Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid bestämmandet af cle i Tariffen utförda förskotlsbelopp har Utskottet förutsatt, hvad som icke eller lärer böra af någon betviflas, det Rikets Ständer vid Riksdagens slut skola göra full rättvisa åt dem, som med skicklighet och nit fullgjort sina åligganden; och Utskottet får tillägga, att det skall anse för en pligt att lill aflöningens slutliga bestämmande, hvars vigt Utskottet ingalunda förbiser , framdeles inkomma med ett förslag, sorn åsyftar att härutinnan uppfylla Rikets Ständers afsigter och Cancellie-personalens billiga fordringar. Dä det dessutom icke legat i Utskottets syftemål att i allmänhet nedsätta aflöningsbeloppcn, sorn icke fastmer att inskränka personalen, och det äfven Stats-Tit ifatt eis Utha,indeAJ-.o :6. äf torde kunna antagas, att Tjenstemännen sjeifve skola finna för sig förmonligt,att efter arbetets slut, få på en gång emottaga en betydligare besparad penning, förnyar Utskottet härmedelst sitt förut afgifna förslag till månadtligt aflönings-föiskott, endast med den förändring, att Bonde-Ståndets Secreterare må, i stället för 200 R.’dr, få uppbära a33 R:clr 16 sk. per månad. Utskottet hade väl, vid bestämmandet af det förstnämnde förskottsbeloppet till bemälde Secreterare, redan tagit i betraktande det för denne Tjensteman förekommande serskilda förhållande, så i afseende på hans Riksdagsbefattning, som på den olikhet för honom,emot de andre Ståndens Secreteterare, att han blifvit hitkallad från en aflägsen landsort; men på grund af nu vunnen upplysning om den drygare hyreskostnad, han får vidkännas, har Utskottet trott sig skäligen böra föreslå sagde tillökning i förskottet.
Itai lande oell då tillämpning af samma princip,- ehuru med betydlig inskränkning, i afseende på Bänkens Tjenstemän, sorn vid Bancö-DiscontVerket anställas, onekligen ej allenast är med billighet och rättvisa öfverensstämmande, då tjenstebefaltningärne vid Discont-Verket, likasom vid Lå~ ne-Contpren, endast medelst Gonslitutöriål tillsättas, och deras innehafvare således när sorn helst kunna derifrån skiljas, utan äfven synes blifva i så målto för Banco-Discont-Terket och Banken ömsesidigt gagnelig, att, genom berörde föreskrift, en Bankens Tjensteman, antagen till tjenste-befattning i Banco-Discont-Verket, sättes i tillfälle' att, med afstå ende från dess tjenst och lön i Banken, uteslutande egna sin tid och verksamhet åt Bancö-Discont-Verket, utan att derigenom förlora utsigten att kunna lill Barico-Verket återgå och inom detsamma’vinna vidare befordran, i händelse o förut-' sedde förhållanden, samt hans eget eller Bankens gagn och nytta, kunde dertill föranleda. Beträffande åter' slutligen de Låne-Contoren serskildt rörande föreskrifter, hvilka i nu upprättande Banco-Reglémente, enligt den af Utskottet ofvan yttrade åsigt, böra intagas, så, jemte hänvisning till Utskottets ofvanberörde, under N:o pr afgifne Memorial, får Utskottet allenast anmäla, ätt
Hr Ribbing: Sedan Frih. af Nordin sålunda lemnat oss upplysning, huru saken för närvar, står inom den comité', der han varit ordför., torde det tillåtas mig att framställa, huru det för mig synes, alt den enskilde representanten ej skall kunna utreda alla de svårigheter, som uppstå i afseende på det ändamål, lian önskar uppnå; och det nu ifrågavar. ändamålet kan jag åtminstone icke annat än anse godt, då det afser, att utskylderna må blifva jemn t fördelade. Om någon otålighet öfver ett så långt dröjsmål , som vid behandlingen af detta ärende ägt rum , skulle uppstå hos dem, som äro okunniga om orsakerna dertill, så torde det kunna anses förlåtligt. Man anmärker orättvisan af att befria jordbruket från en skatt, som åligger detsamma ; men jag hemställer, huruvida icke, om det förhållande, det lyckliga förhållande inträffade, att den bevillning, som nu utgår med a per mille ej behöfdes, utan tulluppbörden blefve så stor, att den vore tillfyllest för statsutgifterna, och dessa således kunde bestridas endast med tull-inkomsterna och de ordinarie räntorna, hvaraf den ena eller hemmantalsräntan nu är föreslagen att upphöra; jag hemställer, säger jag, om icke, i sådant fall, jordbrukaren ensam blefve skattskyldig, och för öfrigt endast den bevillning, som genom tullen kommer statsverket till godo, skulle utgå. Alla de medborgare, som icke äro jordbrukare, skulle då njuta samhällets skydd, utan att erlägga bevillning. Om detta förhållande icke helt och hållet kan inträffa, torde det dock till någon del vara att förvänta, enl. hvad vi hört af Konungens nåd. tal på Rikssalen, om nedsättning af åtskilliga skattebördor. Jag tror mig härigenom hafva bevisat, att, om endast en medborgareclass, nemi. jordbrukarne, åläggas ständiga utskylder, så uppkommer en orättvisa, om man betraktar alla classerna; ty den ena classen är väl lika skyldig, som den andra, att bidraga lill statsverkets underhåll och Den 5 F sfir u a ri. landets försvar. Det torde icke heller vara obekant, alt mångenstädes skatterna äro nog dryga, då de annorstädes kunna vara ganska lindriga.
Motsvarande inkomsten på 4,68 mil blifver då 44,80:4,68 — 2,208,000:252,212, det vill säga för en lika längd å den Svenska statsbanan som Antwerpen—Gentbanans, skulle bruttoinkomsten blifva 252,212 R:dr. Men enligt Öfverste-löjtnanten Beijers rapport, har bruttoinkomsten på Antwerpen—Genl-banan år 1860 utgjort 775,969 Francs eller efter 71 öres kurs 649,512 R:dr. Med antagande således att taxorna å båda jernvägarne äro i det närmaste lika, visar det sig, att pä Antwerpen — Genl-banan bar befordrats vida mer än dubbelt så mycket som på en motsvarande längd af den Svenska statsbanan. Delta bekräftas ock deraf att passagerarnes antal på Antwerpen—Gcnt-banan varit 580,858, och del transporterade godset 880,000 centner. 1 proportion mellan 4,68 mils och 44,80 mils jängd skulle således passagerarnes anta! på lika längd som vestra stambanans, ut - Siats-Utskottets Memorial J\i 77. 69 göra 3,621,404 och godsets mängd öfver 8,000,000 centner, hvilket håda delarna torde vara vida mer än dubbelt emot hvad som transporteras på vestra banan. Likväl fi nnes icke något hinder, att om trafiken skulle blifva ännu större, afhjelpa behofvet med några flera tåg om dagen. Det iir bekant att det i England anses för en fördel att kunna fördela trafiken på flera tåg, emedan tillfället att kunna resa ofta och komma snart tillbaka ger anledning till ökade resor, särdeles emellan de närmare belägna stationerna.
Han spelade den con amore och han visste icke ens själf, hur väl han lyckades därmed. Vid hvarje yttring af doktorns förakt och ovilja mot “teologen“ hviskade konsuln i dennes öra, att det var svartsjuka, ingenting annat; vid hvarje vänlighet från doktorinnans sida var han också framme: “Hon ä’ kär i dej — min själ ä’ hon inte! Tro mej — jag har erfarenhet i så’na saker!“ Och herr Blomgren var allt för benägen att tro. Det öfverensstämde ju fullkomligt med hvad han själf i tysthet tänkte. Och dess utom ansåg han verkligen konsuln som en auktoritet i “så’na saker“. Dock, resultatet blef icke sådant, som denne hoppats. Han hade missräknat sig i en punkt: angående informatorns karaktärsstyrka. I stället för att flamma upp kväfdes lidelsen dag för dag allt fastare. Men dels af hvad han led därvid, dels af de dagliga förolämpningarna från doktorns sida, alstrades hos honom en känsla af outsäglig bitterhet. Nu skulle den få luft — ändtligen! Hur skulle han icke krossa denna kvinna under tyngden af sitt förakt — slita den fagra masken från hennes ansikte och säga: “Sådan är den! Jag visste allt, men hade dock styrka att stå emot — ty jag föraktar er! Med en djup suck af lättnad slog han locket igen och läste kofferten. Så gick han ett par slag fram och åter på golfvet, i det han med handduken torkade svetten af sin panna. En vagn rullade öfver gårdens stenläggning; han gick till fönstret och såg, att det var doktorn, som reste bort. En förolämpning alltså in i sista minuten. Men hur det var — han kände sig lättare därvid. Afskedet med honom skulle ha varit ytterst pinsamt. Det var mot doktorinnan hela hans harm koncentrerat sig. Från pumpen hördes ett ihåligt dånande ljud. Preussarne hade stormat Metz — vält omkull karet. — Ur den stolta fästningens ruiner framdrogs Bazaine i ett bedröfligt tillstånd: gråtande och tjutande af alla krafter. Och den preussiska arméen visade sig ädelmodig, tog den olycklige marskalken om hand och sökte trösta honom.
G o d a tant, lofva mig, att ni hjälper m i g! Se här k o m m e r lant Klara, tala till h e n n e nu, jag skall lämna er ensamma. » Nora Landori var förintad. I samma ögonblick, s o m L y s lämnade rummet, var det slut m e d hennes nästan öfvermänskliga själtbehärskning. H o n var utom sig o c h vandrade upprörd af o c h an i rummet, då fru Hill inträdde. Det var blott m e d m ö d a denna k u n d e utforska anledningen till hennes ohejdade förtvinan. Gång på sång ropade h o n i de mest hjärt-ditande tonfall: » Jag kan aldrig tillåta det — jag vill det icke — det får ej ske I H u r kan man begära det af mig — af mig! ' &gt;Kära vän, » sade fru Hill blidt, » låt flickan få följa sin håg. V i veta båda, att du gjort, h v a d på dig a n k o m för det, s o m du ansåg vara hennes lycka. När det nu befinnes vara raka motsatsen, nå- väl — så tag h e n n e m e d dig, det skall just bii hennes lycka att få dela ditt l i f. » » O c h min olycka! Dagligen o c h stundligen skall jag marteras däraf. H o n försökte se varmt på henne, m e n lärarna bländade hennes egna ö g o n. » Icke sant, » sade h o n helt stilla, &gt;det är ju nu, s o m det varit förr under dessa långa år, ditt hjärta* innersta mening att offra allt för din L y c? » Den andra svarade icke o c h rörde sig icke. » Stackars m i n vän, kan du ej se, att du då måste fortsätta, s o m du börjat? Det är ju icke d i n lycka eller olycka det här gäller. Hittills har du själf villigt fördragit årslånga kval under skilsmässan från ditt barn. Det är ingen n y rol du nu får — det är endast ombytta förhållanden. Du skall lida fortfarande för hennes skull, fastän motvillige o c h nu vid hennes sida. Jag vet, att du är stark n o g att göra det för h e n n e! » Nora Landori teg.
Hvete 14,800 t:r. råg 308,000 t:r, hvaremot utförseln af bafra, som under den första femårsperioden blott utgjorde 735,500 t:r årl:n, under den sednare ökades till 1,222,327 t:r, allt i medeltal. Införseln af fläsk och smör utgjorde i centner: allt per år i medeltal räknadt. Hvad nu angår Statskassans förlust å frihandelsexperimenten uti ifrågavarande afseenden, så utgör den, med beräkning af den obetydliga tull Utsk:t föreslagit, ensamt på artikeln råg nära 200,000 rdr årligen och ökas med ytterligare omkring 100,000 rdr, om öfrige ifrågasatta jordbruksalster dragit tull. Af dessa förhållanden finna vi, att den förutsättning, att lifsmedeltullarne kunde borttagas på grund af den förmenade utveckling, hvari jordbruket befann sig, var grundfalsk och att jordbrukarne blifvit tvungna att öfvergifva det intensiva jordbruket och egna sina krafter åt hafreodling samt försumma ladugårdsskötsel, hvilken dock är jordbruksnäringens moder. Deremot har en annan näring, nemi. skogssköflingen, tagit en förvånande utveckling; jag anhåller, att R. o. Ad. ville fästa 1855—1859: Fläsk 5,280, Smör 15,300, 1860—1864: 34,200, 24,140, H. IV. 27 418 Den 21 April e. m. sin synnerliga uppmärksamhet vid de sifTror, som bevisa denna utveckling, huru otroiiga de än kunna synas. Sålunda utgjorde utförseln: 1857: 18G4: Bjeikar och sparrar, tolfter, 685.890. 11,233,000, Plank och bräder, d:o 1,130,000, 44,943,000, det vill säga att, då dessa år jemföras med hvarandra, utförseln af bjeikar och sparrar ökats med 16 gånger och den af plank och bräder 42 gånger.
Majlis och Rikets Kammar-Collegium, hvars underdåniga utlåta tide jemväl blifvit infordrad t, funnit sig sakna anledning alt tillstyrka bifall till förevarande underdåniga ansökning, Slats-Ulskoltet, till hvars handläggning arrendatorn Karlbergs om förmälde ansökning, med öfriga handlingar blifvit, genom Nådig remiss af den to sisth Mars, öfverlemnad, har tagit detta ärende i öfvervägande; hvarvid, på de af Kongl. Majrts Befallningshafvande anförde skäl, samt med afseende å den väsendtliga fördel, sorn Kronan tillskyndas genom öfveriåtelsen på densamma af de arrendatorn tillhöriga hus och byggnader, Utskottet får bos Rikets Ständer hemställa, att det af Karlberg innehafvande arrende a-f kronohemmanet! Hogsta nied Lombarudd och Nori by må förlängas på 3o årstid, räknadt från midfastan i Sjö, emot de uti nu gällande contract föreskrifne vilkor, samt med förbehåll tillika, det Karlberg ej mindre vidmagthåller de å hemmanen befintlige, honom tillhörige bus och byggnader, än ock ställer vederhäftig laga borgen, alt, när arrendet omsider upphör, berörde hus och byggnader varda i fullgod t skick tili Kronan afträdde utan ersättning eller afräkning på den, enligt Lag-och Syne-Rätts-beslut, arrendatorn åliggande byggnadsskyldighet. Ank. till Exp. Utsk. den 29 April, kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af arrendatorns af kronohemmanet1 Söderby i Lofö socken M. Runstedts ansökning om prolongation af arrendet. (I. A.) Medelst Nådig Remiss af den i5 sistl. Februari, bar Kongl. Maj:t lill Stats-Utskottet öfverlemnat en af arrendatorn af 3:ne kronohemman Söderby, om tillsammans 1 1/2 mantal, lydande under Drottningsholms Kungsgård i Lofö socken, Färentuna härad af Stockholms Län, M.
Hemmansägare, För hemman afhögre wärde än 4000 R:dr tagttases R. hwad Den 5 Januari!. hwad Förordningen derom särskilt stadgar; tili exempel hemman af 5OOo R drs warde betalar 7 N r 24 tz Dito af zoco Ridrs wärde 12 R.dr 0. s. wHostBagare , Hofmästare hos Priwate Hoi-Tältmakare » Hos-Urmskare k Hus > Städerne betala ingen särskilt Skyddsafgift. Hubhälkrskor Hytte-Drängar. Se Arbetare. Härfrifeurer utom Perlstmakcne-Em betel ehwad sö^wak de hafwa - Häradshöfdingsr vice - , Hästhandlare elier sädane som resa utom sine Städer och Socknar att sälja, byta och prängla med hästar, Hufwudmcnnen - hwarje medfö jnde person » Hökare. Se Handlande. JnchrmativnSFruntimmer. Se Gouvernanter. Informatorer, Priwate 8, 6/ 4 och Inköpare lör Hofwet utan >ön vä stat för Kongl. Höaheternes Hof D:o Innehafware af Strömmar och anpra Fiff-rier samt flere dylika lägenheter betala 20 procent af räntan efter markegäng. Den 5 Januarist hwiikas Räntor eller afkomst un» Ver indelningen äro pä lön anflagne och mnehafwiS pä Wlnst och Fönust as Ränkekaqarne sjelfwc, erlägges afgifken til! 4:ve!ar emok bwad förftnämdr stadgad är; men för ve lägenh-ler hwa'af ukgoende wista och ständige Räntor "nord» nsve dufwtt, b-kalas atgistcn till fullo 20 Procent. De al förestående Lägenheter, sorn hora unvir Gärdens skattläggning och säiedes uu Ve vermid förut be, stämde afWter äro inberäknade, äro frän de-.na afgift befriade.
25 gångsprisen å dagsverken under de tjuga sednaste åren 1834 —1833, dock med afdrag af det belopp, 74 R:dr 12 sk. 10 rst., hvarmed boslällshafvaren hittills godtgjort Statsverket för rättigheten att begagna dagsverken; B) att den dagsverksskyldighet, sorn af dertill indelade hemman utgöres till Öfverste-bostället Lilla Bjurum i Skara borgs län, må från och med den tid nuvarande boställsinnehafvaren eller dess rättsinnehafvare bostället afträdde, upphöra att in natura utgöras, samt att, i följd häraf, dels den de dagsverks-skyldige hemmanen åliggande indelda ränta, må utgå på sätt om utgörande af dylik ränta i allmänhet är föreskrifvet, dels ock den särskilda afgäld af 16 tunnor 15^ kappar råg, som egarne af nämnde hemman åtagit sig att årligen erlägga, må 1 till Statsverket ingå, emot det att till boställshafvaren från Statsverket utgår och på stat uppföres: a) oindeld spanmål, hälften råg och hälften korn, till belopp i minst hela kappar motsvarande förenämnde 16 tunnor 151 kappar råg, beräkuadt efter medeltal af markegångsprisen inom länet under de tjugu sednaste åren 1834—1853; samt b) kontant anslag i jemnt tal af 160 R:dr; C) att angående dagsverks-skyldigheten till åtskilliga ofvanomförmälda såsom boställen anslagne kungsgårdar i Christianstads och Malmöhus län, följande bestämmelser må antagas, nemligen: l:o att de, angående hofveri-skyldighetens upphörande på vissa vilkor och emot afgäld från de hofverieller arbets. skyldige hemmanen med hemmans-innehafvarne uppgjorde ofvannämnda öfverenskornmelser, äfvensom de dylika, hvilka hädanefter enligt enahanda grunder i vederbörlig ordning afslutas för större eller mindre antal af hofverieller arbetsskyldige hemman, skola lill Kongl.
M. framställd!, men K. M. ansåg Sig Den 19 November. 99 föranlåten att vägra Sitt bifall till förslaget, såsom jag tror egentligen på grund af de i Högsta Domstolen deremot gjorda anmärkningar, hvilka hufvudsakligen gingo ut derpå att det skulle vara nödvändigt för vårdandet af vår Svenska kredit att bibehålla den omedelbara bysättningen för utländska vexlar. Till följe häraf anser jag mig, för att icke riskera hela reformens framgång, för att på en gång vinna allt, böra nu väcka ett alternativt, något modifieradt förslag, ehuru jag bekänner mig hysa en viss faderskärlek för förslaget, sådant det förra riksdagen antogs, då jag ensam, d. 14 Oktober 1850, tillstyrkte en dylik lagförändring, såsom reservant i Lagberedningen, och ehuru jag här å Riddarhuset förra riksdagen fiirklarade hvad jag ännu vidhåller, att jag för min del icke hyser nämnde betänkligheter, med afseende å vår utländska kredit och de utländska vexlarne. Detta gör jag så mycket mindre, som de vexlar, hvilka man vanligen benämner utrikes vexlar, d. v. s. sådana, som dragas å utrikes ort på Sverige, äro papper, som så sällan förekomma, att många bland våra största affärsmän aldrig sett några dylika. Ty värr! säljas icke ofta utrikes några vexlar dragna att betalas på Svensk ort. Jag tror icke heller att det är af nöden påkallade att göra några dylika särskilda undantag till förmån för utlänningar. I afseende på den civila lagstifningen vill jag i allmänhet gå derhän att jag lemnar utlänningen lika rättigheter med infödda Svenskar, men så långt går jag icke att jag vill lemna honom några civila rättigheter derutöfver, hvilket för öfrigt jag tror vara något, som knappast i något annat civilise radt land än Spanien eger rum. Då emellertid pluraliteten i Högsta Domstolen yttrat alldeles motsatta åsigter mot mina, så kan jag icke ega synnerligen stort hopp att kunna göra mina enskilda åsigter gällande.
Jag anhåller om vittnesbörd af en hvar utaf härvar. regtts-chefer, om det icke är ett factum, att indelta soldaten till en förvånande grad, under de 11 månader han emellan mötena tillbringar på rolen, förlorar uti militäriskt skick. Med militäriskt skick menar jag ej pli, ej färdigheten att taga af fodermössan i 3 eller 4 tempo, eller alt vända på klack eller tå. Jag förstår dermed något helt annat, som jag förmodar, alt hvar och en skall gilla, nemi. förmågan hos soldaten, att med lugn böra, uppfatta och utföra sitt befäls minsta commando-ord och befallningar. Detta militärskick är till den grad förloradt hos den indelta soldaten emellan mötena, alt jag, efter mer än 26 års activ tjenstgöring, med bäfvan återser truppen första gången den samlas om våren. Beträffande sqvadronsrnöten till fots , så hafva de af gammalt funnits; men, på befälets oförståndiga anmälan, indrogos de under några år. Della skedde den tiden , då cavalleri-befälet saknade förmåga att inse, att man till fots kan lära och uppöfva en cavallerist i allting , utom sjelfva ridningen. Dessa sex dagar, som egentligen endast utgöra 4 dygn, då inryckningsoch uppbrottsdagarna afräknas, tillskynda indelta cavalleriet en ganska stor fördel, emedan följden deraf är, att cavalleriet kommer till reg:ts-mötet med återstäldt militäriskt skick, i den mening jag redan nämnt. Borttager man dessa 6 dygns sqvadronsrnöten, så fruktar jag — men 3a8 D c 11 7 M a j f. m. jag fruktar ej att säga det, ty vid 5'} år talar nian ej hänförd af känslor eller af sangviniska förhoppningar, som kunna förleda till misstag — att det är slut med indelta cavalleriets hopp alt kunna hålla sig på den punkt af tjenstbarhet, hvaråt det nu syftar, och tiden verkligen kräfver. Äfven cavalleriet har stundom haft reg:ts-möten livartannat år; men Regeringen insåg lyckligtvis orimligheten deraf att fordra tjenstbarhet af cavalleriet, om det icke fick vara till häst åtminstone några dagar om året.
Angående den föreslagne tryckningen kunde Beredningen ej tillstyrka Bifall till förslaget, emedan sådant skulle gifva Publi - 1 Anteckning, som angiver aktstycket såsom bilaga till pleniprotokollet den 7 augusti. 752 Bilaga till protokollet den 7 Augusti 1815 citet åt ämnen utan ändamål då moventen ej önskar det, i hvilket fall det ej är honom betagit att låta trycka Utskottets svar, och Beredningen fann ej en Ledamot kunna förpligtas att sin mening ingifva till Riksens Ständer. 4:0 Att närmare måtte bestämmas hvad med Commando mål förstås. Beredningen trodde någon vidare bestämning i detta fall ej vara af nöden då 7. §. Regerings formen förklarar hvad med sådane mål menas, och finge Beredninden i afseende på de af Herr Lagmannen Grefve Gyllenborg anmärkte omständigheter hänvisa till 73, 74. och 80. §.§. Regerings formen, hvarigenom vidare förklaring synes öfverflödig. 5 :o Att Lagtima Riksdag måtte hållas hvart 3 :dje år. Enär Konungen är obetagit att mellan den nu utsatte tid för Lagtima Riksdagar, kalla till Urtima trodde Beredningen denna förändring ej nödig, och ej påkallad genom föreningen med Xorrige. In fidem Carl Ant. Kock. 1815 års Riksdags Coust. Utskott 753 Förteckning uppå R: H: S: Constitutions Utskotts Protocoller vid Urtima Riksdagen i Stockholm år 1815. d: 14. Martii Utskottets första Sammankomst då Canzlie och Waktbetjening antogs 1. flöjl:1 1. » 16. Dito Stats Råds, Allmänna Ärendemes samt Krigs Beredningens Protocoller emottagas till granskning. — Protokolls Utdrag från Riks Stånden angående Ledamöterne, uplästes. — Utskottet gick på Afdelningar 2. f[o]1: 4. d: 17. Mars—27. Maji.
Utaf de 23o,ooo R:dr användes med Kongl. Maj:ts serskildta Nådiga tillstånd ungefärligen 5,000 R:dr till Soppkokning åt fattige, men för hela öfriga beloppet inköptes af Handlande och Jordbrukare genom Contracter, upprättade på sätt i Nåder var föreskrifvit, vid pass 8,400 Tunnor Råg, 100 Tunnor Korn och i3,ooo Tunnor till utsäde tjenlig Hafre. Den 25 November. Att anskaffa denna Spannernål mölle otroliga svårigheter; ty vid. mitt lörsta besök i Stockholm kunde jag, oaktadt flere Mäklare sattes i verksamhet, icke få contract slota dt om mer än 3 å 4ooo Tunnor Hafre, och i Götheborg, dit jag sedermera reste, ville icke någon åtaga sig lefverance till bestämdt pris. Från Spannemåls-Händlande i Landskrona och Ystad fick jag ock nekande svar, på de efterfrågningar jag der lät göra; och var det först, efter någon lids förlopp, som det lyckades mig, att få, bufvudsakligast med Herrar Handlande i Stockholm, contracter afslutade om förenämnde Spannemåls-qvantiteter. Från Församlmgarne inkommo reqvisitioner på undsättning till högst betydliga belopp, vida större än jag hade förmodat, men noga bekant med Allmogens håg att anlita Kronans Magaziner utöfver behofvet och frii ktande en skuldsättning, hvars följder jag med innerligaste bedröfvelse förutsåg, nedsatte jag reqvisitionerne till ungefär 3o,ooo Tunnor, hvilket jag ansett mig böra nämna, på det att man deraf må finna, att de små belopp, som af Spannemåls-förråden öfverblefvo, lätteligen kunnat disponeras i undsättnings-väg, om jag icke hade ansett mig böra motarbeta Länets skuldsättning. Den afgifne och till Länets Innevånares kunskap genom trycket komne redogörelsen visar i öfrigt förhållandet med undsältniugsSpantiemulens, så väl uppköpande, sorn ut - Den 7.5