Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En del materialier äro nemi. sådana, att de lätt undergå försämring under det de förvaras, såsom färdiggjorda kläder m. m. Klädet, som i reservförrådet måste upläggas, borde derföre årligen omsättas, medelst utdelning af det befintliga till den stående hären, och samtidigt härmed nytt kläde anskaffas. Sålunda kunde man åstadkomma en fullständig omsättning deraf, och all försämring, så vidt möjligt, förekommas. Jag tror mig hafva funnit, att måhända icke uti den K. Proposm tillräckligt afs:de blifvit fästadt vid detta ämne; men då jag, enligt hvad jag vid början af detta anförande omnämnde, icke fått tillfälle att så noga genomgå förevarande K. Propos., som jag det Den 7 Januari. önskat, vill jag endast, anföra denna omständighet såsom en förklaring derför, att jag denna gång icke kunnat så uti detalj, som jag ämnat, ingå uti skärskådande af den K. Proposm, samt anhåller slutligen, att dessa mina ord måtte få åtfölja den K. Proposm till StatsUtsk:t. Hr Björnstjerna, Johan Magnus: Jag inser fullkomligt svårigheten för hvar och en ledamot af Ståndet att på den korta tid, K. M:t.s nåd. Prop. ang:de förnyad författning om utskrifningssättet och inrättningen af allm. beväringsmanskapet varit tillgänglig, kunna derom taga fullständig kännedom. Häruti ligger ock tillräcklig förklaringsgrund af de misstag, den föreg:de talaren gjort vid upfattningen af Proposins innehåll. Den flygtiga genomläsningen har kommit honom att förblanda den Ii. Propos-.n med Komiterades betänkande, och åtskilliga af hans anmärkmr äro rigtade mera mot det sednare ån emot den förra. Sålunda har K. M. icke föreslagit uttagande af endast ett bestämdt antal beväringsynglingar utaf hvarje klass. Den enda förändring som, i afs:de på skyldigheten att utgöra beväringspligten, hädanefter skulle komma att ega rum, är, enl. K. M;s nåd. förslag, att den hittills varande legningsrätten under fredstid utbytes emot skyldigheten för dem, som önska befrielse från vapenöfningame, att derför till Staten erlägga en viss summa.
PresteSt. som afslagit detta betänk., samina åsigt gjort sig gällande, och jag för min del densamma delar, så yrkar jag vördsamt det täcktes R. o. Ad. fatta enahanda beslut, som det förenämnde. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Afven jag anhåller att R. o. Ad. måtte afslå betänk, men på en annan grund. Här står nemi.: ”att då Utsk. anser, att församlingar, sorn underhåller dessa klockare, hafva full rätt lill den fordran, att de i första rummet fullgöra de pligter som dem i sådan egenskap för församlingarnes räkning åligga, och deribland serdeles den vigtiga skyldigheten att undervisa församlingens ungdom, samt då, enl. Utsk:s tanka, icke något hinder af missiv eller presterlig tjenstgöring å annor ort derför må ligga i vägen, så får Utsk. hemställa att R. St. måtte hos K. M. i underd:het anhålla, att K. M. täcktes genom nåd. förordn. närmare bestämma klockarnes inom Lunds stift skyldighet att, i följd af den dem åliggande pligt att undervisa ungdomen, inom församlingen bo och vistas.” Om man utgår ifrån den synpunkten, som Utsk:s flertal har gjort, att klockare-presterne böra vistas hvar och en inom den församling han tillhör, så är det en stor 316 Den 10 Mars. oförsigtighet att anhålla hos Konungen, att Ilan malte närmare bestämma deras skyldigheter. Genom denna anhållan hafva Ständerne satt i fråga, huruvida den skyldighet Ständerne vilja utkräfva, verkligen förefinnes. Delta är ju att i sin välmening förstöra tlen grund på hvilken man skulle bygga. På det att man ej måtte handla så, önskar jag att Ståndet afslår betänk, oell låter hvarje församling med klockare-prest, hvilken icke finnér sig vara vederbörligen betjenad, söka rättelse hos Consistorium, eller hos Konungen, på det att rätt måtte ske. Om de grundsatsers läglighet, på hvilka man stödjer sig, dragas i tvifvelsmål, genom anhållan om serskild utredning, så kan det hända att man får motsatsen till hvad man önskar.
Wretman och Naumann yttrade, att, med afseende derå att, vid inrikes sjöfart, särdeles med ångfartyg, fraktsedlar allmänt begagnas och svårligen lära kunna afskaffa.», Justitieråden icke funno något skäl att gifva dessa, der de äro genom befälhafvarens underskrift erkända, någon sämre giltighet än konnossementer; och ansågo Justitieråden derföre stadgandena i denna § om tillåtelsen att emot fraktsedel föra bevisning, samt orden i 2 morn.: »såvida fel deri icke visas», desto heldre böra utgå, som det väl i allt fall ej kunde vara en befälhafvare betaget att, om, genom förbiseende, skriffel eller andra orsaker, ett af honom underskrifvet konnossement skulle befinnas oriktigt, till sitt fredande derom förebringa bevisning. § 108. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér erinrade, att den för besigtningsmännen meddelade instruktion syntes Justitieråden icke tillfyllestgörande. Det kunde anmärkas, alt någon del af fraktgodset saknades; och det vore jemväl af vigt, 25 af vigt, att besigtningsmännen värderade den skada, som uppkommit. Med anledning häraf tillstyrktes följande förändrade redaktion: År vid fartygets ankomst till lossningsort anledning att gods förkommit eller tagit skada, ege såväl befälhafvare, som last emot lag are, all lill utrönande af förhållandet nämna hvar sin god man, hvilka båda sedan tillkalla den tredje. Besigtningen bör verkställas före eller vid lossningen.
Enligt beslut af den 21 nästlidne Januari har Vällofliga Borgare-Ståndet återremitterat Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande N:o 11, i anledning af väckt molion om fortsättning till Gefleaf telegraf-linien emellan Stockholm och Upsala; men som de öfrige tre Riks-Stånden samma betänkande bifallit, samt beslut i frågan sålunda redan är fattadt, kan återremissen icke föranleda till vidare handläggning af samma fråga. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr. 1854, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om fördelning af Lysings härads allmänning i Östergöthlands län emellan socknarne i samma härad. Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskottets behandling öfverlemnad motion, har Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Östergöthlands län anfört, att då, oaktadt ansökning flera gånger blifvit gjord om Lysings härads allmännings fördelande emellan häradets socknar, 8 Allm. Besv. och Ekon.-Vtsk. Betänk., Nio 49. en sådan delning icke kommit till verkställighet, men att allmänningens samfälda begagnande medförde, bland andra, de olägenheter, att, då jägeribetjeningen omöjligen kunde å allmänningen hafva den tillsyn, som vederborde, betydlig åverkan derå föröfvades, och att allmänningen sommartiden i stark torka ofta vore utsatt för skogseldar, vanligen åstadkomna i afsigt att genom skogens afbrännande igensopa alla spår af förut begången åverkan;hvadan motionären föreslagit, att ifrågavarande allmänning måtte till socknarne i häradet upplåtas och dem emellan, jemte den till häradet hörande allmännings-kassa , fördelas, genom vidtagande, af hvilken åtgärd jägeribetjeningen skulle blifva öfverflödig och de till densamma anslagne löner, \id nuvarande tjensleinnehafvares afgång, kunna indragas.
S. D. Föredrogs en af Vällofl. Borgare-Ståndet, medelst protokolls-utdrag af den 26 sistlidne Juni, till Med-stånden gjord inbjudning att instämma i dess vid föredragning af Stats-Utshottets utlåtande N:o 163 fattade beslut, att bifalla l:sta punkten af detta utlåtande, med derjemte fästadt vilkor, att full säkerhet ställes derför, att Wisby hamnbyggnadsarbete, utan vidare bidrag af statsverket, vederbörligen fullbordas. Preste-Ståndet, som fann berörde vilkor mindre behöflig!, vidblef sitt i frågan redan fattade beslut och lade inbjudningen till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Banlio-Utskottets utlåtanden och memorial: N:o 46, i anledning af väckt fråga om ett förändradt sätt för inlösen af Riksgäldskontorets koppar-skilj emynts-polletter: bifölls. N:o 47, med förslag till åtskilliga förändringar i sättet för beräknande af Bankens sedelstock, bifölls; och N:o 48, i anledning af väckt förslag om förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af dess tjenstemannapersonal; återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets betänkanden: Prot.-Utdrag den 2 Juli 1851. 3-53 N:o 27, i anledning af väckt motion, angående jäf emot Domare och Landtmätare; och N:o 28, i anledning af väckt motion om upphörande af skriftliga berättelser i mål, som från Hofrätt hos Kongl. Maj:t fullföljas. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskotteti utlåtanden: N:o 49, i anledning af förre Gårdsegaren C■ M. Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta å discontlåri; bifölls.
Grefven i samma stund han afgaf berörde declaration, äfven dermed offentligen yttrade den öfvertygelse, att Protocollet borde komma att så uppställas, sorn. nu skettj ty i annat fall* Den 5 Februarii, 249 och om ej denna billiga och riktiga förmodan legat till grund, hvartill skulle vål declarationen da hafva tjenat? Denna Öfvertygelse fortfor åfven hos Herr Grefven i nåstderpåföljande Plenum den 2g Januarii, då Protocollet för den * 25 justerades och då ifrågavarande ordställning af Herr Grefven godkändes, emedan den utan anmärkning lemriades. Sedan Hr Grefven sålunda på sått jag haft åran ådagalägga, icke allenast offentligen tillkånnagifvit dess öfvertygelse, att Protocollet borde uppställas i den form, detsamma fått, utan ock täcktes godkänna Protocollets ordalydelse, har Herr Grefven nu först funnit lämpeligt framställa ifrågavarande anmärkning. Må det tillåtas mig, att efter den utredning af ämnet jag .agit mig friheten framlägga, utan några vidare reflexioner, endast vädja till den ädle Grefvens eget upplysta omdöme; må det tillåtas mig att Öfverlemna pröfningen af mitt förhållande uti denna för öfrigt icke särdeles betydande omständighet åt Högloflige Ridderskapets och Adelns lika noggranna 6onj rättvisa urskilning. Friherre Wrangel, Henning: I anledning af hvad Grefve von Schwerin nyss yttrat, anser jag mig skyldig upplysa, det jag verkeligen den 25 sistlidne Januarii åfven begärde, att Bonde. Ståndets ProtocollsUtdrag angående den föreslagne underdåniga tacksägelse-adressen, mätte hvila på bordet. Justerades Pleni-Protocollet för dea 2g sisth Januarii eftermiddagen. s5* Den 5 Februarii. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdea kl. a eftermiddagen.
N:o 27. 3 gen den 20 Juni 1855, de förut gällande författningar i ämnet skola efterlefvas; med tillägg dels af Wallmark, att, derest detta yrkande icke bifalles, ”lagfart och inteckning samt öfverlåtelse af åborätt må inom Westerbottens län obehindradt och utan undersökning om obesutenhet få beviljas å 1/16 mantal och derunder;” dels af Anders Eriksson, att 1827 års Förordning måtte erhålla den ändring: ”att sådana lotter må få köpas och behållas med åsatt hemmantal, som äro medgifna i 1827 års Afsöndrings-förordning att från hemman på viss tid eller för alltid afsöndra;” dock att ”i anseende till svårighet för skattskrilningsoch uppbördsverken, någon gräns för hemmanets brutna lal stadgas.” Af Mäns Persson och Anders Eriksson: ”att styckning af hemman må tillåtas till åtminstone fyra tunnland odelbar jord; hvarpå, med utsatt hemmantal, fasta skulle beviljas med samma rätt, som för större gårdköp.” Af Anders Gudmundsson, som inkommit med fullständigt förslag till förändrad redaktion af 1827 års Kongl.
Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i de större b o k - ladorna samt å tidningskontoren. Snollskt /. Morgonbadet. •iSous Veponge, qui ruisselle, la femme sort jeune fille. » (Balzac.) ^®|et berättas om tvänne resenärer, hvilka 6^s^&gt; tillfälligtvis sammanträffat i toalettrummet på en jernvägsstation, att den ene frågat den andre: » H v a r f ö r skall man så ofta tvätta sina händer, då man aldrig tvättar f ö t t e r n a? » Detta något drastiska yttrande innebär dock en sanning, o m ock relativ, en sanning med modifikation. Ingen, som icke står utom eller vid yttersta gränsen af all civilisation, underlåter att dagligen tvätta händer o c h ansigte, väl äfven hals och armar. Men hur går det med fortkomstledamöterna? Monne de ej ofta få nöja sig med en nödtvungen, kanske nödtorftig tvagning på lördagsqvällen, under det för hela den öfriga delen af kroppen, större delen af året, ett varmt bad hvar månad anses uppfylla allan rättfärdighet. E n läkare har för icke länge sedan i en hygienisk tidskrift yttrat, att vi svenskar bada för m y c k e t om sommaren o c h för litet o m vintern, o c h sanningen af detta uttalande torde ej kunna jäfvas. Sommarens kalla sjöbad, hur förträffliga de än kunna vara, borde tvifvelsutan användas med mera urskilning än nu sker, då, särskildt för de unga, baduingen blifver en favoritsport eller en yr och tanklös lek mer än något annat. Men o m vintern blifver förbållandet annorlunda; då måste baden i de flesta fall tagas i badinrättning o c h betalas med ett pris, som for en större familj blifver en känbar utgift, på hvilken kan o c h ofta kanske måste sparas. O c h dock är väl ingen, som i teorien nekar att renlighet, öppna porer] och frisk hudverksamhet är ett hufvudvilkor för helsa och trefnad!
Det tilltagande bruket af kaffe och andra dyrare utländska drycker hos åtskillige bland den arbetande klassen är otvifvelaktigt af ett menligt inflytande på deras bergningsförmåga, och det vore derföre önskvärdt, att, genom begagnandet af inhemska maltdrycker, elt förändradt förhållande uti bruket af förutnämnde och andra främmande drycker kunde tillvägabringas, äfvensom en for orten ännu vigtigare inskränkning uti tillverkningen, handeln och förbrukningen af bränvin. Ehuru arbete hos andra inom eller utom orten utgör en hufvudsaklig binäring hos en betydlig del af befolkningen i Länet, samt tillgång på arbetsfolk, i följd deraf, icke borde här kunna saknas, inträffar likväl stundom eli sådant förhållande. Dertill bidrager, dels att vid förefallande behof mycket arbetsfolk stundom är för tillfället borta på arbeten utom orten, dels ock alt personer finnas, som icke förr mottaga dylikt arbete, än nöden tvingar dertill. Deraf är ock understundom en följd, att arbetaren vid god tillgång på födoämnen fordrar högre betalning, än som erhålles då han måste dyrare köpa hvad han till sitt uppehälle behöfver. Enligt bifogadL utdrag af Länets mar kegångs - kegångslaxor för åren 1848, 1849 och 1850 utgör medelpriset a ett niansdagsverke, likasom tillförene, 25 skillingar Banko. Vid de utvandringar till andra orter, som Länets allmoge, enligt hvad ofvanberördt är, verkställer, äger den att, i stället för pass, enligt Kongl. Maj:tS nådiga bref af den 4 Oktober 1810, begagna betyg af församlingarnes pastorer, efter gifvet formulär. Det är otvifvelaktigt, att mera bestämda föreskrifter i sådant afseende skulle blifva af ett välgörande inflytande på de utvandrades sedlighet och ordentlighet, hvarom ock ett underdånigt förslag lill stadga, såsom i förra berättelsen omnämndes, är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende. § 3. Xäringar. Jordbruket. Detsamma öfvas fortfarande på olika sätt i särskilda delar af Länet.
1 anseende till ett af Boberg erbjudet ackord med hans borgenärer medgaf emellertid Diskont-direktionen den 5 April 1848, att Boberg skulle medelst successiva inbetalningar få liqvidera sin skuld, och dessa inbetalningar blefvo äfven några år af honom fullgjorda, men upphörde år 1851, i följd af hans då inträffade andra konkurs, uti hvilken Diskont-verket jemväl blifvit för sin fordran tillerkändt betalningsrätt. Vid derefter sökt verkställighet af konkursdomarne har icke något i utmätningsväg funnits att tillgå, hvaremot, genom dels erhållna utdelningar från Bobergs och Nordings konkursmassor, dels hvad gäldenärcrne sjelfvilligt, tid efter annan, inbetalt å förenämnda lån, ursprungligen uppgående till ett sammanräknadt kapital af 6,300 R:dr, influtit ett belopp af tillhopa 4,433 R:dr 82 öre, så att kapitalskulden, på sätt ofvan omförmäles, blifvit förminskad till 1,866 R:dr 18 öre Runt. Då, med afseende å här ofvan uppgifna omständigheter, hvilka, beträffande Nording, ytterligare vitsordas i ett af honom till Utskottet ingifvet betyg, det synes föga sannolikt att genom fortsatta exekutiva åtgärder Diskont-verket skall kunna beredas liqvid för dess fordran, anser Utskottet sig, i enlighet med Diskontdirektionens tillstyrkande, böra i så måtto understödja den gjorda ansökningen, att Utskottet härigenom vördsamt hemställer, att, derest sökanderne inom en månad efter erhållen del af Rikets Ständers beslut i ämnet, till Diskont-verket inbetala en tredjedel af hvad å ifrågavarande tre lån finnes i kapital oguldet, så väl återstående kapitalskulden som oguldna öfverräntorna måtte eftergifvas och utur räkenskaperna få afskrifvas. Stockholm den 21 September 1863. Rättelser-, i Banko-Utskottets Memorial l\7:o 1)5. Sid. 1 rad.
Hr von Uthfall, fullm. Frih. Cederström, Anders, efter N:o 1479- Hr Ulfhjelm, fullm. Hr Geijerstam, Carl; iy:de Bä n k m.a f de I n.: Hr Braunerhjelm, Ferdinand, efter N:o i5g4. Hr von Heyne, Georg; i8:de Bä n k m. a fd e I n.: Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, efter N:o 1753. Hr Hedenstjerna, fullm. Gr. Hamilton, Malcolm. Justerades pleni-prot:n för den 2 och 4 sistL November. Hr Lefre'n, J o hPehr! Som utskrifningen af handlingarna röride återremissen af extra-stalsieglerjn efter all sannolikhet icke hinner verkställas före årets slut, samt denna reglering således icke kan komma till slutligt afgörande förr än längre fram på nya året, men angeläget är att befästningsarbetena vid Carlsborg och i Stockholms skärgård icke afstanna, samt att förberedelserna för sommararbetena må kunna beredas, och dertill erfordras ett förskott å blifvande anslag af högst 16,000 r:dr med 12,000 för Carlsborg och 4)°°° *':dr för Stockholms skärgård; så får jag vördsamt begära, att detta förskott må, ju förr desto hellre, bifallas, emedan i annat fall ganska menliga följder för arbetena skulle uppkomma, om de, i brist af medel, vid årets slut skulle upphöra. Remitterades till StatsUtskotlet. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utskrs utlåt. N:o 3o, i anledn. af gjorda anmärknu* vid betänk. N:o 21, ang:de tulibevillningen. Jern, smidt eller valsadt: Smältstycken. Utskottets förslag bifölls. Jern, smidt eller valsadt:
Hr von Hartmansdorff: Uti mom. c af 1 § är äfven laladl om sola eller ensamma vexlar. Detta stadgande synes man hafva glömt vid redigerandet af flen 9:de §, der det beter, all vexelgifvaren skall ”hälla vexeltagaren tillhanda två exemplar, af vexeln, eller, der sådant betingadt var, tre eller flera”. Då solavexlar kunna ulgifvas, så borde väl hår heta: ”bålla vexeltagaren tillhanda sola-vexel eller så många exemplar af vexeln som betingadt är”. Häruti instämde Hr von Hohenhausen, Mich. Sil v. Gr. Sparre: Sola-vexlar förekomma högst sällan. Om nu vexeltagaren skulle åtnöja sig blott med sola-vexel, så blir det naturligtvis dervid, enär förord bryter lag. I delta fall behöfves dertill endast att vexeltagaren förklarar alt han icke äskar mera än detta enda exemplar, och dä kommer lagens stadgande om flere exemplar icke i fråga. Skulle man utfärda ett serskildt stadgande för alla de fall då parterne sins emellan kunna öfverenskomma att icke iakttaga ett lagstadgande, så finge man mycket att göra. Jag vill icke neka att ju här hade kunnat talats om sola-vexlar; men jag anser uraktlåtandet icke vara någon serdeles brist. Hr von Hohenhausen: Jag medgifver visserligen att solavexlar numera sällan förekomma. De äro dock icke afskaffade och brukas stundom. Dessutom bör man väl tillse att §§:ne i en lag hänga tillsammans. Dä man nu i l:sta § omtalar sola-vexlar, så bör väl äfven här i den 9:de förekomma ett stadgande derom. Derföre behöfver man dock icke, på sätt Gr. Sparre förmenat, utfärda särskildta stadganden för hvarje fall, utan synes den anmärk - DenlS September. 337 märkta bristen lättast afhjelpas genom antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag, hvars antagande jag derföre tillstyrker, hufvudsakligast med afseende på lagens utseende. Hr Akerman, Fredr.:
Dessutom fordras en högre och kostsammare stat af en charge' d’affaires, när han anställes som permanent mission s-chef, än när han blott vicarierar forsin frånvar. minister. — Besparingen, ifall af charge' d’affaire’s anställande, vore således ringa, och vore en ganska illa beräknad hushållning, blott under ofvan anförda synpunkt; helst en enda hemlandet tillegnad uppfinning kan blifva vida indrägtigare, än sådan småaktig besparing. Och detta gäller med än högre visshet om andra fördelar, som en minister, men icke en charge' d’affaires förmår tillskynda landet. — Ar 1822 föreslog Franska Regeringen en tulltaxa, som med 5o proc. förhöjde tullen å inkommande jern. Redan hade deputerade-kammarens utsk. tillstyrkt antagandet, då Svenska Ministern förmådde utverka undantag för jern, utsträckt under hammare och behandladt vid vedkol. Enär nu tullförhöjningen drabbade det Engelska valsade och vid stenkol behandlade jernet, blef följden, att vår import, som sedan tullförhöjningen 18 i4 aldrig öfverstigit halfannan million kilogrammer, uppgick inom ett par år till 8 millioner. Sednare har samme Minister förmått att åt 21 af våra unga sjö-officerare vinna embarquement å Franska örlogsskepp. Det skedde tvertemot författningarna, och man vet huru afundad embarquering i alla flottor är. Men , understödd af de vackra minnen våra sjö-officerare Jemnat i Franska marinen under Amerikanska kriget för 60 år sedan, lyckades det Svenska Ministern, så väl hos Carl den X:de som hos Fransmännens nu regerande Konung, att befordra dessa 21 unga sjö-officerare till deltagande i alla fälttågen i Medelhafvet och mot Algier, i Lissabons intagande, i expeditionen till Senegal, och flera verldskringseglings-resor.
3 Så, väl i nyssnämnde afseende, sorn beträdande utförlighet och fullständighet i sak, synes förslaget ej lemna någon önskan öfrig; men ehuru Rikets Ständer sålunda funnit detsamma kunna uppfylla sin bestämmelse såsom Sjölag för Sverige, hafva likväl i särskilda delar deraf förekommit några anmärkningar, för hvilka Rikets Ständer nu gå att i underdånighet redogöra. Irsta Afdelningen, Om Fartyg och redande deri. § 2. I fråga om besigtning vid byggande af fartyg innehåller det nådiga förslaget i l:sta mom. af § 2: “att sådan besigtning skall verkställas af sakkunnige män, af hvilka parterne välja en hvardera11. Då det måste antagas, att pärterne i detta fall egentligen ej äro flere än två, nemligen den som låter bygga och den som bygger fartyget, skulle följaktligen desse besigtningsman också endast vara två, i olikhet med de skiljomän, till hvilkas beslutande rätt förslaget på åtskilliga ställen hänvisar; men som skilnaden emellan besigtningsmäunen och skiljomännen icke torde böra föranleda till mindre antal af de förre än af de sednare, hvaraf dessutom praktiska svårigheter vid besigtningens verkställande möjligen kunna möta, hafva Rikets Ständer funnit sig böra jemväl uti ifrågavarande afseende besluta ett lika antal personer och sätt för deras val, som i § 321 angående skiljomän stadgas. I andra momentet, som innefattar förklaring om hvad med fartygs biloch bolfärdighet skall förstås, har, förutom någon omflyttning af orden, annan anmärkningsvärd förändring ej egt rum än att föreskriften om jemväl till biloch bolfärdigheten räknade två båtar, blifvit utesluten, helst vid byggandet af fartyg ofta blott en och stundom ej någon båt erfordras, samt det för öfrigt i denna del torde lämpligast böra öfverlemnas till parterne att efter omständigheterna träffa aftal. § 4. Uti § 4 af det nådiga förslaget har endast lemnats hänvisning till hvad särskildt är stadgadt, angående de vilkor, under hvilka fartyg åtnjuta Svensk nationalitet. Rikets Ständer hafva dock ansett frågan huruvida föreskrift bör meddelas, rörande den ort, som skall såsom ett fartygs rätta hemort vara att anse, lämpligast kunna vid denna § upptagas och besvaras.