Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådig skrifvelse af den 6 Februari t83g, har Kongl. Majit, som ansett d t ledande till fördel för det allmänna, att de å Manufaktur-, Eskilstuna Fristadssamt Tulloch KoDfiskationsmedien varande behållningar, hvilka icke genast behöfae användas, gjordes räntebärande, så vidt sådant kunde ske, utan att derigenom längre uppehåll eller hinder uppkomme för dispositionen eller lyftningen af samma medel, när så erfordrades, funnit godt att, med bifall til Kongl. Koll g i i sådant hänseende gjorda underdåniga hemställan, tillåta Kongl. Kollegium att på korta uppsägningstider och emot den ränta, som, i förening med fullgod, af Kongl. Kollegium pröfvad, säkerhet, kan erhållas, utlåna, ej allenast det belopp af omförmälda behållningar, som då ej erfordrades för sådana utgifter, hvilka dermed skola bestridas, utan ock de besparingar, hvilka å samma medel framdeles kunna uppkomma; börande de inflytande ränLmedlen lillgodoföras den fond, hvaraf lånen meddelats. I afseende på det förre Ullsorteraren i Norrköping L. Centner, jemlikt Kongl, Brefvet den 9 F, bruari x833, af Manuf.k tur-m dien tibagda lån, stort 4636 Rdr, för inköp och begagnande, vid dess der an'agda Kamm lls-spånadsfabrik, af några för allmänna medel införskrifna machiner och spinnstolar, för hvilket lån, på sätt uti sista Revisions berät*e'sen finnes omförmäldt, Hofmarskalken Grefve Bark och Kammarherren von Knorring numera iklädt sig ansvarighet och afgifvit deras, med Kongl. Sekret rar n Nathhorsts bo gen forsedJa, föibindelsc att, utan ränta, f, ån och med år 183g, å skullen årligen afbetala en tiondedel, hafva Revisorerne inhämtat, det en sådan afbeta^ingsskyldighet blifvit för åren 183g och 18
»Jaså,» sade han emellertid till slut, då han genomläst äfven det andra brefvet, »Studeranden Högädle Herr John Chronschough, Folkskollärareseminarium, Göteborg,» behagar vilja »gå hem till Emelie en afton, som Emelie är ensam». Säg på till, när detta skall ske, så lofvar jag på min krigarära, att Emelies vän John Chronschough inte skall ruttna i detta rummet.» Han skrattade godt åt sitt älskvärda löfte. Och situationen blef nu äfven den stackars förgråtna Emelie för komisk (hon tänkte naturligtvis på, att den sannskyldige varg i veum just vid detta tillfället låg der inunder soffan), så att hon, trots alla öfverståndna och möjligen förestående obehagligheter, brast ut i ett klingande skratt, i hvilket äfven jag, ehuru tyst, nödgades deltaga. Mina bref tycktes emellertid icke hafva gifvit honom anledning till någon synnerlig förargelse eller oro. Men han tog dem i alla fall emellan sina händer och ref dem i hundra bitar, hvarefter han kastade bitarne i kakelugnen. »Se så der, ja! sade han. »Nu är det slut med den korrespondensen. Och kom ihåg mina ord, att jag skall rifva både dig och honom så små som dessa brefven, om jag förstår, att du har det allra minsta mer med den satanasen att göra. – Om söndag kommer jag igen.» Dermed gjorde han militärisk honnör och gick stram sin väg, utan att ens taga henne i hand. Emelie var ej heller det minsta angelägen om att få honom till att stanna längre. Och hvad mig beträffar, så drog jag en suck utaf lättnad, när jag hörde henne stänga dörren efter honom. »Kors i Göta, om han hade haft nys om, att Chronschough låg där!» utbrast hon skrattande, när hon såg mig sticka fram hufvudet under soffan. Men jag kände mig nu icke längre hågad för att deltaga i hennes löje. Jag blygdes inför mig sjelf öfver min förnedring att hafva behöft rentaf såsom en brottsling dölja mig undan för en min f. d. kamrat, hvilken jag dessutom numera ansåg ovärdig hvarje spår af aktning.
Och få Rikets Ständer slutligen i underdånighet anhålla, att, sedan den här ofvan föreslagna undersökning försiggått och vederbörande blifvit hörde, samt i betragtande kommit, huruvida antingen den lösen, som för nu ifrågavarande dagsverks-skyldighet komme att erläggas, lämpligen må kunna till Stats-Yerket indragas, emot anvisande af Stats-anslag tili dem, som vore till dagsverkens åtnjutande berättigade, eller på hvad sätt annars lämpligast skulle kunna dermed förfaras, E. K. M. vid nästkommande Riksdag måtte täckas Nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 December 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Dec. 1840. Preste-Ståndet den 3o Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition j angående sökt Creditiv-rätt i Rim kets Ständers Bank för Stockholms stads DrätselCorn - mission. (Banco-Utsk. Uti. N:ris 96 och 116.) S. A. K. Genom Nådig Proposition af den 2 nästlidne Mars, har E. K. M., med anledning af derom gjord underdånig framställning, behagat till Rikets Ständer öfverlemna att, i förening med öfrige, i afseende på Bankens låne-rörelse, vid denna Riksdag vidtagande beslut, jemväl tillse, huruvida Stockholms stads Drätsel-Commission må kunna beviljas ett Creditiv i Rikets Ständers Bank å Två hundra tusen R:dr, mot erläggande af fyra procents ränta derå, i den mon Creditivet begagnas samt mot den säkerhet, som Commissionen å stadens vägnar egde erbjuda. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 184•
Läns styrelse kan efter behofvet finna nödigt föreslå, hvilka anstalter, efter de i hvarje ort förekommande särskildta omständigheter må till odjurens utrotande vidtagas och till hvilka aftal innevånarne destomera lära blifva villige, som de sjelf ve icke kunna undgå att inse den förmån dem der» «f tillskyndas. Till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning varder dock detta vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den x8 Rå Riksens Höglofl. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts vägnar. Rå Höglofl. Ridd. och På Högvördiga Prest» Adelns Ledamöters Ståndets Ledam. vägnar vägnar Rå Vällofl. Borgare» JE. G. Holm. And, Fredin, Ståndets Ledam, vägnar H. J. Strömfelt. A. Lantingshausen. Johan Olaf Wallin, A. Wikblad. På Hedervärda Bonde Ståndets Ledamöters vägnar Petter Jernström> Hils Mänsson. A. J. Wahl stjerna. UPP* Den ig Juni, ®7f Uppjäst hos Högloft. Ridd. och Ad. d. 19 Juni. __ „ Högvörd. Prest-Ståndet d. 30 VälloflBorgare-Ståndet d. 19 — Heder v. Bonde Ståndet d. xg Vördsamt Memorial! T ill Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oecnnotnie - Utskotten hafva frän Hedervärda BondeStåndet blifvit remitterade de , aarsfeibka.
M. sålunda yttrade mening, att berörde anslag, såsom numera till beloppet tillförlitligen kändt, bör till viss summa å Stat uppföras, i stället för de såsom ersättning förut anvisade förslags-anslag, tillika ansett dessa ersättningar icke vidare behöfva i Riks-Slaten utföras, utan kunna lämpeiigen sammanslås med de för hvar och en af Hof-Rätterne, jemte derunder lydande JustitiseStat, bestämda lönebelopp, hvadan, såsom ersättning för förlorade Tingsgästnings-penningar, blifvit för den under Svea Hof-Rätt lydande JuslitiaeStat uppförde 10,128 R;dr 45 sk. 1 rst., för den under Götha Hof-Rätt 10,149 R:dr 19 sk. 1 rst., samt för den under Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge 4,016 R:dr 23 sk. 2 rst.; äfvensom Rikets Ständer, i afseende å jförslags-anslaget, 92 R:dr 34 sk. 6 rst., till ersättning för de inkomster, Nämndemän i Stora Kopparbergs
N:o 5 till Kongl. Maj:ts Prop. 1847. käft. 1. 3 dantag, det för alla andra medborgare erforderliga kunskapsmått uppfyldt. Med'samhällets stigande utveckling i industriellt och politiskt afseende växte likväl småningom mer och mer anspråken på bildning hos aila samhällsklasser, och under sistförflutna århundrade, i synnerhet under det långvariga fredstillståndet inom Europa, hafva dessa anspråk ännu kraftigare gjort sig gällande. Numera är hehofvet af en mera utsträckt hildning för alla medborgare lika litet tvifvel underkastadt, som samhällets skyldighet att genom lämpligare institutioner underlätta möjligheten till dess erhållande, och äfven vårt lai d har dels genom åtskilliga nya läroämnens införande i lärdomsskolan, dels genom ökadt antal apologistklassers förenande med samma skola, dels ock genom inrättande af särskilda fristående högre apologistskolor, sökt att gå tidens fordringar till mötes. Denna sista åtgärd har ock, i en och annan stad, der ingen annan offentlig skola stått utmed, apologistskolan, visat sig väl motsvara sitt speciella ändamål; men i de städer åter, der håde lärdomsoch apologistskola, hvar för sig, varit i verksamhet, vare sig såsom skilda läroverk eller såsom skilda klasser inom samma skola, har erfarenheten, med högst få undantag, visat, att apologistbildningen kommit att betydligt stå tillbaka och det icke i följd af mindre duglighet hos lärarne, hvilka tvärtom understundom egt utmärkt skicklighet, utan förnämligast genom de brister och fördomar, som från den närvarande organisationen äro nästan oskiljaktiga. Då dertill kommer, att inrättandet af fullständiga apologistskolor, jemte lärdomsskolorna, på alla de ställen, der de förre voro behöfliga, allt för strängt skulle anlita statens tillgångar, och att deremot anordnandet af blott lärdomsskolor på vissa och apologistskolor på andra ställen skulle för det mesta utestänga hvarje orts barn från annan bildning än den, som vid det inom orten befintliga läroverk kunde meddelas; så torde ingen tvekan böra uppstå om angelägenheten att söka så inrätta de offentliga läroverken, att de olika anspråken på hildning, för så vidt fråga är om elementarkunskaper, må i möjligaste måtto kunna fyllas i gemensamma läroverk och genom gemensam undervisning.
Enligt hvad med tämlig visshet förljudes, torde det ej dröja så länge, förrän vi ännu en gång få nöjet se den framstående mästaren från vårt broderland på anförarepallen härstädes — detta i samband med de tillämnade musikfesterna under utställningen härstädes nästa år. Grieg-konserterna. Dramatiska teatern uppförde i onsdags f. v. Andra konserten gafs å k. operan torsdagen den 29 oktober och hade endast den genialiska pianoför första gången Victorien Sardou ' s farsartade konserten gemensam med den första konsertens komedi » Rabagas ». Stycket är redan ett kvartsprogram. Konserten inleddes med tre orkestersekel gammalt och uppfördes i början på 70-talet stycken till Björnsons skådespel » Sigurd Jorsalå Djurgårdsteatern. Hvarför det nu framgräfts far », nämligen den ståtliga » I Kongshallen », den och upptagits på Dramatiska teatern är svårt att anslående » Borghilds dröm » och den pompösa förstå, helst som det ingalunda är någon mönHyllningsmarschen, alla förträffligt och effektsterkomedi, utan företer flere brister. Att stycfullt instrumenterade. Aftonens andra orkesterket delvis är ganska roligt och underhållande, nummer utgjordes af suiten » Fra Holbergs Tid », särskildt andra och tredje akterna, kan ej förför stråkorkester. Redan från föregående konnekas, men dessa egenskaper torde ej vara svårt serter härstädes populär, väckte den, det var ju att uppleta äfven hos betydligt bättre skrifna gifvet, ett ännu större bifall, helst som den ock komedier af både äldre och nyare datum, som erhöll ett utförande bättre än någonsin. De det vore större skäl att införlifva med teaterns trenne sista satserna skulle nog publiken ej haft repertoar. Aftonen tillhörde hr Personne såsom innehafnågot emot att få omtagna. — För öfrigt upptog programmet trenne sånger för baryton och orkesvare af titelrollen.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den uppoffring af tid, af enskildta heqväfnligheter, sorn Fru Ehrengranat gjort genom dess, under en lång följd af år, fortsatta uppvaktning hos framledna EnkeDrottni.igen. Det torde ock äfven med skäl invändas, att Staten ej är förbunden att ersätta denna enskildta uppoffring} men jag tror mig kunna med säkerhet yttra den ölvertygeLen, att de egenskaper s Den 8 Juiii. 167 som utmärka Fru Ehrengranat och det förtroende hon åtnjutit, hafva, i förening med ett lika aktningsvärdt Fruntimmers bemödande , om hvilket nu likväl icke är fråga, vid vissa märkliga tillfällen varit af en stor, ja äfven af en allmän nytta. Samma rätt till Höglofl. Ridderskapets och Adelns afseende, äger äfven KammarFröken Gyllenborg. Det namn hon bär har länge varit frejdadt i Sveriges häfder och upprätthålles ännu i dag af värdiga ättläggar till aktade fäder} men det vann af hennes far en glans i Svenska Vitterhetei, som skall erkännas nu och i kommande tider af hvarje man, sora läser, talar och skrifver Svenska, som följer och granskar epokerna af Språkets förädling, och ser, huru det af Gurtaf Fredrk Gtjlleuborg erhöll lyftning och bilder och anda och kraft. I afseende på Hans Éxcellence Grefve Sarl Adam Wachtmeister, tror jag mig endast behöfva underställa Höglofl. Ridderskapet och Adeln, huruvida, om vid 1789 års Riksdag, dä den dåvarande Baron Carl Adam Wachtmeister uppträdde inom dessa murar som försvarare af Svenska Folkets rättigheter, efter att sjelfvilligt hafva frånsagt sig alla de förmåner, han af Staten eller vid Konungens Hof åtnjöt, någon hade frågat Ridderskapet och Adeln: kan Ståndet förmoda, att 26 år härefter, Riksens Ständer vilja fråntaga denne Man, med ökade anspråk pä medborgares tillgifvenhet och erkänsla, en redan åtnjuten löne förmån? icke Ridderskapet *ch Adeln i68 Den S Juni. hade ropat Nej för sina efterkommande?
Som sagdt är, att tillåta utarrendering mot redan varande innehafvares vilja, anser jag orimligt, och tror icke att R. o. Ad. kan bifalla det. Att LTtsk:ts mening varit sådan som jag nu antagit, tror jag vara temme ligen klart, då man läser på 4:de sidan i dess Betänk.: »Lägenhetsafsöndringar från de ecklesiastika boställena kunna alltså reden nu ske, då löntagaren sjelf sådant åstundan Det synes då vara så mycket större skäl, att, äfven på yrkande af församlingen eller nyssnämnda embetsverk (som i förev:de läll är domkapitlet), må kunna för församlingen och det allmänna beredas den förmån, som af ett för boställshafvaren öfverflödigt ego-områdes upplåtande till annan kan, utan att den förre tillskyndas någon förlust, åstadkommas, i det att dels denna jordvidd varder uppodlad eller, derest densamma redan blifvit det, åtminstone skött med mera omsorg och till större vinst, än i boslällshafvarens hand, dels ock församlingen genom inkomsten 212 af arrendet vinner ett bidrag till aflöningen åt dess presterskap. På det att medlen ej må dragas ifrån berörda ändamål, har Utsk:t trott sig böra till den bestämmelse, Utskrt går att föreslå, göra ett tillägg i berörda syfte, och i enlighet jemväl med motionärens förslag. Att något missbruk af den sålunda ifrågaställa rättigheten till utarrendering af öfverflödiga eller obeqvämt belägna egor skulle kunna, till boställsinnehafvarens verkliga förfång, ega runi, deremot ar, enligt Utsk:ts förmenande, tillräcklig säkerhet nedlagd dels i det vilkor, att framställning om afsöndringen skall göras från domkapitlets sida, som ej kan antagas skola förbise löntagarens rätt och i de aldra flesta fall ej torde ifrågasätta någon delning af ett boställe vid andra tidpunkter, än vid inträffande kyrkoherdeledigliet» etc. Häraf ser man alt åtgärden kan ega rum, endast med den garanti, att domkapitlet går i författning om saken.
Jag får derföre vördsamt hemställa om icke plenum nu kunde afsluias? I anledn. häraf och med tillkännagifvande att ytterligare 5 ledamöter anmält sig till erhållande af ordet, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade till morgondagens plenum uppskjuta öfverläggningen om förevar:de ämne. Ropades ja. Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. inkommet utlåt. N:o 33, i anledn. af återremiss utaf mern. N:o 31, angide Ståndens skiljaktiga beslut rör:de beräkningen af husbehofs-brännerimedlen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Fredagen den 8 September 1848. Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleni-prot. för d. 15 sisth Juli f. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtskis utlåt. N:o 312, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 242, angide dels K. M:s nåd. propos. om beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling, dels enskilde i samma ämnen väckte motioner. Härvid förekom ytterligare 3:dje punkten af Utskis betänk. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Jag anmälde mig Den 8 September f. m. i går lill erhållande af ordet för att besvara en värd talares yttrande, nemi. att det ville synas, sora de personer, hvilka icke gillade komitéens betänk, eller Ulskis förslag, icke eller ville antaga Frih. Palmstjernas förslag, eller med andra ord, att det ville synas, sora om desse personer icke önskade någon förändring uti vårt nuvaride beskattningsväsende, utan ansågo detsamma såsom det bästa, .lag gillar hvarken komiterades eller Frih. Palmstjernas förslag, och likväl önskar jag en förenkling i räntan. Denna min åsigt har jag velat gifva tillkänna, och jag skulle äfven redogöra för mina skäl.
Revisorerne, som ansett lämpligt att, i sammanhang med granskningen af Manufactur-Discontfondens räkenskaper, jemväl taga kännedom om användandet af det å nämnde Fond för Technologiska Institutet anvisade årliga anslag af 14,000 R:dr, för hvilket någon redovisning icke igenfinnes uti Fondens räkenskaper, hafva fördenskull infordrat och öfversett Institutets uti Kongl. Kammar-Rätten utan anmärkningar granskade re O O do visningshandlingar för åren 1836 och 1837. — 8 — Enligt dessa handlingar voro för Institutet årligen anslagna, utom de från Manufactur-Disconten utgående 14,000: ■ å Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel till Mechaniska skolan 100: samt Stipendii-medel: från Kon£rl. Stats-Contoret å f, d. Mechaniska Sko O lans stat 100: från Kongl. Commerce-Gollegium af Manufacturmedlen 240: O4-0l Summa 14,440: Beloppet af de [årliga aflöningarna upptages under nämnde år till 6100 R:dr, och till nödig förstärkning af Bibliotheket samt completterande af technologiska samlingarna af varuprof och redskapsmodeller har åtgått under samma tid 2464 R:dr 17 sk. 10 r:st. Hela ulgifts-summan belöper sig tili B:co R:dr 13,905: 17. 10. för året 1837 samt till R:dr 16,261: 40. 10. för året 1838, hvaremot Institutets cassabehållning med inberäknade utlånta medel och utestående fordringar vid slutet af år 1837 utgjorde R:dr 4384: 21. 6., eiler en sedan år 1835 tillkommen capital-förminskning stor 995 R:dr 10 sk. 5 r;st. B:co, härledande sig från de genom Institutets utvidgade verksamhet föranledda ökade utgifter.
Inträffar icke dä, Mine Hrr! att man, för det förespeglade skenet af nykterhetens befrämjande och sedlighetens omvårdnad, äfventyrat faran att uppoffra båda, i det man, utaf välmening och rent nit, låtit sig hänföras att tro det onda hafva försvunnit, just medan det utbreder sig som mest i det fördolda? — Af dessa vådliga utsigter föranledes jag anhålla om vidblifvandet af R. o. Ad:s fattade beslut. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr A d e Ht o r g: ”Vore det endast för en sockens egen skuld, så behöfdes icke krogarne. Det är för de vägfarande och deras dragare, som komma aflägset ifrån, som de böra finnas”, säger Hr Printzensköld. Naturligtvis menar han dermed, att 04 Den 4 Oktober e. m. de, efter en längre färd, behöfva hvila, fodra och vattna sina hästar. Jag tror åter, att det icke är någon oundviklig növändighet, att bränvins-utskänknings-ställen böra finnas mera för de längre vägfarande än för socknemännen, och alt de förra må aldra bäst af att stärka sig med samma dryck, som lemnäs deras hästar. I min hemort är icke , ovanligt, att det finnes hviloställen, utan att derinvid ligga krogar. Dessa ställen äro vanligen belägna der flera vägar stöta tillsammans; der rastar allmogen och äter sin matsäck. De, som hafva bränvin med sig, taga en klunk ur flaskan, och de andra, i saknad deraf, dricka vatten. Derigenom hindras icke deras resa, och de befinna sig lika val, om icke bättre, än om de livilat vid en krog. Jag vågar förutse, att ett bättre vetande ibland den stora allmänheten skall så småningom inträda, och, i samma mån detta gör sig gällande, skall, hoppas jag, det blifva mera glest emellan krogarne, utan att man behöfver vidtaga sådana högst egna och utomordentliga medel, som här äro i fråga.. Möjligen är delta en alltför optimistisk åsigt, men den är hemtad från min ort och något stödd på erfarenhet, ålmislone fullt ut lika mycket som den, Hr Printzensköld förfäktat.
Jag anser denna skillnad ganska wäsentelig, aswensom xrineipeir om nödwändigheten af en ägare högst angelägen ak antagas, häldst eljest stulle kunna hända, at, med allmänt erkännande af de aldraförmänligaste följder til Rikets wäl af en utkommen Författning, bade Lagstiftande och Lagskipande magten skulle befinna sig wanmagiiga at uträtta det goda i brist af utwäg at finna nägon, som ägde rätt at ställa det i werket. Eli motsatt princips skulle kunna leda nästan til et fiags privilegium eller nödtwäng at fortsätta Landets wanhäfd och hindra befi tilbörliga och möjeligen bästa odling. Kongl. Maj:t har äfwen täckts förestå, at en wist tid, såsom af 50 är, kunde utsättas, hwaröfwer Landtbo och ärrenäs - Lontraök icke finge sträcka sig. Detta har stelt med nådigt afseende uppå Jordägares efterkommandes rätt och synes säledes egenteligen böra angä sadan egendom, som i Jordägarens hand är arfwejord eller hwaraf disposition-; rätten i öfrigt för honom kan finnas inskränkt i afseende pä arftagaren; ty hwad aflingejorden beträffar, gör lagen ingenstädes nägot sädant afseeende pä Arftagaren, som i ringaste mätto inskränker Jordägarens rättighet at dermed göra och läta, som honom godt synes. En inskränkning af sä allmän beskaffenhet blott til Jordägares efterkommandes fördel torde säledes Riksens Höglofliga Ständer finna betänkeligt at uppå en sädan grund Kongl. Majrt i underdänighet tilstyrka, utan endast förestä nägon efter omständigheterna och Lagens esprit fogad jämnknittg Landtbo och arfwinge emellan, dä fräga är om arfwejord eller annan sadan egendom, hwaröfwer Jordägarens dispositions - rätt är betydligen inskränkt.
Jag kan ej frångå den 'öfvertygelsen, att det icke -vöre värdigt Rikets Ständer, att genom afslag på en sådan begäran, dumma i denna sak till egen fördel och till förlust för en myckenhet af de fattigare classerne, hvilka i synnerhet nu här äro i fråga; ty för ganska gifvet kan man antaga att de förmögnate och affairsmannen icke lära försummat att 1 iakttaga den annoncerade prae* scriptionstiden, då deremot den fattige, som icke varit i tillfälle att läsa Tidningar, nödvändigt utan uppmärksamhet skulle höra en sådan Kungörelse från predikstolarne, sorn han troligen icke förstått att den rörde honom och hans lilla för sin ålderdom insamlade sparpenning. Att desse Assignationer genom det förtroende de egde, sanctioueradt genom den Kongliga Sfats-Uts kottets Betänkanden. ggj Kungörelsen, att de barde som contant emottaga? i tronans uppbörder, äfven undfått egenskap af mynt, anser jag böra verka som skäl för den öfvertygelsen jag fattat att bifall till Motionen bordt tillstyrkas. De exempel, hvilka Herr Grefven von Schwerin anfört, om Palmstruchska Banken och de så kallade Fahnehjelmarrje, uti sin anmärkning emot Utskottets förra Betänkande, bevisa äfven att man, vid dylika tillfällen förr, afsedt den biUigbetsgrund man nu begär och att det prejudicat man nu så mycket fruktar att gifva, längesedan vid förénämnde tillfällen redan är gifvet, och hvars Stampande blir ett ytterligare stöd för närvarande begäran eller motion i detta fall. Och hvarom är väl nu egentligen frågan? Jo ingen ting a rina t, än om man med iakttagande af laglig i former, skall bereda tillfälle för lagliga fordrings egare, att utbekomma deras fordran, som aldrig kunna: dem förmenas, om de förstått att iakttaga den föreskrifna praescriptionstiden.