Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De kunde i godan ro beundra fasanerna och pärlhönsen och i långa stunder sitta utanför den stora volièren och se på, hur de i alla färger skiftande, gladt kvittrande, utländska småfåglarne flögo fram och åter därinne. De kunde roa sig med att i fru Halls ryktbara hönsgård betrakta de stora Cochinchinatupparne och de små Bantamshönsen, som ej voro större än nykläckta kycklingar, och de kunde agera hönspigor och uppsamla de nyvärpta äggen i små näpna korgar och filosofera öfver dem med sina uppvaktande kavaljerer. Intet ställe hade så många resurser som Gunnebo! I trädgården funnos för resten alla möjliga djur, somliga gingo fritt omkring, andra förvarades i burar. Ekorreburen var oftast målet för damernas vandringar. De beundrade de täcka varelserna, som blixtsnabbt kilade upp och ner och hoppade från gren till gren i den stora granen, som stod i burens midt. De stucko hasselnötter mellan ståltrådsgallren, och när de kvicka djuren grepo tag i nötterna och satte sig på huk med de yfviga plymsvansarne stående rakt upp i vädret och skalade nötterna med sina spetsiga tänder, hvad de vackra damerna hade roligt! Men ingen enda kunde, oaktadt värdens enträgna anhållan, förmås att visa något annat intresse än förskräckelsens för ormarne i den stora ormgropen. Hvarje afton gick John Hall med en mjölkskål i hand för att mata sina favoriter, och långa stunder kunde han sitta och iakttaga dem, när de krälade fram till skålen och drucko den söta mjölken. Han hade särskilda namn på hvar och en af ormarne, och Pehr Backman, som var en kvick karl och som låg i ständiga processer med Carnegie, påstod, att John Hall uppkallat sina ormar efter sina handelsbokhållare på contoiret, och att den stinnaste ormen hette David Carnegie, men detta påstående förnekade John på det allra ifrigaste. Vid sidan om vattenkonsten låg orangeriet, en täck byggnad, prydd med sfinxer i basrelief öfver dörrarne och med en öppen korridor med kolonner. I denna byggnad utgjorde ett rum lusthus.
Stats-Utskottets Utlåtande M 29. 3 sistlidet år anskaffadt större parti materiel m. m. likaledes blifvit af innevarande års anslag betaldt — återstoden af de på Riksgälds-kontoret till Statens jernvägsbyggnader anvisade medel komme att utgöra endast omkring i,900,000 R:dr, har Kongl. Maj:t, under åberopande af hvad i Dess nyssnämnda nådiga Proposition om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader finnes omförmäldt, rörande möjligheten att, utan behof af särskild upplåning, för 1863 bereda tillökning i byggnadsfonden, i nåder föreslagit att, då södra stambanans fullbordande borde, så vidt möjligt, fortskyndas, samt detta måls ernående torde kunna emotses under loppet af år 1865, derest erforderliga medel för arbetets kraftiga bedrifvande under år 1863 blefve att tillgå, Rikets Ständer måtte för arbetenas fortsättande å nämnda stambana under innevarande år af ofvanupptagna summa, 26,315,000 R:dr, anvisa 3,815,000 Riksdaler. Förutom de nu anförda skälen för beviljande af tillökning i de för arbetenas bedrifvande under innevarande år af Rikets sednast församlade Ständer anvisade tillgångar, har Kongl. Maj:t, uti Dess om anskaffande af medel till jernvägsbyggnaderna aflåtna nyss åberopade nådiga Proposition, erinrat derom, att det icke kurde vara för enligt med klok hushållning, om arbetet på Statens jernvägsanläggningar skulle under ett år betydligt inskränkas och sedermera under de påföljande än ytterligare utvidgas, samt att ett dylikt förfarande dessutom tilläfventyrs kunde komma att menligt inverka på arbetslöner och arbetstillgång, åtminstone inom de orter, der jern vägsarbetena påginge.
Län samt i öster till Jönköpings och Skaraborgs Län, skall innehålla uti areal-vidd ungefärligen 120 qvadratmil, deraf sjöar, strömmar, träsk och kala bergsträckor anses upptaga omkring femtio, så att den jordyta som är odlad och möjelig af odling, eller är skogbeväxt och tili skogsplantering tjenlig, samt för öfrigt har vegetation, torde svara närmast emot 70 qvadratmil. Denne beräkning af areal-rymden är grundad på Hermelinska Chartan och andra äldre Chartor: Enligt af Forsells nyare Charta öfver Skandinavien skall deremot Elfsborgs Läns areal-vidd endast uppgå till något öfver 114 qvadratmil, hvilket äfven torde vara det rätta, när den del af Wenern, som kallas Dahlbo-sjön, och eljest kan till Länet räknas, från beräkningen uteslutes. 4 _ ' $. i. Lä »cts Allmänna Beskaffenhet. Tossbo och Wedbo Härader, som å Dahls-Land gränsa till Wermland, Norrige och Bobus Län, bestå af höga och skogrika bergsträckor, som emellan sig bilda större och mindre dalar, hvilka, i afseende på jordmånen, äro af ganska skiljaktig beskaffenhet. Till större delen utgöres marken af sandjord, på några ställen blandad med Lera, undantagande Tössö Pastorat, hvarest lermylla är rådande jordarten; men i synnerhet emot Norrska gränsen är jordmånen svag och föga bördig. Wahlbo Härad, som å vestra sidan stöter till Bohus Län, är nästan äfvenså bergbundet, sorn förstnämnde Härader, likväl med bättre jordmån, deri lermylla ofta förekommer; hvaremot öfrige delen af Dahls-Land, utgörande Nordahls och Sundahl» Härader, har i det mästa en jemn och slät belägenhet, vidlyftiga åkerfält, samt god och bördig jordmån, hufyudsakeligen bestående af Lermylla. Sjön Wenern begränsar Dahls-Land å nordöstra sidan, i hela sträckningen från Wermlands Läns gräns till Wenersborgs Stad, och utom dess finnas mångå andre större och mindre Sjöar, bland hvilka stora Lee utmed Norrska gränsen, och de vattendrag som förena den med Wenern, i synnerhet förtjena att anmärkas:
Reg.F., så lärer ock Hr Gr. o. Landtm, finna den emot motionens behörighet till remiss gjorda anmärkning böra förfalla. Beträffande sjelfva saken, har deruti endast en enda anmärkning af vigt blifvit framställd, den nemi. mot actiernas belåning. Jag kan ej finna annat, än att denna dansid kunde borttagas och likafullt allt det öfriga af Frih. Kantzous förslag qvarstå, utan att derföre förslagets princip i någon mån rubbas eller är vederlagd. För min del kan jag likväl icke inse de stora vådorna af den ifrågasatta belåningsrätten. Den skulle naturligtvis icke äga rum under andra vilkor, än belåningen på öfriga publika papper, mot revers, mot borgen på viss tid och med ränta. Bancostyrelsen skulle väl, i detta som i andra fäll, äga rätt att vägra belåningen, om Bankens tillstånd ej tilläte den. Om deremot Banken ägde penningar oförräntade inne, synes det Den i3 Mars f. m. a33 icke vara farligare att utlåna dessa till en participent i Bankens egen fond och emot hypothek af en räntebärande actie, än till någon annan, helst då man derjemte genom reversen hade säkerhet i låntagarens öfriga egendom och i hans person. Styrelsen skulle dessutom kunna ställa dessa belåningar på kort tid och efter omständigheterna samt, derest missbruk dermed skulle idka, indraga desamma. Men äfven om jag förutsätter, att de flestas actieägare skulle belåna sina actier i Banken, qvarstode dock alltid den fördelen, att Bankens silfverfond ökades med actietillskottet och rörelsecapitalet i förhållande dertill. Man har sagt, att Banken kunde sjelf draga fördel af en utvidgad lånerörelse och ett ökadt rörelsecapital och att den ej behöfde dela vinsten häraf med enskilda actieägare. Men hvarmed skulle då Banken anskaffa sig silfverfond för ett ökadt rörelsecapital? Hvarmed skulle den köpa det nya silfret? Hennes enda tillgång härtill är banco vinsten; men huru långt förslår väl den? Och om man vill öka penningestocken i större förhållande, finnes ingen annan utväg, än enskildas tillskott emot actier.
Hvad serskildt angår den höga spanmålstullen, står densamma i strid mot begäran om dess oföränderlighet, ty fördelarne af den fria spanmåishandeln gå förlorade, då en öfverdrifven införseltull förhindrar importen, i tider af missväxt, hunger och nöd, hvarpå de friskaske exemplen äro att hemta från nästlidet år. 2:o Att hampa, ohäcklad, blifvit belagd med införseltull och att densamma blifvit höjd å lin, både häckladt och ohäcldadt, är att, till skada för inhemska in - Bevillnings-Utskoltcts Utlåtande, N:o 13. 75 dustrien, exempelvis segelduksfabrikationen, fördyra behöfliga och inom landet otillräckliga råämnen. 3:o Klassindelningen af ull har medfört flere olägenheter; då den likväl af utskottet blifvit bibehållen och en ännu hög tull, af 6 sk. per skålpund, blifvit påförd den finare ullen, som utgör råämnet för klädestillverkningen, anser jag delta förfarande så mycket mera origtigt, som man dervid åsidosatt ett skyldigt afseende å det borttagna förbudet mot införsel af kläde. 4:o Då tullsatsen å garn bomuls-, ofärgadt, blifvit bestämd till S sk., hade denna höga skyddstull åtminstone icke bordt utsträckas längre än till och med N:o 40, men garn af högre nummer, såsom icke varande föremål för inhemsk tillverkning, få införas mot en lägre tull.
Det är dock af vigt, att läkare egna sig åt denna Vetenskap, så att den ej går under. Det är visserligen sannt, att idén icke kan gå under, ty den grundar sig på en osviklig sanning; men den kan, om jag så vågar uttrycka mig, bortfuskas och förskämmas. Hydropathien strider emot medikamentsbehandlingen i allmänhet, likasom mot vaccinen och de stora bloduttömningarne. Jag kan icke föreställa mig, att dessa s. k. specifika medel, med hvilka man vill framkalla symptomer, likartade med sjelfva sjukdomen, äro hvarken naturliga eller nyttiga. Hydropathien använder luften, ljuset, magnetismen; men icke kan det vara nyttigt att begagna medel, som äro oangenäma för den menskliga naturen. Man behöfver blott gå in på ett apothek och känna den vidriga lukten derstädes, för att få afsmak för medikameuter. När man då har det rena, helsobringande vattnet, hvarföre skall man icke använda det, då det är vetenskapligt bevisadt, att man dermed kan bota hvilken sjukdom som helst. Det är med visshet om dessa välsignelserika verkningar, som jag framlagt min motion, på hvilken jag också nu vördsamt anhåller om bifall. Hr von Quanten: Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att alla de vattenkursanstalter, som nu finnas i Sverige, äro privata, och att kostnaden derför måste betalas af de fattige Den 25 .Tuli f. m. hvarföre (Jet också iir önskvärdt att staten kommer emellan, på det att dessa fattige måtte få begagna methoden gratis. Hr Bildt: För att icke göra diskussionen vidlyftigare, in skränker jag mig till att anhålla om bifall tili hvad StatsUtsk:t hemställt, på de af Utsk:t i Betänk:t anförda skäl. Efter härmed slutad öfverläggning samt upptagande af de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt bifall till den ifrågavide motionen, framställdes propus, på bifall till Utsk:ts hemställan, och då dervid svarades manga ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. 114:de punkten.
Nå nå, hertigen som nu är kung, eller vill vara kung, han skulle väl icke tycka så illa vara heller. Hi hi hi, Fordeelskan sku vilja kasta trollögon, jo jo. Men tror ni inte gamla Annika kan kasta trollögon, jo jo, hon är intet vacker, säga de, hennes näsa är så hvass, hennes hake är så hvass. Det var inte flott som gjorde dem så, det var nöden och barkbrödet. Men gamla Annika hon kan ändå kasta söta ögon, hon. Kastar hon sina blickar, så släpper Flemingen sina fångar ur handen, ty den handen har ingen kraft att hålla dem qvar." "Qvinna, hvad mena dina mörka ord, skulle du kunna kasta trollskott i hvem du vill?" "Hi hi hi, Hiisi min docka, hvad säger du? Kan vi skjuta trollskott monntro, fast i sjelfvaste Svedjeklas?" Hon strök åter katten, så att den gnistrade och spann. "Jo jo, jag tänkte vi så skulle kunna. Nå, Hiisi, du må väl inte vilja klösas. Nå nå, inte så brodtom. Nog kan det väl ske ändå sakta. Men ser du, Hiisin min, så svarta än dina vackra hår äro, icke äro de ändå hans derborta. Jo jo, ser du, nu är du fast. Ja, spotta och fräs du! Hur tror du att du skall kunna skaffa mig tre hårstrån af Svedjeklases hufvud?" "Tre hårstrån säger J, mor?" "Ah, jag talar bara med min kisse. Bra snäll är den, det är visst, men ibland är den just som en smula på sned. Nog tänker jag den kunde skaffa hårstrån, om den ville. Nå nå, bäst är vi tänka på saken en och hvar. Fordeelskan, kan hon skaffa mig hvad jag behöfver? Bara tre hårstrån af sotnäsans lugg?" "Tre hårstrån? Kanske. Tjenaren som bär in hans morgondryck kunde få dem af hans sofvande hufvud, utan att han visste. Men mor jag bäfvar." "Ack ja, det ömma hjertat, som icke aktade för rof att tända på kriget, hur många tusendes lif tror hon der stryker med, och Flemingen har ändå bara ett.
Det gamla temat har i allmänhet varierats, ofta med de förut brukade, ja man kunde väl säga, förbrukade textorden; men repertoaren har derjemte under tiden vunnit tillökning och han har blifvit den förste och utan tvifvel den skickligaste tolken för det derefter alltjemt inom ett visst kotteri flödande norskhatet. I en uteblifven allvarlig kritik har han ansett sig finna ett tecken, att det för honom kunde gå an att öfvergifva den reserverade hållning han i sitt första arbete iakttog vid bedömande af de handlande stormännens motiver; och det arbete, han till en början nedlade på samlande af ett sant historiskt underlag åt sina framställningar, har han senare ofta lagt å sido. Han har framträdt alltmer hänsynslös i sina omdömen; allt mindre som en sökare efter sanning. Han har låtit sin otyglade fantasi stärka och försköna sitt minne, der det gält att teckna de män som voro föremål för hans sympati; men då hans antipati det budit har hans minne för tillfället alldeles förgätit det goda och nyttiga andra utfört. Så har han i aprilhäftet af » Ur Dagens Krönika » till en bild af Henning Hamilton lemnat en » politiskstudie » som visserligen är högpolitisk, men på intet sätt förtjent af tillägget: en studie. Jag väntade att någon i det följande häftet skulle visa detta, men då så icke skett vill jag upptaga mig dermed. Hvad är afsigten med denna politiska studie? Denna fråga har på många håll framstälts och jag har icke hört den på mera än ett sätt besvaras. Marcellus har velat framställa grefve Henning som en af samtidens störste män, till hvilken svenska folket och svenska regeringen stå i en så outplånlig tacksamhetsskuld, att ingen skugga borde få utbreda sig öfver hvad han som enskild man brutit. Han har till de många mörka skuggor, med hvilka han förut omgifvit grefve Arvid Posse velat foga en ny, som för honom skulle blifva vanärande: hämdlystnadens. För grefve Hamiltons minne hade glömskan varit det bästa eftermälet. Marcellus har ansett sig kunna bereda honom ett bättre.
Antalet barn, som utom Barnhuset, i hufvudstaden och landsorterna, på Barnhusets bekostnad underhållits, har under året uppgått till 2.457. 5 2. Den af Barnhus-direktionen särskildt afgifna underdåniga berättelse rörande inrättningens förvaltning under revisionsåret innehåller, bland annat, följande, som Revisorerne ansett sig böra meddela: Årets inkomster hafva utgjort R:dr 218,989: 32, och utgifterna deremot » 201,379: 53, hvadan uppstått ett öfverskott af R:dr 17,609: 79, hvilket, i likhet med hvad under föregående åren egt rum, blifvit tillgodofördt byggnadsoch reservfonden, som derigenom ökats från 167,885 R:dr 79 öre till 185,495 R:dr 58 öre. - 204 — Uti nästlidet års revisionsberättelse omförmäles, hurusom de Barnhus-inrättningen tillfallande Stockholms Förmyndare-kammares s. k. öfverskottsmedel. hvilka före år 1859 i medeltal uppgått till 20,t00 R:dr årligen, under nämnde år endast utgjort 1,238 Ridr 43 öre, i följd hvaraf 1860 års uppbörd förslagsvis beräknades till 2,000 R:dr. Som emellertid, enligt hvad Förmyndare-kammarens till Direktionen afgifna räkning gifvervid handen, några öfverskottsmedel för år 1860 icke kommit inrättningen till godo, hafva berörda 2,000 R:dr uti årets räkenskap måst afskrifvas; och har någon uppdebitering af dylika medel för revisionsåret icke blifvit verkställd. Fonden för inlösta barn, som vid årets början utgjorde 243,598 R:dr 60 öre. hallinder året ökats till 262,863 Ridr 59 öre. Under loppet af år 1861 hafva från Barnhuset mot fosterlön utlemnats 564 barn, derutaf 167 blifvit utackorderade i hufvudstaden och 397 i landsorterna.
Det Norrska Folket är efter en långvarig despotism nyss uppvaknadt till frihet; det kan ej ännu äga den medkänsla af egen kraft, som hindrar all misstanke att födas; det måste mötas med förtroende, och då äger det nog Nordisk redbarhet att blifva Svenskt. Föreningen till gemensamt delad Frihet må på detta sätt blifva en verkan af öfvertygelsen och tiden. Föreningen till gemensam Sjelfständighet är den, som närvarande tidpunkt är ämnad att bevittna. Om det är bägge Staterna kärt att tillsammans utgöra, näst det Britanniska Riket, det mest oberoende land i Europa; då lärer det böra med full beredvillighet iakttagas, detta förbindelse-mf, som ej förr än efter mångå sekler åter inträffat, och, å nyo undsluppet, kunde förbytas i en ohandgriplig skuggbild. Jag förstår, att den, som haft rättigheter att åberopa, behöfver vara ädel för att frångå sina anspråk, för att behandla såsom jemlike den, han kunnat förbinda. Men detta exempel af ädelhet är en gång gifvet af en Man, som djupt känner halten både af rättigheter och af ära. Denna vägledning kan Svenska Nationen med trygghet följa. Och ville man äfven påstå, att yrkandet om ädelmod mot ett Folk, som likväl ej är oss underlägset i förmågan till värderliga egenskaper, hyser i sig någonting mer skimrande än verkligt; så står likväl tätt vid sidan af detta yrkande åtanken på Sveriges, på Skandinaviens förmån, på ett långvarigt väl eller ve för tre millioner menniskor, hvilka bebo dess yta, och hvilka nu blott afvakta stunden att blifva tolkar för sin egen och sina efterkomlingars eviga erkänsla; och ytterst står den stora sanningen att besinna, att det alltid är öfvertygelsen och den ömsesidiga aktningen, som knyta de band, hvilka icke befara att upplösas. 772 Riksdagen 1815. Bilaga B till Mern.
Till Knäreds församling i Halland, å 24,000 R:dr, för uppförande af ny kyrka åt nämnde församling, i stället för dess år 1848 förstörda kyrkobyggnad: hvilket lån bör återbetalas med enahanda årliga belopp och ränteberäkning. som staden Lidköpings kyrkobyggnads-lån 22,191: 77. 21,654: 24. » Markaryds församling i Kronobergs län, å 10,000 R:dr, för dito, sedan denna församlings förra kyrka år 1851 genom vådeld nedbrunnit; för hvilket lån samma betalningsvilkor stadgats som för nyssnämnde lån ... 10,000: 9,400: » Wallentuna församling i Stockholms län, å 20,000 R:dr, för dito dito år 1856 genom åskeld nedbrunna kyrka; å hvilket lån skall ärligen inbetalas 6 procent, deraf 4 procents ränta först beräknas å kapitalåterstoden - 20,000: — För reparation å Linköpings domkyrka, å 30,000 R:dr, emot enahanda årliga kapitaloch ränte-inbetal ning I i 24.222: 11. 23,412: 53. » fullbordande af utvidgningsoch reparations-arbetena å Wexiö domkyrka, likaledes å 30,000 R:dr, emot dito dito, 25,996: 52. 25,239: 27. b reparationsoch förbättrings-arbeten å Skara domkyrka, å 25,000 Ridr, emot dito dito efter 1860 års slut, 25,000: 25,000: b reparationer och åtskilliga förändringar å Westerås domkyrka, ;i. 22,500 R:dr, emot dito dito, 22,500: — 22,500:
Ridderskapet och Adeln samt Wällofl. Borgare-Ståndet ingifne och derifrån till Lag-Utskottet remitterade memorial har blifvit anfördt; af Herr Friherre Lars Stjernstedt, huruledes i Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 det stadgande meddelas, ”att den, som olofligen bryter tipp annans bref och derutur tager penningar, Bankens eller andras sed. lar, som för penningar gälla, eller annat penningevärde, samt således stöld begår, bör dödsstraff undergå och varda hängd;” hvarefter genom Kongl. Lng-Vtskottets Bet. Zf. Brefvet den 23 April 1752 blifvit föreskrifvet, ”att, vid fråga om stöld utur bref, snatteribot ej eger rum, ulan bör den, som olofligen uppbryter andras bref och derutur tager penningar, mycket eller litet, derföre dömas alt undergå dödsstraff;” äfvensom medelst Kongl. Brefvet den 10 Augusti 1784 är vordet förklaradt, ”att utaf det, som genom Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779, angående ändring af åtskilliga allmänna Lagens rum, fr stadgadt, ej får dragas någon följd i anseende till deras straff, som uppbryta andras bref och derutur stjäla penningar, utan skola, vid afgörandet af dylika mål, Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 och Kongl. Brefvet den a3 April 1752 tjena till efterrättelse.” Af ingressen till Kongl. Förordningen den 5 Mars 1746 inhemtades, att den som på omförmälde sätt föröfvadc stöld, ansetts ej mindre straffbar, än den, som uppdyrkar, uppbryter eller på något våldsamt eller listigt sätt öppnar skåp, kista eller skrin, för hvilket senare brott, genom Kongl. Förordningen den 20 December 1745, ovilkorligen stadgades dödsstraff, genom hängning, samt att dett» vore grunden till omförmälde straffbestämmelse för stöld utur bref.
Utskottet, som tagit detta i noggrant öfvervägande, har icke funnit ett ämne af denna beskaffenhet böra blifva föremål för ett allmänt stadgande, eller för en öfverallt gällande författning, utan ansett de dermed åsyftade ändamål lämpligare vinnas genom en ckiida öfverenskommelser, och Länens Hushållnings-Sä Ilska pers åtgärd; enär hvad som i detta afseende vore nyttigt på ett ställe, icke derföre vore användbart på ett annat. De tracter gifvas, der Skidesgärdesgårdar äro de minst kostsamma af alla, och der den Skog, som dertill användes, skulle till något annat vara föga dugelig; äfven som anläggandet af Stengärdesgårdar på flere ställen fordrar betydliga kostnader, då detsamma å andra, af ortens local och beskaffenhet, föreskrifver sig sjelft. Utskottet anser således i detta afseende vara bättre att följa och begagna de olika utvägar, som naturen på olika orter kan erbjuda, än att uppmuntra anläggningar af Stengärdes-går - Eesv. och Ekon. ZJtsk. Eetänhanden. 541 dar i allmänhet och öfver allt titan afseende på locala omständigheter. Också synes erfarenheten långt för detta hafva visat, att det ic e utan olägenhet låter verkställa sig. Exempelvis må a }föras, att Kongl. Maj:t genom Resolution af den 9 December 1766 uppå Allmogens allmänna Besvär fann sig föranlåten, i anledning af allmogens i Kronobergs Dan underdåniga klagan öfver tvång till att uppx-ätta gärde sgårdar, upphäfva Dess Befallningshafvandes, för uraktlåtenhet häruti ål agde vitén och lemna hvarje Landtman i Kronobergs Län frihet, att så gärda och stänga sina ägor som han nyttigast linner.
Exp. Junii I. 536. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Majoren Florus Tolls ansökning om utbekommande af inneslående accordsersättning, April II. 5, 201, 337, 346, 356. — utlåtande om Hennes Maj:t Drottningens UnderhållsSumma i händelse af Enkestånd, samt om dispositionen af Rosersbergs Kungsgård efter nu varande EnkeDrottningens frånfälle, April II. 5, 201 , 337, 346, 356. 312 StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, om anslag af allmänna medel till kostnaden vid förfärdigandet af en Tafla öfver Högstsalig Konung Carl XIII:s Kröning, April II. 6, 202, 336, 34o, 356. •— i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition i afseende å RiksStatens Sjunde HufvudTitel, April II. 6, 201, 337, 342, 356. — om förändring i Beklädnadssättet för indelta Armeen, April II. 6, 2i5, 253. — om tillökt antal löner för Justitia» RcvisionsExpeditionen, April II. 7, 234, 337, 356. Junii I. Maji I. 36i. •— om medels anslående för reparationen å Kongl. Maji I. 36o. — angående N. af Welterstedts och Th. Adlerbrants ansökning om införsel i någon Kungsgård för innehafvande Kronooch Skatterälts-fordringar, April II. <)(), 343, 4p3. Maji II. 124. — om dea under Kongl. BrrgsCullegu dis - 313 position förvarade Cassa, samt CommercePeolet GalJens ansökning om anstånd med inbetalning af ett