Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Lag-Utskottet, i sitt Betänkande N.o 38 i fråga om antagande af ny förmånsrätts-ordning, föreslagit det stadgande, att inteckning i gäldenärs fasta egendom, utan afseende derå, om den vöre i stad eller å landet belägen, skulle beräknas från den dag, inteckningen vid Rätten söktes, och detta förslag blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet godkändt; så har, uti ett till samma Riks-Stånd ingifvet memorial, Riksdags-fullmägtigen Olof Persson från Gefleborgs län, med hvilken Riksdags-fullmägtigen Pauli Andersson från Jemtlands län sig förenat, i anledning af Bonde-Ståndets nyssberörde beslut anfört, att fördelen af omförmälda för realkreditens utveckling så vigtiga stadgande i viss mån förringades af den i 3 § af Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 intagna föreskrift, att om både inteckning och lagfart söktes vid samma Ting å landet, inteckningssökanden skulle vika för den, som äganderätten förvärfvat, der hans anspråk ej medförde förmånsrätt enligt 11 Kap. 2 § Jorda-Balken; att ehuru det visserligen ytterst sällan inträffade, att värdet af en vunnen inteckning på detta sätt eller genom en längre fram under tinget sökt lagfart tillintetgjordes, i jemförelse med de otaliga tillfällen, då värdet deraf nedsattes genom en sednare ä tinget sökt ny inteckning, och förenämnda stadgande i förmånsrätts-ordningen således 1 allt fall vore af största gagn, en närmare öfverensstämmelse emellan stadgandena om förmånsrätt för lagfart och inteckning likväl vore särdeles önskvärd; samt att motionären på grund deraf hemställde om den ändring i Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 och hvad i öfrigt kunde varda i ämnet stadgadt, att inteckningssökandens skyldighet att, der ej hans anspråk vore sådant, som ägde förmånsrätt efter 11 Kap. 2 § Jorda-Balken, vika för den, som äganderätten förvärfvat, måtte jemväl å landet inskränkas till det i åberopade Förordning för sådan skyldighet i stad bestämda fall, nemligen att både inteckning och lagfart sökas å samma rättegångsdag.
LagUtskottets: angående Stadgande, hvarigenom må förekommas, att personer, som uppnått myndighetsålder, men blifvit under förmyndare ställde, under detta omyndighetslillslånd åsamka sig gäld; angående ändring af 16 Cap. Giftei målsBalken om medgift och hemföljd; och i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition angående förvandling till Den 18 Mars e. m. 395 valten och bröd af böler, som ådömas för sådane stölder, hvilka ligga i tväböteernot annan tjufnad. 6:0 Läggande till Handlingarne af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets: med berättelse om verkställd granskning af NummerLotteriets Räkenskaper för år 1826; i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga skrifvelse, angående inkomsterne från Ö11 S:t Barthelemy; angående ersättning till framlidne BergsRådet Friherre Hermelins arfvingar; om förlängning i ArrendeContractet på Starby Kungsgård; och angående bevillning af KronoLotsar. BankoUtskottets: angående invexling och förvar af silfver och guld för Bankens räkning äfven vid LåneContoret i Götheborg. LagUtskottets: angående utsträckande af Testamentsfrihelen för städernes innevånare och PrestcSlåndet till likhet med den, som efter Landsrätt äger rum; och om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående förekommande af barnamord. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: - med förslag lill jemkning i RiksSlåndens 3y6 I)cn 18 Mars e. m. beslut angående ny PrestvalsFörordning; och angående inrättande af Arbetshus i Länen. ExpeditionsUtskottets: med förslag till underdånig skrifvelse, angående beviljadt anslag för Undervisningsverken i Riket. Lades till handlingarne. Justerades a:ne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns på eftermiddagen denne dag fattade beslut.
Vidare är yrkadt: att Comminister, under vissa uppgifna vilkor och omständigheter, borde tillerkännas rättighet till någon del af Kyrkoherdens löne-inkomster, på det salt, att, sedan bådas löner blifvit sammanräknade, Kyrkoherden skulle ega att af samfälda summan uppbära två tredjedelar och Comministern återstående tredjedelen, samt att, der Kyrkoherdens lön på detta sätt icke uppginge till det fastställda beloppet 1,200 R:dr B:co, comministraturen borde vid innehafvarens afgång indragas, samt lönen tillfalla Kyrkoherden, med åtföljande skyldighet att genom extraordinarie medhjelpare bestrida den afgångnes befattning; att Comiteer borde tillsättas inom hvarje socken, för att utröna, hvad comministeroch klockare-lönerne hittills utgjort, hvarefter, och sedan detta skett, liela beloppet borde fördelas lika på alla hemman efter förmedlade hemmantalet, samt, i öfverensstämmelse med denna fördelning, allt framgent utgå; att 1681 års Kongl, firordning, i hvad deri röier Capellanernes lönerättigheter af deras åhörare, vore både obestämd och obillig, hvilket ock ofta föranlédt tvister, dervid icke sällan olika, sinsemellan stridiga, tolkningssätt hos vederbörande domare och auctoriteter nogsamt ådagalagt riktigheten af motionärens förstberorde påstående, samt att ändring och rättelse härutinnan alltså vore af behofvet påkallade; i sammanhang hvarmed, såsom jemkning och förmedling emellan de olika åsigter, som vid författningens tillämpning uppenbarat sig; och då det syntes billigt, att, enär i hemman skall erlägga 4 kappar och 1 dito 8 kappar, ett helt hemman också bör betala 16 kappar, helst som egande åboer eller dithörande dagsverkstorpare måste antagas vara till personalen betydligt flere å helt än å halft hemman, blifvit föreslaget: att cappellanslönen öfverallt, hvarest icke finnas serskilda contract och stadgade öfverenskommelse!-, måtte bestämmas till 4 kappar af hvarje skallbud |:dels eller mindre hemmandel, samt att för alla hemman af i jordebok upptagen högre storlek än J-dels till och med ett helt mantal, bestämmelsen måtte ske efter 16 kappar för helt, så att hvar och en härvid får afgiften i förhållande till storleken af det hemman eller den hemmansdel, som han besitter.
Hurnsomhelst man för öfrigt må benämna saken, så är den lilla nätta accessoiren af några luindra tusen r:dr om året väl värd någon ökning af besvär; ty jag förutsätter alltid att en allvarlig granskning, verkställd af offentligen dertill utsedde Statens ombud, lärer i delta hänseende, så väl som det torde få antagas vara händelsen i andra fall, bereda ett desto förtjenstfullare och gagneligare användande af summan, hvilket åter för del allmänna måste vara serdeles hugnande att erfara, än mer, alt dertill i sin män dymedelst medverka. Likaledes ville jag fä bemärka, alt, om också ordet ”missbruk” bar influtit i ingressen af Frih. Stjernstedts motion, så ser man dock af den ställning, detta ord deri fått, att det icke åsyftar annat, än att tolagen blifvit dragen lill åtskilliga, för dess ursprungliga bestämmelse alldeles främmande föremål. Då detta ord icke åsyftar något annat, än hvad sora med tydliga ord är i samma ingress tillkännagifvet, tror jag icke det bör anses vara af den vigt, alt vid redaktionen af beslutet, Exped.Utsk. bör finna sig förpligtadt att just begagna sig af berörde ord, blott det nämner hvad dermed är åsyftadt. Lämpliga uttryck, när de i sak kunna väljas så, att de tolka meningen, men icke förefalla sårande, skola R. St. säkert föredraga framför sädane, som kunna tillmätas sistnämnde egenskap. Följaktligen lärer denna punkt nog kunna jemkas, om än motionen på det hela med bifall omfattas. Då i alla fall lnifvudsaken är af mycken vigt, och de svårigheter, som mot densamma blifvit framställda, synes mig vara af ganska ringa betydenhet, nödgas jag vidhålla min förut gjorda anhållan om bifall till det beslut, jag önskat mätte blifva R. o Ad:s. H. Ex. Hr. Frih. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s utlåt, framställda propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Efter härvid af Frih.
Att den tid, inom hvilken det må vara Pant-egaren öppet, att efter förfallo-dagen utlösa sin pant, el - Banco-Ulskottets Betänkande IV.-o 4g. 23 ler omsätta lånet, må, för lifgifvande lån, ifrån viss dag, inskränkas till 3 månader. Vid sista Riksdag bestämdes 6 månaders respit-tid, egentligen med afseende derå, att det pantsatta sedan skulle, utan ersättning, hemfalla till Banken. Under förutsatt förändring derutinnan, anser Utskottet en respit-tid af 3 månader tillräckligt lång, helst alltför vidt utsträckta förmoner, af denna art, kunde i sin mon verka en liknöjdhet och tröghet för ingångna förbindelsers ofelbara fullgörande vid bestämd tid, som hos mången Låntagare redan förefinnes, och snarare behöfver motarbetas än befordras. e) Att räntan för de lån på Guldoch Silfver-panter, som från någon viss dag utgifvas, må blifva beräknad lill Fem (5) procent årligen, i stället för 3 procent, som den hittills varit. Utskottet åberopar hvad om Bankens räntor i allmänhet blifvit yttradt, och får endast tillägga, att då denna i smått utsträckta mödosamma lån-befattning ådrager Banken ansenlig kostnad, och den ersättning, lA Banco-Utskottets Betänkande N.o 49- som derföre hittills erhållits genom tillfäl* liga vinsten på de hemfallande panterne, hädanefter skulle upphöra, kan det ej anses mer än billigt, om Banken deremot af sin Gäldenär fordrar en något högre ränta. Dea ifrågavarande ränte-differencen blifver, på dessa små lån, ej ens för den medellöse, serde-» Jes Betungande; och då, enligt hvad Bani kens Extracter visa, lån af detta slag också Begagnas af förmögna personer, hvilka dervid tillika afse pjecernes säkra förvarande Bos Banken; har det synts Utskottet desto mindre lämpligt att, genom bibehållande af den ytterst låga räntan, likasom inleda til] sådana speculationer. j"y Att till pant antages, såsom hittills.
Eller hvad säger du, Gustaf?» »Man ska alldrig ta fruntimmer med sig», svarade Gustaf. Den kom så löjligt fram den där gamla trosartikeln, att både Villy och jag började gapskratta. »Lefve farbror»! sa Villy. »Han har kvinnofrågan på sina fem fingrar. Men nu ska vi inte gruffa längre. En treflig dag ska ha ett trefligt slut, eller hur, tant Lovisa! Jag blef så sju hundra fördömdt arg, därför att tant Lova hade så förbannadt rätt. Nog kan Villygossen få en puss på kind så här i skumrasket – hva? Jag känner mig inte vara förlåten förr, men det där jag sa om Varieten, det håller jag urstyft på.» Visst fick han en puss! Inte en utan två, en på hvardera kinden, därpå tog han tant Lova under armen, och så larfvade vi utför backen i den bästa sämja, följda af Gustaf, som tydligen gick och grundade på den märkvärdiga sanningen, »att man alldrig bör ta fruntimmer med sig». Ja, ett roligt slut fick dagen. Vi åt kväll på Grill, och Men det är för långt att tala om. Klockan var nära 1, innan Gustaf och jag var i vårt rum igen, mycket glada efter de sista »aveckerna». »Tack Ruffen lilla», sa jag hjärtligt och tog honom i famn. »Hm, hm», sa Gustaf. »Roligt om du har haft roligt.» »Det har jag. Riktigt gräsligt, förfärligt, ohyggligt roligt!» Så började vi klä af oss. »Tra la la, tra la la, tra la la la!» sjöng Gustaf. (Nu var det hans tur att vara i tagen!) »Gumman du » »Jaha.» »Det var ändå märkvärdigt du » »Hvilket?» »Tra la la tra la la la la! Ingenting!» »Minns du kungstigern?» sa jag. »Kungstigern! Bä!» Gustafs ton lät riktigt föraktlig. »Och hon där, som svängde sig ut och in! Ha ha ha – och pajatsona sedan! Jag undrar, hur högt han sparkade?» (Det var Gustaf som talade.) »Gjorde han inte så här?»
Granskas de skäl, som mot förslagets antagande blifvit anförda, befinnes det förnämsta och egentligen talande hafva varit att, genom ifrågavarande lånerörelses upphörande i Riks-banken, den mindre jordegaren skulle utestängas från möjligheten att vid någon allmän låneinrättning inom riket kunna å sin egendom undfå amorterings-lån, enär minimum för dylika lån i allmänhet vore vida högre i Hypotheks-föreningarne, än i Riks-banken. Att detta skäl egt sin giltighet torde icke kunna hestridas, och sålunda är det lätt förklarligt att, Sammans. Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande M 24. 51 ehuru fastighets-belåningens afskiljande från Riks-banken ur mera än en synpunkt kunnat vara önskvärd!, dt-, upprepade framställningarne om öfverlålande tili Hypotheks-föreningarne af den fond, som är anvisad till utlåning mot pant af landtfastigbeter, lemnats å sido under afvaktan på en nedsättning i minimum af egendomsvärde, som berättigade till inträde i nämnde föreningar. En sådan nedsättning i minimivärdet å jordegendom för vinnande af delaktighet i Hypotheks-föreningarne kommer för framtiden ali ega rum, derest Rikets Ständer godkänna Utskottets här ofvan afgifna förslag, att berörde värde mätte bestämmas lill 600 R:dr efter taxering och till 1,000 R:dr efter särskild uppskattning, med bibehållande af nuvarande grund för delegareoch belånings-rälten, eller två tredjedelar af taxeringsoch hälften af uppskattnings-värdet. Härigenom skulle nemligen Hypotheks-föreningarne komma att utgifva lån till så låga belopp, som 400 R:dr i förra och 500 R:dr i sednare fallet. Det minsta lånebelopp mot pant af fastighet, som af Riks-banken meddelas, utgör 300 R:dr.
Hvar och en skulle 348 Den 3o April f. m. genast fordra en sadan persons uteslutande, utan att dertill fordrades något Utsk. En sådan skyndsam handläggning tror jag likasom Gr. Horn vore lämpligast; men den är icke öfverenstämmande med våra former, och det gör, att jag, ehuru ogerna, af 2ine ting, nemi. att antingen egna saken ingen uppmärksamhet eller att egna den en förtjent uppmärksamhet, måste välja den enda utväg, som kan leda till behöfligt resultat, nemi. ett Utsk:s tillsättande. Deremot har man med rätta anmärkt, att detta ämne fordrar en skyndsam handläggning, att det är utarbetadt och alt det således ej tyckes behöfva den vidlyftigare behandling, som utgör grund för de i vår grundlag stadgade Utsk:s tillsättande; men hvad man dessutom anmärkt emot sakens upptagande af Utsk., att Utsk. ej skulle blifva i tillfälle att fullkomligt pröfva saken och att den tilltalade personen ej fått förklara sig, är något, hvari jag ej kan instämma, ty då han genom sitt i dag upplasta anförande tillkännagifvit, huru han anser saken, och det på ett sätt, som inneburit allt, hvad han ansett påfordra uppmärksamhet, så anser jag Utsk. ej vara förhindradt att upptaga målet till pröfning. Ingen af It. o. Ad:s ledamöter har i dag uppträdt och ingen lärer uppträda för att försvara det uttryck, som Hr Crusenstolpe fällt, och blott den omständigheten, att alla talare i detta fall varit af samma mening, synes påfordra, att saken icke helt och hållet må nedläggas. Detta är äfven en nödvändig följd deraf, att våra prot. blifvit nedsuddlade af det uttryck, Hr Crusenstolpe begagnat, enär han icke återkallat detsamma och det icke är möjligt att taga ut detta uttryck, då han ej är närvar. Huset kan ej utplåna detta uttryck, och huset måste derföre yttra sin tanke derom. Dertill finnes ingen annan utväg, än att tillsätta ett Utsk., hvilket jag således täger mig friheten tillstyrka, II.
Öfver mina tankar har hon aldrig sökt tillvälla sig något herradöme och hon har i sitt förhållande till mig alltid varit finkänsligheten och kärleken sjelf. Hennes tro var en sträng deism, som svarade fullkomligt till hennes sinnesriktning, hvars hufvuddrag var ett klart förstånd. Hon hade läst Rousseaus Emile, hon ammade sjelf sina barn, och uppfostringsväsendet var hennes käpphäst. Sjelf hade hon fått en lärd uppfostran; hon hade varit studiekamrat åt en bror, som blef en utmärkt läkare, men som dog vid unga år. Hennes far lät henne föreläsa för sig latinska disputationer och andra lärda skrifter; ofta satte den helt unga flickan sin gamle far i förvåning genom de frågor, hon gjorde. Hennes förstånd och känsla voro sjelfva helsan; det var icke af henne, jag ärfde min benägenhet för det fantastiska och för romantiken. Hon hade, som jag redan nämt, en skräck för poesi; hon tog ifrån mig alla romaner, som hon såg i mina händer, tillät mig aldrig att besöka teatern, öfvervakade mitt umgänge, grälade på pigorna, då de i min närvaro berättade spökhistorier — kort sagdt: hon gjorde allt hvad i hennes förmåga stod för att hålla mig fjerran från vidskepelse och poesi. Hon var sparsam, men endast när det gälde hennes egen person; när det gälde andra kunde hon till och med vara slösaktig; hon älskade icke penningen, men hon förstod dess värde, derför gaf hon med varm hand och satte mig ofta i förvåning genom sin välgörenhet och sin frikostighet. Hvilka uppoffringar underkastade hon sig icke för sin sons skull! I bistra tider nöjde hon sig icke med att uppgöra programmet för hans studier, utan skaffade honom också medel till deras bedrifvande. Då jag låg vid universitetet, voro min fars affärer i ett sorgligt tillstånd, och min mor sålde sina smycken, halsband och öronhängen af stort värde, för att kunna tillförsäkra mig existensmedlen under de fyra första åren af min studenttid. Jag var för öfrigt icke den ende inom vår familj, som ätit ädelstenar och slukat perlor vid universitetet. Min mor berättade mig en gång, att hennes far i verlden pröfvat på samma konststycken.
I den öfra lådan lågo några affallna bitar af de möbler med gammalmodigt filigramsarbete som funnos i mitt sofrum, några gamla pappersstycken som luktade förfärligt mögel, en vante hvilken jag mönstrade, hållande den med en eldtång som var två alnar lång och minst vägande ett pund; ytterligare fanns der de svarta skinnpermarne efter en längesedan multnad psalmbok eller katekes och spår af rottor öfver allt, ty lådan stod halföppen. I den andra lådan, hvilken jag och Anna med yttersta besvär fingo ut ett litet stycke, der fanns, gissa hvad! Jo, alldeles ingenting, men icke dessmindre bad jag Anna göra som jag, anstränga sina sista krafter att rycka ut hela lådan, så att vi på detta sätt åtminstone måtte kunna få kunskap om hvad som fanns, eller om något fanns i denna understa, lästa, mig grufligen frestande låda. Sedan vi ryckt och ryckt, dragit lådan sned och åter rätt, väl sina tjuge gånger, lyckades det ändtligen att genom ett samfäldt tag, när jag ropade ett-tu-tre! draga ut den, och det med en sådan fart, att den så när, med sin förfärliga fuktiga tyngd, krossat våra arma fötter. Men mina vackra tofflor, de blefvo alldeles öfverhöljda med stoft, mögel och dam, och Anna ropade bekymrad: »Ack, mina rena strumpor!» Detta förtog för ett ögonblick förtjusningen af att se att vårt heroiska företag lyckas, men snart återkom aptiten på »understa lådan» med all sin kraft, och jag räckte in handen, icke utan en viss motvilja, som jag dock anade vara större hos Anna, öfver det ganska breda mellanbrädet, ned i detta mörka gömställe, dit kanske hvarken menniskohänder eller menniskoblickar trängt på en »liten tid», en femtio år, »tout au plus», som min tant skulle utlåtit sig. En tanka på rottbo och ormbo, ödlor och dylikt, föll mig i hast in, och jag drog med så stor skyndsamhet ut armen, att Anna hade så när släppt ljuset och sprungit sin väg, om jag icke med andra handen hållit henne qvar. »Jesus Christus! hvad kände hennes nåd?» uropade hon, och något småflat måste jag svara:
Nuvarande uppställningen af 65 §, om anmälan af mindre tjensteförsummelser hos den auktoritet, hvilken upptagandet af frågan, med afseende å den felaktiges grad eller tjenstebefattning, tillkommer, erfordrar förändring i följd deraf att, efter Understyrelsens upphörande, alla dylika frågor böra Fullmägtige underställas; hvadan Utskottetet hemställer att åt §:n må gifvas denna lydelse: 50:o. Om någon tjensteman antingen vid mindre förseelser i tjensten, ej låter sig rätta af vederbörande förmäns tillsägelse och varningar eller ock beträdes med verklig vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, vare förmannen skyldig att förhållandet anmäla hos Fullmägtige, som bestämma huruvida sådan anmälan bör till åtal föranleda. De straffbestämmelser, som, enligt 66 § nu få tillämpas för tjenstefel eller ovärdigt uppförande, äro: första gången föreställning inför protokollet jemte åtvarning att för framtiden sitt uppförande rätta; andra gången suspension under längre eller kortare tid, och tredje gången skiljande från tjensten. Lämpligheten af att såsom första straffgrad ovilkorligen böra använda varning kan i flera afseenden ifrågasättas, synnerligen när denna skall tilldelas en tjensteman, hvilken i anseende till ålder eller eljest står färdig att från Bankens tjenst afgå; och Utskottet anser derföre böra åt Fullmägtige lemnäs öppet att, efter för handen va rande omständigheter, kunna tillämpa antingen denna bestraffning eller suspension, samt hemställer derföre att åt denna § må gifvas följande redaktion; 31:o. Den som, efter anstäldt åtal, förklaras skyldig lill försummelse eller fel i tjensten eller ock med ett ovärdigt uppförande i allmänna lefvernet var der beträdd, erhålle antingen inför protokollet en allvarsam föreställning eller ock afhålles lian pä längre eller kortare tid, med förlust af större eller mindre del af lönen, från tjenstgöring i Verket. Varder han sedermera till ny förseelse förvunnen, afhålles lian på längre eller kortare tid, med förlust af större eller mindre del af lönen, från Éahko-Uts/ioltels Memorial A7:o 44.
8rm en af de viktigaste utgärderna framhölls den i mars mknad i~: IPamk lc~indesm~fni~d i fiisening med Valgretsforeningen till i.ege~ .. ing och riksdag hainlihiiade adressen om kommunal rösträtt för skattbetelaiide kvinrios i Köpenhamil. - Bland dislziissionsämnen pk aötet i n i niiinnr,s: ooi de eiiskilda kretsafdelningarnas befogenhet ett pi sitt program iiypstiillii frågan om politisk rösträtt för kvinnor. En fraga som efter en 1iingi.e diskussion och med åtskilliga reservationer bifölls. Vidare beliaudlades frågan om införande af systematisk mdervisning i handasbett: vid folkhögskolorna sa väl som vid alla landets folkskolor. Vid val af centralstyrelse iitsbgs fröken Kirstine Fredcrikscn till ordförande, d % den förut varande ~-fssngt sig iiterval. Sasta nlimanna möte skall hallas i Köpenhainn. FinIand. Kvinnan och kvinnoartekf i Finland tir nttmiiet pk dtiii af kvinnosaksförbundet Unionen med arMniiig af (Itiicrtgoutstiilliii~ !- gen hög och och utarbetade rapporten öfver den finska krinna: is stiililIiiirig. D: it i grad förtjänstfulla arbetet, soni ut~iirkes sig för en sirdeles klar åsk %dlig uppst&amp;llning, ar utgifvet c a r e sprik: eligelska, svenska finska. GERSTROM, Sybehörs&amp; Modeaffar, Bängar, Sängklader, Mattor, Möbeltyger, Gardinep, - Borddukar, Bvita Varor, Trikihvaror, Flanell, Morgonrockstyger, Underkjolar och Kjoltyger. P1.o fver och prb7c %&amp;ra9 %tsr fktdi !~. K. Fredrika-Bremer-Förbundets hemstudier. Lednii~g för lieinstiidier inom olika iiinneii lainnas af FredrikaBrenier-Förbiinclet.
Med anledning af Utskottets förslag, pag. 28, Lit. c, att, sä snart Banco-Länet med ränta hunnit uppgå till lika belopp med Obligationen och dess upplupna ränta, Bankens skuld mot dess fordran qvitta y, samt Obligationer i följd deraf, af skrifves och dödas, är anmärkt, att, genom medgifvande af ett slikt liqvidations-sätt, skulle vara på förhand afgjordt, att Bankens alla Obligationer, äfven de som för emottaget Silfver blifvit utgifna, icke komme att annorlunda än i Sedlar efter numerairen, så till Capital som ränta, infrias och godtgöras, hvilket likväl ännu ej blifvit af Rikets Ständer beslutadt, och alltså fordrade serskildt öfvervägande, i sammanhang med frågan om en mynt-bestämning; ocb har utomdess blifvit yrkadt, att någon prsescriptions-tid borde bestämmas, så att den, som det åstundade, kunde, mot kostnadernas godtgörande, få bibehålla sin Obligation. Hvad den förra anmärkningen beträffar , så , enär densamma icke egentligen afser Bankens lån-rörelse, utan liqvidations - Banco-Vtskottets Utlåtande N:o 82. 27 grunden för dess utgifna serskilda förbindelser, har Banco-Ulskottet ej funnit rätta stallet vara att här ingå i något yttrande öfver en sådan fråga, hvars upplösning helt och hållet beror af de beslut, som Rikets Ständer i den delen komma att vidtaga.