Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
•BERTHA. (I samma ton :) Lilla fjäril, återigen en kärlekssorg! Hvilken i ordningen är nu detta? (Räknar på fingrarna:) En, två, tre, fyra. Tala inte så! Denna gången är det verkligen på fullt allvar. Aldrig i lifvet skall jag älska någon annan, aldrig, aldrig! BERTHA. Och om så vore? Du lilla Meg, tror du då, att det finns en enda kvinna vid min ålder som icke vet hvad kärlek är — af egen erfarenhet? A h nej, de flesta af oss ha nog haft vår saga vid den tiden. (Allvarligare:) Nå, och han — älskar dig icke? MARGARET. Åh, vi älska hvarandra gränslöst! BERTHA. Aldrig har jag hört, att ömsesidig kärlek gör en af parterna olycklig! Jag skulle snarare tro motsatsen. MARGARET. Du dumma, kära Bertha, kan du då inte förstå, att det finns ett hinder, någonting som står i vägen för vår lycka. Icke sade han det, o nej, han är j u så god och ädel — han skulle aldrig begagna ett så starkt uttryck. Han sade, att hon är så aktningsvärd och så trofast och litar så blindt på honom — och — allt sådant d ä r. men hvad hjälper det, när hon aldrig, aldrig kommer att ge h o n o m fri. (Gråter hejdlöst.) (Efter en stund med ansträngning:) Hur gammal sade han, hon var? MARGARET. Trettio år, tror jag det var. (Paus.) O, Bertha, hur kan du frysa så, känn hur brännhet jag är! BERTHA. (Drager rysande en sjal om sina axlar.) Barn, om det är Sten Winter du menar (långsamt med nästan klanglös stämma) så tror jag — att jag känner henne. MARGARET. Du känner henne? Gamla rara, välsignade Bertha, du känner henne, och du skulle kunna ge henne en aldrig så liten vink. BERTHA. En fin vink — ja — jag tror. jag skall kunna ge henne det. MARGARET. Hvad jag skall tacka dig hela mitt lif, om du verkligen lyckas få henne att förstå. BERTHA. MARGARET. Du också, du kalla, lugna Bertha, hvem skulle kunnat ana det!
För skjut ne Medel: a) Assurance-premier för Egendomen Holms Bruk, tillhörig Rosenborgs <3c Ekenmarks Concursmassa 1,040: 25. 9. b) Belöning till Herr Öfver-Directören Schwartz, sorn af Kongl. Ståts-Contoret ersättes 500: 986,680 1,540: a5.9. 44 1,750,471 39 Summa B:co R:dr 2,737,152 36 — Stockholm af Kongl. Fondens behållna vinst för år 1836 Balance till år 1837: Skulder: l:o Till Rikets Stunders Bank: a) Ä Depositions-Af delningens Rakning N.-o 8. Kongl. CommerceCollegii stående eller tillökte Discontlån, emot 3 procents ränta, Capital b) J d.-o d.-o Riikning M-o S. Af Kongl. Carl G. Kusel. Debet. JBcilance från år 1831: Skulder: l;o Deponerade Medel för försålde Kongl, åtskilliga Schäferier 2:o Öfverlcfver ering: af Ull-Contoret i Norr köping af Directören N. E. Hofman Is och Kronans får vid Capital-Slut öfver Gamla Ull-Discont - foliden för Ar 1835. - 92,813 15 11 1,590 26 8 94,403142 7 Credit. Balance frän år 1834: Tillgångar: l:o Säkra Fordringar: Hos Rikets Ständers Vexel-Bank . a Manufaclur-Discontfonden » Directören N. E. Hofman » Ull-Conloret i Norrköping . samt i Discontlån 2:o Osäkra Fordringar, Discontlån 3:o Inventarier'. Medel: Reseoch tractaments-penningar till Directören 1834 års får-inköp emot redovisning . 2,237: Ullmagasins-byggnaden i Norrköping . 21,257:
Domstolen föredragande, under den i5 och 2o:de October 182c), låtit mig tillställas Kongl. Majits utfärdade Nådiga Circulairebref af den jl och 18 September berörde år, det ena om iakttagande deraf, att personer, dömde till allmänt arbete, höra försändas till de Corrections-Inrättningar, dit de med afseende på deras kön rätteligen höra, och det andra angående bötfälld persons inställande till enskildt arbete för böters aftjenande; så har Kongl. Majits Justitiae-Oan.cellers-Embete, uti en, sistlidne gårdag ankommen skrifvelse, gifvit mig tillkänna, att, utom ofvannämnde lagförklaringar, ifrån Kongl. Maj:ts Juslitiae-Revision blifvit expedierade aine Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser till Idof-Rätterne, den ena af den 8 October 1831, angående stället, hvarest enskild skrift i vissa fall bör undergås, och den andra af den 17 November i832, innefattande förklaring öfver Kongl. Förordningen den 19 Julii i8i5, om hvacl sorn iakttagas bör vid underdåniga besvärs anförande hos Kongl. Majit i brottmål. Dessa Kongl. Circulairebref och Rescript skola blifva aflemnade till Rikets Högloft. Ständers Lag-Utskott, dit jemväl mina Embets-Diarier och Registratur till vederbörlig granskning komma att ingifyas. De ifrån Justi tke-Re visionen och Stats-Expeditionerna i Kongl. Majds Cancellie erhållna förteckningar, hvilka härhos öfverlemnas, innefatta uppgifter på de af Rikets Höglofl. Ständer vid sistförflutne Riksmöte fattade beslut och gjorda framställningar, hvilka af Kongl. Majit blifvit antingen gillade, utfärdade och i verket ställde, eller ock utan afseende lemnade; och då det åligger mig alt i sammanhang dermed serskildt upptaga dem af Rikets Höglofl.
Man har ju beskattat bränvinsförsäljning i minut, just derföre, att densamma har skadligare följder än varans afytlrande i gross, ocb af samma skäl bör försäljningen suptals, som är den skadligaste, beskattas högre än minuthandeln med större qvanliteter, hvilken ej är så skadlig som den förra. Förslagets motståndare hafva hufvudsakligst fästat sig dervid, att genom förslagets antagande skulle bränvins-magasinerna förvandlas till lönnkrogar. Detta är att förmoda, att det värsta af allt skall inträffa, att författmn skall helt och hållet eluderas. Icke bör man skrifva en författn. i den fulla öfvertygelsen, att dess efterlefvande ej skall kunna handhafvas. Då vore det ju så godt att icke alls befatta sig med något lagstiftningsarbete. Om man medgifver, att den författn., Utsk. här i föreslagit, verkligen kan lill efterlefnad nprätthållas, så kan man icke heller bestrida, att det icke är bättre, om bränvinssuparen, derigenom alt han får varan för bättre pris å utminnterings-stället, köper sitt bränvin derstädes och förtär det hemma, än om han har den vanan att sitta på krogen dagen igénom och öfverlasta sig med bränvin. Detta synes mig vara så klart, att jag i sållning knappast förstår, huru det kan på allvar bestridas. Man har sagt, att all den fördel, utminuteråren behöfver, ligger i det lägre minimum. Men, Mine Hrr, hvad är ett minimum? Intet annat än just hvad ordet utmärker, eller att det till försäljning beräknade kannetalet ej får nedgå under en viss gränsIcke må man tänka sig att ett näringsställe, sådant som Operakällaren t. ex., skall stanna vid minimum. De flesta skola Den 5 Oktober. 93 ulan tvifvel gå dubbelt eller tredubbelt efver minimum, och blifver detta händelsen, förfaller, såsom lätt torde inses, hela den argumentation, sorn åtskilliga talare byggt på det olika minimibeloppet. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag för min del anser, att Utsk. riktigt förfarit.
Detta argument må slå för promemorie-författarens egen räkning, men kan icke för någon annan, åtminstone icke för den, som känner till de nordliga provinsernas historia och den egentligen på sednare liderna der förekommande tillvexten i folkmängd, vara öfvertygande. Om vi således sätta oss tillbaka 200 år och betrakta nämnde provinsers dåvarande utseende, skola vi finna, alt Norrbottens och Westerbottens län, sträckande sig ända ifrån Ångermanland till långt på andra sidan af Torneå-elf, i anseende till den glesa befolkningen då utgjorde ett enda län, samt att Haparanda, som först under loppet af de sista decennierna blifvit anlagd, icke då utgjorde någon bebygd eller af folk bebodd ort, åtminstone ingalunda känd under namn af stad. Nu deremot finna vi folkmängden norr om Luleå i beständigt tilltagande, bruksoch sågverks-anläggliingar samt inrättande af skeppsvarf årligen tillvexa samt handel och sjöfart så tilltagit, att såväl i Råneå, som i Öfveroch Neder-Calix finnas på hvardera stället 5 ä 6 bofasta handlande, af hvilka en del till och med äro skeppsägare och drifva utländsk handel. Hvad beträffar den uppgiften, att församlingarne norrom Råneå begagna för sina söner läroverket i Haparanda, kan väl densamma i så måtto vara rigtig, att de, som bo närmast Haparanda stad låta i nämnde stads skola bibringa sina barn de första grunderna; men den der befintliga skolan, som har en lärare-personal af 4, utaf hvilka en är anställd för Finska språket, är på långt när icke motsvarande ett elementar-läroverk, och kan således icke något inverka på den fråga, som nu är föremål för Rikets Ständers pröfning, ty klart är väl, att icke föräldrar eller målsmän sända sina barn, om de äro försigkomna i studier, till en sådan skola. En uppenbar osanning innefattar promemorian, i thy, att deri säges, att skolhuset i Piteå, i händelse af skolans utvidgning, icke erfordrar någon tillbyggnad. Promemorie-författaren har ock på sätt och vis erkänt den osanna uppgiften, då den längre ned i promemorian anmäler, att Piteå stads borgerskap inköpt f. d.
De skulle därigenom blifva bättre människor i moraliskt afseende, ty den nu allmänna oredan och däraf uppkomna bristen uti arbetarens hem och dagliga lif, med bitterhet och misströstan till följd, äro en rot till mycket ondt, och vi fingo genom en bättre sakernas ställning mindre nöd att lindra, mindre brott att befara. Kvinnan inom arbetarnes led och hennes verksamhet i hemmet ha ett större inflytande på det ekonomiska, än mången, som endast på afstånd tager notis härom, kan föreställa sig; därför ligger det vikt uppå, att husmodern i bättre lottade hem blir en föresyn och välvilligt ledande rådgifvarinna åt sina tjänarinnor. Låtom oss, hvar på sin plats, inom alla stånd, alla förmögenhetsvilkor, arbeta på kreditens inskränkning till minsta möjliga begagnande. Vi borde anse den som en led fiende och beväpna oss mot den till hvad pris som helst. Möjligen kan det då hända, att männen » draga öronen åt sig », taga vårt exempel i öfvervägande och följa det, hvilket vore mycket uppmuntrande för oss kvinnor och säkert fördelaktigt äfven för — det hela. Ur spåret. Belönad med hedersamt omnämnande vid Iduns stora pristäfling. (Forts.) olens sken var nu icke fullt så skarpt 0|p som på morgonen. Man kunde egent^® ligen icke se, att någon disighet fanns i luften, men det liksom kändes på solskenet. Temperaturen hade nog sjunkit en smula till någonting behagligt svalare. Men hafvet rullade jämnt in mot stranden och tycktes mer än vanligt blått. E n och annan fiskmås tog sin väg öfver ön och skrek gällt. Karl Andersson stannade en gång efter fruntimmerna och följde skarpt med ögonen en måses flykt, men då de vände sig om för att se efter honom, hade hans blick intet ovanligt uttryck. Snäckan låg klar, och de voro snart i färd, medan modern stod kvar och viftade med parasollen. H a n skötte rodret och båda seglens skot, och hon satt ett par tofter ifrån honom och besvarade moderns viftningar. Båten sköt skarp fart, oeh seglen glänste bländhvita i solljuset, med hans och hennes skuggbilder bestämdt aftecknade vid storseglets undre kant.
Om vi så därtill cum lauåe nämna fru Dorsch som den hypermajestätiska änkefurstinnan, hr Palme som den ädle fursten, fröken Janson som den gudomliga prinsessan och hr Hansson som den stilige husarlöjtnanten, anse vi oss mot både pjäs och direktion ha uppfyllt allan rättfärdighet — och litet därutöfver. Ej minst roligt hade man om kvällen i den kungliga logen, där hans majestät närvar jämte uppvaktningTill Vasateaterns n y a p r o g r a m, den engelska operetten » Geishan », som gick för första gången i onsdags, sedan detta n:r redan var presslagdt, få vi närmare återkomma i nästa nummer. Prinsessan Ebba Bernadotte fyllde i måndags 40 år. Drottningen och kronprinsessan sände henne vackra blomsterbuketter, öfriga medlemmar af den kungliga familjen och hofvet samt medlemmar af statsrådet och den högre societeten framförde personligen eller genom telegram och bref sina lyckönskningar. Prinsen och prinsessan Bernadotte firade födelsedagen i all enkelhet. Violoncellisten Berndt Carlsson gaf i tisdags en kammarmusikkonsert i Musikaliska akademiens stora sal, hvilken för dylik musik förr såväl som nu visade sig mindre lämplig. Konserten var emellertid intressant. Programmet upptog Beethovens präktiga stråktrio, op. 9 n:r 3, utförd af konsertgifvaren med biträde af hrr L. J. Zetterqvist och A. Bergström, samt en särdeles märklig duo för violoncell och piano af Berwald, op. 7, för första gången utförd härstädes. Pianostämman sköttes här öfverlägset af hr Stenhammar, och konsertgifvaren hade tillfälle att visa, det han alldeles gifvet gått framåt i sin konst. Konsertens slutnummer utgjordes af en mycket lustig serenad i gammal divertissementstil, komponerad af Dvorak för 2 oboe, 2 klarinetter, 2 fagotter, kontrafagott, 3 valdhorn, violoncell och kontrabas. Samspelet var i allmänhet tillfredsställande, om än en och annan ojämnhet kunde spåras. Den ganska talrika publiken, bland hvilken befann sig hertiginnan af Dalarne och prins Eugen, visade sig belåten med sin afton och framkallade de uppträdande nere gånger. * Kungl.
Och som Utskottet anser den academiska jurisdictionens bibehållande, förändrande eller afskaffande hafva den nära gemenskap med öfriga frågor om organisationen och styrelsen af Rikets Universiteter, att dessa ämnen ej bora serskiljas, utan i ett sammanhang skärskådas} ssi har Utskottet beslutat vördsamt tillstyrka ; att Rikets Ständer måtte hos Kongf. Maj:t i underdånighet anhålla det täcktes Kongl. Majit, vid fattandet af Dess nådiga beslut i anledning af ofvanbemälde Coroités utlåtande och förslag, tillse och pröfva om eller i hvad måtto öfrige åtgärder, som i afseende på Läroverkens ord-^ nande kunna varda vidtagne , fordra att den academiska jurisdictionen' hör fortfara, inskränkas eller uppJ häfvas, I anledning af framställningen örn lipp-j hörande af Ridderskapets och Adelns räta LngUtskottets Betänkande N:o 89: 8J tighet att i vissa mål hafva Hofrätt till forsla Domstol, får Utskottet förklara, att, då denna fråga icke har egenskap af en blott lagfråga , för hvars afgörande tre Riksstånds sammanstämmande beslut och Konungens sanction äro tillräcklige , utan rörer ett Rid4 derskapets och Adelns privilegium , hvar* förändrande eller jemkande beror på samtlige Riks-Ståndens öfverenskommelse och KonunS •d gens bifall, Utskottet icke finnér sig tillstän-? digt att a. denna framställning tillstyrka bifall.
Jag kan icke neka, att jag båck finnér det påkostande och harmligt, att se burn litet afseende man gör på allmänhetens rätt mätiga fordran, och påkostande jern väl för den sorn vet med 6>g sjelf att lian gör hvad i hans förmåga står för att tjena sitt Fädernesland , att hans bemödanden, ehuru frugtlösa de torde blifva, skola förblifva okände för allmänheten. Herr Grefven och Landt-Mcirskalken hemställde, att Grefve von Schwerins nu gjorde motion, måtte till Riddarhusötskottet remitteras i hvilket bifölls. Herr Grefven och LandtMarjka'ken tillkänna* gafj det tillförlitlig underrättelse nu mera inlupit om Hennes Kongl. Maja Drottningens höga ankomst till Hufvudstaden samt hemställde, j anledning häraf, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt, att Riksens Ständer med en stor Deputation i underdånighet uppvagtade Hennes Maj:t samt om icke ExpedrtionsUtskottet kunde anmodas uppsätta den underdåniga sdresse, hvilken vid detta tillfälle borde till Hennes KonglMaja i underdånighet framföras. Bifölls, Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar skalsten föreslog, att de öfrige RiksStåoden matte Den 11 Junii f. m. 169 inbjudas, att, uti enahanda beslut med RidderSK^pet och Adeln sig förena; hvilket bifölls. Herr Grejven och Landt-Marskalken bemstäiHe vidare om icke de 4H Ledamöter, hvilka blifvit aniekoade, att deltaga i den Deputation, sorn borde uppvagta HenDes Kongl. Höghet Kronprinsessan, äfven kunde uppdragas, att å Ståndets vägnar utgöra den Deputation, hvilken, enligt Ridderskapets och Adelns nyss fattade beMut, komme att uppvagta Hennes Maj:t Drottningen. Bifölls. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl.
Det mest intagande vid henne var dock hennes ungdom, som icke lemnade henne någon ro ett ögonblick. Hon och en något yngre bror fingo ständigt tillrättavisningar derför att de skrattade, trampade hvarandra på fötterna under bordet, icke kunde låta bli att göra grimacer och i allmänhet uppförde sig som två okynniga barn. Men i allt detta var det icke det minsta ondt, det var endast ett sådant öfverflöd af munterhet, att den omöjligen kunde hållas i styr under en hel lång middagsmåltid bland främmande. Tofte glömde alldeles att äta för att se på sin vackra granne och gaf Nina ganska tankspridda svar. Om eftermiddagen, då Nina kom ned på terrassen, fann hon honom stående med den unga amerikanska skönheten och ifrigt studera en stor karta öfver det italienska Schweiz, som hängde i försalen. Då han såg Nina, vände han sig till hälften om. »Jag kommer strax», sade han till henne. »Jag skall bara hjelpa denna unga dam att finna sin framtids väg», och han nickade vänligt. Hon gick ned och satte sig vid bröstvärnet på terrassen och såg ut öfver den glimmande sjön bort till det blåskuggade San Salvador, som doppade sina fötter i böljorna. Det är ett af de härligaste ställen på jorden, men ögonblicken föreföllo Nina långa, mycket långa. Hon tänkte icke på någonting. Hon lyssnade endast efter, när han skulle komma. Ändtligen kom han lätt gående med sina hvita skor på sandgången. Han hade tändt sin cigarr och hade en ros i knapphålet. Den hade han icke förut. Nina låtsade, som om hon var fördjupad i utsigten, och pekade ut öfver de tältbetäckta båtarna, som gledo fram mellan de gröna stränderna. »Hvad heter den lilla byn, som ligger här midt emot?» frågade hon. »Det vet jag verkligen inte», svarade Tofte. Han satte sig och började arrangera rosen i sitt knapphål. »Ser du, hvad jag har fått?» »Ja, det var en vacker ros», svarade Nina. »Var det den unga amerikanskan, som gaf dig den?» »Ja, just precis», svarade han. »Är hon inte förtjusande? Har du någonsin sett sådana ögon? De äro födda i en lyckligare verldsdel än i vårt gamla trötta Europa, det ser man nog!»
Derefter har Drätsel-Commissionen uti skrifvelse till Comiterade öfver Börs-, Brooch Hamubyggnaderne här i Staden af den 25 Januari 1837 förmält, att Drätsel-Commissionen saknade utväg att, af omhänder hafvande tillgångar, afsätta den äskade summan af 20,000 R:dr årligen uti Tio 109 år; hvaremot Drätsel-Commissionen hemställt, om icke Comiterade, hvilkas förvaltning hade samma ändamål som Drätsel-Commissionen att, i förhållande till tillgångar, bereda stadens högsta nytta och fördel, skulle kunna finna utvägar för nämnde afsättande under tio år af 20,000 R:dr årligen; såsom bidrag hvartill Drätsel-Commissionen vore beredvillig att tills vidare afstå öfverskottet af de utaf Slussen fallande inkomster, efter afdrag af kostnader; och Comiterade öfver Börs-, Brooch Hamnbyggnaderne hafva, under förutsättning af Magistratens och Borgerskapets Äldstes instämmande deruti, den 9 Februari 1837 förklarat sig vara beredvillige att, ifrån och med berörde år, af Börs-, Brooch Hamnbyggnads-medlen uti 10 år afsätta en summa a£ 20,000 Ridr, för alt, gemensamt med den af Eders Kongl. Maj:t under samma tid af Handelsoch Sjöfarts-Fonden i Nåder anslagne lika årliga summa, användas till Slussens ombyggnad, under de i öfrigt, genom Kongl. Brefvet den 9 December i836 derföre meddelade föreskrifter; hvaremot Comiterade, jemte yttrande att de icke eller ville undandraga sig verkställigheten af Slussens ombyggnad, när densamma komme i fråga, förbehållit sig att tillgodonjuta det af Drätsel-Commissionen, såsom bidrag till berörde afsättning, afstådda öfverskott af Sluss-inkomsterne.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s den 4 d:s på bordet lagda Mera. N:o 198, i anledn. af erhållen återreiniss å de i Mem:t N:o 182 föreslagne voter:s-propos:r. Vid föredragning af StatsUtsk:s den 4 dennes på bordet lagda Mern. N:o 199, med förslag till voter:s propos. uti frågan om förbättrade aflöniugsvilkor m. m. för Arméens och Flottans Läkare samt ProvincialLäkarne, godkände R. o. Ad. den i detta Mern. föreslagna voter:s-propos:n. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s den 4 dennes pa bordet lagda Mern. N:o 200, i anledn. af erhållen återremiss å åtskilliga i Mem:t N:o 173 föreslagne voter:s-propos:r. Föredrogos och biföllos StatsUtskis den 4 dennes på bordet lagde Utlåtrn: N:o 201, i anledn. af erhållen återremiss å en punkt i Betänkit N:o 167, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens 9:de Hufvudtitel; och D en 7 Januari. 7 N:o 202, i anledn. af väckt fråga om tillökade Tionde-anslag till Domkyrkan i Hernösand. Vid föredragning af StatsUtsk:s den 4 dennes på bordet lagda Mern. N:o 204 med förslag till sammanjemkning eller voter:s-propos:r i anleda, af RiksStms skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till Nionde Hufvudtiteln hörande frågor, blefvo samtliga deri föreslagne voter:s propos:r af R. o. Ad. godkände samt lades förev:de Mern. i öfrigt till handiingarne. Föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk.
Jag skulle derföre för min del hafva instämt med Hr von Hohenhausen, om hans förslag afsett alla dessa föremål; men så är icke förhållandet, utan skulle jag derföre tro, att hvad detta moment innehåller med afseende på flyttningstiden, elier följande ord ”med afseende å tilltänkt flyttning från en socken till en annan, och förhållanden inträffa före fly ttningstiden, som upphäfva det aftal, på grund hvaraf mantalsskrifningen skett.” höra utgå; ty detta stadgande hunger icke ihop roed det olika förhållande, som äger rom emellan att vara antagen i tjenst och att vara mantalsskrifven. Då skulle mom. få följande lydelse: ”1 fråga om fattigvård anses i allmänhet en hvar tillhöra det samhälle, der han är antecknad i mantalslängd eller sednast varit det, men der någon mantalsskrifven, men detta sedermera genom vederbörande myndighet blifvit u p p h ä f v e t, skall sådan mantalsskrifning icke medföra fattigvårds ansvar, utan delta ansvar vidlåda det samhälle, personen förut tillhört.” Gr. Mörner: Jag vill endast fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att äfven en landtbonde flyttar från den ena socknen tili den andra. Flan tillträder sin lägenhet i Mars månad, men skattskrifningen inträffar först om hösten, och endast på detta förhållande har detta mom. afseende. llr von Rosen: Om jag fattat Frih. Cederströms mening rätt, har den varde Friherren isynnerhet fästat afseende på tjenstehjonen. Utsktn hafva sträckt sin uppmärksamhet längre, eller till alla, och således äfven till dem, sorn icke höra under tjenstehjonsstadga^ såsom landtbonde!' och torpare. Desse sistnämnde kunna också flytta från en socken till en annan, och det är egentligen dessa, som mom. afser; ty det är isynnerhet de, sorn ligga församlingarna till last. Tjenslehjonen äro icke så farliga i detta afseende. Utsk:n hafva derföre varit nödsakade att sträcka sin omtanka längre, synnerligast med hänseende till dessa torpare och dylika, som flytta om våren men icke skola mantalsskrifvas förr än om hösten. Det finnes dessutom sockenhandtverkare.
Banko, motsvarande 793 R:dr 56 öre Runt; jemlikt föreskriften i Kongl, brefvet den 19 Oktober 1850 skedde åter reglering af Kongl. Stats-kontoret, som erhöll ny stat, men hvilken likväl af uppgifna orsaker icke kunde tillämpas förr än år 1851, då hvardera af nämnde tjenstemän, enligt en den 9 Augusti samma år utfärdad interimsstat, undfick 438 R:dr såsom lön och ett arfvode af 148 K: dr 32 sk., eller tillhopa 586 R:dr 32 sk. Banko eller 880 R.-dr R:mt. Den 23 Oktober 1854 biföllo Rikets då försam - .'520 Motioner i Borgare-Ståndet 1802. JV$ 163. lade Ständer den af Kongl. Maj:t för Statskontoret äskade tillökning och den 21 Februari 1855 utfärdades af Kongl. Majit ny Interims-stat.. enligt hvilken en Kammarskrifvare erhöll i aflöning 600 R:dr Banko eller 900 R:dr R:mt och bibehöll han denna aflöning intill 1857 års slut. Häraf visar sig påtagligen, att desse tjenstemän, vid den af Rikets Ständer under 1857—1858 årens riksdag, beslutade reglering erhållit en, i förhållande till de stegrade priserna och deraf följande högre lefnadskostnader, högst obetydlig aflöning och att borttagandet af spanmålen under lönerna kan sägas vara just den egentliga orsaken härtill. Om man till exempel jemför den inkomst 793 R:dr 56 öre, som år 1827 åtnjöts, mot den som från och med år 1858 erhölls, eller 1,000 R:dr, så visar sig att skilnaden häremellan uppgår till endast 207 R:dr 47 öre, efter en tidrymd af mera än 30 år.