Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hoppades på det unga slägte, som var bestämdt att uppvexa under de institutioner, som Julianus skapat, under inflytelsen af den ande, som utströmmade från honom. Och likasom i förkänsla deraf, att Juliani bana ej skulle blifva lång, ockrade Krysanteus med minuterna och arbetade med feberaktig otålighet för sitt mål. Det var för den skull han icke ville lemna magten ur sina händer; han kunde som enskild medborgare verka mycket, men icke detsamma som nu. Först när han satt bredvid sin älskade Hermione, försvann det dystra molnet från hans panna, medan hon spelade på sin cittra och sjöng ett stycke, som varit Elpenikes älsklingssång. Vid supéen infann sig Okos, den unge slafven, portvaktarens son, med ett nyss anländt bref. Det var från Ammianus Marcellinus, som nu åtföljde Julianus i kriget mot Perserna. Krysanteus uppläste och Hermione lyssnade med strålande ögon till den skildring, som Ammianus lemnade öfver Juliani framgångar. De täflade med Alexanders, om icke öfverträffade dem. Den romerska krigsärans mest lysande dagar hade återvändt: Juliani exempel hade förvandlat hvarje romersk krigare till hjelte. Perserna hade förlorat drabbning efter drabbning. De hade slutligen kallat floderna till sin hjelp, genombrutit deras fördämningar och låtit deras vatten öfversvämma det vidsträckta slättland, på hvilket legionerna framtågade. Men äfven detta hinder öfvervanns genom soldaternas ihärdighet, som lifvades af sin anförares ande. Han marcherade till fots i spetsen för legionerna, uppmuntrade de modfällde och deltog med egen hand i de arbeten, genom hvilka Persernas afsigt omintetgjordes. Vattenmassorna hade blifvit återförda inom sina bräddar och hela skogar nedhuggna till lagning af de utskurna vägarne. Hären nalkades alltmer den persiska hufvudstaden. Perisabor, den andra i ordningen af Persiens städer, välbefästad och försedd med talrik besättning, hade blifvit stormad och intagen. Efter Perisabor var ordningen kommen till Maogamalka, Persiens starkaste fästning, belägen endast tvenne mil från hufvudstaden.
Hon är god och vis gom de gamle, hvilka lefvat ett godt lif. Och så spelade kavaljererna, så sakta, så susande mildt. Den lille Ruster tar saken på allvar. Han läser noter med brillor på näsan, kysser milda toner ur flöjten och låter fingrarna leka kring klaffar och hål. Farbror Eberhard sitter krokig öfver violoncellen, peruken har farit på örat; läpparna darra af sinnesrörelse. Berg står stolt med sin långa fagott. Han glömmer sig ibland och släpper till sina lungors fulla kraft, men då dunkar Julius till honom med taktpinnen tvärs öfver hans tjocka skalle. Godt går det, glänsande går det. Ur den döda notskriften trolla de fram fru Musica själf. Bred ut din trollmantel, kära fru Musica, och för Gösta Berling till glädjens land, där han brukar lefva. Ack, att det är Gösta Berling, som sitter där blek och modlös, och som de gamla herrarna nu måste roa, som om han vore ett barn. Nu blir det ondt om glädje i Värmland. Jag vet nog, hvarför de gamle älskade honom. Jag vet nog, hur lång vinterkvällen kan bli, och hur dysterhet kan smyga sig öfver sinnet borta på de ödsliga gårdarna. Jag förstår väl, hur det kändes, då han kom. Ah, tänk er en söndagseftermiddag, då arbetet hvilade och tankarna voro slöa! Tänk er en envis nordanvind, piskande köld in i rummet, en köld, mot hvilken ingen brasa kunde bringa lindring! Tänk er det enda talgljuset, som ständigt måste snoppas! Tänk er den entoniga psalmsången utifrån köket! Nå, och så klinga bjällror, så stampa raska fötter af sig snön ute på förstugubron, så kommer Gösta Berling in i rummet. Han skrattar och skämtar. Han är lif, han är värme. Han slår upp klaveret, och han spela så, att man förvånas öfver de gamla strängarna. Han kan sjunga alla visor, spela alla melodier. Han gör alla husets invånare lyckliga. Aldrig frös han, aldrig var han trött. Den sorgsne glömde sina sorger, då han såg honom. Ack, hvilket godt hjärta han hade! Hur medlidsam han var mot de svage och fattige!
Tack vare Englands beundransvärda fackföreningsväsen finns det åtskilliga grupper af manliga arbetare (af det "yrkesskickliga" slaget), som arbeta blott 48-54 timmar i veckan. Däremot äro bland Englands järnvägstjänstemän 15 timmars och ännu längre oafbruten arbetstid ty värr intet ovanligt. Bland "utsvettnings"-systemets offer är 14-16 timmars arbetsdag mycket vanlig. De manliga och kvinliga bodbetjänterna arbeta ofta 16 till 17 timmar dagligen. Speciallagstiftningen till skydd för arbetarnes berättigade intressen mot de missförhållanden, som kunna bli en följd af den fria konkurrensen i det bestående samhället, är i Nordamerika icke unionsregeringens utan de enskilda statsregeringarnas sak. Ett lands arbetarskyddslagstiftning är i regel en följd af en arbetarrörelse och framträder vanligen som en kompromiss af staten med den arbetande klassens fordringar, säger en amerikansk författare på detta område, d:r W. Cave Tait, och tillägger: "Äfven nu för tiden, då lagstiftningen på detta område fortfarande är i full gång, äro arbetarne den egentliga drifvande kraften i densamma; de anvisa den beständigt nya uppgifter. Karaktäristiskt och i viss mån särskilt utmärkande för Amerika är, att från början intill närvarande stund hafva arbetarnes hufvudfordran och hufvudsträfvan riktats på förkortandet af arbetsdagen och införandet af en laglig normalarbetsdag." På alla arbetarkongresser, i alla arbetarföreningar och uti all arbetaragitation har denna fordran spelat en hufvudroll sedan mer än 50 år tillbaka. Ursprungligen fordrade arbetarne en tio timmars arbetsdag. Sedan det lyckats dem att nästan öfverallt genomdrifva densamma, går deras fordran ut på en åtta timmars normalarbetsdag. Agitationen för arbetstidens sänkande till tio timmar började i Massachusetts på 1820-talet. Då var det vanligt, att de amerikanska fabriksarbetarne släpade från 9-12 timmar om vintern och 12-16 timmar om sommaren. Arbetarne klagade framför allt öfver att denna långa arbetstid var förenad med outhärdligt låga löner. Från 1830 till 1850 voro Förenta staterna skådeplatsen för en storartad arbetarrörelse—facklig och kooperativ.
Jag anhåller om återremiss för att, i öfverensstämmelse med hvad K. M. föreslagit, 800 r:dr må upföras till lön för en Archivarie i Utrikes Depart:tets kansli. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag var visserligen af den tanka, som Hr Rosenblad, men icke så Utsk. och jag förutser omöjligheten att af Utsk. få ett annat tillstyrkande, hvarföre jag tror det vara bäst om R. o. Ad. låter denna punkt vara som den är och bifaller förslaget. 6 H. 2 18 Den 23 April f. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter, till bifall å Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, framstälda propos. besvarades med ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig (inna att ja varit öfvervägande. 2:dra punkten, angule föreslagen förändrad reglering i afseende pä de s. k. Ijuspenningarne. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. i öfverensstämmelse med dess, vid pröfningen af 2:dra hufvudliteln i enahanda fråga fattade beslut, bi folie ali denna punkt lades till handlingarne. Ropades ja. 3:dje punkten, ancj:de ifrugastäld nedsättning uti ifrägavar. hufvudtitels anslag, H. Ex. Hr Frih. Stjerneld, Gustaf Nils Algernon, hade inlemnat eli så lydande anförande: Högt. StatsUtsk. har i likhet med hvad den Kongl. propos:n föreslagit, tillstyrkt att anslaget för 3:dje hufvudliteln må oförändradi utgå med samma belopp, som vid sednaste riksdag fastställdes, men tillika ansett sig, äfven vid innevarande riksmöte, böra föreslå R.
R:dr 91,200: „ Lånekontoret i Götheborg, den 2 7 dito „ 1,830: „ dito i Malmö, den 1 dennes „ 2,400: Revisorerne, som förmodat att orsaken, hvarför denna rörelse blifvit i jemförelsevis ringa mån af allmänheten begagnad, hufvudsakligen förefunnes i den angående räntegodtgörelsen meddelade inskränkande föreskrift att ”ränta icke godtgöres å medel, som kortare tid än 30 dagar å räkning innestått”, hafva uttalat det omdöme att anstalten, sådan den, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit ordnad, icke uppfyller det med densamma åsyftade ändamål. Berättelse till R. St:s Banko-Utskott. 23 Då under större delen af den tid, som förflutit sedan Uppoch Afskrifningsrörelsen börjades, penningetillgången varit så ymnig, att tillfället att hos DiskontVerken insätta penningar äfven mot den derför bestämda låga ränta af 2 procent blifvit allmännare begagnad, derest icke föreskriften angående räntegodtgörelsen innefattat att ränta erhölles endast å medel, som 30 dagar och derutöfver innestått, torde Höglofl. Utskottet taga under öfvervägande, huruvida icke någon jemkning i denna föreskrift må anses vara lämplig. Erfarenheten har de sedare månaderna gifvit vid handen, att samtliga Diskontverken kunnat i diskonteringen och utlåningen för handel och näringar samt till kassa-kreditif använda betydliga summor utöfver de tillgångar, låneoch kredilifförlagen lemna; och enär i skillnaden mellan uppoch utlånings-räntan Banken kunde vinna tillökning i vinst på samma gång som de lånsökande bereddes fördelen af att genast utbekomma sökta lån; synes det vara skäl att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom tillfället, att hos Banken och dess lånekontor mot ränta insätta penningar må med större liflighet omfattas. § 31. Enligt 168 § i Reglementet, är det Sparbankerne i riket tillåtet, att mot tre Sparbankerprocents ränta insätta kapital i Banken inom ett för hvarje Sparbank bestämdt belopp, insätta* pen
Vid framställningen af de skäl, på hvilka 'Utskottet», å ena sidan, vidtagit åtskilliga förändringar i Bevilinings-Förordningen, men å den andra anselt sig icke kunna understödja en stor del af de uti ofvanberörda motioner gjorda förslag, har Utskottet funnit lämpligast, att först upptaga till besvarande de motioner, som hafva en större omfattning eller djupare ingripa uti bevillnings-grunderna, samt derefter, så vidt det låtit sig göra, ulan att rubba förbindelsen mellan sammanhängande ämnen, behandla de mera speciela frågorna i den ordning, hvartill uppställningen af nu gällande Bevillnings-stadga föranleder; och äro, för en lättare öfversigt, de vidtagna förändringarne uti förfättningsförslaget tryckta med kursiv stil. Inom Vällofliga Borgare-Ståndet hafva, vid derstädes uppkommen diskussion angående Allmänna Bevillningen, röster höjt sig för hela denna bevillnings borttagande, enär de betydliga öfverskott på stats-inkomsterna, som under de sednare åren uppstått, skulle visa, att någon statsbrist icke är att befara; hvarjemte inom samma Riks-Stånd Bih. till B. St. Herr Henschen, uti väckt motion, påyrkat, bland annat, borttagandet af bevillningen efter ej blott l:sla, utan äfven 2:dra Artikeln, eller, hvilket är detsamma, i det närmaste hela den Allmänna Bevillningen. — Som likväl frågan om nämnde bevillnings upphörande hvilar på den helt och hållet ovissa förutsättningen, att någon statsbrist, som genom allmän bevillning behöfde fyllas, icke skulle uppstå vid delta riksmöte, torde vidare yttrande häröfver för närvarande vara obehöfligt.
I afseende å uppbördens indrifning och controllerne derå iakttages: att genast, efter det uppbördsstämma i Socken blifvit afslutad, ett exemplar af Förteckningen å böter för underlåten betalning å stämman, med utsatt restbelopp för hvarje skattskyldig, bör, genom uppbördsmannens försorg, aflemnas till vederbörande Kyrkoherde, för att i Sockenstämma uppläsas, då derå antecknas, huruvida någon anmärkning deremot blifvit gjord, hvarefter alla dylika Förteckningar för hvarje Fögderi till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insändas; att uppbörden i Städerne samt de afgilter å Landet, som å första uppbördsstämman erläggas, böra, derest laga hinder icke möta, inom löpande årets slut vara indrifne och levererade, äfvensom inom samma tid handräckning för bortflyttade personers utskylder sökt, vid det ansvar, som för underlåtenhet i dylika fall är stadgadt; att Kronofogdarne böra vid slutet af December månad hvarje år upprätta och aflemna Förslag, utvisande förhållandet med höstuppbörden, och till controll derå ej mindre Uppbördsboken än Förteckning å restantierne, verificerad med qvittensblanketterne för de oliqviderade posterne, hvilka sednare efter skedd jemförelse med Förteckningen återställas, som äfven, hvad Uppbördsboken angår, före andra stämman iakttages; att de vid nämnde tid befintlige restantier af Fögderiuppbörden, äfvensom hvad deraf vid andra stämman bör erläggas, skola inom den 30 påföljande
R:dr 32 sk. indelt lön jemte en jordlott om 12 tunneland, eller, förvandlade efter 1882 års markegång, omkring 544 R:dr Banco; och öfverlåtandet på Enkan Nordencreutz af nämnde indeltalön och bostälis-jord ej allenast är stridande emot allmänt gällande grunder för disposition af så beskaffade Kronans inkomster oell lägenheter, utan äfven skulle för sökanden bereda en större förmon, än som skäligen bör komma i fråga, hafva Rikets Ständer viii ansett sig icke kunna till sökandens omförmälde begäran samtycka; men då sökandens aflidBih. lill R. St. Brot. i834• to Sami. 1 Afd. 2~ 2}» Expeditions-Utskotlets Farslag till urul Skrifvelse N.o t3t. ne man under 58 Ar troget och val tjent E. K. M. och Kronan, samt vid sin bortgång i nöd och bekymmer efterlemnat hustru med 12 barn, af hvilka 5 äro under \\ år och det yngsta endast \ år gammalt; hafva Rikets Ständer funnit godt bifalla, att en serskild pension af 4°o R:dr årligen på allmänna Indragnings-Staten må intill nästa Riksdag tilldelas Enkan Nordencreutz, samt att densamma, i händelse af hennes frånfälle, må få åtnjutas af hennes oförsörjda barn. Hvilket Rikets Ständer, i anledning af E. K. M:s högstberörde Nådiga Remiss få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 September 1834- t N:o 131. Uppläst och godkäodt hos Ridd. och Adéln den 17 Sept. 18 Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om rättighet för Götha Canal-Bolag att i Riksgälds-Contoret lyfta medel till anskaffande af Ångbogseringsfartyg. (StatsUlsk.
Jag instämmer hufvud sakligen i hvad Herr Cederschjöld yttrat; men medger dock att, då man betragtar tiden och de ämnen, som omge oss, tillämpningen af theoden måste, för närvarande, åsidosättas. I afseende på den yttrade stridiga meningen om maximi och minimi cours, torde jag få nämna, att jag ej föreslagit någon viss cours, utan aldeles förbigått omnämna den. Jag anhåller således nu få göra det tillägg, att den motsvarande deposition af myntbara metaller som i Banken bör göras, förr än ytterligare disposition - Den 9 Junii f. m\ 481 (ion å ifrågavarande creditif må äga rum, bör ske efter gångbar cours. Skulle för öfrigt Silfver kunna erhållas till ett coursförhållande af 100 eller 96 eller derunder, har jag redan tillstyrkt, att BancoStyrelsen skulle förständigas emottaga allt hvad Kongl. Maj:t, eller enskilte personer, kunde vilja aflämna. Denna tanka är icke stridande mot den af Utskotten uppgjorde plan , och om Silfver derigenom kan uti Banken inbringas, skall sådant, långtifrån att skal da, tvärtom påsky'da realisationen. För min del fruktar jag dock, att icke något synnerligt silfver-uppköp skall komma att äga rum*, men då jag kände, att tvenne Stånd, i detta afseende, redan fattat deras beslut, och jag förmodade att fråga derom afven inora detta Stånd törj de väckas, har jag ansett mig böra framställa det förslag jag gjort, hvilket jag icke finner skadeligt, hälst jag, med det förtroende vi alla hysa för Kongl. Maj:ts landsfaderliga omsorg, är öf vertygad, att Kongl. Maj:t, som ej önskar coursens stegring, skall vidtaga sådane åtgärder, att anslaget, om det bifalles, på ett nyttigt och för ändamålet lämpligt sätt användes.
Men se, så kom en vacker dag klubbhären till oss och brände opp godset och förstörde trädgården, och aldrig hittade jag af mina pengar, bara några hopsmälta silfverklumpar, och det var ej värdt fjerndelen af det som brunnit.” ”Min husbonde hade sen annat att göra för folket, än laga trädgården i skick, och så blef jag ledig. Men nu vaknade mitt samvete först rätt på allvare. Jag började tycka, att det förut hade varit bara munväder med min ånger, och att jag varit en högmodig best, som ville ersätta skadan, bara för att ej behöfva så djupt ödmjuka mig inför er. Nu hade Gud straffat mig och tagit pengarna ifrån mig och tjensten med, så att jag nu skulle som en riktig arm syndare måsta komma till er, utan att ha nån förtjenst att åberopa, utan blott nödgas anropa er mildhet. Men si, det var länge innan jag så fick makt med mitt hårda sinne. Dessutom ville jag gerna arbeta som dräng på godset, till dess vi litet skulle få i ordning der, efter klubbmännens framfart. Slutligen kunde jag ej längre lefva, utan att som den förlorade sonen komma och säga: jag har syndat! Så fick jag reda på att herr Erik skulle finnas på Åbohus; jag kom dit, men kunde ej slippa in, förr än hertigen fått det i sina klor. Jag skulle sen försöka att der få träffa eder, men när jag frågade efter er, så sade de mig att herr Erik Liljeholm var död och begrafven. Och så vände jag af som en dåre, och visste ej hvart jag skulle ta vägen. Jag tyckte att jag hade ingenting mer att lefva för i verlden, när jag ej hade att hoppas er förlåtelse.” ”Nå, hvart ernade du dig nu?” ”Knappt jag sjelf vet. Men nu, herr Erik, hoppas jag att J icke förskjuter mig, utan tar mig i eder tjenst åter.” ”Käre Elias, ser du icke på mig, att jag är en fattig man, som ingen tjenare kan hålla. Det må du ock få veta, att jag flytt undan hertigen och har säkerhet till lifvet, endast så långe, som ingen förråder mig.” Elias såg en stund fundersamt ned för sig, så sprang han hastigt opp.
Län måtte befrias från den hittills utgjorda dagsverks-skyldigheten till Dahlby och Flyinge Kungsgårdar och den för dessa Dagsverken bestämde Lösen, 1584 R;dr 8 sk. B:co, bland Statsverkets årliga utgifter, till ersättning åt Flyinge Säteri, uppp föras. Genom Nådigt Bref, d. 23 Maji 1823, hafva vederbörande blifvit förständigade, att, i enlighet med Rikets Ständers sålun - Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 3 da fattade Beslut, berörde Dagsverksskyldighet för Allmogen skulle upphöra. 5. — angående en af Landshöfdingen i - i Wermlands Län väckt fråga om inrättande af ett nytt Fögderi iLänet. Genom Nådigt Bref d. 23 Maji 1823, har Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers framställde fråga om en annan lämpligare reglering af nu varande Fögderier i Wermland, anbefallt Kammar-Collegium , att, sedan Landshöfdingen och Consistorium i Carlstad blifvit hörde, med underdånigt Utlåtande i ämnet inkomma; och har frågan sedermera blifvit afgjord. 6. — angående Wendtholms Hof-Stallängs utarrenderande, emot årlig Spanmåls-afgift. Genom Nådigt Bref, den 10 Junii 1823, hafva vederbörande, om hvad Rikets Ständer beslutat blifvit förständigade. 7. — angående inlösen af de så kallade Trippiske godsen i Halland. Genom Nådigt Bref, den 10 Junii 1823, har Kammar-Collegium blifvit förständigadt om Rikets Ständers Beslut, att 4 Bil. t■ R. St.
N:o 8* Om inrättande af en vidsträcktare Postgång emellan Kongl. Majus Befallningshafvande, rn. m. N:o g, i anledning af väckt fråga att all serskild. Bevillning af Gästgifverierna, der verkligt skjutsombyte finnes, måtte upphöra. N:o lo, angående personers skattskrifning vid Braken såsom arbetate. Frän BevillningsUtskottet: N:o 12 , om understöd för Curhusen i Norrbotten.’ Frän Lag-Utskotten. N:o 77 , om Kongl Majas Befallningshafvandes förpliktande att till JustitiasCancelleren och. Justitias-Ombudsrnannen insända ett exemplar af sine Kungörelser. N:o 78. om skyldighet för samtlige Embets-Verk att vid hvarje halft års förlopp till Riksens Ständers Justitias-Ombudsman aflemna arbetsFörtecknlngar. S. D. Bifölls till alla delaf Riksens Ständers Stats-Utskotts den 6 April afgifne, samt den 15 i samma månad på bordet lagde Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om. Stats-Verkets tillstånd och behof under Riks-Statens Första Hufvud-Titel. Bihang till Kikt-Si. Utdr. d. 18 -April 1818.' S. D. Fann Borgare Ståndet godt, atti anledning af gjorde anmärkningar, återremittera Lag-Utskottets Betänkande, N:o 76, rörande frågan om förändringar af Bagens stadgande uti % och 6 §. §. utaf 7 Gap. Handels-Balken.
Vid granskning af 4 § i Utskottets förra förslag, som nu mera skulle blifva den 5, hafva åtskillige värde Talare uttryckt deras ogillande af formen för Utskottets framställning, och ansett alternativa förslag från ett Riddarhusutskott icke vara med Lag öfverensstämmande. Utskottet, sorn, lika med hvad åtskillige af dess Ledamöter under debatten yttrat, icke kan finna, huruledes inom ett Utskott som består af jemnt antal Ledamöter, och hvilka således kunna delas i tvänne lika delar, det kan undvikas, att ju möjligen tvänne meningar kunna hafva för sig lika många röster, i hvilket fall, så länge Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VIL Band. i5, 22Ö Ven if5 Augusti e, m. formen, att före voteringen a flagga en rostsedel icke för samina Utskott finnes stadgad, ej eller Ordföranden liar afgörande röst, en alternativ framställning är det enda som återslår att vidtaga, kan för egen del ej inse hnruledes ett sådant, möjligtvis oundvikeligt sätt att meddela Ståndets Utskotts,tanka, kan vara till formen olagligt, I öfrigt hyser Utskottet den öfvertygelse, att om dess förra Betänkande noga granskas, Ridderskapet och Adeln skall utan svårighet finna, att förevarande fråga egentligen blott afser ord, enär Utskottets mening tydeligen endast varit, att på samma gång som Utskottet framställde det förslag, som enligt Utskottets åsigt, i närvarande skick af den §. i Grundlagen, som här borde tagas i betraktande, var det lämpligaste, tillika göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam derpå, att då flere äudringar i 57 §. RegeringsFormen voro yrkade, kunde fråga uppstå, 0111 icke man borde intilldess de samma blefvo antagne, bibehålla den gamla, ehuru erkäudt bristfälliga, redactionen i RiddarhusOrdningen oförändrad.
Innan man vidtager det föreslagna uphäfvandet af husagan, må man således vara betänkt på en förändring af hela lagstiftningen ang:de bevisningsrätten mellan husbonde och tjenare. Jag anhåller för min del om afslag. Under detta anförande hade Hr Gr. o. Landtm, bortgått och i hans ställe främste närv:de ledamoten, Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, intagit plats såsom Ordf:de. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Man har sagt, att husagan borde bibehållas för att kunna tvinga tjenaren till arbete och för att förekomma upstudsighet. Men man måste komma ihåg, att husaga icke får användas annat än emot lagstadde tjenare: huru bär sig då landtbrukaren åt, som till lika stor del begagnar sig af daglönare? Svårigheten att blifva af med ett försumligt tjenstehjon kan icke längre anföras som giltig anledn. att bibehålla husagan, sedan Utsk. modifierat stadgandet derom så, att dertill endast behöfves en enkel anmälan hos kronofogden, hvarefter, om påstående väekes, domstol eger besluta. Jag kan icke annat än önska, att det Stånd, som gör anspråk på att bland de 4 besitta den största bildningen, mätte bidraga att afskaffa denna lemning af slafveriet, och anhåller således om bifall. Hr Prytz, Lars Adolf: Då detta ämne förra gången före var yrkade jag husagans borttagande derföre, att menniskorätten Den 26 Februari. 415 bör hållas helig, och på det att den klass som måste tjena andra icke må anses såsom slafvar och vara underkastad kroppslig misshandling af en våldsam och obetänksam husbonde. Skälen för bifall till Utsk:s nu före v: de Betänk, hafva redan förut blifvit så väl framstiilda, att mig endast återstår att instämma i anhållan derom. Hr Cederschiöld: Frih. Cederström har updragit en målning för att visa huru det skulle taga sig ut om man med godhet behandlade tjenare som ej vore deraf förtjente eller visste att den upskatta.