Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statens hela skuldbelopp måtte få anses såsom Bankens grundfond, och åberopar i detta fall hvad Utskotten yttrat pag. 92: ”1 öfrigt, och som antagandet af den vådliga grundsatts, att på kommande Ständer ”berodde att efter godtfinnande och till samtidens lättnad, utstryka eller tillintetgöra ”en af Staten och föregående Ständer högtidligen erkänd skuld, skulle försvaga förtroendet till den nya ordning man går att ”fastställa, hafva Utskotten ansett följande ”Statens skuldposter till Banken, upptagne ”i förenämnde sammandrag, tills vidare, ”vöre det ock endast såsom en påminnelse ”om det framfarna, och en varning för det ”tillkommande, böra inom linien balance”ras. ” Denna varning, att kommande Ständer icke skola upphäfva hvad föregående åtagit sig, anser jag nuvarande Ständer icke sjelfva böra förgäta, väl vetande, att exemplet af att 'förvandla en verklig skuld af många millioner till ensamt en minnesteckning, Den 9 Juli! e. m. 127 möjligen kan tjena kommande Ständer till exempel för att på lika sätt förfara med de återstående 4 millionerna. Med Herr Skogman instämmer jag deruti, att Bankens tillgångar böra användas till lånebiträden i en .mera vidsträckt form, och utan att någon gifven summa dertill bör bestämmas; och jag tror att alla exportabla effecter, som för förskämning och förstöring äro försäkrade, böra få belänas lika med metaller; allenast derigenom kan Bankens rörelse komma att bereda Banken vinst i mån af rörelsens liflighet, samt fortgå utan att vara menlig för dess vexlingsfunc tioner. Man bar angående creditivet på Banken yttrat, att det borde utgifvas i Obligationer på Banken från RiksgäldsContoret. Härvid ber jag vördsamt få hemställa hvad RiksgäldsContoret är. RiksgäldsContorets hela existance beror på Bankens inlösning af dess sedlar. I samma ögonblick Banken upphör att inlösa deni, upphör också RiksgäldsContorets credit. Jag skulle tro, att bela frågan om RiksgäldsContorets tillvarelse skulle komma att bero af Rikets Ständers pröfning och beslut.
Jag tror derföre att denna bestämmelse är ganska olämplig. Jag hade önskat, att Utsk. icke utsatt någon dag, utan blott föreskrifvit, att väglagningen skulle ske tidigt om våren eller sent om hösten. Enl. min åsigt bör väglagningen i Skåne ombesörjas tidigt om våren, ty då uppblandas de gamla massorna med det påförda gruset och derigenom göres vägen hård, då deremot, om väglagningen sker om sommaren, gruset sönderköres och blåser bort. Fyllas vägarne om hösten, så blifva de fasta under den tid af året, som förflyter intill våren, enär icke sällan uti Skåne frost icke inträffar förr än i Januari eller Februari månader, men de blifva sedermera efter käl-lossningen vida djupare och ofarbara, än om de lagas under våren. Jag har trott mig böra fästa Ståndets uppmärksamhet på dessa omständigheter, och hemställer, om icke just pä grund af dem det vore skäligt, att återremittera betänk. Man har sagt, att ålerremiss icke behöfves och att den föreslagna und. skrifvelsen vore otjenlig, enär enl. nu gällande författningar K. bef:de äga rättighet, att höra häradsbocrne; men jag skulle tro, att K. bef:des åtgärder vinna mera styrka, om K. M. låter utfärda en skrifvelse i ämnet, och man sålunda hade K. M:s befallning alt stödja sig vid. En annan fråga är, huruvida det bör bero på häraderne att bestämma väglagningstiden. Vi hafva visserligen en gammal författning i detta hänseende och jag vill icke bestrida, att häraderne skola höras, men deremot önskar jag, alt häraderne icke skola få ett bestämdt veto i denna del, ty då skulle möjligen kunna hända, att den 400 Den 29 Mars. frågan uppkastades, att någon väglagning icke skulle äga ruin och i sådant fall kunde möjligen hända, att en dylik framställning vinner bifall. Hr Coijet, Carl Aug. Julius: Då jag varit den, som inom Utsk. synnerligast arbetat för afgifvande af ifrågavar. betänk., anser jag mig pligtig att, så godt jag kan, besvara de här gjorda anmärkmr emot betänk.
Majit, som sålunda härutinnan skänkt verkställighet åt Nationens, genom Dess Ombud, framburna önskningar, har likaledes, för att bereda - 44 Konungens Nåd. Berättelse*■ reda en säkrare efterlefnad af de egentliga Tull* Stadgarne, låtit utarbeta en förnyad Seglationsordning, samt ny Författning mot Tullförsnillning och Lurendrägeri, med skärpta, och förbry» tarén, efter öfverträdelsens beskaffenhet mer jemlikt träffade ansvar; äfvensom en ny Förordning angående vissa utländska varors inrikes transporterande och förpassning utfärdats, samt Tullbevakningen mot gränsen och vid kusterna blifvit dels organiserad, dels förstärkt. Ej utan bekymmer häde Kongl. Majit erfarit de skadliga verkningar, som en ytterligt uppjagad Vexel-kurs, under ett derigenom nedsänkt värde af Rikets Mynt-Represenlativer medförde på Rikets ekonomiska ställning och den enskilta hushållningen. Jemte det, att Kongl. Majit, i afsigt att undanrödja anledningen till missbruk härvid, låtit utfärda Dess Nådiga Förordnanden, så val, angående vissa delar af Vexr el-handeln i allmänhet, som serskilt, i afseende på Vexlar och Invisningar, ställde att i Svenskt mynt inom Riket betalas, samt äfven till bestämmande af utgående Tullafgifterne för Stångjern, i förhållande till kursen på Hamburg; har Kongl. Majit, som funnit omständigheterne fordra mera verksamma anstallter, för att nedsätta' en omåttligt uppstigen Vexel-kurs, ej tvekat, att, i detta ändamål, omedelbarligen uppoffra fonder, enskildt tillhörige Kongl. Majit eller Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, hvars outtröttliga vaksamhet, och hvars sjelfförsakelse, vid frågan om allmänna välfärden, Staten förnämligast har att tacka - Konungens Nåd. Berättelse'. 45 ka för Svenska Sedelmyntets redan stigna värde. Ändteligen har Kongl.
Då Tomas kommit inom tamburdörren, stannade han häpen, förskräckt. Hans mor satt på vedlåren och sov, i nattröja och med en schal över axlarna. Bredvid henne stod en stake med ett rött flämtande ljus, som just höll på att brinna i pipan. Hon for hastigt upp ur sin slummer, då hon hörde Tomas stänga dörren. Å Tomas, är du äntligen hemma! Jag har satt mig härute för att jag skulle höra när du kom. Var har du varit hela tiden? Tomas blev förargad. Han var ju icke något barn längre. Skulle han aldrig slippa ifrån dessa dumheter? På Rydberg, svarade han kort. Han märkte att hon hade gråtit och tillade strax i blidare ton: Vi kom att sitta litet länge. Vi hade Mortimers i sällskap. Modern blev lugnare, då hon hörde att Mortimers varit med. Hon beredde sig att gå in. Är pappa hemma? frågade Tomas. Ja, nej, han är inte hemkommen ännu, men jag går in och lägger mig ändå, det är bara för dig jag har varit orolig. God natt. Å Tomas, du är för ung att vara så mycket ute! Hon strök honom förvirrat, nästan förläget över kinden med den lediga vänstra handen och gick in. III Tomas var utan pengar. Han hade gjort ett något för raskt slut på dem han fått av fadern efter sin examen, och han vågade icke genast bedja honom om mera. Fadern hade dessutom på sista tiden låtit en smula reserverad, när det blev tal om pengar. Han spelade mycket och förlorade oftast, ehuru han icke ville erkänna det; hans slätrakade, barnafromma ansikte lyste alltid av den vinnande partens stilla lycka. Om han skulle vända sig till modern? Det vore endast att göra henne onödiga bekymmer. Icke kunde man heller gå med tom portmonnä under dessa skimrande vårdagar. Tomas lånade trettio kronor av Hall. Ja, våren... Skutorna nere i Nybrohamnen vaggade sakta som i en dröm, med de mörka grå seglen utspända, ty det hade regnat på natten. Klockan slog nio i Östermalmskyrkan. Tomas var redan ute. I en frukthandel vid Hamngatan köpte han några tyska päron i en påse; han hade för avsikt att äta upp dem i skuggan av någon mycket gammal ek ute på Djurgården. En tom spårvagn rullade förbi; Tomas hoppade upp. En ung flicka i en enkel grå vårkappa kom hastigt springande.
— N:o 299. angående slutligt bestämmande af arfvodet för den i Utskottet anställde Kamereraren. X. B. 458. A. 485. — N:o 304. med uppgift å Statsfyllnadssumman samt det för RiksgäldsContorets årliga utgifter erforderliga belopp. X. B. 356. A. 359. E. 485. — N:o 305. angående de af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna åtgärder lill behöfvandes undsättning i missvexlår. — N:o 307. i anledning af väckta motioner, i fråga om sättet för användande af Bankens behållna vinst för åren 1845, 1846 och 1847. X. B. 462. A. 508. — N:o 308. i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 283. X. B. 462. A. 508. E. 607. ( 158 ) StatsUtskoltels Memorialer, Betänkanden och Ullålanden: — N:o 309. angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifna creditivsummor. X. B. 462. A. 466. U. 560. A. 564. E. 607. —• N:o 310. i anledning af väckt motion, om bildandet af en creditivfond. X. B. 462. A. 508. — N:o 311. i anledning af åtcrremisser å Utskoltets betänkande N:o 211, angående beredande af en ny local för RiksgäldsConloret. X. B. 462. A. 478. U. 606. A. 627. U. 681. A. 683.) E. 686. — N:o 312. med öfverlemnande af 53 §§ utaf förslaget lill det nya reglementet för RiksgäldsContoret.
Att vid de tillfällen, då flere nya Ledamöter varit adjungerade, ett betydligt större antal mål afgjordes, är naturligt; men att deremot HofRättens tillökning med 2 Ledamöter och indelningen på 4 Divisioner Verkat mindre, kan lätt förklaras, då man besinnar, att de af Rotlar föredragandes antal ö - 288 Deri 2D Maji, kades endast med i, och att, genom minskningen från 5 till 4 föredrigande på hvarje division, ordningarne oftare återkommo, så att hvarje Ledamots förberedande arbete ansenligt ökades; och kanske må man anse det möjligt* att denna ökade arbetstyngd minskat hågen, att påskynda målens afgörande. Man har klagat och man klagar änDu öfver långsamheten i afgörandet af de vid HofRätten anhängige Rättegångar och man betänker icke, att Pärternes, dels vårdslöshet och okunnighet i utförandet, dels bemödande, att vinna utdrägt, kanske oftare vållar uppehåll, än Domarens mindre förmåga att medhinna göromålen. Man klagar öfver ballance af oafgjorde mål utan att beräkna, huru många af dessa varit incompiette, HofRätternes arbetsförteckningar bestyrka hvad jag uppgifvit. Afgjorde vädjade och instämde, lottade Besvärs6amt underställde Brottmål jemte besvarade Kongl. Maj:ts Remisser utgjorde år 1812 i Götha HofRätt 2038 och år 1821— 2581. Tillökningen på dessa slags maij deraf största delen utgjordes af lottade Besvärsmål, var icke så förfärlig; mea af sådane mål, sorn utan Communication afgjorts, Var antalet 1051 år 1812 och 3606 år 1821, således 2555 flera det senare, än det förra året. Den, som är bekant med göromålen i en HofRätt, finner säkert, att af dessa 360b mål Största delen måst vara Besvärsmål och af den egenskap, att Besvären funnits påtageli gen - Ben 31 M']i. 289 gen obefogade. Ett sådant förhållande k#n icke vara eo följd af annat än de tillfällige orsaker, som förut blifvit anförde.
Bifölls. Herr klingspor, 6erät, yttrade fiz deremot ej hafwa nägot att päminna, blott Constitu, tion-»Utskottet ej finge rättighet att derbfwer befiuta. SwaradeS att denna rättighet tillkommer Rik» sens Ständer. Justeradeföljande, frän Expeditions-Utskottrk inlemnade Undcrdäniga Skriswelser till Kongl. Majrtt Stormäktigste Allernädigste Konung! Sedan hoEder Kongl. Ma!:t k Näbigt öf, tvcrwägande kommit, huru om Kongl. Förordningm af den 26 Januarii l8o2, hwaruti förlust af alla Med, borgcliga fbimäner samt föiwisning ur Riket stadgas fö den, som afsäaer stg ärsdt ttler s'rwärfdt Adel, sk p eller nägon Riddc skåpet vch Ad ln tillhörande laglig rättighet, nu mera ej kunde anset»mpclig eller förenlig Den io October. 1579 förenlig med Rikets antagna Regeringsform, har §- der Kongl. Majit i Räder proponerat Riksens Ständer nämnde Författnings fullkomliga upphäfwande. I enlighet med samma Nädiga Proposition, ben Riksens Ständer till bfwerläggning förchaft, bifalla Riksens Ständer att merberbrde Förordning, säfom innefattande ett stadgande hwilkct ej ken förenas med de för nuwarande Constitution lagdc grunder, mä till all betz Kraft och Wcrkan upphäfwas. Riksens Ständer framhärda etc. Slormäktigste Allernädigste Konung! Redan tvid 1772 Ärs Riksdag hafwa Riksens Ständer lemnat sin uppmärksamhet ät ett ingifweb Förstag till Segelfartöppnande emellan Wenern och östersjön, och i undcrdänighet anmodat Konungen om hetz wcrkställighet genom Entreprenad^ Riksens Ständers önskan uppfylldes till en del; Undersökningar hbllos och Planer uppgjordes.
Riksdag samt utbetaldt sistnämnde år) till staden fVexiö å ett ursprungligt kapital-belopp af 100,000 R:dr, för stadens nya reglering och återuppbyggande efter 1838 års eldsvåda, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf 4 procents ränta för det återstående lånebeloppet borde beräknas samt räntan utgå från den 1 Juli 1843, men kapital-afbetalningen först från samma dag 1846. (A detta lån, som utgick af det vid 1840 och 1841 års Riksdag anvisade mindre kreditiv, afbetaldes 79,400 R:dr genom den efter 1843 års eldsvåda från Städernes allmänna Rrandstods-bplag utbekomna brandskade-ersättning) „ sarinna stad å 240,000 R:dr, för dito efter den staden år 1843 ånyo öfvergångna eldsvåda; lånemedlen få inneliafvas räntefritt till den 1 Januari 1850, hvarefter 3 procents ränta skall utgöras för lån å hus af sten, kalkbruk eller med tegel beklädda trädhus samt 4. procents ränta för lån å andra trädhus; börande från den ' 1 Januari 1853, såsom kapital-afbetalning och ränta, årligen erläggas 6 procent å primitiva lånesummorna. (Utgifvet af det vid 1840 och 1841 års riksdag anvisade mindre kreditiv). „ staden Amål å 30,000 R:dr, för bebyggande af den, genom eldsvåda under år 1846, ödelagda del af denna stad; kommande sagde lån, hvilket utgått af. det vid 1844 och 1845 års It Transport: Juni månad 1847 nedbrann; hvilket låns belopp vid sednaste Riksdag bestämdes till 100,000 R:dr; och skulle detsamma, genom stadens Drätsel-kommision, från Riksgälds-kontoret utbekommas, samt, utan ränta eller kapitalaf betalning, innehafvas till 1851 års slut, och derefter återbetalas med 6 Iirocent årligen å ursprungliga lånebeoppet, häruti inberäknad 4 procents ränta å det oguldna kapitalet, .
Utskottet i förslaget gatt närmare intill den idee som borde ligga till grund för en Christlig Kyrkoplikt och äfven skulle hafva träffat det rätta och sanna häruti, om Utskottet gått ett steg längre, har ansett att Kyrkoplikten borde vara, liksom i första Församlingen; frivillig och för att, under närvarande samhälls-förhållanden, såsom sådan ändock af straffade Brottslingar sökas, borde den ske i närvaro af blott några få Församlingens Deputerade såsom Presterskapet, KyrkoRådet o. s. v. med vanliga AbsolutionsCeremonier, som kanske skulle göra lika god verkan med det nu brukliga sättet i öppen Gudstjenst. Om derföre icke något annat eller bättre förslag står att finna än det Utskottet uppgifvit, hvilket Herr Doctorn ansett vara en verklig afvikelse från Kyrkopliktens natur, har Herr Doctorn funnit rådligast att ännu till vidare förblifva vid det gamla. Uti detta yttrande hafva flere af Högv. Ståndets Ledamöter instämt med den särskilda anmärkning af Herr Doctor Fellenius: att Utskottet yttrat, att Kyrkoplikten urartat från dess ursprungliga form, men att då Utskottet tillstyrkt en förändring af Formulairet 1384 LngUtskottets Betänkandcn, dervid, förekommer i denna ändring just en motsägelse mot sjelfva grundprincipen, den ursprungliga formen; att deli KykoLagen. antagne AbsolutionsFormulair instämmer fullkomligen med den ursprungliga form, som i de forsta Christna tiderne, äfven Apostlarnes, iakttogs, daen Brotsling kunde från Församlingen uteslutas, men åter, efter betygad ånger och utlofvad bättring, få Församlingens förlåtelse; hvarföre Herr
Skrifvelse N:o 146. af Åkers krutbruk den 1 Mars 1718 ingånget och af Kongl. Maj:t stadfästadt kontrakt, som legat till grund för alla sedermera af Kongl. Majit och Kronan uppgjorda kontrakt, angående kruttillverkningen vid Åker, och dels på de för Jönköpings gevärsfaktori den 15 Februari 1715 utfärdade privilegier, enligt hvilka hemmanen Husqvarna Niis 1 och 2, såsom till faktoriet anslagna, erhållit eftergift af ditintills utgjord skatt; och hafva Rikets Ständer vid detta förhållande ansett ifrågavarande räntor böra från Riks-staten uteslutas. 22:o. Lifoch Släpmunderingar vid Hoteli ä lis-re g em enielia. Enligt hvad den Kongl. Propositionen innehåller, har det härför afsedda anslag, som i anledning af Rotehållarnes eller Soldaternes befrielse från det förut utgående bidraget till soldatbeklädnadens anskaffande och underhåll, vid förra riksdagen tillkom i stället för anslaget till lifmundering för indelta infanteriet samt då bestämdes lill 208,200 R:dr, under år 1858 visat betydlig brist, och sådan emotsåges äfven för år 1859; varande, jemlikt den uti Krigs-kollegium upprättade, på fastställd åtgångs-stat och sednaste auktionspris grundade uträkning för sistnämnda år, följande utgifter å anslaget påräknade:
Herr Sandströmer har alltså i omförmäida hänseende föreslagit: att Rikets Ständer, för underlättande af erforderliga medels anskaffning lill sådana jernvägsaniäggningar, som kunna komma att uppå menigheters föranstaltande utföras, måtte, för sin del, medgifva och derjemte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att medelst allmän författning varder stadgadt: att, derest jordegare öfverenskomma alt för lån tiil dylika anläggningars utförande åtaga sig, efter vissa grunder, mellan egendomarne fördelade samt vid dem fästade ränteoch amorteringsbidrag, och så vida den för nyssberörde ändamål sålunda ifrågakommande gravation finnes icke vara större, än att de fördelar, som genom jernvägsanläggningen kunna deruti deltagande egendomar tillskyndas, skäligen anses motsvara samma gravation; ankommer på Kongl. Maj:t i nåder tillåta, att det bidrag, som, i följd af delaktigheten i detta företag, på hvarje egendom belöper, må, efter behörigen fastställd fördelning, i jordeboken antecknas såsom en egendomen, under den för .dylikt lån bestämda amorteringstid, åtföljande gravation; hörande sådant bidrag, till den del detsamma, efter afräkning af möjligen uppkommande behållning utaf jernbanans inkomster, måste för hvarje år till ränta och amortering användas, i sammanhang med allmänna Kronouppbörden debiteras och uppbäras samt på det sätt, som särskildt varder stadgadt, levereras; dock Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 373.
Genast då han som praktiserande läkare slog sig ned vid den starkt tillväxande järnvägsstationen, hade fröken Rejer » utnämnt » honom till sin husläkare. Detta skedde för tre år sedan, men först nu hade hon anlitat hans råd, och det gjorde honom ondt, att han trott henne vara sjuk till själen. Han började ana, att hon blott var, af någon anledning, orolig för sin unga släkting. Rätt bra inkomster, men ingenting öfver till åt b a r n e D. Tvä söner studera; Effie, enda flickan, ha de i flere är hållit i den stora helpensionen, doktorn vet. J a g kan aldrig minnas ortnamn. » » Det gör ingenting. Nå, och där magrade flickan; fick bleksot? » » Visst icke; hon var alltjämt som en mogen pionknopp; men j a g har sedan dragit mig till minnes, att då hon var hemma under ferierna, sade hon jämt det där. » » Upprepar flickan jämt — —? » » Vänta doktor, gif tid! J a g är ingen folktalare! » sade gumman förargad öfver doktorns synbara otålighet. Nog kunde hon väl ha rättighet att tala med honom en enda g å D g för sina pengar! » Effie, » fortfor hon med ett visst eftertryck, » var, som barn, van vid a ' t vara mycket ute bland folk samt på komedier, cirkus, barnbaler, sommarkonserter och allt hvad tänkas kan. Och då hon nu därtill fick lära sig saker och ting, som jag aldrig i min ungdom kunnat drömma om, sade jag ofta: D u är väl bra glad, Effie lilla? D u är väl mycket tacksam mot Gud och föräldrar, som beredt dig en sådan lycka? ' Men hvad tror doktorn att flickan då svarade mig? » arf 219 att han beställt ringar, men så hade Effie redan sagt till sin mor, att hon ej mera fann det roligt, och dessutom hade hon läst i en ny bok, att människan alltid fann kärleken tråkig, så snart förbindelsen blef offentliggjord. Jag nekar icke till, att jag dä dömde strängt om flickan, ty i min nngdom talades nog om hvad som var roligt, men det hade icke varit värdt för ungdomen att gnälla om något, som måste göras, att det var tråkigt.
Af hvad så väl embetsverken som särskilde näringsidkare anmärkt har jag destomindre funnit någon anledning att tillstyrka förhöjning i de af kommitterade föreslagna meranämnde tullsatser, som jag anser desamma, i förhållande till varuvärdet, snarare öfverän understiga en lämplig tullbeskattning, samt jag dessutom icke saknar anledning förmoda, att Norska regeringen hos nästkommande Storthing föreslår nedsättning af tullafgifterna å blekta, färgade, pressade och tryckta bomullsväfnader, möjligen under hvad komrnitterades förslag innehåller, och det oaktadt norrska bomullsväfnadsindustrien, ehuru i ganska stark tillväxt, likväl icke uppnått den styrka, och utveckling, som svenska industrien besitter. Sitt förslag till ordnande af tullsatserna för ylleväfnader hafva kommitterade bragt till en af bebofvet högt påkallad enkelhet. Utom »filtar och mattor» samt »pressduk» äro alla andra heloch halfylleväfnader sammanförda under en enda rubrik »andra slag» med en tullsats af 40 sk. b:ko eller 1 R:dr 23 öre R:mt. Norrköpings fabriksförening, äfvensom klädeslillveikarne så väl derstädes som i Nyköping, hafva emot detta förslag framställt den anmärkning, att tullsatsen vore alltför låg, hvarjemte Norrköpings fabriksförening slutligen anfört, att nämnde tullsats åtminstone borde bestämmas till 1 R:dr b:ko, derest tilläggsafgifterna bibeböllos, eller, i annat fäll, till ett emot desamma svarande förhöjdt belopp. Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen åter hafva helt och hållet instämt i komrnitterades förslag, under erinran, hvad sjelfva tullsatsen anginge, att densamma, efter den utredning af ämnet kommitterade i sitt utlåtande afgifvit, syntes vara deri, som närmast i sig innefattade möjligheten att för ändamålet af enkelhet och säkerhet vid tullbehandlingen förena de anspråk, som från alla skiljda intressen kunde framställas. Äfven i detta hänseende finner jag rriig böra underdånigst förorda bifall till komrnitterades förslag, hvilket, enligt min tanke, upptager den högsta tullafgift, som möjligen kan tillstädjas för största delen af de mångfaldiga, i en rubrik sammanförda varuslagen.
Särskilt har Rector Gymnasii , utan arfvode, handhaft och redovisat en mängd fonder, hufvu lsakligen tillhöriga stipendie-inrältningar, dels vid härvarande Läroverk, dels äfven vid Akademierna, till e;t sunni mräkuadt kapitalbelopp af 16,466 Rdr B:co, utom frälse-räntor och stipendie-heinmans afkastningar; hvilken uppoffring af tid och möda, ehuru , genom åtskilliga gifvares frikostighet, i sednare tider betydligt förökad, framtida Rektorer, säkerligen lika villigt som de hittills varande, för fattiga ynglingars bästa underkasta sig. En donation af annat syfte, nemligen till inrättande af en Schola Popularij i Linköping, om hvilken Ephorus, genom underdånig skrifvelse af den 20 Oktober sistlidet år. Eders Kongl. Maj:t underrättat, har dessutom hittills blifvit af Rector Gymnasii, utan arfvode förvaltad. Då denna donation, hvilken nu uppgår till 6,220 Rdr B:co, åsyftar ett för Gymnasium alldeles främmande ändamål, sedan det af Testator gjorda förbehållet om Gymnasie-ungdomens fria undervisning i aritmetik, genom sedermera skedd reglering af undervisningsämnena, blifvit öfverflödigt; så synes Rector Gymnasii, hvars göromål redan, genom den honom åliggande speciella tillsynen öfver Läroverket, äro nog trägna, ieke skäligen kunna åläggas att med förvaltningen af denna fond, utan arfvode, fortfara. I afseende så val på denna som öfriga kassor, stipendie-fonderna undantagna, tror sig Dom-Kapitlet i underdånighet böra för framtiden erinra, att ett så stort ansvar, så stor möda och stundom direkt omkostnad, som alla dessa medels förvaltning och redovisning erfordrar, i«ke »tan motsvarig ersättning kan åläggas en Konsistorie-Notarie, hvars 355 — hela ordinarie lön utgöres af 3o Tunnor span mål, och hvars öfriga spotler af expeditionslösen och dylikt viii icse kunna anses mer än motsvara den möda, lian för sådana särskilta expeditioner måste vidkännas.