Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så t. ex. säger den vise konung Salonio, som j u lär hafva varit en stor kvinnokännare — han hade j u 700 hustrur • — följande vackra saker om kvinn a n: » Från hennes hus leda helvetets vägar 1899. till dödens afgrunder, » och på ett annat ställe: » Kvinnan liknar jägarens nät; hennes hjärta är en snara och hennes händer äro fjättrar! » Dock är det äfven sant, att i bibeln finnas uttalanden o m kvinnan i alldeles motsatt anda, men o m vi närmare granska dessa, skola vi finna, att de alla hafva afseende på kvinnan i egenskap af hustru och maka åt mannen. Så t. ex. säger den vise konungen: » En omtänksam hustru är en krona för sin man, » och apostelen Paulus kallar hustrun för » mannens ära ». Det var dock endast i österlandet i forntiden och hos de folk i västerlandet, som rönte inflytande af österlandets kulturströmningar, där man hade så låga tankar om kvinnans natnr och följaktligen behandlade henne på ett förnedrande sätt. Vända vi oss däremot till de » barbariska » folken i forntiden, kelter och germaner, så finna vi, att kvinnan hos dem tvärtom ansågs som ett mannen öfverlägset väsen. Den gamle romerske skriftställaren Tacitus anmärker " också med förvåning, » att germanerna i kvinnan funno någonting heligt (aliquid sanctum et providum) och profetiskt, och därför », säger han, » hvarken afvisa de kvinnornas råd eller förakta deras svar! » — Den germaniska kvinnan kände därför ej det tvång, som fördystrade lifvet för hennes medsystrar hos Orientens folk och kulturfolken i västerlandet under forntiden. Hemma i sina fäders hus ägde döttrarna nästan samma frihet som i våra dagar. De deltogo i alla husets angelägenheter; de kunde gå ut och göra utfärder tillsammans med männen och mottaga besök af män, när ' dessa voro af släkten eller närmare bekanta. Vid gästabud, vid folknöjen, vid alla högtidliga tillfällen var kvinnan med som prydnad i männens lag.
1 ändamål att befrämja ett lifligare utbyte af litterära produkter emellan Sverige och andra länder, förordnade Kongl. Majit i särskilda nådiga bref den 6 Augusti och den 11 November 1859, att tillfälle skulle beredas för bokpaketers afsändning med de ångfartyg, hvilka, med bidrag af svenska Post-verket, årligen underhålla förbindelse emellan Götheborg och Hull, och under samma år täcktes Kongl. Majit äfven, jemlikt nådigt bref af den 16 September, föreskrifva hvad som iakttagas bör vid postbefordring på statens jernvägar. § 4. Under revisionsåret har Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref den 14 Januari samma år, tillåtit Direktionerne för hospitalen å de orter, der landshöfdingeresidens finnas, att, tillsvidare och intilldess genom förnyad fribrefsförfattning kan varda annorlunda förordnadt, afsända berörda hospital tillhörande bref och handlingar med vederbörande länsstyrelses fribrefspost. Någon fribrefsrätt derutöfver har under årets lopp icke beviljats. .§ 5. Post-verkets befattning med optiska telegrafernas vård och underhåll har, till följd af Kongl. Majits den 8 April 1859 meddelade nådiga beslut, från och med samma års början upphört. Härigenom har Post-verket jemväl för framtiden besparats en årlig extra utgift af omkring 13,000 Ridr. 6 — 42 — § 6. Häraf visar sig, att inkomsten för inrikes brefvexlingen under revisionsåret med endast 283 R:dr 39 öre öfverskjuter den nästföregängna år influtna, till hvilken ringa tillväxt i uppbörd orsaken får sökas i den omständigheten, att portot för sistnämnda brefvexling, hvilket under första hälften af år 1858 utgick med 12i öre för enkelt bref, blifvit, på grund af Kongl, kungörelsen den 23 Februari samma år, nedsatt till 12 öre, med hvilket sistnämnda belopp enkelt porto under hela året 1859 utgjordes.
Skrifvelse N:o 75. stads Magistrat, på den grund att stadens innevånare beslutat hos Rikets Ständer begära upplåtelse af samma jordrymd, ansett sig icke kuuna ansökningen understödja, hade der•einot Borgmästaren, uti skiljaktigt yttrande, anfört: att för den omförmälda utvidgningen af sökandens vrrkstad erfordrades, såsom ett oundgängligt vilkor, alt verkstadens egare jemväl innehade hamnplats, i likhet med andra dylika anläggningar inom Riket, emedan i annat fall och derest de machiner, som vid verkstaden komine att förfärdigas eller islåndsättas, skulle utoch inlastas vid stadens blifvande hamn på vestra sidan af ån, dessa effekter mäste emellan verkstaden och hamnbrvggan, med dryga kostnader, landvågen forslas öfver alla de vid Carl Gustafs stad befintliga broar och den dam, som på Kronans och stadens bekostnad underhålles; alt dessa broar härigenom komme att hastigt förslitas och möjligen icke ens skulle bära tyngden af de grofsta lokomoliver och ångmaehiner, som uti verkstaden förfärdigas; samt att en hamnanläggning, såsom nu vore anIvdt, på östra sidan af den Eskilstuna geiiomflytande ån kunde, till följd af stadens läge, blifva fördelaktig endast för Munktell, hvars verkstad vore på denna sidan belägen, och lör egarne af de fyra mindre gårdar, hvilka nu derstädes befinnas, men i öfrigt icke lända lill stadens gagn och bästa, såvida ej den redan är 1829 åt staden upplåtna, men allt hittills i ringa män bebygda jord på östra sidan af ån skulle i en framtid mer bebyggas samt handeln och rörelsen inom denna del af staden vinna betydligare tillvext, i hvilken händelse det åter vore stadens invånare öppet att söka upplåtelse af en annan hamnplats nedanom det af Munktell nu i underdånighet begärda jordstycke. Med fäsladt afseende å hvad vederbörande i denna fråga underdånigst yttrat, äfvensom å den gagneliga verksamhet, Fabriksidkare)!
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL SAMTLIGA RIKSSTÅNDENS PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1865 OCH 1866. ANDRA SAMLINGEN. Ista Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers samt Justitle-Ombudsmans Berättelser. TREDJE BANDET. 1865 års Revisions-berättelser. RIKETS HÖGLOFT STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE om den år S 865 af dem verkställda granskning af STÅTS-VERKETS samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863; jemte de, i anledning af samma berättelse, infordrade och till KONGL. !AJ:T afgifna underdåniga Utlåtanden. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. Sedan Rikets Ständers Revisorer numera fulländat den granskning af statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1863, som, enligt gällande föreskrifter, den 15 nästlidne Augusti tagit sin början, få Revisorerne derom afgifva den i 7 § af gällande instruktion föreskrifna berättelse. Vid början af denna revision lingö Revisorerne från Kongl. Finans-departementet emottaga de af nedannämnde verk och inrättningar till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelser, rörande förvaltningen under revisionsåret af de till deras disposition ställda anslag, nemligen: från Kongl. Stats-kontoret, angående sjelfva statsverket, stämpelpappers-uppbörden samt statsverkets ordinarie spanmålsrörelse och undsättningsfonden, » » Krig s-kollegium, » » Förvaltningen af Sjöärendena, » » General-tullstyrelsen, » » General-poststyrelsen, , » » Fångvårdsstyrelsen, » » Skogsstyrelsen, » » Telegrafstyrelsen, » » Styrelsen öfver statens jernvåg sbyggnader, » » Styrelsen öfver allmänna vågoch vattenbyggnader, » » Ofverintendents-embetet, » » Konvoy-kommissariatet, » » Serafmer-oräens-gillet, » » Landtbruks-akademien, — 4 - från Kongl.
Den förre omstörtar den skrifna lagen, icke endast den romerska kyrkans utan också den luterska bibeltrons, för att i dess ställe sätta den oskrifna lagen, den inre upplysningens Btämma — den senare omstörtar icke blott den skrifna utan äfven den oskrifna lagen för att i dess ställe sätta den otyglade begärelsen på tronen. Den förre följes af de allvarsamme puritanske män, som eftersträfva en frihet som qjälf gifver sig lagar, den senare af sönerna af vandringsfolket, som eftersträfva dess skenbild, anarkiens godtycke. Hos Jan, skalden och den kringvandrande skådespelaren, finnas båda egenskaperna, riktningen mot det sedliga och det sinnliga, förenade liksom de båda partieroa i det belägrade Munster. Hans ideal att » förena dygd och njutning » gör honom värdig att vara konung i det nya Sion, » fridens och lyckans rike, där det rätta aldrig skiner sig från det sköna och det sköna aldrig från det rätta ». Efter profeten Matthissons död hemfaller stadens borgerskap snart nog åt Divaras och hennes anhangs frestelser, för hvilka slutligen Jan äfven dukar under, och under vild orgie af nästan hela borger-skapet eröfras staden efter ett förtvifladt motstånd af de fl äkta » sioniter », hvilka blifvit sina grundsatser trogne. Jans gestalt är i hög grad idealiserad och Hamerling af-viker ofta betydligt från den historiska sanningen. En bekant kritiker, Dr Wagner, säger: Hamerlings genius är i slägt med Miohel Angelos. Hans lifselement är det väldiga, mäktiga; med fast hand tecknar han konturer af öfvermänsklig storlek. Allvar i högre grad än behag bestämmer hans skapelser, som hafVa en monumental karaktär. Vida mera utprägladt än i » Ahasverus » framträda dessa egendomliga drag i «König von Sion ». Hftr som där träder det personliga hos hjälten i viss mån tillbaka såsom en bisak, det rent individuelt mänskliga hos honom försvinner, han framträder såsom en tidsströmnings potenserade prototyp, såsom personifikation af en kämpande andlig princip. Det är egentligen icke hlod, det är ideer som pulsera i hansådror.
Då Kongl. Maj:t i Nåder, genom öfverlemnande af detta ärende till Riksens Ständers åtgärd, synes hafva bifallit Committerades hemställan, att Flyinge och Dahlby KungsGårdar samt Stuteri, ehuru vid 1812 års Riksdag upplåtne till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, liktal komma att fortfarande betraktas såsom Statens - Slats^Uiskottels Betänkande^'. lens samt alltså förvaltas efter de grunder, Rik; sens Ständer, i förrnngo af 77 §. Regerings-Formen, föreskrifva; så liar Ståts-Utskottet trott sig Lora tillstyrka det beslut, att Stuteriets Organisation ina så väl nu sorn för framtiden lämpas efter den tillgång, som berörde Kungs-Gårdar Jeunna lemna till Stuteriets årliga underhållande, sedan dc-t likväl lörst blifvit bragt i den ordning, sorn funnits nödig o'ch hvartill seiskildte Statens medel redan ånslagne blifvit. Committerade hafva med ofvanherörde Calculer sökt ådagalägga, att Kongsgårdarne skola underhålla förenämnde antal hästar endast med ett tillskott för innevarande är af 2,400 Rtdr; och da detta belopp, lika med de anslagne Byggnads-medlen , synes kunna anvisas att utgå på Stals-Verkets öfverskott å intrademe för detta Sr; så torde alitsa Riksens Högloft. Ständer finna lämpligt, att vid den föreslagne regleringen af Stuteriet och .dess bibehållande i nuvarande skick må bero. Men i den händelse det högre Ho-arrende, sorn påräknas för nästa ar ock framgent, icke skulle, såsom nu förmodas, blifva tillräckligt för Stuteriets underhållande eller ock någon förminskning uppkomma i den bland inkomsterne nu beräknade dagsverkslösgn , om hvars upphörande fråga vid denne Riksdag åter blifvit vackt af Riksdags-Iiullmägtieen Nils Måns-* son från Malmöhus Län, oell hvaröfver under denna dag serskildt
Vi antogo dem för grafvar, men sågo sedermera ej flere sådana vid vårt vinterqvarter, hvarför vi började hysa misstankar om vår iakttagelses riktighet.23 Säkert är åtminstone, att invånarne i granskapet af Pitlekaj begrofvo sina döda uteslutande genom att lägga ut dem på tundran. Rörande den på detta sätt begrafna eller utlagda man, som Johnsen fann den 15 oktober, meddelar dr Almqvist, som den följande dagen sjelf besökte platsen, följande: »Stället var beläget 5 till 7 kilometer från byn Jinretlen, nära bottnen af den lilla dal, som från nämnda by sträcker sig i sydlig riktning inåt landet. Kroppen var utlagd på en liten låg kulle af blott ett par famnars genomskärning. Den var öfvertäckt med lös snö och ej särdeles starkt fastfrusen. Efter dess lösbrytande syntes i den underliggande snön och isen ingen egentlig grop. Liket låg utsträckt i rättvisande NNV till SSO, med hufvudet åt det förstnämnda väderstrecket. Under hufvudet lågo två svarta rundade stenar, sådana som tschuktscherna använda i sina hushåll. För öfrigt fans intet spår till underlag eller betäckning. Kläderna voro af rofdjur slitna från kroppen, ryggen alldeles orörd, men ansigtet och bröstet illa åtgångna, armar och ben nästan fullständigt uppätna. På kullen sågos tydliga spår af varg, räf och korp. Tätt intill likets högra sida hade de vapen och husgerådssaker legat, hvilka Johnsen dagen förut hemfört. Nära fötterna fans en fullständigt sönderslagen släde, tydligen ny och sönderbruten på platsen. Ej långt ifrån funno vi liggande löst ofvanpå snön bitar af päsk och fotbeklädnad, båda nya och af utmärktaste beskaffenhet. Rofdjuren hade utan tvifvel nyligen lösslitit och kringsläpat dem. På kullen funnos dessutom fem till sex andra grafvar, utmärkta genom små stenar eller en träkubbe, liggande på släta marken. Ett par af grafvarne voro prydda med en samling renhorn. Den starka kölden hindrade mig att undersöka, huruvida dessa stenar dolde lemningar efter nedgräfda lik.
Christjernins omyndiga dotter, Anna Sophia Bratt, för hvilken motionären är förmyndare, måtte henne återställas, eller, derest sådant ej kan ske, sedan hemmanet Bih. till R. St, Prot. 18^0. 4 Sami, 1 A/d, 51 Hafi, 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, JV:o 175, numera blifvit anslaget till Bohemman åt Häradshöfdingen i Wiste, Åse och Kållands häraders Domsaga, motsvarande ersättning af statsmedlen henne tilläggas. Af de vid motionen fogade handlingar samt den undersökning, som Utskottet, för att kunna närmare utreda förhållandet, anställt, har inhemtats, att, sedan genom Kongl. Brefvet den 8 November 1751 blifvit förordnadt, att när något hemman på Kållandsö utom börd komme att försäljas, detsamma skulle till Kronan inlösas; och genom Kongl. Brefvet den 29 Januari 1754 stadgats, det besittningsrätten å sådane till Kronan löste hemman endast skulle för åbons lifstid medgifvas, hade Cornetten Abraham Bratt, som, år 1753, mot erhållen löseskilling, till Kronan utom börd hemmanet Sunnegata försålt, fått, i anseende till af honom å egendomen gjorde förbättringar, till följd af Kongl.
Stats-TJtskottet kan ej heller, i anledning af Herr Friherre Anckarsvärds i sådant ändamål gjorde motion, finna, att Nerikes Regementes Rotehållare skäligen skulle kunna befrias från deltagandet i den nu, mot både Lifoch Släp-monderingen, svarande beklädnaden, då de, efter hvad utredt är, i den händelse, de frånginge sitt åtagande, att, lika med Kronan, erlägga ~ af en ra onderings värde årligen, som för nästl. år 1822 uppgick till 4 25 sk. 5 r;st. per Rote, skulle deremot utgöra ofvannämnde i KneckteContractet bestämde bidrag efter primitiva värdet, hvilket, när, efter 1696 års Riksstat, en Tunna Krono-Tionde Spannmål gulde 1 Daler 8 öre Silfvermynt och den Rotehållarne åliggande årliga, afgift g Daler kopparmynt, eller 3 Daler Silfvermynt, alltså Betänkanden. 2l5 skulle utgå med gångbara värdet af i f Tunna sådan Spannmål, belöpande efter Länets Markegång för 1833, å 6 R:d. Tunnan, till Åtta Riksdaler, sålunda vida öfverstiger berörde utgift, 4 R:d. a5 sk. 5 r:.st.; anseende Utskottet för öfrigt, enligt hvad Riksens Ständer yttrade i deras underdåniga skrifvelse den i3 Junii 1818, ”det äfven instämma med ”Kneckte-Contracternes rätta tillämpning, att ”Ro tehåll arn e, af ålder förbundne att bestå ”Soldaten sådane Släpkläder, hvarmed lian ”den tiden var belåten, nu måste vidkännas ”hvad som erfordras till bans Släpklädnad, ”sådan den vid förändrade förhållanden fin”nes böra vara beskaffade.” Och som Utskottet jämnväl i Dess den 37 sisth Junii afgifne utlåtande öfver Kongl. Majrts Nådiga Remiss i detta ämne, ansett sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Bo begära års kallelse på Borgenärerne, en betydlig svårighet och kostnad tillskyndas serskildte Innehafvare af en mängd utspridde invisningar på mindre penningebelopp vid bevakande af deras rätt hos Konkurs-Domstolen, hvilken kostnad äfven möjligen kan öfverstiga invisningens värde, och hvarigenom äfven således ett obehörigt lidande för allmänheten uppkommer. Föranledde af alla dessa skäl, finna Riksens Ständer, att om utgifvandet af ifrågavarande, till innehafvaren eller till viss man och Order siällde samt sålunda löpande, handskrifne Invisningar eller Assignationer ifrånden enskilde personen på den andre för närvarande icke kan helt och hållit förbjudas, är likväl denna rättighets begränsande nödvändigt, så att de deraf härflytande och nu beskrifna ofördelaktiga följ der må åtminstone till det hufvudsakligaste fö - 376 Underdåniga Skrifvelsér. rekommas. Och, emedan da invisningen Innefattar ett större penningebelopp, dels hvar och en, som en sadan mottager, mera noggrant gran-! skar och tillser hvad säkerhet och beqvämlighet han kan äga att utfå innehållet uti allmänt gängse mynt, dels densamma icke kan med dea lätthet och så vidsträckt, som då den är på mindre Summa ställd, kringlöpa och i allmänna rörelsen förblifva, hafva Riksens Ständer för sin del stadgat: att hädanefter icke må någon tillåtas utgifva så beskaffade invisningar, som nyss här ofvanföre äro omnämnde, pä ringare Summa än Ett Hundrade Riksdaler .Banko: samt att alla de i omlopp varande dylike invisningar på mindre Summor böra vara inlöste inom 8 månader efter denna författnings kungörande i hvarje Ort.
Återstående belopp 26,191: 87. är vordet utbetaldt för fönsterglas och fönsterkarmar af ek. Under rubriken biarbeten afloras 1,188: 2. hvaraf till aflöning åt handtverkare utgått 666: — och till omkostnader för Nationalmusei hästkreatur 522: 2. Förråderna upptagas till —„ 2,413: 1. hvaraf utgifvits till aflöning åt handtverkare 1,715: 61. och till omkostnader i och för 1859 års seglation med Musei byggnadens fartyg, galeasen Hebe 1,549: 31. samt för diverse materiel, såsom stenkol, spik m. m. 148: 9. Under titeln fartyg finnes för reparationskostnad å galeasen Hebe afförda 17; 35. Bland diverse utgifter, såsom godtgörelse af frakter, inköp af åtskilliga materialier, reseräkningars liqviderande m. fl. andra kostnaders bestridande, upptages ett belopp af 1,989: 73. Slutligen upptagas i balansen till år 1861 kontant i kassan 127: 83. och oredoviste förskotter, enligt förteckning, 8,980: — 9,107: 83. Nyssnämnde vid revisionsårets slut oredovisade förskotter utgöras dels af köpeskillingen för det så kallade Fiskarehuset 750: — hvarför slutliqvid skall fullgöras, då samma byggnad af Stockholms Drätselkommission aflemnas, samt dels till A. Rozyski för marmor arbeten från Kolmården 7,500: -— och till G. Lundberg för marmormedaljonger 730: Slutligen anse Revisorerne sig böra anmäla, att Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 12 April 1861, med anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga anhållan, täckts uppdraga åt sakkunnige personer att uppgöra förslag öfver kostnaderna för de återstående arbeten, som erfordras för Nationalmusei-byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, men att något sådant förslag ännu icke den 11 innevarande månad till Kongl. Majit inkommit.
St. Just.-Omb. Enil.-B er. d. tS Januarii 1834. 31 dröjsmålet med Tings-expeditionens aflemnande till förenämnde häktade personer, såsom orsak till hvilket dröjsmål Herr Häradshöfdingen dervid anfort, dels att han, kort efter hemkomsten ifrån i83i års VinterTing med Oppunda Härad, skall blifvit angripen af fross-sjukdorn, dels att Sommar-Tingen i Domsagan genast derefter börjats, samt att Herr Häradshöfdingen varit nödsakad sysselsätta sig ej mindre med utarbetandet af de dervid förekomne mål, än ock med expedierande af åtskilliga äldre, vidlyftiga, som skulle vid det då lillstundande LagmansTinget fullföljas, så att det icke skall stått i Herr Häradshöfdingens förmåga att fortare, än hvad som skett, fullgöra sitt åliggande i berörde hänseende, med mindre andras rätt, genom dröjsmålet, skulle blifvit förnärmad, så har jag, som icke kunnat vid denna förklaring låta bero, remitterat den hos mig förde skriftvexlingen till Ad vocalfiscals-Embetet i Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-Rätt, för att emot Herr Häradshöfdingen Lund, för omförmälde försumlighet, laga åtal anställa; i anledning hv araf Herr Ad vocat-Fiscalen C. H. Pieffer, uti memorial af den 7 sistlidne Febrnarii, anfört, att hvad Häradshöfdingen Lund sålunda andragit, efter Herr Advocat-Fiscalens förmenande, destomindre kunde lända honom lill ursäkt, som Domaren företrädesvis borde egna sin uppmärksamhet åt de mål, somrörde häktade personer, och vederbörande autoriteler voro anbefallde att tillse, det dylika personers rättegångsförmoner ej blefvo förnärmade, samt i detta afseende Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 uttryckligen bestämde Domarens skyldighet, hvadan och när, tvärtemot föreskriften i samma Kongl. Förklaring, Häradshöfdingen Lund, hvad beträffade Smideshandlande!!
Del var kanske en hård strid nog att inom Utsk:n göra gällande den åsigt, att de utan mantalsskrifning skola få bo i socknen. Dermed tyckes dock rättvisan hafva någorlunda nära hunnit sitt mål; ty då en församling har en person, som vill flytta derifrån, så är det bra hardt, alt han ej skall få göra det, derföre alt han kan blifva fattig. Här är nemi. aldrig fråga om andra än dem. som äro arbetsföra, icke om dem, hvilka redan åtnjuta fattigunderstöd. Men å andra sidan hafva Utsktn trott, att denna inflyttning skulle underlättas i betydlig mån, om den flyttande kunde vistas i den ena församlingen och vara mantalsskrifven i den andra, d. v. s. njuta fattigvård der lian var sjelfskrifven dertill förut. Jag tror, att inga olägenheter kunna deraf uppstå, och det är åtminstone ett steg framåt till hvad man åsyftar — frihet för en hvar att välja sin vistelseort. Jag tror, att detta till en början kan godkännas såsom ett försök; kommande lagstiftare må utsträcka denna rättighet efter blifvande tidsförhållanden. Det har nu varit angeläget att få detta stadgadt, för alt slutligen slippa striderna om inflyttning, då ingen längre hade något egentligt skäl att sätta sig deiemot. Jag kan bo i ena socken oell vinna arbetsfört jenst för kortare tid i en annan. De utflyttningar, som nu sålunda skett, hafva verkligen satt mycken oreda i gång. Den flyttande har i den församling, dit han kommit för alt söka arbete, blifvit vägrad inflyttning, derföre att han ej kunnat försörja sig på annat sätt, än genom sitt arbete. Nu blefve anlednm lill en sådan vägran borttagen, och jag tror, att R. o Ad. åtminstone i någon mån borde hålla Utsktn räkning för att de kunnat gå så långt. Frih. Cederström har ansett öfverflödigt att i författningen införa, att tiggeri, eller, såsom det här kallas, beltlande ej bör tillåtas. Jag erkänner visserligen, alt förbudet icke alltid verkar hvad man åsyftar; men jag tror, alt om det borltoges, d. v. s. om tiggeriet vore tillåtet, så skulle detsamma ännu mera taga öfverhand.
Då således iinga sannolikhet förefinnes, att anspråk på återlyftning af dessa medel framdeles torde väckas, anser Utskottet endast ett mindre belopp böra, för sådane möjligen inträffande fall, bos Kongl. Stats-kontoret reserveras, hvadan Utskottet hemställer, att af de uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition omförmälda depositionsmedel ett belopp af 10,000 r:dr må till Rikets Ständers Rikgälds-kontor aflemnas och återstoden, 795 r:dr 3i sk. 11 r:st, för Kongl. Stals-konlorcEs räkning i Rikets Ständers bank insättas för alt användas till godtgörande af de fordringsanspråk, hvilka i förevarande hänseende kunna i behörig ordning anmälas 16 Slals-Utskottets Utlåtande, A: o HT. ock styrkas; med iakttagande likväl, att, i händelse de reslilutioner af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka framdeles finnes böta ega rum, skulle till beloppet öfverstiga ofvannämnde dertill afsatte anslag, återstoden bör af Riksgälds-kontorel i vederbörlig ordning Kongl. Statskontoret, tillhandahållas. Stockholm den 28 April 1848. Auk. till Exp.-UUk. d. 29 April, kl. kalf 6 e. ra. Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga framställning om godtgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf Kongl. Statskontoret af under händer hafvande medel bestridda utgifter.