Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må vara, att det ej kunde biträda den mening, sorn ville alt öfre kammarens medlemmar skulle väljas på lifstid, dels af fruktan att få den alltför åldrig, dels af farhåga att den då kunde komma att sakna den nödiga rörlighet, som äfven en öfre kammare bör hafva. Må vara, att Utsk. icke kunnat biträda dessa meningar, så var dock af en representant, Piili. Hamilton, inlemnadt ett förslag till öfre kammare, hvilket väl bade förtjent Utsk:s behjertande. Det förenar på ett tillfredsställande sätt de anspråk på mognad erfarenhet, oberoende af en folkvilja, som möjligen kunde följa dagens intryck, med de fordringar af verklig nalionalanda och högsta politiska bildning, sorn både kunna och måste göras hos en öfre kammare. Så väl ålder, som ställning inom samhället skulle göra denna kammare conservativ, men ej orörlig, och hvad den förkastade, kunde man tro, att den bättre delen af nationen alltid borde förkasta. Det är med anledn. af hvad jag här haft äran anföra, jag yrkar återremiss af Utskis betänk., vördsamt framställande, om icke Utsk. skulle täckas i sitt svar på återremissen fulleligen redovisa för närvar, representations brister i bredd med dess möjliga fÖrljenster, samt, med frångående af dess beslut i afseende på enkammai—systemet, upptaga den af Frih. Hamilton uttalade idde, och slutligen i frågan om valrätt och valbarhet modifiera dem enl. det förslag Hr Prosten ödmann afgifvit. i5 11. 11 8a Dco ai O c l olj e r c. in. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Det ur utan ringaste anspråk på förmåga att docera i denna sak, som jag uppträda Jag liar blott ansett sorn en pligt, då jag börjat deltaga uti allmänna angelägenheter, att uti prot. förvara mina åsigter uti detta vigtiga ämne, som innefattar hvarken iner eller mindre än om det existerande förhållandet skall vara eller icke vara.
Det är en ofantlig olycka, att den brottslige skall behöfva skickas till länsfängelset, men, mine herrar! den anmärkn., som den siste välde talaren framställt, är ganska riktig, nemi. att den nya lagen föreslår en förändring af domsagorna. Nå väl, mine herrar! om J nu byggen upp häradsfängelser för att elter den nya civil-lagens antagande åter rifva ner dem och uppbygga andra, håfven J då gjort rätt? Dessutom har Frih. Cederström ganska rätt deruti, alt det för närvar, är haradernas skyldighet att underhålla häradsfängelserna. Jag tror lika med den siste värde talaren alt det bästa vöre, att Staten helt och hållet öfveitoge häradsfängelsernas underhåll; men då Ulskins förslag ej är sådant, nar Utsktn blott föreslå 100,000 r;dr, med villkor att häraderna skola göra resten, så frågar jag: hvem försäkrar oss att häraderna, på hvilka dessa 100,000 r:dr fördelade sannerligen blifva ganska måttliga summor, — hvem säger oss att häraderna gå in derpå? Jag skall ej belasta prot. med någon vidare anmärkn., utan begär återremiss och öfverlemnar åt Utsk:n att afgöra, om jag haft rätt eller orätt, öfvertygad inom mig sjelf att jag har handlat såsom •jag bort. rHr af 'Uhr, Gustaf: Jag beklagar, att hvad Hr Stråle anfört ej blir bekant i Representationens öfriga kamrar. Jag är öfvertygad, att det skulle vara mycket välgörande, oell jag vågar icke lägga något dertill, utan ber blött att få förena mig med honom. Jag har begärt ordet, endast för att med ett par ord få understödja det förslag, som Hr af Sille'n anfört. Bland de dels nya, dels upplifvade ide'er, åt hvilka vi för 3o år sedan öfverlemnade oss och åt hvilka vi öfverlemnade oss med kanske alltför sangviniska förhoppningar, bland dessa ide'er var äfven den, alt kunna upphäfva tillämpningen af de nesliga kroppsslraffen och isynnerhet det ofta farliga pryglandet inom militären.
Utskotten redan yttrat i afseende på angelägenheten att söka Uppräthål* la Skånska Stenkols-Verket, få Utskotten emedlertid, efter inhämtad kännedom derom , att geJtiem fullbordan af en vid Grufvan nödig be - Stillsoch Éesvärs-Vtskothni EtVdnkanim. 142 ^ funden Schacht - {sänkning, ten betydlig fördel skulle tillskyndas Verket, till Riksens Höglofl» Ständers bepröfvandö hemställa, om icke, dä. kostnaden dertill, till äfventyrs torde uppgå tilL en summa af ioo,ooo Rjdr, berörde Arbete kunde genom ett lämpeligt understöd uppmuntras; i hvilket afseende Utskotten Vördsammeli* gen få föreslå, ätt delägarne i Stenkols-Verket måtte under den tid, som Arbetet kommer att fortgå, eller i Fern år, räknadt från nästkommande års början, till detsammas bedrifvande af Tullmedlen oafkortadt årligen få Uppbära deri af Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag Bolaget bevilljade, men i anseende till saknad af* sättning å hela den fixerade Stenkols-Qvantiteten af 130,000 Tunnor, ännu icke något år till fullt belopp uttagne Premie-Summa 15,000 R:dr Banco, eller för alla Eren samtrianlagdt 75,000 R:dr, hvarvid afseende således icke kornme att fästas på störte dilef mindre Uppfordring a£ Stenkol; dock hofde efter Utskottets tanka med berörde understöd de vilkor förenas, att Bolagets rätt till erhållande af Pfetbief, enligt Riksens Ständers beslut vid sednasté Riksdag; för Utförsel af Stenkol, borde under tidett till ali Verkan vara hvilande; att Schächt-sänkningen InoBi förloppet af de stadgade fern årén bordö
Af 41 § Ridd.Ordn. inhemlas likväl, att tillägg lill Ridd.Ordn. kunna ifrågakomma, och alt dertill bland annat måste räknas nya stadganden ang:de suppleanters väljande till Utsk:u, synes mig så uppenbart, att jag för min del nödgas förklara motionen Den 25 Augusti. 477 icke kunna till någon åtgärd föranleda, med mindre den behandlas såsom ett förslag till tillägg uti Ridd.Ordn. Uli denna reservation förenade sig Hrr Skjöldebrand, Carl Fredrik, och af Wirsen, Carl Thure. Vidimeras. Carl von Duben. II. R. o. Ad. åtskildes kl. | lill 11 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Söndagen den 25 Augusti 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 24 dennes f. och e. m. Frih. von Vegesach, Ernst Sune, uppläste följande: Dä redan en längre tid af riksdagen är tilländalupen och först uti sednasle plena 2:ne motioner blifvit väckta rör:de brhnvinsbränningen; men då jag ej funnit dem tillräckligt strängt afhandlade, för att tillvägabringa en mera genomgripande reform i den öfverhandtagande bränvinsproduetionen, så får jag till R. Sl:s behjertande göra följande proposition. Det är troligen ej någon inom detta rum, som icke genom bräuvinssupandet blifvit förorsakad mer eller mindre olägenheter och ledsamheter. Tjenstefolks, daglönares och äfven Kronans manskaps aflöningar, ehuru små de än äro, blifva dock, lill följd af den ymniga tillgången på bränvin, tillräckliga för att hvarje dag förskaffa dem eli rits; dessutom är det för en militär, hvad Kronans manskap beträffar, med verklig ledsnad man mäste tillslå, all den dåliga disciplinen och hållningen, som här och der fäll inrota sig, helt och hållet har sin grund uli ett öfverdrif vet förtärande af spirituosa.
Vid omkring 9 års ålder hade hon med stor bestämdhet tillbakavisat en släktings försök att bibringa henne någon föreställning o m Gud såsom hennes fader: » Det kom mig att skratta riktigt duktigt, för jag vet, att min fader är Arthur Keller. » Men efter ett års vidare mognad och vanmäktig kamp med de i hennes eget hjärta uppdykande spörsmålen, begynte hon själf med sådant allvar och så oafvisligt yrka på vägledning i lifvets djupaste frågor, att hennes omgifning såg sig tvungen att med henne upptaga ämnet, oaktadt det förut lär ha ingått i mr Anagnos, föreståndaren för Perkins-institutet, plan att så ännu ej skulle ske. Det var i synnerhet den för den svenska allmänheten icke alldeles obekante, numera aflidne biskopen Phillips Brooks, som förstod att tillfredsställa hennes andes innersta behof genom det beundransvärda sätt, på hvilket han för henne åskådliggjorde den himmelske Faderns kärlek och Jesu mission att för människorna uppenbara denna kärlekNu insöp Helen dessa sanningar » likt den törstiga plantan som dricker himlens d a g g ». Om hennes närvarande religiösa ståndpunkt heter det: » Hennes tro är lika enkel som fast ». Samtidigt med att dessa nya synpunkter gåfvo hela hennes lif ett nytt innehåll, begynte hon få klart för sig, hvarigenom hennes sätt att meddela sig skilde sig från andra människors, äfven hennes blinda kamraters, hvilka » kunde säga med sin m u n ». Det är intet tvifvel om att denna upptäckt för hennes känsliga och tänkande sinne var nedslående och smärtsam, men missmodet har aldrig fått rum i hennes hjärta, och äfven nu synes hon nästan omedelbart ha omfattat hoppet att bryta de skrankor, som stodo henne i vägen. Frågan, om icke hon också kunde lära att tala med munnen, synes dels impulsivt ha uppstått hos henne själf, dels fått näring genom andras meddelanden, särskildt det o m en ung norska, Ragnhild Kaate, ett meddelande, som beredde den lilla en sömnlös natt » för glädje ». Till följd af hennes enträgna böner att få 247 lära sig att tala, fördes hon till miss Sarah Fuller, föreståndarinnan för Horace Manns Srhool för döfstumma i Boston, och undervisningen begynte omedelbart.
Ständer vid sednaste Riksdag beslutade, och som finnes infördt uti io:de Bandet af Bihanget till Protocollerne för sednaste Riksdag pag. 622, sedan Götha Canal-DiscontVerks skulder blifvit till fullo liquiderade, derest något öfverskott för denna Discont skulle uppkomma, sådant skall tillhanda hållas i första rummet Borgenärerne och derefter Actie-egarne i denna Discont, så har jag trott, under full öfvertygelse, att ett sådant öfverskott både redan är synbart att blifva, och efter slut-utredning'äfven, efter min oförgripliga tanke måste blifva, men hvilken, af många måhända, alldeles kätterskt ansedda öfvertygelses utredande får höra till ett annat Capitel, då det så påkallas, att äfven desse Actie-egare ej borde profitera af den hos, om ej olycklige, dock fattige och förlägnc kr 5o8 Stats-Utskottets Betänkanden. Gäldenärer uttagne fördubblade öfverräntn, utan har jag fast mera ansett mig förut, och innan i sin ordning Discontens Creditorers obetalte räntefordringar, och derefter Actie-egarnes rätt, i anledning af nämnde Riksens Ständers Beslut göres gällande, böra utverka till den considcration för de nämnde Gäldenärer, som min Motion afsett, och som, på sätt jag nu uppgifvit, slutligen alltså ej blifver en förlust för Staten eller Riksgälds-Conloiret; och jag tror åtminstone dermed hafva ådagalagt, att ej enskildt Intresse varit det bevekande skälet för Motion. Långt ifrån att villja begära, det mitt anförande nu må genast verka hos Höglofl. Utskottet till ett förändradt beslut, mot hvad Afdelningen föreslagit, vågar jag dock tio, att de af mig uppgifne förhållanden, äfvensom anmärkningar vid Afd el ningens nyttjade framställningssätt, få verka till en återremiss åt Afdelningen, hvarom jag alltså anhåller, såsom ett steg, hvilket jag yågar på förhand vara öfvertygad skall föranleda en förändrad åtminstone framställning af ämnet.
Majit öfverlemnad ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning, utan att Kongl. Maj;t ansåg Inslructionen af den iö Junii 1812 till sin kraft och verkan gällande, endast med den förändring, rörande tryckningen af Rikets Ständers Revisorers berättelser, som högstberörde Nådiga Skrifvelse omförmäler; så vill Kongl. Majit, för att, genom bestämda föreskrifter, för framtiden undan - Bih, lill R. St. Fröt. 1828 och 1823.-1 Saml.j 2 Band. to: de Käft. 1 2 Kongl. Maj ds Nacliga Skrifv. N.o 4$. rödja all skiljaktighet i meningar om föremålet för ifrågavarande revision och sättet att densamma verkställa , till Rikets Ständer öfverlemna bilagda förslag till förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorer: kommande, i händelse detta förslag af Rikets Ständer antages, Instructionen af den io Juna 1812, att till kraft och verkan upphöra. Den af Kongl. Maj:t föreslagna Instruction är grundad derpå, att, under förbehåll af den dispositions-rätt Kongl. Maj:t hittills ntöfvat öfver de Fonder och Cassör, som icke tillförene blifvit af Rikets Ständers Stats-Utskott eller deras Revisorer, utan endast i Kammar-Rätten, granskade, och om hvilkas revision först vid senare Riksdagar fråga uppstått, skola hädanefter granskas i sammanhang med StatsVerkets räkenskaper och förvaltning; och Kongl. Majit har dervid funnit lämpligt, att, då alla de förvaltande Verkens räkenskaper böra sammandragas uti årligen afslutad Riks-Hufvudbok, räkenskaperna för de Fonder och Cassör, som hittills icke undergått sådan revision, i Riks-Hufvudboken ingå ifrån och med dem för innevarande år. Kongl. Maj:t är i öfrigt betänkt att, Kongl. Maj.ts Nådiga Skri/v.
Då dessa oförtydbara fakta utvisa hvilka stora fördelar i vår handel och sjöfart på Frankrike dessa traktater redan beredt oss under den korta tid, som de varit i tillämpning, och deraf bör kunna slutas, att vår’a handelsoch sjöfartsförhållanden med detta rika och mägtiga land, sedan förr rådande hinder till sina väsendtligaste delar nu blifvit undanröjda, och rörelsen hunnit ordna och vänja sig vid de inträdda nya bestämmelserna, skola utveckla sig till ett förr ej anadt omfång, och vi dessutom, på sätt i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 17 sistlidne November omnämnes, genom handelstraktaten med Frankrike äfven erhållit väsendtliga fördelar i handelsförbindelserna med Tyskland och Norge, så måste det väl äfven ur politisk synpunkt vara både klokt och rättsenligt, att dessa fördelar på ett öppet och representationen värdigt sätt erkännas både inför vår egen regering, hvars nit och lyckade bemödanden för landets rättförstådda intresse äfven i denna vigtiga angelägenhet så oförtydbart framstå, och inför de utländska magter, hvilka deruti äro intresserade, och med prof på den största välvilja och vänskap gått vår regerings framställningar till mötes. På nu anförda grunder tillåta vi oss således vördsammast hemställa, Att Rikets Ständer, med underkännande af hvad Utskottet yttrat derom, “Att ehuru de fördelar för landet, som, man kunnat vänta och hoppas af en handelstraktat med Frankrike icke kunna anses nöjaktigt vunna genom den nu a/slutade, samt ehuru Rikets Ständer hade förväntat att den Franska handelstraktaten blifvit underställd Rikets Ständers pröfning och godkännande, innan de bestämmelser den innehåller blifvit tillämpade måtte godkänna den af Kongl. Maj:t med Frankrike afslutade handelstraktaten." 10:0.
Jag får således fortfarande yrka återremiss och hoppas att StatsUtsk. skall vid frågans närmare skärskådande finna det vara med all billighet öfverensstämmande att saken blir såsom den nu är genom två Riksdagars beslut och Regeringens sanction fastställd. Skulle man åter börja att rifva sönder detta beslut, så blir det aldrig slut med saken, och jag tror för öfrigt att det icke är rätta sättet att. om| de sorn ofta göra påståenden, ofta komma tillbaka med dessa påståenden, man derföre skall gifva efter. Jag tror tvertom att man bör vara fast i att återvisa dessa påståenden, intill Den 23 Mars e. m. 459 dess de icke vidare komma tillbaka. Just för att få slut på saken tror jag att det icke är skäl att bevilja denna anhållan, utan detta är ett 'förnyadt skäl att afslå dea. Jag yrkar återremiss. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då jag vid föreg:de Riksdag försökte att ur rättssynpunkten visa att den ifrågav:de skatten för Halländska utsockne frälsehemmanen är olaglig, så kunde måhända äfven jag ega anspråk pä att taga frågan i betraktande ifrån denna synpunkt, såsom åtskilliga ledamöter här redan hafva gjort, men då nu frågan angående roteringen redan är afgjord, sä respekterar jag detta beslut i afseende på rättsgrunden. Jag håller mig således endast till billigheten i frågan, på sätt äfven Utsk. gjort. Det har i Utsk:s Utlåt, blifvit yttradt och icke heller bär af någon försakadt, att alltsedan år 1756 ända till år 1811 hafva dessa hemman varit befriade ifrån både extra rotering och ordinarie rotering, och endast betalt utskrifnings-penningar. De hafva sedan år 1811 varit skyldige till extra rotering, men sluppit utskrifnings-penningar och först vid 1848 års Riksdag blifvit pålagda den nu utgående rotevakans-afgiften. Det är således klart, och tydligt att de nuvaride innehafvarne af dessa hemman hafva fått köpa eller förvärfva dem, utan att någon dylik skatt varit hemmanen pålagd.
Som denna motion afser förändring i Kongl. Maj:ts nådiga förordning, angående en allmän Hypoteksbank tor riket, af den 26 April 1861, och således tillhör det Utskott, som har att behandla frågor angående bemälda bank; så och ehuru, af särskilda anledningar och på grund af tre Riks-Stånds remiss, Statsoch Banko-Utskottet vid sednaste riksdag upprättade förslaget till organisation af Allmänna Hypotheks-banken, anser Utskottet likväl det icke tillkomma sig att numera, hvarken ensamt eller i förening med Stats-Utskottet, taga befattning med motioner af förevarande beskaffenhet, och får, i föfjd häraf samt med stöd af 44 § 3 mom. i Riksdags-ordningen, till Hedervärda Bonde-Ståndet återlemna ofvanberörda. motion. Stockholm den 8 December 1862. Bih. till II. St. Prat. 1862 & 1863. 6 Sami l Afd. A Haft. 'i Banko-Utskottets Utlåtande JW 10. N:o 10, Ånk. till den 15 l)ee. I80V, k i. 1 t. m. Utlåtande, i fråga om a/skri/niny af åtskilliga vid Låne-kontoret t IV isby balanserade jordringar. Hos Utskottet har Direktionen öfver Låne-kontoret i Wisby, jemte anmälan att, vid de under n&stförflutna två år verkställda inventeringar af de hos Låne-kontorets Ombuds man befintliga lånehandlingar, Direktionen funnit vidare godtgörelse icke vara att förvänta för 5 lån å ett sammanräknadt kapital-belopp af 2,868 R:dr 72 öre och för återstående öfverräntan 171 R:dr 54 öre å ett till kapitalet inbetaldt lån, hemställt, att berörde från Banko-diskont-verket till fortsatt bevakning hos Låne-kontoret öfverflyttade, inom linien förda, fordringar mätte få afsk ifvås.
Med införande af den åsyftade ombytligheten i stiftande af Lag för Assignationer, tror jag att man icke vinner annat än hvad sorn vanligen är följden , att det ofta omformade slutligen icke tager någon form. Man har sagt , att dl hvar och en har frihet att taga emot en Assignation eller icke, intet vore i detta afseende att befara. Förhållandet torde likväl oftast blifva, att den, sorn ej ville taga emot en Assignation , i stället ingenting fick. En handlande i en Bruksort drager till sig hela handeln , om det blifver bekant , att han tager emot Assignationer; då den, som blott accepterar Rikets mynt i sin rörelse, derigenom skulle komma att lida. På dessa skäl vågar jag tillstyrka Ridder6kapet och Adeln , att afslå Betänkandet. Men emedan de öfriga Stånden redan tillkännagifvit, att de önska ändring idet förhållande, sorn nu äger rum, torde beslutet kunna så modifieras, att minimi-summan nedsättes från 100 R:dr banco till 66 R:dr 32 sk. hvilket torde verka derhän , att de andra Stånden äfven ingå på denna medelväg vid målets afgörande. Herr CederschjölclPehr Gustaf: Gerna medgifver jag, att Lagstiftningen ej bör störa 58 Den 3 November e, m. förtroendet man och man emellan , och följaktligen ej motverka , att man genom invisningar må kunna liqvidera hvarandra. Men om det å ena sidan är nödigt, att till ömsesidig säkerhet stadga vissa reglementariska föreskrifter, är det ock ä andra sidan lika nödigt, att dessa äro af den beskaffenhet, att ändamålet vinnes, och att tredje man ej må komma att sitta emellan. I begge dessa afseenden är ifrågavarande Lagproject origtigt. Å ena sidan äro de reglementariska föreskrifterna alltför complicerade , och sådane, att möjligen en i formaliteten mindre bevandrad person derigenom kunde försumma något af hufvudsakligt inflytande på sin rätts bevarande 5 och å den andra är en §. eller den io;de högst vådlig för alla.
Björnstjerna har äfven yttrat, att faran vore stor, att en professor vid ett universitet i hufvudstaden skulle i sina offentliga föredrag allt för mycket eftersträfva popularitet för att derigenom skaffa sig ett stort auditorium, och derigenom möjligen uppoffra vetenskapen för popularitetens skull. Ja popularitetsjagt är visserligen en förledande passion, men att förutsätta den hos en vetenskapsman tror jag dock vara att gå något för långt; och äfven om denna passion någon gång skulle kunna undantagsvis förekomma, tror jag dock icke, att fruktan derför kan vara ett tillräckligt skäl att kasta hela frågan öfver bord. H. II. 2 18 Den 3 Januari. Jag får således bekänna, att jag af Gr. Björnstjernas anförande icke blifvit öfvertygad om olämpligheten, hvarken af ett tredje universitet i riket, eller af dess anläggande i Stockholm. Jag vill nu ej längre upptaga R. o. Ad:ns tid, utan ber blott att få tillägga, att ehuru jag erkänner, att ännu flere invändningar kunna göras såväl emot inrättande af ännu en högskola i landet, som ock emot hufvudstaden såsom tjenligaste platsen derför, anser jag det dock vara af nöden att komina till någon lösning af denna fråga, som nu är under behandling vid den sjette riksdagen, och för sådant ändamål är den utväg, motionären valt, på en gång den enklaste och den bästa, nemi. att låta frågan utredas af sakkunnige män, hvilka kunde på ett nöjaktigt sätt besvara alla i sammanhang med ämnet stående frågor. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, förenar jag mig med dem, som, med afslag å Utsk:ts Betänk., yrka bifall till motionärens framställning, sådan den är formulerad på sidan 9, en formulering, hvilken jag anser för ändamålet lämpligare, än den af reservanten begagnade. Hr af Klint, Erik Magnus: Efter det varma förord, en utmärkt ledamot af detta Stånd gi(vit motionen, hyser jaj* stora betänkligheter att uppträda emot det ifrågav:de förslaget, men då jag tillhör deras antal, hvilka bidragit till den utgång, frågan fått inom Utsk:t, anser jag mig bora med några ord antyda de skäl, som dertill föranledt mig. Man säger, att motionärfens förslag helt anspråkslöst innefattar en begäran, att R.
139. $tytta tjenftel)jott, lanbtbönDer, torpare ocf) arbetkfolf, eller bt)ta De bo# ftaD, feDan kattknfningen voerfflällD är, miDfännek lifroäl förre IjukboitDen Det förut jtabgabe aitfmar för berak fronoutkplber, meD rättighet att för Defatitnia njuta erfättning af Den, font Dem feDcrmera unDer året antagit. §. 140. «£)ar flattjlplbig efter mantaléjlrifningen uppgifvit fin ege«Dom till borge# närer, eller Dör l)att efter uppbörDSåreté början, flall, efter ifeDD begåfning, SBemillttirtg gälDaö af concottrémafjan eller fterbfyufet, utan att utredning eller flut bet>öfn>er afmaftaö. 0m 2lfloutmngat\ §• 1«. 2lf!ortnmg å Söemillning må ega rum enDaft: l:o för Dem, font afiibit före Den 1 Sftaji, Då uppbörDéåret börjaé, t f>roilfet fall Den afltDneö Söemillning, efter l 2lrt. i Denna ftabga, lommer att förfmtnna; men Dör tjenfleman unDer åreté lopp, eller erhåller t>an affleD, erldggeé Söemillning enDaft till Den Dag, Då lönen l)onom eller Defj fterbf)US frångår; 2:o för ©e fäller od) arbetare, forn före ttppbörDöåreté början aftiDit, Då, jemte 23emillningen efter lifta 2lrt., Den 53emillntng, ^marttil Den aftiDne, enligt 2:Dra SCrt., marit taperab, förfroinner; od) 3:o för Dem, font icfe mäfta påförDe utflplDer erlägga.