Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förenande mig med Herrn/ Uhr om nödvändigheten af större NederlagsMagaziners uppförande , är det med tillfredsställelse jag får underrätta, det Staden Götheborg intet blifvit förledd att utur sigte lemna nämnde angelägenhet, genom några mindre nödiga Byggnaders företagande; ty i ehuru stort behof man är om en Börs, betjenar man sig ännu härtill af ett litet och uselt ruin i den 80-åra gamla Rådhusbyggnaden , och något Assembléehus var vid min afresa ifrån Staden ej heller påtänkt att bygga. Vid Herr af Uhrs anmärkning, att fördelen af 1812 års utskeppning af förtullade varor är problematisk, i anseende dertill att jag ej 1 72 Den 13 April. styrkt huruvida dessa varor afgått till utrikes ort, är jag iedsen att ej nu på stället kunna bevisa att sig så förhållit, men skall inom få dagar vara dertill i stånd, enär jag efterskrifva så väl denna som flera detailerade upplysningar i det ämne jag nu behandlar. Hvad jag yttrat i mitt förra Dictamen, angående otillåten Tullcredit, medgifver jag är ett missförstånd, hvartill jag iörleddes af Herr qf Uhrs eget uttryck i sitt första Dictamen. I 1 ka mån, som Herr af Uhr, ej en gång i inbillningen, kan föreställa sig ett så högt b;-lopp af Kronoutskylder eller Tullinkomst, som skulle svara emot den af oinskränktaTransitorörelsen uppkommande oberäkneliga Statsförlust, öfvergår det minfattning, huru Nationen skulle kunnat dessa sednare 7 åren utgöra det deficit i Statsinkomster, som genom en vanlig Tull och Bevilinings intrad af Götheborg skulle uppkommit.
Och om jag nu lockar honom till mig, skall han krypa upp, så långt han kommer i mitt knä, sticka hufvudet in under min arm, och medan jag sakta smeker hans hufvud, suckar han som en olycklig människa, hvilken njuter af godhet. Han kan stå så, hur länge som helst. När jag till sist skjuter honom undan, får hans blick ett sorgset uttryck, som kände han sig besviken, eller som om han trodde, att jag likgiltigt stött honom bort. Och när han då lägger sig ned vid mina fötter, suckar han, men helt annorlunda mot förut. På ett sätt, som jag ej kan förklara, väcker detta djur min medkänsla, och det har händt mig att betrakta honom med ett slags undran, som grubblade jag öfver »des Pudels Kern». När man lefver starkt, kommer gärna allt, som är hvardagligt, obetydligt och smått, att träda i bakgrunden, och jag glömde här ute, att jag behöfde penningar för att lefva. Jag skref, som tankarna ingåfvo mig. Jag hade öfversatt en bok, mottagit mitt honorar, och penningarna voro nästan förbrukade, när min hustru en dag påminde mig om julen. Minnet af ett begånget illdåd, som en människa i åratal lyckats dölja, kan icke vakna upp i denna människas hjärta med en mera förtvinad ångest och kraft, än hvad minnet af alla mina pinsamma tankar från den förgångna julen nu vaknade inom mig. Och mitt ödmjuka begär att godtgöra den orätt, hvilken ingen visste, att jag tillfogat någon, blandades med den bittra känslan, att jag afskurit mina möjligheter att godtgöra genom att åter försjunka i mig själf. Jag minns, att min hustru sökte hindra mig, när jag sade mig vilja resa till Stockholm. Jag minns också, att den tanken flög igenom mig, att jag med denna resa på ett särskildt sätt gick mitt eget fördärf till mötes. Hela den fasa, som jag flytt, alla mina tunga tankar, all den förvirring, som åren dragit öfver mig, syntes resa sig vid synranden, som ett hotande moln.
Den, som är billig, torde uppskjuta detta omdöme, tilldess några lärjungar från denna inrättning utgått till universiteten och således fått visa, livad de duga till. Jag torde dock få erinra, att den method, sorn användes i den ifrågavar. skolan, icke är den, som af uppfostringscornmitte'en yrkades och som jag, för min del, biträdt, nemi. den ambulatoriska, hvilken redan genom ephori egen försorg är införd i ett stift och ännu vidare kan införas utan någon större reform; utan den method, som i nya elementarskolan begagnas, är densamma, som nyttjas vid Carlberg, eller den yttersta motsatsen mot gamla skolformen. En talare har yttrat, att anslagen egentligen afsett förhöjning i de redan befintliga lärarnas löner och icke löner för nya lärarebeställningar, hvadan han trott, att tillförordnade lärare icke kunde ifrågakomma. Jag får deremot upplysa, att läroverkscommittéen föreslagit nya lärarebeställningar i naturalliistorien, i moderna språken, i gymnastik och i teckning, eller tillsammans 4 v'd hvarje gymnasium. Man har anmärkt, att utaf kyrkornas inkomster kunde någon del användas till folkskolor. Det är icke heller underlätet i Skåne, hvarest kyrkorna egentligen hafva större inkomster, än de behöfva. Det har ofta händt, att K. M. der tillåtit sådana medels användande till skolor. Man har äfven talat om begagnande af den åt klockare anslagna helgonskulden. Jag tror visserligen, att det säkraste och bästa sätt att förbättra folkundervisningen öfver hela Riket vore att förena skollärarebefattningar med klockaretjenster, om man nemi. lade särskilda löner till dem, som för klockarne redan finnas, och jag får i sammanhang dermed nämna, att församlingarna inom Lunds stift hafva af helgonskulden beviljat bidrag, om ej till sockenskolorna, dock till stiftets gymnasium, eller den cathedralskola i Lund, som man i stallet åstundat, hvadan önskningarna i detta afseende redan äro på sitt sätt uppfyllda. Gr. Cronhjelm: En värd talare, Hr Lagerhjelm, har directe till mig ställt den fråga: af hvad skäl jag icke tillstyrkt ökade löner och nya professioner?
— Nro 94, i anledning af väckt motion om befrielse för Jönåkers härad i Södermanland från skyldigheten alt hålla färja vid Qvarsebo. VII. B. 204. VIII. A. 36. — Nro 95, i anledning af väckt motion om beviljande af stapelstadsrätt för staden Wadstena. VII. B, 204. VIII. A. 36. — Nro 96, i anledning af återremiss utaf Betänkandet Nro 38, ( 13 ) angående kontroll till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet att försälja sina tillverkningar. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 97, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 80. VIII. B. 225. A. 412. — N:o 98, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 91. VIII. B. 225. A. 412. — N:o 99, i anledning af väckt motion om allmänna begrafningsplatsen begagnande för dem, hvilka i farsot aflidit. VII. B. 225, . 412. A. 466. •— N:o 100, i anledning af väckt motion om beviljande af stapelstadsrält åt staden Sölvitsborg. IX. E. 468. — N:o 101, i anledning af väckte förslag om vidtagande af förändringar inom den ekonomiska förvaltningen vid Universitet i Upsala. VIII. B. 488. I\:o 102, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om förändrade föreskrifter, rörande åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande och spridande i Riket, ra. m. VIII. B. 488. — N;o 103, i anledning af väckt motion, angående transito-handel mellan Sverige och Norrige. VIII. B. 488.
Innehafves lön på stat vid Regemente eller Korps, alstås ett Under-Löjtnants-arfvode SOO R:dr 5 Kapitener, tjenstgörande vid Hufvud-Stationen och vid Kommando-Expeditionen arfvoden Anmärkning: Samma förbehåll som för föregående. 1 Kapiten, tjenstgörande vid Hufvud-Stationen arfvode Anmärkning: Samma förbehåll som för föregående. 5 Dito dito dito » 0 Kapitener, tjenstgörande vid General-Befälhafvarnes staber, å 600 R:dr arfvode, utan afdrag Civil-Staten: 1 Professor, tjenstgörande vid Topografiska Afdelningen . lön 1 Fält-Sekreterare och Registrator » Transport Föreslår. Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jfö 1, om Statsverket 1836. 81 B Tpt 13 S:a 13 Riksmynt Transport 3 Vaktmästare, tvänne vid General-Stabs-Expeditionen och Krigs-Arkivet samt den tredje vid Kommando-Expeditionen, ä 450 R:dr lön Diverse Anslag: För undervisning i Taktik, Strategi och Krigshistoria arfvode För undervisning i Topografi och rekognoscering, Militär-Geo grafi och Militär—Statistik » För undervisning i Svenska och Norrska Arméens organisation samt Indelnings-verket » För undervisning i de öfriga vapnens exercis-reglementen . » Åt en Stentryckare i Kommando-Expeditionen » Till General-Stabens Fält-öfningar Till Rese-Stipendier Till inköp af Instrumenter, Kartor. Böcker m. m. för Krigs-Arkivet . Expens-medel Expens-medel för Kommando-Expeditionen Ersättning för stallhyra för 13 hästar a 100 R:dr Summa Nuvarande tillgångar: Topografiska Korpsens anslag 18,639: — Kommando-Expeditionens anslag 7,275: — Å Generalitets-Staten, anslaget till Adjutanter jemte 1 besparadt Fördelnings-Läkare-arfvode 7,050: — Föreslår.
Vid äktenskapets ingående, uppdrager hustrun åt man - Lag-Utskottets Betänkande, TV.-o 31. 5 nen att förvalta all den egendom, hon har, och afkomsten af hennes ärfda och fö i väi f d a jord ingar odelad i boet. Ålven i detta hänseende synes lagen hafva alvikit ifrån billighet, då den icke tillerkänt henne annan rätt vid boets upplösning, än den, att återfå en tredjedel af de penningar och andra lösören, hon i boel infört, och lika del af mannens lösa egendom samt af den förkofran boet under makarnes gemensamma vård vunnit; men deremot tillagt mannen eller hans arfvingar dubbel lott; och då morgongåfvan sällan förmått gifva hustrun en tillräcklig eisättning för detta lidande, har lagen, medelst en så ojemn delning, ställt mannen i ett slags nödvändighet att, genom serskild gåfva eller testamente, eller ock genom tidigt bemedlade överenskommelser med sina egna arfvingar söka att det godtgöra. Dessa förordnanden, dem han icke alltid förstått att inrätta efter lagens fordringar, hafva merändels föranledt missämja i slägten och obehagliga rättegångar. Man har påstått, att behofvet af medel för åkerbrukets upprätthållande och jordens häfd samt nödvändigheten att, så vidt möjligt vore, bibehålla eganderätten af en viss fastighet inom en och samma slägt, skulle innebära giltiga skäl att tilldela hustrun en mindre lott i samfälligheten, än mannen. Att man likväl, vid stillandet al var nu gällande lag, icke gjort något egentligt afseende på arfvingars behof af medel för brukandet af deras ärfda jord, synes deraf, att det efter landsrätt lildvit tillåtet att, undan barn och bröstarfvingar, genom testamente, till skylda eller oskylda, bortgifva den jord, makarne före eller under äktenskapet förvärfvat, jemte alla ärfda eller förvärfda lösören, utan annan inskränkning, än att, efter domarens pröfning, borde alsättas hvad till omyndige barns föda och uppfostran, eller deras stånd och värde, kunde erfordras, intill dess de voro i tillfälle att sin-' sjelf va försörja.
Hvarefter Hans Excellence föreslog, att Ridderskapet och Adeln måtte godkänna den af Utskottet i denna omständighet föreslagne voterings-proposition. Bifölls. [Angående StatsUtskottets förslag till underdånig skrif velse uti ifrågavarande afseende. Grefve Brahe: Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om icke Ståndet täcktes förblifva vid sitt redan fattade beslut i afseende å redactionen af den underdåniga skrifvelsen om anslaget till Indeldta Armeen, emedan troligen ingen finnes, som hyser den öfvertygelse, att en fullständig lönereglering kan tillvägabringas med det beviljade anslaget, och man bör således ej såsom en möjlighet framställa en tanka , hvilken man hvarken äger eller delar. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade förblifva vid dess i afseende å redactionen af ifrågava - Den 26 October e. ni. i73 rande underdåniga skrifvelse redan fattade beslut. Ropades Ja. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: StatsUtskottet har, för att undvika 12 åiöserskilta voterings-propositioner, framställt ett redactionsförslag gemensamt för alla Stånden; denna redaction önskade jag, att Ridderskapet och Adeln ville godkänna. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ridderskapet och Adeln redan förklarat sig vilja förblifva vid dess i denna omständighet förut fattade beslut. Angående tillökning i anslaget för LifGardet till Häst. Angående tillökning i Statssumman för Svea LifGardet. Angående tillökning i anslaget för Andra LifGardet. Ridderskapet och Adeln förblef vid dess, i afseende å dessa trenne punkter, förut fattade beslut, samt godkände de af StatsUtskottet föreslagne voterings-propositioner. Angående Fourageringen för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar. Denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd. 174 Dt-n ?.G Oetober e. m.
Då Hr Landtm. likväl icke kunde anse R. o. Ad. härtill äga någon grundlagsenlig rätt eller alt den af Fril). Cederström nu vackla fråga kunde blifva vidare föremål för R. o. Ad:s behandling, fick Hr Landtm, hemställa till Frih. Hamilton, sorn begärt frågan på bordet, om han ej skulle vilja derifrån afstå. Frih. Hamilton: Efter den förklaring, sorn Hr Frih. o. Landtm, behagat afgifva, att han ansel-, att frågan icke kan till någon R. o. Adis åtgärd föranleda, så förfaller min framställning, hvilken endast åsyftade att på denna långa discussion skulle blifva slut, samt deraf, att jag icke visste alt denna Frih. Cederströms framställning kunde äga något sammanhang med här föredragna ämnen. Sedan Hr Frih. o. Landtm, nu behagat afsluta frågan på det sätt han gjort, så må den gerna för mig försvinna. Frih. Cederström: 56 §:n Riksd.Ordn. innehåller, att ”intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut. Ej heller' må, med undanlag af grundlagsfrågor, nya ämnen af riksdagsmän väckas, sedan en månad från riksdagens början enligt 27 §:n tilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas." De af mig uppgifna tilldragelser, mine herrar! äro händelser, inlrälfade under riksdagen, och min motion är omedelbarligen deraf föranledd. Bär hafva grundlagsvidrigheter förefallit inom StatsUtsk.; här hafva beslut till fördöljande deraf i Const.Utsk. blifvit fattade.
och sådan är räutcanstallens uppgift, som löses på det sättet, att delägarens insats, bärande samma ränta, som i sparbanken, förökes af arfsmedel efter afgående delägare. Det är gifvet, alt hvad somliga sålunda vinna, mäste andra förlora, men de som förlora äro döda — de förlora medel att njuta lifvet först när lifvet upphör. Räuteförsäkringsanstallerna uttränga icke derföre sparbankerna — tverlom, hemta de ömsesidigt stöd af hvarandra. Sparbanken emottager sparpenningen för dagen, förvaltar oell förkofrar den lills den blifvit fullvuxen för ränteförsäkringsanstalten. Den större vinst, sorn ränteförsäkringsanstaltcn. 1cmnar i framtiden, lockar penningen till sparbanken, som åt den förra samlar insatser, hvilka eljest måhända ej blifvit besparade. Flere skäl göra ränteförsäkringsanstaltcn nyttigare i Sverige än i andra länder. Allmänna räntefoten är här högre, hvarigenom också pensionerna blifva högre. Man bemödar sig hos oss att tillvägabringa partiella pensionsinrältningar, likasom hvarje liten Corporation vöre underkastad cn särskild dödlighetslag. Större delen af dessa inrättningar skulle kunna till gemensam fördel sammansmälta i ränteförsäkringsanstaltcn. Man förebrår vår nation brist på sparsamhet och omtanka. Ränleförsäkringsanstalten skulle uppmuntra dessa dygder. — Det klefve för vidlyftigt alt här söka utreda alla ränteförsäkriugsanslaltens fördelar. De äro af den vigt, att de förr eller sednare 35G Den 24 Augusti f. ra. skola göra sig gällande. Man gör sig emedlertid cn bestämd förlust, då man dröjrr att tillegna sig dem. Med ränteförsäkringsaiislallcn beslägtade inrättningar äro de, s. k. lifförsäkringsoell lifräntcanstalterne; båda mycket äldre och införda i nästan alla civiliserade länder. Som dessa inrättningar äro gamla, äro de ock allmänt kända och jemväl mycket anlitade af Svenskar.
451 te, om icke dylika syner borde alldeles upphöra, och den sednare, om de icke borde få hållas, utan att regementsofficerare dervid nödvändigt skulle vara tillstädes; men, som tJtskottet tror sig med säkerhet kunna förutse, att den för armeens bestånd nödiga ordning och discipline svårligen skulle kunna bibehållas, om någon inskränkning egde rum i befälets åliggande» att tillse, det man, Skåpet både fullgör sina skyldigheter och åtnjuter de rättigheter, sorn detsamma i Och för tjensten tillkomma, samt Utskottet desto mindre kan instämma i Johannes Larssons förmodan, att frågor om Soldattorpens vidmagthållande böra anse9 såsom enskildes emellan Koten och Soldaten, sorn Statens lätt är i detta fall förknippad med Soldatens och skulle, i händelse Johannes Larssons mening vunne bifall, kunna tillintetgöras eller åtminstone förnärmas, genom öfverenskommelser mellan Roten och Soldaten; Alltså, och då Utskottet icke heller kan flnDa* att ifrågavarande torpsyner akola förorsaka dryga kostnader för Rustoch Rotehållare, i synnerhet sorn det af Nordqvist öfverklagade skjutsningsbesväret icke är deri genom något stadgande ålagdt, titan tvärtom synes förbudet genom 51 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution på allmogens besvär den 3 Januari 1683, hvaruti Landshöfdingarne anbefallas att allvarligen handhafva allmogen vid Kongl, Maj:ta 454 Besv. och Ekon, Vtsk. Betänhanden, Placat emot egenvillig skjutsning* sorn Krigsbetjente skola af allmogen taga, tror Utskottet, att, hvad Johannes Larsson och Nordqvist i denna del anfört, icke förtjena* afseende.
Vid uppförandet gåfvos äfven Facetiæ Intercalares eller en ”Bondeact;” men i de tryckta exemplaren finnes icke denna akt införd, ”effter han något widhlyfftigh är.” Stycket är också redan för sig temligen långt och består af icke mindre än tio tryckta ark; men så innehåller det också två hufvudhandlingar och flera bihandlingar och tarfvade för uppförandet 70 skådespelare. Första aktens båda första scener innehålla ett samtal om äktenskap emellan Lutherius, som tillråder, och Diogenius, som afråder från äktenskap. Å ömse sidor framdragas alla upptänkliga skäl, och både den gamla och den nya, ej mindre än den heliga historien plundras på exempel. Lutherii skäl öfvertyga Apollonius och Diogenii Acolastus. — Sc. 3. Munken Fransiscaneus och nunnan Virginea prisa kyskheten ur katolsk synpunkt, försvarande deras sats med bibelspråk, men de bekämpas med bibelspråk af Philip pius; länge är segren oafgjord, men då Philippius kallar klostren skökohus och förebrår motståndarne, att de tillsammans bedrifva okyskhet, förråder sig Virginea och bringas att omständligt förtälja, huru munken betett sig att förföra henne, och framvisar ett af honom skrifvet aflatsbref, hvarigenom de båda fritagas för skuld. — Sc. 4. Det ifrågasattes att snöpa munken, men Virginea ger sin guldked, kjortel, tröja och 2 rdr för att frälsa honom. På dessa båda slippriga scener följer nu i den femte scenen en ny dispyt om äktenskapet emellan Milesius och Anabaptista, hvilken sednare yrkar, att man ej bör låta binda sig vid någon viss, utan taga och öfvergifva qvinna efter behag; han medger, att biblen ej ger stöd åt hans åsigt, men han försvarar den såsom nyttig. Andra akten. Veterius tager på sotsängen afsked af sina söner, Divius, Martius och Politius. Han efterlemnar inga rikedomar, men har gifvit barnen en god uppfostran; han råder dem bedja Gud om en from maka och ej se på skönhet och egodelar, utan endast på dygd.
– «Bäst vore kanske då, att åt Eders Maj:t för hvarje särskildt fall, när tillämpning af lagen härutinnan sättes i fråga, förbehålla en föregående pröfning, huruvida åtal må fullföljas, eller icke. Det vore en, i ganska ädel syftning, till och med utvidgad höghetsrättighet.« – «Det der låter höra sig. Jag vill utfärda en författning, att intet högmålsåtal får börjas, innan vederbörande förut hemställt till mig, huruvida jag tillåter process eller anbefaller målets nedläggande. Då är saken hjelpt och för everldliga tider Men, ännu en sak, lika vigtig som den andra, och som ligger mig lika nära om hjertat. All tortyr i mitt rike måste afskaffas: det får ej finnas ett enda pinorum i hela Sverige, och detta en gång för alla. Dessa ohyggligheter, kränkande för menskligheten, kunna anstå det mörka Spanien och mångväldets hydra, hvilken jag nyss krossat; men jag vill regera med ljus och bildning: det är så, jag förstår den sanna friheten. Således ingen «Hvit Häst«, ingen «Rosenkammare«, inga dylika pinorum mera 3.« – «Det blir en af de välgerningar, som komma att göra Ers Maj:ts regering älskad och odödlig hos den senaste eftertid.« När våren inbröt flyttade hofvet till Ulriksdahl. Men en så liflig själ, som Gustafs, en så rörlig person, som han, lät icke binda sig af tid och rum. Ryktet om hans sysselsättningar och tidsfördrif på en ort hade ej hunnit till en annan, innan man träffade honom der. Man erfor hans närvaro öfverallt och med den öfverraskade han just dem, som minst väntade honom. Landshöfdingen i Dalarna hade imedlertid anmält, att angivelsen för majestätsbrott mot fadren till Matts blifvit nedlagd, men att utmätningen för kröningsgärden försiggått, med iakttagande af alla lagens föreskrifter och således ej kunnat inställas. Den af konungen vid företrädet bestämda månad hade lupit till ända; men ingen Matts hördes af.
Lika med en föreg:de talare tror jag, att de många öfverläggningar, som i detta ämne egt rum, föga inverkat å K. o. Ad:s åsigt. Jag vill icke heller göra något försök i den vägen, utan endast med några ord antyda min mening för att icke anses hafva genom tystnad samtyckt tili en annan, som jag på det högsta ogillar. — De lagar, hvilka genom antagandet af K. M:s Propos. skulle komma att uphäfvas, äro redan antiqverade, och skulle, om de tillämpades, nedflytta Sverige tilljembredd med Spanien och åtskilliga Italienska stater. Den föreslagna lagen med alla dess bristfälligheter har efter min tanke ett afgjordt företräde framför de föråldrade, numera icke tillämpade lagarne, och afhjelpandet af de befintlige bristerne kan utan fara upskjutas intilldess dessa brister visat sig vara af mera väsendtlig vigt. Då nu ett afslag å K. M:s Propos. upskjuter till en obestämd framtid undanrödjandet af de olägenheter den nuv:de lagstiftningen medför, förefinnes äfven deruti ett ytterligare skäl till bifall. R. o. Ad:s beslut är visserligen för tillfället föga afgörande, men deremot för framtiden en ganska stor betydelse. I fordna dagar var K. o. Ad. det Stånd, hvarigenom religions-friheten hade sina försvarare. Det vore högst bedröfligt, om förhållandet nu blifvit omvändt. Jag befarar, att ett bifall till LagUtshs Utlåt, skall så tydas, och tillåter mig derföre att hemställa det de ledamöter af R. o. Ad. hvilka väl anse den af K. M. föreslagna lagen innehålla förbättringar i vår lagstiftning, men icke finna förslaget fullt tillfredsställande, ville, med afs:de på vigten af R. o. Ad:s beslut för framtiden, bifalla K. M:s Nåd. Propos. Erih. af Ugglas, Carl Gustaf: Jag skall icke blifva mång ordig utan vill endast tillägga några ord till mitt anförande i de gemensamma öfverläggningarne. Jag vill icke uppehålla mig vid grundsatsen för religions-friheten; den har varit föremålet för dessa öfverläggningar, och tankarne derom äro dessutom enige.