Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu veta beloppet af den tull, som bör åsättas hvarje artikel, dertill fordras en detaljkännedom, hvilken jag för min del, blott hvad jordbruksnäringen beträffar, anser mig ega. En näring må vara aldrig så ringa i jemförelse med andra, så är dock en på noggrann detaljkännedom grundad tull-lagstiftning för dess idkare af yttersta vigt, emedan man genom den minsta förändring i denna lagstiftning kan inverka på deras ekonomiska välstånd. Utan detaljkännedom i dessa ämnen kan det eljest möjligen hända såsom med en talare inom detta luis, hvilken stundom med sina tredäekade fartyg och sin stora flotta skjuter ut i det vida fjerran, och när han ställer sig vid rodret, så visar det sig att lian icke förstår sköta det och icke begriper kompassens hvarken visning eller missvisning.. Så iångt historien går tillbaka, har i alla samhällen, hvilka hunnit någon högre grad af kultur, varu-utbytet, vare sig man och man eller olika länder emellan, framkallat vissa lagstadganden. Man återfinner sådana hos de äldsta folkslag, Egyptier, Phaenicier, Greker, Romare m. fl. Dessa lagar voro ofta ganska utvecklade, och man finner t. ex. acciser, restriktioner ra, m., hvilka fortlefvat i den nyare tidens tull-lagstiltningar. Då historiens ljus efter det mörker, som höljde medeltiden, åter började lysa, finna vi, huru de olika folkstammarna grupperade sig i samhällen oell började lagstifta för handeln. Den siste värde talaren har ordat om tull-lagstiftningens gång i allmänhet under den nyare tiden-. Jag skall utbedja mig att få hän ty da på, huru det tillgått i Sverige, för så vidt det är mig bekant; ty litteraturen i denna del är ganska fattig, så framt man ej vill forska i de gamla författmne. Under Kalmar-Uuionens tid var det några få städer, sorn-slagit under sig handeln.
Sedan sjukdomen upphört, är menige man Öfvertygad att physiskt lidande verkligen varit första ursprunget till densamma, äfvensom man kommit till visshet, att icke allenast religiöst svärmeri, utan jemväl egennytta med flere passioner sednare spelte en måhända större röle än sjukdomen i de bekymmersamma uppträdena. Den läkare, som längst och verksammast egnade sig åt sjukbehandlingen, har i tryck allmängjort sina derunder gjorda iakttagelser, till tjenst för medicinska vetenskapen. Vid 1838 års slut hade Smålands Privat-bunks verksamhet endast fortgått i 15 månader, så att man af resultaterne då ännu icke kunde sluta till dess verkningar på provinsens näringar. Nu deremot, med en femårig erfarenhet till grund, kan ett omdöme häröfver med mera säkerhet vågas, dock icke förr än en öfversigt blifvit lemnad af bankens operationer. Den sista Decemcer 1837 utgjorde bankens utlåningar 450,000 Riksdaler, deraf 320.000 på diskont och 130,000 på kreditiv. Af desse hade Central-Kontoret, som är förlagdt i detta Län, utlånte på diskont 116,000 R:dr och 61.000 på kreditiv. Från denna tid till år 1840 voro utlåningarne i successivt tilltagande, och uppgingo då per medium under året till 1,873,757 R:dr, deraf Central-Rontoret disponerade cirka 700,000 och AfdelningsKontoret återstoden. Under år 1841 bibehöllo sig utlåningarne nära nog på samma punkt som 1840, men under år 1842 skedde en indragning, så att utestående beloppet då per medium utgjorde 1,692,230 R:dr, hvaraf 600.000 vid Centräl-Kontoret. Den sålunda verkställda indragningen drabbade särdeles personer utom Småländska provinsen, och var framkallad genom den i penningeförhållanderne i allmänhet uppkomna kris.
Wiv betraktande af detta allt, kan jag säledes ej tillstyrka bifall till Lag-Utskottets Betänkande, utan hemställer ödmjukast, om icke Lag-Utskottet kunde uppdragas alt förestå allmänna grunder till förlikningsRätters inrättande, som Regeringen agde, att efter olika Landsorter applicera och werkställa läta; Anhällandes om Högwälborne Herr Grefwe» och Landt» Marskalkens proposition hära. Lrl. von tloMen. Det af Grefwe Lilienborg, Larl Kokärr, i förra pleno ingifna dicmmen upplästes ä nyo. Zerp Lillenrsm, Larl ^äolpk, uppläste följande anförande till Protocollet. Da jag wid LagUtskottets Betänkande rörande förliknings-Domsto. lac gjordt twänne reservationer, hwilka i ett särskildt Protocolls Utdrag aro upptagne, anser jag min skyldighet fordra att deröfwer mig närmare förklara. Midkommande först den föresiagne förteckningen som jemte Harads-RätterneS Domböcker till HofRätten borde afgifwas, bör jag tillkännagifva, akt jag för ingen del will eller kan tillräkna mig försten, sten af första projectet deraf. Herr Presidenten Gref. we Lilienborg wackte fräga derom uti Lag-Utskot Zjcrde Band. N:o 5, 6. tets 34 Den 2 November tets Beredning, der den gillades och intogs uti dek Betänkande Beredningen till Utskottet afgaf. Wid mäiets slutelig» afgörande i Utskottet under Herr Grefwe» och Presidentens fränwaro yrkades och beslöts deremot att all fräga om besia förlikningar skulle utgä, och det war wid sadan' förhätlande jag utbad att för min del fa bibehälla Beredningens förssa Beslut.
Konstnären är själfva motsägelsen: han är planlös – dock går allt väl ihop, och ju mer han lämnar sig åt ingifvelsen, dess mer helt skall han förnimma skapandets sällhet. I sin lilla, djupt personliga dikt Skaldens natt har Almqvist uttalat hvad han innerst känt som det konstnärliga idealet. Han skildrar, hur han i stor ångest och vanmakt under nattens mörker hörde en röst, som sade: »Välj! – Vill du vara stark, så välj den starkes lott, hvilken är kamp och ingen ro. Med allt skall du hafva att strida: ingenting utom dig på jorden skall du finna i lag, utan ständigt skall du vilja fäkta däremot. — Men vill du vara ett lamm, så kom till mig. Då skall du hafva frid, oskuld och ro hos mig i mitt rum. Jag skall omsluta dig, och du skall icke dragas af söndringen, ej slitas af eländets verk.» »Herre!» svarade min själ och sjönk tillsammans – »kunde jag få vara ett lamm som du säger.» — Då öfvergaf jag i mitt sinne allt, och jag sade: »Allt må vara och göra huru det vill.» Och samma röst sade honom vidare: »Ihågkom blott att stå på intet och att stödja dig vid intet. Då skall intet röra dig, och du själf skall äga intet; men du skall få makt med allt. Du skall ej få makt till att äga det, ty du skall intet besitta och på intet stå. Men du skall få den bästa af all makt, som är att leka.» Vid dessa svar sjönk mitt hufvud in i en ljusgul sky, och jag förlorade universum. Men när jag vaknade och steg upp, var jag glad. Konsten vaknade då ny inom mig, och i hvit fägring såg jag den täcka. Dött hade nu döden, och endast lifvet lefde för mig. Jag hörde åskan stiga på molnen, och det förskräckta himlahvalfvet bredde sina vingar darrande öfver jorden. Men jag log och sade: »Ljungelden är vacker». Regnet forsade i störtskurar öfver landet, allt föll, smälte och fördränktes. Jag blef icke våt. Stormar ilade genom skog och äng, djuren flydde, och människorna fröso i märg och ben. Min hand var varm, och jag målade.
Skulle återigen förh:det vara sådant, att K. M:t på Byråchefens förslag icke ansett lämpligt att befordra eller tillsätta ordinarie tjenstemän, utan blott antagit Deri 26 Maj e. m. dem på förordnande med tjenstgöringsskyldighet, mot det lönebelopp, som blifver hvar och en anvisadt, och detta belopp utgör för de 3:ne hvardera ^:del af det, hvartill hela aflöningssumman för tjenstemannapersonalen uppgår, då har jag så mycket mindre att erinra mot hvad K. M:t nu föreslagit, som jag nyss hade äran anmärka, att detta förslag öfverensstämmer bokstafligen med hvad jag vid förra riksdagen hade äran föreslå. Hr Cederschiöld, Gustaf: I förmiddags erhöll jag en förebråelse för bristande skarpsinnighet, och dä jag icke heller lyckades att hos K. o. Ad. vinna något bifall i den framställning, jag då gjorde, kunde det synas förmätet att nu åter uppträda; men ehuru jag icke hyser precist den föreställning, som blifvit yttrad af en utmärkt författare, eller att afgörande rätten i la stiftande församlingar borde snarare öfverlemnas åt minoriteten, än majoriteten, kan jag dock icke af den erfarenhet, jag på Riddarhuset inhemtat, medgifva att majoriteten alltid obestridligen är den som har rätt. Till denna reflexion kommer jag vid tanken på hvad som tilldrog sig vid förra riksdagen, då detta ärende af R. o. Ad behandlades. Äfven då fick jag mottaga förebråelse för oriktiga åsigter; men erfarenheten har visat, just med afs:de på det förslag som nu är före, att jag icke hade så orätt. Jag uttalade då den åsigten, som jag jemväl yttrat vid flere föreg:de tillfällen, eller att det vore en oriktig princip att Ständerna uppgöra specialstater och derigenom binda händerna på K. M:t i ordnandet af embetsverkens angelägenheter. Jag yttrade då, att R. St:r icke äro lämpliga att uppgöra organisationsplaner för embetsverk; att denna olämplighet vore desto större, när fråga vore att inrätta ett nytt embetsverk, om hvars verksamhet man icke kunde göra sig någon, klar föreställning.
För närvar, åro i 3:ne län Fängelsebyggnader af största behof att böra .upföras nemi. i Westerås, Götheborgs och Norrbottens, hvilka i Konungens propos. äro heräknade att kosta 210,000 r:dr, således då 7000 r:dr för oförutsedde utgifter tilläggas, tillsammans 100,000 r:dr mera än hvartill finnes tillgång enl. det förslag Utsk. afgifvit. Jag tror en stor misshushållning ligga deruti, att dessa byggnader icke med all möjlig skyndsamhet varda upförde; och på grund af så väl hvad jag nu i korthet haft äran anföra, som med anledn. af hvad reservanten yttrat, anhåller jag om återremiss af nu föredragna punkt, på det StatsUtsk. måtte laga i närmare öfvervägande om ej den summa, som Konungen för behofvet äskat, skulle kunna beviljas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag vill icke bestrida angelägenheten af ökadt anslag i detta afseende: men tror ej att sådant kan beviljas, med hänsigt till de många andra föremål, som taga upmärksamheteu i anspråk, derest ej ytterligare tillskott af Bankovinsten lemnäs att dertill användas; ty med nu disponible tillgångar kan Utsk. ej höja här upgifna summa. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt af Utsk:s utlät, gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande, ropades ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande. 2:dra punkten, inne hållande tillstyrkande, att R. St. jemte öfverlemnande af ifrågavar. anslag, måtte underdånigst anmäla sig vara förvissade, att K. M. vid up förandet af de nya lunsfängelserne luter fästa mera afseende på deras varaktighet och säkerheten för fungarnes förvarande, än på byggnadens prydliga utseende.
Rådstufvurätten för siri del ansett riktigt och försvarat, deraf åtalet framkallats, hvarefter Kongl. Svea Hofrätt ge - 147 norn Utslag den 10 Juli 1855 sig utlåtit och funnit vid det förhållande, att, enligt de uti nyssnämnda Kongl. Förordning lagda grunder, femton dagars fängelse vid vatten och bröd svarade mot fjorton par ris, något ansvar för anmärkta domslutet, icke kunde ådömas de Rådstugurättem ledamöter, som i beslutet deltagit. Öfver detta Utslag anfördes underdåniga besvär å ömse sidor, och medelst nådigt Utslag den 5 Oktober 1858 förklarade Kongl. Majit, att, ehuru vid det förhållande, att stadgandet i 15 Kap 2 § Missgerningsbalken icke blifvit genom Förordningen den 10 Juni 1841 ändradt, den bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, hvartill ifrågavarande tjenstehjon för den henne till last förda brottslighet gjort sig skyldig, rätteligen bort, jemlikt nämnda lagrum, till sexton dagar bestämmas, Kongl. Majit dock med afseende å hvad Rådstufvurättens Ledamöter, såsom anledning till det klandrade beslutet, andragit, icke funne skäl att göra ändring i det beslut, hvari Hofrätten i målet stadnat. En tillförordnad Domare hade, såsom vid granskning af fånglistorna annärkts, med Södra Möre Häradsrätt genom Utslag den 11 November 1856, jemte deten för första resan stöld af gods, värdt fyra Riksdaler 16 sk., tilltalad person fälldes att böta detta belopp tredubbelt med Tretton Rdr allt Ranko samt att hållas till straffarbete i fem månader, tillika föreskrifvit, att den sakfällde, om han icke ägde tillgång till böterna, skulle i stallet undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket straff denne, som icke förmått gälda böterna, jemväl sedermera utstått; och sedan, i följd af Justitie-Ombudsmannens derom gifna föreskrift, åtal emot tillförordnade
Utsk:t vill bibehålla detta stadgande derför, att det skall lända till den vinnande partens säkerhet, då derigenom förhindras, att vederparten skulle söka ändring endast för att uppehålla tiden eller kunna undanskaffa sina tillgångar. Jag vill i anledning häraf erinra, att då dom fullgöres med annan egendom än penningar, guld eller silfver, behöfver sådan egendom icke i taka händer nedsättas, endast uppgifvas, hvarföre åtgärden hindrar undanskaffandet eller medför förmånsrätt, om konkurs eller utmätning mellankommer. Den föreskrifna edgången är så mycket olämpligare som det är en sak, hvarmed icke bör slösas. För omarbetning i nu afgifna syftning, anhåller jag, att denna punkt måtte till Utsk;t återremitteras. Gr. Sparre: Då i en föregående punkt, som kommer att föredragas efter denna, en så vigtig förändring, som borttagande af revisionsskilling, blifvit tillstyrkt, har Utsk:t ansett sig icke böra samtidigt föreslå en förändring äfven i detta stadgande om fullgörande af dom, för att ej gå alltför brådstörtadt till väga. Att ändra mindre detaljer, då man kanske snart vill borttaga hela stadgandet, anser jag ej heller vara lämpligt. Jag kan derför icke inse behofvet eller nyttan af den begärda återremissen, som jag måste bestrida. Hr von Gegerfelt: Om det icke anses lämpligt att borttaga mer än det ena af dessa begge stadganden, om revisions, skilling och fullgörande af dom, skulle jag vilja förorda bortta, gande af det sistnämnda. Stadgandet om revisionsskilling upp. 182 Den 7 Mars e. m. fyller åtminstone, om oell ej på ett rättvist sätt, sitt ändamål, att förhindra ändringssökande hos Högsta Domstolen i allt för många mål, hvilket icke är förhållandet med föreskriften om doms fullgörande. Gr. Sparre: Jag liar icke fattat, om det är den värde ledamotens mening, att detta stadgande skall helt och hållet upphäfvas eller endast förändras. Hr von Gegerfelt: Jag trodde mig i mitt första ytt rande hafva nog tydligt tillkänriagifvit, att jag anser detta stadgande, såsom helt och hållet olämpligt, böra borttagas. Gr. Sparre:
Jag frågar, hvarifrån anledningen till en sådan förmodan kan hämtas; jag frågar, hvarest Utskotten föreslagit någon ny skuld på 4 millioner; jag frågar, om icke denna skuld redan finnes, och i4 millioner dertill, som Utskotten hänvisa till framtida afskrifning; och jag frågar sluteligen, om icke det billigaste afseende på Bankens creditorer fordrar, att af en skuld på nära 19 millioner, åtminstone 4 till betalning erkännas. Den värde Ledamöter! har äfven lika origtigt befarat en indragning i rörelsecapitalet; jag frågar, hvar delta igenfinnes i Utskottens Utlåtande. Tvärtom då man förr uti den utelöpande Sedelstocken beräknat i Banken insatta summor, hafva vi icke beräknat dem, utan, med afdrag deraf, upptagit Sedelstocken så mycket mindre, till fördel för cir - i68 Den 6 Jn lii f. m. culalionen. Sedelstocken är nemligen upptagen till 2f) millioner, dervid 2 millioner insatta medel icke äro tagne i beräkning; och dessutom hafva Utskotten föreslagit ett medel till rörelsecapitalets förökande, så mycket man vill, genom fri insättning af silfver, hvartill jemväl kommer, att ifrån den stund vi äga ett mynt, som ej är inskränkt endast inom Sveriges gränsor, den fördel skall för rörelsen vinnas, att ej blott mynt kan införskrifvas, utan ock crediten begagnas, sedan förtroendet blifvit stadgadt. En annan hufvudsaklig anmärkning emot Utskottens förslag har man trott sig finna, då man sagt, att det vore en orättvisa, att genom lag bestämma myntet. Men månne det ej är större orättvisa, att genom olag göra myntet obestämdt; och jag hemställer, om icke denna orättvisa redan skett, då enligt redan gifven lag sedelns värde skall vara En Riksdaler i silfver, men likväl ett annat förhållande i verkligheten finnes, skyddadt genom Rikets Ständers beslut, så att sedeln endast gäller tre åttondedelar af detta lagliga värde.
Tio års räntor å Häradshöfdingen Lundströms lån, att, sedan lånekapitalet, 1,333 R:dr 16 sk. B:ko, utgörande Scherpingska Stipendiefonden, blifvit till bemälte Häradshöfding utlånadt, mot inteckningssäkerhet i hemmanet Possagården Källby, och detta hemman skulle på exekutiv auktion försäljas, nödgades Konsistorium, för att freda Stipendiefonden från förlust, inropa hemmanet, hvarefter Konsistorium detsamma på annor nian öfvferlåtit, mot den af Konsistorium bjudna köpeskillingen, som något understeg det inteeknade kapitalet, men för hvars erläggande Konsistorium ändock måste medgifva temligen långa betalningsterminer. Het gafs, under sådana förhållanden, ingen annan utväg, än att inställa den årliga stipeudie-utdelningen, hvadan Konsistorium, år från år, debiterat och balanserat de uppluppna räntorna, i den akt och mening, att ilen nämnda köpeskillingen, sorn ginge med ränta, skulle, i den mån densamma inflöte, kunna göras fruktbärande, intilldess det ursprungliga lånekapitalet hunnit att al dessa tillgångar betäckas. 1 sådant afseende har Konsistorium, under ilen 21 Februari 1841, till Kongl. Majit ingått med en underdånig framställning i ärendet, hvaröfver Konsistorium afbidar nådigt beslut, sedan de åtgärder. sorn i anledning af den underdåniga anhållan blifvit nådigst anbefallda, hunnit vidtagas, och hvilka kommit att fördröjas derigenom, att efter aflidne Häradshöfding Lundström inträffat konkurs, i hvilken dom icke ännu fallit. 2:o I afseende på den anmärkta Tre års räntan å ett till Kyrkoherden Beronius utlemnadt lån, att, sedan ifrågaställa 138 R:dr blifvit ur räkenskaperna för året, från den l:sta Juli 1838 till samma dag 1839, uteslutna, — 185 - mea hos Kongl.
5039 ne, såsom Gählenärer, synas icke kunna åberopa sig på någon rättighet, att föreskrifva utrednings vi Ikoren. Med anledning af gjorde anmärkningar, tillstyrka Förenade Utskotten, att, för mera tydlighet skull, 6. main. i .3- §• 1. Afd. må komma att lyda sålunda: 6. morn. vill IAqvidt.r om Län uti Gotha Canal Bolags samt Malmö Disconter ina lill alla inbetalningar af Capital eller af Räntor, titan dtskillnad, begagnas, etc. etc.; samt emot slutet: — dock inkrtagis härvid, att Obligations beloppet icke fiir öfverstiga hvad i Capital och Ränta er I tiggts. Vid j. momentet 3. §., deruti föreskrifves, att räntan å 3 Procents Reverser, hvilka äro ernottagna uti Discont - I/iq vider endast såsom Hypothek, skall, vid slutlig liqvid, beräknas till den 1 Qctober 18x7; hafva någre värde Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmärkt , att detta stadgande i så måtto skall vara overkställbar, att desse Papper äro till en del emottagne af Disconterne och i Liqvid beräknade med fänta till depositionädacen, i stöd af D ornare-Magtens Resolution och Utslag, och en annan del åter är deponerad, utan att inom D iscont-Verken skall kunna utredas af hvem. Med anledning häraf, hemställa Förenade Utskotten, att, vid slutet af 7 mom. 3 §. t sta Afdelningen, näst efter orden:
Då jag förmodar att Hr Frih. o. Landtm, anser sig kunna meddela en sådan propos., enär, enl. min up - Den 1 Februari f. m. 251 fattning af 69 § R. F. endast sådana frågor, som röra statsregleringen, äro af beskaffenhet att böra återremilteias, men sådane frågor som den ifrågavar. åter af Ständerna genast kan antingen bifallas eller afslås, så är det ett ytterligare skäl för mig att anhålla det Hr Frihm o. Landtm, läcktes framställa propos. på afslag å denna punkt. Hr af Harmens, Henr. Otto: Om förhållandet skulle vara med ifrågavar. utgift så, som af 2:ne föreg:de talare upgifvits, så vore det orätt af R. St:s Revisorer, att tillstyrka en så beskaffad skrifvelse, som den ifrågavar., men då Revisorerna genomgingo utgifterna på 6:le hufvudtiteln, och funno, under titeln jordbruk, handel och näringar, en utgift för en brobyggnad i Upsala, så kunde de vål icke undgå att deruppå fästa npmärksamhet. Dervid måste äfven tagas i betraktande, att släder och kommuner af allmänna lagen äro ålagde att bygga och underhålla broar och vägar, som för dem äro behöflige. Finnes då behofvet af en sådan brobyggnad af nöden påkallad, så hade staden sjelf varit närmast alt betala omkostnaderne; finnes äter detta kommunikationsmedel icke af behofvet påkalladt, så borde icke heller bidrag, hvarken från ena eller andra hållet, dertill lemnäs, emedan man väl icke kan betrakta företaget af ett så beskaffadt arbete som en brobyggnad, endast ur synpunkten af att lemna arbetsförtjenst under de svåra missväxtåren. Hade detta varit enda ändamålet, så hade tillgångar för beredande af en sådan arbetsförtjenst kunnat finnas af medel tagna antingen af Upsala stad eller ock af Staten. Om R.
Insulins motion om inrättande af förlikningsdomstolar; Wto 99. öfver I:Ir Lars Hjertås motion, angjde offentlighet vid underdomstolar och poliskamrar; N;o [oo. öfver Hr Carl Svedenborgs motion, det ingen må vara berättigad att vid häradsrätt något ärende anmäla, sedan de af domaren vid tingets början bestämda rätteg;sdagar äro förflutna; Wto 101. i anledn. af återremisser af åtskilliga från Utsk, afgifna betänktn; Wto 102. öfver väckt motion om förlängd tid för invåparne i Lappmarken, Norrbotten och ^Vesterbotten att fullfölja rättegtsärender från hofrätt till K, M,; Wto io3, öfver Riksd,fullm, Lags Larssons motion derom, att nämndemän mätte förklaras berättigade pph skyldige att påteckna stämnings-resolutioner emot stadgad lösen och domhafvandep ej äga att härför af partén fprdya någon särskild betalning; Wto io5. öfver Hr C. W. Olbers’ och Hr B. M. Lundins motioner om ändring i åtskilliga delar af yättegtsordn, m. m,; Wto jod. öfver Hr A. L, Strussepfehs motion om åläggande för uteblifven svarande part att å den tid, hvartill uppskjutet mål Utsläiles, utan särskild underrättelse sjg infinna; Lagsamt Allm. Besvärsoch Oecon.-Utskotten; Wto 9. Öfver väckta motioner om skyldighet för pre - 398 Den 3o Juli e. m. sterskapet att bekosta husesyner, oeconomiska besigtningar och landtmäteri-arfvode för prestebol: N:o 10. i anledu. af väckta motioner om nedsättning, ändring eller förklaring af K. M.‘s förnyade nåd. taxa på expedrslösen d. i5 Maj 1821; N:o 1 r. öfver en af Frih. J.
Utaf en homöopathisk anstalts förläggande i Stockholm blir väl icke följden, att en person, hvilken flyttar på landet, der erhåller en homöopathisk läkare. Eller är det möjligen Hr Grins mening att dylika af Ständerne anlagda homöopathiska lazaretter skulle ordnas i alla Svteriges städer, från Ystad till Haparanda, på det att en resande embetsman öfverallt skulle hafva tillgång på homöopathiska läkare? Jag hvarken kan eller vill ingå i bedömande af homöopathiens och allopathiens olika förtjenster; men hvad jag begriper, är att man begärt inrättande af en i hufvudstaden förlagd sjukanstalt, der sjuka icke få behandlas på annat än ett visst bestämdt sätt. Att R. St:r anslå medel till ett sjukhus, låter sig göra; men att R. St:r säga, att de sjuka skola der behandlas på det eller det sättet, torde vara så ovanligt, att något slikt aldrig tillförene här föreslagits. Må läkaren fortfarande tillåtas att, vid den sjukes behandling, använda det sätt, han anser lämpligast, detta må nu vara homöopathiskt eller allopathiskt. Då slutligen tillkommer att det här i Stockholm icke finnes mer än en enda homöopathisk läkare af något värde, torde det icke vara skäl att endast för dennes skull inrätta ett statens lazarett. På dessa skäl yrkar jag bifall. Hr Huss, Magnus: Jag instämmer uti Gr. Björnstjernas nyss algifna anförande. För öfrigt vill jag icke upptaga R. o. Ad:s tid med någon vidlyftigare framställning om homöopathiens och allopathiens olika förtjenster. Vid föreg:de riksdagar har redan derom tillräckligt ordats. Ett sådant förslag som detta skulle, konseqvent genomfördt, kunna leda till ganska stora utgifter för staten. Jag erkänner att homöopathien tillegnat sig ganska värdefulla sanningar; och har derföre aldrig uppträdt som dess fiende. Gr. von Rosen har påstått att homöopathien på sednare tider vunnit en allt större utbredning. Att detta varit händelsen i Europa, — deremot får jag, för min del, protestera.