Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således äfven af det ytterligare skäl, att icke, i brist på medel, tvingas till att afslå nödvändiga anslag, som jag yrkar bifall till Utlåtandet med de niodificationer jag här förut haft äran nämna. Den omtaldta lättheten att fylla Statens behofver genom ökad bevillning, tror jag vara skadlig och öfverflödig. Beträffande den föreslagna 4-procents-räntan, anser jag lik - 192 Den 21 OctoLer e. m. giltigt, om flen står utsatt eller ej, ty så länge det i /[‘.de punkten står, att Bankens behållna vinst skall användas för Statens räkning, kan man blott bokföra räntan, som icke behöfver beräknas, förr än Banken skall upplåna medel till förstärkande af sin fond. Men då bland de flere Ledamöter, som talat öfver ämnet ingen ansett detta förslag anmärkningsvärd t, är troligen ingen fara med dess antagande. Herr von Troila Emil: Jag finner icke underligt, att den Ledamot, som arbetat emot realisationen, äfven vill afslå förevarande punkt. Tvertom är det ganska conseqveut, ty det är gifvet, att utan beviljandet af de i punkten föreslagne åtgärder, skall hela realisationen göras om intet, i fall man nekar Banken möjliga utvägar, att förstärka sin fond vid samma tillfälle, som man öppnar den för alt tillfredsställa alla sina borgenärer. Någon fullständig calcul öfver Bankens tillgångar har aldrig blifvit oss meddelad, och Herr Rosenblad har redan upplyst, alt den oss förelagda beräkningen är för hög. Dessutom bör man ihågkomma, att en Bank, hvars alla fordringar äro förfallne vid anfordran, ej får beräkna sine efter långtid förfallne fordringar, såsom t. ex. fastighels-lånen, till den siffra, hvarpå de äro förskrifne, utan till det värde, hvarföre dess fordringar mot kon - Den 2t October e. ra. ig3 kontant kunna försäljas. Jag är fiende till all onödig Statsskuld; men här är ej fråga otn alt göra sådan, utan tvärtom att betala en redan varande; och då vid pass 20 millioner skuld kan liqvideras, med att lemna reverser på mindre än 4i> tyckas villkoren ej vara obillige.
Majit behagat meddela Rikets Ständer hurusom, efter det nytt länsfängele blifvit för Norrbottens län i Luleå uppfördt och till fångars förvarande upplåtet, samt Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar, sorn vid derefter uppkommen fråga, huruvida gamla länshäktet i Piteå vidare vore för fångvården behöfligt, ansett anledning förefihnas, att de vid samma häkte belägna tvänne flyglar, af hvilka deD ena begagnats till bostad åt fångvaktmästaren och den andra till uthus, skulle tillhöra länets innevånare, af sådan orsak infordrat upplysning om dessa gjorde anspråk på eganderätten lill nämnda byggnader; så hade länets innevånare hos É. K. Majits Befallningshafvande, genom deputerade, i ämnet hörde, enhälligt framställt anspråk ej mindre pä omförmälda tvänne flygelbyggnader, än ock på sjelfva fängelsehuset, men tillika förklarat, att samtliga dessa byggnader af dem upplätos åt länets Hushållningssällskap för att till dess ändamål användas, på sätt lämpligast syntes ; och hade. med anmälan härom samt med tillkännagifvande derjemte ali, enligt hvad E. K. Majits Befallningshafvande upplyst, tjenliga lokaler i Piteå och i grannskapet deraf funnos att tillgå till förvarande af så väl stadens fångar som Iransportfångar, så att anledning icke vore för handen att ifrågasätta, det lönslängelsebyggnaderna i Piteå behöfde användas för någotdera af dessa ändamål, Fångvårds-Styrelsen i underdånighet anhållit om E. K. Majits nådiga förordnande, huruvida länslängelsehuset i Piteå med dertill hörande flygelbyggnader finge, i öfverensstämmelse med det derom framställda anspråk, afträdas till disposition af Norrbottens läns innevånare eller huru med meranämnda hus och byggnader skulle förhållas, 28 Expeditions-L!Isko111;Is Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o '/4.
Nto 3i, angtde riksdags återkomst på bestämd tid; Nto 46 med föreslående af ett tillägg vid Riksd.Ordnts 73 §, i fråga om förstärkta Utskts, Nämnders och Electorers fulltalighet; Nto fyj. med föreslaget tillägg i 73 § Riksd.Ordn. af hänvisning till 56 § Reg.F.; StatsLagsamt Allm. Besvärso. Oecon.Utsktn: Nto 27. i anledn. af väckt motion, dels om anslag af allm. medel till låneunderstöd för dem, som inom Jemtland vilja tillhandahålla spannmålsupplag till utlåning emot samma vilkor som districtmagasinen, dels om räntans förhöjning å försträckning i spannmål enskilda personer emellan; 348 Den 20 O c t o i) c r e. ra. Nio 28. i fråga oin förändrade grunder för fördelningen af båtsmanshållet Rikets städer emellan; Nio 29. i fråga 0111 lindring 11 ti den hemroansägarne i Jemtland åliggande roteringsoell rustningsskyIdigliet; Nio 3o. i anleda, af K. Mis nåd. propos., anglde rotefrihet för capellansboställen samt ersättning eller vederlag åt de capelianer, hvilkas boställen än vidare komina att i roteringen qvarstå, äfvensom rör:de befrielse från öfverroteringen för åtskilliga hemman i Jönköpings och Kronobergs län och, i sammanhang dermed, om vacanceafgift för ordinarie rotering underkastad jord, sorn icke praesterar rotering in natura; Nio 3t. i anledn. af väckt motion, röride åbooch besittningsrätten till kyrkohemmanet) i Halland; Lag-U tskottet: Nio i34- i anledn. af gjorda anmärknlr vid Utskis betänk. Wto 42 öfver motioner med förslag till ändring i nu gällande lag, anglde behandlingen af frågor om oenighet makar emellan; Klo 135. i anledn. af anmärknlr. emot Utskis betänk.
— Ja, kära, kära frun, jag gick ju inte heller, jag stannade ju hos frun till det sista » Den gamla hade knäppt ihop händerna och talade nästan för sig själf. Orden k o m m o entonigt och frånvarande öfver de tunna darrande läpparna. » Jag hörde det öfver allt, ja. Och så blef jag allt värre och värre ängslig. Jag kunde inte skratta mer, och bara jag såg frun, sved det i sinnet, och j a g tyckte det aldrig kunde gå mig väl. Och så var det en lördagskväll. Nästa dag skulle det lysa ut. Och jag kunde inte sofva. Nä — nä — det var så sant, det; — • jag vred och vände mig och hade en sådan svår ängslan — jag kunde inte flytta, jag kunde inte " lämna det här stället, och giftas fick h v e m som helst, men j a g ville inte vara m e d om ' et. Till sist väckte jag en af de andra flickorna, min medkamrat, och bad henne för Guds barmhärtighets skull gå m e d till fästmannen min och säga ifrån, att det var rakt omöjligt alltsammans, och att vi måtte be kyrkherden inte lysa ut. Och så gick v i; — hon blef snart efter, för jag var raskare på foten. Det var sena natten, innan jag k o m fram och klappade på hans fönster. » Nej, men är det du, Lovisa! » Han k o m m e d fart i lite kläder och ut i farstudörren — det var en så grann höstnatt, och det var ett sus i skogen som orgelmusik. Men jag bara stod och andades så tungt, och han såg alldeles skrämd ut. » Ä r du sjuk Lovisa — kom in! » — Nej, så måtte det ju fram. Jag var inte röd på kinderna då, nej men, jag frös i hela kroppen, fast j a g var genomsvett — » Jaså, det är så, du håller dina vackra ord, du, » sade han, och jag kände inte igen rösten. Han bad mig förstås besinna mig, innan jag gjorde ' n rent olycklig, för han hade inte haft annan käresta än m i g i hela sitt lif — på allvar förstås, för soldater är ju annars vanskligt folk att lita på. Men jag sade nej och nej och nej.
Derföre fann man på, att rifva ner det väl behållna Göthiska blytaket på denna för sin ålder och vackra Göthiska architecture märkvärdiga byggnad, och att i stället förse den med ett tak i Italienska stilen. Man lät äfven göra det ofantliga taket af koppar, och det på en tid, då koppar-skiljemynt saknades i rörelsen. Man lät nedrifva de vackra och likades för harmonien af hela byggnaden nödiga Göthiska spiror på dess a:ne torn, och på desse i stället lägga Italienska tak. Genom dessa och dylika åtgärder uphörde denna uråldriga byggnad, att vara ett föremål för äfven utländske resandes beundran, och blef i stället ett för deras förundran. Sedan Domkyrkans inkomster blifvit så mycket ökade, har man ej haft tillfälle använda dem på nerrifning af tak och spiror, utah mest på reparationer. Dessa hafva fortgått till en del med samma smaklöshet, eller rättare alldeles i en Wandalisk smak. Flere tusende R:dr hafva inom få år användts på målning af alabaster, marmor, upputsning och förgyllning af en redan Den 9 Mars f. m. 9 längesedan utdömd orgel med sin läcktare m. m. dylikt. Jag anser derföre ganska nyttigt, att då Domkyrkan i alla fall skall både bygga och underhålla Biskopshuset, hon upbygger ett aldeles nytt och grundmuradt, hvartill ej åtgår större summa, än som på ej så många år användts, och annars ännu mer kommer att användas på reparation af denna bräckliga, blott af korsvirke upförda, byggnad. Men jag tror, att denna Kyrka, som i sisth December månad i Lunds Veckoblad utbudit 5 tusen R:dr B :co till låns mot 6 procents ränta, ej bör erhålla något lån af Staten mot lägre ränta, utan mot en motsvarande upoffring, på det hon ej må underkastas den mot många enskilta Långifvare gjorda anmärkning, att de lånat af publike Verk mot låg ränta, för att sjelfve låna ut mot hög.
Att sorn hos Oss R. "St:s Bancofullmägtige i tind. anmält åtskilliga af R. St:s "BancoUtskott, vid sist öfverståndne riksdag, vidtagne författningar ang:de Bancoverket, med und, anhållan, det Oss Den 4 Ma j fm. ”i nåder täckas raåtte att, genom Vår befallning och kungörelse-* befordra dem till verkställighet; så håfve VI, till ”allmän rättelse och efterlefnad, härmed förordna velat:” &c. Så tillgick det den tiden. Då respecterades ännu Ständernas rätt att förvalta Banken. Sedan banklagen af i83o blef stiftad, intogs i reglementet, att Baneofullmägtige borde hos K. M. anhålla om promulgation deraf i de delar, sorn erfordrade en sådan, och man ansåg detta göra tillfyllest. Icke satte man då i fråga, alt R. St. skulle stifta stadgar och reglementen, som voro stridande mot lag. Man trodde, att talmännen voro tillsatta, icke blott för att uppropa talare och med klubbslag befästa besluten, utan synnerligast för att vaka deröfver, att inga olagliga beslut fattades; hvaraf jemväl följer, att det ålegat talmännen tillse, det ej heller några mot i83o års banklag stridande beslut blifva fattade; och man trodde, att då Konungen tillsatte talmän i 3:ne Stånd, skulle Konungamagtens prerogativer sannolikt icke blifva, genom något deras förbiseende, för nära trädda. Jag bekänner, att jag ännu hyser samma föreställning, och jag kan således ej medgifva, att den gamla ordningen förändras. Då frågan här förevar om den nya redactionen af 72 § Reg.F., yrkade man dess nödvändighet, under åberopande, att R St. icke borde äga rätt att ensamme stifta lagar för Banken. Man medgaf således denna rätt. Nu skulle den likväl hafva gått förlorad, oaktadt den nya redactionen af 72 § afslogs. Mig förundrar det, att ens en sådan fråga har kunnat blifva väckt.
Grefven, samt å mina vägnar anhålla, det han, jemte meddelandet häraf till R. o. Ad., behagade inom Ståndet föra ordet uti denna dags eftermiddags-plenum. Stockholm d. 12 Maj 1834. J. De la Gardie. Fortsattes den af R. o. Ad. d. 2 sisth Maj e. m. började pröfning af Ridd.Utskts d. 21 sisth April på bordet lagda rnemor. öfver ridd.-ärendernas förvaltning sedan början af sista riksdag, m. m. H. Ex. Hr Gr. o. Ord för. erinrade, att vid granskningen af ifrågavar. memorial, d. 2 dennes e. m., hade R. o. Ad. låtit i ett sammanhang för sig föredragas lista och 7tde punkterna af 10 §. samt genom votering beslutit, ”att ”maxiini-summan för utlåning på namn från Riddarhusets ”fonder under intet vilkor måtte utsträckas utöfver 5o,ooo "r:dr b:co, och att Ridd.direct. måtte, efter sig företeende ”omständigheter, nedbringa den nu på namn utlånade sumanå till ofvannämnde belopp.” Öfver den del af nämnde 7:de punkt, hvilken angår lån emot säkerhet af sådana hypotheker eller allmänna papper, som i 6:te punkten beskrifvas, bade R. o. Ad. likväl icke då fattat något beslut. I anseende till det sammanhang, denna del af 7tde punkten äger med 6:te punkten, ansåg H. Ex. sig likväl böra till R. o. Ad. hemställa, om Ståndet biföll, att pröfningen af den återstående delen af y:de punkten finge uppskjutas, tilldess 6:te punkten, hvilken omtalar beskaffenheten af nyssnämnde hypotheker, blifvit afgjord? Bifölls. 10 §. 2:0 rörtde maximi-summan för lån emot inteckning till en och samma person, eller på en och samma pant. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Af sin fostermor hade Astley lärt att tala engelska fullkomligt bra, men i franskan var han deremot ganska klen, och hans försök att framstamma några fraser på detta språk möttes genast af den unga flickan med en försäkran, att hon rätt väl förstod engelska, fast hon sjelf icke kunde uttala detta ”hiskeliga språk”. På Astleys yttrade tillfredsställelse att hafva en så vacker granne, hvarom han var alldeles okunnig, svarade hon småleende: — Åh, det är alldeles icke jag, som är er granne, det är min matmor madame Désirée d’Harcourt, markisinna de Grammont, vi bodde förut i första våningen, men madame fick ett infall, som man måste skratta åt, hon ville nödvändigt bo högre upp, eftersom det är mera frisk luft, men imellertid så äro alla fönsterna i hennes rum här uppe öfver en bakgård, der man ständigt piskar mattor och samlar sopor i stora högar. Den lilla kammarjungfrun knäppte ihop sina små hvita händer och skrattade så hjertligt, att Astley måste skratta med, ehuru han mera gissade än förstod hvad hon sade. — Men hvad är det då för en nyck, som gör, att er matmor vill bo här uppe mitt vackra barn, är det verkligen för den friska luftens skull? — sade Astley slutligen, då den unga flickan tystnade och torkade sig i ögonen med sin lilla batistnäsduk. — Åh, det är en nyck, som är mycket vanlig för unga och vackra damer: hon har blifvit kär. — Och det är då för att undvika sin flamma, som hon stigit åt höjden på mattornas dammoln? — Ack nej! Tvärtom, det är för att komma honom närmare ... Tänk er bara, madame som hade hundra tillbedjare i Paris, reser ifrån dem allesammans för att lefva stilla och osedd i London, och så hafva vi icke varit här mer än i fyra dagar, förr än hon är alldeles betagen i en person, som icke det minsta frågar efter henne. — Hvad säger du? — Frågar han icke efter henne, och din matmor är ju ung och vacker? — Ack! ja vacker som en engel. — Nå men hur vet du då, att han icke besvarar hennes kärlek? — Han skickar hennes bref obrutna tillbaka.
Först efter mycken tvekan upträder jag i ett ämne, der mångå af detta hus ega så ojemnförligt större insig ter än jag; men då llr Gr:n vidrört frågor, hvilka äro mig specielt bekanta och dervid framkastat ett i min tanke oförtjent klander emot StatsRådet och Chefen för Landtförsv:sDep:tet, och då tystnaden ofta anses sorn ett medgifvande af upgifne förhållandens riktighet, vill jag nu, följande den princip, jag städse som repres ntant hyst, nemi. att fritt och utan fruktan uttala min åsigt, då det gäller sanning och rättvisa och emedan dessutom bland andra misstag i Hr Gr:ns anmärkn:r ett märkbart sådant influtit ronde det rege:te, vid hvilket jag tjenar, hafva äran lemna några_ meddelanden, till den kraft och verkan, II. R. o. Ad:s samt StatsUlsk:s uplyste medlemmar anse dem förtjena. Alt ingå i en fullständig kritik af Hr Grins sakrika, vidlyftiga anförande, dertill eger jag ej förmåga och anser mig ej eller dertill befogad — enskilda göromål hafva ock hindrat mig från en vidlyftigare granskning; jag inskränker mig således till blott några punkter och får bedja om undseende för att jag kommer att göra 186 i> e n 28 Ja n u ari e. in. »Franska citaler»; men jag vill häruti endast följa Hr Gr. Anckarsvärd» exempel, ehuru jag dervid ej alltid kommer tili samma resultater som lir finn. Under rubriken skjut-skolor föreslås i den K. Propos:n inrättandet af en normal-skjulskola, under ledning af 1 Chef, l Major och 3:ne Kompani-officerare såsom lärare, vid hvilken skjutskola 2:ne Subaltern-officerare från hvarje lnfanleri-rege:te och 1 Subahern-oflicer frän hvarje Infanteri-corps skulle erhålla undervisning under 2 månader, hvartannat år. Emot detta förslag invänder Hr Gr.
Men här sitter jag och pratar o m, hvad damerna känna och hoppas och önska, om hvad de tänka och tycka om julstök o c h julbestyr. Hvad vet jag egentligen om den saken? Ingenting, alldeles ingenting. Men jag kan j u få gissa. Har jag kanske inte gissat rätt? Vid brasan. [i | J p är vintern åter kommen med sina långa W£ kulna kvällar, och helgen stundar med is och snö. I arbetsrummet är familjen samlad, brasan sprakar så muntert i kakelugnen, och ingen bryr sig om, ifall regnet piskar rutorna eller stormen höljerland och stad i ett tjockt snötäcke. Hvar och en har sitt arbete; kanske det icke alltid är så lätt att hitta på något nytt? Se här ett, som säkert ej mänga tänka på, men som emellertid borde tilltala en hvar. Men se en sak vet jag bestämdt, och det är att det finnes ett slags människor, som börja känna sig ängsliga, när det lider ett stycke in i december, o c h deras ängslan o c h oro stiger dag för dag för att kulminera under eftermiddagen på själfva julafton. De bära också på känslor mot edert kön, som just icke äro de allra vackraste. Dessa känslor börja bli förnimbara samtidigt med deras ängslan; det är till en början bara ett litet oansenligt afundsfrö, men detta frö gror o c h växer med en förvånande fart, det blir ett träd, som sträcker ut sina grenar, det blommar och bär frukt, afskyvärda frukter, som smaka starkt afund och all slags bitterhet. Hvarför afund? Jo därför att ni, mina damer, ha idéer, en hel hop af fyndiga, originella idéer, som ni själfva kunna sätta i verket utan biträde och utan stor kostnad. Men — frågar ni — hvad i all världen kan det vara för odjur, som gå omkring med själen full af afund mot oss, därför att vi ha idéer? Tålamod, ni skall strax få veta det. Har ni aldrig under edra promenader i butikerna dagarne närmast före jul, helst själfva julafton, sett en ung eller medelålders man, i vårdad dräkt, som gått omkring med en uppsyn, som vore han ute för att bjuda till sin egen begrafning. Hans rörelser äro nervösa och gången ojämn.
Om nAgra dar far jag väl förlusta mig med Repitilis Benzelie hwilken Herr Brukspatron war så god och skankte mig. Det är wärkeligen en uppbyggelig ' och roande Lecture. Högadle Herr Bruks Patronens Ödmjukaste tjenare - ' Esaias Tegnér. I nlista bref dateradt den 16 Maj 1802 tackar han &amp; ter. för undfhgen hjiilp, hvarph han fortshtter: Wi hade i g %r var Kandidat-Examen. Om Herr Bruks Patron hade sett oss blott (ty wi Iäto just icke höra oss) s % skulle Herr Bruks Patron pA war djupsinniga och begrundande min tagit hvar och en af oss för Konung Salomo sjelf, i kappa och värja. Men wi ' liknade de Egyptiske Liirde; wi döljde mästerligen d r lärdom för den kringstilende profana hopen, och iackttogo merändels den maltaligaste tystnad. SAdant ar förfarandet pro summis in phi1,osphia honoribus, dem \ vi snart hoppas att ernfi. M %nne \ vi icke ha förtjent dem? Morgondagen blir har en högtidlig dag. Man skall parentera öfver den döda Markgrefven fr %n Baden. Kanslern skall sjelf bevista akten. Allt hvad v %r Akademi har mast lysande, i lärdom, vitterhet Dapy. och sidenhimlar, kommer att anviiildas härvid. För min del tror jag nog jag blir hemma. Det skall ej vara hiilsosamt att sofva pd förmiddagen. ___ I nästa bref dateradt Lund den 16 Februari 1806 har bekantskapen blifvit intimare, eftersom det nu &amp; r fr&amp;ga om bosättning för den förestaende förbindelsen med Bruks Patron Ny hrmans dotter Anna. Brefvet lyder:. Min vördade Herr Farbror! För. all bevisad faderlig godhet under mitt sista vistande p5 Ramen far jag aflagga min ödmjukaste och hjertligaste tacksägelse.
Utom de förslag till förekommande af detta underslef, hvilka Utskottet redan besvarat, är yrkadt af Doktor Sandberg, att vid minuthandel såldt bränvin alltid skall afhemtas i ett, eller högst tvänne kärl; af Herr Dahn likaledes att vid minuthandel bränvinet skall ifyllas och bortföras uti ett enda kärl och likaså vid partihandel, om partiet icko öfverstiger 15 kannor; att vid partihandel till större belopp än 15 kannor, icke mindre än 8 kannor må igjutas och vid afhemtningen finnas i något af kärlen, samt att det ansvar, som år bestämdt för obehörig minuthandel med bränvin, jemväl må drabba den, som af lagligen köpt bränvin utdelar eller utlemuar till annan mindre qvantum än 15 kannor; af Johan Öström, att vid handel, som i §§ 1 och 2 omförmäles, hvad till en person blifvit såldt skall af denne afhemtas på en gång och icke i mindre belopp än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må, samt att hvarje fördelning mellan flere personer af inköpt bränvin, vare sig på stället eller eljest, må såsom oloflig minutering eller utskänkning anses och straffas; samt af Olof Olsson från Wermlands län, att vid annan försäljning af bränvin än den, som på minuthandelsoch utskänkningsställen är tillåten, ingen må ega att utlemna och uppbära betalning för belopp, hvarom flere sig veterligen förenat, der ej hvars och ens andel öfverstiger 11 eller 5 kannor. Vidare hafva Herr Dahm och C. G. Sköldberg från Nerikes län fästat uppmärksamheten på ett annat allmänt brukligt sätt att utlemna bränvin i minut, utan att utlcinnarcn kan drabbas af det för oloflig försäljning deraf stadgade ansvar, nemligen under form af lån med förbindelse å mottagarens sida att återbetala varan in natura. Äfven detta sätt att kringgå författningen omförmäles i Konungens Befallningshafvandes i Calmar län ofvanberörda memorial, hvarest förfarandet besltrifves sålunda:
Jag lönar ej vidare presten, utan församligen skall ensam göra det; men församlingen agdi' saga till presten: jag ger er a räntefria fjerdingar för en, och behåller räntan sjelf af den fjerding, ni afträder; och derföre ogillades med rätta prestens påstående. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R, o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om Ståndet ansåg de vid utlåt, N:o 158 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, i anledn, häraf förklarade, att han trott sig linna, det nej vid svaren å den sista propos:n öfverrösta t ja, begärde Hr Danckwardt votering. Hr Rosenblad: För att slippa votering, hemställer jag, örn man ej alltför gerna må medgifva en återremiss, hvilken troligen icke kommer att medföra någon annan utgång på saken. Upplästes till justering och godkändes följande voterings-proposition: Den, som bifaller StatsUtsk:s utlåt. N:o i58, voterar - d; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda utlåt, gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — iy. Nej — 3.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Flans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 4 Maj 1848. Hans Excellens Juslitie-Stalsmhiistern, herr Grefve Sparre, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, herr Friherre Stjerneld, Statsråden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, TVallenstéen, Ehrenstam, Gunther, Genberg och Gripenstedt. Chefen fir Finanse-departementet, Stats-rådet Sandströmer anförde i underdånighet att, då, uppå föredragning af Hans Excellens herr Slats-ministern för utrikes ärendena och sedan Rikets nu församlade Ständers Hemliga utskott blifvit bordt, Kongl. Maj:t, med afseende å nu inträffade politiska förhållanden och synnerligast de händelser, som limat i Danmark, hvarifrån af sådan anledning begäran om Sveriges understöd blifvit framställd, fun - A. P. Sandströmer. Närvarande: Kongl. MnjUs Nåd. Slcrifoelse, N:o 85. 3 nit Sig föranlåten vara betänkt på sådana åtgärder, att någon del af arméen och flottan, derest behofvet det fordrar, måtte skyndsamt kunna användas, så vore, till betäckande af kostnaderne, ej mindre för nödige förberedande rustningar, äu de ytterligare åtgärder, sorn omständigheterna tilläfventyrs komma att påkalla, serskilda tillgångar af nöden; hvadan och då de beslut, sorni sådant hänseende kunna af Kongl. Majlis vidtagas, i väsendtlig mån syntes böra blifva beroende deraf, huruvida Rikets Ständer äro villige att anvisa dertill erforderlige medel, deparlemenls-chefen, med ledning af de utaf vederbörande miltäre