Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som oförmågan för de svaga rustliållen, alt Båtsmän utrusta, skulle gjort en mängd vacancer nöd vänd ige, uppgående ofta till 200, hvilka vacancers fortfarande vöre nödvändigt, till undvikande af Rustliållares ryckande från åkerbruket till Båtsmanstjenst; så hemställde Fullmägtige underdånigst, om icke de svagaste rotarne, till ett antal af 200, finge vara vacante, emot erläggande af vanlig vacance-afgifl. Vice Talmannen Jon Jonsson åter anhöll underdänigst om sådane anstalters vidtagande, att Rusthållarne vid Blekinges irsta Indelnings-Compagnie, hvilka icke i underdånighet besvärat sig öfver de grunder, hvarpå Comiterades Jemknings-förslag hvilar, finge , utan att behöfva afvakta den tid, då alla öfver Förslaget anförde besvär hunnit blifva afgjorde, komma i åtnjutande af den genom samma Förslag åsyftade lindring; äfvensom att för detta ändamål ny Indelnings-jemknings-Comite' för detta Compagnie i Nåder förordnas mätte, samt att Compagniets öfverskotts-räntegifvare måtta åläggas utgöra sina räntor med sådane persedlar och varor, som IndelningsBåtsmännen bestås, enligt 1697 års uträkning. Slutligen och i följd af Nådig remiss, inkommo Förvaltningen af SjöÄrendena och Kammar-Collegium i underdånighet med ytterligare utlåtande i målet. Collegierne hafva, enär Kongl. Majrts Befallningshafvande instämt i dén åsigt af Comiterades förrättning, som Collegiernes förra underdåniga utlåtande innefattade, oeh då Kongl. Maj:ts för Comiterade utfärdade Nådiga Instruction beredt i Blekinges Båtsmanshåll en förlust af 249 man, hvilken, derest Riksdagsfullmägtiges senare hemställan om vacance-förmon för svaga rotar vunne Nådigt bifall, skulle blifva än större, ansett sig böra ytterligare fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derå, att ett sådant Kongl.
Utskottets förslag å sid. 52. angående arfvode åt Gvmnastik-lärare vid de högre Elementar-läroverken ändrades endast så till vida, att de å 6 raden förekommande orden: ”under hvilken fullmakten blifvit utfärdad”, utbyttes emot orden: ndä pä grund af utnämning befattningen blifvit tillträdd”. Ståndet, som hufvudsakligen gillade Utskottets tillstyrkande å 54 sidan rörande termins-afgiften, ansåg dock ordalagen höra förändras och beslöt för sin del, att den föreskrifna termins-afgiften må upphöra att till stats-verket ingå och i stället användas lill anskaffande af sä väl böcker och undervisning s-medel som af eljest behöllig materiel för det läroverk, till hvilket den inbetalas; uti hvilket beslut Prol.-Utdrag deri 21. 23, 24 och 25 November 1857. 647 de öfrige Riks-Stånden skulle vördsamt och vänligen inbjudas att med Preste-Ståndet sig förena. Hvad Utskottet i öfriga bär ofvan ej nämnda delar af 52 punkten hemställt och föreslagit, blef af Ståndet bifallet, och godkändes hithörande tabell N:o 6, så vidt ändring deruti ej påkallas af förestående beslut. 33 punkten. Bifölls. 34 punkten. Ståndet, som ogillade Utskottets afstyrkande af bifall till här omnämnda motion, beviljade ett årligt anslag af 6,000 R:dr Riksmynt för inrättande i Stockholm af en normai-skola för flickor, såsom bildnings-anstalt för blifvande lärarinnor. 35 punkten. Utskottets hemställan afslogs och beslöt Ståndet, för sin del, att, på sätt i Prosten Tellboms reservation föreslås, åt Rektor i Linde må för honom frångångna djekne-penningar eller socknegångs-medel beviljas ersättning med det af Kollegierna uppgifna fullständiga beloppet 195 R:dr 33 sk. 2 r:st.
Då svarade han ... jag minns icke, huru orden föllo ... nog af, han talade sådant, som ... Hvad skall jag dölja sanningen för mig sjelf? Han erbjöd mig sin hand för lifvet. Han friade Huru jag rodnade då, och stundom bleknade Jag svarade, hvad minns jag hvad det var, men ifrån mitt uppriktiga hjerta var det. Aldrig, aldrig skulle jag gifta mig med en sådan som Abelin! Att bli anständigt försörjd (hvilken sträng han äfven var ogrannlaga nog att anslå) genom en man, den jag icke kan älska, är för mig en vedervärdighet och en leda. Åtminstone är Celia i det fallet bättre, än många andra flickor. Ja, ja Hvad vet jag, hvad jag svarade i min obehagliga förvirring. Kanske börjades det med tacksamhet för hans ädla anbud, men det slutade så, att assessorn vid dansens slut tycktes förstå, att han fått afslag. Efter dansen kom Axel till mig med de framhviskade orden: »söta Celia, dansa icke mer med assessorn, utan om han kommer, så säg att du är uppbjuden. Här finnes en, som, det såg jag, visst icke var nöjd med att han dansade med Celia den andra dansen. Och den der, som jag icke vill säga hvem det är, kan derföre bli stygg emot Celia.« Så sade Axel och jag hann knappt öfvertänka meningen med ett sådant yttrande, ty åter spelade musiken, och jag blef upptagen af Axel. Han talade med mig lifligt under dansen, men icke mer i den berörda riktningen. Nu har jag litet närmare tänkt öfver, och jag tycker mig ha märkt något, som jag icke vågar skrifva. Ty pappret är i vissa fall såsom en förtrogen, på hvilken man icke får inplanta misstankar, som kunna vara lösa. Men nu vill jag öfvergå till den andra kavaljeren. Ida Elin, med hvilken jag på några dagar hunnit bli ganska bekannt, berättade mig på förhand en hop saker om en ung man, som för det närvarande uppehöll sig i socknen i embetsförrättningar. Enligt hennes beskrifning skulle det vara en den märkvärdigaste menniska i verlden, snillrik i hög grad, mångsidig ända till förvåning, talangfull.
Detta hade bankiren också sagt sig allt från början, och den tanken har sedan s o m ett damoklessvärd alltid sväfvat hotande öfver hans hufvud. Elena gifte sig för ung, utan alt förstå den heta, lidelsefulla kärlekens natur. Därför är den nu kommen, den ödesdigra dagen, då hon gripes och föres in i passionens starka strömhvirfvel, uti hvilken makarnas lycka måste ohjälpligt lida skeppsbrott. Bankiren älskar sin hustru öfver allting annat på jorden, o c h han kan ej tänka sig, föreställa sig ett lif ulan hennes kärlek. Han förbannar den dag, då Ereole, fridstöraren, satte sin fot inom deras hem. Men hvarför hade han då ej vetat att med Vasateatern. Utom allt tvifvel är » Lille hertigen » kraft tillbakavisa den listige advokatens förslag, såväl till musikens som till librettons värde en af de helst han genast haft en förnimmelse af dess förbästa och mest underhållande operetter, som här derfliga art? hemma gifvits. Dess stadgade popularitet är således Hvar är väl nu räddning att s ö k a? väl förtjänt och bekräftas granneligen af den framEndast vår Herre förmår vända ondt till godt. gång, med hvilken den tid emellan förts fram i nya Han kan ännu föra hans hustrus hjärta tillbaka repriser. Det är blott ett par år sedan vi på Vasatill honom. teatern helsade Anna Petterson i hertig de Parthe» O Gud, min Gud, o c h du, Madonna Santissinays gestalt; nu lockar fru Hjortbergs af öfverdådig ma, » suckar Bertarelli nu stundligen, » hjälpen dramatisk och musikalisk hurtighet och schwung mig, frälsen mig ifrån förtviflan! » präglade framställning hvarje afton goda hus. Fröken En dag, då han pinas af de mörkaste tankar, Ekström är en intagande liten hertiginna, och hr får han tillfälligtvis i handen ett klerikalt blad, Lundahl skämmer ingalunda bort Vynaigres tackdäri följande, med fetskrift tryckta ord strax samma parti.
Stockholm den 1 Augusti 182g; Reservationc r: Af Herr Grefve Posse, som ansåg Mida sommaren vara den lämpligaste flyttningstid den, och således reserverade sig ernot den förändring af flyttningstiden, som Utskottens Bil.t.Lag-s,sillm.Besv.o.Oec,Utsk.Bet.N:o 54. 57 pluralitet ansett sig böra tillstyrka; hvaruti jemväl instämde Herr Berg von Linde, Herr Prosten Dedekind samt Olof Nilsson. Af Herr Friherre Cederström, som ansåg inga giltiga skäl vara anlörda lör den föreslagna förändringen af flyttningstiden, och yttrade; att den nu varande flyttningstiden, såsom framför alla den lämpligaste, måtte bi» behållas; hvarmed Hr Contracts-Prosten Spiering och Kyrkoherden åhlqvist sig förenade, Af Herr Leffler: Som jag icke kan ingå uti att, på sätt de Högloflige Utskotten föreslagit, ställa Gesällerne under Tjenstebjons-Stadgan får jag i denna del ödmjukeligen reservera mig emot Betänkandet. Jag yågar tro, att det af mig uppgifna förslag är mera passande, och icke ingripande uti den medborgerliga frihet, som äfven Gesäller böra tillgodonjuta, blott ett otillbörligt förhållande å deras sida kan förekoinmas. Att bestämdt föreskrifva dem, det de, inom En månad, skola hafva skaöat sig tjenst, äfven då de göra lofliga och för deras kunskapers ökande nödiga resor, vid påföljd att, i vidrigt fall, blifva såsom lösdrifvare till krigstjenst förfallne, kan lätteligen leda derhän, att äfven beskedlige och välfrejdade bland dem kunde blifva svårt exponerade, enär flera gällande 58 Bil.t.Lag~s.Allm.Besv.o.Oec.Utsk.Bet,VI,o 54. orsaker kunna lägga hinder i vägen för uppfyllandet af denna stränga Lag. Det torde förtjena afseende, att af Gesällernes antal utgå de, som skola blifva Mästare och Borgare, och att det således icke, äfven af detta skäl, går an att blottställa dem lör oskyldigt vanrykte och lidande.
December samma år förevarit i gemensamt Svenskt och Norskt Stats-Råd, genom Kongl. Maj:ts Skrifvelse af den 18 December förändrade derhän, att Kommittéen erhöll uppdrag att granska Riksakten i dess helhet, dock med den uttryckliga föreskrift, att Kommittéen under detta arbete icke finge »afvika från de grundsatser, som voro uttryckta i det fördrag, hvilket bestämde »de båda brödrafolkens ömsesidiga rättigheter och skyldigheter.» Emellertid erhöll Kommittéen den 14 Mars 1844 Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift att skyndsamligen insända de af Koramittéens öfverläggningar föranledda underdåniga förslag angående: 1:0 Norska Riksvapnets anbringande å Svenska mynt och i Svenska en,belsmyndigheters sigill samt antagandet af ett för Sverige och Norge gemensamt unionsvapen; och 2:o unionsflaggans beskaffenhet.
R:dr 14.390: 50. samt till fyllnadspensioner • „ 6,619: — eller tillhopa R:dr 21,009: 50. så att af nämnda tillgång qvarblefve närmare 6,800 R:dr och följaktligen det för ändamålet beviljade kreditiv å Riksgäldskontoret icke blifvit anlitadl. Af en för loista hälften al är 1862 förslagsvis uppgjord beräkning, för hvars tillförlitlighet Direktionen dock ej ikläda sig ansvar, emedan verkliga förhållandet först efter årets slut blefve kändt, ville deremot synas som skulle, ehuru å reservstatsanslaget före funnes att för året disponera en behållning af 30,000 R:dr och således för halfårel 15.000 R:dr, derutöfver för sistberörda lid komma att erfordras ett belopp af 2,224 R:dr 71 öre och, om behofvet antoges blifva lika stort under årets sednare hälft, för hela året omkring 4,450 R:dr, hvilken summa väl då kunde betäckas af de sedan föregående året behållna reservstatsmedlen, men, ifall denna tillgäng ej lörefunnits, hade måst tagas från lorenämnda kreditiv. Fastän häraf kunde slutas, att della kreditiv hädanfler komme all för dermed afsedda ändamål något anlitas, oansedt den sannolikt hvarje år ökade behållningen på anslaget till reservstaten, ansäge dock Deparlements-chefen, lika med bemälda Direktion, sig kunna antaga, att, derest nämnda behållning fortfarande finge lill ifrågavarande pensionering användas och tillika derför anlitas ett kreditiv på Riksgäldskontoret till lika belopp och under enahanda vilkor, som de nu bestämda, dessa tillgångar äfven skulle under instundande statsregleringsperiod blifva för ändamålet tillräckliga. I afseende å denna nya pensionering hade
De skäl, som dä anfördes emot motionen, vörö dels att lönnkrogar skulle uppstå, om gästgifverikrogarne upphörde, dels att ett bifall till motionen skulle förnärma gästgifvarnes rätt. Det förstnämnda skälet vore dock ogrundadt, ty erfarenheten bade tvertom visat, att der större krogar funnos, der trifdcs äfven smärre, men der de större upphört, der hade gemenligen äfven de mindre försvunnit. Detta vore ock helt naturligt; ty det vore lättare för lönnkrögaren att gå till närmaste gästgifvaregård och köpa några kannor bränvin till utskänkning än att från den ofta långt aflägsna staden hemta sitt förråd. Hvad det andra skälet beträffade, så borde man också tänka på hvad både den enskilde och hela samhället ledo genom det förderf och elände, krogarne spridde omkring sig. Och huru förliölle det sig rätteligen med gästgifvarnes rättigheter? Kunde de vara mera okränkbara än köpmannens, som vore underkastad den ekonomiska lagstiftningens oinvexlingar ocb genom ett införselsförbud eller en hög tullsats ofta såge sig beröfvad den ärliga vinst, han annars kunnat påräkna, — eller än fabriksidkarens, som genom skyddstullens nedsättning eller borttagande nödgades täfla med utländningen, — eller än handtverkaren, som genom en liberalare handtverksordning fått många förut okända yrkesbröder, med hvilka han måste dela vinsten? Då vidare Kouungcns Befallningshafvande egde, efter sig företeende omständigheter, flytta gästgifveri från en gård till en annan, så kunde ju hvilken gästgifvare som helst genom ett penndrag af besagde embetsmyndighet beröfvas sin minuteringsoch utskänkningsrätt. Det syntes motionären besynnerligt om Konung och Ständer skulle hafva mindre magt. Gästgifvare hade ock, genom Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, erhållit vida större rättigheter än de förut hade; ty förr än berörde författning bl ef gällande, skulle de, enligt motionärens förmenande, endast fått förpläga resande och vägfarande, men nu finge de sälja spritdrycker åt hvem de behagade.
Då tillfälle oförmodadt yppas att begagna ett förut inrikes seglande Fartyg till utrikes sjöfart; i anseende hvartill, och då Fribref ej hunnit anskaffas, Tullkammaren i Wisby skall, med förra Tull-Styrelsens begifvande, tillåtit, att under tiden begagna Magistratens Certificat; men hvaremot anmärkningar skola blifvit gjorde emot Tullclareringar utan Fribref, och vederbörande, på den grund, ålagda ersätta skillnaden emellan helfri och ofri tull, att, ehuru Commerce-Collegii Kungörelser af den 4 Maij i S18 och den i5 Maij 1823 medgifva helfri tull för inkommande Fartyg på Magistratens certificat, under deras förpligtande, att inom a månader Fribrefvet anskaffa, sådant icke gällde för utgående Fartyg. i afseende på hvilka ordalydelsen i underrättelserna till Tull-Taxan borde bokstafligen tillämpas, och hade vid sådant förhållande, samt enär samma ändamål kunde vinnas, om Magistraterne i Städerne finge, efter enahanda grunder, som gälla för utgifvandet af Commerce-Collegii Fribref, utfärda dessa Fartygs Certificater, till likhet med hvad i Norrige skall ega rum, Herr Donner föreslagit; att, uti \ § af underrättelserna till Tull-Taxan, måtte införas den tillåtelse för begagnande af Magistratens Certificat, som, genom CommerceCollegii ofyannämnde Kungörelser blifvit Bevilln. saint Oecon. Utsk. inkommande Fartyg efterlåten, samt att ett lika medgifvande måtte jemväl för utgående Fartyg deruti införas; Xo Ett med förenämnde mål gemenskap egande, men ensamt till OeconomieUtskottet från Vällofl. Borgare-Ståndet remitteradt Memorial af Herr Carl Valleij* hvilken, i anseende till framställde olägenheterne deraf, att ofvanomförmäldte
För längden af allmänna vägarne, antalet gästgifveriet och årligen utgångne hästar, jemte vägförbättringar och kostnaderna derför redogöres i tabb. N:is 8 A och B. Vägarne äro i allmänhet mycket goda, särdeles landsvägarne. Grusningen verkställes på hösten, och om våren bättras under tiden uppkomna brister. Dessa tider för väglagningen anses särdeles ändamålsenliga och såsom en af de förnämsta orsakerna till vägarnes goda skick. Carlskrona och Carlshamns vägstycken lagas med slagen sten, hvarigenom dessa förut djupa vägstycken vunnit mycken fasthet. Äfven Sölvesborgs stads innevånare hafva år 1860 beslutat verkställa väglagning med slagen sten. Till stor lättnad för trafiken hafva allmänna landsvägarne under senaste femton åren blifvit mycket förbättrade genom sänkning af många svåra hackar, men många återstå ännu å landsvägarne inom Bräkne härad, samt flere af mindre betydenhet å de landsvägar, som i norr och söder genomlöpa Medelstads härad. De under perioden fulländade väg förbättring ar bestå i sänkning af sex svårare backar å landsvägarne inom nämnde två härader, hvarför kostnaden uppgått till sammanlagdt 25,692 R:dr. Dessutom har under åren 1858—1860 omläggning af åtskilliga backar inom Medelstads och Östra härader blifvit börjad, men arbetet härmed, beräknadt till en kostnad af nära 20,200 R:dr, var vid periodens slut ej fullbordad t. De för vägförbättringarne erforderlige medel, utöfver erhållne statsanslag, hafva hemmansägarne inom koinmunerne tillskjutit, utan att vägpenningar uppburits. o A landet finnas sex större broar, som af kommunerna underhållas, utan någon rättighet till bropenningars uppbärande, och å Carlskrona stads grund finnas två sådane, som af staden underhållits mot ett sedan 1832 utgående statsbidrag af 500 R:dr om året, jemte rättighet att uppbära bropenningar, hvilken rättighet dock upphört med 1860 års slut.
Pappa måste för sitt byggnadsarbete vara i kyrkbyn, och tyckte att äfven jag här, genom förströelse skulle mildra sorgen. Jag åter längtade till mitt lugna, sköna Grönskog. Men huru få någon underrättelse om Feodor? Min far nämnde honom icke; från tidigt om morgonen till sent om qvällen upptagen med sitt arbetsfolk, såg jag honom blott vid bordet och då voro så många närvarande. Hedda, som efter fadrens död varit hos sin syster, och den för sin språksamhet bekanta fru Snabbeck, som redan kom dit innan jag reste till Helsingfors. Jag fick således ej vara en stund allena med pappa. Fredagen reste jag ensam hem till Grönskog, och pappa lofvade komma andra aftonen och dröja öfver söndagen. Fortsättning: Sedan jag användt gårdagen att skrifva hvad du nu har läst, var jag trött både till kropp och själ; att jag i natt fick sofva, det har gjort mig godt, och jag vill nu ge dig en fortsättning, hvartill jag behöfver all min styrka. Ingen fremmande hade varit på Pappa kom, men han visste ingenting om Feodor. «Du måste ha misstagit dig,» sade han; «om Feodor inträffat under de två dagar jag och Petter reste till Lovisa, hade han väl afvaktat min återkomst, eller snarare sökt mig här på Grönskog, ty icke tror jag att han så gerna ville straxt träffa Petter. Antingen har du således sett rasande, min flicka, eller ock kunna vi vänta honom en af dagarna, hvem vet hvad han haft i tjensteväg att uträtta i en annan del af Finland, innan han kunde komma hit till oss.» Detta föreföll mig äfven ganska sannolikt, emedan jag sett honom i Helsingfors. Söndagen egnade pappa helt och hållet åt mig. Aldrig hade jag så insett hans kärlek, eller så erkännt hans verkeligen goda hjerta, som under denna för mig oförgätliga dag. Den gjorde hans minne för mig mera dyrbart än alla de förflutna åren. Han talade mycket om min framtid, och önskade, att Feodor ville lägga in om afsked, på det jag ej skulle lemna fädernehuset, åtminstone medan han sjelf lefde. «Hvad har jag för glädje och tröst på min ålderdom, om jag mister dig,» sade han. «Du har alltid varit mig en god kärleksfull dotter, och du har likväl att tacka mig för så litet.
Att jag, med kännedom härom, protesterat mot det framställda förslaget i detta hänseende, torde vara ursäktligt, synnerligen som tvänne af de andra landskapen, hvilka hafva afsutet kavalleri, nemligen Vestmanland och Östergötland, obestridligen äro af rikare och bördigare beskaffenhet, hvilket också i den Kongl. Propositionen vitsordas, då det heter: att dessa »utan svårighet kunna uppehålla rustningen äfven till häst», ett omdöme, som aldrig kan fällas om Vestergötland; och det var med anledning häraf, som jag på Afdelningen föreslog, att Lifregementets grenadierkorps skulle uppsitta, hvilken är förlagd i Vestmanland, men hvilket förslag jag icke ansåg mig böra inom 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 197. Utskottet fasthålla, sedan en annan ledamot föreslagit Östergötland. — Olägenheten af infanteriets minskande i Mälaredalen kunde för ett tiotal af år sedan haft någon betydelse, men nu icke, sedan jernvägarne på några timmar kunna sammanföra huru många regementen som helst till de hotade punkterna. — Att Vestmanland måste hafva goda hästar och en befolkning, som äfven kan sköta dem, är naturligt, då ett stuteri med utmärkta hingstar sedan många år tillbaka funnits i provinsen, och jordbruket der hufvudsakligen bedrifves med hästar. Det är således alla skäl, som tala derför, att detta regemente bör uppsitta, om Smålänningarne skola afsitta. Att tala om i hvilken provins de bästa kavalleristerne skulle vara tillfinnandes, är något besynnerligt, ty lika litet som hvarje individ i en provins kan vara passande för detta ändamål, lika litet lärer någon provins helt och hållet vara i brist på sådane. Ve stergötlands förträffliga bästrace, hvilken blifvit utbasunerad från Sköfde marknad, troligen icke utan afsigt, finnes i verkligheten endast i den bördiga slättbygden; i öfriga delar skall man nog få leta efter remonter, ehuru de nog finnas äfven der på ett och annat ställe, hufvudsakligen på större egendomar, och detta lärer nog vara förhållandet i hvilken provins som helst.
funnit sig föranlåtet att, med frånträdande af förslaget i denna del, hemställa, att frågan om decimal-systemets antagande i Rikets mynt och penninge-förhållanden måtte få förfalla. Med anledning af Utskottets förklarande, att Utskottet icke kunnat biträda Herr von7k'öilsförslag, att jemte en ny räkne-enhet, bibehålila nuvarande Riksdaler silfverspecie, hafva någl-a ledamöter inom Högloft. Ridderskaskapet och Allein, under tillstyrkan, att nämnde Riksdaler fortfarande måtte utmyntas och benämnas species eller specie anfört, att, utom detta mynls historiska värde, detsamma nästan motsvarade En Riksdaler Hamburger Banco samt den Danska och Norrska Specie Riksdalern, och följaktligen vore af stor vigt och nödvändighet för såväl Bankens silfver-transactioner, som enskildes penninge-afhandlingar å utländsk ort; samt att borttagandet af silfver Riksdalern och utmyntandet i stället af elt mynt till motsvarande värde, men under benämning 4 Riksdaler, lätteligen kunde, åtminstone hos utländningen, tydas såsom en myntförsämring.
Men hvarför i alla goda penaters namn kunna ej nu, som förr, enkla praktiska sysselsättningar inläras i hemmen! Det är ej bristande arbetsförmåga hos det uppväxande släktet, som synes mera fysiskt starkt och kraftigt utveckladt än möjligen ett föregående. Det är moralen, som är slappare. Vördnaden, lydnaden för de äldres åsikter, önskningar eller befallningar är borta inom de flesta hem. Hvarför kan ej den unga, ur skolåldern komna flickan tillhållas att, om hon ock måste gå igenom en kurs i klädsömnad, dock själf vända, ändra, lappa och laga sina kläder, däruti inbegripet sina strumpor och handskar. Hon kan, om hon ej är alltför omöjlig, vänja sig vid att sätta ihop sina hattar samt klippa till och sy liunesömnad. Men hon får, och bör, foga sig uti att med samma tålamod och undergifvenhet ta emot en tillrättavisning af sin egen mor, eller den som inom hemmet föreställer en moder, som hon i skolan skulle göra det gent emot en lärarinna, och i hemmet visa lika mycken ihärdighet och vilja att lära som i skolan. Unga flickor — om I vissten, hvilken välsignelse, hvilken glädje I kunden vara för edra hem, då skullen I ej så lättvindigt lemna dem för att följa en kallelse, som, om den är verklig, då bör följas och utvecklas i yrkesskola, men som i alla händelser har gagn utaf praktiska förstudier inom hemmet, utan hvilka ej de lysande resultat, åtminstone ej i ekonomiskt hänseende, ernås, som annars kunde blifva fallet. Betänk, hvad som i en framtid på den för embete, affär eller annat yrke danade kvinnans inkomster kommer att afdragas, då, medan hon » verkar i sin kallelse », modister, sömmerskor (för att nu ej tala om tvätterskor, lappsömmerskor, betjäning för rum och anskaffande af lifsförnödenheter) måste tilltvinga sig en stor del af den inkomst, som den yrkesdugliga inhöstat, och som kanske för denna, sedan alla sådana afdrag äro gjorda, ej lemnar större öfverskott, än hvad hemmets unga flickor af förståndiga föräldrar kunde erhålla i månadspenning.