Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om en jude inkommer i ett land, uppsöker han sina dervarande trosförvandter, med ett ord, de lefva inom sig sjelfva och söka icke någon förening med andra, såvida icke deras egna fördelar sådant kräfva, och af sådan orsak är det dem äfven Den 26 Jn 1 i f. m. 241 äfven snart sagdt omöjligt, att handla annorledes än med afseende på de större eller mindre fördelar, de kunna deraf hämta. Deras religion bjuder dem äfven till större delen dertill och de tillhöra det land, der de sig uppehålla. I de länder, der judar obehindradt fä bosätta sig, äro judarne den öfvervägande delen af nationen, och jag hemställer då, huruvida det kan vara skäl, all medgifva dem de rättigheter, molionärerne åsyftat. Hvad åter den religiösa indifferentismen angår, så har man anmärkt, att då främmande trosbekännare blifvit tillåtna alt bosätta sig här, borde äfven judar få åtnjuta samma förmåner. Man måste likväl icke kunna förneka, att lika litet mahomedaner få bosätta sig öfverallt i landet, lika litet kunna dylika anspråk från judiska stammens sida godkännas, emedan ur religiös synpunkt belraktadt, de förneka den dogm, hvilken alla kristna sekter bekänna, ehuru skiljaktigheter dem emellan förefinnas just i fråga om denna dogm. Det är således ett helt annat förhållande med judar än med kristne sekter. Hvad slutligen beträffar judarnes industriella skicklighet och de anmärkntr, sora blifvit framställda mot Gr. Löwenhjelms i ämnet afgifna embetsutlåtande, sä äro ej mindre denna deras skicklighet än äfven deras sparsamhet allmänt erkände och långt ifrån alt klandra dessa deras förtjenster, anser jag dem utgöra sammanlagne en dygd, som mäste uppskattas, när den på rätta vägar ulöfvas. Gr. Löwenhjelm har likväl gjort den anmärkn., att just derigenom, att judar förblifva ett särskildt folk, inom hvilket land de än må bosätta sig, de stora olägenheter uppkommit, man der sett inträffa. Den som känner Polens inre förhållande, vet äfven nogsamt, att judarne der åstadkommit ett stort ekonomiskt betryck för denna nation, som upptagit dem i sitt sköte.
Hon ryckte upp näsduken för att linda den om det sårade fingret, men förekoms af grosshandlaren, som helt lugnt förband blessyren och sade: » Det där fick ni, för det ni narrades. » Ellen såg på honom med blixtrande ögon, men lät sig icke bekomma, utan fortfor med orubbligt lugn: » Tror ni ej, jag känner mina snälla tanter, och tror ni det är första gången jag är föremål för deras ömma omsorger? Men naturligtvis vredgas ni öfver att höra ert namn nämnas bredvid mitt. Så fort en gammal mamsell kommer hit och pratar en hop dumheter — strax är ni färdig att tänka på konvenansen och skandal och hufvudstupa resa från » la bete. » » Ni kan ju lätt få en annan » värdinna » i stället för mig. J a g reser hem, och så äro vi främlingar för hvarandra liksom för ett par veckor sen, » hviskade Ellen, men rösten var tämligen osäker. » Ni tycks ha mycket lätt att göra vänner till främlingar, » sade han ironiskt, men ej en skymt af ironi låg i hans ögon. Den blick, som mötte Ellens, var så varm och uttryckte en sådan blandning af hopp och bäfvan, att Ellen ej kunde svara för att ej förlora all själfbehärskning och ej kunde hjälpa, att hennes hand darrade i hans och en skär rodnad drog öfver hennes ansikte. För grosshandlaren tycktes detta vara ljufva tecken. Hans vackra anlete strålade, och det låg något jublande i hans kraftiga stämma, då han sade: » Ja, ja, res när som hälst — i morgon dag — men med det villkor att jag får komma efter mycket snart och hämta min värdinna och föra henne som fru i huset tillbaka till mitt hem-. Säg, Ellen, vill du bli min hustru, » slöt han vekt och innerligt. Och Ellen såg på honom, och hennes ögon blefvo de ledstjärnor, som han följde genom lifvet. Nästa dag reste Ellen hem, men den julen blefvo alla barnen i tant Malas barnhem bjudna på kaffe med dopp ho3 unga fru Lundgren, född von Klingen, och när gästerna mätta och rörda togo afsked, gaf dem värden hvar sin guldfemma till minne af värdinnan. Mina.
Ständer hafva beslutit att dessa Kronans lägenheter skulle till Statens gagn och »ytta föryttras ; sättet huru det skall ske är äf» ven bestämdt. De medel som redan influtit för det som verkstäldt hlifvit, torde ingått, såsom alla skatteskillingar, till Riksgälds - Contuiret , till afbetalning å Rikets utländska skuld, inen nu då densamma till större delen är af* skrifven, torde, till den återstående delen, tillräckliga medel finnas uti sjelfva Bevillningen, hvilken i förra tiden egentligen blef atagen til': Riks - 764 Den 7 Juli. Riksskuldens betalande, icke att fylla deficit uti Stats-inkomsten, emedan man rättade utgifterna efter inkomsterna, pä samma sätt, som hvarje klok enskild hushållare gör. Skatteskillingarne skulle således till något annat behof kunna varda använde: Ropet om penninge-nöd är allmänt, från den ena landsändani Riket till den andra. Orsakerna härtill angifvas olika, till en del alldeles origtiga. Riksens Ständer påkallas nu sorn alltid att skaffa hjelp, sedan andra vållat oredan; många projecter uppgifvas, de fleste, som jag förmärkt, att öka penninge-massan, och det med papper utan credit. För manga enskilta vöre detta visserligen lika så radicai hjelp, som ruin för andra och sjelfva Staten, samt leda till händelser , som ej roed visshet kunna beräknas och förutses , men ögonskenligén synas vara att befara. En ny allmän Discont-inrättning, med nya millioner R:dr. Sedlar, kunde komma i fråga , men hvad är delta i sig sjelf annat än en indirect förökning af Banco-mynt, då RiksgäldsSedlar skall emottagas såsom Rikets mynt, och skall i Riksgälds-Contoiret utbytas emot Banco. Det är i anledning häraf, som jag vördsammeli» gen underställer, om icke här vore en fond att tillgå, som kunde användas till styrka för de operationer, denria
Hvad mig beträffar, så och enär den laga rätten en gång är gifven för hvad Banken hör taga, skall del vara högst talande skäl, för alt jag skall tillstyrka en åtgärd, hvarigenom Banken skulle komma i mistning af hvad densamma med rätta tillkommer. Jag har sålunda så mycket hellre bi trädt del af pluraliteten inom Utsk. faltade beslut, enär samma princip der gjort sig gällande, att nemi. då eftergift skulle beviljas af lagliga förbindelser till Banken, hvilka personer sig iklädt, så borde alltid såsom ett hufvudvillkor dervid afses, att den ifrågavar. personen skulle vara ut blottad och sålunda i största behof af en dylik eftergift; men då nu detta icke varit förhållandet, enligt de upplysningar som blifvit Utsk. meddelade, och hvilka sä myckel mindre varit af den beskaffenhet, som Hr Rosenblad trott, emedan just från samma häll yrkandet ä afskrifning var sorn starkast, sä har Utsk:s pluralitet, som sagdt är, stannat vid hvad betänk, nu innehåller och hvartill jag nu vördsamt yrkar bifall. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Den lag, som stadgar dessa straffräntor, skulle jag önska vara borta, ty för mig äro dylika räntor något högst motbjudande. Måhända min erfarenhet, ej såsom låntagare, men såsom executor, hvarvid jag kommit i tillfälle att se de summor, hvartill straffräntorna ofta uppgå för ett enda län, kommit mig att något ömmare behjerta de stackars menniskors belägenhet, hvilka råkat i händerna på dessa låneaustalter. Jag tillstyrker således, alt den af Hr Rosenblad gjorda begäran må blifva af Ståndet gillad, äfvensom jag i följd deraf afstyrker Ulsk:s betänk., med det tillägg, att jag önskar, det afskrifning må äga rum vid alla de fall, dä straffränta blifvit ådömd. Hr Bildt: För min del får jag säga, att det i bufvud saken gör ingenting hvad det II.
I ett Europa där ett blodigt krig sträcker sin förödelse över nästa alla fasta landets stater har Vi ansett att inget får uraktlåtas för att försäkra riket lugn och självständighet. Vi vill i förväg upprätta en kraftig här av medborgare, som är beredda att uppoffra allt för den jord som burit dem och för den frihet de ärvt av sina fäder och som de vill överlåta till sina söner. Därför har Vi inrättat allmänna beväringsmanskapet den 27 oktober detta år och där stadgas följande: De som är födda 1792 och är antecknade skall hållas i beredskap, att när vi befaller infinna sig till vapenövning eller krigstjänst. Även de som är födda 1791 och är upptagna i rullorna skall kunna utgå om så fordras. Stockholms slott den 3 november 1812. CARL Förordning om vad som bör iakttagas till behörig verkställighet av Kongl Kungörelsen den 9 oktober innevarande år, angående brännvinsbränningen i riket, samt om ansvaret för dem som samma författning överträda. Stockholm den 4 november 1812. Om brännvinspannors mätning och stämpling. Landshövdingarna skall utse pålitliga lantmätare och justerare i länen och städerna, att ha ansvar för uppmätning och stämpling av brännvinspannorna. Den som äger inmurad panna skall ovillkorligen vid nästa mantalsskrivning anmäla sig. Efter mantalsskrivningen insänds en förteckning av varje socken till Vår befallningshavare. Lantmätare eller justerare mäter och stämplar sedan pannorna på plats eller när det gäller lyftpannor på vissa ställen i socknen. Beskrivning av hur man skall mäta olika sorters pannor. Kopparslagare får inte tillverka pannor över 90 kannors rymd, annars utgår dryga böter. Bleckslagare eller andra hantverkare får inte tillverka brännvinsredskap alls. Tackjärnspannor som gjuts vid bruken och gjuterierna får användas i stället för kopparpannor. Det är kopparslagarens skyldighet att när han tillverkat en panna förse den med sitt namn, hemvist och årtalet när den tillverkats. Därefter ombesörjer han att lantmätare eller justerare gör mätning och stämpling. Gör någon ändring av en äldre panna skall det anmälas inom fjorton dagar till kronobetjäningen. Lantmätaren skall på pannans lösa bröst märka med stålsatt stämpel initialerna i sitt namn, kanntalet och årtalet. Han skall också lämna ägaren ett skriftligt bevis.
Om Konstitutions-Utskottets ledamöter häruppå fästa den uppmärksamhet, som vederbör, så skola de säkerligen icke underlåta att för sina principaler skildra ett förhållande, som ehuru det under omständigheternas förändrade skick, icke bör föranleda åtgärder för tillvägabringande af numera ändamålslösa ansvars-påföljder, likväl är egnadt att tillvinna sig hvarje sann fosterlandsväns lifliga afseende och att i medborgares hjertan rotfästa den förflutna regeringstidens varnande minne.” Uti förestående reservation hafva Konstitutions-Utskottets öfrige ledamöter af Vällofl. Borgareståndet, äfvensom Utskottets samtlige ledamöter af Ilederv. Bondeståndet, instämt. Af Herr Tersmeden: "Detta Betänkande ådagalägger, att Utskottet ansett sig böra för Riksens Ständer tillkännagifva hvarje regerings-åtgärd, der, efter majoritetens mening, en Föredragande ej visat erforderlig oväld, nit, drift eller skicklighet, vore han eljest än aldrig så förtjent af både Konungs och Ständers förtroende, hade han ock redan lemnat Rådkammaren, eller till och med det jordiska. Denna åsigt af Grundlagen och af Konstitu - 2S Konstitutions-Ulskottels Memorial, IV:o 18. tions-Utskottels åliggande är ej min, och jag har föl jak tel igen, andra skäl oberäknade, ej kunnat biträda de här ofvan mot Konungens Rådgifvare gjorda anmärkningar. Derjemte får jag reservera mig emot den, i min. tanka, mot Grundlagens anda stridande, för Rikets sanna väl vådliga, samt för första gången af ett Konstitutions-Utskott vidtagna ålgärd att serskildt för Riksens Ständer anmäla regerings-ärenden, der Konungen fattat Sitt höga beslut, i strid med Dess Rådgifvares yttrade mening.’* Af Herr Waern: ”Emot Utskottets beslut att icke yttra något omdöme, i anledning af de flera regerings-åtgärder, det serskildt velat anmäla, såsom varande af någon egen märkvärdighet, får jag mig reservera.
Maj:t inkommit ett af forordnade särskilda Kommitterade upprättadt förslag, rörande fråga om förändring af Öfverstyrelsen vid Hospitalerna samt Hospitalsfondens förvaltning; att Kongl. Maj:t, sedan Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet i ämnet afgifvit underdånigt utlåtande, enligt nådigt Bref den 23 Januaii 1845, ansett lämpligt att vidare infordra Kongl. Kammar-Kollegii, Kongl. Stats-Kontorets och Kongl. Sundhets-Kollegii gemensamma underdåniga utlåtande; samt att, enligt Revisorerne meddelad upplysning, ärendet för närvarande på vidare nådig åtgärd af Kongl. Maj:t är beroende. - 252 — §. 2. Uli räkenskaperna öfver Visby Hospital finnes, under titel: ”utlånta medel,” upptagen en Hospitalets hos Bokhållaren Törners hustru ägande fordran, utgörande, vid 184-5 års slut, i kapital och upplupna räntor tillsammans 739 R:dr 15 sk. 9 rst.; varande, enligt balans-relationen, frågan om medlens indrifvande på rättegång beroende. Kongl. Lasaretts-Pirehtioiien. Kammar-Rätten hafva räkenskaperna granskats utan anmärkning. De utvisa: år 1*1 S. ar 1*13. Debet. I Balans från föregående året: Tobaksafgift Tolagsdito Rönnovska donationsmedel 700: 700: . Restituera de medel 30: — , .. Testamentsdito 2,000: S:r 45,769: 18. 9. 32,382: 35. 253 — Balans till påföljande året: Skuld till redogöraren . ... 12,194: 32. — hvartill komma, såsom utgift i kapital-räkningen afförda, men, enligt special-conto pag. 38, såsom skuld rätteligen balanserade, 3: — 1. S:r 12,197: 32. 1. Balans från föregående året: Sk uld — 1. Afskrifning: Enligt Kongl. Utgift: — Balans till påfölj ande året:
Mig synes äfven, att Utsk:s utlåt, i frågan just icke eller behöfde bestå blott af tomma slutsatser, då Utsk. hade sådana malerialier alt tillgå, som den äldre Skolcomiteens betänk., den sednare Skolrevisionens berättelse, sjelfva den omtvistade skolanstalten, som stod för hvar och en öppen, samt då det sluteiigen stod Utsk:s ledamöter fritt (hvilket tillfälle äfven af dem begagnades) att ifrån värt första Universitet inhemta upplysningar, hvilka utmärkte män derstädes icke eller nekade att lemna, ang:de den nya undervisningsmethoden. När Utsk:s ledamöter sä gått tillväga, tror jag det vara något förhastadl att dömma dess ledamöter så strängt, som man det gjort. Om Utsk. icke lyckats att intränga i ämrfet så, att det gjort alla lill viljes, så tror jag att delta nära nog länder Utsk. till beröm; ty den, som vill göra alla till viljes, lian gör det svårligen för någon. Här är sagdt, alt den method, som Utsk. tillstyrkt, ännu icke är af erfarenheten vitsordad; att Utsk. gått för långt, äfven om de hafva tagit kännedom af saken, att nu redan våga tillstyrka denna methods tillämpning för landels allmänna skolväsende, och att sluteiigen en delegation af R. St. icke vore competent alt yttra sig öfver en så vigtig fråga. Jag hemställer likväl huruvida det icke är en representations skyldighet, att söka göra sig bekant med och oförtäckt yttra sin tanka öfver ett ämne af den allmänna vigt, som detta? Jag hemställer äfven huruvida det är nödvändigt att hafva genomläst alla de skrifter, som äro på trycket utgifna, ronde uppfostringsvetenskapen, för att kunna göra sig ett begrepp om huruvida den method och den, om jag så får säga, ekonomi, som hittills blifvit följd vid undervisningsanslalterne inom Riket, svarat eller icke svarat emot nationens rättvisa fordringar och gjorda uppoffringar?
Stael von Holstein, Fa b. Wilh., anförde skriftligen: - 64 Den 4 April f. m. Emot Höglofl. R. o. Ad:s i-sist!. Onsdagsplenum fattade beslut, hvarigenom den af Hr Stjernsvärd väckta motion ang:de gemensamt sammanträde blef afslagen, får jag härmed anmäla min reservation, och måste jag beklaga, att detta förkastande af ett förslag, som afsåg ett ömsesidigt utbyte alla EiksStm emellan af tankar och åsigter i så vigtiga frågor som de hvilka röra Rikets försvarsverk till lands och sjös, samt pensionerandet af dem som i främsta rummet egnat sig åt detta försvar, kunnat fattas på så svaga skäl, som de, hvilka man emot motionen hade att anföra. — Dessa voro hufvudsakligen, att det skulle vara stridande emot den grannlagenhet, som EiksSt:n böra emot hvarandra iakttaga; om R. o. Ad., som dels ansågs vara enskildt intresseradt i frågan, dels obestridligen ägde mesta kännedomen om det ifrågavar:de ärendet, och således vore i tillfälle, att derom meddela de bästa uplysningarne, sjelft skulle inbjuda MedSt:n till sig, för att der endast såsom auscultanter afhöra den öfverflödande visdom, som det Höglofl. Ståndet kunde hafva att meddela. — Att grannlagenhet är en berömvärd egenskap, kan icke bestridas, men att drifva den till ytterlighet blifver dock ett fel, och att så skedt i detta fall synes mig vara lika ostridigt. Dessutom står denna nu visade grannlagenhetskänsla uti en alltför skärande kontrast till den ringa, för att icke säga fullkomliga brist på grannlagenhet mot MedSt:n hvilken R. o. Ad. ådagalade vid det tillfälle, då det, sedan förledne Riksdag, hvilanda grundlagsändrings-förslaget ang:de E. St:s Utslits rätt att bland sina ledamöter sjelfve utse Ordftde, förevar till antagande, men då af det Höglofl. Ståndet afslogs. Emellertid kan man, med anledning af hvad som under öfverläggningen i frågan om denna motion förekom, hysa den förhoppning att förslaget om det gemensamma sammanträdet, ännu icke helt och hållet förfallit.
Linnström för den genom arrendet af Bråborgs kungsgård honom tillskyndade förlust. VI. B. 435. A. 650. —• N:o 147. i fråga om Mynthusets inredning till embetsrum åt samtelige StatsDepartementen, med undantag af Utrikes Departementet. VI. B. 436, A. 650. — N:o 148. i anledning af väckt motion om inrättande utaf ar betshus i hvarje län. VI. B. 436. A. 650. — N:o 149. i anledning af väckt motion om rättighet för kronofjerdingsman att vid resor i vissa tjensteärenden undfå skjutslega. VI. B. 436. A. 650. — N:o 150. i anledning af väckta motioner om upphörande af Embetsoch t jenstemäns skyldighet att aftjena begrafningshjelp. VI. B. 436, 650. VII. A. 124. — N:o 151. i anledning af erhållna återremisser å StatsUtskot tets utlåtande N;o 45, angående väckt fråga om upphörande af Invalidinrättningen å Ulriksdal. VI. B. 436. A. 651. VII. E. 335. — N:o 152. i anledning af erhållna återremisser å utlåtandet N:o 50, rörande användandet af de under Kongl. StatsContorets förvaltning ställda äldre depositionsmedel. VI. B. 436. A. 651. VII. E. 335. —• N:o 153. i anledning af väckt motion, angående inleverering tili RiksgäldsContoret af de till Kongl. StatsContoret ingående depositionsmedel. VI. B. 436. A. 651. — N:o 154. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 51, rörande användandet af en på Postverkets räkning i Rikets Ständers Bank innestående summa. VI. B. 436. A. 651. VII. E. 335.
Felet bestär efter min mening just derutinnan, at Regeringen stillt stogarne fran ägande rätten, och satt dem under andras wärd. Det ligger i naturen af saken, at man wärdar bäst sit eget. Jag will meogifwa, at bland mängden finnas wange dälige hushättare, men manne te ficste kanna fullkomligen lika sä noga huru de böra handtera stna skogar, som det öfriga af stn ägendom, och manne misthushällningcn derigenom afhjclpes, at nägrc fä Skogwaktare och Länsmän blifwit updragne tilsynen. Jag befarar twärtom. Nu kariner Allmogen föga intereste för sin ffog; hon anser den knappast som stn egen, hon päffpndar förstörelsen i frugtan för ännu strängare Författningar, och om de summor wörö besparade, som utgä för hwarje gäng en oduglig Ek, en gammal Bok stall fällas, eller et swedjeland företagas, skulle Skattemannen äga betydlige tilgängar för stna wanliga Krono-otstylder. De uselt lönte Skogswaktarne mäste nu för lifwets bergning önsta brott — och nedtysta brott — det är illa, men de böra förlätas. Man kan ju ej hos desta begära större dygder, än bland andra mennistor, när sjelfum lagen tyckes göra dem berättigade til en födkrok sä beswärande för det allmänna. Ut - Den 13 Iulir. Utaf hwad jag uu haft äran nämna, lärer Riddersraxet och Mdeln benägit sinna, hurusom, efter min mening, Kronoskatte-Hemmans äboer borde njuta en ungefärligen lika dispositions. rätt öfwer sina skogar, som Säteri - och Frälse-ägare. Jag gör dock likwäl härnad det nödwändiga undantag i afseende pä Bergslagerne och andra Werk, hwilka, enligt särffilte Författningar samt Privilegier, äro til Kohl och Wed berättigade mot wista priser af kringliggande Allmoge.
Vid ett af borden spelades "monte", ett spel där allt beror på fingerfärdighet hos bankören och på snabbt öga hos den, som spelar emot honom. Jag hade många gånger hört talas om monte, men aldrig sett det, då det sällan tolereras ens i gruflägren numera. Möjligheterna för oärligt spel äro så stora, att bankören icke anses kunna motstå frästelsen. Därför riskerar endast undantagsvis äfven den mest förhärdade yrkesspelare föreslå monte, hvilket omedelbart utsätter honom för misstanken att "korrigera turen", såsom den tekniska termen lyder där borta. Men just därför kände jag mig nyfiken att se spelet på nära håll. Det kunna vi ju göra, jakade öfversten och kanske till och med ha litet roligt med karlen. Sådana herrar bruka vanligen alltid låta gröngölingar först vinna ett par gånger för att reta deras aptit. Han tog fram ur sin plånbok en sedel på en dollar och en annan på femtio, båda gröna och båda af samma format, såsom alla sedlar i Förenta Staterna, kramade ihop dem till små bollar och räckte dem åt mig. När jag blinkar med vänstra ögat sätter ni ut endollar-sedeln, sade han. Den förlorar ni säkert. Han vågar inte låta er vinna, då han inte vet huru stor insats ni gör. Men om han är af den rätta sorten blinkar jag snart en gång till och då sätter ni ut den andra, Stick dem i byxfickan, men håll noga reda på dem, eller kan det hända att det blir han, som får roligt. Jag höll endollar bollen i handen och handen i fickan. Vi stodo en stund och sågo på spelet vid de andra borden och gingo så fram till monte-bankören, som tycktes finna det svårt att förmå någon till allvarsamt spel, ehuru åtskilliga af sällskapet stodo omkring honom samt då och då riskerade en eller annan dollar. Ett litet parti, gentlemen? frågade han då vi sällade oss till de öfriga. Och då jag skakade på hufvudet slog han ut tre kort på bordet: kung, dam och knekt. Låt mig visa huru enkelt det här spelet är, fortsatte han. Välj ut ett af korten kungen t.ex. så tar jag upp dem i den ordning de ligga. Och passa nu noga på medan jag kastar ut dem med baksidan uppåt. Om ni kan peka ut kungen vinner ni, annars jag.
Mörner, Carl Göran Dello f: Genom det inför Ståndet uplästa yttrande, sorn jag i della ämne till Stats-Råds-prot. afgifvit, synes, att jag ingenting haft att erinra mot decimal-systemets införande i afseende på Rikets mått och vigt, utan att jag tvertom understöd! detta förslag. Blott i en punkt har jag varit af skiljaktig mening med StatsRådets flesta ledamöter, nemi. i fråga om rymdmåttets beskaffenhet. Denna fråga utgör emellertid icke f. n. föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och jag vill derföre icke vidröra densamma, ehuru den siste värde tala - 142 Den 8 Juli f. m. rens yttrande kunde dertill gifva anledn. Det är endast i afseende på längdmåttet, sorn jag utbeder mig att nu få säga några ord. Frih. Wrede har erinrat, alt utaf de af Utskm, i strid med K. M:s Nåd. Propos., föreslagna multiplarne af enheten för längdmåttet, ref och stäng, benämningen slång icke är någon nyhet, utan att denna redan finnes införd i nu gällande stadga, ang:de. mått, mål och vigt af år 1739. Så är äfven i viss mån förhållandet; men, Mine Hrr, det är nu 100 år sedan benämningen stång uptogs i den vid 1739 års Förordn. fogade Tabell öfver Svenska måttstockens geometriska fördelning, och ändå vågar jag trotsa någon, att kunna visa, det mätning efter nämnde slång är användl, i någon enda del af landet. Hvad bevisar, nu detta, om icke att hvad som ej har sin rot i folkets vanor, skall man förgäfves söka genom författn:r inympa, så vida det icke medför någon nytta och således hanar sig sjelf väg. Till stöd för sitt yttrande har Frih. Wrede åberopat det sätt, på hvilket Dalkarlarne verkställa sina mätningar. Just detta skulle jag vilja använda såsom ett skäl emot den värde talaren.