Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
CommerceCollegii, under den 3 Nov. förlidet år afgifne och detta Protocoll bilagde underd, utlåtande, rörande frågan om verkställigheten af bemäldte Collegii d. 31 nästförutgående Maji utfärdade Kungörelse, angående stämpling af husväfnader, i hvilket mål äfven de fleste Kongl. Majus Befallningshafvande afgifvit underd. yttranden, som tillika an maldes. Stats-Secreteraren utbad sig härvid få i un. derdånighet upplysa, att enligt hvad CommerceCollegium äfven anfört, de i berörde Kungörelse stadgade föreskrifter hvarken innefattade någon positif befallningsm stämpling af busväfnader, eller sträckte sig till andre väfnader af denna beskaffenhet, än sådane sorn till sammansättning och utseende så nära liknade utländska fabriks-tillverkningar, att de med dessa sistnämn. de kunde förblandas och tvifvelsmål således uppstå, huruvida de voro i enskiidte hus förfärdigade samt att jemnväl i detta sistnämnde fall föreskriften om stämplingen endast vore en tillverkaren medgifven utväg, att freda varan från möjliga confiscations-anspråk, af hvilken utväg han efter eget godtfinnande, egde att sig begagna eller icke. Stats-Secreteraren hemställde derföre i underd., om icke berörde författning, som, för öfrigt i anseende till forma!iteterne dervid hufvudsakligen instämde med de föreskrifter otn premii-lärfters stämpling, hvilka under en tid af mera än 50 år blifvit enligt Kongl. Förordningen, den 2a Februarii följde, utan att med föra några olägenheter uti den landsort, der densamma tjente till efterrättelse, måtte äfven hä - 756 Proposition cm Lurendr. 0.
Hvad beträffar, att denna redskap af träd, då den missbrukades, ej skulle vara lika confiscabel, sorn redskap af koppar, och att man dermed kunde bedrifva det underslef, alt man kunde leda ångan ifrån ett runi in uti ett större trädkarl, som stod i ett annat rum; så får jag upplysa, att det med en justerad brännvinspanna af koppar, som drifves med ånga, låter sig ganska val göra, att föra ner ett rör i sjelfva mäskreservoiren till och med och det-? a54 D e 11 g November e. m. igenom bränna, i händelse man vill göra skälmstycken. Undersid kunna således icke heller genom en sådan panna förekommas. Frih, Cederström, Jacob: Sedan R. o. Ad. beslutat, att beskattning skall ske efter pannerymded, och ej efter mäskekaren, så bör väl äfven för eouseqvensens skull noggrann! iakttagas, att man förestrifver en sådan beskaffenhet för pannorna, att man alltid kan hafva reda på deln, oell då kan jag icke neka, alt det väl blir consecjvent att föi klara, det inga andra pannor, än kopparpannor, få begagnas; ty om de få begagnas af andra metaller, af jern eller livad som helst, så blir icke förhållandet mera detsamma. Då inträder man genast på gebitet att bereda möjlighet för underslef; men, mine herrar! genom detta beslut hafva vi också kommit derhän, att man ej kan komma till den andamålsenligare brännvinsbränningen med ånga; ty om man får bränna med ånga, så tjenar ej parmerymdens måttstock till någonting. Då är det de kärls rymd, deri ångan vistas, som bestämmer afvci kningen, dessa karl må vara af koppar, träd eller hvad ämne som helst; ty mäsken lägges då mera icke öfver elden, den lägges i kärl, som aldrig komma på elden, utan som afkokas genom ångan; men efter det beslut, vi redan fattat, skulle jag tro, att det villkor för brännvinsbränningens utöfning bör för conseqvensens skull härvid fastas, att mäsken skall afverkas på elden, ulan afseende derpå att brännvinet kan blifva vidbrändt.
Hm, förb-t besynnerligt, att jag icke skulle tåla det der färska ölet ofvanpå forellerna. Jag har annars den förträffligaste helsa, men jag glömde regeln: ”öl på kött och vin på fisk”, ser ni! Se så, nu ge vi oss af! Månen är redan uppe, om en en qvart äro vi i Kranach. Den hederlige majoren behöfde verkligen prata en lång stund, innan Alf kunde återkomma ifrån sin obehagliga öfverraskning. Hans första känska af glädje att finna den sköna okända vara svenska hade nu bytts i missnöje, nästan harm, då han hörde hennes namn och fann, att hon just var den enda, som han tyckte sig icke hafva rätt att älska, då han visste, att hon ännu var föremål för Malkolms saknad och kärlek. Det föreföll honom också, som om den vackra Sara såg mindre belåten ut än hennes onkel öfver sammanträffandet med sina landsmän; och det var ju också helt naturligt, att hon skulle känna sig generad af att möjligen sammanträffa med sin forne beundrare, ehuru hon troligen icke anade, att han kände hennes kärlekshandel med Hawerfield. — Ni åker nu med oss, herr kandidat, det är godt rum på baksätet. Det är fan så skräpiga vagnar de hafva här, men imellertid så hålla de ihop ändå. Jag skulle min själ aldrig tänka på att riskera lif och lemmar i en sådan här fågelskrämma hemma i Sverige, men på resor får allting gå an, — sade gubben muttrande, under det han satte sig ned så tungt, att den gamla kaleschen tycktes skola falla i bitar. Alf kunde naturligtvis icke motstå frestelsen att sitta midt emot den unga flickan under en hel qvarts timme, och då månen nu lyste på hennes fina ansigte och milda ögon, tyckte han, att hon såg ut som det mest förtjusande helgon, hvarom någon klosterbroder någonsin kunnat drömma. — Jag tycker nu, att mitt bröst är betydligt bättre, och jag finner det bra instängdt och varmt i Kranach, — sade Sara hastigt, då majoren under vägen talade om deras resplan, — vi ämnade ju göra en tur genom Schweiz och Italien, och om onkel så tycker, så kunna vi resa ännu i morgon. — Hvad, min vän? Din bestämda brunnssejour är ju ännu icke slut. Vill du lemna
Borgare* Ståndet af Herr Edelberg gjorde motion om gränsors' bestämmande emellan Stadsoch Landtmanna handteringar , blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottens under N:o 1 j7 afgifne, samt den 11 dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af Herr Munk af Rosenskölds, Eberhard, till Utskotten remitterade Anförande, angående vidtagande af sådana medel, hvilka återföra välmåga inom landet, blef samma Memorial , på grund af de dervid gjorde anmärkningar till Utskotten återremitteradt, med anmodan, att vid återremissens besvarande tillika upplysa , hvarföre Utskotten icke , inom den i 44 §:n Riksdags-Ordningen stadgade tid , till Riks-Stånden afgifvit ifrågavarande Memorial. S. D. Vid föredragning af Högvördige Preste-Ståndets Protokolls-Utdrag af den 15 dennes, innehållande att, sedan Friherre Mannerheim, Lars åugust, blifvit i behörig ordning vald , att å nyo Vara Riksens Ständers Justitias-Qmbudsman, samt Commerce-Rådet O. Zenius, likaledes blifvit ufca Prot. Utdr. d. 21 April 1818.’ 317 sedd att Vara Justitias-Ombudsmannens Suppleant,’ Preste-Ståndet beslutat anmoda Expeditions-Utskottet , att för dem uppsätta behörige Constitutorial å nämnde befattningar; fann Höglofl. Ridders-kapet och Adeln för godt, att uti enahanda Beslut med Preste-Ståndet instämma. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 5 dennes afgifne , samt den 11 i denna månad, e. m, på bordet lagde Utlåtande,' i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 16 sistl. Februarii meddeldte Förslag till beräkning af Inkomst-Titlarne uti näst upprättande Riks-Stat; fann Höglofl.
Derutom, i fallet föv €an5lt gebiif)V od) ftgillpenningav, 4 Dv:Dv. .Öppet SÖref eliev 9\efolution uppå penfion (inbegripen Qianjlbgeb. a 3 Dv.Dv) 4: — 3uftitiae*€anilevena gullmaftev: föv SanDé^ifcalev (inbegv. Canjlbgeb. it 5 3t:Dv) . 6: 12. — ©taDö-^ifcalev i öötbebovg fann l:|ta flagent ©täDcv (inbegv. GEanjli-geb. å 5 9?:bv 6: 12. — ©taDö $ifcalev t 2:Dva od) 3:Dje flageitö ©täDev (inbegv. San^lngeb. ä 3 9\:Dv) 4: 12. — ©ito i 4:De od) 5:te flagent ©täDev (inbegv. SanjlU geb. a 2 9t:Dv) 3: 12. ‘äBåve SKefoIutionev od) utflag å bwavjebauDa anföf» ningav od) befwäv (inbegv. Dito it 15 — ) 17: 24. 20.000 Dito ( Dito it 30 — ) 32: 24. odj föv hvarje fulla 1000 3S:Dv Devutöfwev 1 9v:Dv 24 j!., motfwapanDe ^anjlbgebubf. 20 9i:br ft. r:ft. 21 (la ©ornat’ unbet 2000 Sfcbt famt fåbane, bmilba icfe röta något beftämbt roärbe, liffom för SKcfo
Bråkenhjelm, Axel Georg, yttranden. XIII. 38r, 622. Brännvin, accis å. Se Accis. Brännvin, som till Stockholm införes för att af staden användas, om uppbarande af en afgift för. lil. 277. IV. 144* IX. B. 438. X. A. 109. Bränn vinsbeskattningen och dess användande, angående. III. 25. IV R. 10.. VIII. B. 333, 383. ) Brännvinsbevillningen, rörande användandet af de öfverskott som deraf kunna uppkomma. XXVI. B. 138- A. ig5. Brännvinsbränning, om förändring i åtskilliga delar af stadgandena, angående. II. U. gg, 578. XXII. Å. 7, 46. XXIII. U. 426. XXIV. A. 3o3. XXV. U. 86. U. 126. A. .28. U. i45. A. i54- XXVI. E. 62. — angående reglementariska föreskrifter för dess utöfning, samt om bvad vid försäljning deraf och beskattning derå iakttagas bör. XVIII. B. 45, 166. XIX. Å. 132. XXIV. U. 453. XXV. A. .8. U. 3i5. A. 458. XXVI. E. 62. — angående grunderna för, med hänsigt till förekommande af brännvinets omåttliga bruk. II. 4^4- R* '2. IV. R. 64.
• 3. X anledning af väckt fråga, om IvronoX Uppbördens öfverlemnande till Kyrko-Rådet i hvarje Församling. 4. Angående gjordt Förslag till en jäm-r nare fördelning af väghållnings-skyldigheten vid och omkring Norbergs Grufvor. 5. Rörande yrkad jämkning i transportskyldigheten af Tionden och* Afrads-Spann.1 målen. 6. I anledning af väckte frågor, rörande Markegångs-sätlningen. 7. Angående de uti Riket bruklige ,Vigt3 sorters reduction till enhet. 5. D. Det Memorial, Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott,’ under den i8ule sisiledne Februari afgifvit, i anledning af gjord motion om en fri Tackjernslaandel, hvilket Memorial den 2 uti innevaran^ P/Of, Utdr. (1. 7 Mars 1818, de månad lades på läordet, blef nu, vid förnyad föredragning, ianledning af gjorde anmärkningar, tili bemälte Utskott återremitterade. S. D. Dä nu å, nyo föredrogs det af Allmänna Besvärsoelr Economi-Uiskuttet den 18 si st Iedrie Februari meddeldte och den 2 dennes på Bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte frågor,'sä * il orri upphörande af fr i k al le 1 seri för Höglofl. Ridderskapet och Adeln frän deltagande med Borgerskapet uti kostnader ne för deras Hus och Tomter i Städerne, till KyrkoPrest-Skoise och Rectors Boställs Byggnader, samt öfrige Stads Egendomar älagrle skyldigheter, sotn ock derom, att de Onera, hvilka tillhöra Gårdsägare bland Stgdernes Borgerskap mätte utsträckas till alle"
De personer som finnas till indragning ifrågaställde böra härvid, i anseende t i: 1 deras olika egenskap eller vilkor m, rn. olika betraktas; Och beträffande först Embets och Tjenstemän samt Hof Fruntimret hvilka ingått i tjenst vid Kongl, Hofvet med hopp att dervid framgent varda bibehållne, samt altså icke kunna blottställas att sakna den utkomst de derstädes väntat och derföre ické uti Rikets tjenst eller annorlunda sig boredt; så synes de i följd deraf berättigade, att undfå pension, svarande mot deras å Kongl. Hof-Staten iunehafda Löner i penningar men utan beräkning af andre förmåner såsom Boningsrum ved, Ljus, utfordring för Hästar eller Eqvipage, kostpenningar m. m, samt med följande undantag och vilkor nemi. urno Att den Ebbetseller Tjensteman härifrån uteslutas s m äger eller erhåller Lön eller pension på Rikets Ordinarieeller Indragnmgs-Stat eller ock på något Publikt verks Stat, eller vid något af de Kongl, eller Eursteliga Hofven varder bibehållen eller antagen , och d©r„ vid uppbär eller undfår lika eiler högre Lön; Mets om Löner, sorn sålunda innehafves eller erbil, les, icke uppgår till det belopp hvartill pensio - »gSp 'Ståts-Utskottets Betänkandenl nen på Indragnings-Staten skulle komma att bestiga, må öfyerskottet åtnjutas å sistnämnde Stat; och a;o Ätt hvad åter angar HofFruntimret» de som förut åtnjuta motsvarande eller högre pensioner å de förre Kongl, eller Furstlige Hof-Staterne hvjlke på Rikets Indragnings-Stat ärq öfverflyttade, eller varda bibehållne eller hädanefter antagne vid något af de Kongl, eller Furstliga Hofven, icke måga åtnjuta ifrågavarande pension till större del än den samme kan öfverstiga hvad de förut innehafva eller hädanefter erhålla i Lön elier pension.
Jag anser det ej kunna' rubriceras såsom slöseri, om banken icke ufgifver i rörelsen ett mynt, som finnes vara olämpligt och hinderlig! för trafiken. Det af Hr von Hartmansdorff åberopade exemplet af utelöpande sedlar af olika sorter, är icke jemförligt med förevar, förhållande; emedan härvid jemväl bör afses, att bibehållandet af det gamla myntet, jemte det nya, medför olägenhet af förblandning utaf mynt af högre valör med det af ett lägre, härledande sig från öfverensstämmelse i volume inett skiljaktighet i värde emellan gamla och nya myntet. — Jag tager mig ytterligare friheten att fästa uppmärksamheten på den conseqvens, som fordrar bifall till förevar, betänkande. R. o. Ad. ocb de öfriga Stånden hesloto nemi. vid sista riksdagen, att silfvermynt på rtdr specie icke borde utgifvas, på det Oreda icke mätte förorsakas. Det uti banken befintliga silfVermyntet å nämnda valör har derföre allt sedermera qvarblifvit i banken och kommer att i sin ordning ommyntas med en förlust för banken, vida öfverstigande den, som är 5 H. ,3 O3 De B 4 April. förenad med koppormyntets oropregling, men 6om icke kan undvikas, om man vill hafva reda i myntet. Jag förnyar min anhållan om bifall till betänkandet. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag förenar mig uti den af Hr von Hartmansdorff uti denna fråga yttrade åsigt. Jag tror, att om de uti banken förvarade skiljemynten af gamla preglen utgingo, sådana de äro, derifrån i rörelsen, de ej skulle förorsaka mera oreda, an de skiljemynt af gamla preglen, hvilka redan äro i omlopp bland allmänheten , och på många ställen i mycket större mängd än de nya. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott, i anledn. nf hvad en ledamot yttrat, tillägga, att silfver-myntet, hvaraf, endast ett obetydligt belopp finnes i allmänhetens hander följaktligen är nästan obekant, men att kopparmyntet deremot är allmänt kändt.
Ständer beslutat om inrättande af ett Curtius för Södra Helsingland uti Söderhamns Stad, Herr Dalenius ansett sig böra anhålla om Rikets Ständers underdåniga förord till Kongl.TVtajlt,’ att en dylik anstalt jemväl må i Sundsvalls Stad för Provincen Medelpad få iordningsättas; andragande Motionairen, till stöd för denna begäran .’ att;- ehuru afståndet emellan Sundsvall och Hernösand, i hvilken sistnämnde Stad Eäns-lazarettet nu är beläget, icke är större, än emellan Söderhamn oell Hudiksvall, hafva likväl flera Socknar i den folkrika trakten omkring Sundsvall ända till tretton och femton mil att transportera sina sjuka; att uti sistnämnde Stad årligen uppå vissa tider sig uppehåller ett större antal sjöfolk, hvilka ofta fordra den Läkarevård, som vid Curhus-Inrättningen bör erhållas; samt att, om de Curhus medel, som af Sundsvalls Stad och Medelpad erläggas, få till underhållande af den här föreslagna nya Curhus-anstalt användas, Staden vill bestå byggnad och inredning, jemte arfvode till den för Stadens behof redan antagne Läkaren; 16 Stötssamt Allm. Besv.O' Oee.-Utsk.Utl-No jo* Frän Hedervärda Bonde-Ständet; Ett, den 19 1 nyssnämnde månad, till Ståndets Protocoll aflemnadt Memorial, af Riksdagsfullmägtigen från VesterNorrlands Län Jon Larsson, deruti, uppå enhanda skäl, som i Herr Dalenii Motion upptagas, den önskan likaledes yttra», att ett serskildt Curlius måtte inom Sundsvalls Stad få inrättas. Utskotten få, med anledning häraf, yttra, att, enär ifrågavarande tvänne Motioner af enahanda syftemål icke blifvit hos de Respective Riks-Siånden väckte, inom den genom 56 §. RIksdags-Ordningen föreskrifna tid, och desamma icke eller, efter Utskottens tanka, kunna anses vara ”omedelbarligen föranledde” af den hos Rikets Höglofl.
Vore den rätt, så hade någon annan gått den för länge, länge sedan. Detta var den hemliga orsaken till hans lama tvifvel. Och så gick den fort nedåt. Han skydde sin atelier och gick och dref — och slutligen förlofvade han sig. Hon var en glad, föräldralös flicka, som sjöng och dansade — allt på ett artistiskt sätt. Målarkonst förstod hon sig icke det minsta på men väl på konstnärer och konstnärslynnen. Hon hade en del excentriska idéer, och ingalunda syntes henne den glada värld, där hon gjort sig hemmastadd, så som hon skulle hafva gjort det i hvilken värld som helst, idealisk. Hon hade ett starkt, nyfiket begär efter lifvet, det som pulserar och är i sig själft, och som kunde omsätta intill märgen hennes oroliga krafter och möjligheter. När hon därför förälskat sig i Nils Fredmans ärliga ögon och hela ställningen var henne klar, föreslog hon: — Vi resa till Amerika, du kan ju själf se, att du icke passar till målare, och jag är inte den, som fruktar att taga uti. Jag tycker det skall bli’ stormroligt. Så enkel föreföll henne saken. Var det något att hålla på detta att sudda och klåpa, förstöra sina bästa år på ingenting? Hvad han lärt måtte han väl kunna använda på lättare uppgifter, som gåfve dem pängar. Den glada friheten, känslan för skönhet, idéer och sådant kunde de väl hafva kvar i alla fall. De skulle få det fästligt och lyftande som en jubelsång. Så finge han måla »emellanåt». Hvem vet — kanske komme något underbart att inträffa där i det stora okända, något som med ens gjorde honom till målare. Nils lyssnade och hade sina tankar för sig om jubelsången. Men han kämpade sin kamp mellan hopplöshet och förtviflad målarlust, och när han var färdig därmed, reste de. Anna upplifvad, spänd som på ett äfventyr. Nils längtande att komma från alltsammans, med sin konstnärssjäl öppen för det nya i företeelserna, och med ett visst vekt, lojt något i sin naturs lönnvrå — frigjordt och stadt i tillväxt. Allt möjligt hade de försökt på, Nils ägde icke spår till affärssinne och oftast räddade dem Annas rappa förslagenhet.
Sjelfva principen är i sin enkelhet hell och hållet så psychisk, ali det är fåfängt alt vilja åberopa exempel huru fängelsestraff liär eller der kunna utföras, huru det eller det systemet t, ex. visat sig i Frankrike, England eller annorstädes. Vore det fråga om detaljer, så skulle jag gilla att Herrarne framdrogo sina skäl och åberopade hvad de erfarit; men när fråga endast är alt godkänna principer, så nekar jag helt och hållet all annan erfarenhet än sådan, som gifvit lagstiflarena menniskokännedom. Den lagstiftare, som har menniskokännedom i allmänhet, han har nog erfarenhet för alt kunna godkänna några principer, och jag går så långt, alt det icke behöfves ens alt vara domare för att erkänna principen. Domarens erfarenhet är af stort värde, när det är fråga 0111 att bedomina det olämpliga i det straffsystem, som finnes, och derom tror jag också att våra domare med ganska få undantag inhemtat tillräcklig erfarenhet; men om jag skulle fråga våra domare i allmänhet, de nemi., hvilka icke vinnlagt sig om allmän menniskokännedom, örn jag skulle begära att fä del af deras erfarenhet, så skulle jag sjelf icke begripa hurudan frågan är, ty derom kunna de icke hafva annan erfarenhet än hvar och en annan län kan - Den 26 April f. m. 145 kande menniska kan förvärfva sig. — Nu till IIr von Hartmansdorffs anmärkningar. Den värde ledamoten har sagt, att här endast äro nakna grundsatser i fråga. Ar det sant, alt det blott är nakna grundsatser, i deri mening laladt, som kunde eli sådant yttrande förtjena att anses sorn argument? Veten J då icke. mine Hrr, ali. det finnes, jemte della priucipbetäuk. ett utförligt utarbetadt project till ny criminallag, hvaraf man kan se huruvida dessa grundsatser kunna utföras consequent eller icke? Vill man förneka nu, att ett sådant förslag varit utarbetad!, tryckt, omarbetadt ånyo och framlagt för allmänheten?
Då himlen för vårt öga lycktes försvann ock salig skaparfröjd. Vi veta mycket nu, men rycktes för evigt dock frin solig höjd. Den gamla konsten, ' graflagd vorden, ej uppstår %ter i en ny, förr ' n molnen glesna öfver jorden och guden syns i himlens sky! Edvard Fredi~z. Huru vardas vara s m % barn? Af Eva Wigström. i@ &amp; edan både yngre och äldre ogifta qvinnor ur de bildade klasserna ifrigt blicka omkring sig för att finna nya verksamhetsfalt, förbigå de helt och hållet ett af de allra närmaste och låta det ligga som ett rof åt de mast olämpliga personer. Vården om de små barnen ar ju ännu till allra största delen anförtrodd åt unga, tanklösa ' och okunniga tjenstflickor. Här föreligger en stor och behjärtansvärd uppgift för de bildade klassernas arbetssökande qvinnor. Ryggen ej s2 häftigt tillbaka, I kunskapsrika qvinnor, utan tanken allvarligt öfver saken! Just den sorgliga belägenhet i hvilken barnvården inom så många familjer befinner sig, gör det till en lifsfråga för oss att radda den. Knappast finnes en vigtigare och mera maktpåliggande sysla, an vården om de små barnen, och likväl har den syslan på något oförklarligt satt råkat i en sådan missaktning, att vanligen blott sådana unga tjenstflickor, som ingenting veta och ingenting kunna, söka plats i hemmen som barnsköterskor. Men så fort en sådan flicka tror sig ha lart de allra nödvandigaste husliga göromål, söker hon komma ifrån den ringaktade barnflickesyslan. Många orsaker till denna motvilja för barnsköterskeplatser förefinnas, men det ar dock först och främst den usla aflöningen, som kommer hvarje någorlunda arbetsduglig qvinna att föredraga hvilket annat arbete som halst framför detta. Till sbarnflickora, om hvilka det heter: de duga ännu ej till annatn, anförtror man för en ringa penning vården om det dyrbaraste man hat, sina små hjälplösa barn, medan man söker dugliga, pälitliga qvinnor att handhafva husets bohag, eller sy familjens kläder, och betalar dem val.
Jag har haft många spel i rörelse för att få se dig, men har allt misslyckats. Säg mig, Margaretha, med ett ord, att du ännu är min, endast din vilja kan åtskilja oss.“ „Din, din i evighet,“ svarade Margaretha, rädd att höras. „Nå så Gud välsigne dig i allan tid för det herrliga ordet,“ sade Magnus med så hög och glad röst, att Margaretha fruktade de omkringstående skulle bli uppmärksamme oaktadt bullret. Men nu glesnade trängseln något, Carl vände sig till fruntimren, för att bortföra dem, och varsnade härvid att en fremmande karl talte vid Margaretha. Anande hvem han var, ehuru han ej kunde igenkänna honom under den bredskyggiga hatt och stora kappa, han bar, ryckte Carl hastigt Margaretha med sig och förde bort henne. Efter åtskilliga äfventyr under en veckas segling, vanliga tiden, som åtgick för en färd imellan Stockholm och Åbo då, anlände de resande till den förra orten. Fru Catharina yrkade på att ju förr dess hellre anhålla om att få uppvakta deras Kungliga Majestäter, men Carl förstod att ännu på några dagar utverka uppskof dermed, på det att hans brud måtte litet hinna vänja sig vid Stockholmslifvets elegans, för att icke se alldeles för häpen och bortkommen ut. Ett leende på hans bruds bekostnad skulle varit honom odrägligt, och huru lätt kunde ej den vid hofvets glans ovana förgå sig. Men vanan att några gånger se större sällskap skulle väl snart ge henne frimod och hållning. Dagen efter ankomsten till Stockholm infann sig hos våra resande en dame, fin, elegant, spirituell; det var franska ambassadörens fru. Hon öfverhopade Cecilia med artigheter och vänskapsbevis, och hade kommit „för att nu genast få göra bekantskap med den som skulle lyckliggöra hennes mans cher ami, monsieur Lejonankar.“ Hon var förtjust af att finna sina förhoppningar realiserade, att i Cecilia finna någon, för hvilken hon på denna fremmande ort kunde fatta en sincere och veritable vänskap m. m. m. m. Cecilia, alldeles öfverraskad af den eleganta fruns rörliga tunga och utomordentligt hastigt fattade vänskap, fann sig mera häpen än smickrad.