Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 4 Juni 1834- Emot detta beslut reserverade sig Herr Prosten Astrand, under åberopande af dess och Herr Prosten Östbergs vid Utskottets förra Utlåtande i denna fråga afgifna Reservationer. Stals-Utskotlets Utlåtande N.-o i5G. Ankom till Exp.-Utsk. den 5 Juni!. Utlåtande , i anledning af Herr af Robsahtns, Carl Reinhold, väckte motion, om inlösen för Statens räkning af godset Ekolsund i Upsala Län> (R. A.) Från Ridderskapet och Åcleln äro till Stats-Utskottet remitterade 2:ne af Herr af Robsahm afgifne anföranden, deri föreslås, att som godset Eiolsund skall vara en kungsgård, eller kronogods, och endast innehafvas under förpantnings-rätt, detsamma måtte, emot erläggande af tqmtskillingen, 84,000 Rrdr Specie, för Statens räkning, inlösas; och till ådagaläggande deraf, att Ekolsundska godsets natur af kungsgård ar oförändrad, har Molionairen gjort följande historiska framställning om de öden Ekolsund under 3:nc sekler undergått, nemi. att godset redan år 1542 tillhörde Konung Gustaf I/ att det sedermera gått i arf till hans afkomlingar och efterträdare på timonen till dess: att det, genom hvarjehanda transaetioner fram och åter, vid medlet af 1600-talet, Kronan frångick, sedan efter den sista k öpe-afh and lingen, som det synes, på Drottning Christinas föranstaltande, lillvagabragl emellan Konung Carl Gustaf och bans svåger, Grefve Al. G. De la Gardie, godset af högbemälde
I den mån rörelsen afviker från denna riktning och utsträcker sig i vidt utseende och ovissa företag, i samma mån antar den äfven spelets natur, med all dess retelse, dess förhoppningar, och dess följder. Jag tror således att man alldeles icke på förhand kan säga att den upmuntran till direkt och långväga import, som ligger i tull-lindringarna, ovillkorligen bidrager till att göra vår handel fördelaktigare. Att handeln i alla fall af sig sjelf utsträcker sig till de Transatlantiska länderna så snart sådant enl. dess egen naturliga beskaffnnhel är fördelaktigt visar erfarenheten, och såsom ett ganska uplysande exempel i detta fall, torde jag få anföra förhållandet med importen af bomull. Denna vara är tullfri, åtnjuter följaktligen ingen fördel af tull-lindringarna och likväl har af den import som år 1849 egde rum, 4 inkommit direkte från produktionsorten. Man ser således alt handeln, äfven, om den öfverlåles åt sig sjelf, i alla fall söker sig dessa vågar, dit man genom konstlade medel vill tvinga densamma, så snart som sådant lill följd af omständigheterna är förmånligt. Detta i afseende på importen. Beträffande åter exporten, säger man att dessa tull-lindringar då de framkallat nya och ökade kommunikationer med aflägsna länder, äfven bidragit till en ökad export af våra egna produkter. Det må gerna vara medgifvet att tull-lindringarna på detta sätt kunna Lafva medverkat till någon förökning i exporten, till dessa orter, men på samma gång man vunnit en ökad export till dessa Transatlantiska handelsplatser, är det likväl ganska möjligt, ja! till och med troligt, att man derigenom försvårat och förminskat sin export på det hela. Man måste nemi. alltid väl ihogkomma, att handeln är ett utbyte, och att den till följd deraf, i väsendtlig mån beror på ömsesidighet.
På grund häraf anhåller jag om propos. på alslag af nu ilrågav:de 6:te punkt af Betänk:t, tilläggande, att jag ej uti mitt anförande vidrört frågan om grekiska språkets värde såsom bildningsmedel i allmänhet, emedan jag förmodar att detta kommer att afhandlas af fackmän, hvilka jag erfarit efter mig begärt ordet. Hr von Knorring, Oscar: I motsats mot den siste värde talaren, som ansåg att den föregående talarens tal var för långt, får jag hembära Hr Ehrenborg min tacksägelse för de bidrag han lemnat till Irågans lösning, och äfven med tacksamhet omnämna Hr Huss’ anförande, hvilket ej heller var så särdeles kort, då det räckt nära \ timme. Jag vill nu deremot å min sida vara mycket kort, men anser mig dock böra yttra några ord, då jag redan vid föregående tillfällen stridt för bibehållande af de klassiska språken. Till de upplysningar, som blifvit leinnade af Hr Ehrenborg, ber jag att få lägga några ord af en reservant inom Utsk:t, Kyrkoherden Ekelundh: »Mot det slut, hvartill Utsk:ts pluralitet kommit i frågan om grekiska språkets läsning vid elementarläroverken, får jag vördsammast mig reservera. Då hela fornverldens humanistiska bildning ti vilar på grekisk grund; då den klassiska grekiskans inflytande på den moderna bildningen varit så mägtigt, att nästan alla s. k. termini technici ännu i dag äro af grekiskt ursprung; då icke blott historien och filosofien, utan jemväl sjelfva den kristna salighetsläran, hafva sina djupaste och heligaste urkunder ursprungligen författade på grekiskt språk; då den skapande konstens skönaste alster i forntiden äro att igenfinna på Hellas grund, och endast såsom efterbildningar ölverflyttades till Tiberns stränder; da, med ett ord, allt förenar sig, att för den vetenskapligt bildade mannen göra grekiska språkets kännedom fullt lika nödvändig som latinets, måste jag, för min del, mot - Den 17 Mar9 f. m. 413 sätta mig hvarje steg., som kail leria till grekiskans utestängande Irån elementarlärorerkets klassiska linie.
Majit förordnat att transsumter af skrifvelsen skulle jemte Protokolls-utdrag meddelas vederbörande andra Stats-departementer, för att genom dem i underdånighet föredragas. — 80 — 138:o af den 26 Mar3 1863, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående utbyte af till Länsmansboställe anslagna hemmansdelarne | mantal Repperda Ännagården N:o 9 m. fl. mot hemmanet | mantal N:o 3 Hultsjö Bergagården i Jönköpings län. (62.) Om detta Rikets Ständers, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga framställning, fattade beslut har under den 10 April 1863 Kammar-kollegium till egen och vederbörandes efterrättelse erhållit nådigt förständigande. 139:o af den 28 Mars 1863, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående upphörande af Näs Kungsgårdshjelpen. (68.) Rikets Ständers af Kongl. Maj:ts nådiga framställning föranledda beslut har genom nådigt bref af den 10 April 1863 blifvit Krigsoch Kammar-kollegierna till kännedom och efterrättelse samt vederbörandes förständigande meddeladt. 140:o af den 28 Mars 1863, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående anslag för framtida vård och underhåll af Gustaf Wasa monumentet vid Ut* meland i Dalarne. (71.) Sedan Rikets Ständer härigenom anmält sig hafva beviljat det för omförmälda ändamål af Kongl. Majit äskade anslag, har under den 10 April 1863 nådig skrifvelse derom till OfverIntendents-embetets aflåtits. 141:o af den 11 April 1863, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens l:a Hufvudtitel. (67.) Enligt nådigt beslut af den 17 April 1863, har denna underdåniga skrifvelse blifvit vederbörande till kännedom och efterrättelse meddelad. 142-0 af den 11 April 1863, i anledning af Kongl.
Denna afton hade varit den roligaste och angenämaste jag på länge kan påminna mig, hade du bara förskonat mig från Mariana, eller ock skaffat några flera, än denna för mig odrägliga varelse.» Så hade Albert ännu aldrig förr talat om »den förträffeliga Mariana», allas afgud och orakel, och i detta Alberts ogillande af Mariana trodde Elina sig finna ett dylikt af henne sjelf, hela tillställningen och allt annat. Hon brast ut i tårar, och dessa runno hetare än någonsin, ty de voro det svikna hoppets malörts-dagg. Med förtviflan i hjertat, och utan att yttra ett ord, gick hon sakta och gråtande in till den lilla sofvande Milla, och med sorg och ledsnad i hela sin själ inkom Albert i sitt mörka, ensliga sofrum. Väl en timma föregick under hvilken Albert i ett dunkelt månsken satt och begrundade sitt öde, jemförande ett fordom med ett nu, innan han ringde på betjenten för att få ljus antända; men huru stor blef ej hans förvåning och glädje när han fick se den stora, vackra, länge önskade stolen som Elina skänkt honom, och hvarmed han genast märkte att hon haft stort besvär och mycket arbete, lika som med en korg att lägga papper uti, som stod der så prydlig i sitt blomsterrika halsband. Nu ångrade han tusen gånger att han gjort Elina ledsen med att utfara mot Mariana. Kanske hade denna hjelpt Elina med dessa stora tapisseri-arbeten, kanske hade han ändå gjort den stackars gamla flickan orätt. Han ångrade och ville gerna återköpt hvart enda ord som kunnat stöta henne, och följakteligen Elina. Han ville gå in till den innerligt älskade, för att ännu denna samma afton få godtgöra sitt fel och tacka henne af allt sitt hjerta, men man sade honom att hon sof redan, och minst af allt ville han störa hennes sömn. Elina sof dock icke – hon grät; men om morgonen deremot, då Albert klockan 9 nödvändigt måste gå upp på sitt embetsrum – då sof Elina verkligt, och det så lugnt och godt som det rena fläckfria samvetet och den friska, ungdomliga lekamen det endast kan.
Jag utbeder mig att sä framställa twänne betänkligheter, som synas mig ligga i wägen för den af Banko-Utskottet gjorda hemställan: den ena att det borde wara ett för framtiden wädligt prejudikat att undcrläta en föreskrifwen formalitet, hwarpä Controllen öfwer Banko-Förwaltn ngen sä hufwudsakligcn bwilar; den andra att ehuru allenast fyra mänadcr sedan sista inwenteringen förflutit; har likwäl sedermera just den tidpunkt inträffat, dä wid län pä metall-effekter, dels inbetalningar och relaz-er blifwit gjorda, dels nya län blifwit upptagne, sä att de i LäneBanquen förwarade dokumenter undergätt betydliga förändringar. Jag wet ej om dcsia omständigheter werkligen äro sä wigtiga som de förefalla mig: jag underställer denffallenast Höa - Den zo Augusti. 129 loflige Nidderffapets och Adelns pröfning; och förenar mig för öfrigt med Grefwe eaöl-rwr att denna frägas afgörande synes lämveligen kunna uppffjutas till desi det nya Banko-Fullmägtigs-walet för sig gätt. 6err Baron och Liandt-Marskalken:Riksdags-Ordningens 49 ö. gifwer wisierligen anledning att mälet pä twä eller tre Ledamöters begäran ffulle kunna ä nyo hwila. Friherre 8iUvsk-5cllölcl, käils: Jag för min del hemställer att mälet mä hwila till desi-Banco-Fullmägtigs-walet blifwit förrättadt, dä, i fall de nu svarande Fullmägtige skulle ombytas, Ridderffapet och Adeln kanhända ivid deras installerande af Banko-Utskottet, torde pröfwa en inwentering nödwändig. Herr UelZLtecit:
Således lärer det för denna befattning hittills anslagna belopp äfven framgent kunna påräknas och begagnas till löneförbättring för samma tjensteman, hvars aflöning härigenom synes någorlunda motsvara de honom tillhörande tjensteåligganden, helst dessa lika litet hädanefter som hitintills torde komma att upptaga hans hela tid och verksamhet. Utskottet anser sig alltså icke kunna i vidsträcktare mån tillstyrka den föreslagna lönetillökningen för Justitiae-ombudsmannens sekreterare, än att denne tjenstemans aflöning ökas med det för sekreteraren hos Tryckfrihets-kommittéen på nuvarande aflöningsstat uppförda belopp, 432 R:dr 24 sk. och således hädanefter får utgå med en till rundt tul jemnad summa af Ett tusen två hundra Riksdaler, emot skyldighet för den förre att jemväl bestrida de göromål, sorn den sednare åligga och under samma vilkor och förbehåll i afseende på den nu tillstyrkta aflöningens uppbärande, i fall han förut innehar tjenst på rikets stat, som för utbetalningen af Jusliliae-ombudsmannens lön äro i enahanda fall stadgade. I öfverensstämmelse med Justitiae-ombudsmannens hemställan får Utskottet derjemte tillstyrka, att derest innehafvare af annan på allmän stat uppförd syssla varder utaf Justitiae-ombudsmannen anlagen lill sekreterare i hans expedition, denne tjensteman, så länge han fortfar att bestrida nyssnämnde sekreterare-befattning, må, under bibehållande af sin förut egande befordringstur, anses berättigad lill erhållande af ledighet från sin förra tjenst; lärande Rikets Ständer, i händelse denua hemställan bifalles, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 6i. ii böra bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ett härmed öfverensstämmande stadgande måtte varda i nåder meddeladt. Med framställningen om förhöjning af kanslisternes aflöning, synes Justitiae-ombudsmanen egentligen hafva åsyftat att framdeles kunna af desse tjenstemän påräkna ytterligare biträde vid fånglistornas granskning.
Drakegården, som enligt skattläggnings-methoden samt ortens undervisning vore taxeradt till 17 R.dr 30 sk. 3 rst., innehade 31 lunne26 kapp-land åker, 71 tunné- 12,8 kapp-land äng samt 318 tunne-25 kapp-land hagmark, oell med åbyggnad, värderad till 1040 R:dr, lemnade, efter afdrag för utgifter och ouera, en behållen inkomst af 39 0 R:dr 47 sk., samt att Hvetlanda Thomasoell KullagårHarne, skattlagda till 17 R:dr 22 sk. 6 rst. och egande 2S tunne23,4 kapp-land åker, 44 tunne23 kapp-land äng och 369 tunne-15 kapp-land hagmark, med åbyggnad, värderad till 1024 R:dr 32 sk., gåfve efter enahanda afdrag för onera och öfrige utgifter, en behållning af 418 R:dr 22 sk. 8 rst., hvilken uppskattning sålunda upptoge värdet af åbyggnaden vid Repperda 15 R:dr 16 sk. högre än vid Hvetlanda, hvaremot sistnämnde hemmans afkastning med 27 R.dr 23 sk. S rst. öfverstege det förras; varande Hvetlanda för det närvarande utarrenderadt till midfastan 1S71, under förbehåll likväl, att arrendet, efter laga uppsägning, upphörde, ifall det ifrågaställda bytet medgåfves. Efter det Kongl.
Ständers ytterligare pröfning deraf. En hittills måhända förbisedd, men derföre icke mindre vigtig, omständighet erbjuder sig vidare såsom grund för min Reservation. 11823 års Ständer godkände icke med ett tyst bifall, utan på det högtidligaste sätt, Kongl Bil t.St.,Lag-s.Allm.Besv.o.Oec.-Utsk.Bet.N,^' 3'7 Maj:ts Nådiga stadgande rörande Halländska Kyrkohemmanen, och aflemnade i följtl häraf följande underdåniga skrifvelse^ Stormägtigste AHernådigste Konung! ”Sedan Eder Kongl. Maj:t, i afseende på de uti Hallands Län belägne Kyrkohemman, i Nåder förordnat, att, vid ny utarrendering af sådana hemman, tiden för arrendet skall bestämmas till 30 år, samt den förre Aboen, eller, i hän• delse han med döden afgått, hans Enka och arfvingar, i rätt nedstigande led, ega Options rätt att öfvertaga det vid ouctiönen gjorda högsta arrende-anbud, då sådant inom en månads tid efter arrende-auctionen tillkännägifves; sä få, på förekommen anledning, hos Eder Kongl. Majit Rikets Ständer nu i underdånighet inhålla, att enahanda Författning, rörande arrende å Kyrkohemman i de Skånska Länen, desto hellre måtte varda i Nåder vidtagen, sorti derigenom, efter hvad Rikets Ständer förmoda, alla tvister vid berörde hemmans utarrendering skola för framliden förekommas. Rikets Ständer framhärda • etc.’' Till denna 1823 års Ständers underdåniga anhållan lemnade Kongl. Maj:t Dess Nådiga bifall den 18 Junii 1823. Af det nu anförda erbjuda sig följande slutsatser: frågan är för ået första af Kongl. Maj t i Nåder afgjord, och 38 Bil.t.St, Lag. s.Allm.Btsv.u^Oec.
Denna korporation var något i samma väg som Gustaf II Adolf » utskottsriksdagar », hvilka nästan synas hafva tillkommit efter föredömet af » les notables ». I båda korporationerna sammanträdde de högtbetrodde, privilegierade och med kunglig fullmakt försedde, med uteslutning af de egentligen skattdragande, hvilkas närvaro var till besvär. » Les notables » hade på Richelieus tid en och annan gång sammankallats, då man behöfde penningar, men ändå icke villevela af riksständerna. Nu blefvo de fördelade i 7 sektioner, hvardera under presidium af en prins. Det gick som man kunde förutse: adeln och kleresiet ville ej afstå från sin skattefrihet, och å tredje ståndets vägnar kunde de inga penningar bevilja. 1 stället afgåfvos olägliga reformförslag, hvaraf ju intet guld kunde myntas, och Lafayette framstälde äfven här krafvet på riksständernas sammankallande, hvilket skar ganska misshagligt i öronen på grefven af Artois. Calonne måste nu afträda och begaf sig, förföljd af allmänhetens hat, till England. Hans farliga värf öfverflyltades nu på drottningens gunstling Loménie de Brienne, ärkebiskop af Sens och äfvenledes en af hofvets finansierer. Af notablerna fick han sig väl beviljadt upptagandet af ett lån på 80 millioner francs, men det var som en droppe i sjön, och mer kunde han ej utverka; deras korporation blef der-för upplöst den 25 maj och åtskildes således med oförrät-tadt ärende. Brienne följde sedan, skrifver Walter Scott, » ett system, så vacklande och obeslutsamt, tillika så våldsamt, hvar gång fråga var om att häfda konungens prerogative samt så fegt, då han mötte motstånd från den uppvaknade frihetsandan, att, om han blifvit mutad att göra regeringen på en gång förhatlig och föraktlig eller att inleda sin herre i ett handlingssätt, beräknadt på att reta de modige och uppmuntra de försagde bland dennes missnöjde undersåtar, han svårligen kunde efter nogaste betänkande hafva vidtagit mer passande mesyrer för sådant ändamål *.
Å 1774 blef hon, jämte sin man, intagen i Utile Dulci, » dit vanligen ingen af dess kön får komma, » såsom det heter i en anteckning härom af Nescher. Följande året fäste hon vid sig en allmänna ' e uppmärksamhet af smickrande art. Den 24 januari 1775 firade Utile Dulci konung Gustaf IILs födelsedag med en större festlighet, hvartill allmänheten tycks inbjudits, och då » under musique » följande lilla kantat, af henne författad, blef afsjungen af » ett vittert fruntimmer, fru Wendelia »: Récitatif: Ack! evigt glada, sälla stund för hela Norden, Då först vår stjärna tindrat opp Och vi en älskad prins fick skåda här på jorden, Som stadgat har vårt hopp! Med mandom i sitt bröst, med äran vid sin sida Förtryckta folkets rätt han gick att värdigt strida. Då i fördärf och nöd vår fosterjord var dränkt, Till hjälp han skyndar s i g. Han ville frälsadt se Det folk, som åt sin kung vill lif och hjärta ge. Men himmel! se ' n du skänkt ... Låt oss allt annat hellre brista Än att vi dyre Gustaf mista! r Aria: Bröder! låt oss glade fira Denne dag, vårt Sveas väl, Då vi under Gustafs spira Känne lika enig själ. Kungars Konung! ömt beskydda Sveriges hjälte, folkets far! Glädjens ljud ur hvarje hydda Sjunger: Han oss räddat har! liga utvägar förskaffa sig röster till riksdagsman, reste ock själf till Stockholm, men fick ej inträde i ståndet; under rättegången härom mot honom dog han, den 25 oktober 1 7 4 1. Några få månader förut — den 9 maj samma år — hade i Stockholm födts hans enda barn, dottern Anna Brita Ramklou. Änkan stannade, tycks det, kvar i Stockholm, men afled redan 1748, efterlämnande den sjuåriga dottern. Denna senare fick förmodligen hos fränder till modern huld och skyld. Att hon fått en förträfflig uppfostran, kan tagas för alldeles gifvet. V i d 20 års ålder blef A n n a Brita Ramklou gift med kramhandlaren i Stockholm Anders Wendelius, en af hufvudstadens förnämste borgare.
Någon återreiniss lät således ej höra komma i fråga; och jag hernställer, om ej Betänkandet kunde bifallas på de af mig förut anförde skal. Skulle från de öfrige Stånden ProlöcolIs Utdrag hafva till Ridderskapet och Adeln ankommit, med 'underrättelse om deras hes in t i amuel, anhåller jag, ält dé må varda upplästa, på det att den af Herr Lefren yttrade farhåga må hildan röd jas. Herr Man ners tarn, Johan: Jag inslåYnYller med de välde Talare, sohl tilistyrkt Ridderskäpet och Adelli , ätt förblifva vid sitt i ämnet redan fattade besluti Ridderskapet och Adeln torde draga sig till hiinnes, alt frågan Ivänlie gånger förut löievafit, alt vidlyftiga diseussioner då ägde runi , och att mali således icke kati påstå» att heslutét varit förlrastadt; och UtskoltetS Sednare resonuemenler synas mig icke föranleda till någon förändring i delta afseende. De sota yrkat publicitet af Bankens tillstånd, hafva väl icke föreställt sig, alt dess Credit skulle derigenom betydeligfctt förstärkas, taen någon garanti för a! imän na Crediten skall särdeles för framtiden blifva en följd deraf. Män kall val m^d skäl förmoda i alt skillnaden ej blifver betydlig » om Bankens stallning oiientliggörcs hvarje» 304 Dea 19 November e, m. eller blott livart annat är ; men jag får dock fästa uppmärksamheten på angelägenheten deraf, att Riksens Ständer icke vid samma Riksdag ändrat sine heslut. Jag förnyar således mitt tillstyrkande, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt en gång i detta ämneg fattade beslut. Herr Grefven och Lan dt -Marskalk en gjorde proposition till bifall af Runco-Utskottels förevarande Utlåtande. Ropades Nej.
M:s disposition, för vidtagande af åtgöranden till förändringens genomförande, ställa dels den vakansafgift, sorn kan komma att erläggas för tillfälliga karlvakanser från den tid K. M:s beslut om reg:tets uppsittning kungöres och intilldess uppsittningen sker, och dels de besparingar, som på befälets aflöningsmedel under samma tiderymd uppstå; samt att R. St:r slutligen uttrycka dess underd. önskan att kavalleriets förstärkande bör kunna med största fördel åstadkommas i sammanhang med hästvakans-kontrakternes förnyande med rusthållarne vid de afsutne reg:terne, och vakansafgifternes förhöjande till ett belopp, närmare motsvarande värdet af den skyldighet, de äro beräknade att ersätta.» Jag anhåller om Hr Gns o. Landtnäs propos. å detta mitt förslag. Gr. af Ugglas, Ludvig: Det skulle kanske förvåna R. o. Ad., om jag, innan det Högloll. Ståndet fattar sitt beslut i denna sak, icke tilläde några ord. Min mening i frågan har jag redan tillkännagifvit, jemte de skäl, som föranledt komitéen att framlägga det förslag, som K. M. nu upptagit. Jag skall således icke trötta R. o. Ad. med att ingå i några särdeles detaljer. Jag vill endast påminna om, att komitéen ingalunda förbisett den olägenhet, som skulle följa af Smålands Hussar-reg:tes afsittande, emedan en minskning i arméens styrka alltid för en tid skulle blifva en följd häraf. Men skälet hvarför komitéen framlagt detta förslag, är det, att komitéen icke skulle uppgöra Den 24 Oktober e. m. 125 ett förslag för dagen, utan ett för framtiden, och att komitéen således icke lått fästa sig vid den tid, dessa olägenheter ännu fortforo, utan måst hafva blicken fästad på den tid, då de upphört att göra sig gällande.
Jernbäjarne erhålla derjemte af de så kallade Extra Jernvägsmedlen, vintertiden, understöd och undfå, vid afskeds-tagandet, pensioner ifrån 10 Rdr 3a sk. till 16 R:dr, hvilka ock tilldelas deras Enkor; hvaremot Kalk-, Kritoch Stenkols-mätarne icke äga någon Begrafnings-Cassa, ulan den sist befordrade Mätaren erlägger 16 R:dr 32 sk., som förvaras hos deras Inspector, för att användas lill begrafningshjelp vid första inträffande dödsfall. E) Sjukvårds-Inrättningar. I Stockholm funnos år 1837 legitimerade Läkare till ett antal af ~5. Utom en Förste och en Andre Stads-Läkare är, enligt Tnstruction af den 25 Maj 1827, inom hvarje af Stadens Åtta Territorial-Församlingar, en af Fatligvårdsmedlen aflönad Läkare anställd, för att gratis biträda alla inom Församlingen boende fattige, som vid sjukdomstillfälleu honom påkalla; 93 hvarjemte de på Fattigvårdens bekostnad erhålla medicamenter, utan betalning. Såsom härvarande serskilde Inrättningar för sjukvården, anmärkas: j:o De vid Terrilorial-Församlingarnes Fattighus inrättade sjukvårdsanstalter. 2:0 Stockholms Stads och Läns Curhus. 3:o Danviks Hospital och Dårhus samt Enkehus-Inrättning. 4:o Det uti Catharinae f. d. Kronobränneri-Egendom inrättade provisoriska Sjukhus. Angående dessa fyra slag af sjuk vårds-anstalter åberopas underdånigst hvad uti förutnämnde underdåniga Utlåtande af den 5 nästl. Juni derom blifvit anfördt. 5:o Kongl. Seraphimer-Ordens-Lazarettet. Rörande denna stiftelse lärer Styrelsen deröfver till Eders Kongl. Maj:t afgifvit serskild underdånig Berättelse. 6:0 Allmänna Garnisons-Sjukhuset. B:co.