Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommitterade syntes härvid hafva förbisett de väsendtliga fördelar, som genom en ovilkorlig egandeoch dispositions—rätt lill allmänningarne bruksegaren tillskyndas, fördelar, hvilka i mångfaldigt hänseende öfvervägde de allmänna utskylder och onera, som elter allmänningarnes skattläggning komme att utgå; och det läge för öppen dag, all genom en sådan reglering icke ringa vinst tillskyndades bruksegaren, som för en obetydlig köpeskilling förvärfvade en så vidsträckt och god skogsmark. Då ofvanberörde särskilda bevillning icke borde utgå, sedan tjenslbarhelerna upphört, utan Dylta bruk i afseende å beskattning komma i samma förhållande som andra verk, finna Kollegierna med rättvisa och billighet vara öfverensstämmande, att Staten varder ersatt för förlusten af denna särskilda bevillning, hvilken Kollegierne anse höra upptagas till det af Kommitterade beräknade belopp 576 R:dr 46 sk. 4 rst., och således ett kapitalvärde efter 5 procent Kronan i liqvid lillgodoföras med 7,539 R.dr 14 sk. 8 rst. Banko. Hvad angår sjelfva Bruket, så och i fall med delta ord förstås hvad dermed vanligen menats, nemligen egentligen byggnaderna för tillverkningen med tillhörande jordområde, borde väl nu mera tvifvel icke kunna ega rum derom, att Kronan deraf ej mera kan anses vara egare, hvaraf likväl ej följde, del Kronan icke med skäl kunde af bruksegaren, såsom innehafvare af Dylta bruksprivilegier fordra redo för den egendom förre privilegii-innehafvarne såsom Kronans tillhörighet emoltagit, och till hvilken, under deras förvaltning, Kronans egande-rätt, utan Kronans vetskap, gått förlorad, emedan med arfvet af lörmånerne väl äfven borde hafva följt arfvet af ansvarighet för den emottagna egendomen. Någon talan i detta hänseende anse Kollegierna likväl desto mindre vara skäl att Kronan anställer, som, utom det att hvarken bruket eller grufvorna för Kronan egde något verkligt värde, den omslän - Kongl. Maj:t» Näd.
Universum först, och mig själf sedan. GUSTAV VASA MAGISTER O. skjuter honom mot vänster dörr. Gå då, men börja med dig själf! Universum blir alltid kvar? KRISTINA har rest sig, följer Reginald. Kan det bli frid på jorden nu? MAGISTER O. Det blir det aldrig! Gif mig det brefvet! KRISTINA OCH REGINALD gå till vänster. Under det Magister Olaus läser brefvet bultar det mycket hårdt på höger dörr. MAGISTER O. Kom! Det bultar igen. MAGISTER O. går och öppnar dörren. KUNGEN in, i hatt och kappa, som han kastar af sig. MAGISTER O. Konungen! FJÄRDE AKTEN KUNGEN utom sig. Ja, det är han själf, men huru länge konung? Vet Du hvem Dacken är? En bonddräng, som slagit ihjäl en fogde, en sockentjuf, en mordbrännare, som skrifver mig till och fordrar svar! Jag skall fatta pennan och epistolera med en lurk! Vet Du att han har gått öfver Kolmorden och står med ena benet i Vestergötland, med det andra i Östergötland! Men hvem är bakom honom? Kejsaren, Pfalzgrefven Fredrik, som erbjuder honom adelskap och vapensköld; den förlupne biskop Magnus Haraldsson; hertig Albrekt af Mecklenburg. Men kejsaren, som vill återinsätta Kristian Tyrannens barn! Och det som grämer mig mest, Lübeckarne med Herman Israel! Min vän Herman! Jag frågar än: är det möjligt? Och hvem har gjort mig detta? Hvem? Du säger ingenting, Du. MAGISTER O. Hvad skall jag säga och hvad får jag säga? KUNGEN. Var inte hård nu, Olof, och hämdgirig! Jag är endast en olycklig människa, som druckit förödmjukelsen som vatten, och jag kommer till dig som till en själasörjare. Jag är förtviflad, ty jag tror att Gud öfvergifvit mig för alltid! Hvilket afgrundens påhitt att jag skulle gå och ta hufvena af dalmännen, nu, just nu, då jag behöfde dem. Tror GUSTAV VASA
Elin talade så, ty hon fattade rätt väl att det endast nu, i hennes första sorgtid, bjöds henne att några dagar vara hos fader Anders, och hon uppskattade både fader Anders sjelf och den beskedliga men enfaldiga mor Karin till deras fulla värde, men visste nog att de i längden ej gjorde något för henne, och hvad sonen Erik angick, höll hon rätt mycket af honom, såsom sin barndomsvän, lekoch läskamrat, men hon tänkte just icke på honom när hon icke såg honom, hans bild stod alldeles icke med någon särdeles ljus färg i hennes framtids spegel, och hon besvarade således illa nog Eriks uppriktiga och varma kärlek. Gunnar sade icke mycket. Han kände dertill allt för mycket, men ingick med fader Anders i åtskilliga omständigheter, som rörde det lilla qvarlemnade boet, som nu efter begrafningen skulle upptecknas, medan Gunnar var qvar, och hvilket fader Anders sedan lofvade att lysa ut på auktion, samt sjelf hålla denna auktion, emedan han var hela byns och traktens deromkring mest anlitade auktionist. Fram mot aftonen kom en äldre bondhustru in och hviskade några ord till Elin. Denna började nu åter att gråta, men gick icke dess mindre fram till Gunnar och frågade honom, om han ej hade lust att följa henne ned till hennes saliga moders fordna bostad och se dragen af den bortgångna, innan likkistans lock lades på, helst den döda, enligt sveperskans berättelse, alldeles icke hade förändrat sig. Gunnar antog genast förslaget, och tog sin unga svägerska i hand, höll denna lilla, föga bondaktiga hand hårdt inuti sin, och följde henne genom den vackra och snygga byn. – O! hvad jag här mången gång sprungit och gått, båd’ glad och ledsen – snyftade Elin – och nu är det kanske för sista gången jag går dit ned till det der lilla nätta huset, som du ser der bland de blommande kersbärsträden. Ack hur glada dagar har jag icke der haft, och hvad ska’ mitt öde nu blifva! – Du ska’ stanna hos oss, dig och oss till glädje – svarade Gunnar och kramade hårdt hennes hand. Elin besvarade väl hans handtryckning, men icke hans ord, ty nu voro de vid dörren af detta lilla hus, der Elin var född och hade upplefvat sina tjugu glada barndomsoch ungdomsår.
Reser - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 17 Reservationer: af Friherre Åkerhjelm, Carl: »Då Stats-Utskottet uti förevarande betänkande ej allenast på ett utmärkt sätt vitsordar de förvånande framsteg, produktionen och industrien i fremmande länder vunnit, till följd af derstädes utförda jernvägs-anläggningar, utan äfven erkänner och framhåller de stora fördelar, som i samma hänseenden skulle tillskyndas vårt land genom verkställandet af dylika anläggningar; — då Utskottet derjemte uttalar den öfvertygelse att Sverige, i saknad af dessa förbättrade kommunikationsmedel, sannolikt skall blifva urståndsalt, att i induslrielt afseende uthärda en fortfarande tällan med de länder, som redan deraf kommit i besittning, och måhända beröfvas möjligheten, att på den utländska marknaden afyttra de produkter, hvilka utgöra landets lnifvudsakligaste export-artiklar, — synes nian med skäl bort förvänta, att Utskottet skulle hafva tillstyrkt Rikets Ständer, att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom landet, utan dröjsmål och så snart det möjligen läte sig göra, komme i åtnjutande af ifrågavarande vigtiga medel för kommunikationernas underlättande och industriens befrämjande. Om verkligen en uraktlåtenhet eller onödig tidsutdrägt i detta hänseende medför de på hela nationens utveckling menligt inverkande följder, hvilka Utskottet omförmält, så är det också obestridligen en pligt för såväl regeringen som representationen, att ej vidare uppskjuta denna stora angelägenhet, utan använda alla bemödanden för att uppnå eller åtminstone närma sig till det vigtiga målet. Stals-Ulskoltet har emellertid härvid förfarit pä ett sätt, som jag ingalunda kan gilla, då Utskottet väl antager de gifna premisserna, men likasom skyggar tillbaka för deras tillämpning vid konklusionen, för att sålunda till framtiden hänvisa en fråga: måhända den vigtigaste af alla de maktpåliggande ärenden, hvilka utgjort föremål för de nu församlade Ständernas öfverlägg11 ingar. Hvilket är väl då det mäktiga skäl, som förmått Utskottet till en sådan behandling af frågan?
Betänkande, N:o IG. ningar, eller ock någon af öfrige landtmätare i stället förordnades, vore det med förslaget afsedda ändamål förfeladt. Det föreslagna stadgandet skulle dessutom icke allenast föranleda dertill, att vederbörande domare, så vida de skulle kunna vid sina förrättningar påräkna behörigt biträde af landtmätare, icke kunde, utan att först förfråga sig hos Förste Landtmätaren, utsätta dylik förrättning, enär Förste Landtmätaren möjligen vore förut reqvirerad till biträde inom annan domsaga, och att domare således blefve, i och för syneoch ägodelningsförrättningars utsättande, af Förste Landtmätarne beroende, en omständighet, som mången gång kunde för domare och deras göromål medföra betydliga olägenheter, utan det komme ock att i de fall, då förrättningsställe vore beläget aflägse från länets residensstad, der Förste Landtmätaren skulle vara bosatt, förorsaka en tillökning i förrättningskostnaden, som kunnat undvikas, om någon i närheten af förrältningsstället boende landtmätare fått till rättens biträde tillkallas. Under åberopande af hvad Utskotten sålunda anfört i fråga om de nu granskade lmfvudpunkterne af den föreslagna nya organisationen af Förste Landtmätare-tjensterne, få Utskotten, som, enär riksdagsfullmäktigen Svartling icke ens uppgifvit, i hvad måtto han i öfrigt funnit förändrad organisation af landtmäteriet behöflig, anse hans begäran, att underdånig framställning i ämnet måtte hos Kongl. Maj:t göras, icke förtjena något afseende, härmed vördsamt tillstyrka, alt omförmäkle yrkanden och förslag icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Och lära, om Utskottens berörde tillstyrkande af Rikets Ständer anlages, förslagen om förhöjande af de åt Förste och Andre Landtmätarne pä stat anslagne löner, hvilka förslag blifvit framställda under förutsättning om bifall lill den föreslagna nya organisationen a/ förstnämnde tfenster, böra järfalla. Stockholm den 17 Juni 1851. Lagsamt Allm.
B:co, emot lindrigaste Intresse och afbetalnings-vilkor, hvaremot då likväl nöjaktig säkerhet äfvenledes borde, före Lånets emottagande ställas. Som enligt föreskrifterne uti Kongl. ScholOrdningen af den 18 Oct. 1820, 2 Sect. 1 och och 3 Cap., huru Läro-hus skola byggas och de till hvarje Stifts Byggnads-Cassa anslagne medel ingå, de tillgångar redan finnas vara bestämdt anvisade, af hvilka uppbyggandet af ett nytt Scholas-hus i Örebro bör bestridas; alltså, och då ändamålet af denna nybyggnads snara företagande och fullbordande, hvilket genom det sökta Låne-biträdet skulle vinnas, således icke kan anses såsom annat, än en Örebro Stads eller Strängnäs Stifts enskilda angelägenhet; men det icke finnes tUlräckeligen upplyst, att Staden eller Stiftets Byggnads-Cassa saknar medel att detta ända» Betänkanden. i mål, utan fremmande understöd eller Låneförskott, befrämja; ej heller finnes vara uppgifvet, hvarken de tillgångar, deraf Lånets återbetalning kunde vara att påräkna, eller ens den Auctoritet, som skulle Lånet uttaga, och för dess gäldande blifva ansvarig; så finna Utskotten sig icke ega anledning att, åden gjorde Motionen, om anslag för uppbyggandet af ett nytt Scholas-hus 1 Örebro, tillstyrka bifall. Hvilket allt dock Rikets Höglofl. Ständers ompröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 8 Aug. i8a3. Ankom don i4 Aug. 1823. Rikets Höglofl. Ständers Statsoch Banco-Utskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga, om lanslag af Lane - biträden till understöd för Kyrkobyggnader uti Kumla och Halsbergs, Tvings, Herrestads och Jemjö Församlingar. Inom Högv. Preste-Ståndet hafva särskilde Motioner blifvit väckte, af Herr Prosten M. Sundius , om meddelande af ett Banco - Lån stort 6,000 R:d. för den förestående nybyggnaden af Tvings Församlings Kyrka uti Lunds Stift, Blekings
Att Stenkois-Verket kunde af Kongl. Majit och Kronan, emot första inteckningen uti Grufvan och alla dess tillhörig het er, få på tolf år, emot 5 procents årlig renta, ett Lån af 3.0,000 Rxlr Banco, hvarutaf tio procent årligen efter T)en%o Juli. efter trenne års förlopp skulle återbetalas. 0<-h har Kongl. Majrt , sedan häröfver blifvit inför» dradt de till Tu!I-författningarnes öfverseende i Nåder förordnade Comiterades underdåniga Utlåtande, genom Nådig Remiss af den 12 eistlidne April förklarat, det Kongl. Alain, som i Nåder ansett för Skånska Stepkols-Grufvans upp* rätthållande och behöriga drift oundgängligen fordras, att de af Grufvans Interessenter anmälda hinder, så vidt möjligt är, varda undanröjde, ville i Nåder hafva öfverlemnat detta mål till Riksens Ständers Stats-Utskott, för att, i an* seende till de begärda Exportations*Premierna och det Sökta Uånet, till Riksens nu församlade Ständer afgifva det yttrande och föreslå de utvägar, sorn kunna tjepligast finnas. Utaf bemälte i Nåder förordnade Comiterades afgifne underdåniga Utlåtande inhämtas, att Corniterade ansett af särdeles vigt och nytta , att Skånska Steqkuls-Grtifvans fortsatta drift underlättas, och hvad angipge frågan om exporta* tions-premierna yttrat, att qm dessa fastställdes på sätt Interesssenterne i underdånighet begärt , skulle Stenkols-Verket af Tull-medlen årligen erhålla för .30,000 tunnor kol, ä 8 sk. 5,000 Ridr, och för 90,000 tunnor, å 5-k sk.
Så länge öfveiproduktionen af spanmål icke kan föras riad eller torkad till torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som måste återverka på mellanhandeln med denna första nödvändighetsvara samt göra den både svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emellertid annat hjelpmedel ej lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, som kan gynna spanmåls-utförsel efter goda och införsel efter svaga skördar. I närvarande ställning kan bränvinsbiänningen, betraktad såsom vehikel till åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt korrektiv emot spanmålsförråders hopande hos producenterne till förlägenhet och lidande för dem; Berättelse öfver Elfsborgs Län för åren 1847—1850. 2 10 dock bör anmärkas, att bränningen inom detta Län egentligen är beräknad på afverkning af potates till bränvin. Att jordbruksnäringen nu ganska mycket beror af bränningsrättighelens fria utöfning måste dessutom medgifvas; och till exempel härpå kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädtle, Kullings, Gäseneds och Wedens härader, hvarest allmogen i sednare Lider företagit sig att, på en för öfrigt nog otacksam jord, odla potates i stort och deraf tillverka bränvin, som afsättes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jordbrukare och till ej ringa lättnad för dem vid kronoutskyIdernes godtgörande. b) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen. Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nemligen på slättbygden af Dahlsland och tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskapsskötseln snarare jemvigt med åkerbruket och lemnar utöfver busbehofvet mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu.
Dislilleringspanna af högst 0 kannors rymd, kokriunmet inbegripet, må, utan serskild afgift och beräkning, nyttjas på de vilkor och för deri tid, som § 1 omtormäler. Apothekare tillätes att för pharmaceutiska behof, utan serskild afgift, betjena sig af distilleringspannor, till högst 20 kannors rymd, och der apotheksrörelsen gör bruket af flera pannor af nöden, må likväl utan Kongl. Maj:ts serskilda tillåtelse, ej öfver två sådana nyttjas, nemligen en på 20 och en på högst 12 kannor, utan allt afdrag af kokrummet. Blifver bränvinsbränningen inställd, må dock den distillering, sorn med panna af högst G kannors rymd, kokrummet inberäknade är tillåten för dem, hvilka till bränvinsbränning äro berättigade, så ock den distillering, som på grund af serskildt tillstånd utöjvas, obehindradt fortgå. Bening af bränvin vare en hvar tillåten, dä den sker utan eld eller ånga. Fjerde Artikeln. Om ansvar för öfverträdelse af livad rörande Ii ranvill* bränningen förordnats. _ § 34. Om någon till bränvinsbränning berättigad bränner eller distillera!' bränvin med större eller annorlunda beskaffad redskap, än hvartill han eger rätt, eller under tillverkningen, genom hvad medel sorn helst, anbringar mäskning i redska - 56 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:0 1. pen utöfver del kannetal, hvartill den ar stämplad och anmäld, eller begagnar an. dra utvägar till bränvinsbränning, än han vederbörligen uppgifvit, bote han, ehvad redskapen är bans egen eller andras, hvarje gang tvåfaldt det belopp, hvartill afgiften, beräknad efter sex månader tor den dervid brukade bränrinsbrännings-redskap, efter behörig mätning, skolat uppgå, om den lofligen varit nyttjad; dock att när, efter sådan beräkning, böterna icke stiga till 16 R:dr 32 sk. förbrytaren pliktfälles till detta minsta belopp.
Allmogen, Ryttare, Dragoner, Soldater, Kronans BätSmän, samt EnrolleringsFördubblingSoch Wargerings-Manffap med de flere as Gemenskapen wid Militairen till alla Ansökningar som hos Kongl. Majit ingifwas, samt en hwar tvid Ansökning vm Bokars och Ekars fällande, Swedjeland och Utfyningar dertill, eller om Utsyning till ny Aker och Ang, Beteshagars intagande och uppodlande till Nybyggen, dä ock de i detza fall hällne undersökningar och wederbörandes gifne Utslag äro frie fran Stämpladi Papper; säsom ock wid klagan öfwer tjllfogadt wald och oförrätt af Krono-Betjente, eller andre Embetsman, dä saken innefattar ett »verkligt brottmål. zssr Den 18 Augusti. str^urer, Domböcker och Diarier med mera sätunt, jemte alla Skrifter och Handlingar som hos Riksens Sramenö Justitie-Ombudsman ing i swäs elice ock urga i de äreuder, som tillhöra dessa Embete, § åtgärd. gro. Alla Anordningar, samt Publike Werks och Priwate Personers Asstgnaiioner, sa wä! som de sa kallade Koppar-Sedlar. 4:0. Ansökningar och Actioner, rörande Acadcmier, Gymnasier, Schöler och Hospitaler, FartiawardS Inrättningar och alla andra Fromma Stiftelser, samt Acadeime-Hemman, som es öro Skatte, sa wäl sorn Afoch TillttädeS-Husesyner pä Kro, nv-BoMea. derom gifte Utslag och Brek, samt Conttacccr och CarackerS-byggnader ä Militie-Boställen, sa wäl som em Krono, Leweramser. 5:0. Ransakningar, Obserwationcr och Förklaringar, ftin anga Kronans räntor, eller härröra frän Redogörelser för disponerade medel, samt UppbördSmäns i desse Mål anförde Beswär; äswensom Handlingar om andrings sökande i Bewillrings-Mål. 6:0.
"Men det inträffar bestämdt och Gud vet ändå bäst hvad allt jag velat göra för dig! Besinna dig dock, medan tid ännu är ... du behöfver icke göra dig besvär att vara med om fisket i afton!" "Huru, älskade moster förvist?" Fru Ulrique-Eugenie antog en stolt uppsyn. "Jag har då bestämdt fallit i onåd?" "Ja, jag vill icke neka att du är på väg att göra det, och jag hoppas att den helsosamma fruktan, som du kommer att erfara, nog bringar dig på bättre tankar!" "Det tviflar jag på, värdaste fru moster!" mumlade Gottlieb, sedan hans tant med majestätiska steg lemnat rummet... "Men besitta, är det icke ändå en stor dumhet att ej fresta lyckan... Ack, hvarföre är icke min vackra najad i dalen i stället begåfvad med en och en half tunna guld ... den der lilla flick-ungen hm hon är alldeles för mycket söt!" Fisket. Venern, den stormiga Venern, hade denna afton antagit sin lugnaste yta. Dess klara spegel upptog den fjerran belägna Kinnekulle, och öfver denna gigantiska spegelbild gled sakta fram den ena skutan efter den andra, tills ett brusande ångfartyg kom och uppslukade alla spegelbilderna i sitt häftigt gungande kölvatten. Det var en särdeles romantisk strand den der, på hvilken Almvik låg, och lekande fiskar hoppade ständigt kring små-båtarne, som här och hvar vaggade vid sin kedja eller ock, rodda af raska händer, smögo ut att lägga sig i försåt för hafsfruns underlydande. Men den stolta herrskarinnan, som från sin kristall-sal såg faran nalkas, kommenderade höger-omvänder-er, och dervid försvann hennes till vattubrynet uppstigna garnison, hastigt dykande ned i de förskansningar, dit fienden ej kunde intränga. Det var i följd af denna hafsfruns taktik som patron Fabian, vid de krig han ofta förde med henne, nästan alltid förlorade.
Då det således är och blir svårt, att med nuvar:de stadgande erhålla justerare, och den af Ståndet redan antagne 24 § icke innehåller stadgande härom, får jag föreslå den förändring i § att landtmätare tillägges, i och för justering, 36 sk. för hvarje panna han justerar, och att detta belopp minskas med 2 sk. om två eller flere pannor på ett ställe upmåtas, samt dessutom serskildt 16 sk. för hvarje bevis. Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Stats-Rådet m. m. Nils Fredrik Wallenstéeu, sorn å K. M:s höga vägnar allemnade 6 Dess Nåd. Propos:r och 1 Dess Nåd. skrifvelse till R. St. Frih. Raab: Gr. Posse har yrkat den förändring i 27 §, att i st. f. 6 sk. kannrummet, för hvarje redskap justeraren stämplar, han skall undfå 36 sk. b:ko för en redskap med någon minskning om på samma ställe han stämplar 2 eller flere. Jag får fästa up 37* - 5S0 Den 29 April f. m. märksamhelen derpå, alt de mindre pannegarne skola härigenom tillskyndas en icke obetydlig utgift till förmån för de större. Man kan visserligen invända, att pannrymderna blifva hädanefter mindre än hitintills. Detta är en sanning, i fråga om den mindre redskapen, men jag får fästa upmärksamheten derpå, att med de föreskrifter Utsk: nu föreslagit, i fråga om den större tillverkningen, är det mer än sannolikt, att pannorna komma att inrättas till flere hundrade k:rs rymd likasom i flera andra länder, oell att således justeraren vid slämplingen af dessa pannor kommer att förtjena betydliga summor. De större redskapsägarne måste ersätta hvad justerarne tilläfventyrs kunna få nätt och jemt betaldt af egarne tilt mindre redskap. Jag tror således att man saklöst kan bifalla den närvarande redaclionen. Frih. von K immer: Inom Utsk. befarade man, att aflönin gen skulle blifva allt för hög för justeraren.
Detta föreföll tanten misstänkt, och då hon en dag fick samma svar, att » herrskapet nyss gått ut », men varit nästan viss om att höra kaptens sabel skramla från hans rum och fruns sängkammardörr hastigt slås igen, beslöt hon spionera ut rätta förhållandet. Sabelskramlet var hon alldeles viss på, men någon af jungfrurna kunde ju ha gått i sängkammardörren. Hon var inte så lomhörd, som folk trodde, hon hörde minsann mer, än de ville, bara att det var så modernt och fint, gubevars, nu för tiden att tala så där sakta och innanför tänderna, så att man fick lof att fråga om gång på gång. Tant Lova hade seglat in i matsalen, där Harry lekte med en gunghäst, och när hon blef ensam med honom, passade hon på och sade i inställsam ton: » Pappa och mamma är ' j u hemma, eller hur, Harry lilla? Säg tant Lova det, så är du snäll. » » Mamma spjang in i skaffejiet, näj tant kom, å pappa sa ': däj kommej tant, då schappaj ja '. » Det var inte någon skvallersjuka hos Harry, endast ett enkelt omtalande af obestridliga fakta. Han förstod hvarken, hvilket obehag han åsamkade sina föräldrar eller den tjänst han gjorde tant Lova, hvilken från den dagen fick ett högt begrepp om Harrys intelligens och observationsförmåga samt sedermera såg i honom en bundsförvant, med hvilken hon stod i ett hemligt förstånd. Julmiddagen var öfverstökad. Tant Lova hade placerats i ett litet kabinett innanför salongen för att hvila litet efter maten. Hon hade slumrat till, då hon väcktes, af att en polska spelades upp på pianot ute i salen, där bordet flyttats undan åt sidan och granen ställts midt på golfvet med alla ljusen tända, skimrande med stilla, stjärnlik glans bland barrens dunkelgröna. Och så togo de alla i ring, äldre och yngre, och dansade under jubel kring granen. Tant Lova kunde genom salongen se dem ute i salen. Själf satt hon i halfmörker, då kabinettet endast var upplyst af en skär, mattslipad taklampa. Därför var det också, som lyste ljusen därute från granen och lampetterna ined så mycket starkare sken.