Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemförer man bidragets belopp med den till 1,208,367 R:dr beräknade kostnaden, så är detsamma visserligen ganska betydligt; men då af statsbidraget icke mindre än 800,000 R:dr skola återbetalas, blir Statens uppoffring i sjelfva verket icke så särdeles stor. Med hänsigt till betydenheten af de varuqvantiteter, hvilka beräknats komma att på den föreslagna segelleden fortskaffas, är det visserligen mer än sannolikt, att densamma skall lemna en inkomst, tillräcklig att förränta och 76 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. amortera den kostnadssumma, som på detta företag blir nedlagd; mea deremot torde det vara ganska ovisst, huruvida det för arbetets utförande bildade bolag kan underkasta sig vilkoret att för lånesummans återbetalning ställa sådan borgen, som af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret kan godkännas. Detta vilkor för tillgodonjutande af lån till allmänna arbeten har ända från och med år 1841 varit infördt i alla för Riksgälds-kontoret sedermera utfärdade reglementen; men vid 1853—1854 års riksdag funno Rikets Ständer nödigt härutinnan göra undantag för det lån, som då beviljades till Gefle—Dala jernväg; och blef detta undantag vid påföljande riksdag utsträckt till det lån å 825,000 R:dr, som då anvisades för kanaloch slussanläggningen från Asa-sjön öfver Wexiö till Almundsryd samt för jernväg derifrån till Carlshamn, äfvensom för de lån, som vid samma riksdag lemnades till andra mindre jernvägsanläggningar. Samma undantag har derefter, såväl vid sistförflutna, som vid innevarande riksdag blifvit bibehållet för alla de lån, som blifvit anvisade till utförande af så kallade bibanor.
Det förslag jag uppgjort till denna §:s redaktion, är så lydande: »Den part, till hvilkens förklaring besvären utställas, skall ock af hofrätten föreläggas att inom viss tid från det han af besvärshandlingarne erhållit del, förklaringen till hofrätten inlemna, vid äfventyr att underlåtenhet deraf ej hindrar målets afgörande. » Jag anhåller att §:n måtte till Utsk:t återremitteras. Ofverläggningen ansågs härmed slutad och §:n återremitterades. 180 Dea 7 Mars e. m. Ingressen. Gr. Sparre: Sedan §§:ne blifvit återremitterade, torde R. o. Ad. finna att äfven ingressen bör återremitteras. Uppå gjord propos. blef den föreslagna författnings-ingressen till Utsk:t återremitterad. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts den 24 sistl. Februari och 3 dennes på bordet bagda Betänk. N:o 24, i ani. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos hofrätterna och högsta domstolen. Utsk:ts hemställanden å sid. 4 samt förslag å sid. 6. Biföllos. Hr von Gegerfelt: Innan nästa punkt, som afhandlar förändringar i lista och 7:de §§:ne af 30 kap. Rättegångs-Balken, till behandling företages, anhåller jag att den följande punkt, som handlar om skyldighet att fullgöra dom, måtte blifva föredragen; och får jag som skäl för denna min anhållan åberopa, att om, såsom jag vill påyrka, föreskriften om doms fullgörande blir borttagen, måste ofvanberörde 7:de § ändras i öfverensstämmelse dermed, då i detta fall icke något fullgörande återstår, för hvilket tiden då saken skall hos K. M:t fullföljas utgör slutperioden. Gr. Sparre: Oaktadt det verkligen finnes något mer att fullgöra, nemi. att inlemna lösen och stämpladt papper till protokollerna; vill jag dock icke motsätta mig den af Hr von Gegerfelt begärda föredragningsordningen. Hr von G egerfelt:
Nar deremot 2 Stånd hafva återremitte - 34o Den ii M*rs. rat ett betänk., så kan detsamma äfven af de Stånd, som afslagit betänk., ånyo upptagas, såsom slutet af i mom. 56 §:n Reg.Fm säger, der det heter sålunda: ”Göras dervid i Ståndens plena sådana anmärkn:r, som hindra antagandet, erhålle Utsk. del af dessa anmärkn.T, för att derefter förslagen ytterligere granska och jemka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, då äga de makt att detsamma oförändradt eller med förändringar antaga eller ock alldeles förkasta.” Jag håller mig nu likasom förra gången, då jag yttrade mig i denna fråga, endast till grundlagarna och hvad som enligt dem bör iakttagas eller ej, och ingår alldeles icke i öfrigt i någon discussion öfver betänk. Jag har blott velat, så godt jag förstått, upplysa i hvad skick frågan befinnes, och öfverlemna!' till Hr Frih. o. Landtm, att tolka för oss, om jag ej uppfattat saken rätt äfven i denna sednare delen. Frih. Sprengtporten, Jacob Willi.:
CommerceCollegii utfärdade Kungörelse af den 23 Juli 1816, som föreskrifver: att några utländska fartyg ej måga genom naturalisation erkännas såsom Svenska, eller förses med helfrihetsbref oeh öfrige Svenska skeppsdocumanter, undantagande antingen sådane, som. stranda eller förolyckas vid Svenska kuster och derefter vid Svenskt skeppshvarf undergå så väsendtlig reparation, att kostnaden dervid uppgår till lika belopp, som infeöpssumman, eller ock de, som, af Svenska krigsfartyg eller kapare uppbragt#, derefter blifvit i behörig ordning för god pris förklarade.” I Norrige deremot linnes någon så beskaffad Navigationsact, som Svenska Productplacatet, icke vidtagen, utan innefattas föreskrifterna, rörande fremmande nationera sjöfart och rättigheten, att derstädes naturalisera fremmande fartyg, i den under den 7 December 1818 utfärdade provisoriska anordning, angående Told og Consumtionsvassenet, som innehåller; 1:0 I io§. ”Fremmande fartyg ärdeticke tillåtet, att segla för frakt från den ena orten till en annan; men det är slika fartyg icke förbudet, hvarken att lossa vid en tullplats, och derefter gå barlastade till en annan tullplats, för att till utrikes ort intaga Jast: ej heller att lossa deras laddningar från fremmande ort, eller att intaga bestäm - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. åa laster till fremmande ort vid särskilda tullplatser.
Thorsten lyssnade efter de dödade tonerna med samma känsla, som hans själs öga sökte de slocknade minnena. I detsamma stod den vackra kolarflickan framför honom. Hon hade länge betraktat honom, hon hade märkt hans tårar, innan han blef henne varse. Men en egen behagfull skygghet, en naturlig grannlagenhet, räckte hon honom sin näfverskäppa med åkerbär, och drog sig derefter tillbaka. "Kom hit, Bolla", sade han, "kom och sätt dig här hos mig. Jag vill fråga dig om några saker." Flickan satte sig på en tufva midt emot honom och ur hennes ögon föll en besynnerlig blick på honom. Han betraktade henne några ögonblick med en viss förlägenhet. Han kände för den unga tystlåtna kolarflickan en blyghet, såsom hade han sett framfor sig ett högre väsende. Slutligen sträckte han ut sin hand och fattade hennes. "Du är tidigt ute om morgnarna, du, Bolla", begynte han: "Jag har icke sett dig förr i dag." Flickan såg på honom, med en öppen blick af någon förundran: "Vi måste se efter våra sysslor, Herr Thorsten, hvar och en af oss här i fjellskogen har mycket att göra. Vi ha varit länge borta på vår resa nedåt landet." "Och derföre gick du så tidigt ut?" återtog han. "Kunde du icke för i dag blifvit hemma, åtminstone för min skull? Eller kanske du icke det ringaste bryr dig om mig? Du tänker väl endast på dina getter och kor?" Ett ögonblick slog Bolla ned sina ögon och en flägt af en flygtig rodnad sväfvade öfver hennes hals och panna. "Min mor har sagt mig att man alltid och framför allt bör sköta sina sysslor", svarade hon. "Men säg mig uppriktigt, Bolla", frågade han åter: "finner du icke dina sysslor mången gång både svåra och, hur skall jag säga det? alltför dåliga för dig? Jag menar, tycker du icke ofta att du borde göra något bättre än valla dina getter och bära hem mjölk från skogsbetesmarkerna? Känner du icke, som du skulle blygas för så ringa göromål?" Bolla teg en stund. "Hvarföre skulle mina sysslor vara ringa och dåliga för mig?
Det har icke sällan ut - Den 30 Januari-c. m. 347 gjort eli rikt fält till klander mot Regeringen och dess ringa verksamhet, när man uppräknat alla de skrifvelse!* och framställningar, sorn till Konungen fran Ständerna ankommit;' men nar man närmare betraktar och granskar orsaken till detta klander, skall man finna att denna orsak ligger deruti, att Ständerne befattat sig med att till Konungen ingå med skrifvelse!- och framställningar, som varit lika onyttiga som onödiga. Att denna 1111 föreslagna skrifvelse, 0111 den kommer att afgå, är sådan, del lärer en hvar, soln egnat saken en noggrannare pröfning, lätteligen medgifva. Ar hafstång uppfluten på enskild mans ägor, så lärer någon framställning till Konungen alt Han skall anbefalla vederbör. myndigheter att söka tillvägabringa öfverenskommelse!" om densammas afbetalning vara alldeles ändamålslös, emedan en framställning från Konungen i detta ämne lärer blifva lika fiukllös, som om denna framställning göres af den enskilda mannen till en annan, och denne sednare derpå ej vill göru afseende. Är åter hafstången uppfluten på någon Kronans allmänning, deröfver Konungen äger rätt att disponera, så skulle jag för inin del tro, att Konungen uger, ulan Ständernes framställning i ämnet och utan påminnelser från Ständernes sida, både rättighet och pligt, i händelse vederbör, embelsinyndigheter derpå fästa K.flits nåd. uppmärksamhet, att i ämnet besluta. Hvartill skall då en skrifvelse tjena, sorn i sjelfva saken till ingenting gagnar? Jag kan icke inse något ändamål dermed och afstyrker således all aterremiss af betänk., hållande löre alt detsamma, såsom icke gagnande hvarken för det allmänna eller den enskilda, bör afslås. Jag beklagar, om det skulle vara nödigt alt embetsman böra påminnas eller åläggas att söka åstadkomma öfverenskommelse!* i detta fall.
hvarå åbo kan anses besuten, hvarvid dock borde iagttagas de skiijagtige förhållanden, som, i anseende till hemmannens olika beskaffenhet och ägorymd, på serskildta orter kunde uppstå. Vid öfverläggning till det Betänkande, som, öfver hvad i berörde måtto är vordet föreslaget, borde af Utskotten afgifvas; har, hvad angår den förstnämnde motion, hos Utskotten förekommit, att en vidtagande författning, för att i allmänhet, eller för särskildte orter, fastställa hvad en arfvinge, för dess arfvelott uti ett skattehemman borde i lösen af en eller flere af dess medarfvingar undfå, onekeligen skulle innefatta ett ingrepp i ägande, rätten , enär samma arfvelott i den stund, den honom tillfaller, är hans egendom, hvaröfver honom icke kan betagas att disponera och för hvilken han, om densamma är så ringa, att han derå till eget bruk och begagnande ej är besuten, utan är nödsakad den afstå, icke desto mindre är berättigad att undfå det värde i penningar, jemngod ränta eller varor, som ägolotten värkeligen ager, och antingen vid behörig uppskattning, eller genom öfverenskommelse bestämmes; äfvensom att ett annat handlingssätt skulle innebära en orättvisa, till förmon för Lagoch Besa är s-Utsk otten s Betänk anden.
Stan* der uppdragit Eder, Mine Herrar, att i Den Juif'e. nu: ~^ 1557 Dera* nätnh Äftjlé' Kbtmngen eidt Mtgdi^yVfllefliH^kVfd^^rdév^-,0 dém Vi, idter ‘sistå' lIfi'fesiéfe^él^^slåH för *M ig k gg jv,ycl; dé vm§£ éVigbh i åf;''iéRcr d en be etvA-liVÉ"di-h ■'Vidika;1 jifgr\tfltid' fr^st, 6m iNafiufitln^ käÄ^lbff**3 f8? sKtiHn^g^i B Sbh° för Mig!’ 'Dv? at diiifetVfitKt' att belga Sinäkraf tfeiG dc^h inöådp &>° MmimkWt' ,‘^oik.
Domstolens utslag varit olika med underdomslolarnes, härleder sig derifrån att Högsta Domstolen, som infordrat Kammar-collegii yttrande i målet, derifrån erhållit en sådan utredning af sakens rätta sammanhang, att Högsta Domstolen kunnat riktigt bedomina målets beskaffenhet och fälla det utslag, hvaruti StatsUtsk. ganska riktigt funnit sig emot 90 §:n Reg.Fm icke kunna göra någon rubbning. Sannerligen jag begriper, huru man kan vilja göra till öfverläggningsämnen för Statsmakterna frågor om domstolarnes skiljaktiga beslut. Jag vidblifver milt påstående om bifall lill betänkandet. Frih. Boye: Det kostar på mig all öppet förklara, att den värde ledamoten, som sist talade, och som äger min fullkomliga högaktning, allt som oftast blandar bort frågorna för oss. Må Högsta Domstolen hafva dömt huru som helst, må allt det lagliga hafva föregått! Hvad bevisar det i fråga om deras begäran, som anhålla att Ständernc matte Den 11 M aj - Lefria elem från elen skatt, sorn tillkommit i livad ordning och huru lagligt som helst? Må motionen afslås, om hon förtjenar det! Men må man ej blanda bort frågorna! Om jag genom min begäran om återremiss gåfve, vare sig bifall eller afslag i hufvudsaken, så skulle jag tveka att begära återremiss; men då återremiss leder till frågans närmare utredande, och det sedermera alltid är mig öppet att bifalla eller afslå, så vidblifver jag min begäran att betänk, må återgå, på det saken må i Utsk. blifva närmare profvad. Hr Palmcrantz: Jag har ingenting att tillägga, sedan en vard talare behagat understödja min, mot Frih. Cederströms bestridande deraf, framställda anhållan om återremiss. Gr. von Platen, Baltzar: Då jag af den nyss yttrade önskan, att propos. i ämnet matte framställas, tycker mig linna, att öfvertygelsen är temmeligen stadgad i detta fall, förenar jag mig blott uti Frih. Cederströms anhållan om propos. lill bifall å betänkandet. SlatsUtsk;s utlåt. N:o 69 blef af R, o. Ad. återremitteradt.
Den sakkunnige ensam grundar sitt val på eget omdöme, och endast ett sådant val kan kallas ett fritt val. Mitt förslag, som till utseendet inskränker, är, enligt min tanke, det enda möjliga sättet att, i närvar, fall, bereda ett fritt val; så mycket mera, som ingen behörigen qvalificerad förfaltare lärer framträda, för att låta dömma sig af andra, än qvalificerade domare. Man har omtalat en skilnad, som vid folkundervisningen borde göras emellan könen, så att gossar skulle åtnjuta en högre undervisning än flickor. Denna skilnad äger sin riktighet hvad den egentliga lärdomen beträffar; men i folkskolan måste förhållandet omvändas. Uti alla der förekommande läroämnen hafva flickorna, i anseende till deras naturliga lynne och ställning inom familjen, ett afgjordt företräde framför gossarna, och detta företräde måste åt den Den a5 Juli f. m. 269 blifvande modren noga bevaras och begagnas. Under de slilla bestyren inom hus kan hennes högre bildning bära ädlare frukter, än någon skola förmår ersätta. Slutligen föranleder mig en närmare jemförelse emellan betänk, oell reservationerna till den oförgripliga förmodan, att innehållet af Hr Biskop Agardhs reservation för Utsktn ännu vid betänkandets justering mätte hafva varit okändt, emedan åtskilliga rättelser derigenom otvifvelaktig! skulle hafva ägt rum. Jag förmodar äfvenledes, att R. St. hellre erfara sina Utskts sakkännedom och insigter uti betänk:n, än uti reservationer. Remitterades till Statsoch Ekon.Utsktn, i sammanhang med äterremissen af samma Utskts betänk. Nto 5. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m. in fidem protocolli F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 25 Juli i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 8 prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prottn för den i5 dennes e. m. och för den 18 dennes. Ånyo föredrogos och remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk.
Contoiret åger derom ingen kånmdom, förr ån Råkenskaperne ifrån Henar L a »dshöfdingar inkommit hvilket åter ej inträffar, förr ån efter den irsta Maji påföljande året, 5 § föreskritver, att alla Qvitteneer å inbetalte penningar skola af 2:ne Ihrerteurer underskrifva»; deremot innehåller 9 § af projectet till LånReglementet, att en Låntagare, då han inbetalar sin ränta, skall erhålla ett af K.amereraren undertecknad!, och med Riddarhusets Sigill försedt, tryckt och riumererädt jQvittencc. Kadera af dessa föreskrifter måsta Den 2 Junit', 4l jämkas, så att Instructionen och LåneReglermntet komma i öfverensstämmelse med hvarandra, Skillnaden emellan begge dessa före. skrifter, i afseende på Cassans säkerhet, torde vara nästan ingen, men om den uti Instructio» nen intagne skulle blifva gällande, torde det böra observeras, det derigenom säkerligen skall inträffa, att den, sorn till Kamereraren inbetalar penningar, ofta skall få vänta 8 dagar, innan h>m kan erhålla Qvittence. Man måste således jämväl föreskrifva, att den, som inbetalar penningar, ej må af Kamereraren fordra InterimsQvittence derå, utan afvakta qvittencets utlårdande af Directionen, samt att Kamereraren strängeligen förbjudes, att utfärda något InterimsQvittence, I slutet af §:n nåmnes, det anmälan till Protocollet skall ske om de penningar, som inkommit; det torde vara nödigt att utsätta, huru en sådan anmälan skall ske; om det är tillräckligt, att Kamereraren uppvisar den af honom förde CassdRåkning, eller om han skall åläggas den dubbla skyldighet^, att skrifteli^ gen uppgifva inbetalningarne. En blott nmntelig anmälan till protocollet skulle, om den der ej bief rått fattad, sätta Kamereraren i mycket bryderi, U<i 6 §, är föreslaget, att en gemensam BancoRåkning skall föras för Riddarhusets Fonder, samt en för Wadstena Stiftet.
Äpplena började mogna bakom löfvet, som för hvar dag blef mera gult och brunt, och öfver sjön låg om morgonen fina, blå dimmor, som först när solen steg och fick mera makt lyfte sig och långsamt upplöste sig. Det var så tyst i skogarna och så fritt ute på fälten, der all säden var bergad och sommararbetet slutadt, men på den stora planen framför byggningen blommade ännu de högstammiga rosorna. Nina hade längtat efter att komma från Marstrand. Hon tyckte, att tiden skulle gå fortare, om hon ändrade vistelseort, men här på Säråker voro också dagarna långa. Hon hade sagt, att hon icke skulle komma hem förrän i början af oktober, men hon hade ju sin frihet att göra hvad hon ville, och ju mera hon fick det klart för sig, dess svårare blef det att öfvervinna den tärande längtan, som växte med hvar dag. Fjorton dagar före den bestämda tiden reste hon hem. Fru Hilda följde henne till vagnen med ett så allvarligt, nästan olyckligt ansigte, att det gjorde Nina riktigt ondt. »Farväl, mitt barn!» sade hon och kysste henne. »Gud hjelpe dig!» Orsaken hvarför Nina ville komma hem så sent var den, att hon så länge som möjligt ville hemlighålla sin förlofning, och det kunde ju alltid göras lättare, när hon icke sjelf var närvarande. Det varade icke heller länge efter hennes hemkomst förrän folk i staden började tala om saken. Hon och Tofte hade varit allt för lyckliga att återse hvarandra för att iakttaga de försigtighetsmått som behöfdes, för att ingen skulle få veta något. Man hade sett dem både här och der, på underliga tider och underliga ställen, och då snart alla menniskor i staden talade om saken, blef Nina trött derpå, och vid jultiden eklaterades deras förlofning. Det var mycket egendomligt att se, hvilken plötslig förändring detta tillkännagifvande åstadkom i folks stämning. Förr hade Nina varit ovanligt omtyckt, det vill säga, man hade för det mesta endast talat väl om henne. Så länge hon var gift med grosshandlar Curtmann då hennes eget lif icke hade någon betydelse och hon endast gick upp i att underkasta sig en hård pligt, voro alla så innerligt nöjda med henne. Hon uppförde sig så väl!
Jag ber att D e ii 27 November. 3!» få fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, alt det icke egentligen är sjelfva styrelsen som deraf skulle hafva gagn, utan att med tillökningen i det äskade anslaget till största del afses att bereda tillgång å skicklige ingeniörer, stationerade i landsorterne för att biträda allmänheten med nivelleringar, kartors upprättande och andra dylika med allmänna arbeten gemenskap ägande förrättningar. Likaledes har af den värde ledamoten blifvit anmärkt, att regeringen bort i den K. propostn speciell omnämna de arbeten, som regeringen ansett företrädesvis böra ifrågakomma alt nu verkställas. I afseende derå ber jag att blott få upplysningsvis nämna, att, vid de 2:ne föregide riksdagarne, härvid tillgått så, att R. St. uti 3:ne klasser anvisat anslag till allmänna arbeten. Af dessa hafva R. St. till hvardera af de 2:ne förslå klasserna, som omfattat väganläggningar och förberedande arbeten till odlingsföretag, anvisat anslag af en rund summa att af K. M. efter behofvel anordnas. Hvad den 3:dje klassen angår, eller anslag till hamnbyggnader, kanaler m. m., har det varit vanligt att medel anvisats på grund af från regeringen inkomne eller af enskilde representanter väckta förslag. Jag tror att denna ordning, som å regeringens sida äfven nu blifvit följd, är den enda rätta och alt således anmärkningarne i denna del böra lemnäs utan afseende. Hvad jag nu anfört, anhåller jag måtte få åtfölja remissen af den K. proposm lill SlatsUtsk. H. Ex. Hr Gr. Posse:
Uppbörder, samt Liquiden derom emellan Eder och Märt Stats-Contoir, blir säledes den följd, att sjelfwa Uppbörden indrifweS under wänlig tillsyn, redogörelse och Controll, att Stats. Contoiret erhäller likasom förr, pennin, gar för öfwerstotts. säden, och att I förblifwen allena i Dispositionen, ej mindre af den Publique Spannemälshandeln, än Kronans egne Spanmäls förräder. Och Den iz September. 48L Och som besia sednare kunna gagna i det ändamäl Eder i allmänhet äligger att befrämja; Sä haswa Wi i Räder funnit godt, det ww sä wäl Uppbörden, som Stats-behofwets anstaffande, och Dispositionen deraf, följande bör iakttagas: 1:0 Pä Edert bepröfwande bör ankomma att ärligen förordna huruwida och i hwilka Län Kronans behällne Afrads och tionde Spanmäl bör lefwereras in natura eller fär lösas med penningar. Och pä det de Räntegifware, som in na. tura wilja lefwerera deras Husbehofs Bränneri Arrende, samt Rusthälls. Varancé-Spanmäl, mäga sädant kunna werkställa under KronoBetjentes tillsyn, och med den orduina som bäde Kronans, Lefwerantörens och MagazinsBetjeningens säkerhet fordrar; Sä äges I, att genom Wäre Befallningshafwande i hwarje län, förestrifwa wisi Termin inom hwilken en hwar har att H06 Uppbördsmannen anmäla samma sin ästundan, sä att Uppbördsmannen derefter mä hinna upprätta behörige Lefwere. ringslistor, utsätta och kungöra wisie Lefwereringsdagar, samt till hwarje dag kunna instämma sä mänga Lrfwerantörer som Magazins. Betjeningen möjeligen kan medhinna att ez'pe. viera, men dä Härwid pä den af Wär St>qts. Utredning gifne anledning Osi förekommit, hurusom Husbehofs Brännings.
Dess värde, torde vara ganska svårt att bestämma, emedan äfven det är beroende af Iaea la och tillfälliga omständigheter;; den som vet sig vara i tur att skjutsa, kan i de flesta fall, genom omtanke förut, så ordna sina göromål, att, när lian blir budad till skjuts, kan han å den förtjena mer, än genom qvarvaron vid hemmet; — måste han åter under skördetiden ifrån sädeseller hölasset spänna sina hästar och deri: dagen icke mer kunna fortsätta den angelägna liergningen, och derefter inträffar ett flera veckors ihållande regn, så kan deli skjulsningen. förorsaka honom en sådan förlust, alt man sorn skjutslega icke kan tänka sig en summa, som i detta fall motsvarade hvad detta tjenstebestyr skulle vara värdi; men det vidlåder alla menskliga företag, icke endast vinst utan äfven förlust. Beträffande förhöjningen af skjutslegan, som af de skjutsande ändock komme att anses för otillräcklig, må icke heller förbises, om vinsten för de skjutsande i det hela kommer att motsvara den förökade tunga, som för communicatiorierna inom hela landet deraf blefve en följd. Vårt lands communicationslinier äro ojemförligt vidsträcktare än de flesta andra länders; och må vi besinna de förökade utgifter, D en 10 J un i e. m. sorn genom den föreslagna förhöjningen, fastän af de skjutsande ansedd för obetydlig, uppstå för statsverket, folden enskilde resande, för varors transporterande, för alla' deni skola ersätta skjuts till prester, läkare, domare, landtmätare, kronobetjening m. fl., då de uti tjensteärenden anlitas. Hvad gör icke den föreslagna förhöjningen för én ökad beskattning för armeens officerare och underofficerare; jag säger med skäl beskattning, emedan deras resor icke ärö frivilliga, utan tillhöra tjenslen.