Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är, såsom jag sagt, en agrement för dem af Ridderskapels och Adelns Ledamöter, sorn bo långt från Riddarhuset, Herr von Hartmansdorff, August: Om den ifrågavarande Klubben är så obetydligt besökt, att en Ledamot bär behöft för Ståndet omtala, alt den finnes; så tyckes han vilja af sig sjelf dö ut. Jag inser då ej något skäl att bibehålla den vid lif, med kostnad för Staten; ty den Klubb, som af Den 3 Februari i e. m. Riksdagskostnads-medlen skall underhållas, bör väl vara sådan, att mängden af Ståndet, och icke blott en eller två personer om dagen begagna den. Jag instämmer derföre med Friherre Anckarswärd i den önskan, att ifrågavarande Klubb måtte afskaffas, helst vi dessutom hafva qvar LandtMarskalksKlubben i de tjenligaste rum. I anledning af hvad sålunda blifvit emot StatsUtskottets ifrågavarande Betänkande anmärkt, och i följd af derom utaf Herr Grefven och Ordföranden framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att detta Betänkande till Utskottet återförvisa. Herr Grej ven och Ordföranden anmodade Ridderskapets och Adelns Herrar Electorer, att innan nästa Plenum sammanträda, för att välja en Ledamot i RiddarhusUtskotlet efter Grefve Snoilsky, Nils, hvilken på sätt förut blifvit inför Ridderskapet och Adeln tillkännagifva, afsagt sig det honom uppdragna förtroende att vara Ledamot derstädes. Å nyo föredrogs StatsUtskottets den 19 nästlidne Januarii under N:o 42 afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, rörande indragning af all mathållning på Statens bekostnad vid den så kallade LandtMarskalksKlubben, samt om Den 3 F e b r u a r i i c. in. 153 förminskning i Statens utgifter för KlubbInrättningarne. Friherre Anckarswärd , Carl Henrik: Det är utom all tvifvel, att våra Riksdagskostnader behöfva minskas, så mycket möjligt är.
Denna åsigt har visserligen redan förut af en värd talare blifvit honom bestridd, men deremot har ej för R. o. Ad. blifvit framstäldt, hvilken stor åtskilnad, som äger rum emellan dessa båda statsreglerrr. Den ligger deruti, att den ordin, statsreglertn, hvilken i grundlagen bestämmes såsom existerande, har den natur, att i händelse R. St. vid påkommande riksdag ej hinna att uppgör» denna statsreglering för de kommande åren, utan åtskiljas innan densamma blifvit uppgjord; så blifver den förra staten bestående och kommer alt till grund för den nya bevillningen antagas, då R. St:s fullmäktige afgöra om det belopp, som fordras för den ordin, statsreglerms fyllande. Sådant är deremot icke förhållandet med den extra-statsregier:n. Den upphör bestämdt så framt ej R. St. hafva derom reglerat, och således kommer ingen ökad bevillning att för framtiden understödja den existerande extra-ordin.- statsreglerm. Det är denna stora åtskilnad, som jag trotatt Svenska folkets fullmäktige alltid måste hafva för ögonen, såvida R. St. vilja behålla initiativet i sådana frågor, hvilket är åderas sida det naturliga sättet att inverka på statsmachinen. När nu således den ordin, statsreglertn är bestämd, och bestämd bör den vara efter bebofvet, alldeles icke efter tillgångarna, såsom den värde talaren sig yttrat, — ly min Den 20 Mars f. m. öfvertygelse och min sats är den, att för den ordin, statsreg!er:n alltid skall finnas tillgångar, utan afseende på inkomsternas beräkning, — så uppstår nu likväl det förhållande, att då R. St. hafva betydliga öfverskott att använda, så måste den extra-statsregler:n vara begränsad inom de gifna summorna. Det är alltför illa om den värde talaren, sorn har påstått att dessa beräkningar ej äro uppgjorda och ej framställda för R. St., helt och hållet uraktlåtit alt tillse huru med denna beräkning sig förhåller. StatsUtsk. har verkligen icke underlåtit att i denna del på siffran och runstycket framställa förhållandet för R. St. Det är således inom gränsen deraf, sorn den extra-statsreglerln måste fixeras.
Efter det ofvanberörde, af Fullmägtige stadgade vilkor blifvit, genom Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse deri 2 Junii i832, gillade, har ordentligt contract orri ifrågavarande provisoriska husbyte blifvit, under den 8 nästpåföljde Augusti, emellan Fullmägtige; å Riksgälds-Contorets vägnar, samt Drätsel-Gommissionen, å Stockholms Stads vägnar, upprätladt och exemplaren utvexlade. Utaf det hos Fullmägtige förde Protocoll har Utskottet inhemtat, att hufvudsakliga skälen, som bestämt Fullmägtiges beslut att ingå uti det föreslagne provisoriska husbytet, varit följande, nemligen: 1:0 att f. d. Hessensteinska egendomen kunde vara tillräcklig och lämplig, att begagnas för de ändamål, hvartill f. d. General-Assistance-Gon» torets egendom varit bestämd; v 2:0 att hela norra Flygelbyggningen kunde upplåtas till begagnande för Riks-Archivet, .sorn derigenom erhölle en tjenlig och mera fördelaktig local, än i Assistänce-Contorets egendom kunnat anvisas. 3:o att , efter Commissariernes uppgift, f. d. Hessensteinska huset skulle, med icke serdeles betydliga förändringar och kostnader, kunna för behofvet apteras. Hvarförutan hos Fullmäglige kommit i betraktande, alt, om f. d. General-Assistance-Contorels hus skulle inredas för Riksgälds-Contorets behof, denna inredning troligen icke skulle kunna medhinnas förr, än år 1834» enär någon början härmed icke kunde göras, så länge Assist ance-Gon torets.
Hr Prosten Thomander, hvars medhåll jag räknar som en auetoritet, sade i sitt Stånd, alt han uppfattat Conseljen icke som ett antal vare sig 10, 5 eller 7; men abstract som en person a moralis — som Conseljen (hans ordställning undfaller mig 1111, men sä var tanken) — och tro mig, mine herrar! vid sådan uppfattning liar ansvarighetsläran allt alt vinna; så är lion i hela den öfriga representativa verlden uppfattad. — Utan allt tvifvel tillkommer Konungen den vidsträcktaste latitud till utseende af den suppleant, som skall föredraga i stället för en frånvar. depart.- chef, och är exped.chefen den rättaste suppleanten när Statsrådets förfall är tillfälligt och af transitorisk beskaffenhet. Han måste naturligtvis vara närmast inne i sin förmans sysleme och åsigter — och så visst han, efter min uppfattning, icke är eller bör i Conseljen vara annat än sin depart.- chefs språkrör, är han det lämpligaste. För öfrigt afslyrker jag ett i allt fall ofullständigt specificerande af förfallens natur, hvilket vore att alltför mycket sänka grundlagen under sitt sanna väsende. Må jag ibland förfall, oell för att Den i December. 43 önska elt årligt inträffande, dock nämna del af resor i landsorterna, till vigligare förhållandens inspecterande med egna ögon. Jag har nu i det närmaste yttrat hvad jag har att i ämnet andraga. Oberedd sade jag mig och var det i så målto, alt jag icke last handlingarna, men beredd i så måtto att jag nu bortåt jo år begrundat dessa ämnen. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag anser att ifråga var. Utsk:s förslag är i fullkomligen riktig conseqvens med de föregtde, som af R. o. Ad. blifvit pröfvade, och ehuru jag fullkomligen instämmer i hvad Gr. Löwenhjelm yttrat om hvad han menar med en ministeriel ansvarighet, får jag, lika med Const.Utsk:s ordför., yttra den öfvertygelse, alt det icke för närvar, varit möjligt att tillämpa denna lära såsom man skulle önskat.
Äfven beslöts att gl. pigan Maria Pärsd:r i Högen skulle få sin fattig-rota i Norderåsen, då Erik Pärsson skulle vårdas som förut 4 dagar på tunlandet, men 6 dygn i hela utbygden, som ej hava besvär med Maria. In fidem E. Nordenberg. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, pag. 7, ÖLA. Protocoll vid sockenstämman den 23 oktob 1825. Drängen Nils Larsson i Storbränna antogs med församlingens bifall till socken-skomakare. E Ng. [Erik Nordenberg] Likaledes antogs afskedade fältjägaren Pär Ed till sockensnickare, samt pigan Ingebor Larsdotter i Storbränna att i Ångermanland inhämta nödig kännedom i linodling, spinning, väfnad, att däruti med undervisning gå församlingen tillhanda. E Ng. Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, pag. Protocoll vid sockenstämman den 27 november 1825. § 1 Vid förfrågan om distriktsmagazinshusets uppbyggande, blef Anders Jonsson i Kougsta enhälligt och med fult bifall vald till byggmästare af denna bygnad, emot ett för hans möda deremot svarande arfvode som vid närmare öfverläggning framdeles bestämmas må; och att han tillika med Christofer Larsson i Storhögen, såsom distriktsmagazinets föreståndare, med fult och otvunget bifall af delägarne erkändes. §2 Anmältes saltpetter tillvärkning af B. Erik Nathanaëlsson i Stafsgård B. Pär Ersson i Jonsgård B. Erik Larsson ibidem B. Nils Olofsson i Gungård B. Johan Larsson i Lassgård B. Pål Johansson i Österåsen För att vinna distr.magasinsbyggnadens uppförande så mycket säkrare önskade Anders Jonsson att delägarne skulle i fyra rotar förena sig om en rotmästare för vardera.
Det var en ljum, stjernklar natt i april, d5 en liten grupp tyst och stilla tagade genom Göttingens gator. Den sjuka Christine, nedbäddad i en s. k.: iirankenkorb, rar dess medelpunkt. Hon omgafs af hela Hermannska familjen, hvilken p i allt siitt sökte ingifva henne tröst och mod. l. ' ramkommen till hang %rdeii, hriddades hon p5 samma sätt i en kupé, och efter den langa farden lades hon vid ankomsten till sitt nya hem. nästan ranmilgtig af trötthet. till siings. Vi halva redan i Göttingen lärt känna det ansprikslösa ursprunget till en verksamhet, som i närvarande stund sprider ljus och glidje i hundratals hem, der hardt ' pröfvade varelser v h d a s under mhgariga pl8gor. Och nu, sedan de skilts f r h sina rannrr i Göttingen. föreslog Auguste Walther sin vaLn, att de till nästa jul i d l hemlighet skulle 15ta trycka Christinrs shger, till öfverrukning för hennes närmaste och för de sjuka, som de kände och intresserade sig för. Christine häpnade i början öfver denna ide: den föreföll henne alltför djerf, dikterna voro det ej varda, påstod hon. Auguste visste likviil huru mycken glädje och tröst de heredt sa m h g a sjuka, och iindtligen gaf Christine efter. Redan \ .id paslitiden hade det lilla verket skridit d längt framat, att de tryckta arken kunde sandas dem till genoniliisning. Oaktadt hon var febersjuk, och till föijd af sin svaga synförrniga tvungen att halla papperet titt intill det stiille i högra ögat, hvarigenom hon Snnu kunde se, förmådde dock Christine att vara hehjelplig härvid. Det var ej utan betydliga uppoffringar, som de h5da vännerna genomförde denua plan; men SH var det afven en stor glädje för dem, när julen nalkades, att bereda till afsiindning, dels i paket, dels i korsband 2 0 0 exemplar 3,t vännerna nar och ijerran.
Mängden af allmogen, synnerligen just den fattigare och mindre bemedlade delen och de, som ej sjelfva bodde så till, att de genom skjutsningar kunde förtjena, måste drygare betala alla embetsmanna-handräckningar vid häradssyner, landtmäteri-förrättningär, äfvensom kronobetjeningens påkallade och opåkallade biträden eller påhelsningar. Det är derföre jag vågar afstyrka ali förhöjning i skjutslegan och alla förändringar eller anstalter, som ej bära sig, utan att stå i bredd med behofvet af förhöjda skjutspenningar. Hvad diligence-inrättningarna och paketposten angår, sa har jag ej emot, om dessa inrättningars fortgång genom några åtgärder från statens sida uppmuntras, men Den 16 Augusti e. ai. motsätter mig så mycket mera, om sådant skulle tillvägabringas genom förhöjd skjutslega. Frih. Boye, Ludv.: Hos Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. anhåller jag om återreroiss af detta betänk, derföre, att detsamma, efter min öfvertygelse, uppfyller icke ett enda af de ändamål, det afsett, och skulle, verkstäldt på sätt förslaget innehåller, blifva en orättvisa mot allmänheten. Lagstiftningen tillhör det dock att, i fråga om alla förändringar, afväga det förhållande, som redan linnes, mot hvad man vill i stället införa. Utsk. har afsett 3:ne ändamål: det ena att lossa jordbruket från den förskräckliga börda, som skjutsskyldigheten derpå skall lägga; det andra, att åstadkomma en bättre sedlighet än den, sorn” hittills i landet existerat; och det tredje, att på vägfarandes bekostnad gynna diligenceoch forvagns-inrättningar, hvilka Utsk. godtroget anser kunna drifvas till verklig höjd och bära sig. j\å väl! må det tillåtas mig att med den erfarenhet, min ålder gifver mig, förklara, att jag anser ropet på den förfärliga tyngd på jordbruket, som skall ligga i skjutsväsendet, såsom mera ett rop, än en sanning.
Då all sedlighet ytterst hvilar på religiös grund, är det också religionen sorn ensam förmår nog kraftigt motverka den sedernas försämring, hvilken, om den får ohämmadt fortgå, tärande skall angripa samhällets innersta rot. Med afseende härå, och i följd a/ motionens uttalade syfte, har det förnämligast ålegat Utskottet att undersöka, huruvida, i 4 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 70. de förhållanden, som röra hufvudstadens själavård, sådane omständigheter verkligen förefinnas som göra det, äfven för det mest nitiska presterskap, omöjligt att utveckla en tillräckligt inflytelserik verksamhet. För att vinna, så vidt möjligt, fullständig kännedom i detta ämne, har Utskottet inhemtat underrättelser icke blott sf en stor del bland hufvudstadens kyrkoherdar utan äfven af det härstädes inrättade prestsällskap.
Jag anser, att detta tillstyrkande innefattar en contradiction; ty Utsk:s mening måtte väl vara, alt an - Den 13 Maj e. m. slaget bör beviljas lill de dramatiska spektaklerna, för att de må kunna existera; och det mätte hafva visat sig, att detta anslag ej vari t tillräckligt, efter K. M mäst af särskildta medel bestrida de utgifter, somför spektak lernas fortfarande erfordrats. Om nu Ulsk. vid anslaget fäster det villkor, att del ej skall utgå, om icke på samma gång enskilda tbeatrar få uppkomma, och då man vet, ali de enskilda tbealrarna skola vara till skada för de ruvar, dramatiska spektaklerna oell göra deras fortfarande utan ökade anslag annu omöjligare ; så skulle jag tro, att ingen mening ligger deruti, och att således, ifall man vill understödja de dramatiska spektaklerna, bör det ske utan ett sådant villkor, eller också bör Utsk vara betänkt på att öka delta anslag , i händelse man vill, att enskilda tbeatrar bär skola uppkomma, hvilka naturligtvis måste förorsaka minskning i inkomsterna för den nuvarande. Jag anhåller, alt vid detta tillfälle få gifva StatsUtsk. en upplysning, som i min tanke bevisar, att detta anslag med så mycket större skäl bör utgå , som Staten endast gifvet' med ena handen hvad den tager med den andra. Enl. officiella uppgifter, sorn jag bär äger, utgjorde det kronoutskyIds-belopp, sorn genom K. Theaterdirectrns försorg blifvit innehållet och till statsverket levereradt, år 1837, 4,^2! r:<b' 12 9 r:st., och för i838, 4,165 r:dr i3 sk. 8 r:st ; således det ena året mer, än hvad Staten tillskjutit, och det andra året nära samma summa , eller endast 135 r:dr mindre. Jag anser således, att då detta anslag egentligen är det enda understöd Staten lemnar till den dramatiska theatern, så är det så mycket större skäl, att det må utan någon inskränkning eller något villkor fortfara, som Staten i sjelfva verket af denna theater åtnjuter en motsvar. inkomst. Dessutom anser jag olämpligt af Ständerna, alt utsätta delta villkor. Ständerne hafva, mig veterligen, aldrig bos K
Resolutionen på allmogens besvär den 17 Sept. 1723, Kongl. Brefvet till Kammarkollegium den 17 Januari 1782 samt 29 § af Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 öfverensstämde, att samma upplåtelse innefattade kronoförpantning med tillagd frälserättighet, hvaraf följde, att åboerne på de i denna förpantning varande kronohemman borde njuta i besittningen för sig och barn lika säkerhet, emot skyldigheternes fullgörande, och lika äfventyr vid uraktlåtande deraf, som andre kronoåboar; alltså och ylå omtvistade hemmanet, hvilket i ofvannämnde upplåtelsebref benämndes klosterhemman, enligt ett från Kammarkollegii Archivikontor meddeladt bevis, jemväl såsom klosterhemman vore antecknadt i 1646, 1654 och 1717 årens jordeböcker, men derefter i 1718 och 1724 årens jordeböcker upptaget såsom kronohemman och äfven såsom sådant måste vara att anses, oaktadt uti 1654, 1717 och 1718 års jordeböcker vore antecknadt, att Tripp köpt hemmanet, samt 1725 års jordebok upptöge detsamma såsom utsockne frälse; pröfvade Kongl. Maj:t rättvist, med upphäfvande af Hofrättens och Underrätter nes sammanstämmande domar, förklara käranden, som vöre dotter till en förutgående åbo på hemmanet och syster till sista åbon derå, vara, jemlikt 3 mom. i Kammarkollegii kungörelse den 29 Februari 1808, framför den med förra åboar icke veterligen besiägtade svaranden, berättigad till åboskapet emot det hon till Trippiska arfvingarna erlade vanlig städja samt fullgjorde öfriga henne såsom åbo åliggande skyldigheter. Två Ledamöter pröfvade skäligt att fastställa Hofrättens och Underrätternes sammanstämmande domar. I Riksdagsbeslutet den 2
Det dröjde likväl icke mer än några få år förr än Kongl. KammarColh mäste hos K. M, utverka ett årligt arfvode åt en särskild person, som biträde vid handläggningen af Adv.FiskalsEmb:ts göromål, hvilka den ordinarie Adv.Fiskalen icke ensam kunde medhinna. Hvad var detta annat än ett återställande af den fordna vice Adv.Fiskalssysslan, ehuru dess förvaltare icke fick samma namn, samt i och dermed ett erkännande, att man begått ett misstag genom sysslans indragning. Den är jemväl nu föreslagen att återställas på stat, örn man också undvikit att återgå till dess fordna benämning, enär af K. M:s Nåd. Propos. inhemtas huruledes Kongl. KammarColhii Adv.FiskalsKont. skulle komma att bestå af en Adv.Fiskal samt 2:ne Kanslister, af hvilka sednare den ene vore inom Kont. fullkomligt öfverflödig, så vida han icke skulle till gagnet, om också icke till namnet, föreställa den fordne vice Adv.Fiskalen inom verket. — Jag har tjenstgjort inom K. KammarColhii Adv.Fi-* skalsKont. och kan således af erfarenhet förklara, det göromålen derstädes hvarken till antal eller beskaffenhet stå framför dem, som tillhöra Adv.FiskalsKont. inom Kongl. KammarRm, der tvertom fiskaliska åtal understundom förekomma af så vidlyftig och in-* vecklad beskaffenhet, att något enda dermed jemförligt mål knap-* past någonsin förekommer till handläggning af Kongl. KammarColhii Adv.FiskalsEmb. — Det hade icke varit olämpligt om Kongl. KammarRm, för hvilken det förhållande jag nu upgifvit inom Kongl. KammarColh ej bordt vara obekant, derifrån hemtat en varning att icke. genom den nu föreslagna indragningen, blotställa sig för nödvändigheten att örn några få år vandra samma cirkelgång, som Kongl. KammarColh
Efter att redan vid 20 års ålder gjort sitt inträde på den juridiska banan, hade han allt ifrån år 1812 till 1850 eller under 38 år beklädt nyssnämnde maktpåliggande befattning såsom Lands-sekreterare och derjemte, enligt af Kongl Majit i nåder meddelade särskilda förordnanden, såväl före som efter sitt afskedstagande, utfört flera vigtiga nppdrag, såsom utarbetandet af författnings-sammandrag, uppgörande af förslag till nya förordningar i administrativt hänseende m. m. På hvilket utmärkt sätt denne embetsman fullgjort sina åligganden, intygades ej mindre af den synnerliga aktning och tillgifvenhet, han hos Upsala läns invånare förvärfvat, än ock deraf att, vid hans på begäran erhållna afsked från Lands-sekreterare-befattningen, Kongl. Majit täckts för honom »förklara Sitt nådiga välbehag öfver det berömliga nit och den utmärkta skicklighet, han under sin långvariga tjenste-utöfning ådagalagt.» — Emellertid, oaktadt denna trägna och Stats-Ulskottets Utlåtande JYl 167. 67 nitiska verksamhet, hade Lagman Carlsson ej lyckats att i Statens tjenst förvärfva sig tillgångar, tillräckliga att bereda hans familj en sorgfri utkomst, och vid hans år -1855 inträffade frånfälle uppgick boets behållning till endast 2,827 R:dr 42 sk 4 rist B.ko, Då nu hans efterlemnade 70-åriga enka och 2:ne ogifta döttrar, förutom nyssnämnde ringa tillgång, endast hade att för sin bergning påräkna en årlig pension af 4 66 R:dr 32 sk.
Emedlertid hafva, efter Krigsbefälets 'och Stats-Cöhtoirets hörande, de å Riksstatens Sjunde Hufvud-Titel till Militaire enkors och barns pensionerande årligen anslagna 16,000 R:dr blifvit, till vinnande af enhet, ställda under förvaltning af Directiönen för Arméens Pensioiis-cassa, söm nu mera öfvertagit den pensionerings-skyldighet, hvilken, i afseende å Militaire Tjenstemäns en-* kor och barn, Statsverket förut ålegat, dock Kotigl. Maj.ts Nådiga Berlitt. N:0 7, 69 med iakttagande deraf, att detta anslag städse hålles afskiljdt från öfrige, under strama Direclion stående medel, samt att den årliga redovisningen derföre lill granskning hos Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt öfverlemnas. Sedan, Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, det en sådan reglering må vidtagas med Indelta Armeens befäl, sorn inom redan varande anslag bereder nödig utkomst för hvar och en, samt lämpar aflöningen efter tjenstegraderna, hafva serskilda dertill förordnade personer, under Hans Kongl. Höghet Kronprinsens ledning, varit med utarbetande af förslag i detta ämne sysselsatta, sedan de för ett fullständigt utredande af grunderna derföre nödiga undersökningar blifvit verkställda; och kommer en serskild framställning i detta ämne, i anledning af hvad sålunda förevarit, att till Rikets Ständer afgå. Tillika hafva förslag till en ny Boställsordning och till. en Förordning om Militiseboställens utarrenderande blifvit utarbetade och till Kongl. Majit öfverlemnade, och äro 1111 på Dess Nådiga pröfning beroende; dock vill Kongl. Majit Sitt beslut derutinnan icke (atta, innan frågan om nyssnämnda Löne - Kongl-' Maj.Is Nådiga Ber litt. No 1- ” reglering förut blifvit afgjord, i anseende till dessa ämnens nära sammanhang.
Af allt, hvad vi veta om Creutz, kan lätt slutas, huru denne skulle mottaga ett ungt svenskt snille, så löftesrikt i sig sjelft, och af Gustaf III med värma honom anbefalldt. Lidner i skola hos Creutz – hvad synes man ej deraf kunna vänta? Också är afgjordt, att hans skaldegåfva ganska mycket vann derpå. Den fina skönhetskänsla, det säkra smak-omdöme, som utmärkte Creutz både såsom skald och konstdomare, kunde ej förfela att inverka förmånligt. Att göra versen ledig, helgjuten, klangfull, låg ursprungligt i Lidners skaplynne; men väl står han i mycken förbindelse hos Creutz för denna uttryckets naturlighet och egentlighet, som vanligtvis af honom behålles, äfven då känslan förhäfver sig och tanken spännes till öfverdrift. Den onekliga graden af vitter upptuktelse åtföljdes dock, tyvärr, icke af en motsvarande sedlig. Och just de oöfvervinnliga bristerna i hans sedliga smak förklara, till största delen, de oöfvervunna bristerna i hans vittra. Så stort var alltredan hans beroende af det olycksaliga begär, som inrotat sig i den jordiska delen af hans varelse, att han lät det hänföra sig, om än icke utan ånger, dock utan allvarligt motstånd. Det ohjelpliga hos honom var, egentligen, frånvaron af all moralisk viljekraft; ja, – åtminstone i vissa ögonblick, – af nästan allt begrepp om pligter och rättigheter. De förhållanden i menniskolifvet, som bestämma utöfvandet och tillämpandet af hvad som är skyldighet och rätt, blefvo honom aldrig tydliga. Alla friheter i detta hänseende ansåg han åtminstone urskuldas, när de föranleddes af ett godt och känslofullt hjerta. Mötte han eller anropades han af någon, som syntes honom behöfva en allmosa, råkade han ej sällan på det infall, att fylla bristen af egen tillgång genom medel, dem han i hast förskaffade sig medelst föryttrande af en bok eller annan sak af värde, hvilken han lånat från någon bekant eller ock tagit utan dennes vetskap. Vid sådana erfarenheter voro hans vänner ej ovana.