Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofverläggningen förklarades härmed vära fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o, Landtm, anförde att han, i öfverensstämmelse med sin redan vid riksdagens början afgifna försäkran, alltid skulle söka följa grundiagarnes föreskrifter efter deras ordalydelse, och derföre ansåge sig pligtig att ställa sig till efterrättelse de i 4T och 4!) §§:ne Riksd.Ordn. intagne stadganden, ronde ordningen för föredragningen af inkomne Utskotts-betänkanden och andra itrender, livarenligt Coust.Utsk:s ifrägavar. nu för andra gången bordlagde mern. borde uti nästa plenum förekomma till afgörande, såvida den RiksSt:n i 47 § förbehållna rätt, att derom annorlunda förordna, icke blefve begagnad. 11. Ex. hade redan tillkännagifvit, hvarföre i Talmans-konferencen den mening gjort sig gällande, att detta ärende, sorn följaktligen, derest ett sådant förordnande ej meddelades, komme att företagas nästa Lördag, borde upskjutas till en annan dag eller första plenum i nästa vecka. H. Ex. hade icke hört någon af R. o. Ad:s ledamöter yrka, alt ifrågavar. mern. må förekomma om Lördagen och fann sig derföre icke behöfva derom framställa propos.; men sedan, i anledn. af hvad II. Ex. i början af detta plenum tillkännagifvit, Frih. Palmstjerna pä grund af 47 § Riksd.Ordn. framstält det i enlighet med den i Talmans-konferencen träffade öfverenskommelse upgjorda förslag, att R. o. Ad. måtte bifalla, att med ytterligare föredragning af oftanämnde mern. må anstå lill det plenum, som inträffar näst efter d. 14 dennes, hade II. Ex. ansett sin pligt kräfva att först framställa detta förslag till R. o. Ad:s afgörande. I sammanhang med detta förslag hade Frih.
Vid öfverläggning om grunden för bevillning af borgerlig rörelse, har Utskottet, enär frågan om nedsättning i allmänhet af bevillningen för samma rörelse icke förr, än vid bevillningens fördelning, kan med tillförlitlighet bedömas, ansett sig icke böra tillstyrka bifall å Herr Grefve Anckarsvärds ofvannämnde motion. Då Herr Brincks förslag synes vara dels stridande mot den, uti 15 § af den nu gällande författning, stadgade princip, att för serskilda hand teringar och rörelser bevillning skall utgöras af deras sammanräknade inkomst-belopp, dels mindre billigt för vissa orter i Riket, och dels, i af - 8 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N'.o 12. seende på fremmande nationers fartyg, olämpligt, samt ändamålet med den af Herr Ekholm ifrågasatte förändring, hvilken, så vidt den afser bestämmandet af en lika minimi-afgift för alla städer, vore mindre lämplig, enär denna afgift bör stå i relativt förhållande till de olika classificalionerne i öfrigt, vinnes derförutan, genom den i 14 § af nämnde författning medgifne och uti Utskottets förslag, 12 §, oförändrad bibehållne rättighet för Taxeringsmännen att, då sådant pröfvas skäligt, äfven utsätta en ringare minimi-afgift, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till Herrar Brincks och Ekholms motioner. Hvad deremot angår den af Herr Norin föreslagne vidsträcktare tillämpning af 14 § i nuvarande författning; så, enär Fiskeri-handteringen utgör en hufvudnäring för ett talrikt antal borgare uti åtskillige Rikets sLäder, finner Utskottet sig böra tillstyrka bifall till Herr Norins motion, samt att sistnämnde § måtte erhålla den förändrade lydelse, som Utskottet i 12 § föreslagit. Enär 11 § i Bevillnings-Stadgan innefattar föreskrifter, som angå tillämpningen, har Utskottet för sin del funnit lämpligt, att denna § flyttas till berörde föreskrifter, bland hvilka den, med en mindre redactions-förändring, finnes upptagen under 65 och 105 §§ i Utskottets förslag.
Nådiga sanction i underdånighet framlade ett lagförslag om offentlighet vid Under-Domstolar och Policekamrar, hvilket Kongl. Majit likväl icke täcktes bifalla; och att samma fråga åter väcktes vid sistlidne Riksdag, då Rikets Ständer, uppå tillstyrkan af Lag-Utskottet, och efter alla fyra Ståndens enhälliga beslut, för andra gången framburo denna angelägenhet till Thronen, men ånyo erhöllo ett vägrande svar, sålunda nemligen, att Kongl. Majit förklarade Sig ej kunna ”då för närvarande” antaga förslaget. Formen för detta afslag gåfve emedlertid anledning hoppas, att, om Rikets Ständer ännu en gång förnyade sin anhållan i detta ämne, skulle Regeringen låta sina tillfälliga betänkligheter vika för, nationens fortfarande och enhälliga öfvertygelse. Ämnets vigt vore redan tillräckligt ådagalagd genom tvänne Riksmötens discussioner. Det funnes icke någon säkrare garantie emot väld och godtycke i Domarens åtgärder, än offentligheten; och folket vördade sin Öf - Lag-Utsi o t tets Betänkande N:o gg. i5 verhet i den mon det hade att vänta rättvisa af dess organer. På grund häraf har Motionären föreslagit ett så lydande stadgande: Vid alla Underrätter och Policekamrar skall rätegång offentligen hållas och vare förthy, så långt utrymmet tillåter, ej någon förment att inne vara emedan Rätten sitter. Öfverläggning må Rätten, om den nödigt finnér, inom lyckta dörrar hålla, äfvensom ransakning uti med, som röra brott emot sedligheten och äro af sådan beskaffenhet, att de enligt Tryckfrihets-Lagen icke äro tillåtna att kungöras. Ahörarne böra då afträda på tillsägelse af Ordföranden, som äfven i öfrigt eger meddela nödige föreskrifter till bibehållande af skick och ordning.
Frågan mäste således hos Ständerna erhålla utredning, och på den punkt, den för närvide står, är äfven allt skäl att förmoda, att den kommer till förstärkt Utsk. Vore förhållandet så, som Gr. Mörner velat antyda, att det icke vore fråga om annat, än att gifva en present åt nuv:de qvarnegare, då vore ej skäl att spilla ett enda ord på saken, ej heller skulle det väl falla någon in, att vilja bifalla ett förslag, som ginge derpå ut. Som jag på detta rum flera gånger nämnt, tillhör jag ej dem, som önska efterskänkning af grundskatter; jag har tvertom alltid varit bland dem, som sökt motväga den tendens, som på sednare tider gjort sig gällande, att nemligen plocka bort den ena grundskatten efter den andra. Ehuruväl jag således mycket ifrar för grundskatters bibehållande i allmänhet, kan jag likväl ej annat önska, än att den ifrågav:de å mjöloch sågqvarnar måtte försvinna. Gr. Mörner har i detta afseende föreslagit, att skatterna skulle fixeras, på det man sedan skulle kunna amortera dem. Denna utväg är visserligen under andra förhållanden mycket vanlig, men att begagna den i ifrågav:de fall, tror jag ej skulle låta sig göra. Jag åberopar härför ett yttrande af en person, som Den 11 Augnst! e. m. 11? i detta afseende kati anses såsom en auktoritet, enär han på detta rum under flera decennier ifrat för grundskatternas bibehållande, nemi. frami. Presidenten Hartmansdorff. När denna fråga 185 3 förevar, framkallade den en protest af Hr Printzensköld, och hvad Pir Hartmansdorff till genmäle å ett Hr Printzenskölds yttrande anförde, innefattar i korthet skälen, hvarför det ej går an, att amortera grundräntor för qvarnar likasom grundräntor å annan egendom. Nu är frågan i det skick, att man ej anser sig böra borttaga grundräntan utan ersättning till Statsverket, och det är just under förutsättning att Bevilln.Utskit skall upgöra sättet för denna ersättnings utgörande, som StatsUtskit tillstyrkt eflerskänkning af grundräntan.
Några förhållanden, hörande lill della ämne, har jag förut i denna underdåniga berättelse haft Nåden anföra. Mycket skulle vara att dertill lägga, om jag icke af det gifna formuläret ansåge mig bunden att inskränka mig tili en uppgift af stalus qvo, och dessutom ett rikt förråd af materialier redan torde vara samladt lill begagnande vid utarbetningen af en allmän Fattig-iag. N id uppgiften om sättet för fattigförsörjningen torde äfven böra omnämnas 2:ne, med ändamål att minska dess anlitande, inom Länet ti 11 väga - bragte pensionsinrättningar, den ena för afskedade båtsmän samt deras enkor och harn, och den andra för de vid Lands-Staten anställde embetsoch tjenstemäns enkor och barn. Dessa inrättningars fonder hafva dock beklagligtvis samtidigt med de tillgrepp, sorn föröfvats i Kronans kassa härstädes, blifvit genom deras förvaltares oredlighet förminskade, den förra med 3,675 Kalr 14 sk. 4 rst. och den sednare med 7,744 R:dr 44 sk. 11 r:st, så att de för närvarande endast utgöra, båIsmanskassans 21,516 Banko, och med den påföljd, att en inskränkning i deras välgörande verksamhet blifvit nödvändig. Till rättelse för resande, skjutsande och gästgifvare, med afseende å deras Ömsesides rättigheter och pligter, är under loppet af detta år ett sammandrag af gällande författningar i dessa ämnen, med tillägg af i öfrigt nödiga befunna ordningssladganden, ularbetadt och lill allmän kännedom i gästgifveridagboken för hvarje månad infördt.
1 sammanhang med förenämnde § har den 30 § ock blifvit hänskjuten till Utskottets ytterligare behandling. I)å i 2 mom. af denna § hänvisas till straffbestämmelsen i den 29 §, har man velat lemna Utskottet tillfälle att tillse huruvida någon modifikation af det således i berörde mom. föreslagna straff äfven bör ega ruin. En sådan modifikation vore likväl, efter Utskottets öfvertygelse, icke lämplig. Emellan de handlingar, som omtalas i 29 § och 2 moni. 30 §, är visserligen slägttycke i så måtto, att i båda förutsättes att man begagnat falskt stånd eller namn för uppnående af brottslig afsigt; men sjelfva gerningarne äro likväl till sina följder väsentligen olika. Då i 29 § talas om den, hvilken genom begagnande af orätt stånd eller namn bereder sig a rf ellar andra familjerättigheter, afser oftanämnde mom. den händelse, då någon, medelst omförmälte svikliga medel, bedrager qvinna till giftermål eller tili äktenskapsaflal, hvartill häfd kommer. I förra fallet, lederas väl rättigheter, men då brottet upptäckes, kunna rättigheterna återställas; — i det sednare deremot har en qvinna för hela sitt lif blifvit i sitt ömtåligaste förhållande kränkt: hon kan väl blifva qvitt bedragaren, men dermed utplånas icke bedrägeriets följder; och af sådan anledning anser Utskottet någon mildring i det, i detta fall till straffarbete från och med 6 månader till och med 5 år, föreslagna straffet ej böra komma i fråga. Men då, i följd af förändringen af straffbestämmelsen i 29 §, dertill icke vidare kan hänvisas, måste straffet bestämdt utsättas i omförmälte morn., hvars redaktion på sådan grund förändrats. Med anledning af de anmärkningar, som vidare blifvit framställde emot 30 §., har Utskottet förökat den med ett ytterligare rnoinent, det Ijerde i ordningen.
Be sv.- och Ekon.-Utsk. UtlätN.-o 32. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotten förekommit. Och som Utskotten härvid inhemta t, ej allenast att den år i83a församlade Revision öfver Elementar-Läroverken i riket hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt om apologist-afdelningens vid Fahlu högre lärdoms skola utvidgning och förseende med en andre Apologist, hvarom äfven skolans Ephorus gjort underdånig ansökning, men att
Som likväl — sedan de för vestra stambanans fullbordande af Statsverket under år 1862 förskjutna medel blifvit af 1863 års anslag ersatta, samt ett under sistlidet år anskaffadt större parti materiel m. m. likaledes blifvit af innevarande års anslag betaldt — återstoden af de på Riksgälds-konloret till Statens jernvägsbyggnader anvisade medel komme alt utgöra endast omkring 1,900,000 Ridr, bar E. K. Majit, under åberopande af hvad i sistnämnda nådiga Proposition finnes omförmäldt rörande möjligheten alt, utan behof af särskild upplåning, för 1863 bereda tillökning i byggnadsfonden, i nåder föreslagit att, då södra stambanans fullbordande borde, så vidt möjligt, fortskyndas, samt detta måls ernående torde kunna emotses under loppet af år 1865, derest erforderliga medel för arbetets kraftiga bedrifvande under år 1863 blefve att tillgå, Rikets Ständer mätte för arbetenas fortsättande å nämnda stambana under innevarande år af ofvanupplagna summa, 26.315,000 Ridr, anvisa 3,815,000 Riksdaler. Förutom de nu anförda skälen för beviljande af tillökning i de för arbetenas bedrifvande under innevarande år af Rikets sednast församlade Ständer anvisade tillgångar, har E. K. Majit, uti Dess om anskaffande af medel till jernvägsbyggnaderna aflåtna nyss åberopade nådiga Proposition, erinrat derom, att det icke kunde vara förenligt med klok hushållning, om arbetet på Statens jernvägsanläggningar skulle under clt år betydligt inskränkas och sedermera under de påföljande än ytterligare utvidgas, Expeditions-Utskottets F'öi'slu(j till underd. Skri/velse, JS:o 22- 3 samt att ett djlikt förfarande dessutom tilläfventyrs kunde komma att menligt inverka på arbetslöner och arbetstillgång, åtminstone inom de orter, der jernvägsarbete,na påginge.
Välståndet hos allmogen är visserligen mindre än det fordom varit och månsa äro fattiga och skuldsatta; alt ett tillbakaskridande uti den ekonomiska • » n ställningen under de sislförflutna fem åren ägt rum, kan dock icke såsom säkert antagas: faslheldre synes ställningen vara något förbättrad, helst om man mäler densamma efter förhållandet med lagsökningsmål och utmätningar. Landskansliels diarium öfver utsökningsmål upptog för 1842 ett antal af 7,208, men för 1847 blott 4,30G, och hvilken minskning, som äfven under innevarande år fortfarit, är så mycket mera anmärkningsvärd, som 1846 års missväxt och deraf under det följande året föranledda skuldsättningar för lifsförnödenheler synas hafva bort medföra ett motsatt resultat. Antalet af verkställde 7 utmätningar liar på lika sätt aflagil, särdeles i afseende på fast egendom, hvaraf executiv försäljning numera sällan äger rum. Det är dock möjligt, att dessa förhållanden hafva sin grund i den större och lättare tillgång på penningar, som uppkommit sedan icke allenast ett afdelningskontor för Smålands Privatbank här blifvit inrälladt, ulan provinsen jemväl vunnit delaktighet i Hypoteksföreningen för de Småländska länen; äfvensom en ytterligare betydlig tillgång blifvit beredd genom de af Kongl. Majit beviljade lån, för anläggning af salpeterlador; Således kan något säkert omdöme, rörande den verkliga ställningen, icke fallas förr, än framdeles visar sig, huruvida ingångna förbindelser blifva ordentligen fullgjorda. En af de i föregående femårsberättelser uppgifne orsaker lill allmogens skuldsättning synes emellertid hafva aftagit, eller kontraklerne. om leverering af större bränvinspartier, med utsatta vitén för underlätet fullgörande, hvilka kontrakter, åtminstone i lagsökningsväg, mera sällan förekomma; och en annan omständighet, som bör verka lill den ekonomiska ställningens förbättrande för jordbrukaren, finnes deruti, alt, oaktadt^ produktionen af jordbrukets alster ökats, försäljningspriserna här i orten stigit högst betydligt, utöfver de förr vanliga.
Skrifvelse iV.o 10S. äfvenlyrs kunde deraf uppstå; hvadan Rikets Ständer, snm ansett indragningen ej böra sträcka sig längre, än till de serskilde Domstolar och Executionssälen, hvilkas antingen skadlighet eller umbärlighet vöre uppenbar och allmänt erkänd, i underdånighet föreslagit: a) att Öfre och Nedre Borg-Rätterne måtte indragas och deras domsrätt öfverflyttas till de allmänna Domstolar, dit de mål och ärenden, hvilka Borg-Rälterne nu, enligt serskilda Författningar, upptaga och behandla, efter allmänna Lagens grunder, höra; att Riksmarskalks-Embetets execulionsrält måtte till Öfver-Stålhållare-Embetels Cancellie öfvei lemnäs; c) att Siotts-Rätterne måtte upphöra och de lill deras Jjurisdiction hörande mål af vederbörande allmän Under-Rätt upptagas; dock att Slolts-Rutlen för Stockholms Slott och Stockholms Stad, i anseende till serskilda localförhållanden och den egna beskaffenheten af åtskillige dithörande mål, blefve tills vidare bibehållen; d') att P<st-Rätter, så väl enkla som blandade, måtte afskaffas och deras domsrätt öfverflyttas till vederbörande allmän Under-Domstol; e') alt, i följd deraf, E. K. M:ts Cancellie-Rälts befattning med så kallade postmål måtte upphöra, och dessa mat ifrån Under-Domstol fullföljas i vederbörande Hof-Rält; f) att Bergs-Tings-Rätters samt Grufveoch Bergs-Rätters domsrätt i alla de bruksoch bergshandteringen rörande Iviste-, brottoch utsökningsmål, hvilka, genom E. K. M:s Nådiga Förordning den 17 April 1828, blifvit öfverflyttade ifrån Bergs-Collegium till Svea IIof-Rätt, måtte uppdragas åt vederbörande allmänna Under-Domstolar; och g) att Sjötulls-Rätter, Gränsetull-Rätter och Hall-Rättermåtte indragas och deras befattning med judiciela ärenden öfveilåtas åt RådstufvuRätterne i de städer, der förstnämnde Domstolar finnas.
I hvarje magiskt bruk ingå således 1) den subjektiva andliga faktorn: viljan (i det kyrkliga språket tron); 2) det sinnliga medlet: fetischen, amuletten, det vigda vattnet, hostian, besvärjelseformeln, ceremonien o. s. v., samt 3) den obegripliga (»öfvernaturliga») kraft, som detta medel, af viljan eller tron omfattadt, i den magiska handlingen besitter. Magien återfinnes hos alla folk. Hos dem med en monistisk verldsåskådning var hon bestämd att alltmer och mer tillbakaträngas af spekulationen och naturforskningen. Hos dem fanns ej heller mer än en magi, fastän dennas kännare ansågos kunna utöfva henne på både gagneligt eller skadligt sätt. Först hos de folk, hvilkas verldsåskådning är dualistisk, möter oss en tvåfaldig magi: hos perserna en hvit och en svart – den förra såsom Ormuzds goda gåfva, den sednare såsom Ahrimans onda; hos den kristna medeltiden en himmelsk magi och en diabolisk – den förra ett af Gud åt kyrkan förlänadt privilegium och ett vapen till Satans bekämpande; den sednare en djefvulskonst till otrons och ondskans befrämjande. Under en monistisk verldsåskådning är magien endast en förberedelse till naturfilosofien och viker efterhand för denna, tills hon stannar inom de lägsta folkklasserna såsom residuet af ett öfverlefvadt utvecklingsstadium. De dualistiska religionssystemerna deremot försmälta på det innerligaste med magien, gifva henne samma allmänt och evigt gällande kraft, som de tillerkänna sig sjelfva, sätta henne på sin egen herrskarestol, i gestalten af en gudomlig och sakramenterlig hemlighet. Först då förmår det magiska åskådningssättet trycka sin pregel på hela tider och kulturperioder; först då – efter sin splittring i en himmelsk och en diabolisk och i det kausalförhållande hvaruti hon ställts till menniskans timliga och eviga räddning, timliga och eviga förderf – blir hon allherrskarinna öfver folkens känslooch fantasilif.
Den 7 Augusti Starmägjigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Majus underdånigste, tropligtigste tjenare och undersäter På Ridd. oell Adelns På Prest-Ståndets vägnar C. Mörner. h. t. landtmarskalk. vagnar J. A. Lindhlom. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Shivaa. h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talmna Uppläst lios samtliga Riks-Slåndeti d, ] Augusti. Stormägligste Allernådigste Konung! I anseende till Riksdags-göromålens mängd och vidlöftighet, samt efter af Herr UandtMarskalken och Talemännen uppgifvet förslag, hafva Riksens Ständer godtfunnit bifalla förhöjda belöningar, att utom Stands-Secreterarnes arfoden, ifrån och med fjerde dagen före Riksdagens utblåsning till och med åttonde dagen efter dess slut, utgå för följande Ståndens Canzli-Betjening, nemligen: o At Ridderskapets och Adelns tvänne äldsta Canzlister, Notarie-lön och tracttunente för hvar-; G.te B:det N:o 49. 50. 3 8 ft Den 7 Augusti hvardera, om dagen - R:d B:CO 4 24 D:o 2 Ordinarie och sine Extraordinarie Canzlister, hvardera om dager. 3- Hos Prest-Ständet; en Ordinarie Notarie, om dagen 4. 24 2 Ordinarie Canzlister dito hvardera » 3. 2 Extra-Ordinarie Canzlister dito dito 3‘ H os Eorgare-Standet: 1 Ordinarie Notarie, om dagen • - 4* s4 2 Ordinarie Canzlister dito, hvardera 3* 2 Extra-Ordinarie Canzlister dito dito 3. Hos Bonde-Ständet: Protocolls Secreteraren Georgii och 2:ne (.rdinarie Notarier, om dagen hvardera - 3.
— Kamrerarens skuld för oredovisade pensionsmedel . 20: Förskjutna riksdags - kostnadsmedel 35: Riddarhusets fastighet och lösören 72,488:20: — Inkomster år 1853. — Försålda vapenböcker 50: Påföring: Värdet af tillkomne lösörepersedlar Inkomster år 1854. Påföring: Ett 1 ifrantekapital aflemnadtaf Major G. 0. Värdet af tillkomne lösörepersedlar 15: Inkomster år 1855. — Försålda vapenböcker 46: Påföring: Balans till år 1856. Tillgångar och Fordringar: Behållning i Banken 11,791: 3. 4. Obetalda hyror 200: Utlånta kapital med upplupna räntor 118,735: 2. 7. Balans till år 1856. Skulder: Friherre Casimir Sparre betalt för mycket ränta 125: Friherre Thure Cederström betalt för mycket ränta. 37:24. Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. L. Bogeman. 20 Sammandrag af Adeliga Kadett-Skole-Fomleiis Debet. Utgifter år 1853. Kadetters underhåll vid Kgl. KrigsAkademien 780: Stipendier vid de Kongl. Universiteten 1,740: Närings-Stipendier 320: Extra utgifter .. 46: 24. — Arfvoden 66: 32- — Afskrifning: Innehållen bevillning Utgifter år 1854. Kadetters underhåll vid Kgl. KrigsAkademien 1,080: Stipendier vid de Kongl. Universiteten ... 2,200: Närings-Stipendier 200: Innehållen bevillning. Utgifter år 1855. Kadetters underhåll vid Kgl. KrigsAkademien 1,170: Stipendier vid de Kongl. Universiteten 2,120: Närings-Stipendier 120: Innehållen bevillning. Balans till år 1856. Balans från år 1852. Fondens tillgångar och fordringar 2. Inkomster år 1853.
På det att vederbörande icke må vara förhindrade att till diskontering antaga vexel, dragen, inom eller utom riket, af utländsk man, derigenom afkomsten af dylika vexlar må kunna befrämjas, är uppställningen af det mot § 159 mom. 1 svarande stadgande ändrad. Å hvarje vexel komma, äfven med antagande af denna ändring, att finnas minst två inom riket bosatte Svenska undersåter, nemligen acceptanten och diskonterings-sökanden, hvilken sednare, såsom öfverlåtare, blifver för vexeln ansvarig, och dylika vexlar böra i allmänhet erbjuda större säkerhet än andra, som förekomma till diskontering, emedan de antagligen passera flera händer innan de hos Diskontoch Lånc-kontoren diskonteras. Genom 2:a mom. af 159 § är nu stadgadt, att derest acceptanten icke är bosatt å diskonterings-orten, i accepten skall uppgifvas namnet på en derstädes boende person, hos hvilken betalningen vid förfallotidentillhandahålles. I denna föreskrift, — hvilken för öfrigt torde böra bringas till närmare öfverensstämmelse med 23 § i Yexel-lagen af den 23 Augusti 1851, der det heter: är vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren hor, och har ej vexel - 40 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. gifvaren i vexeln utsatt, af hvem betalningen å den andra orten skall erläggas; sätte då godkännaren det ut i det godkännande, han å vexeln tecknar: gör han det icke; varde det så ansedt, som hade han å sig sjelf gifvit anvisning till vexelns inlösen å betalningsorten, — har Herr A. O. Wallenberg, i motion 215, föreslagit den förändring, hvarigenom såväl Rikets Ständers Bank, som dess Lånekontor må, utan att beräkna inkasseringsprovision, diskontera vexlar, accepterade att betalas å sådan ort, der Låne-kontor eller Filial-bank finnes. Detta förslag innebär ett underlättande af diskonteringen och befrämjandet af fördelar för acceptant samt bör således befordra uppkomsten af vexlar.