Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare - Gcänd-rs ärer - remitz af GracoUri?orrers Betänkande, i anledning af Rongl. Maj.rs tTkädiga Proposirion, angående Riksgälds. Lonroirecs Urländska Gäld. ^2edan Stats-Utskottet till de Nespective RiksSränden afgiswic dest wördsamma Betänkande, i anledning af Kongl. Majus Nåd,'ga Proposition, angående Riksgälds-Cvntoireks Ucländffa Gäld, sä har Wällöf!,ge Borgare-Ständer, med anledning af de wid samina Betänkande ssedde anmärkningar, genom Protocolls-Utdrag af den ,6 nästledne Julii, detra ärende till Stats-Utskottet aterförwisac. Emot den af Stats-U skottet tillstyrkta af, skrifning af Rikets Gäld i Holland, Brabant och Genua, haima siere ibland Wälloflige BoraareStändeis Ledamöter framställt åtskilliga betänkligheter, samt under erka mande af Rikets vförnrögenhet att upvfylia ingängna förbindelser emot desi Utländska Borgenärer, ansett ett uppskof med ali liquid och betalnings af Utrikes Gälden mera lämpligt. När ett ämne alltid mäste olika bedömmas , dä det icke betragtas frän samma synpunct, och hwil, kel Utskottet funnit inträffa pä frägan om Utrikes Gal - 22s6 Den I Augusts. Gäldens afrifning, har Stats. Utsiottet, wid be. swarandet af de emot desi Betankande i denna del gjorda erindringar, trott sig endast vöra anföra grunderna för sin egen algard.
Man bär tillskrifvit orsaken för omöjligheten att hindra herjningarna 1718 19 20 af Rys sarna på Sveriges kuster, det vi ej då hade någon SkärgårdsFlotta och deraf dragit den slutsatts att en ÖrlogsFlotta (som vi då ägde i sjön af 12 Linieskepp utom 16 Engelska såsom allierade) ej kan försvara våra kuster. Detta raisonement är falskt, då man, N. B. med uppmärksamhet och opartiskhet betraktar då varande tid och händelser. När samma Armée som ena dagen hade stormat skantsen Gyldenlöf och dager» derpå säkert under Carl XII:s egit anförande sjelfva Fredricshalls murar, drogs tillbakars efter det olyckliga skottet och blef modfäld men brukades synnerligast som ett medel till partiehatets och egen-} nyttans afsigter, i stället för att fullfölja det påbegynta verket, så kan man lika lätt inse om ej samma verkningar hade icdividuelt intryck på Flottans befäl,| åtminstone verkade det från högre ort på dens3mmas overksamhet och stillaliggande; jemte att Engelska Flottans jpgrvaro var mer att anse som pockande till flen 6o 6 'Den 6 Martii ' , ‘i , . ’ , f : ■■ -t, dens hjelp änsöm bidragande till vårt understöda Efter denna tid har flottan i 1740 och 50arens krig i 1788 och 90, jemte de deruppå följande visat att inga härjningar, utan trefnad Och säkerhet varit rådande långs Sveriges kuster* och det olyckliga resultatet i anseende till förlusten »f så manga linieskepp, fregatter och skärgårdsfartyg vid utgången från Wiborgs vi-, ken 1790 vittnar om en örlogsflottas krafter och beskydd, utoni hvilket beskydd aldrig Gustaf III med skärgårdsflottan kommit derifrån och utom hvilket (sedan detta beskydd för utgången var gifvitj bataljen vid Svensksund aldrig kommit i fråga.
Bet).-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk. Memorial N:o 8. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Aug. 1857, kl. 6 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Stdndens skiljaktiga beslut beträffande § 26 i Utskottets förslag till Förordning, angående vitkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Sedan Utskottet, uti dess Utlåtande N:o 7, i anledning al' från Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet skedd återremiss af § 26 i Utskottets förslag till förordning, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, inbjudit nämnde två Riks-Stånd, att, lika med Presteoch Bonde-Stånden, godkänna sagde §, sådan den funnes i Författnings-förslaget vid Betänkandet N:o 4 intagen, så hafva, enligt Utskottet tillhandakonme Protokollsutdrag, Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, med afslag å den gjorda inbjudningen, beslutat att ofta omförmälde § skulle erhålla samma lydelse, som motsvarade § 25 i nu gällande förordning; och då i denna fråga, som icke är af bevillnings natur, två Stånd sålunda stadnat emot två, lärer, jemlikt 87 § Regerings-formen och 75 § Riksdags-ordningen, Utskottets förslag böra förfalla och § 26 komma alt erhålla löljande lydelse: Pd Apothek må ej bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, i minut säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring pd stället utdelas Stockholm den 27 Augusti 1857. Bih. till R. St. Brot. 1856 ff 1857. 5 Sami. 2 Afd. 10 Häft. v'*'* . .o-iA i.,: .v -Å ‘itu.v, -\jv, V ! i.
Efter måttet af sin numerär göra herrar orkesterspelare och korsangare sitt bästa också i » Afrikanskan ». Balettens förträfflighet är ett ämne lika utnött som åtskilligt af den i det hela mycket ståtliga uppsättningen, som likväl för 20 år sen åstadkom större sensation än nu, då nu, som sagdt, åtskilligt i kostymväg förefaller litet — tjuguårigt Baletten är dock gentil ännu. Att icke kung Luiz fick se, hvilken stor dansmästare vår teater eger i lille hr Sjöblom, var dock en förlust för den krönte resenären. Annars kan man ju säga att » Afrikanskan » såsom galaopera — d. v. s. icke specielt portugisisk, som sagdt — försvarar sin plats: en grann scen mot en grann salong. Föröfrigt har k. operan, då detta skrifves, icke hunnit med något nytt eller nämnvärdt gammalt. Hr Ödmann ar engagerad, blott för en termin, säges det. Hans läijunge, hr Bratbost, har sjungit barcarollen i » Tell » — d. v. s, Ruodis parti — och väckt anklang för sitt höga c, utan hvilket ingen lifstid kan bli salig för en tenor. Hr B. är ännu blott ett löfte, men ett vackert. I » Trumpetaren från Säkkingen » hafva hr Forstén och fröken Ek hufvudpartierna. Denna opera är i dagame uppförd och således ämnet för nästkommande revy, sora verk-ligen kunde haft ett musikaliskt intressantare ämne än detta pupularitetsjägtande opusculum. Nya Teatern har börjat sin musikaliska säsong med de celebra namnen Marcus Bouillard, Frédéric Hervé etc., som klingat ur Anna Judics charmanta mun, Anna Judic, den fina artisten med den grofva repertoiren, idealet för en ingénue i le genre canaille. Här hemma hos oss har hon gjort några bedömare yra # i mössan och vållat diverse andra förskräcklig förargelse. Medelvägen hafva få beträd t. Denna Judic — après tout — är hon en stor artist? Javäl!
Efter Mannerstedts bortgång, och sedan mamma, pappa och småsyskonen begifvit sig till hvila, åtminstone till sina sofrum, satte sig Rosa till pianot, emedan hon ej ville lägga sig före vanlig tid; men innan hennes fingrar ännu vidrört tangenterna, blef hon der varse en bundt papper. Under häftigaste hjertklappning upplöste hon den. Det var de musikalier Mannerstedt ernat henne; men, för mycket blygsam att sjelf våga lemna dem, hade han före sin bortgång instuckit dem på ett ställe, der han visste att den, för hvilken de voro bestämda, snart skulle finna dem. Rosa igenkände med öfverströmmande glädje de små, själfulla och herrliga sånger, som Mannerstedt hemtat ur sitt eget rika hjerta. Hon försökte dem genast, och den fröjd hon dervid erfor var oändlig. Först långt efter midnatten tillslöt hon pianot, samlade ihop sina noter, och tog dem med sig, för att ännu en gång genomläsa orden på sitt rum. Följande middag, då man satt vid bordet, och både kaptenen och Mannerstedt voro närvarande, sade den förre till kommerserådinnan: ”Hjelp mig, bästa tant, att öfvertala Rosa att bivista balen i afton. Jag blir förtviflad, om hon icke beviljar min önskan.” ”Vill Rosa ej gå på balen?” frågade fru Widen förundrad. ”Hvad är det för en nyck? Du är ju frisk, och då bör en ung flicka finna nöje i en sådan tillställning, så vida hon icke vill vara olik alla andra.” ”Det vill jag visst icke,” försäkrade Rosa; ”men jag har hela dagen lidit af en svår tandvärk, och plågorna deraf skulle fördubblas, om jag nödgades kläda mig så tunnt, som det erfordras för en bal, och att dansa blefve alldeles olidligt.” ”Tandvärk!” sade kommerserådinnan och rynkade näsan. ”Hade du sagt hufvudvärk, skulle jag hållit det ganska troligt; ty du fantiserade minsann rätt artigt på pianot i natt. Jag höll på att aldrig få somna, och skulle önska, att dylika svärmerier icke oftare ville hemsöka dig; ty då få vi flytta instrumentet.”
Regeringen har framställt, hvad den trott sig kunna erhålla, men har mött svårigheter att få beviljadt, hvad hon begärt; och då vore det verkligen besynnerligt, om man skulle säga, att det vore tactik deruti, att Regeringen icke begärt större summor, då de mindre icke kunnat beviljas, utan blifvit nedsalta. Skulle ieke nedsättningen varit ännu större, om man begärt större summor. För mig är det åtminstone icke fattligt, att orsaken, hvarföre de begärda summorna blifvit nedsatta, hvarföre Ständerna prutat med Regeringen, vore den, att Regeringen icke begärt större summor, än de små, som vid hvarje riksdag blifvit afprutade. Jo! säger man, man skulle hafva framställt en större plan, äfven om den varit byggd på millioner. Mig veterligen, linnes intet constitutionelt land, der Regeringen på en gång kan fordra allt, som kan behöfvas för framtiden. Den måste rådfråga de tillgångar, som äro för handen, och i öfverensstämmelse med dem framlägga sina fordringar; och om då Representationen har en annan öfvertygelse än Regeringen, nemi. att folket icke kail bära det, som begäres, är det åtminstone icke Regeringens fel, att hon icke begärt mera. Jag bestrider således fullkomligen, att icke öppenhet legat till grund för Regeringens framställningar i detta afseende såväl vid denna som vid föregående riksdagar. Jag tillåter mig aldrig att ingå i bedömandet af andras afsigter; men då man säger, att det är tactik uti Regeringens handlingssätt att icke begära mera, än hvad hon anser tillgångarna kunna medgifva, må det tillåtas mig att kalla det tactik, att säga: vi bevilja icke hvad som blifvit begärdt just derföre, att icke mera blifvit begärdt. Äfven jag anser bevärrssystemet såsom blomman för våra förhoppningar för vårt försvar; men jag bestrider, att icke Regeringen uppfattat vigten af detta system, då Regeringens bemödande är riktadt derhän, att beväringen måtte blifva försedd med beklädnad, emedan det just är brist derpå, som gjort, att vår beväring ännu icke är så väl ordnad, som Regeringen önskar och Rikets försvar fordrar.
För hvarje qvartal skall, inom en månad efter förloppat deraf, en uppgift om summan af de vid halfårels slut utelöpande Bancosedlar och i Banken på räkning inneslående medel, genom Banco-Fullmägtiges försorg, tryckas och med allmänna Tidningarna utdelas, samt efter hvarje års bokslut, på lika sätt, en öfversigt, som visar Bankens hela ställning för det året. Det Ombud, sora af Konungen utses, erhålle, nifr så nödigt pröfvas, uppgifter på beloppet af Bankens capital-fond och fordringar, på penningar, som der blifvit nedsatte, på utelöpande Bancosedlar eller andra förbindelser och till hands varande metalliska tillgångar. Finner Konungens Ombud nödigt att öfverlägga med Banco-Fullmägtige, gifve han det tillkänna för Ordföranden ibland Fullmägtige, som det åligge att dem genast för sådant ändamål sammankalla, äfvensom att Ombudet tillkalla, då frågor till öfverläggning förekomma, som röra förstärkning af Bankens redbara fond, eller Lånrörelsens utvidgning eller inskränkning. Konungens Ombud läte i Protocollet anteckna sina, under Öfverläggningen meddelade yttranden, men öfver vare icke besluten. §.12. Hvad uti 6 §. af Lagen för Banken £ff den i Mars i83o är stadgadt, angående enskilda Bankinrättningar, förblifva till kraft och verkan gällande. 4 Bancooch Lag-Ut skot tets Betänkande JS to 3. Cap. Om Bankens rörelse såsom Depositions-Bank. §• <3. Enskilde personer eller Bolag ma på räkning i Banken insälla Svenskt Guldeller Silfvermynt, eller Banco-sedlar, eller godkände anvisningar å Banken och på beloppet assignera till utbetalning, vid anfordran, utan räntas tillgodonjulande, och under iakttagande för öfrigt af de reglementariska föreskrifter, som, till förekommande af missbruk, kunna finnas af nöden. .§• «4.
Propos. uptagne läroverket, två högre Elemeutar-läroverk komma att norr om Hernösand uprättas och att af dem det ena erhåller sitt säte i Umeå, föranleder dessutom till sakens betraktande ur en synpunkt, hvilken ej torde hafva hittills blifvit tillräckligt framhållen. I norra delen af Hernösands stift, från Hernösand och Ostersund till Rikets t orra gräns, på en landssträcka af mer än 70 mils längd i rät linie och 25 till 3 5 mils bredd, finnes f. n. icke något enda lägre Elemeutar-läroverk, hvarifrån ynglingar dimitteras direkte till Akademien. Till läroverken i nyssniimnde städer hafva innebyggarne i Westerbottens sydligaste del mer än 15 mils och Norrbottens sydligaste gränsboer mer än 40 mils landväg. Olägenheterne af sådana afstånd i förening med ofullständiga kommunikations medel kännas af en befolkning af mer än 1 40,000 menniskor, och kostnaden för förvärfvandet af nödiga kunskaper för inträde vid Akademien tvingar den mindre bemedlade, och följaktligen de flesta, att i förtid afbryta sina studier — till skada lika mycket för det allmänna, som den enskilde. Tyngst har detta känts af innebyggarne i Norrbottens län af hvilka en icke obetydlig del har till närmaste högre läroverk längre väg än den emellan Stockholm och Köpenhamn. Redan år 184 6 ingingo derför länets innebyggare till K. M. med en af vederbörande embets-myndigheter understödd samt af Konung och Ständer sedermera till befogenheten erkänd, ehuru hittills i afvaktan å en allmän organisation af läroverken, hvilande ansökning om erhållande af något högre läroverk i länet. — Då denna fråga väcktes, var Piteå residens-stad i Norrbottens län och någon utsigt för Westerbottens län att erhålla ett dy ikt läroverk ännu icke för handen. Det var vid sådant förhållande naturligt att Piteå, såsom beläget ungefär midt på linien emellan Hernösand och Rikets nordliga gräns, föreslogs till säte för den enda lägre undendsnings-anstallt, som man då vågade hoppas skulle blifva norra delen af stiftet förunnad. I K. M:s Nåd. Propos. uptages också endast en högskola norr om Hernösand, men det oaktadt har K.
8 - i: f Bokkomiten, bestående af fru Ankarsvärd samt fröknarna Engström, Forsell och Hjelmerus, har som hittills under året varit sysselsatt med den fortgående granskningen af för barn och ungdom lämpliga tryckalster. Särskildt under de närmaste veckorna före jul, då bokmarknaden öfverflödar af sådan litteratur, har det kräfts tid, vana och ihärdighet att genomgå och bedöma de för de olika åldrarna bäst passande böcker. Skriftliga omdömen om de genomgångna böckerna införas i på byrån tillgängliga, särskildt för ändamglet upplagda förteckningar, hvilka ständigt ökas och kompletteras. Antalet af dem, som för inköp söka råd och upplysningar, har varit i ständigt stigande allt sedan Fredrika-Bremer-Förbundet, vid byråns första öppnande, i December 1884, inom detta område började sin verksamhet. i: t: 1: Sarnqvärn. I likhet med föregående året har styrelsen genom komiterade - Fru G. af Klintberg och fröken Anna Roos låtit anordna samqväm för förbundets medlemmar. Dessa hafva egt rum, ett på våren och ett på hösten 1887, och, att döma af det för hvar gång stegrade tilloppet af gäster, hafva de omfattats med välvilja och intresse samt sålunda väl motsvarat det åsyftade ändamålet. t::: Tidskrift. Rörande förbundets tidskrift Dagny har dess ledarinna fru S. Adlersparre meddelat en redogörelse, jfr Bil. i: I: Under hänvisning till den af kassaförvaltaren meddelade redogörelsen för förbundets affärsställning, s e Bil. VI, torde här särskildt böra framhållas fdjande: Förbundets fonder hafva uppkommit dels sålunda att, i öfverensstämmelse med stadgarne, inträdesafgifter och ständiga ledamöters afgifter kapitaliserats, dels genom tillkomsten af fru S. Whitlocks stipendie-d6nation. Dessa fonders sammanlagda belopp utgjorde vid slutet af 1887 kronor 11,382 mot kronor 7,404 vid föregående årsskifte, alltså en glädjande förkofran. 8 Gi %fvor hafva influt it: Af en förbundsmedlem .. 700: -, grefvinnan Ducker 50: -, fru Johanna Kempe (öfverbetalning).
Detta hafva de äfven insett, och man har derföre sökt att på annan väg komma till det mål, som desse af kyrkornas embetsman antagne åboer sökt uppnå, det nemi. att, med förnärmande af kyrkornas rätt, åtkomma hemmanen för en ringa summa. Jag för min del anser det sätt, hvarpå frågan tillförene blifvit väckt, vara i öfverensstämmelse med de former, som för frågans afgörande inom Stånden äro föreskrifna; men jag tror för öfrigt, att saken blifvit ganska oriktigt behandlad. Om t. ex. en arrendator af ett hemman skulle, för att åtkomma detta hemman på bättre villkor än han förut bade, utfinna någon anledn. att 3:dje man vore hemmanets ägare; om han skulle komma till den uppgifne pretendenten och säga: ”stärn den person af hvilken jag arrenderat hemmanet, på det jag måtte få bättre villkor;” månne icke då samme pretendent skulle äga rättighet att säga: ”nej, jag erkänner den personens äganderätt, af hvilken ni arrenderar edert hemmman; jag vill i följd deraf ej stämma honom.” Och skulle arrendatorn då väl äga rätt att framtvinga en sådan rättegång? Jag skulle tro alt ingen vill påstå en dylik orimlighet. Så är också förhållandet emellan kyrkan och Kronan. Konungen, såsom högsta myndigheten för Kronans rätt i samhället, har förklarat, det han alldeles icke vill eller tillåter, att någon tvist må uppkomma med kyrkorna om äganderätten till dessa hemman. K. M. som således är representant för Kronan, mäste äga rättighet att afslå hvad 3:dje man begär af honom. Sedan detta är gjordt, äu-er icke eller arrendatorn, hvem det vara må, att uppträda, för att upprifva detta beslut, utan må han vara nöjd med de rättigheter han har, ty han har ej kunnat bevisa dem vara större. Den osäkerhet, hvaruti åbo sig befinner, kan jag för min del icke inse. Sedan K. M. försäkrat kyrkorna om äganderätt till hemmanen, har K. M. äfven afsett åboernes förmåner och rättigheter så till vida, att K.
Haf, ofta inträffande Skeppsbrott; och sorn llik. sens Ständer, af inhemtade upplysningar; funnit behofvet af en Fyrbåk å den klippa, hvarå Söderarms Kännings-båk är uppförd, vara vitsordad; allfså få ho3 E. K. M. Riksens Ständer i underd. anhålla, det matte, så fort tillgångarne sådant medgifva, en Fyrbåk å berörde ställe anläggas, samt den derstädes nu befintliga Kännings-b5k varda längre ut i Refvet, vid Svenska Stenarne, förflyttad, i händelse E. K. M. skulle i Nåder finna, alf, genom en sådan flyttning, någon fördel kan vinnas. Riksens Ständer framhärda etc. NtO I04. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 22 Julli 1 8a3> Preste-Siåndet d. 22 —4 — Borgare-Ståndet d.23 Bonde-Ståndet d. 29 — •— Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande reglering till förbättring i lonevilkoren för Befälet vid Indelda Arméen. S. A. K. H os Riksens Ständer har, på anförde grunder, den önskan blifvit framstäld, att tillgång måtte beredas till förbättring uti de för Befälet vid In» Underdåniga Skrifvelser. I 57 Indelda Arméen anslagne Löner, samt att Riksens Ständer tillika ville hos E. K. M:t i underd. anhålla, att en jemnare reglering med dessa Löner måtte verkställas och ett minimum t Lönebeloppet bestämmas för hvarje grad. Vid öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, hafva Riksens Ständer funnit, att Befälet vid Indelda Arméen, och egentligen vid.
Det är någonting, hvilket vi begge lika mycket sky i detta fall, som att någondera göra första steget. Dessutom skulle hennes öfverdrifna blyghet kunna förleda henne till ett afslag, och för något sådant hvarken vill eller bör jag blottställa mig.« – «Det Gud förbjude! Men hvem skulle ej med nöje låna sig till en underhandling, hvars påräknade verkan blefve så hugnelig för både Deras Maj:ter och riket; och om underhandlingen någorlunda försvarligt bedrefs, vore ingendera af Deras Maj:ter blottställd.« – «Det är lätt sagdt; men ämnets ömtålighet skulle göra det ytterst svårt, att finna någon lämplig person till en så beskaffad underhandling.« – «T. ex. drottningens öfverhofmästarinna « (Faller i talet) «Hvad tänker ni på, herr grefve! Ett fruntimmer? Nej denna bemedling skulle jag alldeles icke underkasta mig. Fruntimren, som så sladdra sig emellan, och i ett sådant ämne till! Nej, jag tackar. De skulle vara i stånd, att hvälfva hela skulden på mig, och tacka Gud, att jag icke, till råga på alltsammans, slutligen blefve en skottafla för deras stickord!« – «Ingenting undfaller Ers Maj:ts djupa blick. Jag finner nu, hvad jag ej på egen hand insett, att uppdraget icke bör anförtros åt ett fruntimmer; och sannolikt är Ers Maj:ts egen läkare, lifmedieus Dalberg just rätte mannen.« – «För ingen del! Den buttre karlen skulle skämma bort alltsammans samt ofelbart skrämma drottningen och göra henne försagd. Jag är öfvertygad, att han skulle behandla ämnet med samma uppsyn och omständlighet, som derest han föreskrefve ett afförande medel eller ett kräkpulfver.« – «Sannerligen, Ers Maj:t, saken är mera kinkig, än jag föreställt mig, och kunde det hjelpas dermed, att jag erbjöde Deras Maj:ter min egen ringa tjenst, så vet Gud bäst, att det skedde med brinnande underdånigt nit.« – «Derom är jag förvissad, herr riksråd.
»Ty thet andeiiga Regementet haffuer sina synnerligha befalning til at predika Euangelium och uthskiffta Sacramenten. Thet skal icke inträdha vthi ltt annat kall.» Skulle nu någon »offentligen förkunna», att biskopar och prester borde hafva verldslig magt, t. ex. riksdagsmannarätt, så är uppenbart, att en sådan irrlärare, på grund af hvad här ofvan anförts ur Augsburgiska Bekännelsen, borde tilltalas; ehuru domkapitlet, som enligt 7:de § i Kongl. Förordningen skulle ega afgöra, huruvida ett 16 Lag-Utskottets Utlåtande M 42. dylikt brott finge åtalas, kanske uti ifrågavarande fall ej funne »skäl till åtalets anställande vara för banden.» 5:o) I den fordom officielt godkända redaktionen af Sybolum Apostolicum, 3:dje artikeln, står: »Jagh troor på — Kötzens vpståndelse» (carnis resurrectionem — Auferstehung des Fleisches) Om nu någon, i öfverensstämmelse med Pauli klara ord i dess första bref till Corinthierna, 15 kap. 35—'50 v., skulle vilja påslå, att de dödas kroppar, som äro förrutlnade, icke skola uppstå på den yttersta dagen, emedan, såsom Pauli ord lyda, »kött och blod icke kunna ärfva Guds rike, ej heller förgängelsen ärfver oförgängeligheten»; så skulle ett sådant påstående kunna åtalas, såsom »mot den rena Evangeliska läran stridande». Syftemålet med dessa korta utdrag är icke att bekämpa »den rena evangeliska läran», eller att strida om lärosatser, utan endast att väcka de tre »verldsliga» Ståndens ledamöters uppmärksamhet på nödvändigheten att närmare besinna sig, innan de, på grund af en annan tids långt för detta bortdöda åsigter, söka skydda läran med »köttsliga vapen». Och jag skulle lätt kunna anföra en mängd af lärans hufvud sanningar, hvilka — jag har skäl frukta det — mången riksdagsman icke med handen på bjertat skulle kunna förklara sig »fast och stadigt tro».