Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer tillstyrka, att, sedan omnämnde 6 ris gult Kalkerpapper blifvit, till förekommande af missbruk, förstörde och 51V ris Omslagspapper till Bankens Pappers-magazin aflemnade, emot godtgörelse a 10 R:dr B:co liset, med 510 R:dr 24 sk., som i Tumba räkenskaper å Räkningen Pappers försök komma att afföras, återstoden af denna räkning 2,839 R:dr 23 sk. 5 r. må få afskrifvas. Stockholm den 19 Juni 1840. Ani;, till Exp. Utsi;, den 20 Juni, lil. 2 e. ra. Betänkande, angående vuekt fråga, dels om fördelning af Bruksförvaltarens å Tumba, J. Bagges Löne-inkomst i Lön och arfvode, dels om bestämma/ide för framliden af det belopp, sorn till erforderligt biträde för upprättande af Brukets Bokslut årligen må utgå. Ilos Utskottet hafva Banco-Fullmägtige anmält, att, då, under den 8 Februari 1838, éontract afslutades med andre Läraren vid Bergs-Skolan i Fahlun, Jonas Bagge, Qtn hans antagande till Förvaltare af Tumba Bruk, Banco-Fullmägtige icke ansett sig berättigade bevilja Bagges yrkande, att af honom anslagne 1,700 R:dr i årlig löne-inkomst, 1,200 skulle anses såsom lön, och således tjenande till möjligen framtida pensionsbestämmelse, utan att Banco-Fullmägtige fastställt lönen endast till 900 Rrdr allt Banco, i likhet med hvad Bagges företrädare i sådan egenskap uppburit, men att Banco-Fullmägtige, som, med afseende, dels å de ökade skyldigheter, hvilka komma att med Bruks-Förvaltarens befattning förenas, dels derå, att Bagge icke kunde få tillgodonjuta den förmon, hans, ibland den egentliga tjenstemannapersonalen i Banken, inskrifne företrädare egt att i tour kunna ^befordras till högsta lönen inom Verket och dermed förenade pensionsrätt, funnit
Skulle deremot de förhållanden, som ej ligga inom dessa verks pröfningsrätt, åtminstone ej det verks, hvilket jag tillhörde då jag författade detta embelsverks tillstyrkan, skulle dessa förhållanden, nemi. de utrikes, som äfven måhända äro svåra att af dessa öfverläggande Ständer öfvervägas, lägga något hinder i vägen för bifall af den ifrågavar. hemställan i dess hela vidd; så är ju intet hinder för K. JVI. alt taga dem, vid beslutets affattande, i öfvervägande och vid Sitt bifall fästa de inskränkande villkor, som dock i alla fall ovedersägligen skulle medföra fördelar. Slutligen vill jag komma lill en punkt, som jag redan bordt förut tala om, den nemi. om smuggling. Dä frågar jag, kan man förekomma alt nederlagsorter för smuggling på Sverige kunna finnas i andra välbelägna och främmande stater tillhöriga Östersjöhamnar? Hvilketdera, mine Hrr! skulle vara vådligare, smugglingen från dessa, eller från en nederlagsort, som stod under Svensk styrelse och Svensk, tullbevakning, hvilka i detta afseende hade rättighet att anbefalla alla nödiga kontroller, och i afseende på hvilkas omfång alla intres - Den 12 Februari f. m. 429 sen, som ansågo sin lätt i någon fara, kunde göra sina anspråk gällande. Jag för min del får bekänna, att jag ej finnér någon betänklighet vid att tillstyrka bifall till Utsk:s verkligen oskyldiga utlåt. Frih. Hamilton, Hugo: Om, pä sätt en värd ledamot här för ej länge sedan yttrat sig, resultatet af ett afslag på Utsk:s betänk. blefve det blott, alt frågan qvarstannade i samma skick, som den sedan 1840 års riksdag befinner sig uti, att den nemi. lemnades öppen, att R.
Stånders Stats Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 30 Juni 1815 * 9. D. F öredrogs å nyo det på bordet hvilande ärende , angående någre vid Bo-utredningen efter Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drottningen Sophia Magdalena förékomne frågor; hvarvid upplästes det projecterade Betänkandet samt Herr Öfverste-Lieutenanten Tornerhjelms afgifne särskildte yttrande i ämnet, så lydande; ”Vid öfverläggningen om frågan, rörande den liqvidation emellan Högstsalig Hennes KongL Maj:t Enke-Drottningen Sophia Magdalena och Staten, som Sterbhus-utredningen föranledt, har jag mot pluraliteten varit af stridig tanka, och förbehållit mig, att särskildt framställa denna för Högloft. ^tats-Utskottet in Pleno, samt, ora den äfven der ogillas, för de Respective RiksStånden, och är alltså skyldig, att, då jag nu uppfyller denna förbindelse, framställa de skäl, sorn anvist detta yttrande. En Högaktad Ledamot af Höglofl. StatsUtskottet, Herr Biskopen Eriherre Mörner, har under ämnets ventilation, med träffande genom ' sigt Deri % Juli. sigt yttrat, att denna fråga äfven borde politiskt granskas, och jag skall, i Förbigående , söka utveckla, huru den ur en sadan synpunkt framställer sig, innan jag öfvergår till det egenteliga rättesnöret för dess afgörande, som jag trott vara: Lagens bokstaf, rättvisans fordringar och egendoms säkerhet , hvilka nödigt se sig tillbakasatte i ett Land af återstäld borgerlig frihet. Gustaf Adolph , Hertig af Hollstein Eutin , enskild man, är ensam laglig arftagare efter Högstsalig Hennes Kongl. Maj:t Enke Drottningen; men Politiken, som upplöst hans monarchala, fast ej enskilta förhållanden till andre Begenter, hvilkas omdöme öfver den rätt, hans famille njuter eller vägras till sin enskilta egendom, icke kan vara likgiltigt, torde föreskrifva, att ej med tilbakastött rättskänsla vägra hvad, utom allmän harm , icke skulle inom detta Land nekas hvarje annan enskilt.
Vtl. N:o 56, i3 tänkande, att åtminstone lindring uti Salu* Accisen må beviljas, då någon Stad upplåter Tättig lie ten för Landlmannen att dit införa och till Salu utbjuda endera af de 3:ne Ilufvudartiklarne, färskt kött, dricka eller bröd, för hvilka förädlade Varuartiklar Salu-Accisen ifrån sin början tillkommit och sedan år 1809 varit lill bestämd Summa lör vissa Städer bibehållen, så nödgas jag reservera mig häremot, och får tillika anföra de grunder, på hvilka jag anser en sådan lindring böra ega rum.” ”Sedan Stats-Utskotlet uti serskildt Betänkande, N:o 54, Lit. G, tillstyrkt och Rikets Ständer dertill lemnat sitt bifall, ali Salu-Accis en , som hittills varit beräknad lill Rdr 11,925, hädanefter endast skulle upptagas till 7,600 Rdr, under anförande: ”att ”behörigt afseende borde lemnäs: åt det uppgifna förhållandet om Landtmannens rättighet alt utan hinder och afgifter kunna ’’till Städerna införa kött, bröd och dric”ka, enär derigenom den ena Medborgaren ”skulle högre och olika beskattas emot den ’’andra, för idkandet af samma näring, och ”har Stats-Utskollet på sådan grund ansett, ”alt, om och hvarest rättigheten att utan af”gift till Städerna införa och till Salu hälla kött, dricka samt bröd, är eller blir ”Landtmannen medgifven, sä borde den Sta”den från Salu-Accisen befriasoch sedan i4 Bil. till Bevilln.-Utsl. Uti. Bevillnings-Utskotlet uti dess Betänkande, N:o 5i, jemväl föreslagit, hvad af 3:ne Siånd ar bifallet, att, då Landtmannen skulle tillerkännas full och ovilkorlig frihet
Omöjligt är att med bestämdhet angifva tidpunkten, då ur dessa i kulten liggande frön ett andligt skådespel framgått. Man har redan från 815 underrättelse om två handskrifna klosterskådespel på latin, och Münchner-bibliotheket bevarar i handskrift från 9:de och 11:te århundradena två versifierade latinska dramer öfver Kristi födelse. Märkvärdigt är ett skådespel om de visa och fåvitska jungfrurna från början af 11:te århundradet, befintligt i kejserliga franska bibliotheket, emedan det tydligen visar huru det andliga dramat framgått ur gudstjensten; de der förekommande latinska kyrkosångerna tillhöra ännu helt och hållet kulten, men dialogen på provencaliska språket visar det sig framarbetande dramat. Slutet af samma århundrade tillhör ett gammalt fransyskt Mysterium Resurrectionis, om hvilket uttryckligen säges, att det af andlige blifvit uppfördt. Den älsta underrättelse om skådespels uppförande i England lemnar Matthew Paris i sin historia om abboterna i S:t Albans i England; han berättar, att Geoffrey från Normandie, då ännu skollärare i Dunstaple, sedan abbot i S:t Albans, låtit sina lärjungar uppföra (troligen kring 1110) ett mirakelspel om den helige Catharina, och näppeligen var detta der något nytt, om än ovanligt59. Det synes sålunda hafva varit under tiden emellan 8:de och 11:te århundradena som medeltidens andliga drama steg för steg utbildats. Hvarest början härtill tagits, torde vara lika svårt att med full bestämdhet afgöra. De andliga dramerna synas från och med 11:te seklet hafva varit allmänna i Frankrike. Uti Italien, England och Tyskland hafva, så vidt man hittills känner, föreställningar af sådana skådespel först egt rum i 12:te och 13:de seklen. Sannolikt är väl derföre, att detta drama i Frankrike har sitt stamland60. Då skådespelen framgingo ur den kyrkliga kulten och till en början endast af de andliga utfördes, så måste de nödvändigtvis äfven tala kyrkans eget språk: latinet.
Banco-Utskottet hyser för dess del den öf» vertygeise, att ingen anledning numera sig företer till bibehållande af en anstalt, som, sedan Banko-TJtskattets Betänkanden. i81' den långt före detta afvika från dess ursprungliga skick och iklädt sig egenskapen af en blott på Börd grundad befordrings-rätt, är i sig sjelf lika förnärmande för den skicklige och furtjerite äldre Tjenstemannen, som föga båtande föc Banco Verket; och får Banco-Utskottet på sådan grund vördsamt tillstyrka, att, jemlikt hvad Banco-Fullrnägiigen Longberg föreslagit, endast förtjenst och skicklighet jemte dermed förenad tjenste-ålder, utan afseende på Stånd, hädanefter måtte blifva grunden för befordringarne till Commissarie-tjenster likasom till alla andra beställningar inom Banco-Verket; men härvid har det likväl ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, att rubbningen på en gång, af ornförmälde från längre tider tillbaka stadgade, och af Banco-Verkets samtelige nuvarande Tjenste-, män kända och beräknade befordrings-grund,' blefve i samma mohn hård och tryckande för den Frälseman, hvilken i förlitande derpå ingått i Verkets tjenst, och der användt sin tid och möda, sorn en sådan förändring å andra sidan för den öfrige Betjeningen skulle öppna opåräknade fördelaktige utsigter; och är det af dessa anledningar sorn Utskottet anser billigheten fordra, att det i ofvanberörde måtto föreslagne stadgande må blifva beledsagadt med förbehåll för de Adelsmän, som nu i Banquen innehafva Ordinarie Tjenster, att orubbadt få begagna deras enligt hittills gällande Författningar stadgade rättigheter. iNågra Ledamöters serskilta anföranden blif-’ va enligt yttrad åstundan härvid bifogade. Stocka holm d. to Marui i8t$.
O. beträffar, med omarbetad och förändrad lydelse å nyo framlagt, skola hvila, för grundlagsenlig behandling, till nästkommande riksdag, röste Ja ; Den, det ej vill, röste Nej; Yinner nej, varda dessa förslag icke antagna att hvila till nästa riksdag. Stockholm den 24 Juli 1848. M 51, Ank. till Exp. Utsk. den 24 Juli, kl. 6 e. m. Memorial till Rikets Stander, med utlåtande, i ■anledning af talmannens i Borgare-ståndet vägran att meddela proposition uti en om införsels förbud uppkommen fråga. Välloflige Borgare-ståndet har, medelst utdrag af dess protokoll för den 15 nästförvikne Juli, på grund af 55 § Riksdagsordningen, anmodat Konstitutionsutskottet att afgifva motiveradt utlåtande, huruvida Ståndets talman, då han, i anledning af en, vid pröfningen af Bevillnings-utskottets, med afseende å Riksståndens olika beslut angående tullbevillningen, afgifna memorial JM 23, inom KonsLUulions-Ulskollels Memorial, N:o 51. 11 Ståndet uppkommen fråga om bibehållande eller borttagande af införselsförbud mot åtskilliga till rubriken: »bränvin och sprit» hänförliga artiklar, vägrat att framställa äskad proposition på återremiss af samma fråga, i ändamål, att Bevillningsutskottet måtte, för ärendets afgörande genom omröstning i förstärkt Stats-utskott, voteringsproposition i ämnet föreslå, egt för denna sin vägran fullgiltiga, grundlagsenliga skäl, eller om icke berörde proposition grundlagsenlig! bordt framställas.
Det är för öfrigt bekant, att om en förbrytelse begås, för hvilken ansvaret finnes i allmänna Lagen utsatt, men en krigsman finnes deri inblandad, så skall hela målet efter närv:de förordningar icke till vanlig Dom'stol, utan till KrigsDomstol och der afdömas, Det är denna abnormitet som med skäl ger anledn. till ett allmänt missnöje och sorn bör afskaffas. Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att under den s. k. JuliRegeringen i Frankrike, mellanåren 1830 och 1848, ventilerades frågan om KrigsDomstolar ganska grundligt i DeputeradeKammaren derstädes, och alla de mål, som voro af på engång militär och civil natur, togos från de förra, och öfverfördes till de allmänna Domstolarne. Om en sådan åtgärd vidtages, så blir risken mindre. Det anses allmänt — jag vill icke utlåta mig huruvida det är med rätta — att då civile och militärer komma tillsammans inför en KrigsDomstol, fullkomlig oväld icke alltid kan iakttagas mellan dem som höra till facket och dem som stå derutom. Denna förmodan må vara grundad eller icke, så har dock den stora allmänheten länge ansett behöfligt och ändamålsenligt att borttaga dessa mål från de särskilda Domstolarne och öfverflytta dem till de allmänna, helst som organisationen af de förra sedan blefve vida lättare. Jag har tagit mig friheten fästa upmärksamheten derpå, att H. Exc. Hr Justit. StatsMinistern varit närv:de här i dag och äfven gifvit hopp om att han kommer att behandla ämnet, så att man kan få en tillfredsställande lösning af frågan. För öfrigt finner jag, så vida det är 112 Den 4 April e. m. fråga om en opinionsyttring i detta ämne, att om Gr. Sparres och Hr Stjernsvärds förslager kunna sammanjemkas, Ii. o. Ad. från sin ståndpunkt kan hafva mera skäl att förena sig om ett sådant än att bifalla de andra Ståndens beslut, hvarföre jag äfven för min del önskar, att en sådan sammanjemkning, hvilken jag då äfven biträder, mätte verkställas.
M:s nåd. propus, om nedsättning i den af Stora kopparbergs bergslag utgående kopparränta från hvart 10:de till livart 30:de Sk®1, och anförer såsom skäl: l:o ”Alt det icke bör lemnäs ur sigle, att den ifrågavar. räntan lill sitt ursprung är alt anse såsom en arrendeafgift eller ersättning, fordom vida betydligare än nu, dels för de kronan i förra tider tillhöriga men till bergslaget utan lösen afstådda grufvedelar, dels för frigifvande af den indrägtig» kopparhandeln, som Kronan sjelf uteslutande idkat, dels för andra understöd och bidrag af mångfaldiga slag lemnat bergsmännen, och icke en på allmänna skattläggningsgrunder byggd beskattning, uti hvilken genom förändrade förhållanden en nedsättning kan vara både billig och rättvis.” Kela denna slutledning hvilar, på sätt jag anlydl, på en falsk grund. Om någon del af grufvan i K. Carl lX:s lid med rätt kunde anses tillhöra kronan och dä afstods ät bergslaget, sä har Statsverket derföre fått en riklig ersättning i den stora inkomst, del under de sedermera förflutna 240 åren uppburit, och i alla falläger icke denna andel numera ett värde, motsvarande en sä betydlig behållen inkomst, sorn den dryga kopparräntan, och om möjligen någon i 19:de århundradet kunde anse lämpligt, att Staten borde erhålla ersättning för afståendet af dess under en del af det 17:de århundradets l:sta hälft utöfvade monopol på kopparhandeln, så borde en dylik ersättning åläggas de öfriga, lill större delen rikare kopparverken inom riket. 2:o Att koppartillverkningen efter år 1840 årligen något ökat sig och priset å malmen nedgått, oaktadt den i fyndighet tilltagit; att afkomsten af grufvan betydligt stigit, samt priserne å fjerdeparterne äfven höjt sig, hvartill såsom orsak mäste antagas, att en förbättrad ställning för bergslaget numera inträdt. 2 11. 35 546 Den lii Februari e. m.
hvad jag gjorde, och så brände jag upp hela surfven. FREDRIKSSON. Det var illa gjort, jag vet det, och jag har också haft mina bittra stunder för det, men jag tänkte, att bara ni blef lycklig, så kunde vår Herre i förväg, hvad har jag nu för alltsammans. det vara detsamma med mig, men så är det att gå MATHILDA. Och min far! vet han ingenting? FREDRIKSSON (fattad af en hastig ingifvelse). skall tala om alltsammans för hennes nåd, jag skall säga att ni inte har ett runstycke mera, ni skall bli räddad! (vill skynda ut.) allt är ännu icke förloradt! ni är ännu icke gift, jag Ah! får icke säga att han är gerningsmannen, då ska de kanske återigen vilja sätta er i fängelse. MATHILDA (håller honom tillbaka). Men Fredriksson hvad skulle det då bli af er nej, nej, jag skall inte göra det, jag skall... FREDRIKSSON. Än se'n då ack, det är sant, SJETTE SCENEN. FRU VON HAGEN (ifrån fonden). MATHILDA. FRU VON HAGEN. Nu, min söta Mathilda, är tiden MATHILDA. Af nåd, ett ögonblick! FREDRIKSSON. inne, och vi vänta på dig. hennes nåd, det är på det viset att... med det här giftermålet lär det väl inte kunna bli något utaf. till Mathilda) Kom nu! FREDRIKSSON (under en häftig, inre strid). Jo, ser FRU VON HAGEN (kastar på honom en föraktlig blick, MATUILDA (i förtviflan). Jag kan icke. yra, eller har ni glömt... FRU VON HAGEN. Är också ni fattad af samma FREDRIKSSON (på samma sätt). Men om hon nu ingenting äger, om hon återigen blifvit fattig som en stackars kyrkråtta, vill, hennes nåd ändå gifta henne med sin son? tror sig kunna föra mig bakom ljuset. FRU VON HAGEN (hånleende, för sig). Den stackarn FREDRIKSSON. Ser hennes nåd, nu är det just
§ 93 Lånen får omsättas om panten inte undergått försämring. § 94 Direktionen skall värdera panten innan lånet beviljas, på samma sätt som vid lån i Rikets Ständers Bank. § 95 Panten bör var ograverad, så att kassan blir första inteckningshavare näst efter banken § 96 För att erhålla lån fordras: 1: o Låntagarens skuldbrev undertecknat av honom själv och hans hustru, om han är gift. Underskriften skall bevittnas av domhavande och förses med bevis om pantens intecknande och gälla för kassan tills den dödas. Både skuldbrevet och inteckningsbeviset skall innehålla tydlig uppgift om den pantsatta fastigheten. Där skall stå att sökanden är ägare av panten och intet hinder för pantsättning föreligger. Hans civilstånd skall också företes. Följer formuläret som skuldbrevet skall vara utformat efter. 2: o Hovrättens eller domarens i ortens bevis rörande inteckningen som gäller 10 år bakåt i tiden. 3: o Ordentlig värdering skall göras och noga granskas av direktionen. Gäller panten bruk skall Bergskollegium pröva och godkänna. 4: o Vederbörandes verks eller domstols bevis att sökande ej har barnarv om händer och att egendomen inte belastas med någon sådan gravitation, varigenom kassans inteckning eller förmånsrätt kan göras stridig och säkerheten äventyras. § 98 När lån ur kassan söks görs det genom skriftlig ansökan hos direktionen varvid bifogas säkerhetshandlingar. § 99 Ansökningen behandlas vid direktionens nästa möte och efter protokolls justering underrättas lånsökande skriftligt. § 100 Skulle direktionen bedöma att de inte kan bevilja lånet genast, beslutar lånsökande själv om han vill ha sin ansökan stående eller lämna dem i kassans förvar tills tillgångarna medger utbetalning till större eller mindre del. § 101 Lånen beviljas i den ordning ansökningarna inkommit. § 102 Om summan inte kan utbetalas på en gång, får det ske i poster och räntan beräknas därefter. § 103 Allt vad kassan till kapital och räntors fordran, inteckningars förnyande samt lånens bevakning nödgas tillskjuta, ligger låntagaren till last och skall återbetalas av honom. § 104 Så länge låntagaren erlägger räntan i rätt tid och fullgör sina skyldigheter samt inte osäkerhet förekommer för kassan löper lånet, så framt inte kassan behöver sina pengar.
Det synes vara tid, alt detta slutar, om än det är angeläget att härvid gå försigtigt till väga; ty det kan visserligen vara beqvämt att söka ändamålet på den vägen att gifva dubbla år åt alla, men då skulle man på en gång borttaga förmånen häraf för dem, som nu hafva fått den sig tillagd, och detta torde vara betänkligt. Åtminstone borde undantag göras för Hrr huspredikanter, sorn synas minst förtjenla att för sin befattning få räkna dubbla tjenstår. Hr von Troil, Emil: Jag har den olyckan att vara af olika tanka med alla de talare, som yttrat sig i ämnet. Förhållandet är för närvar, sådant, att skolstaien a flön as på dubbelt sätt, nemi. dels med dubbel tjenstårsberäkning och dels med direct lön. Om man således vill fråntaga dem den förra fördelen, måste ersättning gifvas genom tillökning i den directa lönen. Deras ställning blir derigenom icke bättre, men staten får vidkännas ett ökadt anslag af omkring 100,000 r:dr utöfver de 60,000 r:dr, som vid sista riksdagen anslogos, och de, som vinna härpå, är presterskapet, som redan förut är den bäst aflönade embetsmannacorps i Den 17 Julie. m. 4'9 Riket. Deras inkomster äro, per medium taget, så utom allt förhållande till alla andra embetsman?, äfven de högstas, alt jag ingalunda kan medgifva någon ytterligare uppoffring för deras skull, Om den dubbla tjenstårsberäkningen icke redan funnes, skulle jag visserligen tillstyrka ett sådant aflöningssätt för skolstaten, alt nugot intrång i presterskapets befordringsrätt ej ägde ruin; men då denna tjenstårsberäkning finnes, kan jag ej tillstyrka dess afskaffande, så framt ej presterskapet vill afstå så mycket af sin tionde till skolJärarne, att dessa icke behöfva söka pastorat. Jag kan för öfrigt icke dela Gr.
Jemväl under antagande deråt, att de egenskaper, soldaten bör ega, kunna at honom bibehållas ända till 55 års ålder, ehuru sådant numera, efter de förändringar krigskonsten i detta århundrade undergått, högst sällan, om ens någonsin, torde förekomma, innefattar dock alltid nu omförmälda förhållande den grundade och vigtiga anmärkning mot indelda arméen, att manskapet nödgas der qvarstå under geväret intill tjenstbarhetens yttersta gräns, hvarigenom denna armée blitver i saknad af den fulla rörlighet och förmåga att uthärda umbäranden och mödor, som ett verksamt fälttåg tager i anspråk. Uppå dessa skäl, och då en soldat icke bör i tjensten bibehållas längre tid än han dertill är fullt duglig äfven i krig, samt, hvad rustoch rothållarne angår, de, genom bestämmelsen i ofvanåberopade Kongl, resolution af den I Augusti 1727, ega tillräcklig säkerhet mot manskapets förtidiga entledigande ur krigstjensten, anse kommitterade att hvart och ett. äfven vilkorligt, stadgande om en viss lelnadsålder såsom skäl för soldatens afsked är öfverflödigt och skadligt, samt föreslå fördenskull: att bestämmelsen härom i generalmönstrings-instruktionerne måtte för framtiden upphäfvas. Beträffande manskapet vid den värfvade arméen, så motväges olägenheten af nu gällande stadganden i omförmälda hänseende derigenom, att dels någon rusteller rotehållares förmån icke häraf är beroende, dels kapitulationstiden någorlunda kan afpassas efter hvarje karls större eller mindre tjenstbarhet och ålder; men då en dylik föreskrift icke heller här medförer något gagn, anse kommitterade, till vinnande af likhet inom hela arméen, att hvad nyss blifvit föreslaget, beträffande den indelde soldatens lefnadsålder, jemväl måtte bestämmas i afseende å den värfvade soldatens.