Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Nädiga Proposition till Riksens ständer rörande wal af ,en efterträdare till Sweriges Krona, gifwen Orebro Slott den 18 Augustt 1810; Hwaruti Hans Maju till Swea Rikes Kron-Prins och Kongl. Majus Efterträdare pä den Kongl.SwenffaThronen förestär Hans Furstliga Höghet^ollan Laptj8t^uliu8 UsrnLllotte, Furste af Ponte-Corvo, Under wilkor och förbehäll att nämde Prins, i händelse han till Thronföljare af Riksens Ständer wäljes, mä, innan sin ankomst pä Swenff bottenredan hafwä antagit den rena Evangeliska läraN, och att han dä undertecknar en lika sörfäkran font den Rikets Ständer för högsalig Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen upprättade. Sedan Herr Baron och Landt-Marskalken anmodat Hof-Canzleren att för Hans Maj:L frambära Ridderstapet och Adelns underdäniga wördnad saint beredwilligbet att dest Nädiga Proposition under öfwerwagaNde täga, aftradde Hof-Canzleren, Utbeledsagad lika söm wid ankomsten. ° - Derefter upplästes Protocollet hällit inför Konungen i Stats-Rädet denna dag, inNefat* * Den 18 Augusti. tande Stats.Rädets enhälliga underdäniga tillsiyrkande till berörde Kongl. Pr position. ^err Baron och Lardr-Ma'ff ken yttrade sig därefter: Det wigtiga ämne K^nun§en i Nädcr framstäldt, bär i afseende pä den större eller mindre medverkan lagarne lenarat mig till ärendcrnas fortgång?, försatt mig r werkelig förlägenhet.
Med anledning af den, enligt Revisorernes åsigt, oriktiga tillämpning, som, efter hvad räkenskaperna utvisade egt rum i afseende å stadgandet uti 1 § 8 mom. af Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente den 11 Augusti 1812, angående uppbörd och redovisning af spanmål, proviant och furagepersedlar vid Kronans magasin och sjukhus samt under sjöexpeditioner om skeppsbord, hafva Revisorerne meddelat en framställning i detta ämne, till ådagaläggande deraf, att en nådig förklaring rörande rätta förståndet af samma stadgande vore af behofvel påkallad. För att behörigen utreda denna fråga, har Utskottet trott sig böra fullständigt redogöra för så väl Revisorernes omlörmälda framställning som de i anledning deraf afgifna förklaringarne, jemte de upplysningar Utskottet i öfrigt inhcmtat. Ifrågavarande stadgande uti 1812 års afskrifnings-reglemeute är af följande lydelse: “Då den här bestådda afskrifningen blifvit uppbördsmannen tillgodo beräknad, svare han derefter för all å uppbörden uppkommande brist, sedan likväl persedlar, hvilka vid räkenskapsslutet utfallit med öfverskott, blifvit qviltade efter värdet mot dem hvarå brist uppstått. Skulle uppbördsmannens redogörelse utfälla med öfverskott, som af vederbörande Ekonomi-admmislralion godkännes och fastställes, inlösas de till Kongl. Maj:t och Kronan efter medelpriset af upphandlingen; hvaremot det skall vara en uppbördsman ovilkorligen förbudet att om öfverskotlen af sin uppbörd in natura disponera.“ Stats-Utskollets Utlåtande N:o 48. 29 Vid granskningen af Carlsborgs fästnings räkenskaper hade Revisorerné funnit, det förenämnde stadgande sa blifvit tillämpad!, alt uppbördsmännen, när hans redovisning utfallit med öfverskott å vissa artiklar och sedan å andra persedlar uppkommen brist blifvit deremot qviltad, erhållit godigörelse af Kronan för allt derefter befintligt öfverskott, äfven om detsamma uppgått till högre belopp än den medgifna afskrifningsprocenten.
Efter att med hela den upplyslare delen af Nationen hafva glädt mig åt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Ständerna angående till vägabringande af större säkerhet, reda och beqvämlighet uti Rikets mått-, måloch vigt-system, är det med icke mindre förundran jag läst det af Kongl. VetenskapsAkademien i sådant afseende gjorde förslag, hvilket, långt ifrån att erbjuda ofvannämde fördelar, tvertom synes mi j endast fördubbla den förvirring och de olägenheter, som vidlåda det gamla systemet. — I likhet med Chefen för Justerings verket, som äfven ifrån början delade den allmänna önskan, att förbättringar, i enlighet med tidehvarfvets öfriga framsteg och behof, mätte vid målsystemet företagas, ser jag mig föranlåten, att mot VetenskapsAkademiens af Utskotten tillstyrkta förslag göra följande anmärkningar. — Då indelningarne af Rikets mått, mål och vigt skola både till storlek och benämning förändras, anser jag bi - 184 De n 3o Ju lii f. m. behållandet af en gammal, efter min öfvertygelse, oduglig enhet, vara en så stor ensidighet, att jag icke derpå kan ingå. Äro vi ännu nog fördomsfulla för att icke med flera upplysta Nationer, såsom Frankrike, Holland och Italien, kunna förena oss om den enhet, för hvilken jordmeridianens längd är lagd till grund, så må vi tills vidare bibehålla våra gamla mått, mål och vigter, med deras förra indelning och benämningar, och, såsom Chefen vid. Kongl. Landtmäteriet föreslår, blott reducera den öfverflödiga mångfalden af dem, så att af de flera slags vigter och tunnmål blott en af hvardera bibehålies o. s. v. Hade man deremot antagit den verldskända metern till enhet, så skulle vi, likasom hos Fransmännen och hos oss redan skett med fotmåttet, kunnat gifva den en både decimal och duodecimal indelning tillika, hvarigenom systemet blef på en gång både fullkomligt, populärt och beqvämt, och decimal-systemet, utan tvång och enskild ta olägenheter, småningom kunde allmänt blifva bekant och nyttjadt.
Ex. IIr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu till afgörande framställde punkt, med den förändring, att i st. f. ordet ”afträda” införes ordet ”utbyta”, j Ropades nej. Då härefter II. Ex. förnyade sin nyss gjorda propos. lill bifall af denna punkt utan förändring, ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå II. Ex. tillkännagaf, att lian trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. Frih. Sprengtporten begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voler.propos.: 9 H. 82 C50 Den ii) April e. m. Den som bifaller hvad StatsUtsk. i dess utlåt. N:o 258 tillstyrkt, i fråga om colonien S;t Barthelemys afträdande till någon främmande makt, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Utsk:s ofvanberörde tillstyrkande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer : Ja — 16. Nej — 19.
tvätt och strykning, förstås. » » Hur har det varit med brännvinet då? » Jonsson ref sig ett tag i nacken och grinade till. » Jo, det har allt mest fått stanna på krogen den här veckan. Se k ä r n g. hustru min käxade på snygga kläder och tocke där till den här sönda ' n — ja, pastorn förstår nog. » Han tittade ej obelåtet på sin tarfliga, men snygga habit, köpt i ett klädstånd på Hornsgatan. » Bravo, Jonsson, det var bättre att ta slantarna till utvärtes oruk i fast form — nu se ni allihop ut som folk. » Familjen Jonsson blef bjuden på middag i jungfrukammaren, och det blef hela påföljande veckans stora samtalsämne därhemma. Då man blifvit bjuden på middag hos » våran pastor », fick en allt ta lite vara på sig och hålla sig uppe, ska ' en veta. En gick aldrig heller säker för, att inte gubben en dag tittade in till en, och därför hade kyffet blifvit så putsadt och fint, att en inte kände igen det: golf vet hvitt, nya gardiner, tapeter och fönsterrutor lagade — men inte med gråpapper den här gången. För resten, det var j u på det hela taget trefiigare för en själf att ha det lite fint omkring sig. — Ja, den pastorn, si det var en karl, det! En dag fick fru Jonsson stor tvätt från pastorns, och samma dag fick mannen kallelse dit upp. » Nå Jonsson, hur är det nu med förtjänsten? » » Bra nog, herr pastor, fast bröstet ä r litet klent, förstås; det ständiga knogandet och bärandet ... » » Hur ha vi det med brännvinet då? » » Ackurat bortlagdt, herr pastor! » » På hedersord, Jonsson? » » På hedersord, herr pastor! » sade Jonsson högtidligt och räckte fram sin valkiga hand, under det att det ryckte så befängdt i ögonlocken. » Skönt, då få Jonsson och hustrun portvaktsplatsen, som är ledig här i huset — ifall ni vill? » I fall jag vill! » utbrast Jonsson, och nu rent af skalf det i ögonlocken. » Nå, hur är det med flickan d å? » » Åh, Gud signe barnet — det var mest varat f e l.
De ännu återstående, så ock hvad för öfrigt under embelsförvaltningen förekommit, inhämtas af de vid Expeditionen förda Diarier och Registratur, hvilka, jemte dertill hörande handlingar, skola lill Rikets Högloft. Ständers Lag-utskott inlernnas. 6 R. St. Just. Ornbudsm. Emb.-Bcrättelse den 15 Nov. 1847. Enligt hvad nyss åberopade Embetsberättelse, pag. 29 och följande, utvisar, hade Kongl. Göta Hofrätt, uppå advokatfiskals-embetcts derstädes anställda åtal emot Landshöfdinge-embelet i Östergötlands Jan, dels för underlåtenhet alt i Konungens befallningshafvandes den 30 Juni 1840 fattade utslag uti ett mål rörande ny vägdelning inom Göstrings härad meddela laglig och fullständig föreskrift, huru med utslagets kungörande och delgifvande borde tillgå, dels ock för dröjsmål och försummelse att utslaget behörigen expediera, genom utslag den 9 Juli 184-5, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, dömt landssekreteraren och landskamereraren, hvilka begge ansågos hafva i förra afseendet emot deras embetspligt brutit, att derför hvar för sig böta tretiotre riksdaler sexton skillingar, samt, jemlikt Kongl. Expeditionstaxan och 24 Kap. 5 § nyssnämnda balk, fällt landssekreteraren särskildt att, för den sednare honom lill last räknade förseelsen, plikta tjugufem daler med åtta riksdaler sexton skillingar; hvaröfver hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär af svaranderne blifvit anförda. Af Konungens Högsta
Domstolar strängt blifvit följd, att ingen säsom Ombud finge tala inför Tredje Band. Rätta, 1042 Den ZO September. Rätta, utan akt han undcrgätt förhör uti Lagfarenhet ten: I anledning hwaraf är yrkat, att Allmogen mätte till Rättcgängs.Fullmägtig fä antaga och nyttja hwcm den för godt sinner. Som dek icke sällan händer att Parter nödgaföra Rätlegäng pä aflägsne orter, ber de icke känna nägon, ät hwilkcn deras mäl med trygghet kunna anförtros, bar Lagstiftaren ansett nyttigt om Domstolen uksäge kunnige och pälitlige män, till hwilka sädane Parter i förlitande pä Domarens witsord, kunna sine sakers utförande updraga. Desse böra icke blott hafwa de egenskaper Lagen i 15 Capitlc-t 2 § RättcgängsBalken, anser oundgängclige'för Rättcgängs - Ombud i allmänhet, nemligen att wara obcryckkade, ärlige, red, lige och förständige män, utan de mäste ock enligt Kongl. Förordningen den IQ Martti 1749, och Kongl. Brefwcr den 27 Maji 180I genom Academiskt wittncsbörd kunna wisa sig äga nägon tilräckclig Thcoretisk insigt i Lagfarcnhetcn; och som Lagen i ofwan anförde rum om desse egcnkclige Advocater som allmänneligen till Rättegängs - Ombud kunna brukas stadgar, att de böra wara godkände och sätt lof härtill af Domstolen i Orten, hwilkcn är i tilfälle att säkrast pröflva sädane personers frägd, kunskap och skicklighet, anser Lag-Utskottet dessa föreskrifter j den delen sä kpäl grundade, att ändring eller tillägg deruti icke tarfwas; äfwcn som att Kongl. Majtts Nädiga bref d. 1 Februari!
Och du gafst din goda Anda, till att undervisa dem; och ditt Man vände du icke ifrå deras mun, och gaf dem vatten, när dem törste. I fyratio år besörjde du dem i öknene, så att dem intet fattades; deras kläder föråldrades intet, och deras fötter svullnade intet; Och gaf dem rike och folk, och fördelade dem här och der, så att de intogo Sihons land, Konungens i Hesbon, och Ogs land, Konungens i Basan. Ock förökade du deras barn, såsom stjernorna på himmelen, och lät komma dem i landet, det du deras fäder tillsagt hade, att de skulle draga derin, och intaga det. Och barnen kommo derin, och togo landet in; och du undertryckte för dem landsens inbyggare, de Cananeer, och gafst dem uti deras händer, och deras Konungar, och folken i landena, så att de gjorde med dem efter sin vilja. Och de vunno fasta städer, och ett fett land, och intogo hus full med allahanda ägodelar, uthuggna brunnar, vingårdar, oljogårdar och trä, der man af äter, väl mång. Och de åto och vordo mätte och fete, och lefde i vällust af dine stora godhet. Men de vordo olydige, och vordo dig genstörtige, och kastade din lag tillrygga bakom sig, och slogo ihjäl dina Propheter, som dem betygade att de skulle omvända sig till dig; och gjorde stor försmädelse. Derföre gafst du dem uti deras fiendars hand, hvilke dem betvingade; och uti deras ångests tid ropade de till dig; och du hörde dem af himmelen, och genom dina stora barmhertighet gafst du dem frälsare, som dem hulpo utu deras fiendars hand. När de nu till rolighet kommo, vände de om igen, till att göra det ondt var för dig; så öfvergaf du dem uti deras fiendars hand, att de skulle råda öfver dem. Så omvände de sig då, och ropade till dig; och du hörde dem af himmelen, och halp dem efter dina stora barmhertighet i flera resor.
Den föreslagna förändringen af Bankens sedlar lomme följaktligen endast att hos den mindre upplysta delen af folket föranleda en ökad osäkerhet om dessa sedlars verkliga värde; så mycket mera naturlig, som Skiliingsedlar och Kopparskiljemyntet jemväl hädanefter skulle fortfarande bibehålla sitt nu egande myntvärde. Biitico-TJtrkottets Betänkande N:o *07. Ibland de allmännast förespeglade olyckliga följderne af den befarade aamt nu verkställda realisationen, var hotelsen om de uppsägningar af i landet utestående lån, hvartill Capitalisterne skulle, i anledning af densamma, föranledas, för att få de för dessa lån utgifna reverser omskrifna å R:dr Silfverspecie. Dessa följder lära dock likasom mångå andra förespådda resultat af myntbestämningen hitintills hafva uteblifvit; men jag kan i sanning icke inse något mera verksamt sätt att framkalla dem, än att, såsom Utskottet nu föreslagit, bestämma olika värden för Bankens sedlar. Enligt Utskottets förslag, skulle de nya sedlarne komma alt erhålla ungefärligen följande lydelse: Svea Rikes Ständers Bank betalar vid anfordran denna sedel med R:dr Courant. Utskottet har således ansett, alt hädanefter, på enahanda sätt sorn tillförene, representativt mynt endast hehöfver af Banken inlösas med annat representativt mynt. Hvilken credit för dessa sedlar och hvilket förtroende för Banken sådant skulle komma att medföra, torde en hvar lätteligen inse. Äfven om, på sätt Utskottet hemställt, sedlarnes motsvarande värde i R:dr B:co och R:dr Specie skulle på något ställe å sedeln antydas, befarar jag dock, alt sådant kommer alt mera förvilla begreppet om sedlarnes rälla valeur, än att stärka desammas credit.
Bondkyrko-församlingen i Upsala och domprosiarne, synas mig ej vara rätt tillämpliga på denna fråga, då den förstnämnda församlingens kyrka ligger inom sjelfva staden, och hvad domprostarne angår, dessa äro pastorer i de inom stiftsstäderna liggande domkyrkorna, och sålunda icke egentligen kunna betraktas som prebendarier. Arguroenterne mot förslaget kan jag verkligen icke finna »tänkvärda», utan förblifver fortfarande vid den åsigt, att hela prebendeinrättningen är, för att med Kyrkoherde Simonsson tala Grekiska, en xgct5 iZoyrp olämplig anstalt. Hvad slutligen den formela sidan angår, och Kyrkoherde Simonssons invändning att frågan om prebendenas alskallande 86 Den 13 Januari. är af privilegii-natur, sä får jag nämna, att jag ofta oell sednast i dag läst Presterskapets privilegier och der verkligen funnit en §, som säger att Riskoparne, jemte en hel mängd efter dem uppräknade prestman skola bibehållas vid sina löneinkomster. Jag hemställer dock, huruvida en sådan bokstaflig tolkning kan anses rigtig, ty då skulle ju den albira minsta reglering af eri kyrkas inkomster eller en simpel delning af ett pastorat innebära ett intrång i presterskapets privilegier. För öfrigt är här ej fråga om annat, än en underd. skrifvelse till K. M:t; först då han deröfver lättat sitt beslut, kan det blifva fråga oin ärendet är af privilegii-natur eller ej. Ang:de frågan, huruvida man bör bifalla Utsk:ts förslag eller Hr von Ehrenheims af flera ledamöter understödda reservation, får jag för min del biträda Utslcts hemställan, emedan den verkligen innehåller något, och emedan man bör afgifva en bestämd opinionsyttring, hvarefter ett kommande kyrkomöte kan hafva att rätta sig. Hr von Schéele, Knut Henning Gezelius: Till fullo behjertar jag vigten af det intresse, som blifvit af åtskilliga bland reservanterna på pe k a dt, att, likasom theori och praxis i allmänhet ej böra för strängt söndras från hvarandra, den theologiska vetenskapen ej måtte för mycket skiljas från det kyrkliga lilvet.
Lysmasken kryper sakta uppför den höga trappan till stadsläkarens hus vid Palmaille, men vandraren står kvar utanför häcken, som skiljer trädgården från gatan; hans ögon dragas mot ljusfloden, som strömmar ut från det ena af gafvelfönstren och förvandlar duggregnet till guldstoft, fallande öfver markens grus. – Därinne bakom de små rutorna skymtas ansiktet och konturerna af en man, framåtlutad öfver chiffonnierens skrifklaff, i en ställning full af energi – som om han i nöd klamrat sig fast vid en bred planka – och framför hans näsa viftar det hvita fanet af en gåspenna, som brådskande rör sig af och an. Det klappar tre hårda slag på den yttre dörren, men han ser icke upp från sitt arbete. Emellertid har Wolff öppnat förstugudörren och gått in att anmäla grefve Rantzau. Vid grefvens inträde i kabinettet, skjuter Struensee stolen från skrifklaffen och bjuder sin gäst välkommen. – Jag stör er kanske, min käre doktor? – Nej, visst icke! Jag har just slutat. – Brådskande arbete – he? Struensee håller det fullskrifna arket närmare ljuset. Rantzau lutar sig en smula framåt och läser: Högborne Friherre Högtärade Herr Geheimeråd Nådige Herre. Den ytterliga förlägenheten af det tillstånd, hvari jag här befinner mig, nödgar mig att taga min tillflykt till Ers Excellens’ skydd. De inkomster, jag åtnjuter som landsläkare äro så beskaffade, att jag, till följe af det dyra lefnadssättet här, icke kan underhålla mig af dem, om de icke understödjas af medicinsk praktik. Den skyldighet, som mitt ämbete ålägger mig, att ifra mot missbruk af läkekonsten och mot kvacksalfvare, gör, att desse äro mina fiender, och föranleder dem att bibringa gemene man misstroende mot min skicklighet; och då charlataneri alltid har lättare insteg hos flertalet än verklig förtjänst, så tilltäppes därigenom denna inkomstkälla. Hos den välmående delen af stadens innevånare äro dels mina resor, som jag i egenskap af landsläkare mycket ofta måste företaga, dels äfven det rykte och anseende som d:r Unzer här åtnjuter, mig till men.
Men innan jag kommer till det morn., som jag, med anledn. af hvad jag nu yttrat, anhåller ntt få föreslå, torde de bestämmelser, som finnas ,i Utsk:s förslag, böra erhålla sådan lydelse, att de endast afse inhemskt bränvin, hvadan i första raden af §:n orden ”inom riker böra tilläggas och §:n följaktligen blifva så lydande: ”Då bränvin sändes från stad inom riket med fartyg saltsjövägen” etc. Slutligen anhåller jag att ett nytt mom. måtte införas af följande lydelse: ”Vid införsel af bränvin från utrikes ort, iakttagas de föreskrifter, som K. Mkan finna för godt alt i tiåder bestämma.” Hr Printzensköld, Carl: Det tillägg, som Gr. Lagerbjelke föreslagit vid lista mom. af denna §, anser jag vara af behofvet påkalladt; ty icke kan meningen vara den, att denna författnings 34:de §, i fall den kommer att antagas, bör hafva afseende på sådant bränvin, som exporteras, emedan våra nu gällande författningar ega sin tillämpning så väl på här i landet tillverkadt bränvin, som på andra varor, hvilka här fabriceras. Således anser jag jemväl det ifrågavande tillägget icke vara öfverflödigt. Det är gifvet, att om K. M., i öfverensstämmelse med Ständernas yttrade önskan, tillåter bränvin att i landet införas, så skall del också ske under de kontroller och efter de författningar, som gälla för andra till införsel lofgifna varor. Så vidt jag kan fatta den ifrågavande §:n, har den således aldeles icke något afseende på de bränvinsqvantileter, som exporteras eller importeras, annorlunda än att i sednare fallet lagstiftningen velat förekomma att icke olofligen från utrikes ort inprakticeradt bränvin skall kunna inom riket transporteras från den ena orten till den andra. Detta syftemål är visserligen ganska godt, och jag anser derföre de tvenne första mom. i §:n, med tillägg af de ord, som Gr. Lagerbjelke föreslagit, böra af R. o. Ad. bifallas.
– Tänk – att utan blygsel kalla denne gudlöse charlatan för vän! fortsätter fru Willebrand i harmsen ton. Men hon hejdar sig plötsligt och fixerar madame Burmester med en nyfiken och malitiös blick: – Ursäkta – ni känner ju också den där plåstersmörjaren? – Obetydligt! Nästan icke alls – fast – Han skall vara en vacker karl ... och så förskräckligt farlig – riktigt så där ? Madame Burmesters ögon irra obestämdt ut i rymden, och hennes öra lyser som en röd ros mellan det pudrade håret och den pudrade kinden. Hon anar en misstanke i luften och vill värja sig mot den genom att tala: – Jag känner honom nästan icke – högst obetydligt – som sagdt Se, salig Burmester var ju sjuklig — Och när konsistorialrådet Struensee kom till staden, var ju också stadsläkaren med och då Burmester behöfde söka hjälp, vände han sig till prostens son på den tiden hade han icke så dåligt rykte som nu. – Men sedan monsieur Burmester dött – har han icke också varit er – läkare? – Salig Burmester sade alltid, att stadsläkaren var en skicklig man han har kommit någon gång men man har sagt mig, att monsieur Unzer skall vara skickligare – Det är en sanning! hviskar fru Willebrand strängt. Vill ni lyda ett godt råd, madame Burmester, så vänd er för framtiden till Unzer. Det är farligt att stå i förbindelse med en gudlös person – ty ingen känner bättre än Belzebub en kvinnas svagheter och hon kan lätt dragas i olycka och fördömelse. Madame Burmester sitter och lyssnar med nedslagna ögon, och tänker på konsistorialrådets hårresande skildring af de eviga kvalen. Enevold Brandt trippar med spänstig hållning och själfkär min framåt Palmaille under de gulnade lindarna, sprätter som en liten tupp bland markens löf och mönstrar med näsvis blick alla yngre damer, som passera. – Hallå, unge gynnare!
Med afseende på hvad sålunda blifvit anfördt och med hänsigt dertill att Lotsdirektören uti sitt underdåniga betänkande om ett utvidgadt fyr-system ansett Finngrunden kunna endast bestämdt och tjenligt utmärkas för sjöfarande genom utläg gande derstädes af fyrskepp, äfvensom att förvaltningen af sjö-ärenderne uti sitt i ämnet afgifna underdåniga utlåtande, jemte yttrande att nyttan och behofvet deraf icke kunde 'ifrågasättas, hemställt, att, i händelse Kongl. Maj:t, oaktadt förvaltningens tvekan, grundad hufvudsakligen på de stora kostnaderna, att i underdånighet tillstyrka fyrskepps utläggande på oftanämnde grund, likväl i Nåder skulle finna att sådant borde ske, till en början endast ett fyrskepp måtte få anskaffas, finner Utskottet sig ega skäl, att, med frånträdande af sitt förra i ämnet gifna yttrande, nu tillstyrka att ett fyrskepp måtte varda på Finngrunden utlagdt. Ehuru Utskottet icke är i tillfälle att uppgöra något tillförlitligt förslag öfver kostnaden härför, tror likväl Utskottet, med ledning af ej mindre Lots-direktörens än äfven af en utaf motionärernes beräkningar i frågan, en summa af omkring 70,000 R:dr R:mt erfordras och tillstyrker fördenskull, att Rikets Ständer måtte för anskaffande och utläggande af ett fyrskepp på Finngrunden anvisa och till Kongl. Majlis disposition ställa ett förslags-anslag af 70,000 R:dr Riksmynt, att under 28 Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Memorial M 32. den tid nu skeende stats-reglering omfattar från Riksgälds-kontoret utgå.