 22 Julii i8o3, sorn fastställer i Forssel-lön för den indeldta Afradsoch KronoTionde Spannemålen 16 sk:r per Tunna , hälften Råg och hälften Korn, hvilken vanligen skall väga 12 Lispld , ifrågavarande ersättning må blifva 1 sk. 4 r. per Lisp. RänteStråPersedlar för samtelige Räntegifvarne, hvilka sådaue hittills för K, HofStallets läkning in natu - 56 Stats-Ut skottets ra utgjort; altså har Utskottet funnit sig höra föreslå: det R. St:r inäga bifalla, att äfven för framtiden forssel-lön för de till K. Hofstallet anslagne Höoch IdalmRäntor, hvilka, till följd af R. St:rs Beslut, nu mera böra af Räntegifvarne i Upsala, Stockholms, Södermanlands oell Westmanlands Län efter Markegångspris lösas, varder ttll i sk. 4 per Lispund bestämd. Utlåtande, i anledning af K. M:ts d. 10 sistl. Apr. aflåtne Nåd.
Beloppet deraf skall på det sätt uppgifvas, att hvad efter Stat utgår, derifrån icke undantagne löner, pensioner och arfvoden å Minister-Staten, eller af Gon voy-Cassan, ehvad dit hörande Embetsman vistas ineller utrikes, äfvensom Tingsgästningspenningar eller ersättning derför, uppföras såsom ordinarie inkomst, men hushyror och värdet af fria husrum i städerna, inqvarteringspenningar, honorarier för Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Contoret samt Direktörerne uti Discontläne-kontoren, med flere, extra arfvoden, traclamenten för tillfälliga tjensteförrättningar (på vanliga tjenstgöringsorter), compagnie-revenuer, procenter, remisslage, expeditionslösen, permitterings-ersältning och andra sportlar, hvilka under serskilda rubriker summariskt uppgifvas, sammanföras under titel: ”Extra ordinarie inkomst,” hvilken sednare beräknas efter det belopp, hvartill den året förut uppgått. För ali den inkomst, som uppbäres af Tjenstemän, i följd af enskildta uppdrag, utan att omedelbart vara föranledd af stat, expeditions-taxa eller serskild bestämmelse, eller i ovillkorlig följd af innehafvande tjenstebefattning, erlägges Feni procent; dock med undantag af hvad i 2/ § stadgas, under rubriken inspectorer. 4 Bil. till Bev.-Utskottets Betänkande, N:o it. § 5.
Lika med den värde Talaren, som föreslagit en öfverenskommelse, att vi icke må yttra vårt missnöje på detta rum medelst stampning, skulle jag önska; att en sådan öfverenskommelse Den 3o Mars e. m. 379 kunde blifva gjord; men nu är ej fråga derom, utan med hvad term ett missnöje, som ägt rum, skall uttryckas, med bibehållande af sanning, i Protocollet. Jag skulle tycka, att, till motsvarighet af det redan antagna uttryck: ”härtill hördes flere ”yttra deras bifallkunde bullret eller stampningen, då den ägde rum, uttryckas med: ”härtill hördes fleres ogillande.” Man hade då sparat sig obehaget, att uttrycka sättet. Herr Hjerta: I fall de uttryck begagnades, som Friherre Boije och Grefve von Schwerin föreslagit, skulle följden blifva, att man finge höra beständiga stampningar, emedan detta sätt, att uttrycka sin känsla, derigenom finge en slags laglig helgd. Det rätta sättet att uttrycka sitt missnöje med en Talare, är att förena sig med de Talare, hvilka bestrida sådane sattser, som han yttrat. Detta är det naturligaste och mest instämmande med vår värdighat. För öfrigt innebär det ett nödvändigt vilkor för lagstiftande församlingar, att icke känslan får ögonblickligt uLtrycka sig med händer eller fölter, eller rop. Det är i djupet af sitt bröst, som Lagstiftaren bör qväfva sitt missnöje eller hemta sitt bifall till dagens Talare; och det är blott hans handling, hans beslut, som deraf böra bestämmas, ej hans lemmar, som böra sättas i rörelse. Jag anhåller derföre, ehuru jag visserligen 38o Den 3o Mars e. ro. inser det obehagliga, för Ridderskapet och Adeln att hafva sådant intagit i Protocollet, att det måtte stå qvar, emedan det som har skett, icke mera kan eller tor hjelpas; rnen jag ber, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes till Ståndet framställa sin önskan, att Ståndet måtte Öfverenskomma, att ett så sorgligt uppträde framdeles ej skall komma i fråga. Herr von Hartmansdorff, August:
Förordning af den 10 Juni 1841 meddelad, ”att, sedan, genom nämnde Förordning, 10 § i 5 Kap. Ulsökningsbalken blifvit upphäfven, bysättning ej må ådömas på den grund, att, vid utmätning hos gäldenär, tillgångar att gälda med saknas, samt att följaktligen stadgandet i Förordningens 4 § ej har afseende på fordringar i allmänhet, utan endast på sådana fordringar, för hvilka, efter särskilda författningar, bysättning äger rum.” Jemte anmälan om den sålunda meddelade lagförklaringen och då jag äfven bör "tillkännagifva, om jag finner en sådan förklaring vara olämplig, eller, under namn af förklaring, ny lag stiftad;” får jag i detta hänseende vördsamt anföra. Regeringsformen, som i 17 § stadgar, att Konungens ”domsrätt” skall utöfvas af Dess Högsta Domstol, innehåller vidare i 19 §, att, om till Konungen ifrån Domstolar och Embetsmän inkomna förfrågningar om lagens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, Högsta Domstolen ock äger att de sålunda sökta förklaringar gifva; i sammanhang hvarmed 21 §, som tillägger Konungen tvenne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt finnér att i Högsta Domstolen öfvervara, äfven bjuder, att alla frågor om förklaringar öfver lagen skola hos Konungen anmälas och Dess röster deruti inhämtas och beräknas, änskönt Han icke i Hö?- B. St. Just. Ombudsm.
Det dröjde ej många sekunder förr än man hunnit ned till en tämligen vidsträckt plats, upplyst af ett stort antal hafssolar af ny och betydligt bättrad sammansättning. »Detta ljus är vackrare än till och med i Okeanos trädgårdar,» anmärkte tant Vera. »Okeanos trädgårdar betyda rakt ingenting i jämförelse med denne plats,» förklarade en af ingeniörerne. »Det är också afsigten att göra honom till en förlustelseort som skall vida öfverträffa den göteborgska. Men hufvuduppgiften är naturligtvis att hafva en fullt säker och bekväm centralstation för de många tunlar som vi hoppas här skola en gång sammanlöpa.» Platsen hade ursprungligen bildats af stora blåsformiga hålor som man påträffat i det genomgående aluminiumlager hvilket man stött på några kilomètres under hafsytan. Sällskapet spred sig och vandrade omhring i de stora salarne och på de rymliga gator och torg som man hunnit anlägga på en tid hvilken i forna dagar varit otillräcklig för äfven det minsta byggnadsarbete ofvan jord. »Ett trolleri!» skulle en forntidsmänniska hafva sagt. »Det här arbetet går rätt raskt,» sade tant Vera, och flera instämde. Aromasia gick ensam i en sidogång och beundrade prakten. Oxygen hade hon icke sett till och ej häller velat fråga efter honom. Ville hon verkligen sammanträffa med honom? »Nej,» sade hon för sig själf. »Det är bättre att jag flyr honom. Jag är stark och säker på min sak, men jag önskar likväl icke träffa honom.» Hvarför gick hon då i denna afsides del af anläggningen? Hon ville kanske vara i ensamheten med sina tankar. Hon var åter igen icke så glad som när hon börjat lustfärden. Plötsligt stod hon framför ingången till en ännu trängre väg hvilken tycktes hafva brutit sig själf genom klippväggen. Det såg lockande ut, tyckte Aromasia. Hon klämde sig fram på den trånga vägen. Centralstationens solar kunde kasta blott ett svagt ljus in i hålvägen, men vid dennes andra ända tyckte Aromasia sig märka ett starkare sken. Hon skred med raska steg alt längre fram. Vägen gjorde en krökning, och helt oförmodadt fann hon sig i en sal, så bländande skön, att forntidens inbillningsrikaste sagor icke kunnat hitta på hans make.
Calcul öfver den blifvande Bränvins-Bevillningen. Pannor till och med 3o kannors rymd: i af de år i83a taxerade nedläggas. £ skatta för 3 månader • • • 58,5oo a) \ skatta för 6 dito 284.000 ' a — 292,500. PaHnor ifrån 3o till 5o kannors rymd: i af de år i832 taxerade nedläggas, £ skatta för 3 månader 24.7^0 i skatta för 6 dito 99»°°® b) 10 procents tillökning för konst-apparater 12,375 ^ Pannor a) Till pannor af 3o kannors rymd och derunder begagnas troligen inga konst-apparater. b) Till pannor ifrån 3o till 5o kannors rymd begagnas troligen hvarken rectificator eller pistoriskt apparat; men deremot torde man få antaga, att maskvärmare nyttjas till hvar femte af dessa pannor, hvarigenom skatten för dem ökas med 10 procent. Bevillnihgs-Utskottets Betänkande IV.-o 56. Pannor ifrån och med 5o till och med go kannors rymdj Dessa utgjorde år i83a ett antal af 2,548. a eller 637 nedläggas. | eller 637 skatta endast för 3 månader, och till dessa begagnas inga konst-apparater, då afgiften för dem uppgår till 17,680 ~ eller 1062 skatta för 6 månader, med mäsk värmare, 88,262 eller 106 skatta för 6 månader, med enkel reeti» ficator och mäskvärmare, k 210 R:dr 22,260 e) eller 106 skatta för 6 månader och begagna pi storiskt apparat, å 5cm »4- .. 53,205 181,427. Summa R:dr 610,052. Tillkommer minuterings-afgiftén. Tillsammans
Det var en vacker vårmorgon och lekstund i skolan, och jag upptäckte den förskräckliga demagogen Ellen Key, hon som skrifvit så farliga och brandröda saker, alldeles hjälplös, omgifveu af en klunga barn, som med full hals skreko: » tant Ellen, tant Ellen, » och hvilka hon slog ifrån sig med bägge händerna: » otäcka ungar, vill ni vara stilla, låt bli mig, säger jag! » Och så, plötsligt öfverrumplad af sin flickaktiga ysterhet, börjar hon själf att förfölja en liten uppnäst tjufunge, som med håret i den täckaste oordning, med eldröda kinder och flämtande bröst springer undan. Den vilda jakten fortgick under ett örondöfvande jubel! Fröken Anna Whitlock kom fram till mig. » Där ser ni Ellens styrelseprinciper under kvarterna. Hvad skall man göra med henne? » Denna lilla historia bevisar bäst något af den inre människan hos detta civiliserade naturbarn. Ellen Key talar ett ciceronianskt språk, som en professor och en vältalare kunde afundas henne; hon är logisk, så att man kan bli förtvinad, när hon skall bevisa något, ja till den grad, att en hennes biograf ej med orätt förebrått henne att ställa upp sina meningar en smula akademiskt syllogistiskt; och trots allt detta är hon i grund och botten en skogsmänniska och en friluftsmänniska. » Hvad bryr jag mig oro. partier, » hette det en gång från hennes mun — » jag vill vara mig själf. Och min dröm är att bo ensam i en liten stuga på landet och långa tider slippa ta i en bok. » Det där påminner ju alldeles om George Sand, när hon, den flitiga skrifställarinnan, önskade efter sin död komma till en planet, där det fanns hvarken bläck eller penna. Betrakta för öfrigt Berghs utmärkta porträtt här bredvid, och ni skall kanske upptäcka, att hos Ellen Key finns det två människor, en mycket personlig och en mycket opersonlig, en känslig och en nästan torrt förståndsmässig, en mycket passionerad och en till ytterlighet själfbeherskad.
Cederström, att om nej vinner, R. o. Ad. anser frågan om remiss böra förfalla, och den andra af Gr. Horn, att om nej vinner, motionen skall till RevillntsUtsk. remitteras, måste först utrönas, hvilken af dem It. o. Ad. vill antaga. Hr Hjerta, Lars: Då Hr Landtm, förklarat en sådan contra-propos., sorn den af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström framställda, kunna grundlagsenlig! äga ram; så kommer också sannolikt att deröfver voteras. Ehuru således någon vidare invändning deremot kan anses utan ändamål, uther jag mig att, innan voteringen sker, få nedlägga min protest deremot till prot. Jag anhåller tillika att dervid få erinra om en föreg, händelse inom detta Hus, då en fråga, snarlik med den närvar., discuterades. Åtskilige af R. o. Ad:s närvar, ledamöter torde ännu minnäs, att samma motionär, hvars förslag nu varit under öfverläggning, eller Gr. Anckarsvärd, år 1823 väckte en fråga örn inskränkning i anslagen för den diplomatiska corpsen. Detta föx'- slag motiverades medelst en teckning utaf den Svenska skatte-allmogens belägenhet, som den ena sidan af Huset gerna, örn möjligt, ville se nedtystad. Flere af eder, mine herrar! ihågkomma säkert ännu den märkvärdiga natten den 1 Mars, då framlidne IL Ex. Hr Gr. Platen emot berörde motion nfgaf sitt utförliga och snillrika anförande. Denne talare hade då på sin sida eh majoritet af Huset, sorn icke lemnade något tvifvel öfrigt, att motionen, i fall frågan om remiss deraf kunnat komma under votering, äfven hade blifvit i födseln nedtryckt och tillintetgjord. Men Gr. Platen satte icke ens i fråga, att detta kunde beslutas af Ståndet. Under all den ifver, hvarmed han uttryckte sig mot den teckning, Frih.
Det borde väl stå: ”använda de omkostnader, som erfordras” etc. Jag hemställer till de Hrr ledamöter, som äro ense i sjelfva saken, om de ej ville begagna dessa uttryck, såsom varande lämpligare. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, det han vid proposms framställande sökt begagna de ordalag, som blifvit nyttjade då förslaget afgafs, men att vid voler.proposms justering blefve tillfälle att i dessa ordalag göra den jemkning, som kunde anses behöflig. Upplästes till justering samt godkändes följande förslag lill voter.propos.: Den som bifaller BancoUtsk:s utlåt. N:o 51, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås förenämnde utlåt., men beslutar R. o. Ad., att Bancofullm. må bemyndigas att använda de omkostnader, som C40 Den 19 April e. m. kunna erfordras, för att förskaffa sig kännedom om de förbättringar, hvilka i sedelmyntstillverkniug äro gjorde. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit med Ja — 11. Nej — 40. Föredrogs StatsUtsk:s d. 9 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 258, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de colonien S:t Barthelemys återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag instämmer i den delen af SlatsUtsk:s tillstyrkande, att ön S:t Barthelemy återställes under Sveriges administration oell drätsel, men jag gillar icke hvad Utsk. tillstyrkt i afseende derå, att R. St. skulle i uud. åt K. M. uppdraga att försälja nämnde coloni. Jag skulle snarare yrka, om dertill fans någon utväg, alt B. St. hos K. Dess åtgärder för alt tillskynda Sverige colonier, och detta emedan jag anser det öfverensstämma med Sveriges ställning såsom en handlande stat och såsom en sjömakt.
Preste-ståndet väckt samt lill allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion har doktor Grafström hemstäldt, att, då i det förslag till reglering af rikets elementar-läroverk, som Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåtit, Umeå skola, i stället att erhålla utvidgning, blifvit nedsatt till klassen af skolor med endast 4 lärare, hvartill skälet borde sökas i den besparing, som åsyftades genom en lärares förflyttande från Umeå till Piteå skola, men jemförelsen emellan de begge skolornas behof af lärare icke visade en sådan flyttning till förmån för Norrbottens län vara rättvis, enär, om folkmängden toges i betraktande, ett motsatt förhållande snarare borde hafva egt rum, och Umeå skola dessutom, genom ortens lifligare handelsrörelse, lättade kommunikationer m. m., hvarigenom folkmängdens hastiga förökning voro att motse, innan kort skulle komma att anlitas i vidsträcktare mån än clementar-skolan i Piteå; Rikets Ständer måtte bereda medel för inrättandet af lika läro-anstalter i begge länen, eller, om tillgångarna för närvarande ej medgåfve sådant, att Umeå lärdomsskola åtminstone måtte få bibehålla den lärare-personas, som den redan egde. Bih. till R. St. Sedan Allmänna Besvärssamt Ekonomi-utskottet ansett nödigt att behandla denna motion gemensamt med Stats-utskottet, hafva Utskotten sammanträdt och tagit frågan i öfvervägande. Enär, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående reglering af utgifterne under riksstatens 8:de hufvudtitel samt åtskilliga väckta motioner, Rikets Ständer redan fattat beslut om elementar-läroverken i riket och dervid jemväl afsedt Umeå skola; alltså, och då en förändring i skolans organisation är beroende af Kongl. Majit, få Utskotten, som vid sådant förhållande anse sig icke böra ingå i pröfning af ändamålsenligheten utaf motionärens förslag, vördsamt hemställa, att motionen icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 2 Augusti 1848. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Wallden.
Hur det nu var, kände hon sig tacksam mot författaren att han väckt dessa tankar, ty det föreföll henne, som hade hennes blick derigenom blifvit friare, och fast hennes egna anspråk på lifvet blifvit fylda, ville hon icke försjunka i andlig dåsighet. Mot bakgrunden af hennes egen förnöjsamma lifsuppfattning tecknade sig naturligtvis hans bilder mindre grått i grått än de annars skulle gjort. Hon hade tänkt eller läst sig varm, och fast hon sett skepticismen sticka fram hade hon icke haft hjerta att ropa om »gudlöshet», utan endast med vemodig medkänsla tänkt på den besynnerliga bönen: »Herre, jag tror, hjelp min otro.» De orden hade så ofta kommit för henne. »Hvad läser du för slag?» frågade modren plötsligt i det hon lade boken från sig och såg bort till dottren. »Jag har just slutat», svarade denna och nämnde bokens titel. »Låna mig den», sade modren och räckte ut handen. »Läs den icke», svarade dottren och der låg något i rösten som af en hjertklappning man vill dölja. »Hvarför det?» sporde modren skarpt. Hon betraktade nemligen sin svärson som en »fritänkare» och de böcker han lemnade sin hustru som »omoraliska», men hon läste dem alla – i smyg – ty hon var mycket nyfiken. »Mamma skall ändå icke tycka om den», svarade den unga frun undvikande. »Hur kan du veta det?» frågade modern med denna en ransakningsdomares skärpta blick, som är egen för en del äldre damer. »Åh, derför att jag känner mamma så väl», svarade dottren med ett litet nervöst skratt. Hon hade förälskat sig i dessa novelletter och visste att modren skulle misstyda dem. Det gjorde henne ondt. »Fins det någonting ogudligt deri?» frågade den gamla damen med ett misstänksamt ögonkast. »Ja», svarade den andra tvärt. När är en qvinna icke redo att tala emot sin öfvertygelse om det gäller att skydda sitt innersta jag för profana blickar. »Ja, är boken ogudaktig, så må du behålla den för dig sjelf», sade den gamla damen i det hon med oåtkomlig ärbarhet grep sin stickstrumpa.
Mynt-Ordningen af år i83o, deruti fastställde förändring; alltså, och i Öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut och i Svenska Folkets namn, håfve vi, undertecknade, Sveriges Rikes Ständers Talmän, härmed velat berättiga och befullmägtiga Rikets Ständers Fullmägtige i Banken att, omedelbart eller genom i behörig ordning befuilmägligadt Ombud, aftala och afsluta Credit eller Creditiv 3 utrikes ort, till ofvannämnde belopp; och förklare vi, å Sveriges Rikets Ständers vägnar, att hvad Fullmägtige i Banken, i omförmälde afseende, öfverenskomma, afhandla och afsluta, skall af SverigesRikets Ständer godkannas och, såsom fullkomligen giltigt, vara för dem bjudande, som försäkras. Stockholm den 26 Maji iS35. Ä Sveriges Rikets Ständer vägnar: (Herr Landtmarskalkens samt Ilerrar Talmäns underskrifter och Riks-Ståndens Sigill.) N:o 353. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Maji r835. Preste-Ståndet den 26 Borgare-StånJet den 26 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrif velseangående' hankens Sedelutgifning. (Banco-Utsk. Bet. N:ris 107, 135 & 144 ) S. A. K. I afseende på Bankens Sedelutgifning hafva Rikets Ständer meddelat deras Fullmägtige följande föreskrifter: 1:0 att utgifningen af Sedlar å den så kallade transportsedelräkningen genast upphörer, så snart ett till vexlingens underhållande erforderligt antal Sedlar å högre valeurer blifvit förfärdigade, och öfriga, i samband med transportsedelräkningens upphörande stående, nödvändiga föränd^ngar inom Banken hunnit verkställas; Bill. till R. Skri/velse JV.o 353.
Befhfde, dess åtgärd i afseende på Reväririgsskyldige Hans Löfstedt, Just, Omb, Rcrätt. II: 229. Hof, de Kongliga, deras Statssummor, S. U. Bet. IV: 695. Skrif, X; 203. -Stat, öfve: tagande af en del på Allmänna Indrag niugs-Staten, S. U. Rot. IV: 1306, Resi, IX: 437, 443. 44/>. 470, Skrif. X: 345. — —- Högst-Säl. H. M, Enke-Drottn. Hiavre ElisABr.rp Charlottas, Pcnsions-reglering för den, S. U. Bet. IV: 1996. Hospital, och Lazarett, deras fonder, Revisor, Anmälan II: 15-9, Remiss derå 418. 420. 422, 432,. S. U. Ret. IV: 1627. E, U, Bet, VIII; 866. Omb. Berält, II: 275. ri Wadstena, dess utvidgande, Remiss II; 485. S, G. Bet. IV; 868. Hufvudbok, Riks-, öfverStats-Vérkct,se Stats-Verkot, Hushållnings-Sällskap, i Lands-Ortcrne, Revision å deras understöd från Nionde IlnfvudTiteln, se S tatsVerket, Nionde IIufvud-Titelns användande. Hållkarl, dess ÄSrseelser mot Resande, straff derför, Register'. Remiss II: 47?, LtT. Fet. VII; 32. Häradsh öf dingar, deras Lönvilkor, förbättring deri och Löner för Tings-Notarier, m, m., Remiss II; 436. 461. 463. S. o. L. U. Bet, IV: 57Q. Besl. IX* 273. 276. 279. 294. S. U. Bet. IV: 1289.
KammarCollegii befattning med MarkegångsTaxorne hädanefter må komma att upphöra i alla andra fall, än då fråga är om RiksMarkegångens upprättande eller upptagande och afdömmande af de Besvär, hvilka antingen af enskildta Räntegifvare och Räntetagare, eller å Fromma Stiftelsers vägnar, eller af Kongl. KammarCollegii AdvocatFiscal, till iakttagande af Kronans rätt kunna anföras, hvarföre Kongl. Collegium, i sådant afseende, på vanligt sätt, borde erhålla del af Committerades åtgärder; men beträffande den senare omständigheten, eller förändring af tiden för MarkegångsTaxornas upprättande, har Utskottet ansett sig icke äga anledning understödja den, i detta afseende, väckta Motion. 6:0 Af den 18 sistledne Februarii:
Jag hade vid denna tid ännu inga ohjälpliga sorger, som det kändes godt att göra små genom jämförelsen med omätligheten och vissheten om att jag icke led ensam i denna värld af myriader världar. Jag hade ett sextonårigt, fåfängligt sinnelag med stor tro på ungdomskärleken och dess alt besegrande, varma låga. Och så tog jag fatt på Salamis arbete att bygga en bro af ljus till Zulamith, och jag utförde ansenliga sträkkor godt arbete, sedan jag engång beslutit mig för hvilken stjärna jag skulle utnämna till Zulamith. Jag stannade slutligen vid en af de mest gnistrande stjärnorna, hvars sken växlade i hvitt, violett, blått och rödt, alldeles som en diamant, flere gånger i sekunden, och så begaf jag mig ut på färd till henne. Efteråt erfor jag att hon lydde det manliga namnet Sirius, men för mig blef hon länge och väl brännpunkten af all kvinlig skönhet med drag, som växlade, det är sant, men som oftast buro Anna Ramsenii hulda släktegendomligheter. Först, när jag lämnade Saimaisen, bar stjärnan tydliga drag af den vackra prästdottern, men jag hade ännu icke hunnit särdeles långt, innan min stadsflamma på ett störande sätt förde in sitt lustiga, skrattande ansikte mellan Zulamiths och mitt. Jag försökte jaga bort henne genom mycket oartiga tankar, men hon stod likafullt kvar och storskrattade emot mig en half miljard mil borta i rymden. Jag lät då nåd gå för rätt, bygde min ljusbro fram emot henne, jag såg icke till personen, ursäktade jag mig för mig själf och bytte för säkerhets skull om namn på stjärnan för att icke vara Zulamith otrogen. Jag kallade den i största allmänhet »Lycksalighetens ö» och styrde fram emot den genom himlahvalfvets skimrande arkipelager. Snart hade jag lyckats få en fullkomlig förnimmelse af att vara ett obetydligt stoftgrand, som körde med ett annat lika litet stoftgrand fram midt genom världsrymden. När jag såg åt sidorna ner på isen, hade den en märkvärdigt ovärklig färg, såsom låg den många mil under oss.