Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fragment angående sista kriget mellan Philosophien och Kärleken; Fragment om Nack-flätor; Journal öfver Belägringen af Chloris’ Hjerta; Promemoria anmärkt på en Resa till Paphos; en Roman; Saga om Herdinnan och Lammet; Brefvexling mellan Ragvald Pik och Herr Silfver-spasser-klinga; Dissertation om det Språk, som talades af våra första föräldrar i Paradiset; Programma af Marcus Tullius Dubbelölianus, för de Studerande i Calottinien, till ett Specimen Academicum af Cajus Furius Naso, Finno-Satagundus; Beskrifning om en Runsten vid Drottningholm, till upplysning i Loföns Historia, af Olavo Björnero, Antiquario Lovöensi. De två sista voro bland de snillealster, hvilka hos mången af den tidens Philologer, Antiquarier och akademiska Disputanter ådrogo honom en hätsk ovilja69; liksom han ock stötte sig med Presterna genom andra dylika, der han parodierade skrifsättet af deras theologiska tractater och (ännu förgripligare) af deras privat-ansökningar hos Höga Gynnare. Utan möda kunde uppräknas flera, som bevisa ungefär lika med de tio nyssnämnda, att han sedan den tid, då han utgaf Argus, gjorde ansenliga framsteg i konsten att roa sig och andra. En allmännelig förtjenst äga de Dalinska roligheterna, – äfven der, hvar en nyare smak ej undgår att finna skämtet saltlöst, figurerna grimacerande och pilarne trubbiga: den, att i dem samtligen herrskar en den mest rågade och åt alla bräddar öfverflödande glädtighet. Man kan på dem öfverhufvud tillämpa, hvad författaren säger i sin lärda afhandling om En, två, tre, fyra: ”Vara lustig, curerar mjeltsjukan och förlänger lifvet; men hvad som öfvergår lustig, är att vara toklustig”. Blott i förbigående har jag hittills pekat åt en omständighet, öfver hvilken Dalins skämtsamma skrifter, då de jemnföras med hans öfriga, sprida ett nytt ljus: nämligen innehållet och gränsorna af hans vittra beläsenhet.
BorgarePå Heder v. Bonde Ståndets Eedamöters Ståndets Eedamöters vägnar vägnar .Gust. X>. Wilcke. Daniel Andersson. G. Helsingius. Uppläs* »66 X)«ri a Juli. Uppläst hos Höglofl, Ridd, och Ad. den 2 Juli. Hfigvörd. Prcst-Ståndet den 2 _ ValloA. Borgare-Ståndet den 3 — Hederv. Bonde - Ståndet den 2 Riksens Hog/ofl. Ständers Stats - Lfrskotts Betänkande t angående sådant f. d. Konung Gustaf Adolph tillhörige medel, hvilka varit stälde under nu mera framledne Herr Presidentens vi. vi. Friherre C. E. Lagerbeims och Herr Stats-Commissarien Georg D. Wåhlbergs gemensamma förvaltning, men enligt Kongl. Maj:ts till Flen ar Fullmägtige i RiksgåldsContoiret ankomne Nådiga Skrifvelse den 0.7 sisth Februari, till näsnnde Contoir skola öfvcrlemnas. Uti Memorial af den 20 sistl. April hafva Herrar Fullmägtige i Riksgälds - Contoiret hos Stats-ITtskottet anmält, huruledes Kongl, Majit uti Skrifvelse af den 22 nästföregängne Febr. i Näder behagat gifva Herrar Fullmägtige tillkänna , det Kongl. Majit, med anledning af Riksens Ständers Reslut, i Näder förordnat, att allt hvad af f, d. Konung Gustaf Adolphs enskilde medel hittills varit ställdt under framledne Herr Presidentens m. m. Friherre Uagerheirns och Herr Stats-Commissarien Wahlbergs förvaltning , skall till Riksgälds-Contoiret aflem nas, Den 2 Juli. nas, uppgående samma medel, enligt en bifogad Förtekning, den Herrar Fullmägtige äfven insändt och i Afskrift Litt. A. medföljer, till en summa af 385,566 Rtdr 20 sk. Banko. Och som något Riksens Höglofl. Ständers
Hade int’ den rackars karl’n narrat åf’en skogen ändå! Jan Persa spottade och vände på snusvalken. Kontanter hade han förstås fått och det redigt också och konjak med. Hela snusvalken fick afsked, och en ny lades in på ort och ställe. Så inte var det något i vägen med det, men se det var det här med stämningspapperet, som han visste låg färdigt i patrons låda patrons snöre på honom, om han en enda gång till tog ett träd ur skogen, som var aldrig så lite för stort. Spårhund där! Det var det, som han satt där på stugubron och retade sig öfver och grundade så styft på, att han glömde både att han hade en dotter och en utfattig fjällbodräng. I kontraktet på skogsköpet stod det, »att han, Jan Persa, hade rätt taga smärre virke till reparationer och husbehof». Att han hade byggt sig en lada på vårsidan, och att timret blef lite större, än det hade lof till det råkade komma med lite af det sålda var väl ingenting att bråka om. Till husbehof det var väl till behof af hus. Han, Jan Persa, behöfde en ny lada hvilken ock är ett hus. Det virke, som gick åt, måste således vara husbehofsvirke. Och på det skulle han nu bli’ stämd! »Tvi dej din djädrans lufver! Det ä’ just herremanslikt!» Men han skulle få se, hvem Jan Persa var! Hade varit ihop med tockna förr. I kontraktet stod det också, att han skulle få ta’ stängselvirke, men inte huru groft. Där hade du sofvit, herreman! Och stämmer du för laduvirket, ska’ du få se, att jag sätt’ opp så grofva stängsel, och så höga med, att du får svårt te komma öfver! Nu hade Jan Persa hunnit så långt i tankegången, att han liksom sken opp igen. Han kände sig belåten och mäktig. Han, storbonden, kunde kapplura med herremannen. Under sommar’n blef nyladan fylld med doftande hö, och aldrig hade Jan Persa känt sig så nöjd med en full lada, som när han spikade till den nya, stadiga dörrluckan på henne.
Handeln med Spannmål är icke af betydenhet; men som under vintermånaderne flera tusende tunnor Säd här uppläggas och afsändas till Bergslagen, uppkommer deraf en liflig comrnissions-handel med Spannmål. Då ibland Stadens handels-class under sednare åren få gjordt cession, synes sådant bevisa att handeln i denna-Stad är af en skäligen god beskaffenhet. Angående tillförseln af varor åberopas hvad förra Berättelsen innehåller. Likaså angående prohibiliva författningar. Några odlingar af större omfång hafva icke blifvit företagna, men jorden cultiveras väl och smärre odlingar fortsättas med fördel. En del af Tomtjorden är utarrenderad eller öfverlåten på hälftenbruk. Att jordpossessioner inom Stadens område anses fördelaktige kan slutas deraf, att flere Bönder inköpt fastigheter i Staden, — 35 - Om allmänna undervisningen åberopas hvad förra Berättelsen innehåller; äfvensom angående sjukvården. Ett nytt fattighus har under sista qvinqvennium vid Ekeby-dam blifvit uppbygdt, der de minst arbets-förmögne och fattighjon njuta skötsel och penningeunderstöd. Antalet af fattighjon, som nu der vistas är 18, fattigförsörjnings-bidraget utgör omkring i,5oo R:dr banco årligen. Det utgår af jord, näringar och löner efter bestämde grunder. Utom denna fattigförsörjnings-anstalt äger Bergslagen ett serskildt sjukhus äfvensom en serskild fattigförsörjning för Bergslagens arbetare. Ordinarie räntan, hvilken åtföljer Bergsmansjorden, består, såsom uti sista Berättelsen ärvordetuppgifvet, uti skyldigheten att hålla hästar och folk för Silfver-Verkets drift. Dessa prrestationer utgöra efter ett medium för sista fem åren 4’°9° B;dr årligen. Bland diverse onera och besvär upptages äfvenledes uti Tabellen: djeknepengar 20 R:dr, Lazarettsmedel 170 R:dr och Riksdagsmanna-arfvode 200 R:dr.
Utskottet, som i öfrigt icke nu är i tillfälle att afgöra, hvilka åtgärder må, till fullkomnande af det straff-system, som för närvarande hr föremål för lagstiftningsarbetet, i vårt land, kunna blifva erforderliga, och hvilket först framdeles lärer kunna med tillförlitlighet bedömas, hemställer fördenskull, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Mars 1865. M:o iflö. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Mars 1863, kl. 12 midd. Memorial till Högvördiga Preste-Ståndet, t anledning af dess återremiss af Utskottets Betänkande N:o 44. Vid behandlingen af berörda Betänkande, uti hvilket Utskottet meddelat yttranden öfver särskilda motioner, rörande vidtagande af åtgärder med afseende på uppförande af grindar öfver allmänna vägar, har inom Högvördiga Preste-Ståndet den mening uttalats, att ärendet borde handläggas af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvarest frågor af likartad beskaffenhet snart skulle komma under pröfning; och har, i anledning deraf, Betänkandet blifvit till Utskottet återremitteradt.
Enligt Rikets Ständers tanke, torde dock med föreskriften om dylika vittnens närvaro mindre hafva varit afsedt att derigenom vinna någon närmare kontroll öfver de beräkningar, som det åligger kontrollören att verkställa, än alt igenom den af kommunen valda personen vinna bekräftelse derå, alt vid mätningen och profningen intet underslef eger rum och att de vid dessa förrättningar befunna förhållanden riktigt i protokollet införas. För sådant ändamål synes det emellertid vara angeläget, att vittne är skrifkunnigt, hvadan föreskrift i detta hänseende blifvit uti förenämnde § inlagen. Och som den grundsats öfverallt i förordningen finnes uttalad, alt personer, hvilka hafva skyldighet att i ett eller annat afseende öfvervaka förordningens efterlefnad, icke sjelfve böra med bränvins-tillverkning sig befatta, samt denna grundsats jemväl synes böra tillämpas på vittnen vid de större brännerierne, hafva Rikets Ständer ansett, att såsom vilkor för persons valbarhet till ifrågavarande befattning må stadgas, det han ej utöfvar brän vins-till verk ning. Uti första momentet af § 57 förekommer, bland annat, att vittnet skall vara ”edsvuret”, hvarmed förmodligen afses att vittne, innan det tillträder sin befattning, bör aflägga något slags Ijenslemanna-ed. Delta stadgande har åstadkommit flera olägenheter dels derigenom, alt valfriheten ansetts inskränkt till sådana personer, som redan i annan offentlig egenskap aflagt ed, dels ock nödgat till vittnen utsedde personer att för edens Biläggande företaga långa och kostsamma resor, utan att derför erhålla någon ersättning; hvarförutan villrådighet uppstått om ordalydelsen af den ed, som borde afläggas, och om den myndighet, inför hvilken edgången skulle fullgöras. Men oberäknadt dessa olägenheter, hvilka väl lill en del blifvit och vidare skulle kunna genom särskilda stadganden blifva undanröjda, förekomma, efter Rikets Ständers tanke, giltiga skäl att ifrågasätta, huruvida den stadgade egenskapen att vara edsvuren är behöflig eller till och med ens lämplig.
Det skulle varit Halfdan så lätt att rätta dessa små ovanor, så lätt att göra sin mormor nöjd och lycklig, men han tänkte aldrig härpå, det föll honom aldrig in att han hade några andra skyldigheter mot dem, som uppfostrat och vårdat honom, än att iakttaga en viss yttre vördnad och vänlighet emot dem, att kyssa mormor på hand då han helsade godmorgon eller bjöd godnatt, att bjuda henne armen och bära hennes schawl då de någon gång promenerade tillsammans, samt att tiga i stället för att opponera sig, då morfadrens gammalmodiga och konservativa åsigter sårade hans öra. I den lilla trädgården utanför Wärna komministerboställe fanns en damm och öfver dammens dunkla vatten lutade i broderlig förening en tårpil och en hängbjörk sina löfrika kronor. Mellan tårpilen och hängbjörken var en slänggunga uppsatt, och i slänggungan satt Blända med ena handen omfattande tåget, och den andra lekande med några blommor i hennes knä, med hufvudet tankfullt sänkt, så att den hvita halmhattens slokande brätten alldeles dolde hennes ansigte. Med foten, som då och då lätt vidrörde marken, hölls gungan i en sakta, jemn rörelse, som mycket lämpade sig till accompagnement åt Bländas tankar. Hängbjörken och tårpilen stodo så nära vattnet att om gungan hade satts i hastigare fart, hade Blända sväfvat öfver det grumliga djupet; men då den blott sakta rördes af och an, hade den ett mycket angenämt läge och var alltid Bländas favoritplats och tillflyktsort, då hon kände sig öfverväldigad af fysisk trötthet och själsförmögenheternas domning. Under sådana stunder, hvilka ganska ofta aflöste hennes eljest lefnadsfriska och sprittande liflighet, kände Blända som om en tung hand vore lagd öfver hennes panna för att binda fantasiens flykt och göra hvarje tanke trött och nedslagen. Hennes ögonlock blefvo då mycket tunga, ögonen ljusa och matta, kinderna bleka, och hela hållningen liknöjd och trött. Ett par steg från slänggungan stod Halfdan, stödd emot stammen af en väldig fura och hade redan stått der en god stund, utan att Blända märkte honom.
Friherre ^amilton anhöll derföre, att detta Betänkande tili afgörande Zjerde Band. is7> mät - 1802 Den 28 November. mätte fä hwila intill dest de förenade Utskottens samfälöta utlakande hinner inkomma. Herr Grefwen oH Landtmarffalken gjorde proposition pä detta Friherre Hamiltons yttrande, hwilken Bifölls. Riddcrffapet och Adeln åtskildes klockan Z2. In kclem kroto colli ^1. 6. kalkenberZ, Tisdagen den 28 November. Plenum klockan 5 eftermiddagen. Företogs till Justering Utdraget af Prorscoller körande Ridverfkapet och Adelns beslut om Instruktion för Riksens Sranders Instiria-Ombudsmanhwari efter gjord anmälan af Herr UotbllekiA Larl krestric, Ridderskap?? sch Adeln samiyckle, art der af honom föreflagne Den 28 November. r8oz och af Ridderfkapek och Adeln gillade tillägg Lil! i Z. skulle i Instruktionen såsom en särskild och den s Z. upkagas. I sölje hwaraf efter behörig justering godkändes följande: Utdrag af Protokollet hailit i HögloftRidderskapet och ZjdelnS Plenum den 24 och 28 November 1829. S. DFöredrogs ä >ii)o der af ConstitukionsUtskottet omarbetade och den r8 November uplästa forsing till en Jnstcucrion för Riksens SkanderS Jusiiiiä-Ombudsman, hwilkel af Högl. Ridderfkaper och Adeln gillades, med följande förändringar näml.z
Brännvins-bränningen och de derföre bestämda afgifter, har under den 10 Novemb. blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln, samt den 7 föregående af Högv. Preste-Ståndet godkändt; men deremot under den 12, allt i samma månad, återremitteradt af Yällofl. Borgare-Ståndet samt Hederv. Bonde-Ståndet, i anledning af der - 184 Bevillnings-Utskottets emot framstälde anmärkningar, hvilka Utskottet anhåller, att få i den ordning desse ämnen förekomma, närmare besvara och utreda; således har 1:0. Vällofl. Borgare-Ståndet i allmänhet vid i §. i Mom. åberopat sitt rörande Brännvins-bränning i Städerne förut fattade beslut, hvilket komme att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas; men åt detta förbehåll anser Bevillnings-Utskottet sig så mycket mindre kunna lemna någon uppmärksamhet, som dels den grund hvarpå Utskottets, rörande Brännvins-bränningen uppgjorde Förslag hvilar, utgöres af Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts, af de 3:ne öfrige Riks - Stånden bifallna, mening, dels ock, undantagandet af Vällofl. BorgareStåndets särskildta Beslut, såsom ett rättesnöre för Brännvins-bränningen i Städerne och fördelningen derefter af den i och för denna rättighet utgående Bevillning, endast skulle tillskapa tvänne sins emellan olika beräknings-sätt för denna afgift, deremot har Utskottet, dertill föranledt af en värd Ledamots inom Hederv. Bonde-Ståndet gjorda anmärkning, att, om det i Förslaget förekommande stadgande , det tillkom Brännvins-bränningsrältigheten såclane
— När härtill komma dels restantierna, sammanslagna från 1858 års början med de inkomst-titlar, på hvilka de uppkommit, och utgörande på denna titel 12,000: —• dels Förste Landtmätarnes ofvanberörda löneräntor, som nu äro Kronan behållna, 16,000: — visar sig väl en slutsumma af R:dr 2,004,044: — men anser Kongl. Maj:t likväl, då det medelpris, hvarefter räntorna utgöras, lätteligen kan undergå någon förminskning, denna inkomst icke böra beräknas till mera än 2:o. Tionde-Spamnålen antogs år 1858 vara indelt till en myckenhet af 631,025 kubikfot och ett värde, efter 2 R:dr, af 1,262,050 R:dr, hvilken beräkning här oförändrad bibehålies Såsom Kronan behållen upptogs vid förra riksdagen Tiondespanmål till myckenhet af 125,000 kubikfot och värde af 250,000 R:dr. Enligt afslutade räkenskaper åter har denna behållna tionde utgjort: år 1855 kubikfot 141,989. » 1857 » 142,978. i medeltal » 142,705. och synes inkomsten kunna beräknas til! 140,000 kubikfot å 2 R:dr, eller 3:o. Tionde-Spanmåls lösen efter bestämda pris har under åren 1855, 1856 och 1857 utgjort i medeltal 6,996 R:dr, men beräknas till samma belopp, som hittills, eller 4:o. Arrendemedel af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter hafva i penningar utgjort: år 1855 R:dr 99,726: — » 1856 75,967: — » 1857 64,268: — eller i medeltal R:dr 79,987: — men då denna inkomst sålunda under det sista året nedgått till föga mera iin det belopp, som vid sista riksdagen påräknades, eller 64.000
— Jag önskar Privatbankers aflägsnande, men på sådant sätt, alt landet der af ej må lida, och vill icke bota ondt med 7 resor värre. Frih. Rehbinder: Frih. Stjernstedt, Aug. sisla yttrande 22* 340 Oen 21 Augusti. påkallar mitt förnyade upträdande och får jag korteligen nämna, att denna fråga att öfverlemna saken till Konungens nåd. pröfning aldrig omtalades i de sammansatta Utskm då det förra utlåt. var under öfverläggning derstädes, utan rörde frågan vid det tillfället endast Hr Bergmans motion, bifall eller afslag till densamma, och i sednare händelsen förbud mot ingifvande af sedlar å mindre valör än 6 r:dr 32 sk. Sedan frågan inom Utskm var afgjord, afgaf Hr Lagergren sin reservation, och i den instämde flere ledamöter. Delta var något nytt för Utskm och jag anser alt Utskm allt för väl kunde finna alt mer än nya skäl tillkommit. I afseende på Gr. Lagerbjelkes yttrande, får jag anföra, alt ehurn jag i allmänhet bar stort förtroende till hans tolkning af grundlagarne, jag icke denna gång likväl kan med honom instämma, ty då 2:ne Stånd återremitterat ett Utskrs betänk, hade det varit en förnärmelse mot dessa Stånd, om Utskm då yttrat att frågan var förfallen. Utskm egde intet annat val än att antingen ändra sitt förra beslut och instämma i det medelvägsförslag, som Hr Lagergren framställde, eller också säga, att, som Utskm icke blifvit öfvertygade af de nya skäl, som sedan ärendets förra behandling tillkommit, nödgades Utskm vidblifva sin förra tanka, men icke säga att frågan förfallit, ty den kan anses förfallen först då, om vid dess slutliga handläggning två Stånd slädnät emot två. Frih. Palmstjerna: Gr. Lagerbjelke har yttrat, att om 2 Stånd slädnät emot 2 i denna fråga, så vore den förfallen. Det lärer vara alldeles otvifvelaktig!, att detta yttrande innebär en sanning. Men nu är icke händelsen alt 2 Stånd slädnät emot 2. Tvänne
Det beror naturligtvis af importören, hvarifrån han hämtar sina varor för alt tillgodonjuta dessa tull-lindringar, hvilka följaktaktligen äro alt anse såsom eli praemium för det han spekulerar på aflägsna orter. Dä frågan, såsom jag tror mig nu hafva visat, icke är af bevillms egenskap, mäste hon anses afgjord genom 3 Stånds sammanstämmande beslut och på grund af dessa skäl anhåller jag om bifall lill Ulsk:s betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag anhåller all helt enkelt fä fästa mig vid Bevilln.Utsk:s förslag i denna punkt. Lisk. har icke föreslagit, att frågan skall anses afgjord genom 3 Stånds beslut och icke heller att frågan skall blifva föremål för votering i förstärkt StalsUtsk., ulan Bevilln.Ulsk. har utaf egen maklfullkommenhet decreterat, att till följd af 3 Stånds beslut, alt lägga Utsk:s betänk. N:o 11 lill handlingarna, Utsk. ansett frågan afgjord. Idella sitt decret har Utsk. enl. min åsigt haft fullkomligt orätt, oell såvidt jag upfattal de talares anföranden, hvilka här yttrat sig hafva alla instämt derutinnan, att ingenting blifvit afgjordt genom R. o. Ad:s beslut, rör:de betänk. Det uplästa prot.uldr. uplyser äfven att R. o. Ad. lagt delta betänk, lill handlingarna såsom ang:de PresteSl. men icke R. o. Ad. Om nu R. o. Ad. bifaller denne punkt, har 11. o. Ad. äfven bifallit att med anledn. af det förra 502 Den 19 Juli f. m. betänk., ställdt till PresteSt., slutligt beslut blifvit fattadt genom 3 Stånds åtgärd alt lästga detsamma till handlingarna. För att emedlertid få frågan afgjord, hade väl Uisk. bort till R. St. hemställa, huruvida saken borde anses afgjord genom 3 Stånds beslut, eller i motsatt fall huruvida omröstning i förstärkt SlatsUlsk. borde ega rum.
Men man har vid granskningen af detta förslag äfven framkommit med andra anmärkn:r och omdömen, dem jag verkligen icke väntat att få höra. Så har man, bland annat, sagt att i förslaget skulle ligga en slug beräkning (såsom en talare yttrade sig), och således en försåtlig afsigt. Med hvad rätt säger man detta? Hvar finnas bevis för så förnärmande utlåtelse! Man har vidare framställt hela frågan så, som om här endast vore valet emellan en tryckfrihet med brister och alldeles ingen tryckfrihet. Detta är hvad man kallar en petitio principii; det är att förutsätta just det som först skall bevisas, nemi. att ingen tryckfrihet skulle finnas, derest förslaget godkändes. Förslagets upgifna och oförtydbara ändamål har varit att, med betryggande af sjelfva rättigheten, bereda väg för tryckfrihetens reformerande, och det tillhör då förslagets angripare att först ådagalägga dessa sakers oförenlighet, innan man äger rätt att framställa tryckfrihetens totala GU Den 13 December f. m. försvinnande såsom synonymt med förslagets antagande. Man har vidare, såsom ett hufvudskål för afslag i närvar:de stund, åberopat, att icke någon utveckling af Regeringens åsigt blifvit gifven genom ett förslag i form af civil-lag till ändringar i tryckfrihetslagen. För mig vill det synas, som skulle det vara någonting i formen högst besynnerligt, om, innan utgången af sjelfva hufvudfrågan vore afgjord, till R. St:rs behandling ett helt och hållet eventuelt förslag till civil-lag förskottsvis hade blifvit framlagdt. Det är ganska uppenbart, att om det nu förevar:de förslaget biefve godkändt, så skulle i samma ögonblick den nuvar:de grundlagen qvarstå såsom tryckfrihetslag, ehuru den vore öfverflyttad till civillag, samt att således ett civil-lagsförslag redan de facto finnes till i den föreslagna författn:n. Att de förslag, hvarom R. St:r i denna stund öfverlägga, på många håll och af många skäl skulle upväcka sorl och klander, var lätt att förutse, och jag tror, för min del, att på hvad sätt också ett förslag i detta ämne varit upstäldt, så hade klandret ej uteblifvit.
Den som, lika med hvad Utskottet tillstyrkt och tre Stånd beslutat, anser afgiftsfrihet icke böra medgifvas vid införsel af “saltad Sill", utan bifaller Utskottets förslag att denna vara skall förtullas med 12 öre per kubikfot, röstar Ja; BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. 21 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är Bonde-Ståndets beslut antaget, att “saltad sill“ skall vid införsel från tull befrias. För färgniDgsämnet Kochenilj har Utskottet föreslagit nedsättning i tullen Kocheniij. från 35 till 20 öre skålpundet, hvilket Borgare-Ståndet gillat, men de tre andra Stånden afslagit; och såvida förstnämnda Stånd, hvilket Utskottet inbjuder att med de öfriga sig förena om bibehållande af den förra införselsafgiften, icke derå fäster afseende, lärer härom böra röstas sålunda: 57:o. Den som bifaller Utskottets, af Borgare-Ståndet biträdda, förslag att införselstullen å färgningsämnet “Kochenilj “ bör nedsättas till 20 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt de tre andra Ståndens beslut, nuvarande tullsats, 35 öre skålpundet, att för denna vara bibehållas. Uti de för Bomullsgarn nu stadgade införselsafgifter, nemligen för ofärgadt Bomuiiagom. 12 öre och för färgadt 20 öre skålpundet, har Utskottet tillstyrkt nedsättning, för det förra till 10 öre och för det sednare slaget till 15 öre per skålpund. Som tre Stånd afslagit denna hemställan och endast Borgare-Ståndet densamma bifallit, inbjudes detta Stånd att från sitt beslut afstå och instämma med de öfriga om bibehållande af de förra tullsatserna. I annat fall föreslås följande omröstning: 58:o.