Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ytterligare hafva Commissarierne^ vid en sedermera uppkommen fråga, om återbesättandet af en ledig blifven Kamereraretjenst vid realisationsräkningen i UäneBanquen, den 21 Oetober 1820, hemställt, om icke tjensten, hvars göromål för det mesta upphört, likväl borde tillsättas, och den blifvande Kamereraren få det vilkor sig föreskrifvet, att förrätta Commissarie tjenst uti det af Banquens Departementer, hvarest Herrar Fullmägtige bunde finna dess biträde nödvändigt; hvarigenom ett vidare fortsatt vicariat genom alla graderna kunde undvikas; hvaruppå Herrar Fullmägtige, såsom ofvan är närnr.dt, den 9 November samma år, jemte förklarande, att den ifrågakomne Kamereraretjensten borde indragas, förordnat, på Commissariatets förnyade framställning om fortfarande behof af a-a personer till Commissarie-görornålens bestridande, att den omförmälde bristen skulle än vidare afhje|pas, på sätt dittills skett, genom vicariat af en dertill tjenlig persen inom Kamererare lönegraden. Uti af Utskottet begärdt förnyadt Utlå. tande i frågan, sora Herrar Fullmägtige afgifvit, jemte öfverlemnande af Cornmissariernes deröfver infordrade yttrande, hvaruti Gommissarierne, med åberopande af deras häröfver^ <?,mnämnde skäl för tillökning i Commissarie'» 394 Banco-Utskottets Betar,konden. personalen, och dä verkställigheten af Rikets Ständers om penningeväsendet, vid denna Riksdag, vidtagne Författningar ofelbart komme att öka Banrjuens Sedel rörel se och dess i förening dermed stående arbete, anhållit, att den n Cornmissarfetjensten mätte blifva tillsatt, är af Herrar Fuilmägtige andragit, att, oaktadt den princip, Fuilmägtige alltid följt, vid tillfällen, dä fråga förekommit otn besörjandet af tillökade göromål i ett eiler annat af Verkets
Har jag icke denna öfverblick, måste jag kanske tio, ja, tjugu gånger packa ned och åter rifva upp, utan att ändock ernå den fullkomliga, praktiska anordning, som är möjlig för den, som med en enda blick öfverskådar det hela. Dessa små exempel upprepa sig oupphörligen i lifvets alla angelägenheter ocja göromål, och den skall säkert nå längst samt uträtta mest och bäst här i världen, som har den klara öfverblick, som ensamt möjliggör att för hvarje tillfälle utdela de lämpligaste befallningarna samt hålla alla störande inflytanden fjärran. Sträfvar du efter en redig öfverblick, så sträfvar du på samma gång efter att fullkomna •ditt eget väsen, ty lika litet som man i trångt instängda rum kan skåda ut öfver det fria landet, lika litet förmår en inskränkt ande att behärska en brydsam situation samt komma allt och alla att lydigt underkasta sig densamma. På fritt liggande berg den vidaste utsikten, på den fria andens höjd den säkraste öfverblicken! Den som endast förmår se det för stunden närmaste, den kan j u kanske vara en ganska användbar arbetare vid en del af lifvets stora maskineri, men någon ledande ingeniör blir han icke. A. N. SKISS AF ERNST HÖGMAN. M IN V Ä N revisorn berättade: » Härom dagen skulle jag telefonera till en person, men lyckades ej komma fram för ett liniefels skull. Medan jag stod med luren tryckt mot örat, hörde jag två frantimmersröster samtala. Den ena rösten sade: » Jo, tack, snälla Agnes, barnen ä ' krya, jag mår bra och Albin också. Han vägde sig i går, och kan du tänka dig, att han ökat två kilo i vikt s e n oktober! &gt; Den andra rösten: » Det var j u roligt. » » Ja, det förstås. men det är inte nog för att försona en med tillvaron. ». » Hur mycket borde han egentligen ökat då? » » Åh, skämta intel Jag är så ledsen, så det kan du inte tro. » » Ja, jag hör det, min lilla Dora. Hvad är det som fattas d i g? » » Vi ha o t u r. en riktigt grym otur. » » Det har väl litet hvar ibland. » » Ibland ja. men vi ha det för jämnan. Du känner j u Wahlbergs?
Riksståndensbeslut i ämnet vid denna riksdag blefvo icke sammanstämmande; och en egen tillfällighet i frågans behandling förorsakade, att ej något formligt Ständernes beslut ansågs fattadt, hvilket kunde till Kongl. Maj:t aflemnas. Denna tillfällighet härrörde dock icke från verklig brist på beslut, hvarigenom Ständernes pluralitet uttalat sig, ehuru, det oaktadt, någon ting i sjelfva verket felades, som vållade, att pluralitetens uttalade mening icke blef upptagen i riksdagsbeslutet eller meddelad såsom svar på Kongl. Majrts nådigg Hill. till R. St. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för ar 1848. Proposition. Jag har trott mig föranlåten att, med anteckning af förhållandet, till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning hemställa, hvad som i anledning deraf kunde vara i sin ordning att företaga, eller huruvida ärendet skulle lämpligen kunna i dess varande skick utan all åtgärd lemnäs. Till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, hvarigenom Slralflagsförslaget åt Ständerna öfverlemnades, har Lagutskottet vid sista riksdag ansett sig icke kunna tillstyrka bifall; hvaremot Utskottet i stället utarbetat eget förslag till ny strafflag samt lag om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff. Utskottets belänkande har blifvit af Borgareoch Bondestånden återremitteradt med anmärkningar; men Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet hafva afslagit
Rätt förut hörande göromål, har i afgifvet utlåtande anfört, att ehuru, under meranämnde fem år, antalet af såväl Fabriksoch Manufaktur-idkare, som deras Arbetare, ej obetydligt nedgått, ansåg likväl Collegium, då deremot tillverkningsvärdet ökats, af denna sednare omständighet kunna dragas den slutföljd, att åtminstone åtskillige af Hufvudstadens Fabriksoch Manufaktur-näringar under berörde tid gått framåt, hvarpå den förkofran Fabriksoch Manufaktur-rörelsen i qvantitativt afseende vunnit torde kunna antagas såsom ett tendigen säkert kännetecken; och vore det full anledning förmoda, att denna förkofran varit ännu betydligare, än de inkomne uppgifterne antydde, enär nu, likasom förr, de tillverkningsvärden, som blifvit uppgilne af sådane Fabriksocli Manufaktur-idkare, hvilkas tillverkningar icke äro underkastade hallstämpling, sannolikt kunde uppskattas till måhända dubbelt högre belopp; hvilken olikhet förklarades deraf, att upgiflerne till HallRätten vanligen tjenat till ledning vid taxeringen af utskylderne till Staten, och att dessa sålunda berott af det uppgifna värdet af tillverkningarne. De näringar, hvilka, såsom det ville synas, i större eller mindre mån, åtminstone hvad produktiviteten beträffade, gjort framsteg, vore Sidenfabrikationen, Strumpfabrikationen, Kemiske Fabrikerne, Färgerihandteringen, Jerngjuterierne, Kortfabrikationen, Mekaniska Arbeten, Porslinsfabrikationen, Sockerbruken, Tobaksfabrikationen, Ättikstillverkningen och isynnerhet Olje-raffineringen, hvaraf tillverkningsvärdet, som år 1843 utgjort 46,100 R:dr, år 1847 ökats till 193,788 R:dr. Anledningen till dessa näringars förkofran ansåg Collegium hufvudsakligast ligga i den större konstfärdighet Svenske
Sedan Stats-Utskottet d. 5 sistlidne April äfgifvit utlåtande ofver de Motioner, som inom samtelige Riks-Stånden blifvit gjorde, om medels anvisande, till bestridande af kostnaderne vid Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens förestående höga Förmål - Stats-Utskottets Betänkanden. ioor ning och verkstålde Utrikes Resa, och tillstyrkt, att en Summa af 600,000 R:dr Banco dertill måtte anvisas, samt utgå till hälften af den samlade SaltpetterFonden, och den andra hälften af Riksgålds-Contoirets-medel forskjutas, hvilket Utlåtande d. 11 i samma månad bifölls af Hogv. Preste-Ståndet och Vållofl. Borgare-Ståndet, men återremitterades af Höglofl.
Herr Lefrén: Sedan Grefve Horn utvecklat Friherre Kantzous otydliga förslag, får jag förklara, att, om meningen dermed är den, som Grefve Horn framställt, jag äfven förenar mig deruti, med den redaction Herr Rosenblad föreslagit. Den 4 Mars. 235 Friherre SprengtportenJacob Wilhelm: Då jag ej varit här tillstädes från Början af denna discussion, torde det vara ursägtligt, om jag icke rigtigt fattat det, hvarom nu är fråga; men af Herr RosenBlads sista yttrande har jag tyckt mig finna, att fråga är om Bestämmande af tiden, hvarifrån räntan på lånet skall beräknas och förskrifvas. För min del instämmer jag i Herr Hosenblads förslag, att ränteBeräkningen må börja från och med den dag penningarne lefvereras till RiksgäldsContoiret, men jag skulle tro det vara nödigt tillägga orden: eller till RiksgäldsContoirets Ombudj, på det allt missförstånd må förekommas, i händelse lefvereringen sker utomlands. Grefve Horn: Som min afsigt endast varit att förekomma missbruk genom räntans beräkning, innan Capitalet lefvereras, vill jag gerna gå in på Herr Rosenblads redactionsförslag, om Friherre Rantzou äfven gör det; men jag fäster härvid det vilkor, att i propositionen måtte Bestämdt uttryckas, att räntan ej får räknas längre tillbaka, än från och med lefvereringsdagen. Friherre Rantzou: Jag frånträder mitt och antager Herr Rosenblads redactionsförslag, med det af Friherre Sprengtporten dervid föreslagne tillägg. Herr von Hartmansdorffj August: Jag a36 D c ti 4 M a r s. instämmer äfven i Herr Rosenblads rednctionsförslag; men hvad angår den andra, af Herr Cederschjöld väckta, frågan, får jag förklara, att jag förut inom Utskottet framstält samma mening, att terminerne för de upplånte medlens lefverering måtte lämpas efter behofvet för utlåningen, bestämdt genom anmälanden af lånesökande.
Om jag deremot kunde få mina så beskaffade angelägenheter expedierade hos kronolänsmannen, kunde jag ofta begagna fjerdingsmannen till mitt ombud, emedan jag direkt kände honom. Med ett ord, fördelarne för allmänheten att kunna få allt uträttadt hos länsmännen i stället för nu hos fogden, äro af den beskaffenhet att de icke med tillför litlighet låta sig beräkna, men de äro så stora att till besparingen härutinnan bölen hvar i sin mån medverka och jag får derföre, på grund af hvad jag här dristat anföra, vördsamt föreslå : att kronofogdetjensterna icke vidare besättas, utan vid blifvande ledigheter indragas, och, i den mån göromålen öfverflyttas på länsman och häradsskrifvare, dessa förbindas ställa hvardera sådan uppbördsborgen som kronofogdarne, hvaraf bör följa, att, i mån af göromålens större och vig tigare beskaffenhet, lönerna, af (fen gjorda besparingen, för länsmän och häradsskrifvare, på sätt jag antydt., förbättras. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. O. B. Oleson, från Christianstads län. I omförmälda motion instämmer: Ber Nilsson. från samma län. 504 Motioner i Bunde-Ståndet 1865. Af Anders Pehrsson från Christianstads län, angående nedsättning af en komité för utredning af frågan om inrättande af sedelutgifvande provinsbanker, i ändamål att erhålla amorteringslån pä billiga åtefrbetalningsvilkur. Ehuru flera förslag' i bankfrågan redan blifvit till Rikets Ständer inlemnade, och denna fråga således kommer att intaga ett framstående rum vid detta riksmöte, min framställning förutan, likväl och till följd af direkta uppmaningar från mina komitenter. får äfven jag i denna fråga inkomma med ett förslag. Klagomålen öfver synnerligast jordbrukets betryck i financielt hänseende, låta höra sig ifrån alla rikets provinser. Denna klagan torde också ega sin befogenhet, enär de vilkor, under hvilka lån kunna erhållas från de många privatbankerna, äro allt för hårda för jordbrukaren.
Vid pröfning af de sålunda framställde förslag till indragning af Biskopsoch Domprost-embetena, har Utskottet funnit desamma innefatta följande egentliga hufvudfrågor: 1:0 kunna och böra Biskops-embetena vid inträffande ledigheter indragas och de dessa embeten tillhörande åligganden på annat sätt bestridas? Domprost-embetena umbärliga, och kan, af sådan anledning, någon indragning eller förändring af dem cga rum? Hvad nu först vidkommer frågan om upphörande af Biskops-embetena, så får Utskottet vördsamt anföra, att Utskottet utur flera och vigtiga skäl anser dessa embeten böra bibehållas. Utskottet tror nemligen det vara enligt med nu varande Regeringssätt alt, då våra grundlagar föreskrifva en statsreligion, sä bör det äfven för vården af den andliga förvaltningen finnas styresmän, försedde med ett mot vigten af deras verkningskrets svarande anseende i Staten; och alldenstund Biskoparne i sådan egenskap äro förbundne till skyldigheter, hvilka för det allmänna äro lika magtpåliggande som de, hvilka tillböra Cheferne för andra delar af administrationen , så synes, i Utskottets tanka, något giltigt skäl icke förekomma, hvarföre Biskops-embetena mera, än någon annan Chefs-befattning, borde indragas. Genom sitt förmanskap för det lägre Presterskapet beror det hufvudsakligen: af Biskoparne att dana och bibehålla en upplyst, duglig och nitisk lärare-personal samt att vaka deröfver, att undervisnings-väsendet, . sedligheten och religiositeten inom samhället vidmagthålias och befordras. Beskaffenheten af detta förmanskap fordrar derjemte, att Cheferne för den andliga styrelsen äro män af högre kunskaper och utmärkt lärdom, samt att desse , jemte det att de ega tillräckligt anseende i staten, äro försatte i en ceconomiskt oberoende ställning. På sådana grunder anser Utskottet, att dessa befattningar, icke utan förfelande af sitt ändamål, kunna öfverflyttas å någon annan Embetsman eller lägre Äutoritet inom det andeliga' Ståndet.
Är du galen? utbrast Petrus. – Ja, just till Ingrid. – Det är omöjligt. – Det är icke omöjligt. Ingrid är en förskräcklig trollpacka och har stor makt öfver menniskornas hjertan. Om du lofvar mig, Petrus, att uppfylla min önskan och fröken Marias, som är så god både mot mig och dig, så vill jag i största hemlighet omtala någonting för dig ... – Nå, så tala då! Fort! sade Petrus nyfiket. – Nej, först skall du ge mig löftet. – Bed mig hellre hoppa i sjön, Johanna! Det skulle jag i nödfall göra för din skull. Men att ensam och i den här sena timman gå till Ingrids koja, derom kan du be en annan, om hvars lif du är mindre rädd än om mitt. Tala nu om dender hemligheten, som ... – Du är en kruka, sade Johanna förargad. – En kruka? upprepade Petrus häftigt. – Jag skall ännu i qväll gå till Signildsborg och slåss med kusken ... du skall se, att jag icke är en kruka! – Gör, hvad du vill, men aldrig skall jag bedja dig om någonting mera ... Och icke heller kommer jag någonsin mer hit, för att träffa dig. Se så ... adjö med dig! Och Johanna vände Petrus ryggen, satte hufvudduken med ett par häftiga ryckningar till rätta och låtsade, som om hon ville gå. Detta medförde sin åsyftade verkan. – Kära Johanna, du är väl icke ond på mig? frågade Petrus och lade sin arm kring hennes medja. – Nej, bevars, svarade Johanna, i det hon gjorde sig lös, – jag bryr mig alls icke om dig. Adjö! – Nej, så stanna och låt tala med dig, käraste du! – Jag har icke tid. Jag vill skynda hem och bedja kusken uträtta frökens ärende. Han skall nog med nöje göra det. – Hvad skulle det tjena till? Jag har ju aldrig nekat att uppfylla din begäran? Jag sade bara, att jag tycker mer om att hoppa i sjön ... jag menade om sommaren, då vattnet är varmt och man kan få sig ett godt bad. – Vill du gå således? – Ja, om du blir god igen, min lilla Johanna. Så vänd dig nu om, och se på mig med dina vanliga kärvänliga blickar Ja, alldeles så
Stam-artillerister. lil 95 a p-> < CD <S pr p CD Bevärings-soldater. Bevärings-manskap. ~ ' Train-soldater. j Läkare. Häst-läkare. Intendenter, kommissarier och redogörare. Hästar. I afseende å handverkare vid fältbatterierna, upptager förslaget endast det antal, som för behofvet i fred är vid de organiserade batterierna behöfligt. Hela det erforderliga antalet är upptaget å bilagorna. Handverkare kunna med fördel tagas från beväringsmanskapet, bland hvilket vid inmönstringeu artilleriet bör ega rättighet att välja sitt behof först. Vid batterierna och parkerna äro icke upptagne särskilda sjnkvårds-soldater och ambulans-materiel utom de till batteriernas utrustning hörande sjuk-kärror. Med bevärings-soldater förstås sådane som uttagits af allmänna beväringen och med stamtruppens rekryter genomgått fullständig rekrytskola samt derefter exercerat 3 år tillsammans med stamtruppen. Med train-soldater förstås sådane som äro gemensamma för hela arméen. 173 Bil. B. Uträkning å kostnaden för den tillökade styrka, under fred, af personal och hästar vid artilleriet, detta organisationsförslag innefattar, uppgjord i enlighet med de för organisationen i öfrigt antagne grunder samt det för värfvade arméens lönereglering särskildt afgifna förslag I. Ärlig kostnad, a) Personal. Tillkommer. 1 Öfverste, (Fälttygmästare), lön 2 Ofversle-löjtnanter, hvaraf 1 Chef för artilleri-staben, lön å (i Yngre Kaptener, deraf för 3 redan finnas löner anslagnc (informations-kaptens-löner); således 3 nya löner å 3 Batteri-häst läkare, lön å ti Styckjunkare, hvardera i lön 900: — och i beklädnadspenningar 150: — 23 Andre Sergenter, hvilka åtnjuta hvar och en :
Man kan väl icke billigtvis af en person, som ejäraflönad stort bättre än en statkarl, d. v. s. som bar 400 rdrs lön, ved och husrum, fordra några grundligare kunskaper, eller begära, att han, hvilken under hela dagen är upptagen af undervisning, skall kunna underhålla och utveckla sin själsbildning så mycket som han behöfver för att kunna på fullt tillfredsställande sätt bestrida undervisningen; visserligen finnas dp, som i Seminarierna förvätfvat sig serdeles goda kunskaper och äfven sedan på ett berömvärdt sätt underhålla dessa, men dessa personer utgöra dock undantag. 1 elem.-läroverken finnes, i allmänhet taget, en lärare på 20 lärjungar, så att elem.-läroverkens lärare äro i tillfälle att hilja hvarje lärjunges undervisning med större noggrannhet och uppmärksamhet än det är möjligt för folkskoleläraren, hvilken skall meddela barnen de första grunderna af kunskaper, och derföre måste tillvägagå på ett helt annat sätt och mera samtalsvis och populärt bibringa sina lärjungar den undervisning, som fordras för att deras tankeförmåga skall vakna och lifvas. Man har här sagt, att ganska ofta från folkskolan utgå elever, som komma in i l:sta eller 2:dra klassen af elemläroverken; detta är visserligen sannt, men man bör dock bemärka, att det icke inträffat med andra barn än dem, som antingen varit af naturen ovanligt rikt utrustade och af läraren erhållit serskild undervisning, emedan han deruti funnit en slags uppfriskning i sin enformiga verksamhet, eller ock af honom åtnjutit serskild undervisning mot godtgörelse derför af föräldrarne. Hvad angår det anförda förhållandet med Finspongs skola, så passar icke detta exempel för denna fråga, ty Finspong är rätt så godt en stad som många af våra småstäder. Dervarande barn kunna derföre vida flitigare besöka skolan, deras föräldrar, mera och mindre val afiönade fabriksarbetare, kunna 3% Den 17 Mars f. m. bättre förse dem med skodon och föda, än fallet är på en mindre tätt befolkad landsort.
Då jag, i afseende å sjelfva saken, eller den här framställda underd. anhållan till K. M., varit af motsatt tanke roed pluraliteten, samt inom detta rum talat emot en slik underd. anhållan, så kan jag, för min del, icke laga åt mig det yttrande den siste värde talaren nyss fällt, angtde det ovanliga nitet, Exped.Utsk., enligt hans förmenande, skall visat vid behandlingen af denna fråga. Ilr Liljenstolpe, Axel Fredr.: I anledn. af Frih. Rehbinders sednaste anförande, alt Exped.Utsk. enhälligt beslutat ifrågavarande skrifvelses uppsättande, får jag äran nämna, att jag icke deltagit uti detta beslut, emedan jag var frånvarande då det fattades; äfvensom ali jag icke, om jag varit närvarande, skulle hafva tillstyrkt att någon skrifvelse blifvit uppsatt förr, än prot.utdr. från BorgareSt. ankommit; emedan jag dels icke anser Exped.Utsk. hafva ägt rättighet att derförinnan expediera något förslag till underd. skrifvelse, dels ock ogillar sjelfva saken, eller att nu ingå till JK. M. med ifrågavarande underd. skrifvelse, då vi hafva ett representationsförslag, örn ock aldrig så oantagligt, hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då flere ledamöter yrkat, att det nu föredragna förslaget till underd. skrifvelse skulle komma att hvila på bordet, tills prot.utdr. ankommit från BorgareSt., ronde den inbjudning, som R. o. Ad. till nämnda Stånd aflålit, torde R. o. Ad. finna, att, lill följe af Riksd.Qrdms föreskrift, förslaget, borde hvila på bordet till nästa föredragning. Ropades ja. Upplästes till justering och godkändes Exped.Ulskfs nedannämnda förslag lill §§ i riksdagsbeslutet, nemi.:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, att Hr von Hohenhausens förslag nu först borde framställas lill antagande; bielke det antaget, så vore saken af - Do n 8 Mars e. m. 209 afgjord; Liefve propostn med öfvervägande nej besvarad, kunde votering begäras, då fråga uppkomme om hvilken mening, som borde till contra-propos. bestämmas. Sedan Hr von Hohenhausens förslag till förändrad redaction af 5 och 6 §§:na blifvit uppläst, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag. Ropades ja och nej. Då llr Landtm, nu förnyade sin propos. till antagande af Hr von Hohenhausens förslag, blef den så besvarad, att Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja. Hr von Hohenhausen begärde votering. Hr Landtm, yttrade, att nu uppstode fråga 0111 hvilken mening borde till contra-propos. antagas. Ilr von Hartmansdorff: Jag anser visserligen en syftesenlig utgång af denna fråga vara i det hela förfelad; men under nuvar. omständigheter synes det dock vara väl, om R. o. Ad:s majoritet kunde instämma med något annat Stånd. I sådant afseende hemställer jag, att contra-proposm matte blifva instämmande med PresteSt., d. v. s. förkastande af 5 §:n och antagande af 6 §:n sådan som PresteSt. antagit den. Hr von Hohenhausen: Jag får anhålla om upplysning, huruvida Hr Frih. o. Landtm, har sig bekant hvad PresteSt. i detta afseende har beslutat, på det vi måtte få säkerhet derom. Frih. Cederström:
Pelles motiv nere i Bansvik hvarje middag mellan 12-2. Vid dessa exkursioner var tanten i början med; men sedermera, när kotteriets medlemmar hunnit bli något mer bekanta, lemnades hon hemma. Hon hade den för ett förkläde ovanligt lyckliga egenskapen att icke ha någon annan vilja än den unga brordotterns; och snart kom derför hennes tjenstgöring att inskränka sig uteslutande till de tillfällen då ungdomarne uppträdde så att säga mera officielt: på soaréerna, då hon placerades i ett hörn med sitt handarbete, och vid de allmänna promenadtimmarne, medan de unge trafvade af och an i menniskoströmmen på badhusbryggan. För öfrigt hade de unga tillfälle att träffa hvarandra när som helst på dagen: och de träffades också allt oftare och oftare. Pelles intresse för de bussiga gastarne vid Bansvik aftog märkbart i samma proportion som hans intresse för den lilla skånskan med de snobbiga rrr'en tilltog; och Williams hvita, pappersark blef dammigare och dammigare utan att hans penna någonsin kommit i beröring dermed. En dag då han i sällskap med fröken Hagberg kom att gå förbi den lilla bokhandelsfilialen i societetshusets källarvåning proponerade han att de skulle gå bort och se på hvad nytt som utkommit. Förestånderskan, som kände honom från gammalt, helsade honom med ett vänligt: »goddag herr Zimmermann!» och William började mönstra de på disken framlagda böckerna. Der låg bland annat hans egen gamla novellsamling vid sidan om Resebilder af Kate Zimmermann. »Har ni sålt många exemplar af min bok, sedan jag kom hit?» frågade han. »Tre exemplar», svarade förestånderskan småleende. »Till damer väl?» »Naturligtvis.» »Hör fröken säg mig till hvilka. Det kan ha sitt intresse att veta.» »Fröken har köpt ett», sade förestånderskan med en gest till fröken Hagberg. William smålog. »Så-å. Hvilken ära för författaren!» »Det hjelper alltid på afsättningen när herr Zimmermann kommer. I fjol sålde jag inte ett enda exemplar.» William köpte ett exemplar af moderns Resebilder och de gingo vidare hän emot badhusparken, »Jo, ni är mig en fin liten fröken», sade han då de kommit utan hörhåll.