Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det återstår då att möta de hinder, som kunna göra sig gällande för äfven denna förmån, nemi. svårigheten att bevisa hvem som är det oäkta barnets fader; men denna svårighet har ju ieke hittills ansetts oöfvervinnerlig, åtminstone ej i alla de fall der fader erkänt sig vara till barnets tillvaro vållande, och erbjudit sig till dess upfostran bidraga. Hvilken bevisning behöfves då vidare? Således skola vi finna, att så snart man erkänner »rätten» till arf för oäkta barn, så har man dymedelst ingått på en princip, ieke allenast vådlig för familjelifvets helgd, utan äfven i sin tillämpning någon gång skadlig för barnen af oäkta härkomst; ty det måste naturligtvis möta så mycket större hinder, så mycket större svårighet att vinna det slags erkännande, som nu vare sig godvilligt gifves, eller genom rättegång aftvingas, som dymedelst icke blott, såsom nu, föranleder stadgandet af det understöd, som oäkta barns fader och moder böra under minderårigheten ge sina barn, utan ock ett sådant erkännande komme att medföra, jemte förbindelsen att bidraga till barnens upfostran, jemväl derutöfver det äfventyr, att de en dag skola upträda med anspråk på arf, till förfång för ens egna syskon och hittills lagliga arftagare. Man är likväl alltid till en viss grad oviss om det oäkta barnets verkliga härkomst; derföre vill man ej gerna gifva dem så stora rättigheter. Jag yrkar utur ofvansagda synpunkter således afslag å Utsk:s Betänk. Hr Hjerta, Lars: Vi påminna oss'den vidlyftiga diseussion, som egde rum då denna fråga förra gången förevar, och jag vill icke uptaga B. o. Ad:s tid med att uprepa de skäl, som då framdrogos; men den siste talaren har yttrat, att medgifvandet af arfsrätt åt oäkta barn skulle bidraga till att förminska äktenskapets betydelse och familjelifvets helgd. Jag kan omöjligt erkänna en sådan slutföljd.
Den 14 Januari f. m. i denna min öfvertygelse, snarare stärkt mig i densamma, och jag anhållar om bifall till ifrågav:de punkt af Stats-Utsk:ts Utlåt. Frih. af Ugglas, Gustaf: Då jag står antecknad som reservant vid denna paragraf, så ber jag att få tillkännagifva, att denna min reservation icke afser sjelfva saken eller revisorernas granskningsrätt, utan fast mer formen för Betänk:t. Det upplystes nemi. i Stats-Utsk:t, att 1862 års revisorer förklarat sig berättigade att verkställa en sådan granskning, och då ansåg jag det vara obehöfligt att uttala ett klander emot 1861 års revisorer, emedan ändamålet med detta klander redan vunnits genom denna förklaring af 1862 års revisorer. Vid sådant förhållande borde jag måhända konseqvent yrka på afslag å i fråga v:de punkt af Stats-Utsk:ts Utlåt., men då jag i sjelfva hufvud* saken ölverensstämmer med Stats-Utsk:t, så får jag ändå tillstyrka bifall dertill. Det kan ju icke lida något tvifvel att R. Sl:rs revisorer ega rättighet att granska räkenskaper å utgifter bestridda af allmänna medel. Hvad åter den gilna déchargen beträffar, så kan den endast hafva afseende på det Stats-Råd, som erhållit den; men skulle revisorerne vid granskning af räkenskaperna finna att t. ex. någon missummering egt rum eller att stats-medlen icke blifvit använda till de ändamål, hvartill de blifvit afsedda, så äro R. Sl:r berättigade att hafva sin talan öppen mot den eller de Stats-Råd, som tillstyrkt K. M. att gifva décharge, och i detta afseende visar 30:de §:n Riksd.-Ordn. den väg, som StatsUtsk:t har att beträda. Jag anser sålunda att Siats-Ulsk:t haft fullkomligt rätt, och jag måste anhålla om bifall till dess Utlåt. Gr. Mörner, Carl Göran: Den siste värde talaren har lemnat en upplysning, som synes mig vara af ganska stor vigt vid denna frågas bedömande.
Antogs af denna lydelse: ”Att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt förslag till en styrelse lör trafiken å Statens jernvägar, jemte aflöningsstat för de till styrelsen och tralikförvallnirigen hörande embetsoch tjenstemän, måtte utarbetas och för Rikets Ständer framläggas.” 17:de punkten. Ålerr emitterades. Bifölls. De af Utskottet i Utlåtandet, med bilagor, gjorda meddelanden. Lades till handlingarna. S. D. Vid förnyad föredragning af meddeladt utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protokoll den 14 dennes, N:o 237, innehållande ej mindre de af bemälda Riks-Stånd fattade beslut, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85, angående reglering af Riks-statens Femte Hufvudtitel, än älven inbjudning tili de öfriga Riks-Stånden, att instämma uti Ridderskapet och Adelns beslut, i afseende på 2:dra punkten, mom. lit. d, samt 13:de och 21 punkterna, beslöt Borgare-Ståndet, alt, med vidblifvande af dess, rörande dessa punkter, fattade beslut, lägga Ridderskapet och Adelns ofvanberörde Protokolls-utdrag till handlingarna. Frän Proi.-Utdrag den 28 April 1860. 569 Frän Heden. Bonde-Ständei. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förnyad författning om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna Beväringsmanskapet, dels ock enskilda motioner i samma ämne, beslöt Bonde-Ståndet, för sin del, med ogillande af Usla till och med 40:de §:n af Utskottets nämnda Betänkande, att hittills gällande stadganden angående allmänna beväringen höra bibehållas med den förändring, att endast hvarje års
Nov. 2 A. P. 635. — angående förslag om hvad vid Lagförklaringars utfärdande bör iakttagas. Nov. P. 587. HandelsBalken, i afseende på skuld till Kronan för uppbörd. Oct. 2 A. P. 620. Nov. P. 376, 446. — i anledning af anmärkningar vid Utskot - 226 tets Betänkande, angående Borgenärs skyldighet, att, jemte Gäldenär, äfven uppsäga Löftesman, och huruvida försummelse att bevaka fordran i Gäldenärs Concours, må medföra befrielse för Löftesman från betalningsansvar. Oct. 2 A. P. 620. LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, öfver Motion, angående uteslutande af alla andra mål, än de som angå ägande rätt till fast egendom eller ock ägoskillnad, eller delning af jord, eller annan fastighet, från det renskrifna exemplar af UnderRätts allmänna Sakprotocoll, som till ÖfverRätt insändes. Oct. 2 A. P. 621. Nov. 2 A. P. 680. — öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, om ändring af 17 Cap. 8 §. HandelsBalken, inrättande af FörmyndareKamrar i alla Rikets provinser, och förslag till en förändrad HypotheksLag m. m. Nov. P. 84, 378, 447* Öec. P. 361. — öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående föreslagne ändringar i ConcoursLagen. Nov. P. 112. Dec. P. 302. — i anledning af Återremiss å Utskottets Betänkande, öfver åtskillige af FiscalsEmbetet i Banken anmälte frågor om ändring och undantag i allmänna Lagar och Författningar till betryggande af BancoVerkefcs säkerhet. Ö27 LagUtskottets Betänkanden , Memorial och ProtocollsUtdrag, om anslående af ett Cancellistarfvode.
Främst bland alla står fiskarena, deras hustrur och barn; husen hade ej båtar och jag räknade ej mindre än 50 segel på dock den gamle mästaren G. F. Watts, Engfått verandor, man såg ej brokiga, ljusa toaletter, en gång. Det var en praktfull anblick, som jag lands förnämste porträttmålare, hvars verk prysåg ej bicyklar och droskor. Det var först några aldrig glömmer. unga konstnärer, som funno vägen hit. Holger Vi tyckte, att vi fått nya krafter af det sköna da väggarna i Kensingtons-museet i London, Drachmann och hans syster fru Erna Juel Hanbadet, och lade oss nu helt » europeiskt » rak långa och hvilken, trots sina 79 år, ännu förmår att sen samt målaren Kröyer voro bland de första. i sanden och sågo och sågo. Vi ville ej lämna med ungdomlig säkerhet föra penseln. MästaDrachmann besjöng också härifrån det älskade detta ställe; vi kunde ej se oss mätta på dessa ren röjes i de här exponerade porträtten af hafvet. Detta haf, som han gifvit oss med in i blåa oroliga böljor, ej slita oss från vågskvalpet, våra lugna rum med hela dess tjusning och omsom sjöng den ljufvaste melodi: en sång om oro » Miss Violet Lindsay, markisinna af. Grandbytlighet. I hans dikter brusar och skummar och lugn, om evig omväxling och evigt enahanda. by », af » Lady Soiners » och af » Sir Edvard det som vid Hornbæks strand, vi se de glittranLånga, långa vågor kommo, stötte mot stranden Burne-Jones ». Man är ju oförmögun att dö- de sollysta böljorna, de högt gående oroliga vågoroch kastades tillbaka för att uppslukas af andra, ma om porträttlikheten, men det är själ och na. Och Kröyer gaf oss fiskarena — solbrända Jag tänkte på Bergsöes dikt: lefvande lif i återgifvandet — det ser man. och härdade, med den kloka betänksamma » Bölja mot kust, hvar kommer du från, blicken i ögat.
Och då Utskottet funnit denna sednare af Kongl. Maj:t nådigst föreslagna åtgärd vara företrädesvis lämplig, får Utskottet hemställa, att hvad Kongl. Majrt i ofvanberörde måtto behagat i nåder föreslå, måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 19 December 1859. .M II. Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Dec. 1859, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga Proposition angående utbyte af jord, tillhörande Nyköpings slott emot stadsjord, för anläggning af gasverk i staden Nyköping. Enligt hvad högstberörde, den 4 nästlidne November till Rikets Ständer aflåtna och derefter till Stats-Utskottet remitterade, nådiga Proposition (införd under Nro 31 i Irsta samlingen af bihanget till Riks-ståndens proto - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 18. 5 koller lör innevarande riksdag) hufvudsakligen innehåller, hade, i sammanhang med fattadt beslut om anläggande af ett gasverk i staden Nyköping, den önskan blifvit uttryckt, att en till Nyköpings fordna, nu såsom länshäkte begagnade slott hörande, mellan slottet, strömmen och vattengatan belägen åkerkulle af den såkallade slottsknektsbacken eller stallbacken, sorn blifvit slottsvaktmästaren och slottsknektarne på lön anslagen, måtte för gasverkets byggnader få begagnas mot vederlag från stadens angränsande hästhage; och hade vid den i anledning af ifrågaställde ego-utbyte af vederbörligen förordnad
Tvifvel kumle dessutom uppslå huruvida en stads röstberättigade innevånare (eller, der stadsfullmägtige lunnes, desse sednare) egde att taga befattning med frågor om sådana utskylder och besvär, deri de icke alla toge del, I. ex. frågan om skjuls, om inqvartering m. m. Dessutom komme, i händelse de nu gällande föreskrifterna lorblefve oförändrade, enhet och sammanhang i förvaltningen af städernas angelägenheter att fortfarande saknas, saint öfversiglen af kommunens årliga inkomster och utgifter för ådagaläggande af skallebehofvel alt blifva antingen invecklad eller ofullständig. Om härvid skulle invändas, alt, uti en eller annan stad, borgare erhållit jord till ersättning för utgörande af något visst onus, och att han derföre, ej borde derifrån befrias, så syntes sådant vara en enskild hushållningsfräga; och dylika på öfverenskommelse beroende undanlags-förbållanden borde ej utgöra hinder för förändringens genomförande i allmänhet, enär lör sådant läll särskild föreskrift kunde meddelas om uppskof med förändringen till dess hindret upphört. Deremot ansåges öfverflödigt del i 2 mom. af 5 § lill skydd för eganderätten bibehållna stadgande, all egendom, särskildt tillhörande det burskapsegande borgerskapet eller någon annan viss klass af stadens medlemmar, skulle, till dess annorlunda blelve förord mull, förvaltas och användas i enlighet med härom gällande föreskrifter, enär anledning ej borde finnas för den förmodan, ali icke all den egendom, sorn del burskapsegande borgerskapet hittills samfäldt och i egenskap af stadens representanter omhänder haft, skulle till den nya kommunal-representationen aflemnas.
Man anmärkte nemligen att fastän få ämnen voro mera värda att blifva föremål för Kommunernes omsorg, än vården om de omyndiga, borde dock tagas i betraktande att lagstiftningen icke tillerkände kommunerne ens någon rättighet i sådant hänseende. Förmyndarevården, afålder betraktad som en familj-ange - 4 LagLtskoltets Betänkande, Nto 58. lägenhet, hade alltjemt tillhört medlemmarne af slägten, så vida skyldeman ej funnos till, som egde fallenhet att dermed taga befattning. Då hade den väl öfvergå tt till en medborgerlig pligt; men derigenom trodde man en säker grund dock ej lagd för den byggnad man hoppades kunna i en framtid resa. Deremot hyste man den öfvertygelsen att det af Kongl. Majit i nåder framlagda förslag innefattade så väl en sådan grund, som en garanti för en säkrare förmyndarevård. Enligt detta förslag skulle nemligen hvarje kommun ega att utse gode män, en eller flera, att med samma rätt som fränder granska förmyndares räkningar; och samma förslag, hvilket derjemte gjorde åtskillige ändringar i föreskrifterne om förmyndares skyldigheter, blef derföre af Rikets Ständer antaget, så att 1 § i Årfda Balkens 23 kap. dymedelst erhöll förändrad lydelse. Fem år äro nu förflutna sedan kommunerne således inrymdes en rättighet att ingripa i förmyndarevården; men den erfarenhet, som denna tid lemnat, har emedlertid ej rättfärdigat de förhoppningar, som fästades vid delta inrymmande; och denna erfarenhet har gifvit anledning till de motioner, som vid innevarande riksmöte i detta ämne blifvit väckta. Motionärerna, hvilka tillhöra Hederv. Bonde-Ståndet, äro vice Talmannen J. A. Zetterberg jemte Riksdagsfullmäktige Gustaf Berg från Skaraborgs län, Johan Johansson från Östergöthland och Anders Jansson från Westerås län. Emellan dessa råda emedlertid samma olikhet i åsigter, angående lämpligaste sättet att vinna åsyftade målet, sorn tillförene uppenbarats. Så har Anders Jansson förmenat, att endast genom inrättning af ordentliga förmyndarekamrar kan säkerhet för omyndiges medel vinnas, samt förty yrkat, att
Det torde numera vara allmänt erkändi att vårt sjöförsvar befinner sig i ett odugligt tillstånd beträffande icke allenast sjelfva materielen, utan äfven personalen, ty båtsmännen äro lill sjötjenst nästan allmänt odugliga, emedan de till en stor del äro uppfostrade inuti landet ocb mest vana vid landlbruksgöromål; ja många af rekryterna hafva aldrig sett något fartyg förr än de inträdt i tjensten och sedan detta skedt kunna de tjena i många år, ja till och med hinna få afsked, utan alt hafva gjort någon enda sjöresa, af orsak alt deras tjenstgöringstid inträffat om vintern och arbetet blifvit en betjentsyssla hos hefälet eller i en smedja ibland arbetsfångar, eller om de ej kunna inrymmas på detta sätt, de fått sig ålagdt flyttning af någon sorts virke eller materialer ifrån ett ställe till ett annat, på det deras lemmar ej må stelna af köld. Att en sådan trupp af manskap, sammanrafsad ifrån landsbygden, är otjenlig vid ett sjöförsvar, larfvar ej bevisning. Deremot tror jag alt en värfvad trupp skall i alla afseenden åtminstone bättre uppfylla sitt ändamål. Det torde ej behöfvas större antal än som nu användes på en gång af båtsmän eller uppfordran, för att kunna efter inhemtad lärdom, vintertiden användas på varfvet i Kronans verkstäder samt om sommaren i sjötjenst. Desse tillsammans med sjöbeväringsmanskapet torde då utgöra både tillräcklig och duglig manskapsslyrka vid sjöförsvaret i behofvets stund. Den värfvade truppen blefve ej Staten så dyr som båtsmännen äro, derföre att det ej är svårt bekomma värfvadt folk. I Carlskrona, der en värfvad marintrupp finnes, har alltid visat sig öfverflödig tillgång på rekryter, som för en ganska billig städja, tjena i många år endast för kläder och föda. Detta är Slaten skyldig att äfven lemna båtsmännen under deras tjenstgöring.
Med Befälets asiönande skulle äfwen kunna förfaras pä enahanda sätt, och dcr sadane tilgängar af odlingsbara trakter saknas, sä more Jägerioch Skoqsbetjeninqen med sina Boställen kanske bättre emploperade, än hitintills dä erfarenheten tpdeligen framwisat ffogshushällningens wanwärd samt skogarnes spnbara och olpckliga aftagande under deras Dispositionstid; men hädanefter öfwcrlenumd ät en sädan militärisk upsigt ffulle säkerligen winna en mera militärisk ordning och skogarnes framtida tillväxt, Vä jag förutsätter at sadane skogstrakters inspection kunde och borde tillhöra denna npa trupp. Dessutom äger Kongl Maj t igenom indragning af en Regements-Prest wid hwarje indelt Regemente en ökad tilgäng af mne Boställen, emedan nu unne Prester begagna >:ne Boställen, dä hädanefter en Regements-Prest torde för sin tjenst - 464 Den 26 Iuttk. tjenstgöring wara fullt contenterad med et Bo» ställe. Likasä kunde de nu indragne Pipare - och Profost Boställen, samt de innom Länet befintlige Adelsfane-Bostätten möjligen anses bättre begagnade om dermed active tjenstemän aflontes. Dä jag kanner at rct nu hemförlofwade Landtwärnsmanffapet, hwilket i synnerhet af denna Brigad blifwit mest fredadt frän all den afgäng, som drabbat andra dylika Brigader, nu wid sin återkomst Lil hemorten saknat badetjenster och förförjningsmedel, sa tror jag at just detta manskap skulle bäst anwändas om de til sädane Byggnader och odlingar finge antagas, isynnerhet som dessa Landtwärns-karlar säkerligen skulle finna sig wälbelätne, at pä sädane wilkor blifwa ständige Soldater och desto ifrigarö för egen räkning bäde timra och odla.
Det vill bär liksom i Juvelarian mycken konst, ja än mer ett fint poetiskt sinne och själfull uppfattning till för att icke låta alltsainman * sjunka ned till en mer eller mindre väl afhasplad vocalise. Så hände sig med frk. Klemming. Hon framstälde en nng nordisk demoiselle, som för sin förvånade amma uppsjunger en rätt väl inlärd lexa från hr Fritz Arlbergs sångskola. Julia måste visa ej blott känsla och svärmeri utan komma i extas, och i operans senare del i stark affekt, verklig passion. Allt detta fick man nu tänka sig. För en Romeo med stor dramatisk talang, hade denna Julia, man nu fick se, kunnat verka störande, hur mycket mer för hr Strandberg, Bom dock bjuder till så godt han kan, utan att det minsta sekunderas af frk. Klemming. Det är märkvärdigt att hr Strandberg ändå rönt sådan framgång i sin rol. Ty svalare motpart f8r man leta efter. För att tala med La duchesse de Réville i » Le monde où on s ’ ennuie »: » Rien que l ’ embrasser, il aurait le nez gelé. » I afseende på frk. K: s Julia-apparition måste anmärkas att den har för nordiskt tycke, särdeles är håret hvarken i förg, mängdeller glans veronesiskt. Instruktören gör jag ansvarig för några plastiska otympligheter, dem han, sittande i salongen under repetitionen, bort rätta. När Romeo hejdar Julia i dörren, ställer han sig der med armarne utåtsträckta som till ett T ooh i ma-drigalen bör ej alltför stor omfamnings-plastik utvecklas, särdeles dä den tyckes i hög grad genera såväl den ene som den andra af de begge agerande. När Julia nämner Romeo sitt namn, gjorde hon det på ett fasligt sätt, närmast påminnande om divornas entré-gester på Alcazar eller Eldorado. Men i all verlden, den stolta patricier dottern säger ju: Jag är Julia Capulet och de nyss antydda divetterna: » Je 8uis Pirr — Pirr Je suis Pirr — Pirr Je suis Pirette pour rire » — etc.
Det fordras mycken medfödd takt och finhet, det fordras ännu mer. Konsten att där mannens diplo* Det porträtt Idun meddelar är taget efter en oljemålning af den kände norske porträttmålaren Boss. 162 E n trogen v ä n är ett starkt beetkärm; 1 D U N den h o n o m 1893 hafver, han hafver en mäktig skatt. Syrach. matiska skicklighet slår slint, öfvervinna svå- righeterna genom det kvinnliga behaget. Ett vackert leende från ett par rosiga, svällande läppar, ett bevekande ögonkast från en hänförande kvinna har mången gång uträttat mer, än den slugaste diplomat förmått. Ja, det fanns en tid, då det var kvinnan och icke diplomaterna, som skötte politiken. Och det finns en och annan som påstår, att kvinnorna ännu i dag ha sitt finger med i politikens farliga, ständigt växlande spel. Huru som helst: en diplomats hustru måste därtill ha nerver af stål, ty det fordras minsann inga vanliga krafter att lika strålande, vid samma briljanta humör gå igenom en hel veckas fester, dag och natt, utan att hälsan lider. H v a d de måtte vara lyckliga, dessa kvinnor, har ni helt säkert ofta tänkt, som ila från fest till fest, som ständigt, i lysande toaletter, få bada sig i nådens solsken. Man tror så. Men det är ett misstag. » Ä r ni inte glad? » frågade jag fru Bildt, när hon stod klädd att fara på middagen, konungen gaf för kejsaren i Kvirinalen. » G l a d! Gud, hvad jag hellre skulle vilja stanna hemma! » Det kom så osökt, så uppriktigt. Det låg en hel bekännelse däri. Nöjet var icke längre en fest, det var ett tungt, mödosamt arbete. Och ändå såg jag i tankarne den svenska ambassadörens hustru, vacker som en blond Diana, stiga med ett strålande leende på läpparna uppför Kvirinalens marmortrappor. Det är detta jag skulle vilja kalla uppoffring. Hemma hos sin man och sin lilla dotter i den konstnärligt smyckade, med utsöktaste smak inredda våningen är fru Bildt sig själf — glad, rättfram, lifligt intresserad för konst och litteratur och med hjärtat varmt klappande för gamla Sverige.
Jag tror till och med, att man deri skall kunna uppleta ord, som jag trotsar allmänheten och nästan juristerna sjelfva än riktigt förstå; och för att förstå en lag bör man väl icke behöfva dictionär! För min del önskar jag lifligt, att vi må komma till granskning af den nya lagen; och jag hemställer, att början må göras med Handelsoch Utsökn.-B:na, hvilka båda lagbalkar kunna, utan rubbning af systemet, skiljas från det öfriga. Nu sedan man, till ledning för omdömet, har 3:ne Ilofrätters, åtskilliga domares, juridiska faculteters och Högsta Domstolens yttranden i ämnet, synes 111ig endast erfordras vanligt sundt menniskoförstånd för att kunna fatta och uttala en opinion i saken. Jag hemställer dock, huruvida icke en förstärkning af LagUtsk. vore nödig, och föreslår en sådan till 48 ledamöter af hvarje Stånd, till bildande af ett slags plenum plenorum, i så nära likhet med hvad som skedde för behandlingen af 173401* Den 21 Apri 199 lag, som våra former kunna medgifva. Jag tror, att discussionen i saken då skulle komma att hufvudsakligast gå för sig i Utsk; ty om 4$ af dem, som i hvarje Stånd uro mest talföra, finge tillfälle att i Utsk. uttömma sig, föreställer jag mig, att öfverläggningarna i Stånden skulle blifva högst obetydliga. Om detta Utsk. hade sina sammanträden på e. m., försummades dermed ingen ting väsendtligt för det öfriga riksdagsarbetet. Man bar sagt, att riksdagen är så långt framliden, att vi derföre icke skulle hinna ingå i granskning af lagförslaget. Jag vet väl, att vi hafva föga mer än en månad qvar utaf den lagliga riksdagstiden, men icke om •£, -J:del eller hur stor del af riksdagen är tilländalupen.
Så mycket om Birgers yttre – det inre få vi längre fram tillfälle att betrakta på närmare håll. Emellertid skola vi besöka den kammare, som under hans frånvaro innehades af en varelse, åt hvilken den snarare syntes bestämd till fängelse än boningsrum. Detta rum, lågt, mörkt och trångt, hade ett vida obehagligare och ödsligare utseende, än sjelfva stugan. Vid ena väggen var en lafve eller säng uppslagen, hvars dubbla botten beqvämt var inredd till hemliga förvaringsrum. För öfrigt bestod hela möbleringen af några grofva stolar, en gammaldags skeppspulpet och en bordskifva, inkilad mellan fönstret och muren. En tillfällig förökning i möblemanget, en illa arbetad fällsäng, stod, troligen att skyddas för köld och drag, midtpå golfvet. På den rena hvita hufvudkudden hvilade ett gulblekt ansigte, och öfver täcket låg en hand utsträckt, som med sina utmärglade fingrar tycktes söka att komma i beröring med mannen af lian. Vid den sjukes säng satt Erika lyssnande med sänkt hufvud och bleka kinder. Oro, nattvak, sorg och bekymmer talade tydligt ur de dunkla ögonen och de matta rörelserna. Det var icke samma lifsfulla kraft i hållning och väsende, som man var van att finna hos den starka, förståndiga qvinnan: någonting tärande gnagde synbart på de friska bladen af hennes lifsblomma, men något, hvars orsak ej borde sökas i ett sjukt hjerta; ty Erikas var oangripet, och ögats blick antydde ej på detta halftrånande lidande, som uppstår af dylika sorger. Snarare var det förståndets än hjertats strid, ett grubbel öfver ämnen, som ej hade att skaffa med ljufvare rörelser. ”Låt mig behålla tåget, låt mig behålla tåget!” ropade på en gång med skärande röst den arme sjuklingen, den beklagansvärde Anton, hvars sinnen, ännu alltid orediga, icke tilläto honom att komma till klart medvetande om hvad han upplefvat den rysliga natten vid lurendrejeri-affären.