Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men bär hade kanhända Grundlagsstiftaren bort stadna, och åt den alltid närvarande andra delen af Lagstiftande Magten, Konungen, bibehålla samma rättigheter mot Högsta Domstolen, som den otvifvelaktigt äger mot Sländerne. Om Rikets Ständer hos Kongl. Den 16 November f. m. i underdånighet föreslå en Lagförklaring, äger Kongl. Maj:t magt att densamma afslå. I Högsta Domstolen deremot har Konungen blott a:ne röster; Han kan der öfverröstas; och Högsta Domstolen får derigenom en magt, som våra Grundlagar icke ens velat åt Ständerne medgifva, den nemligen att emot Konungens vilja och öfvertygelse kunna påtvinga honom, först en transitorisk Lagförklaring, och sedan, om Ständerne densamma icke ogilla, ett verkligt permanent Lagbud. Detta har varit orsaken, hvarföre Kongl. Maj:t föreslagit, att slutet af 21 §. må erhålla följande förändrade lydelse: I alla frågor om förklaring öfver Lagen emellan Riksdagarne skola Högsta Domstolens beslut hos Konungen i StatsRädet anmälas. Gillar Konungen den gifna Lag förklaringen , utfärdas den med Dess underskrift; ogillar Konungen densamma, förfalle den till all kraft och verkan. Det andra föremålet för den Nådiga Propositionen var, att vinna ett förtydligande af RegeringsFormens föreskrifter i så måtto, att Lagförklarings-rättigheten endast emellan Riksdagarne tillkommer Högsta Domstolen. Sednare perioden af 88 §. RegeringsFormen innehåller redan detta stadgande; men för att bringa 19 och 21 §§., och 1 perioden af 88 §. i fullkomlig och tydligen Den 16 November i. m. ulli vela likstämmighet härmed , har Kongl. Maj:t mi föreslagit, att i de båda förstnämnda införa orden: emellan Riksdagarnes och i den sednare orden: under Riksdag. För det tredje åsyftar den Kongl. Propositionen en utsträckning af Lagförklaringsrälten äfven lill de händelser, då Högsta Domstolen, utan anledning af förfrågan, sjelf skulle finna allmän Lagförklaring nödig.
Äfven om upphofsmånnen till detta system gjort sig förtjenta af det erkännande, att de vid dess ordnande och införande ingalunda uteslutande varit ledda af sjelfviska bevekelsegrunder eller partiintressen, utan ock haft för ögonen landets väl, hvilket de, enligt den tidens uppfattningssätt och i känslan af det djupa behofvet för densamma att umbära och försaka, trodde sig befordra genom att, så vidt sig göra lät, för befolkningen afskära möjligheten att förbruka annat, än hvad som inom eget land blifvit produceradt, kan man dock vid bedömandet af sjelfva systemet, såsom redan af det ofvan anförda följer, svårligen förneka, att det i väsentlig mån motverkat, hvad det ur denna patriotismens synpunkt var afsedt att främja; på samma gång de hårda straffbestämmelserna för öfverträdandet af dess föreskrifter visa, hvad man ansåg behöfligt för att göra sig åtlydd i afseende på de inskränkningar, som derigenom gjordes i utbytets så naturenliga frihet. Genom en sistnämnda år utfärdad förordning förbjöds på en gång införsel af varor till ett antal, icke understigande 470 särskilda slag, hvarjemnte samma år stadgades, att den, som hemligen införde eller införskaffade sådana varor, som voro till införsel alldeles förbjudna, skulle första gången, han dermed beträddes, stånda dubbel tjufsrätt, samt andra gången vara förfallen till fördubblade böter och sändas till kronans slott eller smedja, att der arbeta till sin död. Emellertid ansågos dessa förbud ej länge tillfyllestgörande. Redan 1756 ökades deras antal med omkring 220 nya sådana, hvarjemnte de till införsel tillåtna varorna belädes med en ny afgift af från 3 ända till 30 procent af värdet. En reaktion inträdde visserligen kort derefter, i följd hvaraf man till införande mot tull åter frigaf något öfver 60 varuartiklar. Men snart qväfdes dessa försök till motstånd, och 1771 utfärdades en tulltaxa, deri förbudsbestämmelserna uppgingo till icke mindre än 870, samt sålunda, såsom man anmärkt, utgjorde regeln, under det införselstillåtelserna voro att betrakta blott såsom undantag.
Då afhuggna stångjerns-ändar, utan särskild föreskrift, fortfarande måste såsom smidt eller valsadt jernskrot betraktas, samt bestämmelse om sättet, hvarpå godset skall inpackas och märkas, icke torde böra i tull-taxan inflyta, har Utskottet, vid betraktande tillika, alt skiljaktiga tull-satser å gjutet samt smidt eller valsadt jernskrot svårligen skulle kunna vid förtullningen handhafvas och icke heller äro af verkligt behof påkallade, funnit sig böra tillstyrka, alt, med oförändradt bibehållande af rubriken »Jernskrot, gjutet, smidt eller valsadt,» ullorsels-tullen derå må, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts för en del deraf gjorda förslag, nedsättas till 24 sk. pr skeppund. Då den i förhållande till värdet särdeles voluminösa artikeln Trädkol endast undantagsvis kan blifva föremål lör export, men vid sådana fall skäl icke är för handen, att genom export-tull beskatta producenten, föreslår Utskottet, att export-tullen å Trädkol, 40 sk. pr läst, må upphäfvas. Utskottet, som bär förut tillstyrkt nedsättning af införsels-tullen å rå Koppar från 5 till 1 R:dr pr skeppund, och här nedan för Kopparskrot, i enlighet med Kongl. Maj:ts Bevillnings-Ulskottets Belänkande, N:o 3. 73 Maj.ts förslag, funnit en ännu betydligare nedsättning af utförsels-tullen böra ega runi. hemställer ock, alt den nu till 18 R:dr 36 sk. pr skeppund stadgade, mot förbud svarande, utförsels-tull å »rå koppar» må nedsättas till 10 R:dr pr skeppund. På sätt Kongl. Maj:t föreslagit, tillstyrker Utskottet, Roppar alt utförsels-tullen å »Kopparskrot eller gammal och brukad köp!"l!rotpar samt koppar-aska» må nedsättas från 16 R:dr 32 sk. till 1 R:dr 32 sk. pr skeppund.
Jag har blott tillagt, att oni en Nationalrepresentation möjligen kunde åsidosätta anslag lill oundgängliga kostnader för försvarsverkets behof af partiintresse och doldt uppsåt att tillvägabringa en förändring af Styrelsens rådgifvareomgifning, så skulleden omutliga historien icke tveka att stämpla detta såsom förräderi, och denna mening vidblifver jag inför hvilken församling som helst. Härtill vill jag äfven lägga, att uti intet annat land, mig veterligl, nationens representanter pläga såsom cabinettsfrågor behandla anslag lill sina rikens försvar; dessa kunna ej blifva frågor på lif och död för ministeren, men de kunna blifva det för samhället, om någon catastrof under tiden oförberedt skulle inträffa. Hvad Gr. Anckarsvärd trott sig finna i mitt yttrande, har icke af honom varit ett misstag. Jag har verkligen delat hans åsigt, ali en minskning af den nuvar. gevärsförbrukningen borde vara att för framtiden motse. Jag har yttrat delta mera af ärlig öfvertygelse än till fördel för den mening örn behofvet af ökadt gevärsanslag, som jag yrkar, och anser, att en mindre förslitning för framtiden bör kunna äga rum, men endast un - ioS Den 18 Mar s der tvänne förbehåll: det ena all Rikets förråder ina sältas i tillfälle, att, i stället för de brukliga Engelska gevären, utlemna nya Svenska gevär, och det andra, att de af Krigseotlrm nu upprättade contraeter inom armeen må hinna löpa till ända. Så vida har jag delat Hr Grefvens mening, och jag gör det ännu. Gr. Frölichs yttrade rent materialistiska åsigt, att det vore mindre skäl att använda arbetare till gevärsfabrikation, än till annat mera produetivt arbete, anhåller jag endast få möta med den anmärka., att sjelfständighet och ära också äro produeter, ehuru luftiga, alldenstund de äro ide'ella och höra till högre regioner än materiens. Gr. Horn: Jag uppträder visserligen icke för alt försvara krigsadministrationen. Jag har tillförene på detta ruin yttrat min öfvertygelse, allden aldrig kunnat vara förträfflig eller ens god i Sverige, så splittrad inom särskilda auetoriteter, som den hittills varit.
Man måste medgifva att det är en mindre tillfredsställande företeelse, alt se, det vår postadminislralion, af brist på medel troligtvis, icke har kunnat förskaffa landet ett större antal postexpeditioner, isynnerhet då man tager i betraktande, att dessa 140 postbyråer äro spridda på en yta, upg:de nära till 4000 Qvad:mil. Jag vilt här icke anställa någon jemförelse med andra länder, utan jag vill blott uplysningsvis nämna, alt år 1848, funnos i 5 H. 17 258 Den 5 April. Norra Amerikas Förenta Stater, enl. Statistikern Fleischmanns sednaste arbete öfver detta land, omkring 17,000 postbyråer, der bref emottogos och expedierades. Jag tror alt bristen på bref-emottagningsslällen är mera försvårande för allmogen och verkar mera menligt på korrespondensen än sjelfva det nuvarande portots höjd. Ty då jag anställer en jemförelse emellan det nuvarande Svenska medelporlot och medelporlot i andra länder, naturligtvis innan dessa länder infört de sednare årens stora postreformer, så utfaller verkligen fördelen för det Svenska postportot. I England t. ex. var medelportot år 1839, innan pennyposten infördes, 8| pence eller cirka 22 sk. b:co i Frankrike år 1847 innan reformen, cirka 11 sk. b:co eller ^ franc; i Preussen före den sednaste postreformen, omkring 7 sk. b:co. I Sverige är medelportot enl. Hr Muréns motion 5f. Dessa jemförelser vilja dock alldeles icke säga, att jag icke litligt önskar framgång åt ett medelporlo af 4 sk. b:co. Att någon bristfällighet, någon ofullkomlighet i sjelfva vår posladministration måste förefinnas, antingen i bristen på postbyråer, i ett för högt postporto, eller någon annan anordning, som jag icke känner, torde man lättast genom en jemförelse af antalet på de bref, som årligen gå genom det Svenska postverket, med det, som andra länders postverk expediera kunna visa. Jag ber alt få förklara, det jag icke uttrycker något klander, utan endast framlägger fada.
Jag är ingalunda bland dem som tro, att forsslingen skall derigenom förminskas, och jag har aldrig sagt det, utan tvertom tror jag att den skulle betydligt förökas; men den skall tillika förändras så till vida, att allmogen, då, i st. f. att nu göra 10, 12 å 20 mil långa resor och ligga hvarenda natt pä krog, skulle komma att göra så mycket kortare, men ock tätare resor ned till jernvägen, hvilket naturligen skulle i hög grad befrämja allmogens trefnad inom hus. Likaledes skulle det blifva möjligt för handaslöjden, ali lättare utveckla sig och täfla med maschinerierna (om en sådan täflan för våra handaslöjder nödvändigt skall äga rum), derigenom att de kunnna hastigare och således äfven för hällre pris, afsätta sina varor. Jag vill blott derpå anföra ett exempel. Vi känna alla, alt allmogen i Vestra Wåhla i Upland producerar en mängd stolar. Nästan alla våra rörelser här i Stockholm äro komna derifrån. För det närvarande måste de köras bit på hjuldon. Bonden kan ej lägga mera än 3 dussin stolar pä lasset, och om det är utmärkt vackert väder och godt väglag kan han möjligen göra hitresan på 3 å 4 dagar; men då komma stolarne hit sönderskafde och försämrade, och bonden har nödgats gå hela vägen bredvid lasset, och förstöra kanske både sig hästar, samt har under vägen atil upp en stor del af förtjenslen. Ginge nu deremot en jernväg genom Upsala län, förde bonden sina stolar lörhända blott en mil och hade sålunda på ett värde af 40 å 60 r:dr, sorn de 3 dussina stolar kunna kosta, sparat in 10 r:dr i transportkostnaden. Jag tror att sådant skulle i icke ringa mån bidraga lill den producerande allmogens förkofran. Hvad slutligen beträffar den anmärkn.-n att jernvägarne väl kunna befordra produktionens förökande, men ej förökad afsättning; då frågar jag hvar och en, sora något känner till grunderne för all handel, om ej hastigheten i transporten skall förminska transportkostnaden, och följaktligen äfven varupriset?
Hertig Frans Josias af Sachsen-Koburg, af Hessen-Kassel, f. 1688, f 1765. f. 1697, f 1764; prinsessan A n n a Sofia af Schwartzburg-Rudolstadt, f. 1700, f 1780. Irland, kurfurste af Hannover, f. 1683, f 1760, o c h 97 &amp; 98. Jean Bernadotte, borgare o. husägare markgrefvinnan Karoline af Brandenburg-Ansbach, i Pau, f. 1683, f före 1759; Marie Sartou Pucheuf. 1683, f 1737. Laplace, från Pau, f. 1686, f 1773. Borggrefve Georg Friedrich af Kireh99 &amp; 100. Jean Saint-Jean, » rentier » i Boéil berg o c h Sayn, o c h grefvinnan Sofie Amalie af (Béarn), f. 1692, f 1762; Marie Dabadie (från Sireix Nassau Ottweiler. i Béarn), f. 1702, f 1752. HOFLEVERANTÖR: FL. FL. T. A. T. : lö \:: samt hos alla finare Parjymhandlande i riket. Joseph-Ignace Somis, fortifikationsbefälhafvare i Marseille o. riddare af Sankt Ludvigsorden, f 1750; Catherine-Rose Soucheiron. Francois, markis d e la Ferté-Beauharnais, fransk generalguvernör i Vestindien, eskaderchef i franska flottan, f. 1714, f 1799, MarieAnne-Henriette Pyvart d e Chastullé, f. 1739, t 1767.
Beträffande den slutliga handläggning, som Riksens Ständers meranämnde skrifvelse erhållit, tror Utskottet sig böra gifva Riksens Ständer tillkänna, att det under StatsRåds-protocollens granskning ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, det Riksens Ständers underdåniga anhållan om återgång till Hernösands Stift af de derifrån till Upsala Stift utgående Domkyrkotunnor icke blifvit af Kongl. Maj:t bifallen; men att Utskottet, vid företagen pröfning af denna fråga den 1 Maj innevarande år, funnit densamma icke vara af beskaffenhet att böra upptagas bland de exempel på underlåtenhet att å Riksens Ständers önskningar fästa afseende, hvilka Utskottet ansett sig pligtigt alt, enligt 107 §. Regerings-Formen, hos Riksens Ständer anmäla. Stockholm den 27 Juli 1840. Anb. till Exp. Utsi:, d. 3 Augusti, kl. 1 e. m. Memorial, med Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Lagtima Iliksdagars återkomst hvart 3:dje år, samt om föremålen för Urtima Riksdagar. Uti Nådig Proposition af den 3 i nästlidne Juli månad, har Kongl. Maj:t, som, på anförde skäl, ansett dels Lagtima Riksdagar böra hvart tredje år periodiskt återkomma, oberoende deraf, om, af tillfälliga anledningar, Urtima Riksdag under mellantiden inträtfar eller icke, dels ock Riksens Ständers constitutionella functioner vid Urtima Riksdagar kunna, i sådant fall, inskränkas till de ärender, som föranleda Riksdagen och af Konungen framläggas, med bibehållande likväl af Riksens Ständers rätt att äfven da väcka frågor, som röra Ståndens enskilda angelägenheter och Constitutions-Utskottets Memorial> N;0 27. 3 deröfver besluta, till Riksens Ständer, för Grundlagsenlig1 behandling, öfverlemnat följande förslag till ändringar och tillägg uti Regerings-Fonnen och Riksdags-Ordningen, nemligen: Regerings-Formen. §:n 49.
Beträffande ater den i Memorialet ytterligare gjorde hemställan, at Systrar kunde efter Landsrätt arfwa lika med Bröder, och det sednare af Herr Lap'it3men karon 8tgel von wolstein ingifne anförande mot Utskottets Betänkande i detta ämne, anser Utskottet sig til swar dera endast behöf wa - Den 2 Mars. 117 wa leda upmärksamheten pa de omständigheter/som föranledt Uffortel til sin hemställan härutinnan/ och widare omförmälas i förra Betänkandet, hwilket efter hwad redan til Utffottets kunffap kommit, blifwit af Wälloflige Borgare-Stander och Hederwärda Bonde-Stander owiikorligen bifallit. Stockholm den 17 Februarii 1810. Pa Högloft. RidderssaPa Högwördige Prestepers och Adelns Ledamö Ständers Ledamöters ters wägnar wägnar Larl 6. Lt^srnsteät. bl. Pä Högrärade BorgarePä Hederwärda BvndeStandets Ledamöters Ständers Ledamöters - wägnar wägnar k. Oeevesmiibl. blric Olossson. l^olmbsi-Zsson. Riksens Högloft. Ständers Lag-Utffotts Betänkande i anledning af Kongl. Mahrs lil Rikets Ständer framställde Nådiga kroposirion, angående stadgande af någon Lag i afseende pa tiden, inom hwilken häcklade personer bora ställas för Rätta. "Sedan Kongl. Maj-.t ansett betänkligt til alla delar bifalla hwad Riksens Ständer uti underdånig Skrifwelse af den 24 sistl.
Utskottet böra fästa uppmärksamheten, särskildt Ridderskapet och Adelns, å innehållet af 29 punkten i Ridderskapet och Adelns privilegier af den 16 Oktober 1723, hvari stadgas, bland annat, “att ingen son, som icke fyllt sina ett och tjugu år, eller står under sina föräldrars vård, såsom ock icke heller någon dotier af adligt stånd skall efter denna dag drista sig till att inlåta sig i något äktenskapsförbund utan sina föräldrars ja och samtycke; och att, om fader eller moder äro döde, då tages dertill rätte giftomans råd och samtycke/4 — Hvad sålunda blifvit särskildt för Ridderskapet och Adeln stadgadt, står dock icke i harmoni med den allmänna lagstiftning i ifrågavarande ämne, som Utskottet, på sätt ofvanberördt är, föreslagit; men denna fråga, såsom varande af privilegiinatur, beror, enligt grundlagen, på bifall af samtliga Riks-Stånden; och Utskottet hemställer alltså vördsamt, det samtliga Riks-Stånden måtte för sin del besluta, att. derest ofvan intagna författningsförslag varder af Rikets Ständer bifallet, jemväl ett nytt moment deri införes, af följande lydelse: uHvad i 29 punkten af Ridderskapet och Adelns privilegier finnes stadgadt i strid med de i denna Förordning gifna föreskrifter, varder härmed till kraft och verkan upphäfdtA Stockholm den 8 Juni 1866. Lag-Utskottets Betänkande N:o 60. 5 Reservationer: af Biskop Flensburg, af Doktor Petrelli, af Doktor Björling, som ansett förslaget hvarken behöfligt eller nyttigt, af Herr Henschen och Herr Bolinder, hvilka ansett, att Utskottet bort, med iakttagande af de anmärkningar, som blifvit mot det af Rikets Ständer vid förra riksdagen fattade beslut inom Högsta Domstolen framställda, för Rikets Ständer framlägga ett förslag i hufvudsaklig öfverensstämmelse med nämnda beslut. Bih. till B. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1866, kl. 6 ef m.
Men förlusten kan ock möjligen blifva gemensam för alla dem, hvilkas medel af Förmyndare-kammaren förvaltas. Tilloppet till Förmyndare-kammaren af de omyndiges medel, hvilket just vid vinnig kapital-tillgång och yppad svårighet för penningars produktiva användande skulle ökas, kunde snart bli I v a så stort, att Förmyndare-kammaren urståndsattes att utlåna de insatta medlen och derigenom på sin lånerörelse gjorde så stora förluster, att den icke kunde fortfarande lill de omyndige utdela 4 { procent. Delta olyckliga förhållande skall nu mera så mycket snarare kunna inträffa, som den nya Instruktionen icke, såsom den förra, anbefaller att Förmyndare-kammarens, genom Rikets Ständers beslut vid 1755 års Riksdag tillkomna, grundfond alltid skall förblifva orubbad. Denna grundfond är enligt nya Instruktionen ej blott alsedd alt betrygga säkerheten för uppfyllandet af Förmyndare-kammarens förbindelser, ulan äfven ”att ersätta sådana förluster vid förvaltningen, hvilka af vederbörande embelsoch tjenstemän icke böra eller icke kunna godlgörag.” Dessa förluster beläcktes förut af öfverskottsmedlen. Då de hädanefter Ronstilutions-Utskottets Memorial N.-o 44. 21 skola ersättas af grundfonden, vinner visserligen Allmänna Barnhuset den stora fördelen, att öfverskottsmedlen oafkortade af dylika förluster komma detsamma till godo; men grundfonden torde i stället hastigt nog kunna smälta bort. Alla dessa förhållanden och företrädesvis förhållandet med den utan Rikets Ständers hörande och samtycke pålagda nja afgiften, har Konstilutions-Utskottet ansett sig böra för bedömande af det sätt, hvarpå ofvanbemälde Föredragande och öfrige vid ärendets föredragning -tillstädesvarande Slals-Råd sitt rådgifvarekall fullgjort, till Rikets Ständers kännedom framlägga. 7. Angående Kongl. Maj:Is Nådiga Kungörelse den 49 December 1855 och Nådiga Krej' den 29:de i ■samma månad, rörande införtullning frän Transito-upplag af vissa slag aj väfnader och beklädnads-persedlar.
Jag vågar ej uttala något omdöme öfver, huruvida en på modern grund byggd skolundervisning skulle komma att i formellt hänseende lemna bättre eller sämre resultat, än den nuvarande, på de klassiska studierna hvilande, och om, i sednare fallet, den reela vinsten af det på sådant sätt vunna större förråd af praktiskt nyttiga kunskaper skulle förmå uppväga den förutsatta formela förlusten. Detta är spörjsmål, hvilkas besvarande fordra ett allt för mångsidigt snille och vidtomfattande erfarenhet, för att jag skulle våga ens försöka på dem afgifva något svar. Men att nu, på det af Utsk:t förordade sätt, undantränga den klassiska bildningen, det skulle vara att rycka spiran ur den herrskande drottningens hand, innan throriföljarinnan så uppvuxit, att hon förmådde öfvertaga densamma — det vore att införa fullständig anarki inom bildningens verld. Jag röstar mot Utslcts förslag. Gr. De la Gardie, Robert: Ett utmärkande drag för det gamla Hellas, var den harmoniska utveckling, den känsla för sans och måtta, som man igenfinner i hela dess såväl fysiska som intellektuella lif: från kämpalekarne till blomman af deras litteratur och konst. Det torde ej vara förmätet, om jag antager att äfven den tyvärr alltför flygtiga bekantskap jag gjort med grekiskan, haft något inflytande på min bildning, och om jag kan tillskrifva detta inflytande den oöfvervinnerliga afsky, som jag alltid kännt, för att omsäga och återupprepa hvad andra på ett vida bättre och mera omfattande sätt anlört, så bör detta vara för R. o. Ad. ett så slående bevis på att äfven grekiskan kan hafva stor praktisk betydelse i det dagliga lifvet, att jag eger rätt räkna på många anhängare, då jag helt enkelt yrkar afslag på punkten. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: I likhet med Gr. Sparre är jag skyldig att erkänna det jag icke besitter de egenskaper, som erfordras för att kunna rätt bedöma denna vigtiga fråga; men då Gr. Sparre andragit såsom skäl lör sitt uppträdande att han varit inspekter lör ett högre elementarläroverk, ber jag att få åberopa detsamma för mitt. Man har här framhållit det besynnerliga deruti att, då K.
juni Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas ä byrån kl. 12 — 1. A l l m. Telef. Boktr.-Aktleb. Löoiiummerspris 15 öre (vid kompletteringar). Anuouspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser ' 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. ^IJaris ' furstinna Metternicli », hertiginnan d ' Uzés, är ett n a m n, som Iduns läsarinnor ofta m ö t a i pressens förbindelse spalter i m e d skildrinden Julien vågar till Masly, höja sina prinsessan mornas — de hon den lidelsefulle mildt, ej som blickar Korskjuter ifrån sig, utan hemlig mest sympati, men skjuter hol y s a n d e, m e s t förfinade a f nom ifrån sig ändå, som världsstadens eleganta lif. en Just som slutar med ett » själfgarna af i det dessa senast dagar har som en oskyldig, till galérerna för afhållits och af den En Hotel i de erkännes s o m glanspunkterna pågående i säsongen. af våra m e d a r b e t a r e, hvilken personligen känna nan, den firade lärt kvinh a r i d a g åtagit sig att till h e n n e s för bild, som den s v e n s k a ningens själf damtidräkning a f henne öfverlämnats hand, äfven turerna och mord », som leder honom, lifstid. välgörenhetsfest, Ville vän — h u r hon stjärnan v i d d e n storartade olycklig s o m d e n förnämförtäljts, strålade sta allt af i hans teckna konhennes personlighet. Hertiginnan d ' Uzés ' bok utkom samma dag som Georg Ernest Boulanger, efter att ha sett alla sina illusioner jordade, att sin sluta gick andra roman på grafven i Ixelles.