Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ting infaller ej i nämnde Härad förrän nästa år; och ehuru KronoBetjeningen icke skall underlåta alt då emot vederbörande anställa åtal, vinnes likväl icke bufvudändamålet, alt få vägen iståndsatt; hvaremot de tredskande emot ett ringa bötesbelopp, ernå en önskad tidsutdrägt. Denna blifver likväl menligare om snöfall inträffar. Med kännedom derom, att Kronobetjeningen icke får någon att emot lega åtaga sig snöskottningen och att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande saknar rättighet att genom vite dertill förmå vederbörande, underkastar sig hellre Slättboen några ringa och icke kännbara böter vid Tingel, än alt under vinlren använda tid och möda vid besvärlig snöskottning. Med ledsnad motser jag, alt sådant kommer att inträffa, och har derföre ansett mig böra på förhand uppgifva aulednin Landsh. i Malmöhus Lan Fcmårs-Bcriittclse. 3 — 18 — gen hvarföre väglagningen nu mera icke kan af Läns-styrelsen handhafvas och ombesörjas i den ordning som vederborde. Fattigförsörjningen bestrides nu som tillförne antingen gemensamt af Socknarne, eller ock på så sätt, att hvar by underhåller sine fattige. I en ort, der rik tillgång finnes på födoämnen, men brist på husvarelse och bränsle samt på binäringar och slöjder, lämpelige för ålderstigne och bräcklige, är naturligtvis kringvandrande tiggaiehopar större än annorstädes, i synnerhet som den betydligen ökas af hitvandrande personer från magrare orter. Antalet af desse personer är likväl något minskadt, i följd af en del församlingars under sistlidne missväxtår träff de öfverenskommelse, att icke lemna allmosor åt Utsocknetiggare. Ehuru Eders Kongl.
Skulle någon spannemåls innehafvare i eget brandförsäkradt magazin, vilja ställa sitt inver.tarierium under sådan tillsyn och vård, samt underkasta sig sadune villtor, som här 932 Deri 28 Februarii. ofvan i allmänhet blifvit föreskrifna eller Rik3 sens Ständers Fullmägtige kunna pröfva nödigt att äska-, bör han äfven tillgodo njuta ofvannämnda förmån medelst spannemåls pantsättning och belåning i oftanämnde myntsort; så framt han derföre kan ställa godkänd borgen. 14 §• Till följe af 4tde puncten, äga Fullmägtige såsom fond till desse invisningars inlösen, till en början 1, men framdeles 2*3 millioner. Invisningens belopp måså rättas att fonden minst uppgår till § deraf; dock aldrig öfverstiga 4 millioner. I detta afseende må Full* mägtige äga att inställa belåning, derest så skulle pröfvas nödigt; samt i allmänhet dermed så försigtigt förfara, att inlösen alltid kan verkställas Skulle emot all förmodan sådant inträffa, må det vara Fullmägtiges åliggande och rättighet, att uppsäga så 6tor andel af hvarje låns belopp, sora kan erfordras; hvilket belopp en månad efter delfåendet af sådan uppsägning ovägerligen bör inbetalas eller panten 1 annan händelse varda underkastad hvad Bancoförfattningarne i thy fall stadga och förmå. Denna motion torde till StatsochBancoUtskotten böra remitteras. Det uti denna motion förekommande creditmynt, ställt på sädbehållning, får jag tillfälle att närmare betragta vid frågan om myn - Den 28 Februarii. 933 tets vacklande värde.
Anckursvärds mening, och tror alt styr är rättare än styrer, hvilket är mera eondiiionelt eller tillhör ett obestämdt modus, hvarföre jag tror det vara rikligast alt bibehålla ordet styr, oberäknadt alt om någon förändring skall ske, så bör den vara af någon vigt, hvarföre jag anser alt styr bör qvarblifva och blott ordet ”derom” utgå. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om hon rätt uppfattat de olika meningarna, torde de kunna sammanjemkas medelst följande redaktion: ”så vidt sist ondörmälda mål kunna förekomma i Statsråd, som med konungslig makt styr, vare för besluts fattande lag som sRt sagd är;” hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade som sin gemensamma tanke förklara att 6 mom. i 8 §:n Reg.Fm borde erhålla denna förändrade redacfion. Bifölls. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle tro, att ordet t i 11 s t ä des va ra nd e i sista momentet af 8 §:n kunde utgå. Utsk. åsyftar naturligtvis sådana ledamöter, sorn finnas i staden; men då ordet t i 11s tä d es va ra nde, i denna punkt, jemväl kan hänföras till de ledamöter, sorn aro i Statsrådet, så synes det vara bättre alt låta ordet utgå; ty det är klart, att fråga ej bör blifva om alt sända föredraga,listor till dem, sorn ej finnas på stället. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade såsom sin gemensamma tanke förklara att ordet ”lil Istädes varande” borde utgå utur det föreslagna y morn. af 8 §:n. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att liej öfverröslat ja. Uppå derefter framställd propos, blef förslaget till 8 §:n Reg.Fui i allt öfrigt godkänd att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Till enahanda behandling godkändes äfven förslaget till förändring af i3 §:n Reg.Fm.
Ständer hafwa listigt känt, att ingen uppoffring är för stor, da fragan är att förswara Fäderneslandet; de hafwa känt sig williga till desta uppoffringar as kärlek för Konungen, tillgifweohet för Lagarna och fullt förtroende till den Kron-Prins, som i fall af ett krig, säkert skall föra Swenssarna till seger och lugn, och de hafwa ej ett ögonblick twckat att bifalla den första puncten af Eder Majus Nådiga Proposition, att 1:0 Skyldigheten till deltagande i bewäringsmanssapets utgörande ma börja med fyllda 20 och vwilkvrligen upphöra med fyllda 25 ar. Men da Eder Kongl. Maj:t till Riksens Ständers afgörande öfwerlemnat, huruwida denna pligt att förswara Fäderneslandet, af hwar och en yngling inom den bestämda aldern af 20 till 2? ar, personligen bör uppfyllas eller det bör tillatas den, som i sin ordning utssrifwes, att genom legning sätta fullgod karl i sitt ställe, hafwa Riksens Ständer wäl insett, att den sanna kärleken till Fädernesland Pen 2Z Maji. det, da den lifligt brinner i ynglingens bröst, mäste gilwa styldigheten ett högt warde akt för Fäderneslandets skull gäl striden: Att mod »Hen högre National-anda skulle säkrare födas i ynglingens hjerta om denna styidighet förestrefwes såsom owiskorlig: Akt den friwillige Soldalen strider utan delade interetzen: 2ftt ordning, sedsghct och discipline swärare bland dg lgqda underhällas:
Förtroendet skulle deremot växa, då allt återfördes till fullkomlig enlighet med Biblens läror, och Separatisterne skulle förlora ett icke ringa vapen, då utur kyrkans Läroböcker all godtycklig tolkning borttogs. Jag bör slutligen tillägga den förklaring alt det visserligen icke undfallit mig eller någon upmärksam betraktare af de religiösa rörelserne hurusom Separatismen inom Svenska kyrkan på sina ställen har djupare anlednnän det missnöje som yttrats med läroböckerne, hvilket missnöje stundom varit endast ett förebärande, men jag anser dock som ett dyrt, ett vigtigt åliggande, att söka borttaga allt det som med skäl kan gifva lastarena rum. Om remiss till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. anhålles. Begärdes på bordel. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 25 och 29 sisth Januari på bordet lagda utlåt. n:o 30, i anledn. af R. St:s år 1849, församlade Revisorers berättelse, ang:de verksläld granskning af StatsVerkels samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847. §§ 41, 42 och 43. Ladcs till handlingarne. § 47. Hr Fåhreeus, Olof Immanuel: Jag anhåller att lill närmare ledning för bedömandet af denna fråga få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på följande omständigheter. I anledn. af anroärkn:n i l:sta punkten, ang:de behofvet af en ändamålsenligare bokföring, så hafva Curatorcrne anmält att den kommer alt förändras så, som Revisorernes mening tyckes vara, under förutsättning att sådant af Kammarrätten godkännes.
»Falco är modig,» säger man. Ingenting i världen kan skrämma honom att afstå från en föresats. Så kommer man genast att tänka på ännu en historia. Falco blef förd till galererna i Augusta, och där gjorde han bekantskap med Biagio, som sedan följt honom genom hela lifvet. En dag blefvo han och Biagio och en tredje fånge befallda att gå ut på fältarbete. Det var en af uppsyningsmännen, som ville anlägga en trädgård kring sitt hem. Där gingo de helt stilla och gräfde i jorden, men deras blickar började vandra och vandra. De voro utanför murarna, de sågo slätten och bergen, de sågo till och med ända upp till Etna. »Det är tid,» hviskade Falco till Biagio. »Jag dör hellre, än jag går tillbaka till fängelset,» sade Biagio. Därpå hviskade de till den tredje fången, att han måste bistå dem. Han ville ej, därför att hans strafftid snart var slut. »Så döda vi dig,» sade de. Då gaf han med sig. Men vaktsoldaten stod öfver dem med sitt laddade gevär i handen. För fotbojornas skull hoppade Falco och Biagio jämnfota fram till vaktsoldaten. De svängde sina spadar öfver honom, och innan han hann tänka på att skjuta, var han kullkastad, bunden och hade en jordtorfva i munnen. Därpå bände fångarna upp sina kedjor med spadarna, så att de kunde taga ut stegen. Och så smögo de sig bort öfver slätten och in bland bergen. Då natten kom, smögo sig Falco och Biagio från fången, som de tagit med sig. Han var gammal och svag, så att han skulle hindrat deras flykt. Nästa dag blef han gripen af karabiniererna och skjuten. Och man ryser, då man tänker på detta. Falco är obarmhärtig, säger man. Man förstår, att han ej skall skona järnvägen. Och historia efter historia kommer och skrämmer de stackars människorna, som arbeta för järnvägen ute på Etnasluttningen. Man berättar om alla de sexton mord Falco begått. Man berättar om hans öfverfall och plundringar. Det är en historia, som skrämmer mer än alla de andra tillsammans.
Jag anhåller vördsamt, att vid den resumé', jag gjorde af mitt omdöme i fråga om budgeten, sådan som Utsk. den föreslagit, få tillägga några ord, nemi. att jag, i följd af hvad jag yttrat, väntar, att, om andra tillgångar saknas, Utsk. föreslår, att öfverskottsmedlen må till behofvens fyllnad användas, helst jag, äfven med afseende å Riksgcont:s behof att betala sin skuld, icke anser det vara Nationens eller R. St:s önskan eller pligt att uppgöra en sådan beräkning, att af 2 millioner r:dr skuld 4 årligen skulle afbetalas. Gammal skuld får blifva äldre, när man icke kan betala den; ty jag tror, att statens angelägna behof, åtminstone de, hvilkas vårdslösande kunde medföra våda för slaten, böra äga företräde framför alltför starka afbetalningar på ltiksg.contls skuld. Jag anhåller, att äfven dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen. Hr Skogman, Garl Dav., hade inlernnat ett så lydande anförande: Sedan StatsUtskts betänktn N:i'is 79 tilI och med 89, Den 2 Juni e. ra. rör:de regleringen af statsverkets utgifter, blifvit hos R. o. Ad. genomgångna, anhåller jag att få i korthet framställa en jemnförelse emellan den af StatsUtsk. föreslagna statsreglering och den i K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof. K. M:s högstberörde nåd. propos. upptager statsverkets samfälda årliga utgifter under 10 hufvudtitlar och allm. indragningsstaten till en summa af g,5g7,8i4 r:dr 2 sk. 6 r., till fullo betäckt genom den af K. M. antagna inkomstberäkning, utan förhöjdt bidrag till statsverket af allmänna bevillningen; hvarjemte i samma propos. föreslås, att för vissa angelägna, men dock ej till bestämdt enahanda belopp hvarje år erforderliga utgifter under 3:dje och 4;de hufvudtitlarna en summa, icke öfverstigande 233,33 5 r:dr 16 sk., årligen må ställas till K.
Stalskontoret, i anledning af Revisorernes erinran emot lämpligheten deraf, att en kassa fortfarande funnes afsatt för samma ändamål, som afses med ett särskildt beviljadt anslag, hvaruti förhöjning skulle förekomma om kassan indroges, ansett sig icke böra härutinnan falla något omdöme, sedan Kongl. Maj:t 2:ne gånger i nåder förklarat kassan skola förblifva under Kongl. Majits disposition, utan endast anmält att, derest kassans öfverlemnande till Riksgälds-kontoret i nåder medgåfves, reservations-anslaget till resestipendier samt läroböckers och lärda verks utgifvande, sorn i nu gällande riks-stat är upptaget till 15,600 R:dr Runt, borde ökas med ett räntan å kassans nuvarande kapital, 13,500 R:dr, efter 5 procent motsvarande belopp, 675 R:dr, hvadan anslaget i sådant fall skulle bestämmas till 16,275 R:dr eller, för jemn räkning, 16,300 R:dr R:mt; — äfvensom Kongl. Stats-kontoret upplyst att, enligt äldre stadganden, en gratifikation af 48 R:dr 36 sk. B:ko årligen från kassan utgått till en f. d. tjensteman vid Kongl. Kansli-styrelsens expedition, hvilken summa, i händelse kassan indroges, framdeles kunde anordnas af 8:de hufvudtitelns extra utgiftsmedel. Enär den af Revisorerne föreslagna åtgärd otvifvelaktigt skulle förenkla förvaltningen och redovisningen af ifrågavarande medel, och då möjligen anledningen, hvarföre Rikets Ständers förut rörande detta ärende gjorda underdåniga framställningar Bih. till It. St.
De uti cfessa Protocoll omnämnde Kongl.- Majrts Nådiga Propositioner, Riksens Ständers XJtskotts Betänkande!! och Förklaringar, samt de öfrige Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag, finnas tryckta uti det Bihang till samtlige Riks-Ståndens Protocoll., som af Expeditions'Utskottet, enligt Riksens Ständers beslut, blifvit serskildt utgifvit, och af hvilken anledning desamma, jemlikt 5p §. i Riksdags-Ordpingen, här endast blifvit åberopade. Bilagor till H 6 g I o f 1 i g e Riddcrskapets och Adelns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1823. Elfte Bandet. STOCKHOLM, Tryckte hos Olof Grahn, Bilagor till PletiiProtocollet för den 4 December, eftermiddagen. N:o 1. (j refve Gyllenborg, Jokan Haming: Då jag, såsom Ledamot t 1820 och tS«2 Srens Revisioner, gillat BmcoFullmägtiges vidtagne åtgärder, i afseende på frågor rörande Götha Canal Bolags pensionsinrättningar m. m., hvari BancoU »kottet i dess första Betänkande äfven instämt, men i dess sednare Betänkande, i anledning af gjorde anmärknin. gar, ett förändradt omdöme meddelt; anser jag mig icke sakna anledning att deröfver ett yttrande afgifva. Anmärkningsvärd! förekommer att BancoUtskotlet, som varit i tillfälle att känna allt som till detaillerne i desse frågor hörer, och förut meddelt ett gillande af hvad BancoFullmägtige derom yttrat, sedermera, i dess sednare Betänkande afgifvit ett, emot det förra, i afseende på pensionerna alldeles stridande utlåtande, då likväl icke nya förut okända omständigheter uppstått och kunnat i K Den h December e en. dertill föranleda, hvilket förhållande jemväl kunde gifva anledning till omdömet om sakens godtyckeliga behandling.
Gyldenstolpe, Anton Ga b r., Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr. m. fl. Den 3$ 0)c t o b e r f. m. 419 Föredrogs StatsUtsk:s d. 26 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 39, ang:de regleringen af utgifterne under riksstalens 6:le hufvudlitel. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. ]:o Ii. Corn missionen öfver Tabellverket. Ur von Hartmansdorff, Aug.: SlalsUlsk. har tillstyrkt hvad Konungen äskat i delta hänseende, utom det att Utsk. afstyrKer 200 r:dr lill hyrcsersätlning. Disk. säger: ”alt det inskränkta utrymme, som erfordras för Tabellcommissionens archiv, bör kunna beredas i något Kronans lius, hvarest handlingarne äfven mera äro i säkerhet, än om de förblifva i enskild vård”. Om rum för ett archiv skall lemnäs i Kronans hus, sä bör, efter mitt förmenande, rum äfven beredas åt de tjenstgörande, hvarest de må kunna förrätta sina göromål. Alt åtskilja de arbetande och handlingarne är olämpligt, enär för conlrollens skull del som oftast mäste vara nödvändigt, alt de föreg:de årens handlingar jemföras med det årets, hvilket kan vara i fråga, synnerligast vid upprättandet af de s. k. 5-års-tabell'erne, då 5 års uppgifter skola sins emellan jemföras. Jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt, på det att de 200 rtdrne måtte beviljas. När man vet huru mycket arbete som på tabellverket nedlägges och med huru stort nit det behandlas af den embetsman, som fått sig detsamma uppdraget, så bör man icke pruta på små summor, hvilka troligen icke kunna syflescnligare användas. H. Ex. Hr Gr. Lövenhjelm, Carl Axel:
Hade Statsmaglerne icke dessmindre fortfarit att göra skuld lill mynt, så hade troligen de enskilda Bankerne, om de rört sig med eget creditmynt och icke med assignationer på Banken, egt guld och silfver i sina cassör, när Rikets Ständers Bank såg sina tömmas, deras creditmynt gått med agio mot Statens. Dessa reflexioner må anses öfverflödiga och chimeriska skapelser med elementer från en förfluten tid; de torde dock för dem, som vilja öfverskåda ämnet i hela sin vidd, tjena dels till en anledning att af kända fada söka rigtiga slutledningar, dels att häntyda åt dem, som nu måhända skulle vilja basera de enskilda Bankerne på metalliskt mynt, att andre likså väl sorn de sjelfve kunna föreställa sig en framtid, då Bankerne skola finna det i sitt och Landets interesse att förse sig med myntbara metaller, faslän man icke anser denna tidpunkt vara inne nu, utan bekymren derom kunna uppskjutas, efter den gamla regien: ”ali hvar dag må hafva sine egne.” Ännu hafva vi icke rika Städer på korta afstånd från hvarandra — afstånd, som ännu mer kunna förkortas genom viga, reguliera diligencer, ännu hafva ej våra köpmän återbragt i ordning en till större delen i utlänningars händer fallen grosshandel. Denna lemnar ännu icke Sikel något öfverskott och kan icke göra det förr, än Landels produetion blir rigtad i närmare förbund med verldshandel, och framför allt försedd med så pass tillräckliga inrikes bytesmedel, att icke en vara måst säljas för halfva värdet mot hvad den gäller några månader senare, blott för det egaren icke kan erhålla ett ögonblickligt förlag. Då det står så till som nu, var det derföre väl, alt Rikets Ständer i sina dispositioner rörande Banken icke par force uttvingat silfver i rörelsen.
Deremot och som det omfång, dessa få af LagUtsk. bifogade blad hafva, icke billigt vis kan jemföras med den vida större omfattning i volym, som af den Norrska bränvinslagstiftningen utgöres, och då tryckningskostnaden är jemförelsevis ganska obetydlig för LagUtsk:s bilaga, trodde Exped.Utsk. sig heldre böra genast till trycket befordra närande bilaga, än föranleda tidsutdrägt genom en lika kostsam förfrågan. Föröfrigt är jag öfvei tygad att den aktade motionären, om icke det vore första gången som han bevistade Riksdag, och således förklarligt vis kan vara mindre bekant med våra bruk och plägseder, villigt hade dragit försorg om en öfversättning, hvilket visserligen, efter mitt förmenande, varit det lämpligaste, och hvilket åliggande han säkert gerna fullgjort, så vida LagUlsk. honom derom anmodat. Frih. Palmstjerna, som med anledn. af bilagans nuvar:de skick yttrat den önskan, att densamma ej må än vidare åtfölja skeende framställning i ämnet, behagade vara öfvertygad, alt Exped.Utsk. ingalunda skall föreslå R. St. att bilägga den underd. skrifvelse, som af delta Betänk, kan blifva en följd, med något aftryck af den Norrska lagen, hvilkens innehåll Utsk. är förvissadt vara så väl K. M. som Dess Rådgifvare nogsamt bekant. 11 H. 20 300 Den 9 September. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Den anmårkn., som träffat Utsk., derföre att Ulsk. skulle hafva gjort en serskild kostnad för tryckning af den Norrska lagen i detta hänseende, har redan Frih. Alströmer hufvudsakligen besvarat. Förhållandet var det, alt denna lag var åberopad i sjelfva motionen och äfven densamma bilagd. Redan afdeln:n hade bifogat denna (örfattn. och, då frågan förekom hos Utsk., ansågs det vara skäl att äfven låta densamma medfölja till R. Sl:s plena.
Allt delta är efter mitt begrepp så olämpligt, att jag icke kan annat än tillstyrka förslagets ogillande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter propos. till antagande af förslaget i förevar. 3:dje punkt, hvilken propos. med nej besvarades; i följd hvaraf H. Ex. förklarade, att detsamma blifvit af R. o. Ad. förkastadt. 23 178 Den 4 September f. m. Upplästes oell remitterades till LagUtsk. K. M:s nedannämnde, denna dag ankomna nådiga propos:r. l:o med förslag till förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; gifven Stockholms Slott d. 22 Ang. 1844. Byggn.brn; gifven Stockholms Slott d. 29 Äng. 1844. Vidare upplästes R. M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 19 sisth Aug., i fråga om förre Departements-chefernes vid Genal-Tullslyrelsen, Presidenten af Billberghs och Cancellirådet Valerii befriande från ådömdt ersättningsansvar, i målet rör:de den efter aflidne Uppbördsförvallaren Finer yppade balance. Hr Printzenskjöld, Carl: Då jag haft det lika obehagliga, som för mitt hjerta smärtsamma uppdrag, att utföra åtalet i det mål, hvarå den nu föredragna K. propos. har afseende, så torde jag vara bäst i tillfälle att känna förhållandet med de personer, för hvilka eftergift af det dem ådömda ersättningsansvar blifvit i nåder föreslagen.
Men dessa anläggningar öro både inskränkta till omfånget och i allmänhet mycket vanvårdade, hvartill orsaken får sökas uti en, med brist på håg för trädgårdshandtering, förenad allmän okunnighet i detta yrke. Väl finnes uti 4 § af 1842 års nådiga Stadga om folkundervisningen intagen en föreskrift, som alser att i folkskolorna bereda undervisning äfven i trädplantering och trädgårdsskötsel; men då denna föreskrift ej är ovilkorlig, har den nästan ingenstädes blifvit iakttagen. Allmogen är märkvärdigt liknöjd för den både prydnad och nytta, som plantering af fruktträd kan bereda. Ofta ser man på böndernes hemman stora och ståtliga boningshus, men det är sällsynt att finna dessa omgifne af planterade träd. I detta afseende står den besutne allmogen nästan efter innehafvarne af mindre jordlägenheter och backstugusittarne, hvilkas låga kojor icke så sällan prydas af fruktträdsplanteringar. Orsaken till allmogens liknöjdhet för trädplanteringar är ej lätt att angifva. Den torde ligga till en del i svårigheten att erhålla dugliga träd till utsättning och till en del äfven i obenägenheten att vidkännas besvär och kostnad, för att bereda en skörd, som först efter flera års förlopp hinner att mogna. Bland de få bättre trädgårdar i Länet uppgifvas de, som finnas på Em hos Baron Ulfsparre och på Fliseryd hos Ryttmästaren Nordenankar. På dessa ställen äro anlagde större trädskolor, hvarifrån unga fruktträd till betydligt antal årligen försäljas. Det vore särdeles nyttigt, om sådane trädskolor blefve mera allmänt anlagda, så att inom alla trakter af Länet yppades en nu ofta saknad utväg att för billigt pris och utan långväga hemtning få köpa träd, passande till utplantering. Boskapsskötseln. Uti nästföregående afdelning, elier den om jordbruket, har jag, af ämnenas nära gemenskap, blifvit föranledd att orda äfven något om boskapsskötseln. Att denna näring ännu står inom detta Län på en allt för låg ståndpunkt är en beklaglig sanning, ehuru det måste medgifvas, att glädjande tecken till förbättring börja visa sig.