Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eniigt hvad jag förut anfört, vill jag icke vidare fästa mig vid sistnämnda förbud, hvilket tydligen tillkommit för alt freda fiskynglet. Jag kan dock icke underlåta att anmärka hurusom i forna lider, då smärre sill obehindradt fångades, fisken, på sätt redan nämndt är, det oaktadt vissa tider i oförminskad mängd företett sig, hvaremot nuvarande tiders förbud och inskränkningar synas vara fruktoch ändamålslösa för beredande af denna ymnighet. Hvad deremot vidkommer inskränkningen i not eller vaders storlek, som får begagnas, så är grunden för densamma af mig alldeles okänd. Ilvad jag, likasom hvarje annan med orten bekant person, vet, är att den sålunda medgilna storleken icke står i öfverensstämmelse med de naturliga eller lokala förhållanden inom orten, det högsta tillåtna djupet af not eller vad motsvarar ej och står ej i proportionerlig! förhållande till vattnets vanliga 700 Motioner i Bonde-Ståndet 1852. N:o 430. djup vid stränderna och inom hafsvikarne, som vanligtvis bildas af brådstörtande klippor. Inom min hemort, likasom flera delar af Bohus län, lefver en talrik samhällsklass, som, saknande både jordbruk och erforderliga tillgångar till bedrifvande af storfiske, hemtar sin hufvudsakliga näring af s. k. småfiske. Uti detta ingår såsom väsendtlig del fångsten af den smärre sill, som numera besöker kusterna och hvilken vanligen på senhösten till större mängd fiskas. Denna sill utgöres, såsom kändt är, af två arter eller artförändringar, från hvarandra särskilda i så måtto, alt den ena, eller den såkallade leddsillen, synes vara uppvexande yngel, den andra, eller skarpsillen, tydligen är fullt utvecklad till storlek likaso intill fortplantningsförmågan. Det ligger i öppen dag alt, hvad denna sednare art beträffar, dess fångst icke kan antagas i någon måtto menligt inverka på utsigterna och befordrandet af framtida sillfiske.
Så började han anställa en riktig examen med henne, ett fullkomligt förhör i allt möjligt, och hon hade varit så dum, så förfärligt dum, gifvit de allra barockaste svar, trasslat in sig. Hon var nära att sjunka till marken af skam och blygsel. Han bara såg på henne med sina små svarta, skarpa ögon och smålog ironiskt, medan han väntade på hennes svar, liksom han på förhand kunnat veta, att hon skulle svara dumt! Hade hon då haft reda på, att de där ögonen och den där minen kunde förvirra kallblodigare människor än henne, skulle hon kanske ej känt sig så fullkomligt idiotisk, som hon nu gjorde. Det var den allra besynnerligaste kavaljer, hon någonsin haft. Hon blef hvarken ond eller förvånad, endast fullkomligt krossad, när han sade: Ja, det var som jag trodde, en riktig pensionslärdom i sino prydno. De där elementarläroverken äro beundransvärda inrättningar. Hvad deras adepter kunna väl använda sina stora kunskaper och framför allt, hvad de förstå att tänka logiskt och ge en ordentlig definition. Bli nu inte stött, lilla fröken, det är inte mödan värdt att bli ond på mig, för jag lägger aldrig småsaker på sinnet. Han fortsatte en lång stund i samma ton. Slutligen sade han henne en »sanning», som träffade någon ömtålig punkt, ty hon fick tårar i ögonen. — Jaså, ni hör till de trefliga unga flickor, som inte ha roligt, om man inte matar dem med artigheter och hviskar: hvad ni är förtjusande — och hvad jag beundrar Er! Och så vände han sig tvärt från henne och låtsade ej om henne på hela aftonen. Naturligtvis tänkte hon inte på någon annan än honom. Hon tänkte öfver alla de fyndiga, »värdiga» svar, hon skulle gifvit honom för att bevisa, att hon inte var alldeles så obetydlig, som han ansåg henne. Hvad han måtte tyckt att hon var enfaldig och okunnig, och så att hon varit så dum och låtit reta sig och börjat gråta, gråta! Hvar gång de sedan råkades, upprepades samma scener, med den skillnaden, att nu var hon mera van vid hans sätt, och lät ej så fullkomligt öfverrumpla sig.
— Hr Brakel, M., om omedelbart val af Ridderskapets och Adelns Herrar Elektorer: I. 131, R. 147; B. II. 306, 379, 389, A. 411. — d:o att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i under dånighet anhålla om aflåtande af Nådig Bioposition till Rikets Ständer angående ett nytt Hof-Stalls uppbyggande: 1. 130, R. 139; B. III. 87, 136, i. 136; U. IV. 472, A. 493. — d:0 om det så kallade Duells-plakatets upphäfvande: I 418, R 419. (se Lag-Utskottets Batänkande N:o 20.) — d:o angående bildande af en för landtoch sjö-försvaret gemensam Vapen-Komité m. m.: I. 419, 502, R. 516. (se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Fjerde HufvudTitel. ) att det till den af Motionären föreslagna provisoriska Vapen-Komitén erforderliga anslag måtte särskildt beviljas: I. 516; R. II. 241. (se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84, mom. 33.) -— Hr Cederschiöld. F. A., angående stats-anslag till inrättande af en vård-anstalt för obotligt sjuka: I. 410, R. 413. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel). — d:o angående pension till framlidne Provincial-Läkaren G. A. Silfversparres enka och barn: I. 413. R. 414.
Slutligen och då tväune ledamöter bär förklarat, att det vore Gr. Horn, sorn vi hade att tacka, att denna fråga blifvit väckt, så får jag förklara, att jag verkligen uppriktigt tackar Gr. Horn derför, att han icke af de ledamöter inom det förstärkta StatsUtsk., hvilka protesterat emot bans förfarande, låtit öfvertala sig att begå en olaglighet. Jag fortsätter mitt yrkande, alt voteringen måtte anses gilltig. Frih. Cederström: Jag bar begärt ordet i anledn. af Frih. Sprengtporten yttrande, att man borde öfverlemna åt Exped.Utsk. att bestämma hvad som i den nu förevar, frågan borde anses såsom R. St:s beslut. Det är då klart att ett af de två skulle inträffa, antingen att Exped.Utsk. uppförde tullen på de förtenla plåtarna till 16 sk. eller att all tull derå borttogs; ty jag vet icke af hvilken § i grundlagen man skulle vilja draga den tillämpning, att tullen på de förlenta plåtarna förblefve sådan den enligt förra tulltaxan liar varit, på sätt Hr von Hartmansdorff påstått. Herrarne torde erinra sig, att då uti bevilln.frågor 2 Stånd stanna emot 2, eller 3 Stånd fatta olika beslut mot det 4:<fe> sä måste absolut sådana frågor slitas genom votering i förstärkt Statsutskott. Då nu 2tne Stånd hafva underkänt den votering sorn skett, så vill jag fråga luiru man skulle komma lill något slut i saken, i händelse de andra 2 Stånden godkände densamma; kanske derigenom att förstärkta SlatsUtsk. uppställde voter:s-propos:r 0111 huruvida voteringen borde förnyas eller icke? men sådant får icke ske; ty grundlagen förbjuder bestämdt alt framställa propos. om eller att votera öfver huruvida votering skall ske. Man har äfven sagt, att det icke tillkomme Stånden att ingå i tolkning af grundlagen, utan att sådant tillhörde Const.Utskottet.
Och bland alt detta buller och alla dessa människor, som i förvirrad brådska sprungo fram och tillbaka, skingrades hans tankar, och för den återstående delen af resan greps han småningom af den apati, som vanligen beherskar resande. Först när han nalkades den station, där han skulle stiga af för att åka den återstående delen af vägen i vagn, grep honom på nytt oron. Med en egendomlig känsla af njutning såg han på den kända trakten, på granskogen, björkhagarna, sädesfälten, som buro kort, grön, höstsådd råg. Han spejade ifrigt efter vagnen, när de nalkades den lilla stationen. Mycket riktigt. Där stod vagnen, det var lilla tvåmansdroskan. Karlson satt styf och rak på kuskbocken, och vagnen var förspänd med två unga hästar, som Grane inte kände igen. Han kände sig nästan som främmande, när han såg detta. Men det var då inte underligt. På två år! Han tog sin kappsäck och störtade genom väntsalen ut på stationsgården. – Goddag, Karlson. Nå, hur står det till hemma? Han höll på att säga: »lefver mamma? Men han hejdade sig och upprepade blott: – Hur står det till där hemma? – Joo, jag tackar. Kusken satte upp kappsäcken på kuskbocken. – Det är nog inte så bra det, hr Grane. Presten kom dit, just innan jag for. – Presten? Grane ryckte till, men hämtade sig. – Ja, naturligtvis, mumlade han. – Är det så farligt? sade han lågt. Hela vägen hade han skjutit undan den tanken, att modern skulle dö. Nu föreföll det honom så besynnerligt nära förestående. Och han tyckte, att han redan länge vetat, att alt var slut. – Joo, det är säkert det, sade kusken. Patron sa’, att vi får köra, alt hvad vi kan. – Gör det då, sade Grane och steg upp i vagnen. Och de foro i sträckt traf. Grane brydde sig icke om att fråga mer. Han satt tillbakalutad i vagnshörnet, och hvarje bit af vägen kom med ett minne. Först foro de genom barrskogen. Aldrig tyckte han sig ha sett sådana träd. Och där den slutade, var en grind, som en liten flicka kom och öppnade.
Hade den handlande classen uppträdt som medlare i denna del, skulle spannemålsprisen vara stablare, emedan, då tillfälle lill belåning af den upplagde varan ägde rum, köparen ej behöfde endast speculera på stigande priser, utan erhöll genom lånen understöd till förlagscapitalet, hvarigenom ej den större eller ringare dagliga con65 IU 5 66 Den 8 Mars e. m. currensen influerade på priserne, samt varan ständigt ägde värde oell vöre afsättlig. För närvarande är spannemålen ej ett föremål för någon verklig handel, utan endast elt ämne för mer eller mindre väl beräknade, fondsspelning liknande speculationer. Bl ifver åter belåningsrättigbet tillagd spannemålen, tror jag första och ett ganska verksamt steg skulle vara gjordt lill att inrätta en ordentlig spannemålshandel i riket. Det är från denna åsigt jag ansett saken nyttig, och i följd hvaraf jag anhåller om bifall till EkonomiUtskottets Utlåtande, och#ska!l sedan, i händelse Ridderskapet och Adelö bifaller detsamma, anhålla om inbjudning till de öfrige Stånden, på det alt man i denna fråga må kunna vinna 3 Stånds sammanstämmande beslut. Friherre Cederström, Jacob: Svenska spannemålshandeln har, på något öfver 5o Ar, varit beroende af styrelsen, och all enskild täflan derifrån skiljd. Under detta förhållande har man kommit ifrån hvad som borde vara, nemligen att bereda afsättning. Rikets Ständer hafva väl nu omintetgjort styrelsens befattning med denna handel; men ännu är intet steg gjordt för alt befordra den enskildta handeln med denna vara, och för att skalfa den enskilte det förslag, som fordras utan att blifva nödsakad fästa alla tillgångar på capitaler vid denna vara, till hinder för all betydlig speculation Den 8 Mars e. m. 67 på denna annars vinstgifvande handel. Det år icke få millioner, som Amsterdam i denna väg dragit ifrån England. Banken i Amsterdam har ej derpå gjort några förluster, och vår Bank har ej gjort några förluster på spannemål den tiden den här belånades.
Slutligen tillstyrker Utskottet, alt ett exemplar ej mindre af den utaf Kongl. Majit för åhörare vid RiksStåndens sammanträden till stadfästande lag (hvari jemväl, för ytterligare tydlighet torde böra bestämdt intagas de straffbestämmelser, sorn utsättas i de åberopade allmänna lagrummen,) än ock af Ridderskapets och Adelns, i afseende å offentlighetens införande, beslutade bestämmelser i Ordningsstadgan måga, lill åhörarnes efterrättelse, uppspikas vid ingången till läktaren. Hvilket dock allt lill IlöglofL Ridderskapets oell Adelns egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. På Högloft. RiddarhusUtskottes vägnar A. G. Gyldenstolpe. W. F. Dalma n. Fö r s l a g till tillägg vid' Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga. § *• Inträdesbilletterne för främmande åhörare vid Ridderskapets och Adelns öfver - i68 De n 24 Fehr tiar i i e. rti. läggningar förrlelas på det sätt, att 20 öfverlemnas till LandtMarskalkens disposition, och 5 till TidningsRedactionernes begagnande under hela Riksdagen, samt att det återstående antalet på utsatt tid och ställe utdelas till dem, som sig derom anmäla; dessa sistnämnde billetter blifva endast gällande för ett Plenum, § 2- LandtMarskalk, eller den hans ställe företräder, äger, när han så nödigt finner, att vägra främmande personers inträde, antingen för eli helt Plenum eller för en del deraf, äfvensom att under varande Plenum anbefalla närvarande fremmande personers aflägsnande, § 3, Om under varande Plenum 3:ne Ledamöter af Ståndet äska fremmande personers aflägsnande, och dessa Ledamöter, på tillfrågan af LandtMarskalken, icke vilja derifrån afstå, skall detta aflägsnande, utan hinder af en möjligen derom uppkommande discussion, ovilkorligen för sig gå. § 4.
St. vid förra riksdagen beslöto, attallspanmålsberäkning under lönerna hädanefter borde försvinna, det kunde anses såsom ett afsteg från detta beslut, att nu i afseende på denna lön besluta att uppföra spanmål under lönen. Det är denna upplysning jag ansett mig böra underställa R. o. Ad:s pröfning. Hr von Hartmansdorff, A ug.: T den förra frågan, nemi. den om lön skall anslås för en president i Krigscolhm, anhåller jag att få instämma nied Frih. Cederström, Jacob. R. St. äro ej berättigade att dagtinga med grundlagen, utan R. St. äro pligtige, att för de embeten, som i grundlagen förutsättas såsom befintliga, anslå löner, intilldess sådana embeten blifvit i grundlagsenlig väg afskaffade. Likväl har en ledamot af Const.Utsk. ansett sådant gå an. Om en ledamot af Konungens Råd skulle hafva tillåtit sig ett sådant tillstyrkande, så undrar jag hvad denne ledamot af Const.Utsk. då skulle hafva sagt; troligen, såsom lagläsaren, att det var en annan sak. I afseende på de 163 tunnorna spanmål anhåller jag få uppläsa ordalagen i den K. propostn, hvaraf R. o. Ad. finnér en tillräcklig förklaringsgrund, hvarför anslaget är begärdt. Der står nemi.: ”1 afseende på aflöningen för Krigs-colhm, hafva väl R. St. vid "sista riksdag bifallit en fyllnad å detta collegii stat med ’’497 r:dr 3 sk. i r:st i contant, men icke uppförandet å "stat af de i63| tunnor spanmål, hvilka vid collegii nya "organisation erfordrats utöfver gamla anslaget af spanmål ”under lönerna. Enär K. M. finner dessa i63^ t:r span"mål icke kunna undvaras, utan en till oreda ledande rubbning af den i sig sjelf äfven rättvisa fördelningsgrunden ”utaf hela löneanslaget, föreslår K. M. R. St. ånyo, att nämnda obetydliga qvantum spanmål under lönerna må på stat ”uppföras.”
[Yl systemer var dock endast det förstnämnda idel Au b ur uska närmare kandi vid den revision, som Lagkommileen före uNs -q I 01 V'PPS)°*;<la förslag till Brottmålslag, och som grundläde det ; Ib,9 , bna.'gjorda förslaget. Detta system ansågs emedlertid ega ett > kbait företräde framfor det i föngelseiäsendet 'rådande, och derföredes detsamma till grand för de i berörde förslag upptagna frihetsstraff ■ ui vid den granskning som Högsta Domstolen derefter verkställde af amma förslag, yttrade Högsta Domstolen - under förklarande, att de nu b ullig, men forslaget utflutna straffarterna a oro olämpliga, enär de obestridligen undertryckte den straffades hederskänsla, den 1 der dock ulgjone dt motiv som, näst Gudsfruktan, vore mäktigast all »pplvfta den Gllne och bevara honom från nya afsteg, samt att frihetsstraff i förn,inled arbetslvong, syntes vara det lämpligaste straffmedlet att sälta i släl vilkor M f”,U ' Sa kall;ulc Admrnska systemet fordrade, såsom hufvud , ’ de'S faUS;'!'ne® mneslulaude nattetid uti ensliga ci Her, dels ock lystnad llUl ei QCmensanit arbete om dngurne, samt smittan af eu lörderfvad nio -htet under sådana förhållande, skulle blifva mindre, än dX™ begagna gemensamma sofrum och i allmänhet ega fritt umgänge medlfta^ 14 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93. andra-, hvadan dessa slag af straffanstalter syntes ega en stor relativ förtjenst framför andra, der fånga nies åtskiljande icke blifvit i lika mån afsedt, ansåg likväl Högsta Domstolen denna art af det penitentiäi a systemet icke vara den, som till införande härstädes företrädesvis borde tillstyrkas.
Härtill fordras dock oundgängligen att korpralsgraden, deruti inberäknade vicekorpralerne, kan så höjas, att underofficerstjenstgöringen i allmänhet genom uppflyttning derifrån kan bestridas. Någon nedsättning i detta befälsförhållande kan emellertid icke ifrågasättas. Då manövern fordrar 12 plutonsoch 2 tiraljör-divisions-chefer eller 14 afdelnings-befålliafvare, följer äfven deraf, att 12 officerare och 12 underofficerare äro det minsta befälsantal, som kan beräknas för fältbataljonerna, och detta är endast möjligt under den förutsättning i afseende på underofficerare och korpraler, som här blifvit gjord. För att icke redan från början en alltför stor brist deruti skall uppstå, måste någon reserv finnas, åtminstone för officersgraden, hvarifrån staberne måste fyllas, och denna reserv kan icke antagas till mindre än 2 officerare på stambataljon, som gör något mer än 1 på hvarje fältbataljon, helst i betraktande tages den brist, som derjemte alltid förefinnes till följd af sjukdom och vakanser. I sistnämnde afseende kunna en del volontärer anses såsom en reserv i första hand för underofficerarne. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, och då hvarje stambataljon bör hafva befäl för 1| fältbataljon, föreslå kommitterade: befälets antal, utom regementsoch corps-staberne, till 20 officerare och 18 underofficerare på hvarje stambataljon. För att vinna detta, föreslås vidare: att de större indelda regementena, hvilkas kompani-befäl redan utgöres af 36 officerare och 36 underofficerare, ökas med 4 subalternofficerare, samt att samtlige öfrige regementen få lika antal kompanibefäl, som förstnämnde regementen, och corpserne hälften af detta antal; allt med den förändring i afseende å sergeantsoch furirsgraden, som här nedan omnämnes. Af 36 underofficerare på ett regemente äro nu 8 fanjunkare, 12 sergenter och 16 furirer.
Uti 2Z Z förestas att till Bänkman wäljes"p)ä z af hwilka en genom lottning till Bänkman utses. Deraf följer att ödel är mera bidragande wid detta wal förtroende. Detta blir ändä tydligare genom exem, Den n November. Om en Banks individuer äro 12 sä delave till tänkesätt att 6 rösta pä g, och de kfnqa 6 rösta pä andra z. följer deraf att 6 lotts till Bänkman. I sadan händelse ankommer allt pä en stump, in et pä förtroende. Sakens natur talar dock heil och hältet för det sednare.. Pä Bänkmanswalet bersr ant. Detze wäl>a Electorer, Eleclorerne UtskottsLedamöter. Det blir dä cumgängeligt att förtroende ensamt werkar wid Bankmans ulwäljande, hwarfö^e jag förestär att walet ställes endast pä en, och att lottning ej oftare mä äga runi, än dä Utslag mäste sökas emellan flere, som undsätt lika mänga röster. Uti samma § dar der heter att den fränwarande haf.ve sin rätr lill dettaganve i detta wal förwer» kat, torde, för mera tydlighet, den ändring kunna äga rum: till deltagande i walet för den gängen förwerkat. Sä wal wid ElectorS wal, som wid . utseende as Ledamöter i Utskott är i denna Riddarhusordning stadgadt att -M böra rågås ibland G efwar och Friherrar. Uti detza mätt och steg witt jag igenkänna en qwarlefwa af den upphäfna Classisicalion. Det är alt förmoda att Grefwar och Friherrar hädanefter likasom hittills täfla med hwilken Medborgare som häldst uti upplysning uti tillgifwenhet och kärlek för Konung och Fädernesland och således ej behöswa nägon exclusiv försäkran att intaga platser, hwilka ett obundit förtroende pä ett mera hedrande sätt erbjuder.
Made TJtsk. velat, så hade det för TJtsk. icke varit svårt att skaffa sig underrättelse om att denna fråga icke är ny, att den flera gånger varit väckt, under loppet af förra seklet 2.:ne gånger föreslagen af Ständerna, begge gångerna pröfvad och noga pröfvad , samt derefter afslagen af det enkla skäl, att assessors-befättningen, såsom en snart öfvergående adjunction, icke medger den erfarenhet, som fordras för att behörigen kunna förestå ett kammarråds-embete. Det är den långvariga handläggningen af sådana ärenden, hvilka i Kammar-colhm förekomma, som är det oeftergifliga villkoret för detta embetes behöriga utöfning; och på sådan grund bar den nu åter ifrågaställda förändringen alltid blifvit afslagen. Skolan för dessa einbelsmän finnes uti iandtstatstjenster och collegiisamt cancelli-contor; der skola subjecterne sökas, och sällan eller aldrig kan man få dem rätt skickliga och brukbara, utan att de på någotdera af dessa ställen förut befattat sig med kameralärenden. Jag ber nu, att för it. o. Ad. få framställa en jernförelse-tabell öfver lönerna i Kammar-colhm och de öfriga fi II. i G 123 D e n 2 Maje. m. förvaltande verken. För StatsUtsk. är det icke obekant , eller åtminstone bör ej vara obekant, att staterna förhålla sig som följer. Presidenten i Kammar-colkm bur i lön 3-,849 r:ö*' 4* sk. 5 r. och ett arfvode af 121 r:dr 24 sk'j Presidenterne i Stats-contoret, Bergs-colkm och Kammarrätten hafva åter i lön på stat 4,200 r:dr.
Constitutions - Utskottet nu är talrikt eller bcftäcnde af 6 Ledamöter, sä kan icke med erfarenhet dömaS om inskränkningens werkan till blott trcnne Ledamöter. Cn fdrdelning i twcnne divistoner blifwer dä föga möjlig, som jag anser nödig tvid granskningen af s ärs Protocoll frän Stats-Rädet, sä wäl som wid bctänkandcns och förklaringars afgifwande ä flera remler frän Riksens StändcrS kisna, och ä gjor» da Propositioner till förändring af Regerings - Formen. Jag tillstyrker säledcs till ett fullsatt antal af 6 Ledamöter frän Riddcrffapet och Adeln, eller tillsammans 24 Ledamöter i det wigtiga konstitutionsutskottet. Grefwe Ds la 6 aräis, trodde bet sä mycket nödigare, som denna fördelning af göromälcn, eller UtskottctS i smärre beredningar, bidrager till skyndsamhet i Riksdags - ärcnbernaS gäng. Ropades Proposition. Grefwe körner: Jag fär ännu en gäng hemställa, att om Utskotts-Ledamöternas antal Lkas, finnas Stästd som swärligen kunna räcka till att dertill lemna medlemmar. Åtminstone blifwer det smärt vm icke omöjligt för Preste - Ständet. Hwad sjelfwa sattsen angär, och om det är ett gammalt vrdspräk alt flera ögon se mera än fä, sä är det äfwen ett örbr fpräk, att mänga kockar göra en dälig soppa Herr 4388 Den L8 October. H er r kLkImna: Dek har alltid hände akt af Präste - Ständct flera Ledamöter sutik i flera Utskott, och under detta Riksmöte hafwe wi bland RidLerffapet och Adeln öfwcn ett och annat exampel att eir Ledamot warit Medlem af twä Utskott. Herr öelorntk,: Jag afftär ej frän min begäran att Utskottet mätte förökas till 24 Ledamöter, ty äfwcn med detta antal kan soppan kokas utan att wedbrännas.
Han lade sig ned på marken, hastigt, nästan som om han fallit. Med darrande händer höjde han krukan mot sin mun. Vattnet störtade ut öfver hans ansigte. Det skvalade ur hans skägg öfver hans väst, blandade sig med markens röda mylla och sölade hans kläder. Han fortsatte att dricka i djupa, långa drag. Slutligen steg han upp. Han erfor en vild lust att slunga en förolämpning mot de uttröttade stackrarne, att öfverösa dem med råa glåpord, att förödmjuka dem, att sporra dem till nya krafter genom att reta dem. Men han hade ej längre herraväldet öfver sig sjelf. Tungan var som förhårdnad och hans ansigte som en styf mask. Hans väst var upprifven och hans bröst blottadt. Han högg fast om ett af spetten på nytt. För ett ögonblick rycktes de andra med af hans förtviflan. De togo nya tag. De gjorde sitt yttersta. De förmådde ej längre framstöna sitt taktmessiga Alláh, Alláh! De ropade i vild oordning om hvarandra. Då hördes en dof knall som af ett bössskott. Det var stenen, som hade rört sig. Alla dess fogningar hade sprungit upp och blifvit tydligare. Ur hålet kom en pust dam. Stenen hade vaknat efter två tusen års sömn. Den hade sofvit medan de bibliska legendernas personligheter vandrat fram öfver Damaskus’ gator, medan romareväldet sammanstörtat, medan tatarer, araber, turkar och kristne dränkt mullen öfver detta hvalf med sitt blod. Den hade sofvit medan Damaskus’ högskola lyste som ett ljus och medan detta ljus slutligen brann i pipan, då och då flammande upp med ett vildt, blodfärgadt, hemskt sken. Den hade legat i djup sömn ännu medan de store, lika vetenskapsälskande som folkvänlige furstarne, döda lades ned i denna bloddränkta mull och förnedringen drog in genom stadens portar. Stenen hade kanske icke flyttat sig en linie, men den hade dock rört sig. Den var besegrad. Den var i deras våld. Då Emin vid solnedgången steg in i sitt hus, voro de båda gårdarne fylda af menniskor ända till trängsel. Hans drägt var ännu i oordning.