Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Myntverket utgifna förskott; samt N:o 33, i anledn. af väckt motion, att den utaf Directionen öfver Malmö Lånecontor tjenstemännen derstädes medgifna företrädesrättighet till ombesörjande af commissioner vid Lånecontoret mätte upphöra. Föredrogs och bifölls LagUtsbs d. 14 dennes f. m. på bor - Den 21 December e. m. 627 det lagda utlåt. N:o 45, i anleda, af väckt fråga om förändring i Högsta Domstolens organisation. Då nu föredrogs LagUtsk:s d. 14 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 4(5, i anledn. af väckta motioner om förändring af 24 cap. 8 § Missg.b:n i afseende på ansvaret för den, sora oträngd och af vredesmode drager och begagnar vapen, yttrade sig Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Då den fråga, som nu är föremål för R. o. Ad. bepröfvande, äfven är afhandlad i det förslag lill strafflag, som är R. o. Ad. undersläldt genom K. M:s Dåd. propos., som är till R. o. Ad. denna dag framställd, så skulle jag vördsamt föreslå, alt denna fråga komme att hvila intill dess R. o. Ad. fattat sitt beslut öfver K. M:s propos. i ämnet. H. Ex. IIr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att med pröfningen af LagUlsk:s betänk. N:o 46 skulle anstå, intill dess R. o. Ad. fattat sitt beslut i anledn. af K. M:s denna dag ankomna nåd. propos., om antagande af ny strå (Tlag. Ropades ja. Föredrogs och bifölls LagUlsk:s d. 14 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 47, i anledn. af väckt motion om förändring af 9 § 20 cap. Missg.b:n, ang:de ansvaret för rån.
De tidigare försök, som gjorts i denna riktning, hade varit alltför lamt och osjälfständigt igångsatta och därför ock visatsig af allt förringa lifskraft. Beslutet tålde icke länge att grubblas på, och det var också snart fattadt. Planen låg redan så godt som färdig, och efter något öfvervägande gaf. sig äfven titeln — en ingalunda oväsentlig faktor för en ny tidning. Det tecken, i hvilket idén om en svensk kvinnotidning borde kunna segra, var Idun, namnet på en af det gamla Valhalls förnämsta gudinnor, vårdarinnan af den oförgängliga ungdomens skä- ra frukt. Elin Ameen. Olga Ahl (Olga). af utsikt att draga växlar på framtiden: den enda vägen var den kontanta likviden. Med anlitande intill sista öret af de sista penningresurserna och därtill den unga fruns anspråkslösa nipperskrin, som hon med gladt mod offrade, öf vervanns dock äfven denna svårighet, och efter dagar och nätter af feberaktigt, intensivt arbete, af oro, väntan och spänning såg Idun dagen — Iduns första profnummer — den 9 december år 1887. Där lågo nu de stora, sköna Idunstraf varna, doftande af den färska trycksvärtan, färdigfalsade och lockande fraicha hos tryckeriets bokbindare. Men därmed var ännu föga vunnet. Det gällde nu att få ut dem, att sprida dem öfver allt landet under den läsande allmänhetens ögon, så att det späda tidningsbarnet själft månde kunna presentera sig i Så långt var allt godt och väl. Men huru nu börja, om ock den allra oansenligaste början med nästan mindre än intet, med tvänne tomma händer, utan relationer och utan alla förbindelser med kapitalet? Ett af huf vudstadens högst anseddaboktryckerier vid denna tid varGernandts Boktryckeriaktiebolag, grundlagdt och innehafdt af gamla Svenska Familjejournalens kände utgifvare, direktör C. E. Gernandt. Genom en aldrigglömd välvilja från denne lyckades slutligen Iduns redaktör åt ' sig utverka medgif vandet att under december månad få sätta och trycka tvänne nummer — de afsedda tvänne profnumren af Idun — på kredit!
Deremot har, genom motioner väckta inom Riks-Stånden samt till Utskottets behandling öfverlemnade, blifvit föreslaget: htom Fällofliga Borgare-S lår/det af Herr Ridderstad (N:o. 51) att, till de vilkor Kongl. Majrt i nåder föreslagit för skarpskyttars befrielse från ena årets bevärings-exercis, ytterligare måtte läggas: l:o Att. hvarje skarpskytte-förening borde utgöras af ett antal aktiva medlemmar, minst uppgående till ett korporalskap eller 24 man, oberäknadt två korporaler; 2:o Att skarpskytte-förening, som sjelf icke uppginge till ett fullt kompani af 100 man, borde anslutas till den närmast varande förening, som uppnått denna numerär, samt träda under dess öfverbefälhafvare och statuter; 3:o Att skarpskytte-förening, sorn sålunda anslutits till en talrikare förening, skulle, oaktadt dess sjelfbestämmelserätt i hvad som anginge så väl dess enskilda ekonomi som enskilda öfningar, minst en gång hvarje år deltaga i den förenings öfningar, till hvilken den slutit sig, äfvensom jemväl en gång hvarje år, efter ordres från Öfverbefälhafvare!!, inställa sig vid hela föreningens gemensamma samlingsplats, för att derstädes undergå den inspektion, vid hvilken, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, betyg för befrielse från ett beväringsmöte kunde erhållas. Inom Hedervärda Bondc-Ståndet af: a) Ola Jönsson från Malmöhus län (N:o 87), hvilken yrkat att, genom tillägg till 15 § af ifrågavarande Kongl. Förordning den 1 3 November 1860, måtte stadgas att när yngling, som bland allmänna beväringsmanskapet inmönstras, är Sammans. Stais-, Lagsamt Allm.
Lustigast blef det emellertid, då frågan om namnombyte kom till Johanssönerna i klassen. Det fans nemligen tvenne ynglingar, som hette Johansson. Men af dessa begge ville märkvärdigt nog ingendera ändra sitt namn, likasom om detta skulle varit så mycket förnämare och dyrbarare att uppoffra än alla de andra på son. Den ene var Johannes Johansson, den andre Hans Johansson. Den förre var af en trög och allvarlig natur, den senare ett kvickhufvud och en muntergök. Johannes förklarade lugnt och bestämdt, att han hvarken ville eller kunde antaga något nytt namn, alldenstund han lofvat sin fader att bibehålla sitt fäderneärfda Johansson. Hans var visserligen icke bunden af något löfte, men han hade alltid varit så nöjd med det namnet, han hade, påstod han helt oskyldigt. »Ja, men nog skulle du väl ändå kunna leta fram ett annat, som vore åtminstone lika vackert,» sade adjunkten. »Ja, kanske!» svarade Hans och såg illparigt på läraren. »Nå, se der! Hvilket skulle det vara då?» »Baltzar von Platen,» sade Hans med högtidlig, imponerande röst, under det skalken tittade fram ur hans ögon. Vi höllo alla på att brista i skratt, men vågade icke för adjunkten. »Kors i Göta kanal! Hvar har du fått tag i det?» utbrast denne, smittad af den andres humor. »Jo,» sade Hans, »jag fick det just på Göta kanal, för det stod på båten, som jag for hit på.» Adjunkten brast nu i skratt, och alla vi andra, Hans Johansson ej undantagen, voro ej sena att instämma i detsamma. »Nej, min käre Hans,» sade adjunkten till slut, i det han ännu kämpade med sin skrattlust, »du får allt ha din vilja fram och heta Johansson, du med, i all din dag, hellre än du kallar dig efter en ångbåt, om den också har samma namn som den store kanalbyggaren.» Nu till sist kom turen till oss Perssöner, ehuru vi egentligen bort behandlas redan tillsammans med Petterssönerna, emedan ju Per såväl som
Förvaltningskostnaderna, särskildt för låne-rörelsen mot pant af guld och silfver, utgöra omkring 5,000 R:dr hvarje år, hvilka, i händelse denna låne-rörelse skulle för framtiden bibehållas, än ytterligare komme att ökas, genom nödvändigheten alt anlita sakkunnig person för de till belåning inlemnande pjesernas granskning, i och för undvikande af eljest möjliga förluster. Bankens behållning på denna rörelse kan sålunda icke uppskattas till mera än 2 procent å det deruti fästade kapital. Som nu gällande Reglemente ovilkorligen berättigar pantsedels innehafvare, att, medelst omsättning, behålla lånet huru länge som helst, har, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen, sådan omsättning för en del panter egt rum ända till tjugu ä tretio år, — en rättighet, som väl kan synas vara af fördel för den mindre bemedlade, men ofta leder endast lill hans förlust och skada, alldenstund, genom de stadgade inbetalningarnes fullgörande, honom åbringas en visserligen för hvarje gång mindre kännbar, men i längden ganska tryckande utgift, med minskad förhoppning att kunna återlösa panten, hvilken, då medel till räntans fortsatta erläggande omsider saknas och omsättningsrätten således går förlorad, på Bankens auktion försäljes till ett pris, mången gång understigande det, hvartill han, ulan att hafva blifvit belastad med någon ränteutgift, kunnat genast, i behofvets stund, panten afyttra. Denna skildring är icke, i något hänseende, öfverdrifven, hvilket bäst visar sig deraf dels, att ett större antal förfallna guldoch silfverpanter å auktion i Banken, fyra gånger årligen, försäljas, och dels att en stor del af dessa panter inropas till jemförelsevis ganska lågt pris af personer, som icke äro innehafvare af pantsedlarne å de försålda panterna. Förevarande låneinrättning medför jemväl ett annat ondt, det nemligen, att genom densamma stulet gods af guld eller silfver lätt kan undandöljas; ty enär lånsökanden ej behöfver, i och för låns erhållande, uppgifva sitt namn och styrka sin behörighet att lån å den erbjudna panten upplaga, kan någon kontroll öfver åtkomsten till det pantsatta godset icke utöfvas.
Modern ville man ej straffa, men rådsturätten dömde Björn, oaktadt alla hans tårar och böner, för hans försummelse till samma straff som mördaren och de lägre stadsvakterna till att mista tjensten och att i tre dagar, en timma per dag, »rida uppå trähästen». Huru hofrätten sedan ansett saken, vet man ej. Med denna myndigheternas stränghet slutade således hela målet, handlingarna deruti begrafdes bland massan af öfriga papper, och tomma sägner och allehanda missgynnsamma rykten fingo småningom ersätta sanningens plats.31 Det hörde till tidens sed att skrifva verser öfver aflidna märkvärdiga personer. Så skref Columbus öfver Lucidor följande epigram: »Den sig i all sin tid olycklig sjelfver spådde, Han ock uppå sin tid olycklig ända nådde. Så såg han verlden sin. Gack nu, ehur du heter, Och säg, att ej är sannt: Poeter ä' profeter!» En af hans beundrare, numismatikern Nils Keder, som då var helt ung, men sedan blef assessor i antiqvitetsarkivet och som äfven skrifvit åtskillig vers, försåg Andersins upplaga af Lucidors skrifter med ett italienskt epitafium öfver skalden: »Trafitto, Lucidor, dal ferro muori? O destin crudo, o colpo veramente, Funesto, acerbo, infelice e dolente, Ch' insieme trapassa mille altri cuori! O sventuroso fin di chi si disse Odiato dalle stelle, mentre visse! O Lucidor, io piango la tua sorte, E piangerian le Muse latine, francesi, Toscane, tedesche, inglesi, svedesi E fiaminghe, ma qui teco son morte. I sednare tider har Vilhelmina Stålberg tagit honom till hjelte i en roman och Wijkander i ett historiskt skådespel i fyra akter. Det behöfver knappt anmärkas, att deras bearbetningar har intet med hans historiska personlighet att göra.
'Sftajtt aflåtit följande underdåniga (frtfroelfer, dem ‘iffii här åberope, nemligen: l:o af den 15 februari 1851/ angående åtgärders midtagande för att till rotehållare^ bännedom fprida görfattningarne rörande legobontrabts upp» rättande med rebrpt; 2:o af den 26 3un* famina är, angående lindring i rotehållare^ på ©ottland Eldighet att anlägga båtsmanstorp; 3:o af famina dag, angående befrtelfe för åt|Tilliga paftorS» och bommi* nijlerS»boftälIen från utgörande af rotering, eller om åtnjutande af er fattning derför; 4:o af den 9 2lugtifri famina är, om en fådan reglering och indelning af båtSmanSrotarne, att till hvarandra närmafl belägna rotedelar må bomma att Ifö^a till famina rote; 5:o af famina dag, om befrtelfe från eller lindring i det fomminiflerS» bofället SftiflelåS åliggande roteringSbefroär; 6:o af den 13 2luguftt famina är, i fråga om grunden för beräkningen af refero»räntorna roid båtStnanShållet i fölefinge; 7:o af famina dag, angående förändrad beräbntngSgrund för båtsmans» \>abanS»afgiften af nproterad jord inom s23lebtnge Sän m. m.; 8:o af famina dag, angående prooinfen jemtlands rotering; 52 3Uf'éDagé 9:o af örn 15 Slugufti famina åt*, angående Det rotel)ållarne inom Norrbottens Sän tiHfommanDe belopp af rotefril>etS#afgift för npa Remman inom fattima San; 10:o af Den 22 2ltigufli famina år, angåenDc
Jag får i anledn. häraf blott fästa uppmärksamheten derpå, att lagförslag kunna vid e n riksdag antagas med 3:ne Stånds majoritet; men i afseende på grundlagsändringsförslag har det återhållande elementet stad - Den 21 Februari f. m. gat, att de först skola tillstyrkas af Constit.Utsk., sedermera ovillkorligen godkännas antingen af samtliga RiksStm eller af förstärkta Constit.TJtsk. och derefter vid en kommande riksdag af alla 4 Stånden antagas. Jag hemställer, om det är tänkbatt, att på detta sätt någon förhastad grundlagsförändring kan tillkomma. Jag betviflar åtminstone detta, så vida allt får lagligt tillgå och ingendera Statsmagten begagnar ett olofligt inflytande, och då kan man icke hindra, att det än en gång går på samma sätt sorn med indragningsmagtens tillkomst år 1812. För öfrigt instämmer jag med Hr v. Hartmansdorffuti den åsigt, att man bör skilja behandlingen af Constit.Utsk:s egna eller på enskilda riksdagsmäns motioner grundade förslag från behandlingen af Konungens propos:r, och jag tror, att vi gjorde bäst att först afgöra den förra frågan. Det förslag till förändring af 81 §:s 4 morn., som Gr. Horn framställt, har jag icke haft tillfälle att så noga granska, att jag kan afgifva ett detailleradt yttrande deröfver; men jag får nämna, att jag icke ämnar fullfölja 2:dra afdeln. af mitt förslag, utan biträder hellre, för att vinna något, den princip, Gr. Horn framställt, emedan den i allt fall innefattar en väsendtligare förbättring emot hvad som nu äger rum; och hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle finna för godt framställa propos. å hvarje mom. särskildt, på det att de skiljaktiga punkterna icke må blifva sammanblandade. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott erinra, att grundlagens mening är den, att till en grundlagsförändring erfordras tvenne efter hvarandra följande riksdagars sammanstämmande beslut.
Har egare underlåtit alt hos Rätten, såsom § 2 bjuder, i ändamål af instämning uppgifva den, sorn i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver; vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan medpart skadeslös. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 6 November 1863. E.xp odilia n sUts k o l tets Förslag till underd. Skri/veise, N:o ifil. 5 .V» 151. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 .Nov. 1863. Preste-Slnndet den 10 Borgare-Ståndet den to Bonde-Ståndet den u Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga örn ersättning af Statsverket till 3:ne officers-enkor för innehållen aflöning för deras numera aflidne män under krigs fångenskap. (Stats-Utskottels Utlåtande N:o 171.) S. A.
Ni passar till frihetsgudinna, fröken Ihre, den frygiska mössan klär er. Ska ' ni ha muff också? Nu då! » Han öppnade porten, och nu stodo de framför det snöbetäckta landskapet; belysta af solens strålar, gnistrade och blänkte träden och de hvita slätterna i en bländande skrud af tusen, sinom tusen små stjärnor. » Vårt land är fattigt, » sade kandidaten, till hälften föraktligt. Han slängde kälkremmen öfver axeln och gick i lugn promenadtakt bredvid Ester. » Fattigt? » H o n såg menande upp. » Ja, allt detta är ju egnadt att föra vårt lif till fryspunkten. Tanken mäktar ej beundra denna döda prakt. Man får en känsla af öfvergifvenhet och misströstan, när man sett solen försvinna och landskapet gömmes i de dystra, mörka skuggorna. Men nu ska ' vi inte resonera om det där tråkiga längre. Här är en bra backe. Sätt er nu på, så börja vi. » Ester tvekade. Då kände hon två armar kring sitt lif, blott en sekund, men nu satt hon på kälken, lätt och säkert. » Luta er mot mig, litet mer på sidan ska ' ni hålla hufvudet, nu tär det af! » Ester var mycket rädd under den korta färden, men efter några tag började hon njuta af det friska nöjet. De mörka ögonen strålade och kinderna fin-, go färg. » Hur länge stannar ni här, fröken Ester? » » Öfver vintern, kanske. » » Och så är det er mening, att vi aldrig skola träffas mer? » Hans ton var något för häftig för en så kort bekantskap, men han var ett stundens barn och rycktes med utaf stämningen. » Ja, » svarade Ester kallt. Detta retade hans egenkärlek, men han teg. När de hunnit ned nästa gång, bad han: » Tag min arm och låt oss promenera litet. » Hon lade otvunget sin arm i hans, och tysta gingo de framåt skogen. Den susade emot dem med ett vemodigt, smekande ljud som af lockande, men sorgsna aningar.
Nej, anses berörde Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan 41» 42» 43 och 44 §§• i RiddarhusOrdningen blifvit upläste, börjades voteringen klockan £■ till i eftermiddagen; och befunnos efter voteringens slut, sedan en voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öp lia de, rösterne hafva utfallit som följer: Jaioo. Nej — i3i. I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit upläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det LagUtskottets berörde Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitterad t. HÖgloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 Eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 4 2 Den 9 Mars e. ra. Måndagen den 9 Mars 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den i3 sistlidne Februarii afgifne, och den 26 i samma månad f. m. på hordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i afseende på undsättnings-skuldernes liqvidexande i Skaraborgs Län. Friherre Sture, Gustafj hade inlemnat följande, som uplästes: Utan att utbreda mig, såsom sängliggande och sjuk, öfver innehållet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående den resterande undsättnings-spannmålens liffvide r a 11 de för Skaraborgs Län, äfvensom Sockenmagaziners inrättande, vårdande samt uphyggande på skoglösa trakter m. m.; kan jag ej annat än med vördnad erkänna Regeringens faderliga omtanka, att i nödens stund skydda och hjelpa.
Ständer aldrig blefvo i tillfälle att uppmärksamma och bedöma dessa erinringars befogenhet samt i anledning deraf vidtaga de åtgärder, sorn kunna befinnas lämpliga för en fördelaktigare, sparsammare och ändamålsenligare anordning i detta afseende, helst enär revisionsberättelsen möjligen icke hinner tryckas och utdelas före riksdagens slut. Derigenom skulle det fosterländska ändamålet med denna framställning till dryg del förfelas eller åtminstone i afseende på de nu under byggnad varande stambanedelarne, hvilkas fullbordan eljest äfvenledes torde kunna, igenom dessa anmärkningars vederbörliga behjertande af Rikets Ständer, påskyndas i hvad skäligt och förmånligt befinnas kan. Motionären har derföre, såsom derjemte både deltagande i bemälda Statsrevision och riksdagsman, ansett sig i flerfaldigt afseende förpligtad att på detta sätt bringa den sålunda väckta frågan under Rikets Ständers ompröfning redar, vid innevarande riksdag. Ärendet borde med största skyndsamhet behandlas, oberoende af alla öfriga jernvägsfrågor. Såsom visadt är, gör Statsverket på de 12 millioner Riksdaler, hvilka vid detta års slut beräknats vara nedlagda å stambanedelar, hvaraf blott den knappast nämnvärda biten emellan Norska gränsen och Charlottenberg kunnat för trafik upplåtas, en månadtlig ränteuppöf ring af 60,000 riksdaler, efter en räntefot af sex för hundradet. Denna omständighet förtjenar att allvarligen behjertas, så att dessa i och för sig oundvikliga men öfvergående uppoffringar vid alla stora och kostsamma företag, i görligaste måtto, förminskas och äfven till tiden förkortas medelst sådana, anordningar af det hela, att. största möjliga delar af Statens jernvägsbyggnader, som utan deras väsendtliga fördyrande eller årsänslagens öfverskridande kunna fortskyndas och för trafik öppnas, äfven blifva företrädesvis fullbordade, utan afseende på om detta kan ske sam tidigt jeller icke med alla andra under byggnad varande. Härigenom skola Statsverkets ofvannämnda uppoffringar förminskas eller åtminstone tidigare an eljest beredas vissa landsdelar de fördelar, hvilka Rikets Ständer afse med dessa kostbara kommunikationsanstalter.
På detta sätt har man efter några år en lönande inrättning med mättad salpeterjord. Kopparpannan bör vara 18-22 såar och murad av sten och bruk. Bredvid skall stå ett kar om 6 såar, där lakluten kan sjunka. Två rostkar ställs högt och täcks i botten av granris genom vilket lakluten skall rinna och fångas upp i ett kar som ställs under. Flera kar går åt för att tappa av lakluten. När sjudningen skall börja, hälls några droppar lut genom en halmtuss ned på en kniv, där den får torka. Då kan man se hur salpetern visar sig som prickar. Man använder bara den starkaste luten till sjudning. Resten hälls tillbaka för att förstärkas. Så snart pannan är full kokas luten och man skummar bort lakluten noga. Sedan häller man på nästa omgång. Detta sker tre gånger. Dessa såar hälls i pannan för s k krämpning. De kokas och när en blåaktig hinna syns hälls en droppe på en knivsegg och om den stelnar släcks elden under pannan genast. Det som blir kvar kallas moderlut och används vid nästa kokning. Då djuren ibland druckit saltvatten kan det finnas för mycket sälta i salpetern, vilket skall tas bort. Man kan på samma sätt tillreda salpeter i mindre skala. Luttringen fordrar varken mycket ved eller tid. Torkningen sker på ett par dagar och det är lönsammare att leverera färdig salpeter, då man slipper alla avdrag och har moderluten kvar. Torkningen sker på sommaren i solen och på vintern under jämn omrörning i kittel över sakta eld. Reglemente för svenska handels sjöfarten under krig mellan främmande sjömakter; Münchens slott den 21 januari 1804 För att under de nuvarande krigsoroligheterna skaffa svenska sjöfarten säkerhet så att Sveriges handelsgemenskap med andra länder inte rubbas och att Våra trogna undersåtar som idka sjöfart och handel iakttar sina skyldigheter och försiktighetsmått har Vi översett Vårt 1800 utfärdade regemente. Det är viktigt att Vi följer de traktater och överenskommelser som fordras för att Svenska Flaggan skall betraktas som neutral. Inget skepp som inte är svenskt byggt, utom om utländska skepp strandat vid Vår kust och blivit uppköpt av svensk undersåte, skall räknas som svenskt och neutralt.
– Måhända att du kan få se dem till hösten, men då måste du först lära dig mycket. Först måste du kunna stå så orörlig, att du ser ut som en torr enbuske, och huka dig ned, så att du ser ut som en sten, och lägga dig framstupa på marken, så att ingen kan skilja dig från en hög murket ris. – Allt det skall jag försöka att lära mig, men på min holme får du aldrig gå ombord. Där är inte som du tror. Jag har en hög spis och bonader på väggarna, och golfvet är mellan mattorna så blankt och halt, att man inte kan gå på det utan måste krypa. De vackra sagorna, som han läst i prostens böcker, runno honom i minnet, och han ville visa flickan att han icke var sämre än hon, utan också kunde göra henne undrande och nyfiken. – Om du låter mig få se det huset, skall jag gå ned till bygden och hämta dig ett muskedunder med kulor och kruthorn. – Till min holme kommer du aldrig. – Om du låter mig få se det huset, skall jag lära dig att i fem dygn kunna föda dig på stensöta och rötter och ingenting. – Därför är jag hitkommen. Håll det löftet, och du skall få se min holme, om du väl kan leta dig dit. Därmed spände han skidorna vid sina fötter och försvann i dimman på myren. – Fienden står på stranden, – sade han till sina inbillade knektar på holmen, – men har hvarken yxa eller knif till förfärdigandet af skidor. Vi kunna vara trygga, om vi bara alltjämt förbli rättskaffens och goda. Men fram på kvällen, när han skulle lägga nytt enris på härden, såg han getpigan komma på myren med hjälp af ris och torra grenar. – Fienden tänker storma, – fortsatte han, – men det finns en hemlighet, som jag länge anat. Jag skall få hela Villerö att segla till sjös som ett skepp. Han tryckte en stör mot myrens yttersta tufvor, och gungande simmade den flytande holmen allt längre ut på vattnet.