Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan härefter 3:dje momitet blifvit upläst, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på detta morn., icke något beslut blifvit förut fatladt, men att detsamma torde böra återremitteras lill Utsk. för alt redaktionen må såttas i öfverensstämmelse med R. o. Adis på f. m. angide Diskont-Direktms sammansättning fattade beslut. 106 Den 28 Oktober e. m. Härvid anmälde sig och yttrade Gr. Lagerbjelke: Sedan R. o. Ad. under förmiddagens plenum beslutat att bibehålla Diskont-Direktm lill sin sammansättning oförändrad, hemställer jag om icke det är lämpligast att äfven bibehålla förevar:de stadgande sådant det hittills varit upställdt. Gr. Gyldenstolpe: F. n. §r Banko-Diskonlverkets organi sation sådan, alt der är en Fullm. af hvarje Stånd, 2:ne Kommis' sarier, Bankens Advokat-Fiskal och en annan person, Banko-Sekreteraren eller någon inom Kamrerare-graden. Dessa fyra tjenstemän inom Banken, Kommissarierne och de tvenne andra, kunna när som helst af Bankens Fullm:ge ombytas. Hvad beträffar ledamöterne af Fullmige, så är stadgadt alt nytt val af Fullra:ge skall anställas vid hvarje års slut, då en af dem omväljes, och detta bar egt rum under den tid då Biksdagarne återkommo hvart femte år. Nu deremot, då Riksdagarne inträffa hvart 3:dje år, och då således Fullm:ge sjelfve redan kunna ombytas efter 3:ne års förlopp, så tyckes det alt man väl icke bör eller kan låta en Fullm. sitta qvar 4 år i Diskont-Direkt:n. Det synes mig således att man här möjligen skulle kunna vidtaga det stadgande, som af Utsk. är föreslaget, så att dessa Fullm:ge kunde årligen ombytas, allt eftersom Fnllm:ge anse det vara för verket och det allmänna gagneligt. Det är visserligen beslutadt i förmiddagens plenum all det skall vara en ledamot af hvarje
Den, mantalsskrifningen förrättar, vare skyldig alt, med afdrag, enligt § 4, af kokrummet, afgiften i behörig ordning påföra, ehvad pannorna äro inmurade eller lösa, med uteslutande af bråk i pannerymds-beräkningen. re sig å en tomt eller i en byggnad, eller under samma tak eller å samma egendom, skola väl, tor nödig säkerbets vinnande, till rymden serskildt uppgifvas, men vid debiteringen bör deras rymd ovilkorligen sammanslås, med afdrag af kokrum tor pannerymden, och denna grund jemväl följas vid redogörelsen, i afseende på pannerymden, så väl af Taxerings-komitéerne oell Konungens Befallningshafvande, sorn af Stats-kontoret; dock må den sålunda sammanslagna pannerymden aldrig öfverstiga det i § 4 bestämda maximi-belopp. Mantalsoch skönskrifvare skola, genast efter hvarje mantalsoch skattskrif/tings slut, socknevis upprätta och till vederbörande kronobetjente, för hvars och ens distrikt, aflemna förteckningar å alla dem, sorn sig till bränvinsbränning anmält, hvilka förteckningar, hvarå bör utsättas, hvilken eller hvilka månader bränvinsbränning af hvar och en ulöfvas, pannerymden och den klass, till hvilken redskapen härföres, samt huruvida den är inrättad att (trifvas med eld eller ånga, böra ofördröjligen i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås. Dessutom åligga det mantalsoch skattskrif vare alt, för hvarje mantalsoch skattskrifning, inom Januari månads utgång insända dylika förteckningar till Konungens Befallningshafvande, som bör deraf lemna vederbörande del för kontroll och eftersyn, och all inom samma lid låta enahanda förteckningar tillställas tlein, hvilka skola försegling af bränvinsbrännings-redskap verkställa. Den, som, berättigad till bränvinsbränning, sig dertill vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit eller oek anmält sig till mindre pannerymd, än hvartill han § 9.
Regerings-Formen, lades till handlingarne; N:o 61, angående Bonde-Ståndets återremiss på Memorialet, N:o 43, med föreslaget tillägg vid 38 §. Riksdags-Ordningen: Utskottets inbjud ning antogs, i följd hvaraf voterings-propositionen förfaller, och Utskottets förslag till tillägg vid 38 §. Riksdags-Ordningen hvilar till grundlagsenlig behandling nästa Riksdag; N:o 62, om Preste-Ståndets yttrande, i frågan om behörigt Utskott för upptagande af motioner, angående Riksdagens prorogation, lades lill handlingarne; N:o 63, i anledning af Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Siåndets ålerremisser på Memorialet N:o 4Ö, blef lagdt tili handlingarne; och N:o 64, i anledning af Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets återremisser på Memorialet N:o 47, lades tili handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Statsoch OeconomieTJt' skottens Utlåtande, N:o 43, angående indelnfngs-jem kningen i Blekinge. S. D. Följande af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet afgifne Utlåtanden blefvo nu ytterligare föredragne, nemligen: N:o i3c), i anledning af väckt motion, i fråga om de till Kongl. Majit vid sista Riksdag framställde önskningsmål, bifölls; och N:o 140, i anledning af väckt motion, om ålskillige förändringar i Armeens organisation och Rikets Försvarsverk, lades till handlingarne.
Kammar-kollegium, genom utslag den 8 Oktober 1856, förklarat dem icke kunnat från dagsverksoch brefbärings-skyl dighet under Löfvestads kungsgård befrias, men ansett gatehusens skyldigheter böra, likasom hemmanens, utbytas; i hvilket afseende förslag till kontrakt, enligt af Kammar-kollegium angifna och af Kongl. Maj:t i nåder godkända grunder, nyligen blifvit upprättade och vederbörande tillställde.
När hans bror, t. ex., som jag hört skall vara förlofvad, en gång gifter sig, så flyttas han ifrån tab. 6 på Cederströmska stamtaflan, der han nu står, om jag icke missminner mig, till en annan tabell, hvilken får, allt som det passar sig, till nummer 6, a, eller 7, o. s. v. Hvad åter vidkomma de med dödkors i mina Attartaflor utmärkta 26 ätter och de 13 sådana, som sakna dylika tecken, så, medgifvande att några tryckfel dervid insmvgit sig. såsom vid friherrl. ätten Bergenhjelm, der äfven numret är rasande, men hvilket icke i ifvern att uppleta gravamina observerats, samt adel. ätterna von Knorring och Rosenblad, härrör de öfriga skiljaktigheterna emellan Attartaflorna och riddarhusgeneaiogierna af olika åsigter emellan mig och Riddarhus-direktionen om dessa ätter ännu äro lefvande eller ej. Särskildt om ätterna von Lagerlöf och Reiher hade jag mig förut bekant, med hvilka de på svärdsidan uteingo, och har nu sedan fått veta detsamma om adel. ätten Leijonadler. De åberopade 90 åren, som skola vara förflutna, innan en ätt får anses utslocknad, är icke någon säker måttstock att den verkligen är det. Derpå äro adel. ätterna Glansenstjerna och Nassokin, hvilka här på Riddarhuset finnas såsom döda antecknade, men båda lefva i grannlandet Finland, talande exempel. Den förstnämnda har 3 och den sistnämnda icke mindre än 10 manliga medlemmar i lifvet. Det kunde således en vacker dag hända, att Frih. Cederströms öron blefve »behagligt smekta» med någon af dessas »välljudande stämmor», ehuru välljudet hade en något Finsk klang.
Ahngren har föreslagit förhöjning af maximum för kreditiv till 20,000 R:dr; och som orsaken hvarför maximum för kreditiv bestämdes till nuvarande låga belopp af 10,000 R:dr, förnämligast torde hafva haft sin grund deri, att fonden för 54 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 3i. kreditiv-rörelsen då var inskränkt inom en lägre summa; men efter det numera, enligt Utskottets framställningar, tillgångarne för beviljande af kreditiv sannolikt komma att betydligen höjas; får Utskottet, som anser sistnämnde maximum vara alltför lågt, tillstyrka, 56 :o. att kreditiv må kunna meddelas lill belopp af högst 20,000 R:dr Banko. Momentet 7 af 209 §. innehåller: »Kreditiven skola enligt deras egentliga bestämmelse användas, och få sålunda icke begagnas såsom stående län, vid äfventyr att, i motsatt fall, varda till hela beloppet eller någon del till inbetalning inom en månad derefter uppsagda.» Denna .föreskrift gifver anledning till olika tolkning vid de särskilda Diskontverken och synes innefatta nog sträng påföljd för en kanske ofta förmodad öfverträdelse af densamma. Skulle det befinnas alt kreditiv-hafvare under större delen af kreditiv-tiden oafbrutet haft kreditivet utestående; så må vederbörande Diskont-direktion kunna för ett kommande år från rätt till kreditiv sådan gäldenär utesluta; men dertill torde ock äfventyret för honom både böra och kunna inskränkas. Utskottet har, i följd häraf, skolat hemställa om följande'förändring af nämnde föreskrift: 57:o. Kreditiven skola enligt deras egentliga bestämmelse användas och få sålunda ej begagnas såsom stående lån, vid äfventyr för kreditiv-hafvaren att vid ett kommande kreditiv-år varda från kreditivrätt utesluten. Under förutsättning att Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet i det föregående föreslagit; får Utskottet hemställa, att stadgandena i 6 Art. 4 Afd. af Banko-reglementet må erhålla följande uppställning: 58:o. Bankens
Lllol Den 29 Augustll. le Läckas för Sig och Sine Höga efterträdare ofwcrlämna dispositionen öfwer Le Kungsoch Kungö-Ladugärdar, Hof-och Stall'Ängar samt öfriga Lagenheter, som kittils stätt under Kongs. Maj:ts Hoga Företrädares omedelbara Styrelse, samt Le samma i det stallet til Riksens Ständers fria Disposition Lfwerläta; sä skall efter Stats-ULskottets tanka, genom en förbättrad hushällning wid Lesia Lägenheter til Rikets och Stats-Werkets förmän, en icke obetpdeltg winst uti Statens inkomster, för framtiden kunna päräknas, och Riksens Ständer af detta Kongl. Maj:t^ Nädiga begifwande hämta en ytterligare anledning, at för Kongl. Maj:ts Hof-hällning, ansta en sädan summa, at Kongl. Majk under utöfwandet af Desi Lyra Kall, mä för sina aterstäende dagar kunna njuta det lugn, som ett oberoende af behofwet i Lesia delar för hwarje enskild medförer. Innan Stats-Utffottet til Riksens Ständer upgifwer den Summa som Stats-Utskottet anser sig böra kunna i detta afseende förestä, har Stats - Utskottet förut bordt för Riksens Högloft. Ständer afwen upgifwa hwad til desie behof bittils warit ä Stat bestädt pä det Riksens Ständer däraf mä äga tilfälle utröna den icke ringa besparing i Stats - Werkets ärliga Utgifter, som igenom Stats - Utskottets Förslag är at päräkna. Uppä innewarande eller i8os ars Stat äro upförde til Kongl. Maj:ts Hof - hällning följande Summor nemligen: Ordinarie och Extra Ordinarie Hof-Stall Staten, Contant til aflöning, m. m. 23,590 Tilhopa 304,657 10. -Samt desutom utfodring in
Vill man icke antaga denna grund, måste man erkänna, att frälsehemmanens frioch rättigheter äro afvisadeoch dessa hemman högre beskattade, än någre andre hemmans naturer." af Herr Friherre Cedern rom, lindolf: ”1 den af Herr Mdmslrdt afgifna reservation anser jag mig pligtig instämma, enär den deruti åstadkomne bevisning synes mig fullt giltig. Derutöfver nödgas jag mig reservera mot det fattade beslutet angående restitutioner från statsverkets sida. Restitutionsfrågor måste efter min tanke alltid ined mycken varsamhet behandlas. Derest Utskotten slädnät i ett motsatt resultat i hufvudsaken, så hade ju då ett reslilutionsanspråk kunnat uppkomma mot de ulsockne-frälsehemmansegare uti Halland, som ända till år i835, och mot andra, som till nu, varit från ordinarie rotering fritagne. Sådant har dock icke yrkats, men skulle lika väl kunnat framställas, som hvad Utskottet föreslagit; i hvilkendera fallet som helst, lika olämpligt. Man hör väl också något erinra sig dels Statens lör närvarande hyrdt anlitade tillgångar, hvadan det måste med all omsorg tillses, att, icke utan verkligt nödfall, de skattdragande öfver höfvan betungas, dels ock det invecklade skick, hvaruti frågan hittills synts vara försatt. Genom det i hufvudsaken föreslagna beslutet skulle den rådande ovissheten upphöra. Visserligen har man dervid icke så förfarit, alt den rättmätiga fördelen i fullt mått komme att erhållas; men torde hända kan man göra sig förhoppning om nödig rättelse, jemväl i denna del, vid ärendets slutliga afgörande. JNär således en önsklig trygghet och rältsenliga förhållanden inlrädt, så torde väl de, som komma i besittning af dessa förmåner, skäligen kunna frånkännas anspråket att af staten återbekomma, hvad redan tillagdt blifvit Dock Statssamt Allm.
StatsUtskottets Betänkande, samt att detta mitt anförande då tillika må åtfölja. » N:o 2. Herr 'Montgomerij Gujlaf: a • Vid StatsUtskottets betänkande i afseende på detta grannlaga ärende, anhåller jag att vördsamt få göra några efter min tanka, behöfliga anmärkningar. Då BrödraRiket Norrige är ett likaså oberoende och sjelfständigt Rike som Sverige, hvardera ägande egna grundlagar och eget representationssätt, båda lika ömtåliga om d* Constitutionellaformernas orubblighet och helgd* tror jag det icke lämpligt att Rikets Högloft. Ständer genom en mer eller mindre direct inverkan eller anvisning i dess beslut om kostnadernas godtgörande för Hans Kongl. Höghet KmnPrinsens förestående förmälning och verkställde utrikes resa, deruti omnämner min« dre inblandar Konungariket Norriges deltagande, aldraminst dispositionssåttet af de bidrag Norriges nästa Storthing för samma ändamål, otvifvelaktigt utan främmande impuls anvisar. Jag skulle tro grannlagenheten Och båda Rikeos oberoende gemensamt fordra att Sveriges Ständer likaså litet vidröra Norrige 17° Dea 11 A pr it e. m. vid afgörande!; af detta som Rikets Höglofl, Ständers öfrige ärender. Hvad StastUtskottet om Norrige omnämnt, vågar jag således tro art ifrån dess betänkande skulle kunna och till och med böra utgå. Då den af Höglofl. StatsLJtskottet infordrade, inlemnade eller upprättade omständliga räkningen, calculen eller uppgiften på kostnaderna af Hans Kongl Höghet Kronprinsens utrikes resa , och förmodade behofverne för den förestående pörmälningen samt reparationer af Slottsrummen m. m. noga beräknad lärer uppgå till 630,000 R:dr, 6å vet jag ingen talande orsak hvarföre Utskottet derpå, endast för den runda summans skull, afprutat 30,000 R.’dr.
December, på grund af gjorde anmärkningar, återremitterat Utskottets under N:o 128 aflåtne Memorial, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i anledning af Utskottets Utlåtande N:o 109, angående utgifvande från Banken af dess, enligt 1839 års Bokslut, utöfver Grundfonden behållna räntevinst och capital-öfverskott; men som, enligt ankomne Protocolls-utdrag, de uti ifrågavarande Memorial af Utskottet föreslagne voterings-propositioner förrbesagde dag blifvit af öfrige 3:ne Riks-Stånd godkände, kan den erhållna återremissen, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, icke till någon åtgärd föranleda, hvilket Utskottet ansett sig böra hos Rikets Höglofl. Ständer anmäla. Stockholm den 11 December 1840. Ank. till Exp. Etsk. d. 15 Dec., kl. 1 e. m. Memorial till svar å ett Riks-Stånds återremiss ä Utskottets Betänkande, N:o 101. Enligt ankommet Protocolls-utdrag af den 16 nästlidne November, bar Höglofl. Ridderskapet och Adeln återremitterat Utskottets under N:o 101 aflåtne Betänkande, i anledning af väckt motion, att Handelsoch Närings-Discontens Reserv-fond må med det belopp, hvartill densamma vid detta års slut kan hafva uppgått, i Bankens vinst inberäknas. Enär likväl ifrågavarande Betänkande blifvit af öfrige 3:ne RiksStånden under den 4, 11 och 14 nyssnämnde November bifallet, lärer den erhållne återremissen icke föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida. Stockholm den 11 December 1840. Bill. lill R. St. [Ani:, till Exp. Utsk. <1. 15 Dec., kl. i e. m.
Genom den brist å angifne skäl jag sålunda trodt mig uti Herr Rothliebs Motion äga anledning att beklaga, finnér jag mig således uturståndsatt, att i vederläggningsväg göra mina åsigter öfver frågan gällande, och äger till ändamålets vinnande ingen annan utväg, än att ådagalägga de grunder, hvilka för mig visa sig såsom talande emot Den 11 Jun i i f. m. elen nu sä hastigt vidtagne åtgärden af Bränvinsbränningens inställande, och hvarigenom, jag anser mig föranledd, att väcka en Motion ifrån en, emot Herr Rothliebs, alldeles stridig åsigt. Tämmeligen allmänt lärer man ännu påminna sig, huru den osäkerhet, som ända till 1815 åtföljde Bränvinsbränningen, i anseende till det godtyckliga inställelse-systemet var öfverklagad; och der minnet i sådant afseende skulle fela, synes mig beviset å opinionsstämningen i detta hänseende ligga’ öppet uti de allt sedan den tiden af Rikets Ständer uti deras underdåniga skrifvelser i detta ämne upprepade ordalag, hvilka äfven igenfinnas uti Rikets Ständers slutliga underdåniga anhållan af den 20 December i8a3, det Kongl. Maj:t, som orden lyda, täcktes icke allenast i nåder till verkställighet befordra innehållet af Rikets Ständers Skrifvelse om en förnyad författning rörande Bränvinsbränningen och den derföre bestämda afgift, utan ock att husbehofsBränvinsbränningens inskränkning icke måtte komma i fråga, såvida ej krig, förenadt med missväxt, skulle inträffa, och göra denna åtgärd oundvikeligen nödvändig. Äfven under medgifvande, att hvardera af de sålunda sammanställde Landsplågorne kunna vara tillräcklige, att hvar för sig bilda en oundviklig nödvändighet till
Rosas hjerta; slagen tycktes vilja spränga hennes bröst; ty deras häftighet ökades med hvarje sekund, som skred fram. – ”Vågar jag klappa på?” hviskade hon till sig sjelf. ”O, Gud, om icke svar följer! Jag vet icke hvilken ryslig ångest, som bemäktigar sig min själ. Mitt blod tyckes stelna till is. – Jag måste hafva visshet; jag uthärdar icke längre.” Och nu lät hon tre lätta slag ljuda mot dörren; hon förmådde icke ens uttala det enda ordet: ”Pappa!” – Men hastigt röt en barsk röst inifrån: ”Hvem der; hvem stör mig?” Rosa for tillsamman på en gång af glädje och förskräckelse; men snart återhemtade hon sig, för att med innerligt bevekande ton yttra: ”Min bäste far, det är jag! Släpp mig in; jag får icke ro, icke lugn, förrän jag får se er.” ”Är det du, mitt barn!” svarade kommerserådet, med ett förändradt uttryck i rösten. Rosa var hans älskling; han hade icke hjerta att affärda henne, ehuru smärtsamt det var för honom, att nu visa sig för någon af de sina. Kommerserådet hade lutat sig mot soffhörnet, för att, efter den föregående nattens sömnlöshet, njuta ett par ögonblicks döfning. Han uppstod och öppnade dörren. ”O, min far! min älskade, vördade far!” Mera förmådde icke Rosa; men aldrig kysstes den faderliga handen med djupare och innerligare rörelse. Aldrig hade det synts henne så ljuft, att vara dotter, som nu, då hennes kärlek och ömhet aftvungo den bekymrade och betryckte fadern ett mildt, ehuru sorgligt småleende. Han strök de gyllne lockarne från hennes panna, och bortkysste hennes tårar, ehuru de brände hans läppar. ”Huru är det med din mor, mitt barn?” frågade han, efter någon tystnad. ”Bättre än jag vågade tro,” svarade Rosa, hvilken icke kunde förmå sig att bedröfva sin djupt nog skakade far, med uppgift om rätta förhållandet; ”och dessutom hoppas jag, att, då mamma hunnit tillräckligt sansa sig, skall hon blifva fullkomligt bra.”
Visserligen har en reservant anfört (jag är öfvertygad i den bästa mening för statens väl, men, som jag tror, grundadt på ett misstag, då jag hört i den reservation, som blifvit upläst, citeras en af mig afgifven rapport till Konungen, den jag för min del visserligen icke ansåg vara ett dokument af den officiela beskaffenhet att kunna uphöjas till värdighet att böra komma under R. o. Ad:s pröfning, under hvilken jag ansett att man endast bör dels hålla sig till hvad Konungen i Sin nåd. propos. föreslagit, dels till det yttrande, som till Statsrådets pröt. blifvit afgifvit) det han trodde att det gjorda förslaget vore oriktigt på den grund, att under benämningen underhåll måtte förstås icke blott reparationer af de nuvarande fartygs-skråfven, utan äfven vidmakt - Den 23 April e. m. 67 hållandet af sjelfva flottan, med allt hvad dertill hörer. Någon oriktighet ligger dock icke häruti men misstaget kommer derifrån, att han citerat en upgift, som redovisar kostnaden att underhålla den flotta som nu existerar, under det att K. M:s propos. naturligtvis uptager den kostnad, som är beräknad för att underhålla flottan, sådan som den af Konungen är föreslagen att blifva under de första 10 åren. Beräkningen är gjord efter så noggranna upgifter, som kunnat erhållas, och byggd på offentliga handlingar, och man har åtminstone anledn. att tro, att den derföre bör motsvara ändamålet, alldeles så som reservanten tyckes mena det, icke allenast för att underhålla hvad, som bör finnas, utan också för att kunna i mån af behof ersätta åtgången af 1111 befintlig materiel med ny i den förras ställe. Detta är orsaken hvarföre, då jag tror det skulle leda till ordning, och då det skulle förvissa så val Konung som Ständer derom, att hvad som skall underhållas också verkligen blefve underhållet, jag tillstyrker den åtgärd, som blifvit föreslagen. Till stor del äfven på de skäl, som af Frih. Palmstjerna anförts, önskar jag att Ståndet måtte bifalla, hvad i denna fråga af StatsUtsk. blifvit föreslaget.
Han hade uppnått den ovanligt höga åldern af 136 år. I den nu afbrända kungsbyggningen på Kungsör satt hans porträtt med följande vers derunder: ”Så såg han ut, stovaktarn Henrik Finne, Som lefde i dubbelt mannaminne. Han tjente i sju kungars tid, Utan att han leddes dervid”, o. s. v. Carl XI lät måla honom. Då han en gång var uppe på slottet och konungen talade med honom, bad honom sitta och lät undfägna honom med ett glas vin, insomnade härunder den gamle, och när han vaknade, förklarade han, att han nu skulle gå hem och lägga sig på sin dödssäng. Detta gjorde han äfven, ty följande dagen afled han. Man berättar om pastor Hans Hansten, som var kyrkoherde i Rangwar och Hall på Gotland, att han af sin aflidna första hustru, Catharina Schmidt, på sin andra bröllopsdag, om natten, fått veta sin dödsdag, hvarför han den 8 Juli 1692, en söndag, på predikstolen offentligen tog afsked af sina församlingar. Dagen derpå var han hos sitt slåtterfolk ute på marken, gick derifrån hem att äta middag, och dog straxt derefter, den 9 Juli. Severin Pedersson Ström, pastor i Korreby i Bohus län, är isynnerhet märkvärdig för sin död. Att han, ännu frisk och sund, i början af år 1712 hemkallat sina söner från akademien och förutsagt dem, att han skulle dö den 13 Februari, hvilket ock slog in, är visst, såsom intygadt af ögonvittnen. Det är ett psykologiskt rön, att en fix idé, genom inbillningens verkan på organismen, ofta framkallat just samma förändring i denna senare, som den haft till föreställning, och med alldeles samma omständigheter. Han var för öfrigt en grundlärd och utmärkt man, som lemnat pålitliga anteckningar till Bohus läns historia. Att äfven filosofen och andeskådaren Emanuel Svedenborg förutsagt sitt frånfälle, finnes omnämndt i den vittnesattest öfver hans död, som den 24 November 1785 aflades inför magistraten i London. Då denna vittnesattest är ett i sitt slag ganska märkligt aktstycke, kunna vi ej neka oss nöjet att här i dess helhet meddela detsamma. Det lyder:
Taleman wid Riksdagarne, som icke ingär i Stiftets interesse, och htvarsöre det ej bör lida i sin rättighet, anhaller jag aldra ödmjukast att åtminstone antingen detta förslag till jemkning i dest rösträttighet mätte widtagas, eller ock något annat, såsom att merberörde Stift ma gälla ätminstone hälften mot Consistorierne och äga decisionsrätt inter paria vota, eller hwad helst Högloft. Constitutions-Utskottet enligt härmed räckes till Riksens Högloft. Ständers Plena söreflä, hwarigenom en likhet i rättigheter lika Medborgare emellan aterställes och winncs. Med originalet lika lydande, intygar Bilaga lill Mem. N:o 16. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constjtutions-Utstotts Protokoll den 23 Oktober 1809. S. D. -Fran Constitutions-Utskottets beslut, i frägan om en utwidgad rösträttighet för Upsala Stift, lvar Herr Biskopen och Cvmmendeuren Doctor Nordin i sa matto skiljaktig, att i händelse der gamla voteringssättet kunde och borde förändras, more i Herr Biskopens tanka Upsala Stifts röst högst att beräkna emot trenne Consistoriers. Ilt supra. Med förslag till ett tillägg i 49 tz Riksdags-Ordningen. Wördsamt Memorial. Under den 25 innewarande har Höglofl. Ridderskapct och Adeln till Constitutions-Utskottet remitterat Herr Lagmannen Grefwe I. H. Gyllenborgs Memorial, hwaruti yrkas, att da ärendernes fullkomliga utredande är ändamalet med den i 56 8 Negerings-Formen tillatna äterförwisning af lltskottens förslag, tillämpningen deraf matte i Riksdags-Ordningen närmare bestämmas. Detta, jemte de i Memorialet anförde grunder och föreslagnc altcrnativer, har Utskottet tagit i öfwcrwägande, och får derföre wördsamligcn des; yttrande afgifwa.