Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ider; så ehuru denna afgift borde verka till omtänksam och skyndsammare erläggande af utsky Idema, och, derest den skulle fortfara, tyckes' höra inflyta till Stadens Cassa, såsom någon tillgång till Uppbörds Betjeningens' aflöning ; likväl och som dervid förekommer, att troligen föga andra, än mindre bemedlade och fattiga uteblifva med deras Krono-Utskylder och utmätningen af Restantjerna ofelbart lärer företagas straxf efter Uppbörds terminens slut, sa att den förmögne af penningarnas nyttjande svårligen kan erhålla eu mot Straff proCenten svarande förmon; så är Stats-Beredningen för dess del, lika med Kammar-Coilegium, af den underdåniga tanka, att denna afgift bör upphöra och för framtiden afskaffas; hvilket allt Eders Kongl. Maj:ts Nådigste pröfning och godtfinnande underdånigst hemställes. Stats Beredningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter O. jELagerheim. Fr. Tersmeden. A. G. Mörner. 2V. Frödelius. Den i l Juli. 1107 Uppläst hos Högloft. Ridd. och Adeln deij.Jt Juli. Högvörd. Prest-StSndot den 14 Vällofl. BorgareStändet den It _ Hederv, Bonde-Ståndet den 11 Vördsamt Memorial! I anledning af inom Constitutions-Utskottet vackt motion, får Utskottet tili Riksens Ständer, åtföljdt af dess tillstyrkande, öfverlemna följande Förslag till ny redaction af 38 §. Riksdags-Ordningen. ”Alla omröstningar i Utskotten skola ske per Capita mellan Utskottets samtliga Ledamöter, utan afseende på Stånd. Då votering med slutna sedlar anställes, må alltid en sedel utta» gas och förseglas, hvilken öppnas endast i det fall att rösterna vid uppsummerandet skulle befinnas lika delade.
Med ett tillräckligt sådant är det visst sannt, att någon våda icke vore att befara. Men hvar skulle creditivet tagas? I Banken ej! Det skulle då sökas hos enskilda bankierhus; men då blefve åter kostnaden så betydlig, att den uppslukade hela vinsten. Jag afstyrker altså Hr Lagerhjelms amendement. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Äfven jag önskar den förändring, Hr Stuart föreslagit, och anser stor vinst för staten deraf böra uppstå. Det hittills begagnade obligationssystemet har visat svårigheten att erhålla ouppsägbara lån i Jandet. Armeiens Pensionscassas oell Iiiksg.cont:s obligationer liafva varit nere till 80 proc. De stå nu till 90 derföre, att de få belånas till sådant belopp, och skulle eljest säkerligen fortfarande falla, särdeles Riksg.cont:s, hvilka med begärlighet utbytas för Armeens Pensionscassas. De få capitaler, som finnas i landet, äro redan medtagna; och man beliöfver blott taga erfarenheten till ledning för att inse de stora förluster för staten, som skulle uppkomma derigenom, att obligationerna blefve ouppsägbara, enär räntan då måste bli fva ojemnförligt drygare, än kostnaden för anskaffandet af det erforderliga creditivet, hvilket säkerligen mot £ proc. kunde erhållas. Jag tillstyrker altså Hr Stuarts förslag. Frih. Cederström: Jag vill endast emot Ilr v. Troils åberopade exempel med Handelsdisconten erinra, att det är helt annat att upplåna för att åter utlåna, hvarvid hvarken låneansökningarnas myckenhet eller documenternas säkerhet kunna tillförlitligt bedömas, än att upplåna för statens räkning mot ränta, hvartill, såväl som till ett årligt amortissement, anslag äro bestämda. Det creditiv, Hr Lagerhjelm föreslagit, anser jag icke vara beliölligt; men för säkerhetens skull har jag icke något deremot och är då öfvertygad, att det kan erhållas emot högst § proc.
Då den satsen, att någon vei k lig ansvarighet för rådgifvarne för närvar, icke finnes efter grundlagen, elier med andra ord, att Sverige för närvar, icke har något constitutionelt regeringssätt, sådant man tänker sig det hvilande på stödet af majoriteten hos folket eller dess ombud och beroende deraf, öfverensslämmer med både hvad rådgifvarne sjelfve och deras hjelpare Den objudna Gästen, samt sedermera Svenska Minerva predikat, och vi således hafva samma utgångspunkt som de, så förmoda vi, att några strider öfver denna punkt icke vidare skola behöfvas. Denna öfverensstämmelse i premisserna är så mycket fördelaktigare, som den lemnar oss tillfälle att odeladt kunna skänka uppmärksamhet åt den sednare afdelningen, hvilken innefattar den vigtiga frågan: Huruvida det icke vore nyttigt att ett verkligt constitutionelt regeringssätt funnes i Sverige, i fall sådant kunde införas genom en lätt vidtagen reform, utan några skakningar, utan rubbande af ett enda ibland samhällets grundelementer, och ulan någon minskning, hvarken i konungamaktens constitutionella praerogativer eller dess anseende hos folket. Vi shola söka utreda denna fråga i några påföljande artiklar.” Mine herrar! Som det skulle synas att det varit en af den ministeriella sidans försvarare, som skrifvit detta, sorn här öppet erkänner, att oppositionen bjudit till att i grundlagen lägga annat än hvad deri ligger, och att den s. k. ministeren haft rätt; hvem är då denna auetoritet? Jo, Aftonbladet för den a5 Oct. 1837. Man hör nu huru likgiltigt det är för dem, som uppfostra tänkesätten för dagen, alt vara conseqventa; det vore likväl skäl, alt någon aktning för conseqvens och en bestämd öfvertygelse ägde rum; men att den ena dagen hafva en tanke i de stora grundsatserna för Statens styrelse, och en annan dag hafva en annan och predika dessa grundsatsers tillämplighet, än på ett sätt och än på ett annat, för en menighet, som fordrar att man ärligt går tillväga med dess politiska uppfostran, förklarar den djupa 2/(8 Den 3 Juli f. m. smärta, jag alltid gifver tillkänna, da fråga är om tidningarna.
Committerade utredt, granskat och efter beskaffenheten afgjort de 161 Reclamations-mål, som blifvit bos Committerade anmälde; Om hvilket allt Committerade, efter fulländadt arbete, under den 3 sisth Maj till Kongl. Maj:t afgifvit deras underdåniga Berättelse, samt tillika dervid bifogadt de hos Committerade hällne Stats-Utskottets Betänkan den. »39 vidlyftiga Protocoll innefattande deras Öfver hvarje serskildt mai medcleldte yttrande, hvilka handlingar Kongl. Majrt, jemte förnyad Nådig proposition i ämnet, behagat låta i Nåder till Stats-Utskottgt aflemna, hvarförutan Utskottet, som af desse handlingar tili en början erfarit, att af de till ett belopp 1,642,97a R:dr 24 sk. 6 r:st gjorde Reclamationerne 822, 821 R:dr 16 sk. 3 r:st. blifvit af Committerade till ersättning anmälde, fått från Väliofl. Borgare-Ståndet uti Protocolls-Utdrag den 3. sistlidne Februarii emottaga Remiss å Herr J, For lianders Memorial med de deraf föranledde yttrande, hvarigenom med förmentstöd af hvad Rikets Ständer vid rSiaärs Riksdag skola uti denna ersätlnings-fråga tillgjort, Rikets Ständers öma behjertande för oskyldigt lidande medborgare påkallas. I sakens sålunda utredde skick finner väl Utskottet hinder icke vara med mindre detta ärende nu må till hufvudsaklig pröfning förekomma; Men från hvilken pröfning
St., att för detta ändamål afsätta en summa, så uträknad, att, allt efter disponible tillgångar, det afsåges minst 200 eller 300, samt högst Den 24 April. 95 600 r:dr på person, (hvilketdera beloppet, vågar jag för hvarje särskildt fall icke afgöra) för nödige Länsnotarier; samt att den efter denna grund uträknade summa ställdes till K. M:s disposition, för alt, efter olika behof inom länen, användas. Att frågan så länge har blifvit oafgjord, härleder sig ifrån dess vid sista riksdagen inträffade, olyckliga sammantrassling med skatte-förenklingsfrågan. Jag anser derföre så mycket rigtigare af Hr Sandströmer att nu använda sitt yttersta bemödande, för att Länsnolarielönefrågan må få, vid innevar. riksmöte, en lämplig utgång. De allmänt kända förhållanden, som äro antydda, men icke utförda i Utsk:s utlåt., äro mångahanda; men ett af de vigtigaste är otvifvelaktigt det, alt på grund af inrättade Ilypotheksföreningar, jemte andra, likaledes välbekanta, inträffade omständigheter, penningetillgången inom flera län varit vida större än tillförene, till följd hvaraf utsökningsmål, hvarpå Landssekret:nes inkomster till stor del bero, blifvit desto mera sällsporda. Emedlertid har det varit nödvändigt för Landssekretme, för att kunna få skicklige medhjelpare, att utan afseende på sina egna minskade inkomster, afsätta lika stor summa af sin lön, som tillförene, åt sina Länsnotarier. Om emedlertid i något län förhållandet är annorlunda, så är jag förvissad alt K. M. icke kommer att dit anslå några medel till Länsnotariens aflönande. Jag förenar mig således desto tryggare med Hr Sandströmer i detta mål, och anhåller såsom förut om återremiss af Utsk:s utlåt, i förevar, punkt. Hr Bildt: Jag har icke begärt ordet för att bestrida nyttan eller nödvändigheten af de ifrågavar.
Borgare-Ståndet nu åter blifvit framstäld, orri afsättande af en del utaf de medel, som för Fahrikerne blifvit anslagne, till Lån-understöd för Skeppsbyggerierne, har Utskottet, i anledning af Herr Winbergs derom, i berna!te Riks-Stånd, väckte Motion , redan 2:ne gångor tillförene afgifvit dess Utlåtande, samt deruti afstyrkt, att Skeppsbyggerierne måtte inblandas bland ManufacturDiscontens Låntagare eller någre för desses ytterligare understöd blifvande anslag, till de förre användas. Och som Utskottet, såsom skäl för detta afstyrkande uti begge desse yttranden, liufvudsakeligen anfort, att de grunder, som för Manufactur-Discont-Inrättningen äro lagde, såsom Lånens meddelande efter tillverkningarne® värde, den föreskrifne säkerheten för Lånen och den korta tiden för deras återbetalning, samt således det med nämnde Fond åsyftcde yäsen - Stats-Utskattets Betänkanden.
Det hade kommit ett annat uttryck i ögonen, hvilket – så länge det fans – nog skulle räcka till att lysa upp det hela. Hennes sätt att kläda sig hade också blifvit ett annat. Det sjelfsvåldigt distinguerade hade fått vika för det husligt ordentliga, och hon gick alltid med breda, randiga förkläden, sådana som Börje tyckte om. Hon kände sig så underligt rik nu, då hon endast sträfvade efter att återvinna hvad hon en gång egt. Det var som om lyckan icke låge i egandet sjelft, utan i förmågan att uppskatta. Och den tillväxte. När våren kom, var det henne som om safven äfven stigit i hennes egen varelse, hon kände lust att pröfva sina krafter på något, och hon såg sig om efter ett arbete. En dag, då hon gått ut i parken för att se om Börje icke skulle komma hem från åkern och hon »tillfälligtvis» kunde möta honom, hade hon klifvit upp på stengärdesgården i dess ytterkant, för att få en riktigt vid öfverblick öfver fälten. Det var solsken och just i middagsstunden; hon stod och skuggade med handen öfver ögonen för att kunna se. Landsbygden hade ännu någonting främmande för henne. Men allt detta var ju Börjes verld, hans rätta element, som hon derför önskade göra sig bekant med. Hon såg ut öfver slätten, som låg der i ångande värme, gassad af solen. Det var fult med dessa fyrkanter af nyplöjning mellan de andra fyrkanterna af ljusgröna rågoch hvetefält; men det var rikedom, arbete, förhoppningar, allt detta. Hon hade en gång hört Börje säga, att han aldrig skulle kunna trifvas långt inne i landet, hur vackert der än kunde vara; han skulle alltid längta tillbaka till sin fula, flacka slätt, med dess feta marker och saftiga ängar. Han skulle längta efter närheten af hafvet, som han var van att se från hvar kulle i sin hembygd. Nu hade han flyttat längre bort derifrån, men der himmel och jord smälte samman, nere vid horisonten, der glänste det en fin rand, skarp som en blinkande knifsegg. Det var hafvet. Marianne kunde se det, der hon stod på kullen, uppklifven på den höga gärdesgården. Hennes lungor fyldes af vind, stark, sträf vårvind.
Så - lunda inflöto: år 1774 Banko R:dr 404. — » 1788 » » 1,685. » 1848 » » 50,982. » 1849 » » 50.346. » 1850 » » 46,480. » 1851 » » 49.832. » 1854 » » 56,372. » 1855 » » 67,848. Minskningen i uppbörden åren 1850 och 1853 härrörde från stadens hem - 64 sökelse af kolerafarsolen nämnde 2:ne är. Uti upptagne summorne för år 1832 och de 2:ne sjstförflutne åren inberäknas dock städja för försålde hamntomter, uppgående år 1852 till 5,055 R:dr, år 1854 lill 872 R:dr och år 1855 lill 1,508 R:dr Banko. Oaktadt desse inkomster utgjorde dock vid 1835 års slut hamnens skuld 265,779 R:dr 1 sk. 7 rst. Banko. Redan använde kostnader för hamnbyggnaden kunna alltså uppskattas till mera än 2 Millioner R:dr Riksmynt. De härtill i anslagsväg lemnade bidras af Staten *> 0*7 o inskränka sig till ett år 1843 afskrilvet lån å 15,000 R:dr, ett under den 50 April 1846 för 10 år beviljadt årligt anslag af 6,000 R:dr för hamnens konsolidering samt ett under den 6 Mars 1852 undfådt anslag af 50,000 R:dr allt Banko, för dockbyggnad. I låneväg har hamnen utaf allmänna medel sistnämnde dag undfått 50,000 R.dr Banko.
Hans Excellens Herr Justitie—Stats-Ministern anmälde i underdånighet, att sedan Kongl Maj:t den 29 Juli nästlidne år infordrat Högste Domstolens underdåniga utlåtande öfver ett inom Justitie-Departementet upprältadt förslag till Förordning angående förändrad lydelse af 19 Kapitlet Ärfda-Balken jemte andra lagrum så hade vid handläggning af detta ärende inom Högste Domstolen den 22 Oktober nästlidne år yppats skiljaktiga meningar och, på sätt protokollet för samma dag utvisade, Juslitie-Rådet Roy yttrat: Efter skedd redogörelse för förslagets innehåll och de anmärkningar deremot, som i Högste Domstolen förekommit, afgaf Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern följande yttrande: »Såsom ledamot af Lagberedningen bar jag delat de betänkligheter, som af flertalet bland dess ledamöter biifvit yttrade mot det af Lagkommittéen framställda förslaget, att ogift qvinna ma efter en uppnådd ålder af 2S år vara myndig i lika oinskränkt måtto, som lagen medgifvit mannen efter fyllda 21 år. Jag kunde vid öfveiläggningarne härom ej undgå alt äfven taga i betraktande andra länders lagstiitningar i samma ämne, och då härvid sig visade icke allenast att i alla de länder, der den romerska rätten gjort sig gällande, man redan från långliga tider tillbaka ansett sig icke ega skäl att i afseende på rättigheten att vara myndig göra någon skilnad emellan de olika könen, utan äfven att lagstiftningen i flera andra länder, der sådan skillnad tillförene egt rum, i sednare tider öfvergått lil! att dels utan och dels med vissa inskränkningar ställa qvinnan i jemn - 64 Kongl. Majlis Nåd. Prop. JYl 106. bredd med mannen i berörde hänseende, kunde de betänkligheter, jag hyste, hvarken härröra frän något misskännande af qvintinus anspråk alt äfven hos oss blifva tillerkänd en större sjelfständighet, eller från någon farhåga, att hon icke, i samma mån hon haft tillfälle alt utbilda sig för en större frihet, skulle med omtanka och förstånd göra bruk af ett åt henne lemnadt friare utrymme lill verksamhet.
Stig aldrig ned ifrån din marmorhöjd! Sådan var den stämning, som klingade i mina öron — jag minnes melodien till orden ännu! — där jag stod en majdag »i konstens strålande tribuna». Jag ser nog, att den tager sig hård och hjärtlös ut i skrift. Den är nog också orättvis och öfverdrifven. Men den måste väl så bli — som reaktion mot en osann och förskrufvad blödighet Firenze den 17 Maj. Käre, gamle farbror. Nordanfrån BEKANTSKAPEN Jaså, herre, ni har kommit hit nordöver för att studera folket, och det har Pelle Molins bok givit er håg till? Ja, han var nog värd att akta och att akta uppå, han, Pelle Molin. Inte var han vår diktareMessias, han är inte född ännu, fast vi gå havande med honom alla, men kanske vår diktare-Johannes, han, som går före och siar. Jag gick en gång för att se honom, Molin, »Gunhilds vackra gosse», gick en lång och sårig väg. När jag kom fram till sist, stod han på förstugubron, med huvudet vänt mot väster, där solen just sänkte sig i obygdsglans. Lappkolten hade han dragit över civilisationssåren, bred mellan axlarna var han som en ung örn mellan vingspetsarna och smärt kring livet som en ung fura — men stackig var han också. Man blir sådan av att växa under kälen! Det gör ont, må du tro, att växa under kälen, att ständigt vilja uppåt och inte orka — att ständigt ana solen utan att nå den. Och så kölden, som river i hjärtrötterna — och så mörkret! Men han orkade, han, fast genomslagningen blev till döds! Hans blom blev ju bara några tunga diktare-blodsdroppar, och ändå hade vi luckrat upp jorden åt honom, alla vi andra, som aldrig skola komma upp. Och nu har du kommit hit för att studera oss på några veckor? Räkna långa veckor, herre, det är mitt råd! Mycket långa veckor, nästan så långa som vår Herre räknade skapelsedagarna. Vem jag är? En skogsvandrare, som aktar på sagor, en livsvandrare, som vaktar på barn. Eljest kalla de mig Stig-skolläraren, om du prompt vill ha ett namn.
Genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 15 Mars 1861, har på ansökning af föreningens styrelse Eders Kongl. Maj:t i nåder beviljat densamma såsom understöd för en gång, till befrämjande af dess syften, 1,500 R:dr R:mt, med vilkor att enahanda belopp från länets Hushållnings-Sällskap Landsliöfdinge-Embelels uti Skaraborgs län und. ber. för åren 1856—1860. 3 18 Skaraborgs län. Ladugårdsskötsel. eller genom enskilda bidrag inom orten tillskötos. Sedan delägarne i länets allmänna sparbank sommaren 1859 af sin enskilda fond begåfvat föreningen med nämnde belopp, så har hösten samma år det af Eders Kongl. Maj:t i nåder beviljade ofvanberörde understöd blifvit från Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Statskontor till föreningen utanordnadt. Tat. Antalet år 1860 i länet vinterfödde kreatur och deras fördelning på städer och fögderier inhemtas af bifogade tabell N:o 3. Enligt berörde tabell funnos år 1860 följande antal kreatur å länets landsbygd 21,465 Kreaturens antal, enligt Hushållnings-Sällskapets uppgift till Finans-komitén, var 21,478 Ar 1855 funnos å länets landsbygd 20,630 Förhållandet år 1860m ed kreaturens antal i städerna var följande 381 Antal kreatur år 1855 i städerna Underhållne kreatur i hela länet år 1860 21,846 Dito dito år 1855 20,963 Kreaturstillgången inom länet är således sedan år 1855 ökad med 883 hästar, 73 oxar och 360 kor samt minskadmed 468 ungnöt, 9,194 får och 1,560 svin. Dragkraften är således ökad, i synnerhet med hästar. Anledningen dertill torde vara att söka deruti, att vid de större jordegendomarne, hästar börja att vid åkerbruket företrädesvis begagnas, hvarjemte uppfödandet af vagnsoch ridhästar tilltagit.
April 1834- Rättelse: -:dc Häftet, Sid 4°, aäst ofvanför § Cxj tillägges: Charta: SiIlata: Corttoret. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 54- x N:o 54. Ankom till Exp.-Utsk. d. 14 Apr. kl. i e. m. Utlåtande} angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster. (I. A.) Stats-Utskottet, som behörigen utredt hvad Stals-Verket under de senare åren elier till och med för år 1831 tillflutit, får nu, efter tagen kännedom af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om Stats-Verkets tillstånd och behof, samt Kongl. Stats-Gontorets i samma ämne afgifne underdåniga skrifvelse, jemlikt 3o § Riksdågs-Ordningen, till Rikets Ständers pröfning öfverlemna: Förslag till Stats-Verkets inkomsters beräknande i Riks-Staten för 1835 och följande är, intill dess den vid nästa Riksdag skeende Stats-reglering blifver gällande; hvarjemte Utskottet, för att göra förhållandena, hvilka grunda beräknandet af inkomsterne, mera åskådliga och lätt fattliga efter ordningen i senast fastställde Stäts-reglering, uppställt dem uti bilagde Tabell, som utvisar, för hvarje inkomst-titel, ej allenast hvad senaste Ständer påräknade, och hvad för åren 1822 med 183 r varit Riks-Staten behållet, jemte medium deraf för samma tio år, utan jemväl hvad Kongl. Stats-Contorets underdåniga förslag och Kongl. Maj:ts högstberörde Proposition upptaga samt hvad
Härefter gick jag till min tobakshandlare, köpte resprovision af tobak och satt väl en hel timme i hans bod, förän den hann skäras och bli färdig. Härunder drucko vi kaffe, rökte och pratade. All, helst litet betydligare, handel går till på sådant sätt, ty man fjeskar ej. Hela min handel gällde dock blott 16 piaster. I allmänhet är det förunderligt huru långsamma menniskorna här äro och huru tåligt de kunna sitta timtal och vänta, utan att det minsta ledsna eller tröttna. Om aftonen gick jag med Murad till Ustad Mahmod, der vi blefvo sittande omkring en timma och drucko kaffe, kryddadt med neglikor. Gubben var dock i dag ej på lika godt humör, som i går, och ej så pratsam. Likaså Murad. Gjorde bekantskap med Wrede, hvilken verkeligen förekom mig som en skojare, med den vanliga Tyska stormunnen. Han lofvade ge mig goda upplysningar och förhållningsreglor för min resa; han kände bäst sättet att färdas i Arabien, ty han hade på det rätta och enda rätta sättet både företagit och utfört sin resa o.s.v. Gick bittida till Murad och tog honom ut till Khan elkhalili, der vi skulle handla allehanda, men emedan han hade affärer på annat håll, lemnade han mig snart ensam; jag vandrade omkring på thorsdags marknaden eller auktionen, kom i fäl med boksäljare, dels på gatan, dels inne i kutubijeh, och handlade åtskilliga saker för universitetet. Äfven köpte jag ett par nya skor af en sherif, som frågade mig mitt namn; likaså hade äfven den shekh Ibrahim gjort, af hvilken jag på gatan köpt böcker. Sherifen qvestionerade mig mycket om Murad, som först på morgonen varit med mig der, och frågade om han vore moslim. Jag sade mig ej känna honom, hvarpå han sade sig anse honom för en Frank och gjorde dervid en högst rolig, något föraktande min, liksom han ville varna mig för honom. Då jag sade mig vara Tscherkess och läkare, upprepade han flera gånger: ma ska allah. Jag kom hem middagstiden, men begaf mig straxt åter ut till kutub khaneh och köpte Alfijeh, hufvudsakligen till lektyr under resan.
Under ärendets handläggning hos Rikets Ständer har åter hufvudsakligen blifvit erinradt, att de förhållanden, hvilka år 1847 af Bruks-socieleten åberopades såsom skäl för Bergsskolans bibehållande i Fahlun, hittills icke synts hafva undergått så väsendtlig förändring, att deraf kunde bernias stöd för deu ifrågaställa flyttningen. Det borde nem - Expedit iönsUtskottets Förslag lill underd. 121 nemligen icke förbises, atl skolans syfte vore hell och hållet praktiskt, såsom afseende ali i sista hand bibringa sina lärjungar all den praktiska erfarenhet uli en eller annan riktning, som vid deras inträde på bergshandteringens olikartade vägar kunde bli i va både dem och det allmänna lill nytta, och att de således före inträdet i skolan borde hafva inhemtat det mesta af de förberedande kunskaper, som erfordrades för att kunna uppfatta och tillgodogöra sig de tillämpningar, som der framställas. Det vore svårt att inse, hvar en sådan praktisk bildning uti bergshandleringen lättare kunde inhemtas, än uti en bergsstad, sadan som Fahlun, i hvars närmaste omgifning så många rikliga tillfällen erbjöde sig för lärjungarne att uppmärksamma de mest olika delar af bergsmannayrket, der landets äldsta koppargrufva lunnes, der man hade att tillgå de mest fulländade och ändamålsenliga uppfordringsverk för vatten och malm, sådana som få andra länder framvisa dem och som stundligen erinrade om tillämpningen af bergsmekanikens läror, der koppar, bly och silfver utbringas ur sina malmer och flera andra till Bergsbruket hörande näringar bedrifvas; hvarförutom i stadens grannskap jernets förekommande och tillgodogörande kunde studeras vid de mångå der befintliga betydliga jernmalmsfälten eller vid de verkstäder af ett eller annat slag, som på dessa fälts rika malmtillgångar finnas grundade.