Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko-Utskottet begärt till bevarande af Bankens säkerhet i den crisis som inträffat för Göta Canals Discont, redan från början af öfverläggningarne yttrat en ifrån det nu fattade beslutet skiljaktig mening , får jag härmedelst utveckla de grunder hvarföre jag icke kan instämma i detta beslut eller i det vördsamma betänkande som till följe deraf till Riksens Högloft. Ständer kommer att afgå. Detta betänkande innefattar 3:ne hufvud-' momenter om hvilka, hvar för sig jag vördsammast utbeder mig få yttra min mening. 1:0 Sedan Banko-Fullmägtige af en aktningsvärd omtanka för Bankens säkerhet, gifvit Direc tio - Jianko-Utskottets Betänkanden. 21 tlonen för Götha-Canal Discont den föreskirft, att ej i afbetalning å sina fordringar emottaga egna sedlar, har det befunnits , att denna föreskrift icke enligt allmän Dag kan göras gällande. Banko Utskottet liar derföre ansett denna föreskrift böra upphäfvas men, i stället för att till Banko-Fullmägtige directe gifva denna sin mening tillkänna, hemställt densamma till Riksens Ständers egen pröfning och afgörande. Da Riksens Höglofl. Ständer icke har någon lagskipande makt, och, fastän sjelfve lagstiftare, dock icke kunna göra hvarken en Lag för tillfället, eller en Lag med retroactiv verkan , så kan jag för min del icke inse, då Lagens stadgande är klart och tydligt, hvarföre denna Lags tillämpning till ett redan inträffadt fall skall hemställas till Riksens Ständers pröfning innan en deraf omedelbart följande föreskrift, meddelas Banko-Fullmägtige till en rättelse som de i hvarje ögonblick behöfva. Den villrådighet som hos Banko-Fullmägtige derigenom uppkommer, och det uppskof i målets rätta behandling som deraf blifver en följd, äro så mycket mera vådliga, som Discont-Directionen, genom Rättegångar, som dels redan inträffat, dels till mängd förutses, är i yttersta behof af en bestämd laglig och ändamålsenlig föreskrift.
Vid voteringssedlarnes uppräknande, hafva befunnits 69 Ja oell 48 Nej, hvarjemte 2 sedlar blifvit casserade. Som Ja vunnit, hafva Rikets Ständer antagit Utskottets ifrågavarande förslag. 5y:de Voteringen (89:o). Den, som, lika med Utskottet, anser rättigheten alt införa finare skinn för tillverkning af portföljoch etui-ar betan, efter pröfning af behof vet Förstärkta Ståts-Utskottets Memorial, N:o 27 21 och med serskildt tillstånd af Commerce Collegium, mot en till 10 procent al uppskattningsvändet beräknad tu 1 laf"itt, böra upphöra och den anförda, i Taxan härom, under artikeln Läder, mer eller mindre beredt intagne rubriken, alltså utgå, röstar Ja; l)en, det ej vill, röstar . Nei' Vinner Nej, kommer, reed bibehållande af sagde rättighet, rubriken att i Taxan qvarstå oförändrad. Voteringen har utfallit med 61 Ja och 57 Nej samt en casservd sedel; i följd hvaraf och då Ja vunnit, Ulskotlelss lorslag blifvit af Rikets Ständer gilladt. 58:de Voteringen (90:o). Den, som gillar Utskottets förslag, att ur den vid Läder förekommande rubriken andra slag, ej specificerade hudar och skinn, bör utbytas och serskildt specificeras sulläder, med 1-R:dr tullvärde och 12 sk. införseltull skålpundet, och att för s-*gde rubrik andra slag, ej specificerade, hudar och skinn i öfrigt skall antagas 2 R:ir värde och 24 st. inföiselsLull skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer Sulläder, alt, utan serskildt specification, såsom hittills inbegripas under den allmänna rubriken andra slag, ej specificerade, hudar och skinn, och tullbestämmelserna å sistberösde rubrik alt förblifva oförändrade, nemligen tullvärdet 1 R:dr och införselstullen 12 sk. skålpundet.
Innan minuthandel med, eller utskänkning af, bränvin företages af den, som till sådan försäljning rättighet undfått, vare han pligtig, att, i stad hos Magistraten och å landet hos Kronobetjeningen, anmäla, å hvilket ställe han försäljningen idka vill. Så ofta sådant försäljningsställe ombytes, varde anmälan derom likaledes gjord. Der enligt 7 eller 15 § viss trakt för försäljningsstället blifvit bestämd, varde det iakttaget. § 22. För kortare tid än år må, efter vederbörandes anmälan, rättighet till bränvinsutskänkning af Konungens Befallningshafvande meddelas vid läger eller der trupp eljest är för flera dagar sammandragen, vid helsobrunn eller badort, på passagerare-fartyg, eller der värdhusrörelse af annan anledning kan komma i fråga under endast någon del af året utöfvas. Afgiften bestämmes af den för bevillnings-taxering näst derefter sammanträdande kommitté, men får ej understiga det belopp, som för den. ifrågavarande tiden svarar mot den afgift, hvilken enligt de i 16 och 17 <§§ stadgadé beräkningsgrunder för år minst utgå bör. Skulle tiden ej uppgå till en månad, må dock afgiften ej för kortare tid beräknas. Innan utskänkningen må företagas, skall nyssnämnda belopp förskottsvis erläggas till den, som äger kronoutskylder uppbära. Då till utskänkning, nu sagd är,(tillstånd meddelas, underrätte Konungens Befallningshafvande derom vederbörande skattskrifvare. § 25. - Utaf de afgifter, som inflyta för minuthandel med, och utskänkning af, bränvin, vare sig i stad eller å landet, gånge till kronan '/io ' stället för dels den särskilda afgift, som för bränvinsminutering hittills påbuden varit, dels ock den bevillning, som enligt Bevillnirigslörordningen varit rörelsen ålagd. Derefter afsättes '/«> till en för hela Länet gemensam kassa, hvilken tills vidare ställes under Hushälluings-Sällskaps förvaltning, eller, der i Länet sådant ej finnes, under pröfnings-kommittés förfogande, att användas till ändamål, som för Länet nyttiga äro.
Om nu en stadsfastighet dömes i börd före Thomedag, vore, v id jemförelse af berörde lagrum, klart, att den måste afträdas den sista i påföljande Mars månad; men deremot syntes ovisst när fardagstiden inträffar om domen faller efter Thomedag. A ena sidan hade man då förstnämnde lagrum, enligt hvilket fardagsåret räknas från midfasta, och, å den andra, bestämmelsen i Jordabalkens 16 kap., att fardag i stad är den sista Mars eller sista September. Förstnämnde lagrum vore likväl allmänneligt i fråga om bördesmål; men genom tillämpning deraf komme fardagstiden att i stad blifva olika om dom fader före eller efter Thomedag. Då sådant vore oförenligt med enheten i lagstiftning, har herr Stenberg, med antagande att lagens rätta mening är, att samma fardagstid i stad skall ega fUm antingen fastigheten dömes i börd före eller efter Thomedag, och till undanrödjande af ofvanomförmälda tvifvelsmål, föreslagit, att orden ”efter nästa midfasta” i 12 g 5 kap. Jorda-balken måtte utbytas mot ordet ”derefter,” hvarigenom sista momentet af berörde §, som nu lyder sålunda: ”faller dom efter Thomedag; njute fardag och sitte qvar ett år efter nästa midfasto” skulle erhålla följande lydelse: ”Faller dom efter Thomedag; njute fardag och sitte qvar ett år derefter.” Enär, af hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, inhemtas, alt motionären utgått fran den åsigt, att sistberörda lagrum afser ej allenast jord å landet än ock fastighet i stad, som blifvit i börd dömd, finnér Utskottet sig i främsta rummet böBih. till R. St. Prot. 1847 c$' 1848. y Sami. 1 Afd. 15 Iläft. 1 2 Lag-Vtskottets Betänkande, N:o 43. ra tillse huruvida denna åsigt öfverensstämmer med lagens mening och om således nämnde lagrum har en sådan omfattning, som nu omförmälda. På sätt motionären sjelf anmärkt, innehåller 10 § 16 kap.
Utsk. säger, att dessa uppbördsman, när de köpa fastighet, icke kunna till Kronans skada låta inteckna densamma lill högre belopp, ån det som utgör den återstående köpeskillingen, men åter ett motsatt förhållande skulle inträffa, om Kronans förmånsrätt skulle försvinna, hvaraf således lärer vara uppenbart, att en ändring i § är i högsta mån skadlig och vådlig för K. M. och Kronan. Jag har i mitt förra anförande uppgifvit, det jag skulle kunna här anföra exempel huruledes uppbördsman hafva måst, lill betäckande af deras balancer, till Kronan öfverlemna fastigheter, hvilka blifvit intecknade efter det gäldenär blifvit uppbördsman, till det belopp, att om, såsom här är föreslaget, Kronan skulle först efter dessa inteckningar hafva erhållit förmånsrätt, så skulle hon icke hafva bekommit en enda skilling i ersättning. Det är visserligen sant, att K. M. har i sin nåd. propos., genom ett förslags framställande om förändring i den ifrågavar. §, indirecte förklarat sig belåten med den säkerhet, som Kronan den förutan skulle komma att äga; men detta synes mig icke utgöra något hinder för representanten att betrakta saken från den sida, som han anser vara den, icke blott för Kronan, utan äfven för alla andra allmänna cassör, säkraste och ändamålsenligaste. Medan jag har ordet får jag fästa uppmärksamheten derå, huruledes man såsom skäl för bifall till Ulsk:s betänk, anfört, att R. St. först vid 2:ne riksdagar tillstyrkte det ifrågavar. lagförslaget, men sedan, då K. M. vid en efterföljande riksdag genom nåd. propos. framställt samma förslag, detsamma i deras ordning förkastat. Mig synes, att just detta måste vittna om vigten och angelägenheten deraf, att bibehålla lagstadgandet. Den olika opinion, som vid olika perioder gjort sig gällande, utgör, efler min öfvertygelse, ett säkert bevis derom, att förhållandena ännu icke hunnit blifva sådane, att lagstadgandet kan, utan skada för det allmänna och för den enskilda, försvinna.
Följden af detta vilkor har likväl blifvit, att Kronan alltid uttagit sina arrenden i det slag , som för henne varit för hvarje år förmånligast, till en högst betydlig förlust för Arrendatorerne, då någon gång under de förflutna åren skillnaden emellan Markegångs-pri6et och det gångbara å Spannemålen uppgått ända till 2 Riksdaler, och deras Arrende-poiter äro betydlig^, till och med 600 Tunnor för visse Kungsgårdar. Det andra skälet Utskottet anfört mot contracternes ändring, eller att Kronan derigenom skulle komma i förlägenhet för Spannemålen, bör icke mera nu än före år 1810, dä detta Contracts-vilkor icke fanns, kunna antagas som gällande, sä mycket min. dre, som all Arrende-Spannemålen af Kungsgårdar är blott y,foo Tunnor; detta skäl inne^ bär ju i allt fall en klar motsägelse, i afseende på hvad Utskottet tillstyrkt skola i framtiden i Arrende-Contracter iakttagas: ty voje denoa rättighet iigtig, borde den ej någonsin eftergifvas. Jag kan således icke annat finna , än att Utsko tets skäl af sig sjelfi förfalla, och att hvad Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition föreslagit, är högst billigt och ledande till Arrendatorernes möjliga bestånd för framtiden: och de synas så mycket mer förtjena den föreslagoe lindringen, som de för det förflutna fi~ Den 4 December J. m. dit stora förluster. De Arrendatorer finnas, hvilka måst betala för ett år ända till iooo Riksdaler mer, än de annars, efter contractets innehåll , bordt erlägga. Kronan kan icke anses vara lidande genom eftergiften af denna optionsrätt , då contracterne, som jag förut sagt, aldrig varit beräknade på någon serskildt vinst i följd af denna rätt.^För blifvande nya Arrendatorer af Kungsgårdar är en förändring i detta ämne nästan likgiltig; ty erfarenheten har visat, hvad detta contracts-vilkor innebär, och man underlåter icke att beräkna det vid Arrendets ingående om det skulle fortfara att vara gällande.
J tordén tycka, att detta är en ringa ting, mine Hrr, men år 1842 infördes af plommon 368,000 E, af pomeransknoppar 77,000 E-, och af russin 782,000 E. De äro följakteligen nog värda att taga i betraktande. Ris. Paddy, häraf infördes år 1842 934,000 E. Det kan blifva mera än en ringa ting, emedan tunnan är antagen till lika värde med bafra eller 3 r:dr 16 sk. Skomakare-arbeten borde äfven till våra fruntimmers belåtenhet kunna inom landet förfärdigas. Slen hafva vi mer än nog. Strumpstickor borde kunna förfärdigas i Eskilstuna. Snickareoch Svarfvare-arbeten. De af eder, mine Hrr, som beskådat industri-föreningens exposition, hafva sett, att snickare-arbeten, tillverkade här i Stockholm, äro så goda, att de väl kunna jemnföras med de utländska. Hvarföre skall man då icke låta denna näring förkofra sig? Svarfvare hafva hos oss den sednare tiden nästan gått under, genom utländskt gods. The'. Deraf infördes år 1842 39,000 E. Tobak, utom 2:ne slags blad. Trädvaror, stäfver. Böra ej fattas inrikes. Väfnader: helsiden, alngods, shawiar, shawlelter; Half - 206 Den 11 Januari e. m. siden, alngods, aila slag; Bomulls, alngods, hvita, bomulls med blandning af lin eller hampa; Ylle; halfylle, lill endel; Linne, alngods, eller förnämligast de tillverkningar, som sysselsätta våra fabriker. J tordén häraf finna, mine Hrr, om det är skäl alt förbigå de varor, som Gr. Cronhjelm uteslutit. Jag hoppas, att J finnen motsatsen och förkasten hans förslag. Många ledamöter hördes ropa på propos. H. Ex. Hr Gr. o.
Denna linDring att intill näfta 9\ifé» Dag fortfara. 9 i §. 150. grått 03eroiflning, beräfnaD efter täflctafet, frttages {feppö>teDare för Det år fartpg bewiöligen legat i l)amtt obcgagttaDt. 0m Xeöogårelfett. §. 151. ©e infTtuctionet od) förorDnanDen, röranDe räfenffaperna öfwer ilongl. ?tQaj:tö od) kronans titt ©taté^erfet anflagne räntor, fann uppbötDen od) teDowiéningen, forn nu äro gällanDe, eller framDeleé funna utfärDaé, (fola jernwäl i allt, forn angår 33cwillningen, länDa UppbörDöntän od) De flere weDer* böranDe till ofelbar eftetlefnaD. ©ocf må, i lanDéböcfer odj räfningar, S5e* winningen odj öfrige SvifögälD&Soittoret tillftagne fonDer tcfe fammanblanDaé meD @tatö»€ontoreté od) anDra 'iffierfö meDel. §. 152. Öfwer f)ela 33ewtllningen efter Denna @taDga (fall för (Stocholms ftaD af ^ronodlppbörDö^amereraren odj för Sälten af SanDö-Sontoren, wiD arn ffoar, upprätta^ fammanDrag, i nogafle öfwerenöjlämmelfe meD De fyätwiD bi» lagDe gorntuläter’, IjwarwiD ftörfta uppmärffanget bör anwänbaé, att alla uppgiftet blifwa meD werfltga förbållanDet enlige, fywilfa fammanDrag af Ofwer Det nogafle till fummor
5:o att beskattningen å bränvinsbränning måtte fästas antingen vid redskapen eller tillverkningen och de hittills erlagde bevillnings-afgifter af hemmanoch stadsjordsvärdet samt för öfverproduction försvinna; 6:0 att öfverlåtelse af den bränningsrättighet, som innehafvare deraf icke sjelf begagnar, hädanefter ej måtte få ega rum. §.3. Innan Utskotten meddela hufvudsakligt yttrande öfver de nu framställde förslag, angående bränvinsbräningens utöfning, anse Utskotten sig böra angifva de grundsatser, hvarpå Utskottens åsigter i ämnet sig stödja. 4 Bevoch Oecon.-TJtsk. Betänkande N:o 3. Sorn en ymnig tillgång på bränvin, i förening med lågt pris derå, bidrager lill ett omättligt och skadligt förtärande af denna vara inom nationen, hafva Utskotten funnit, alt åtgärder böra vidtagas, lill fördyrande af bränvinet och minskning i tillgången derpå; och då det utgör en fördel för jordbrukaren att till bränvinshränuing kunna använda sine understundom i annan väg oafsällbara producter af jorden, dels för egel behof, dels till afsalu och dels för att tili ladugården anskaffa ett tjenligt ulfudringsämne, hafva Utskotten ansett brån vinsbränuings-rältigheten böra, såsom en jordbrukets förmonliga tillhörighet, utslutaude ålföl» ja jord på landet och i Städerue. §•4.
En hemtreflig, något gammalmodig hvardagssalong med fyra utgångar. Vid ena väggen ett skrifbord. Ivar ligger på knä på en stol och ser ut genom fönstret. Valborg sitter sysselsatt med ett handarbete. Första scenen. VALBORG. IVAR. Dom kommer inte! IVAR. Åh jo, bara inte Ivar är så otålig. Jag är inte otålig, det vet Valborg, då hade VALBORG. IVAR. VALBORG. jag inte lärt mig min lexa i går. inte Ivars mamma om. Ivar får inte kalla mig vid namn, det tycker IVAR. ger jag Valborg. Jag sa' alltid fröken åt fröken Men jag tycker om Valborg, och derföre sä- Hellgren; inte lärde jag mig något mera för det: jag tyckte inte om henne: det var bra, att hon blef sjuk. VALBORG (mildt). jas åt andras olyckor. Så får inte Ivar länka. Man ska' aldrig glädIVAR. Men eljest hade inte Valborg kommit hit. Nå, Ivar är väl mycket, mycket glad nu, när IVAR. VALBORG. mamma, pappa och syster komma tillbaka? trapp, trull är? Ja, det är jag. Vet Valborg hvad tripp, VALBORG. IVAR. Hvad menar Ivar? det var trapp, så pappa, det var trull. Tripp, trapp, trull. Hvad gör man i Lysekil? Blir frisk. VALBORG. IVAR. JO; först for Gertrud, det var tripp, så mamma, röd och sprang i kapp med mig i trapporna. Men Gertrud var inte sjuk: hon var alldeles ordinerat syster att fara till Lysekil för sin hosta? Doktorn är dum. Han sa' ju här om dagen, IVAR. Mins inte Ivar, att mamma sade, att doktorn VALBORG. att jag inte fick följa med pappa, derföre att jag hade ondt i bröstet, och ändå for pappa till Lysekil. VALBORG. det inte passar för små gossar att göra anmärkningar? IVAR. Kommo vi inte öfverens här om dagen, att dom tänker? Passar det inte för små gossar att säga hvad VALBORG. stå. Dessutom for inte pappa till Lysekil utan Jo, men inte att tänka på hvad de inte för till Göteborg. Men om jag vore som Ivar, gick spegeln; då kan Ivar se, när vagnen viker om hörnet. IVAR.
De rödkjolade ryska matuschkorna i perlor, band och kakoschnickar hade han redan i Petersburg vant sig vid, också männen i sina rynkade svarta sammetskjolar och de röda, vida skjortorna, med vida byxor och höga stöflar, fann han sig i, men det var en massa annat märkvärdigt folk, som sågo okristliga ut och som Samuli inte kunde se sig mätt på. Det var armenier med sina bruna kaftaner, silfverstickade långvästar och fezer, malarosser med brokiga silkessjalar kring länderna, arkangeliter med hvita långa rockar, tscherkesser i blå, åtsittande, pistolbeprydda syrtuter, glittrande af silfverbroderier, tofsar och knappar, och så militärer i otaliga olika uniformer, röda, gröna, blå och gula, i silfversnodder eller guld, i fina kläder eller illa dolda trasor. Och qvinnorna! De eleganta damerna i moderna vagnar öfverstrålades lätt af de brokigt klädda, som gingo till fots. I blått och rödt, i själar och slöjor, i sammet och silke, oäkta och billigt, slitet och gammalt, men pittoreskt och lifligt i färgen. Ett stoj och ett skrattande, ett lif och ett spel med svarta ögon. Samuli skuffade ifrån sig allt hvad han kunde. Några togo honom under armen, andra fattade honom i handen, några talade med honom, andra förföljde honom eller gåfvo honom de otvetydigaste blickar. Han skakade sitt långa hvitgula hår, som om det varit bromsar, som angripit och stuckit honom. Han ryckte på sig, som om de varit insekter, dessa sköna med mogna behag, som erbjödo honom sitt sällskap. Och när det icke hjelpte, höjde han hotande armen utan en gnista ridderlighet. Det var en björn utan manér och omöjlig att uppfostra. Och der han gick fram, skallade det hånande skratt efter honom. Han hade varit färdig att »märka» flere än en af »damerna» med sin knytnäfve, han hade sinnet uppe, det hade bara behöfts en flägt, och det hade brustit ut och tagit låga. Ändtligen, efter många bemödanden, hade han fått rätt på Nadjas egentliga bostad.
Art de ej bliswit försedde med Kongl. Collegii Protocolls-Utdrag, härrör deras, att de Den 19 December. n6y de ej hunnit Kongl. Collegio föredragas. Detta är icke forde ingsagarucs fel. Om den föreslagna uphäs.nng af VyteS. Wreket gar för sia, sä uphör del tilfälle, som ^47 ars Siänder medgiswit, alt genom sordrmgornes rörsäljnmg fä dem godtgjorde. De som förbytes brister häftar, hafwa hittills warit de enda afnäamare; och oä alla bytesbrister blifwa esterskänkte, sa stadna fordringshaswarne i del swaraste lidande, om ej någon fond urses, hwaraf de kunna förnöjas. Jag anhallcr fördenskull ödmjukast, att begge besia frågor lnane pä en gäng tågås under pröfning, och att för öfrigt Almänna OekvnomiL och Beswars Utskottet af delta mill ödmjuka betänkande mätte erhålla en wänlig communicanon. ?. dil. 8rjsrncreu^. Grefwe borner, Larl Lalirisl. De nu Upläste Memorjaler anhallcr jag mätte till Allmänna Oeconomi^- och Beswärs Utskottet sä remitteras, och sedan hit med Dch betänkande ätcrsölja. Jag wec arc Utskottet öfwer sörewarande fraga inhämtar uplysningar af Kamererare, i Kongl. Kammar-Colegio, samt erhållit underrättelse om de mäl hwilka nu äro under pröfning, för art kunna urskilja desie ifrån dem som aldrig böra uptagas. Jag är kanske ibland dem som förlorat mäst pä bytesbrister. De hafwa kostat mig 14,000 R:d. och twä hela hemman. Men jag har också fordringar hos Kronan af samma grund, och jag har deri sökt min ersättning genom quirtering.
En lika ihärdighet att önska har ifrån Riksens Ständers sida erfordrats för att utaf Styrelsen omsider efter 1818 tillvägabringa den Comitté, som allt ifrån 1809 varit begärd till undersökning, om genom en förbättrad arbetsmethod och förändrad organisation af Styrelseverken, indragning af öfvcrflödige Embeten skulle kunna äga rum. Såsom ännu ett bevis huru Comittéer lernnats utan eftersigt torde det tillåtas mig, att påminna om Comittéen fcr utredandet af Svenske mäns fordringar i anledning af uppbringningar, hvilka Staten 1812 lofvade att godtgöra, men hvilken utredning oaktadt Riksens Ständers flerfaldige påminnelser icke kunnat tillvägabringas så, att den vid nu innevarande Riksdag ännu blifvit för Riksens Ständer framlagd. Den ädle Grefven har haft den godheten medgifva, att Jurylnrättningar och Munic! pal-Institut ioner hafva deras värde, och att de i vissa fall kunna användas, Den ädle q2 fifcn 5 Maji Grefven tillägger, att de stå i otvifvelakt-gÉ sammanhang och beroende af en ny Lagsökning; jag har alltid varit af samma tanka, hvadan jag också funnit anmärkningsvärd? s att dessa hufvudfrågor icke blifvit preliminairt afgjorde såsom hufvudgrunder så väl tor d^n nya Lagstiftningen, sorn för den Civila Styrelsens organisation. Huru nödvändig en sådan nrbetsmethod hade varit torde iar tast inses deraf, att cm ti 1 exempel vid den ny» Lagens fullbordan, allmänna tänkesättet skulle fordra Svenske Nämndens återställande ihan sitt närvarande skick, till hvad den ursprungligen varit eiler till en Jury , med deråt följande moralisk bevisn ngsgrund, i stället för den nu vedertagne arithmetiska, så förfaller derigenom troligen en stor del af LagComittéens Förslag, så väl i afseende på Rättegången i brottmål» som i trirteinål, äfvensom hela planen för Pottistolsinråttningen, hvarpå i sådan händelse ett fl erard ig t arbete ej utan Staten betyd* liga kostnad blifvit fruktlöst auvändt.
På förhand bör jag nämna, att denna angelägenhet är en af dem, som blifvit behandlade af Serskildta Utskottet: att detta ansett SeraphimerGillet öfverflödigt och öfverstyrelsen böra finnas i S u n d he ts Co 11 eg i atti. Jag tillstyrker således bifall å Utskottens Betänkande. 449 Den 14 Augusti f. m. Herr Grefven och Landt Mar falken frigade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch OeconomieUtskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och Lar åt Mar [kaihen hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottens berörde Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. 1 anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarfkalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Hane Excellence Herr Grefve De la Gardie anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut.