Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till angelägenheten af att detta betänk, snart till Ulsk. återkommer, för möjligheten att derpå grunda beräkningen af Rikets ordin, och extra ordinarie inkomster, anhåller jag, att detsamma måtte sättas främst på listan för morgondagens plenum och komma alt föredragas före fortsättningen af financebelänk., i händelse förstnämnde betänk, icke skulle af någon ledamot å nyo begäras hvilande på bordet. Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. biföll R. o. Ad., att Bevil)n.Utsk:s mern. N:o 35 finge uppföras främst på föredragningslistan för morgondagens plenum. Fortsattes pröfningen af BancoUtsk:s utlåt. N:o 44, öfver de inom RiksSt:n gjorde anmärkmr vid betänk. N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m. § 28. Den 15 April. 383 Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag anhåller att BorgareSt:s beslut i denna punkt måtte uppläsas och jag derefter erhålla ordet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att något prot.utdr. i ämnet ännu icke frän Vällofl. BorgareSt. erhållits, men att nämnde Stånd, enligt i dess Cancelli meddelad upplysning, i fråga om förevarande 28 §, beslutat att antaga mom. litt. a) med följande lydelse: ”att ifrån och med år 1846 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den stad, der disconteringen sker och ställda på högst 6 månader, disconteras emot 4 proc. ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter, såsom hitintills, belånas emot 5 proc.”; men att mom. litt. b) skulle utgå. Hr Lagerhjel m: I anseende dertill alt man icke kan med säkerhet påräkna, alt inrikes vexlar äro i gång vid den lid IJtsk. föreslagit, hemställer jag, att R. o. Ad. måtte instämma med BorgareSt. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius:
Rätteg.balken 1, 2, 3 och 6 §§:na; 2:0 ang:de und. hemställan om nåd. propos. rör:de, förmyndarekamrar ; 3:o om upphörande af vissa särskilda domstolar; 4:o om förklaring af 4 cap* och 2 $§:na samt 5 cap. 1 § Jordabalken; 5:o ang:de rättighet till villkorliga utmätnings-resolulioners utfärdande. Föredrogs å nyo Hr Hjertås, Lars, den i5 dennes e. m. på hordet lagda motion örn landsfiscalstjensternas indragning. Hr von Hartmansdorff, Au g.: För min del, anser jag Landsfiscalerne icke kunna indragas, utan skada och svårighet för ordningens bibehållande inom länen. Konungens Bef:h:de, som i dem hafva bestämda åklagare att påräkna, när så behöfves, kunde eljest komma i förlägenhet att finna någon, när Kronobetjeningen, som ändå är nog sysselsatt, icke alltid eller allestädes kan härtill begagnas. Jag anser visserligen bäst vara, att landsfiscalerne erhölle någon viss aflöning, utgörande en del af deras bergning, och att deras tjenstenit förskaffade dem återstoden. Men skulle inga löner åt dem beviljas; så vore det bättre, att landsfiscalerne bibehöllos utan lön, än att de alldeles afskaffades. Hr Hjera II. 27 210 Den r9 Februari e, m. ta har endast nämnt landsfiscaler; salunda torde icke heller jag behöfva tala om stadsfiscaler. Men hvar och en, som tagit närmare kännedom om ordningens vidmakthållande i städerna, särdeles de mindre, vet ock, att lion ofta beror på dessa tjenstemän, och att de icke kunna umbäras. En förändring både med landsoch stadsliscaler borde dock göras, om hvilken jag nu vill göra motion, den nemi. att fiscalers tilloch afsältande, hvilket hittills skett genom Just.- Gancellern, hädanefter måtte ske af Landshöfdingen inom hvarje län.
I afseende på Riksdags början innehålla grundlagarne trenne olika tids-bestämningar. Riksdags första början infaller på den dag, hvilken vid nästföregående riksdag af Rikets Ständer för deras nästföljande sammanträde blifvit bestämd, och till hvilken riksdagen genom allmän kallelse blifvit pålyst (49 och 51 §§ R. F., 2, 9 och 21 §§ R. O.). Den andra tidpunkten, från hvilken äfven riksdagens början i vissa fall räknas, ur den dag, då Ständerna, efter förrättad gudstjenst, sammanträda på rikssalen; riksdagen säges då blifva öppnad (53 och 95 §§ R F. 10, 23, 26, 27, 28 och 62 §§ RO). I grundlagarne är icke någon tid från första sammanträdesdagen utsatt, inom hvilken Kongl. Maj:t eger att öppna Riksdagen, hvartill anledningen förmodligen varit, att den äldre lagstiftningen icke innehöll någon dylik tidsBih. till R. St. Enligt Riksdags-Ordningen af den '17 Oktober 1723 skulle Riks-stånden först konstituera sig, för hvilken förrättning ingen tid var bestämd, och sedan genom deputationer hos Kongl. Majit anhålla om riksdagens utlysande — Det tredje tidsmomentet, från hvilket grundlagarne äfven anse riksdagen börjad, är den dag, då Konungen låtit om statsverkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta (409 § R F. 27, 56 och 80 §§ R. O). Detta bör vid lagtima riksdag ske inom 1 4 dagar, och vid urtima inom en månad efter riksdagens öppnande. Då, såsom nyss är anmärkt, någon viss tid för riksdagens öppnande icke blifvit bestämd, kan ock aflemnandet af Kongl Majits nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof uppskjutas huru länge som helst efter den dag, hvartill Riksdagen blifvit utlyst. Ett sådant uppskof medförer ovilkorligen en mot svarande förlängning af riksdagen. Ej blott riksdagens grundlags-bestämda längd, hvilken omständighet dock föga torde betyda, beräknas från aflemnandet af nämnde Kongl.
Såsom skäl för det af Kongl. Maj:t, i afseende å det blifvande ordinarie Knecktehållets numerair, emot de gjorda anbuden, förändrade vilkor, behagade Kongl. Majit i Nåder förklara, att, ehuru Kongl. Maj:t insett, att det för Rikets försvar är vida förmonligare att ega en stående, öfvad och vid krigslydnad van Trupp af mindre antal, än en större, som, uppsatt först vid ett krigsutbrott, måste en längre tid sakna nyssnämnde lör Krigsmän väsendtliga egenskaper, har likväl, vid pröfningen af frågan örn beloppet af det ständiga roteringsmanskapet, det icke kunnat undfalla Kongl. Majits Nådiga uppmärksamhet, att Skåne, genom Kongl. Maj:ts vid sista Riksdag vidtagna Höga beslut, blifvit befriadt från Vjrgeringen, sorn var en stående Trupp af 1000 man, och att således, genom antagande af hvad nu erbjudet blifvit, endast skulle uppkomma en tillökning af 800 man; vid hvilket förhållande och då nödigt vore, att Infanteriets styrka i denna gränsort, hvarest, utom Artilleri, förut blott funnes ett Infanteri-Regemente af 800 man, sä mycket som möjligt ökades, så, oansedt befrielsen från Vargeringen, sorn af de till Rusthåll indeldta Hemman blifvit utgjord, egentligen icke kommer de extra StiMssamt Oec.-Utsk. Uti. N:o g4. 11 Rotering underkastade Hemman till godo, dock, som härigenom tillfället till Roteringskarlars anskaffande ostridigt blifvit lättadt, hade Kongl. Maj:t, enär äfven deri betydliga kostnad beräknas, som, vid utbrottet af ett krig, ett i hast legdt och uppsatt betydligt antal dugligt manskap medför, ansett med billighet öfverensstämma, att den i ofvannämnde måtto erbjudna ständiga Trupp må till aooo man förökas. Som följd af detta Nådigst erhållna uppdrag, inberättade och hemställde i underdånighet: a) Hans Excellence m. m.
erholl genom ham bemedling fritt tilltriide till statybildhuggczren Tonssaints atelier, dgr llon ijfvrzcle sig i modellering, nnder det hon semtidigt fulllromnt~de sig i graveringskonsten under ledning af vapengi: avoren Chevalier, myntgravoren Barre samt sin morbror stengravoren Salmson. Under den sistniilnndes tillsyn graverade hon en del kamker, Iwaribland tvenne portriitter af cltivarrzade kronprinsen Carl och prins Qustaf, hvillra hemsiindes och inlroptes af den lrunglign fanliljen. Hennes b s o ~ s tillta~ande sjuklighet nodgade henne emellertid att, hosten 1853 8.terv8nda till Sverige. N&amp;gra dagar efter hennes heinkomst insjuknade fadern i kolern och dog. Under vistelsen i p a i s hade myntve~: kets chef, ofverdirektor Ninrot-11, so111 inycket intresserat sig for Lees konstntvecliling, nflidit. For den eftertriidande myntchefen, som tilltriidt sjtt iimbete under Leas fr&amp;nvaro k o ~ tid t fore faderns frtinf Sille, var hon naturligtvis alldeles ok8ud. Eh lycldig omst&amp;i.udighet var likva.1, att framlidne bfverdirelrtor Almroths Begge dottrar voro iaaclcorderxde hoe m yntchefens f ainilj, och tack vare deras viilvilliga relrommendation fiistades den nya myntdireletorens upp~niirkssmliet vid Lea, och Ilon ficlc i uppdmg att best rid^ myntgravorsbef attningeiz. nnder broderns s j ~ ~ k d o tillsvidczre m D&amp; iifven Per Lnndgren aflidit blef Lea, son1 tiret f o n t ingitt aktenskap med orna.nlentsbildhnggaren Karl Ahlborn, utniiinnd till ordinasie myntgravor vid Irnngl.
Gr Lagerbjelke, Gust.; Den siste värde talaren har sökt bevisa nyttan af mästarprofs återinförande. Sålunda har han t. ex. anfört huruledes det icke skulle vara ett godt tecken att handtverkarnes antal ökat sig, emedan, enl. hans förmenande, sådant endast skulle medföra en genom ökad konkurens tilltagande fattigdom. Om den värde talaren hade rätt, skulle man kunna påstå, att ett aftagande i handtverkarnes antal, skulle vara ett bevis pä ett ökadt lif i handtverkerierna. Han har äfven sagt, att om, under den gamla skråförfattningens tid, rop hördes mot densamma, så koranno dessa från arbetarne, och dessa arbetares rop voro jäfvige emedan de sjelfve önskade att lätt blifva mästare hvarföre man pä deras rop icke behöfver göra afseende, men han har likväl förbisett alt om dessa arbetare, såsom han förmenar voro jäfvige, så skulle väl också de skråmästare, som redan erhållit mästerskap icke anses så fullkomligt ojäfvige, då de motsatte sig alt andra personer skulle utan samma omgång erhålla mästerskap. Om man såsom Hr von Hartmansdorff det gjort kan misstänka alt arbetaren icke talade för näringarne utan för sin egen fördel då han påyrkade skråväsendets uphörande, är man då så säker om alt mästaren talade för näringarna och icke för sin egen fördel, dä han motsatte sig uphörandet af samma skråväsende? Hr von Hartmansdorff har såsom exempel anfört att hammarsmeden emedan mäslare-prof der icke (innes, aldrig kan blifva Bruks-palron hvaremot klensmeden kan blifva sjelfständig mästare. Det är likväl fruktansvärd!, att om man införde mästare-profvet såsom ett vilkor att blifva Brukspatron, hammarsmeden dock icke kunde köpa bruk, hvaremot den som kunde och ville köpa bruk dock icke biefve Bruks-palron för det att han icke kunde aflägga mästare-profvet, så att denna näring förföll, till skada kanske aldramest för hammarsmeden.
Ätt, ehuru föreskriften i KonglFörordningen den 10 Mar» 1749, att de, som vid Domstolar miga tala och svara för andra, böra hafva vid Academien frihemtat tillräcklig insigt i lagfarenheten, kunde vara tillämplig i de högre Instancerne, der saker af större vigt förekomma 5 så fordrade den dock jemkning i afseende på UnderRät» terne och de oftast a£ mindre vigt varande rättegångar, som Landtman der hafva anhängig®. En Landtman, som blifvit nödsakad att till HäradsRätt instämma ett obetydligt skuldfordringarna!, hade icke alltid tillfälle att, utan skada för sitt jordbruk , sjelf vid Tinget sig infinna och sin talan utföra, utan mäste betjena sig af Eullmägtig. För en ringa afgift kunde han då häruti blifva hulpen af någon sin granne, den der i allt fall borde å Tinget sig inställa; jnen detta tilläte icke omförmälda Författning. Sakegaren måste då antingen försumma sitt arbete hemma och sjelf fara åstad, eller ock anlita en behörigen qualificerad man , åt hvilken han tilläfventyrs finge i arfvode uppoffra hälften af det omtvistade beloppet eller mera; och ofta vors ett sådaot Ombud icke eller att tillgå. För - LagUtskotleit Betänkande N:o jö. 7 fattningen borde derföre sålunda ändras, att Bandt män må tillåtas vid Under Rät t erne till Ombud begagna den redlige och oberyktade , Jastan oexaminerade man, för hvilken de hafva förtroende ; af Lars Nilsson:
I motsatt fall och då det är svarandens rätt att få genmäla sin åklagare till sist, gör jag mig förvissad, att Höglofl. RiksRätten ej skulle vägra mig att få del af Herr JustitieOmbudsmannens suplement och nödig tid mig förelagd att derå afgifva formligt svar, i fall sådant af mig begärdes. Det vill ock synas, som skulle hvad Herr Justitieombudsmannen nu sednast yttrat, kunna innebära rika anledningar för mig att säga Herr Justitieombudsmannen i förtroende hvarjehanda, föranledande att förlänga konversationen oss emellan enskildt på behaglig tid; men, föreställande mig, att så väl Höglofl. RiksRätten, som ock de anklagade, med hvilka jag har den äran att vara medpart, icke skola se gerna, att med denna redan nog långvariga rättegång må utdragas ännu längre på tiden och det utan annat ändamål, än att tillfälle skulle derigenom beredas för Herr Justitieombudsmannen och mig att mäta hvarandras stridskrafter uti en envigeskamp, hvari den gamle har så mycket att befara af det unga modet och den friska viljan, frånsäger jag mig så mycket heldre all rätt att få vidare del af Herr JustitieOmbudsmannens nu gjorda additamenta och att i anledning deraf afgifva serskildt svar, som jag tyckte mig förnimma, vid uppläsandet, att dessa additamenta, hvad sjelfva saken angår, ej innehöllo något, som icke redan förut är tillfyllest afhandladt. Måtte dessa ord vara de sista, som parterne uttala i denna rättegång och dess ändtliga slut få bero på Höglofl. RiksRättens förväntade rättvisa Dom, vare sig om formen eller i sjelfva hufvudsaken. RiksRätten beslöt nu, att Protokollet för denna dag skulle justeras Måndagen den 14 innevarande månad kl. 12 på dagen, då parterne, för sådant ändamål, egde sig infinna; och sedan Herr Presidenten von Hartmansdorff, jemte företeende af behörigt läkarebetyg, som innehöll, att Herr Presidenten, i anseende till uppgifven sjuklighet, borde begagna helsovatten vid någon utländsk brunn, jemte resor i ett blidare klimat, anhållit att få uti instundande
December 1827 är stadgadt, att vissa verk och inrättningar må för alltid eller på viss tid från hemman afsöndras, jemte nödigt utmål af jord intill desamma, i mot erläggande af årlig afgäld till hemmanet. Detta välbetänkta stadgande torde likväl böra utsträckas jemväl till förmån för idkare af handeloch handtverksrörelse på landet, sedan numera dessa näringsgrenar vunnit behörigt erkännande inom lagstiftningen. Under nuvarande förhållanden är det icke medgifvet dessa idkare rättighet att förvärfva sig nödigt utmål af jord för deras bostäder annorstädes än på hemmanets utegor, alldeles icke på dess .åker och ängsmark, och till minst ett halft tunnlands ( På landsbygden är det i allmänhet helt naturligt att handelseller handtverksidkaren helst bosätter sig i möjligaste närhet af en befolkad ort, påtagligen till större beqvämlighet såväl för sig sjelf, som för ortens innevånare. Att ega sitt eget hus på egen grund är en önskan, som öfverallt låtit höra sig hos den idoge arbetaren, och denna önskan är i sig sjelf så prisvärd, att ett tillmötesgående i detta fall torde vara en af lagstiftarens ädlaste uppgifter. Jag vågar derföre föreslå: att Rikets Ständer besluta ett tillägg i 10 § af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, hvarigenom det medgifves idkare af handeleller handtverksrörelse på landet rättighet att, i likhet med hvad om de i berörde förfatlningsparagraf omförmälde verk och inrättningar är stadgadt, förvärfva egandeeller besittningsrätt af nödigt utmål till bostad och åbyggnader lör rörelsens bedrifvande, utan afseende på belägenhet eller jordrymd; likväl mot erläggande af årlig afgäld till hemmanet Om remiss till behörigt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. C. J. Svensén, från Calmar län. Motioner i Bonde-Ståndet. Af Per Persson från Wermlands lån, om ändring i gällande författningar angående grustägt.
”Den olikhet i göromål, som Banquens Fördelningar sins emellan hafva, fördrar äfven, att deras arbetsrum böra vara olika beskaffade, i thy att Vexel-Banquen, med sitt stora antal Arbetare, som wppgår till omkring 50 personer dagligen, eller nära |:delar af Banquens personal, 606 Banco-Utskottets Betänkande)!. måste vara inrymd i ett enda stort och för Allmänheten lätt tillgängligt rum, hvaremot de andra, af en mindre personal bestående Deparle. menterne, äro bättre belåtne med smärre från hvarannan skilj de rum. I afseende härå, samt vid eftersinnande af de flerfaldige olägenheter, som tiängseln i alla Eanquens Departementer förorsakar, och Commissarierne i ödrnjukt Memorial till Herrar Fullmägtige den ta nästlidne December utförligen beskrifvir, tro Commissarierne för sin del Verkets och Tjenstgöringens förmån derigenom kunna mest främjas, om Nybyggnaden så anlägges och utföres, att Vexel-BancoExpeditionen kan ditflyttas. Till rummens fördelning efter denna idée har Herr Professor Gjörwell författadt särskildt project, som härhos i ödmjukhet äfven bifogas.” ”Ett bättre tillfälle än nu skall svårligen gifvas till anskaffande af beqvämligt arbetsrum för denna Expedition, särdeles som den förmån nu tillika vinnes, att ClontroII Contoiret, hvars göromål stå i så nära samband med Vexel-Banquens, kan inrymmas i dess grannskap på samma botten, i händelse sådant framdeles skulle anses nyttigt, äfvensom genom denna flyttning tjenlig
Angående General-Lieutenanten i Neapolitansk tjenst von Rosenheims ansökning om utbekommande af innestående lön. I anledning af Öfversten H. F. Reuterskjölds ansökning, att utbekomma innestående Expectance-arfvode. I anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser, angående den så väl år 182* som sednast år 1822, förrättade gransk - 6o6 Den 19 Martil. ning af RiksgaldsVerket och Geheral-Assistancé Contoiret. Angående KronoFogden > Assessor Hellbergs ansökning om ersättning för liden förlust å en contraherad lefverans af Artillerihästan. I anledning af gjord motion ont understöd för Hamnbyggnaden i Lidköping. Af deri 13 dennes: N:o 44. Angående väckt fråga om de så kallade Talmäns Tafflarnes återställande samt Herrar Talmäns representations-kostnad. N:o 45* Rörande gjord motion, om Dagtractamente för Magistrat s-personer och Handt-" verkare vid publike syner5 Värderingar och Inventeringar. I anledning af Capitainen G. Ö4 Schoughs ansöknings om eftergift af den Kronan tilldömde imrnisions:rätt i hans extra lön. Rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om anslag af medel till fyllande utaf brist i tillgångarne för rätilans godtgörande å köpeskillingen för det till Gevärs-Factori inköpte Carl Gustaf StadsBruk, Från LagVlftxötiei: Af den l5 sistiedne Februarii: N:o 1. Angående föreslagen ändring i 5 Och 7 §. §. af 24 Cap. Rättegångs-Balken. Den 19 Martti\ Om närmare bestämmande af deri tid, inom hvilken hinder för lysning till ägtentenskap bör anmälas och styrkas. «■■■ ii h, ■ ■ Justerades följande; Utdrag af Protocollet hållet hos Högloft.
B:co per Ducat; ej att, derest denna leverance, till större eller mindre del, vid utsatt tid ej blefve fullgjord, Directionen ålåge att från lyftningstili återbetalningsdagarne, till Banken erlägga ränta efter sex för hundrade om året å den begagnade förskotts-summan, deraf återstoden, om sådan funnes, genast borde Banken godtgöras, samt f) att, i händelse vid leverewngen något öfverskott å det contraherade partiet skulle uppkomma, detsamma borde ersättas Directionen efter Bankens fastställda invexlingspris, 2 R:dr 32 sk. B:co för en Riksdaler Silfver-specie, och 5 R:dr 32 sk. B:co för en Ducat; och 2) af den 11 Februari 184* > enligt hvilket contract Directionen öfver Bruks-egares Hypotheks-cassa egde att, sednast inom nästderpåföljde Sep Bih, till R. St. Prot. 1844 ■> 6 Sami. 1 Afd, 11 Haft. 3 18 Banco-Utskotteis Utlåtande, N'.o 27. tembers månads utgång, till Banken leverera silfver eller guld till ett värde af 400,000 Riksdaler Silfver-specie, efter Svensk myntberäkning, under förbehåll: a) att af det erbjudna beloppet högst hälften, motsvarande 200,000 Riksdaler Silfver-specie finge levereras i guld; b) att det guld, som levererades, af Banken godtgjordes leveranteuren efter det pris, som Banco-Fullmäktige, enligt §. 116 i Banco-Reglementet af den 26 Maj i835, under loppet af Mars månad år 1841 komme att bestämma, och hvilket då fastställdes till 5 R:dr 3o sk. B;co per Ducat, och c) att
Utskotten äro visserligen öfvertygade om sanningen af den iakttagelse, som redan före detta blifvit gjord, angående det för långt utsträckta tillskapandet af särskilda Ambets-Verk och myndigheter för alla offentliga åtgärder af någon större vigt, som företagits; Men Utskotten finna icke, att detta med fog kan tillämpas i afseende på deras föreslagne Socken-Sällskapers inrättande, enär det icke åsyftar tillskapandet af nya Åmbets-Myndighetcr, StatsUtskottets Betänkanden. 517 utan fast häldre umbärligheten af densamma, genom öfverlåtandet till Folket sjelft, att bestrida visse Functioner af Ekonomisk beskaffenhet. Långt ifrån att således hafva gjort sig skyldige till förebråelsen för en åtgärd, som ännu mera skulle öka det redan öfverklagade antalet af Ämbetsmän, anse Utskotten sig hafva uppgifvit det rälta Correctivet, hvarigenom den anmärkta olägenheten skall för framtiden till en del afhjelpas. Ett Land sådant som Sverige för det närvarande, skall under fortsatt fredslugn och under en vis och Landsfaderlig Styrelse nödvändigt mer och mer vända uppmärksamheten inom sig sjelf och på sin egen Cultur. Detta förutsätter anstalter; Anstalterne förutsätta verkställare, och desse måste alltid vara Åmbetsmän, om ej Folket sjelft småningom vänjes och tilldanas, att bestrida visse dess egne angelägenheter rörande ärenden. Detta kan endast skp genom tjenlige Municipal-Inrättningar, hvartill Utskotten i det återremitterade Betänkandet uppgifvit de egenteliga grunderne, och utan hvilken åtgärd alla Commitéer för indragning af öfverflödiga Åmbeten och Tjenster föga i en framtid uträtta. 518 StatsUt sko Mets Belcmkanden. Till följe af hvad Utskotten sålunda andragit och hvilket härmed till Riksens Håglöf!’. Stånders Egen profning vördsamt öfverlemnas, låra Riksens Hölgofl.
Då ifrågavarande Dockor, hvilka vid deras begagnande för skeppsnybyggnad och till förvarande af fartyg, sorn ännu icke varit i vattnet, onekligen medföra betydliga fördelar, deremot för uppläggande af fartyg, sorn. redan varit i sjön, torde kunna anses för ändamålet mindre gagneliga, helst erfarenheten visar, att träd, efter att hafva blifvit af vatten genomdränkt, fortare undergår förruttnelse, om det blottslälles för luftens åverkan, än om det fortfarande får vara under vattnet, bär Utskottet, vid det förhållande, att de i Carlskrona redan befintliga Dockor lemna ett icke obetydligt utrymme för förstberörde ändamål, samt under den förutsättning, att sjö-försvaret för framliden icke kommer att grunda sig på bibehållandet af ett större antal linieskepp, icke ansett sig böra tillstyrka något serskildt anslag å Stat för Dock-byggnadens utvidgande. 6:0 Till fullbordande af vatten-ledningen i Carlskrona 23,4oo Rldr, likaledes enligt serskild till Stats-Utskottet aflåten Proposition (intagen under Nio i8- i lista Sami. af; Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll.^f 16 iStats-Utskoltets Utlåtande; N.o 354- Litt. Då detta företag obestridligen bör komma att medföra nytta och beqvämlighet lör både Flottans station i Carlskrona och denne stads invånare, samt dess öfvergifvande, då för detsamma, enligt hvad upplyst blifvit, redan är nedlagd en så betydlig kostnad, att vida mindre för fullbordandet ytterligare erfordras, skulle för Sfats-Yerket medföra en bestämd förlust, får Utskottet, under förutsättning likväl, att Carlskrona stads åtagande att med i5oo