Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm:s rätt att tillåta discussion; men jag tillerkänner Hr Gr. o. Landtm, ingen rätt att frångå grundlagens bud, och då här står, att vi först skola öfverlägga om betänk., måste vi också forst afgifva vårt yttrande deröfver. Jag mötes af det inkast , att vi icke häfva något beslut att taga. Jag vet, att vi icke hafva något afgörande beslut att taga; men vi hafva att afgöra, hvad som är Ståndets gemensamma tanke, Detta preliminära besluts fattande måste vara icke allenast vår rättighet, utan jemväl vår skyldighet. Nu är frågan, i hvilken Ordning vi skola komma till detta beslut, och då rCclamerar jag deli Ordning, som i grundlagen stadgas, nemi. att först Öfverläggning om betänk, må försiggå och sedan anmärkningarna må förekomma. Man har sagt, att rifsigten vöre att afskära rättigheten 4a4 Dan «3 Octoher c tu. att göra anmärknlr. Bevare mig Gud derifrån! Må vi i vederbörlig ordning komma till dem; men jag begår särskild uppmärksamhet på nödvändigheten att följa den ordning, grundlagen föreskrifver. Om vi vända upp och ned på denna ordning, så kunde följden blifva, att vi aldrig komine till betänk.; ty örn vi företaga anmärkningarna, innan vi granskat betänk., kunde Pehrs eller Påls mening blifva antagen såsom Ståndets gemensamma tanke, hvarigenom öfverläggningen om Utsk:s betänk, skulle förfalla, tvärtemot grundlagens stadgande. Hr von Troil: Jag erkänner, att det var med en viss förundran, jag hörde en värd ledamot här framför mig vilja, på grund deraf, att R. o. Ad. vid denna riksdag afslagit en motion om förändring i Ridd.Ordn., betaga R. o. Ad. dess rätt att yttra en gemensam tanke i ett ämne, som åsyftar förändring i grundlagen. Detta måtte vara 2:ne särskilda frågor.
Det låter väl, att Banquen vili liqvidera FilialDiscontReverserne 3 men då det skall ske på 5 Den 17 Martil, f. m. år och utan Ränta, samt på lika tid alla Fi* lialDisconternes Fordringar skola indrifvas, jemte Räntan för dem; så afhjelpes icke penninge-nöden , utan tvärtom den blir större i Landsorterne. Och genom det man beröfvar aflägsnare Provincer deras förut ägande Disconter, så bli 1 va de alltid vanlottade framför Hufvudstaden och derintill gränsande orter. Hade aldrig dessa Disconter existerat, hade förhållan* det varit helt annorlunda; men då de nu införlifvas med RiksDisconten , och alla deras Fordringar på 5 år dit remitteras, skall nödvändigt d^ssa Landskaps Innevånare i grund ruineras, och nödga Staten , antingen gifva dem underhåll, eller lemna dem med Hustrur och Barn åt förtviflan. För det att trenne Di* recteurer i Malmö felat , är icke gifvit , att man ju kan få, äfven vid FilialDisconterne, lika redlige Män, som vid Banquen, då tillika ett mera Controllerande Reglemente före skrifves. De Ränte-vinster , som erhållas genom Discontering, dragas ur Provincen, hvilket icke skedde, om den hade egen Discont; då äfven den behöfvande kunde bespara så väl Commissions-arfvode, tidsutdrägt mm. — Utom det att man i Stockholm mindre kan bedomina personers säkerhet i aflägsna Provincer, så är anledning att de möjligtvis kunde mindre favoriseras med Lån , än de, som äro presentes; men till denna Stad skola alla penningar dragas, för att dels utgå till Ryssland för Ved, Kött, Smör, Stöflor, Trädkärl , Qvastar &c. eller också skrinläggas till Procenteri.
Vid förn jad föredragning af Stats-Ulskottets den i4 och 28 dennes på bordet lagde Memorial, N’o 483, med förslag till samraanjemkning och voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut öfver Utlåtandena, N:ris 33j och /^i6, fann Ridderskapet och Adeln Utskottets yttranden i i punkten, angående frågan, huru tillgå bör med de förvaltnings-bestyr, som nu tillhöra Convoy-Commissariatet, med undantag af sjelfva uppbörden, och i 2 punkten, angående fråga om sättet för afgiftens redovisande, icke erfordra annan åtgärd, än att läggas lill haudlingarne; hvaremot Ridderskapet och Adeln återremitterade Memorialet, i hvad det angår Utskottets yttranden i 1 punkten i frågan om vidsträcktheten af Kongl. Maj:ts dispositionsrätt öfver Handelsoch Sjöfarts-fonden och i 2 punkten i frågan om afgiftens belopp. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets under den »4 och 28 dennes på bordet lagde Utlåtande, N;o 487, ijauledning af återremiss å Memorialet, N:o 428> Kleif Utlåtandet, N;o 487, af Ridderskapet och Adeln bifälle', med den förändring, att Ståndet för sin del beslöt, det må Rikets Ständ, r förklara, att hvad af extra utgifts-medlen något år kan å en eller annan titel besparas, må af Kongl. Maj:t fritt och utan afseende på titeln, der behofvet så fordrar, disponeras. S. D.
N:o 3g3, ronde en förändrad method för markegångssättningarna och för grundskatternas utgörande, hvilka 2:ne delar af beskattningsväsendet äga i nämnde förslag, genom det deri föreslagna sättet för markegångsprisens bestämmande, ett inbördes oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, ehuru de, genom tvenne voteringar uti särskilda plena hos R. o. Ad., blifvit åtskilda. Derigenom har förslaget kommit i ett skick, som påkallar en vidare åtgärd af H. Ståndet och derföre föranledt Frih. Palmstjerna att framställa sitt förslag samt äfven föranledt Idederv. BoudeSt. att icke fatta något beslut rörrde dessa delar, förrän BondeSt., genom inbjudning tillR. o. Ad., fått veta, huru H. Ståndet häröfver definitivt beslutar. I anledn. häraf kan jag ej annat än lifligen önska, att denna fråga måtte erhålla en sådan utgång, som motsvarar, hvad sakens vigt fordrar och hvad Nationen har rätt att vänta af dess lagstiftande kamrar. Men innan jag går att undersöka i hvad skick saken för närvar, befinnes, anhåller jag först få göra en allmän reflexion, hvars riktighet jag hoppas medgifves af hvar och en, som allvarligen åsyftar sin Konungs och sitt fosterlands väl, nemi. att hvarje lagförslag, som innefattar en uppenbar orättvisa, är odugligt, och att R. St. icke kunna inför thronen frambära ett sådant lagförslag, deruti orättvisan är så uppenbar, att den ej kan af någon bestridas, allraminst under sådana förhållanden, då orättvisan faller tungt på den talrika del af Svenska folket, som drager Rikets grundskatter och förökar dess bördor på en tid, då såväl K. M. som ock R. St. hafva insett och högtidligen förklarat, att grundskatternas lättande är af behofvet påkalladt och bör, vid en förändring med dessa delar af beskattningsväsendet, i främsta rummet afses. Häraf drager jag den slutsats, att ett lagförslag, som icke kan af R. St. frambäras, ej heller bör af R. o. Ad. godkännas.
Det yore nemligen oklokt, att börja ulvexlingen i en tidpunkt, som vore missgynnande för realisationen. När en egendomsegare far bort från sin egendom, och anbefaller sin förvaltare ett visst arbete, säger han icke gej’- nä, att det ovilkorligen skall börjas på den eller den dagen, hvaremot många hinder af flere omständigheter kunna uppstå, och här synes vara samma förhållande. I afseende 4o Den 9 Ju lii f. m. på deposilionen af silfver, tycker jag mig finna, att ide'eri deraf icke blifvit rätt uppfattad af Utskotten. För min del har jag föreställt mig den sådan, att när en realisation är beslutad, skall Banken också börja att vexla silfver emot sedlar. Detta tillgår således, att in vexling först sker, och rättigheten till utvexling tillhör den, som gjort invexlingen. Hela skillnaden emot en fullkomnad realisation består deruti, att af Bankens nuvarande reella fond, ingenting utgår, förr än allmän utvexling med säkerhet kan företagas. I sjelfva verket är det förhållande, som genom depositionsräkningen uppkommer, icke annat, än hvad som eger rum, när en Bank vexlar. Jag inser således icke, hvarföre på depositionen skall läggas någon afgift, då Banken aldrig kan fordra provision för utvexlingen, sedan den blifvit allmän. Icke heller ligger stor makt derpå, att under den tid som framflyter, innan utvexling allmänneligen tillätes, hela massan af silfver står i Banken orörlig. Tvärtom tror jag det vara maktpåliggande, alt hafva en rörlig fond, äfven innan den allmänna utvexlingen börjar. Jag tillstyrker således, att all depositionsafgift måtte försvinna, blott med ‘ tillagg af den föreskrift, att i händelse deposilionen skulle öfverstiga det belopp, för hvilket Banken skall inköpa silfver, något vidare silfver icke må uppköpas. Förhållandet skall annars blifva, att coursen skall uppjagas, och oför - Den g Julli f. m. 4> rlolaktigt förhållande inträffa, som försvårar realisationens företagande. För öfrigt skulle jag, i afseende på hvad en Talare yttrat, att
Rörande tillägg till 2 Art. 2 §. samt 4 Art. 4 §• uti den blifvande nya BevillningsFörordningen; och angående underdånig anliållan hos Kongl. Majrt, örn dag till Riksdagens aflysande och Ständernes hemförlofvande. 7:0 Afslag å Banco-Utskottets Utlåtanden i anledning af väckt motion, att alla utelöpande Banco-Sedlar måtte inom viss praescriptionstid i utbyte mot nya indragas; samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, angående den nya Evangelii-Boken. 8:0 Vägran att instämma uti följande beslut af Högloft. Ridderskapet och Adeln: I frågan om serskild afgift för de Bränvins-pannor, hvilka vid privilegierade ÄttikeFabriker begagnas; angående årligt understöd för Dykeri-Commissarien Westbeck; samt förande tryckning af sådane Propositioner, hvaröfver i Förstärkta Utskott skall röstas. 400 Den su December e• m. Högvördig:: Preste-Ståndet: I frågan om reglering af Rikets Styrelseverk. 9:0 Öfverlemnande till Stats-Utskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Svar uppå Riksens Ständers underdåniga skrifvelser, om granskning af allmänna Cassör, Instructionen för Riksens Ständers Revisorer af Stats-Verkets, Tullmedlens öfverlåtande till Riksgälds-Contoiret, och de enligt 63 §. Regeringsformen afsatte Summor, för den åtgärd, hvartill berörde Nådiga Svar kunde föranleda; och af Förstärkta S tats-Utskottets anmälan om verkställd omröstning rörande dispositionen af Krono-Skogarne.
”Ja det är sant,” sade han, slog med armarne i handlingsifver och skyndade bort till lägerplatsen. ”Nu ska här packas in, för nu ska’ vi skynda oss hem!” utropade han lustigt. Rörelsen hade satt blodet i fart och gjort sinnet muntert, skälmen lyste ur ögonen, och ett tu tre tog han Ida i famn. Riktigt redigt och alldeles oväntadt. Hon sade aldrig ett ord och syntes icke alls förlägen. Såg bara på honom med sin trygga min och gaf honom en duktig dask på axeln. Och så låtsade de som ingenting igen. ”Det gör jag alltid,” sade hon sedan till flickorna, ”ty det nyttar inte att säga någonting. Men jag talar inte till honom på några dar, så hjelper det.” I går träffade Chr. Ebbe Flensburg vid stationen.102 De talade om att Chr. är ovanligt frisk och rask för sina år. ”Det bevisar att postmästaren left förståndigt i sin ungdom.” Chr. talade om sin återhållsamhet. F. sade att äfven han varit försigtig, derför att extravaganserna bruka komma med efterräkningar. Chr. talade om sin ungdoms frestelser. Sade att han undrat hvad som kunnat locka qvinnorna till att lägga snaror för honom, som alltid varit så ful. Menade att det varit just hans skenbara kallsinnighet som eggat dem. Det trodde F. med. Talade om ett exempel der han upplefvat det samma. Han var landskontorist i Kristianstad en tid. Hade en utbetalning att göra till ett fruntimmer. Hon kom upp i hans bostad. Han tänkte icke på något annat än göra upp penningaffären. Då det var gjordt började hon sjelf inleda samtal om hur trefligt han bodde etc. Slutet blef att de kommo öfverens om att hon skulle komma igen på qvällen. Hon skulle ligga hos honom, men ingenting mer. Jag misstänker starkt att det var han som fäste detta vilkor vid denna högst märkvärdiga öfverenskommelse. Förmodligen har han velat hålla sig fri från handlingen, men af nyfikenhet drifvits att gå ända ut till randen för att kasta en blick ned i den svarta afgrund, dit så mången kastar sig med kropp och själ. Detta är den vackraste förklaringen. Det har också kunnat vara begär att njuta, men fruktan för smitta.
Uti sådane instruktioner och föreskrifter samt andra för socknen öfverenskomna ordningsstadgar kunna böter och vitén till högst tio riksdaler riksmynt utsattas. 34 § (§ 75). Sockenstämman eger att besörja om granskning af Sockennämnds och andra af stämman beroende förvaltningsmyndigheters räkenskaper, genom revisorer, som till erforderligt antal af stämman utses. Så snart räkenskaperna för året afslutade äro och, jemte tillhörande verifikationer, ordföranden i den borgerliga sockenstämman tillställde, aflemne ordföranden handlingarne till revisorerne, hvilka det åligger, att med all skyndsamhet granskningen företaga och deröfver till ordföranden berättelse aflemna. Ordföranden infordre sedan deröfver vederbörandes förklaringar och, om dessa dertill gifva anledning, revisorernes påminnelser, hvilket allt bör vara så tidigt tilländabragt, att handlingarne kunna föredragas å den sockenstämma, hvarom i 35 § sägs, hvarefter stämman beslutar, huruvida gjord anmärkning må förfalla, eller om laglig åtgärd för bevarande af socknens rätt vidtagas skall. 35 § (§ 17). Ordinarie sockenstämma skall hållas två gånger om året, i Maj eller Juni samt i Oktober eller November månader, och extra sockenstämmt när sådan af vederbörlig myndighet påfordras, eller det nödigt pröfvas, efter hvad i 21 § derom sagdt är. Vid vårstämman skall beslut fattas, så väl i anledning af gjorda revisions-anmärkningar vid föregående årets räkenskaper och förvaltning, som öfver det förslag till utgiftsoch inkomst-stat, hvilket då bör sockenstämman föreläggas. Vid höststämman anställes val till återbesättande af de befattningar och uppdrag inom socknen, som vid årets slut blifva lediga. 30 § (§ 26). Ordförande vakar öfver ordningen i sockenstämma. Han kan, efter föregången varning, låta utvisa hvar och en, som sig oskickligt förhåller. Uppstår eljest oordning, sorn ordföranden ej förmår afstyra, ege han att stämman upplösa. 37 § (§ 26), Förolämpning i ord eller gerning emot ordförande i sockenstämma, under eller i och för utöfningen af hans kall, varde såsom förgripelse emot domare eller annan Konungens embetsman ansedd.
N:o 203, ang:de öfverenskorumelsers tillvägabringande i *1 H. ®7 {5o D c n 13 M a r s c. o». och för beredande af långtägt 3 hafsstränderna, äfven för dervid icke belägna hemman; N:o 264, ang:de extra anslag till befrämjande af göromålens gång inom Kammar-coll:m ; N:o 2Ö5, i anledn. af väckt fråga om en löneersättning för en häradshöfding i Wermland. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Ulsk:ns ytterligare betänk. N:o 3i, angtde lagstiftningen om fattigvården i Riket. Hr Rosenblad, Bernh.: Enligt det förbehåll jag tagit mig friheten att göra, får jag vördsammast föreslå, alt det måtte blifva i en särskild § intaget följande stadgande: Varder landtbo eller jordtorpare, som i minst io år innehafvande hemman eller torp brukat, sig derunder oförvitligen förhållit och äger minderåriga harn under io år, derifrån uppsagd, utan alt hafva brutit det med husbonden afslutade contract eller att hafva blifvit för nesligt brott sakfälld eller ställd under framtiden, vare husbonden skyldig att under 5 års tid ansvara för den kostnad, den uppsagde landbonden eller jordtorparen och dess familj kunna komma alt förorsaka någon fattiginrättning. I de förutgående af Utsk:n föreslagna punkter hafva varit innehållna bestämmelser, som skulle grundlägga husbondens skyldigheter i och för fattigförsörjningen. Den grundsats, hvarpå jag byggt mitt förslag, har väl af en värd ledamot blifvit framställd såsom äfven liggande lill grund för Utskms förslag, men Utskms förslag har dock ej iakttagit denna grundsats i verkställigheten och bar ej sträckt tillämpningen till de fall, då grundsatsen just behöfde användas. De §§, som Utsk:n i detta afseende hafva föreslagit, hafva äfven med min röst blifvit förkastade, men ett annat stadgande är i stället behöfligt, och det är detta stadgande, som jag,nu velat föreslå.
Det blefve väl egentligen säterier samt rå- och rörs-hemman, som finge vidkännas kostnaden, och om pä den vägen säterierna delloge genom bidrag till statskassan, som betalade fjerdingsmäunen, sä blefve skilnaden i kostnad för dem belt visst ganska ringa. Det var pä della sätt som Hr von Hartmansdorff började sitt yttrande, och jag trodde att han skulle komma till det resultat, hvartill jag kommit. Dessutom har man anfört det skäl, att man icke borde falla ifrågavar. beslut för de orepresenlerade medborgares skull, som äfven innehafva hemman af ofvannämnde natur. Delta är ett svagt skäl. Om vi icke här tilläte oss att besluta för orepresenlerade medborgare, så hemställer jag, huru många ärenden vi i allmänhet skulle kunna afgöra. Del finnes väl ieke något ärende, som är af vigt för del allmänna hvaruti icke orepresenlerade medborgares rätt ingår. Delta är således icke något skäl som talar för afslag. Man har äfven sagt, alt icke säteri samt rå- och rörs-hemmans ägare borde deltaga i denna börda, då icke boställsinnehafvare det göra. Boställsinnehafvare stä likväl i en helt annan kategori. De äro icke ägare af sina hemman. En boställsinnehafvare har fått hemmanet såsom lön åt sig anslaget, och det är icke skäl, att man på detta sätt tager ifrån en löntagare, hvad man förut gifvit honom. Vidare har man sagt, alt det icke vore skäl, alt småningom borttaga de fördelar, sorn den privilegierade jorden har och derigenom i tidernas längd komma derhän, alt all jord blir lika beskattad. Jag tror för min del, att det visserligen vöre väl om man kunde komma derhän på ett eller par århundraden, och anser icke att någon skulle få skäl att deröfver beklaga sig; men jag skall alltid anse det som obilligt och orätt och alltid motsätta mig, om en sådan jemnkning tili beskattningen sker genom någon annan åtgärd än den, som går sä småningom, alt ingen innehafvare af privilegierad jord får något grundad! skäl alt klaga deröfver, ali man tagit ifrån honom hans egendom. Jag tillstyrker bifall till della betänk.
Ensidig ar dock bildningen, emedan den är endast Militairisk, och den, nödtvungen i en ålder, då fallenheten annu icke utsagt sig. Den falska aran, Härden, fåfängan inverka tidigt, innan det ar uppdagadt, om bestämmelsen är träffad eller förfelad. Mail må icke säga, att en blott Militairisk uppfostran är nödig, om man skall kunna påräkna användbara Officerare och skicklige Generaler, De, som utgångne från Carlberg, banat sig en ärofull väg till högre befäl, skola erkänna, att bildningen de erhållit på Carlberg, dertill varit mindre verkande, än deras derefter fortsatta egna bemödande, att grundlägga, rotfästa, öka och utsträcka de kunskaper, de vid Krigs - Akademien blott ytligt fått inhemta. Sveriges Krigsära under Gustaf Adolph och Gårdarne hade ingen Krägs-Akademi till ursprung, och bland de Franske sednare tidens stora Fältherrar, hade få erhållit endast en Militairisk uppfostran. Den skråmässiga uppfostran strider emot tidens anda och väcker känslan af en Esprit de Corps, sorn föranleder till en söndring och skiljaktighet från andre Stånd och Medborgs-Classer. Ändamålet bör vara motsatt, ty det är genom den allmänna föreningen ibland Statens särskildta Stånd, som den varma kraftiga Fosterlandskänslan och intellectuella, likasom den stora Betänkanden. 483 Physiska styrkan hemtar sin egentligaste och orubbligaste grund. Men som alla maglpåliggande ändringar böra ske småningom, och icke torr än något bättre, icke endast är uppgifvit, utan, såsom nyttigare profvadt och godkändt, så tillstyrker väl Herr Montgomery Krigs-Akademiens upplösning, men föreslår en efter hans tanka, både mindre kostsam och ändamålsenligare uppfostrings-method för de Ynglingar, som vilja studera de Militaira kunskaperne, utan att behöfva, alldraminst vara tvungne, att åsidosätta de öfriga Vetenskaperna. Dessa vigtige fördelar kunna vinnas helt enkelt derigenom, att 2 MilitaivProfessorer antagas vid hvarje Universitet, samt en Militair-Assessor vid hvarje Gymnasium i Riket.
Majtt i Räder tillagt framledne Hof-Jägmästaren Leiponstarnas Enka pä Riksgälds - Contoirets Stat, Herrar Fullmägtige icke genom underdåniga tillstyrkanden beredaNädigt bifall till sädanr som med Riksgälds-Contoirets inrättning och faststälda styrelse-grunder icke är förenligt, eller i någon matto skulle kunna leda till inskränkning af Riksens Högloft. Ständers egne rättigheter att om detta Werk förordna. 2:0 pag. 935 Om icke åtskilliga sä wäl Contoirets ens skildre som Lek numera uplösta Discont» Werkets specificerade osäkre fordringar mage fä afstrifwas pä det sätt StatsUtstottet föreflaKir, z:s sS? Den l8 Zilsvembex. ;v pag. 94, Huruvida de Lönefdrbatiringar, hwilka gr 1804 bifwik tiliagde Milsgälds Cvnloirets Em? bets och Temäemän, mage fä fortfara, och Peo» ject kia Lvningssta^n fö^ Ri-sgälds C-iiiviret efter eg sadan grund af Sm'.s U skottek författas. 4'°o pag. yZ, Huruwida de Pemchner, hwilkg tills widare blis-vik illaqde de här framnransöse omfor? malde Z-ue Enkor maga fq forsfara.
Herr Petterson tycktes ha god tur med fint vin i dag, och då han fryntligt framsatte vinet och glasen utpekade han leende etiketten: "Liebfraunmilch", sade han, men Erik förstod icke kyparvitzen, utan drack värden till och inledde ett samtal om väderleken och skördeutsigterna för året samt grannarne i trakten. Han ville antagligen begagna den beskedlige herr Pettersson såsom en sömngifvande aftonlektyr. Denne märkte dock icke sin gästs afsigt, men lyckades deremot i någon mon motsvara hans förhoppningar genom sina vidlyftiga historier ur traktens krönika, hvarvid alla herrskapen i grannsocknarne fingo passera revy, allt till vår stockholmares stora uppbyggelse och lokalisering i trakten. Erik undertryckte med möda en gäspning och smuttade på sitt glas. Elfvens vestra sida var affärdad och nu kom turen till den östra. Länsmannen, häradsskrifvaren med flera företogos och skildrades, men den otacksamme, eller fastmera tacksamme åhöraren kände nu otvetydigt sömngudens annalkande. Den slocknade cigarren föll ur hans fingrar, han blundade, och beställsamma drömelfvor började sitt fantastiska bestyr omkring honom, ackompagnerade af den brusande forsens oafbrutna dån, på hvars ljudvågor nu, då det yttre ögat var overksamt, själen tyckte sig bäras bort till rymder der ett virrvarr af omvexlande syner mötte den halfinslumrades lösgjorda fantasi. Han tyckte sig, buren i en stor silfversnäcka af Imatradrottens molnlika vattenandar, sväfva fram högt öfver lifvets mörka svalg. Och så var det likväl såsom skulle han i sin ståtliga bärstol glida fram utmed den skummande Imatra. En outsäglig känsla af stolthet vidgade hans bröst. Men på den höga, skrofliga klippranden stod hans kusin Jenny Bertram och viftade med ett långt skärp, som liknade en resekarta öfver Rheinfloden med sidoteckningar, föreställande bönder som ur doftande drufvor pressade Liebfraunmilch och hennes vackra läppar rörde sig och orden hördes tydligt öfver forsens larm af honom som åkte i den hvirfveluppburna snäckan: "Glöm inte att anteckna denna färd i resehandboken!"