Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dylta s. k. bruksegare, enär de vilkor, hvarunder dessa fått i mer än tvänne århundraden innehafva de af Kronan medgifna förmåner, varit af beskaffenhet att uteslutande hafva lagt fördelen och vinsten på bruksegarnes sida, hvarförutan, enligt hvad handlingarne visat, under tidernas längd, privilegii-innehafvarne låtit sådana underlåtenheter komma sig till last, att endast en ganska betänklig efterlåtenhet å Kronans sida kan göra förklarligt, att privilegii-innehafvarne ännu äro i besittning af privilegierna. Då sålunda med stöd af lag eller billighet inga anspråk på skattelösen af de ifrågavarande allmänningarne kunna innehafvaren af Dylta svafvelbruks privilegier tillerkännas, hafva Rikets Ständer att undersöka, hvilketdera kan vara för Kronan förmånligare, antingen att afhända sig allmänningarne eller, såsom vid föregående riksdagar ifrågasatts och vid 1859 och 1860 årens riksdag beslutits, ställa dem under egen disposition. För den sednare åtgärden talar i hög grad nyttan för det allmänna, att i mellersta delen af riket behålla den skog, som ännu kan finnas att tillgå, enär skogens värde derstädes kan väntas vara i stigande, och det i desto större mån, som en rationel behandling deraf måste kunna Under Kronans omedelbara förvaltning bättre betryggas, så att, om äfven under de första åren förlust uppstår, mer än motsvarande ersättning i framtiden kan emotses. Härvid torde äfven böra tagas i betraktande den fördel, som allmänningarnes öfvertagande af Kronan bör medföra genom verksammare tillsyn emot skogens olagliga anlitande, än som under nuvarande förhållanden, äfven med bästa vilja hos innehafvaren, kan åstadkommas. I samman - E.vpeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, M 101. 9 I sammanhang härmed erfordras jemväl yttrande rörande verkan af de upplysningar, som vunnits beträffande de å förenämnda allmänningar befintliga intagor och torp, eller den odlade delen af allmänningarne, deraf Rikets Ständer ansett afkastningen böra tillfalla Staten, men hvarom E. K. Maj:t ansett frågan böra förfalla.
Landtm, först propos. på bifall till förslaget utan förändring, hvartill svarades många nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på bifall dertill med den af Preste-St. gjorda förändring, då svaren utföllo med många ja jemte ett elier annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Frih. Cederström: Då härefter till föredragning förekommer en mening, hvari skall iakttagas »de bestämmelser och undantag, §§:ne 8, 9, 10 och 12 innehålla», synes det mig, som dessa §§ böra först afgöras, hvarföre jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på att §§:ne 9 och 12 Ben 22 Maj c. m. 487 livar för sig föredragas, innan den nu i ordningen kommande föredrages lill behandling. Sedan R. o Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat sitt bifall, föredrogs: Utsk:ts å sid. 9 afgifna förslag till förändrad lydelse af § 9- Bifölls. Utsk:ts å sid. 10 framställda förslag till ny lvdelse för § 12. Hr von Koch: Jag kan icke för min del bifalla detta förslag, sådant det nu lyder. Jag tror nemi. att derigenom skulle förtryck kunna uppkomma. Men å andra sidan kan jag icke neka att det är skäl att göra en förändring i den nuv:de §:ns lydelse. Med den obegränsade rösträttigheten skulle man nemi. kunna tänka sig att en person, genom denna obegränsade rösträtt, kunde tilltvinga sig de andras bifall till ett förslag, hvaraf han ensam hade nyttan. Detta är en anmärkning, som jag icke funnit mig på ett tillfredsställande sätt kunna besvara; men å andra sidan förekommer det mig, derest Utsk:ts förslag bifalles, att det dervid kunde inträffa, att en person, som liar skyldighet att deltaga i bördan med stort belopp, och enligt Utsk:ts förslag inskränktes till T'n, derigenom blefve förkränkt i sin rätt.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskottens gemensamma handläggning remitterad, motion har Riksdags-fullmägligen Jolian August Zetterberg från Stockholms Län förmält: alt en del egare lill stränderne omkring sjön Brunnsviken för några år sedan å vederbörlig ort sökt att få på egen bekostnad sänka sjön 1 § aln, samt att de, efter derom anställd och slutligen afgjord rättegång, vunnit rättighet att verkställa denna sänkning; att ett sådant företag, hvarigenom Brunnsvikens valten skulle komma alt vanligen öfverstiga saltsjöns med § aln, dock icke skulle förekomma, att tragterne omkring Brunnsviken blefve fuktige och ohällsosamma att bebo, och icke eller medförde någon betydligare fördel. I anseende härtill och då det skulle blifva för hufvudstaden äfvensom för tragten omkring sjön af största nytta och fördel, om densamma, som nu vore att anse som ett träsk, sänktes ytterligare § aln, samt det 220 alnars långa aflopp, derigenom dess öfverflödiga vatten utfaller, upprensades och utvidgades, så att communicationen blefve öppen med saltsjön, har motionären föreslagit, alt Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 1,000 R:dr B:co, för att dermed åstadkomma en farbar förening mellan Brunnsviken och saltsjön; hvilket förslag motionären ansett desto heldre böra vinna bifall, som verkställandet deraf komme alt medföra, jemte redan omförmälde fördelar, äfven den, att omkring 200 tunnland, för det mesta Staten tillhörig jord blefve frugtbärande, och något annat hinder deremot icke skulle ligga i vägen, än farhågan, att, om förslaget verkställdes, vattnet komme att utfalla ur de vid Haga Kongl. Lustslott anlagda canaler. Utskotten, som anse sig ej böra ingå i något yttrande, huruvida den föreslagne åtgärden skulle medföra den nytta och fördel, som motsvarade det till företagets verkställande, äskade anslag, få endast förklara, alt Brunnsvikens sänkning ytterligare, än som skall blifvit genom afslutad rättegång tillåten, måste bero såväl på vederbörandes hörande, som också i händelse sänkningen skulle blifva af någon bestridd, på en laga rättegång.
Då således en förändring i denna del skulle rubba hela det genom lagförslaget uppställda system, får Utskottet, med vidhållande af sitt förslag, tillstyrka, del mätte Presteoch Borgare-Stånden antaga denna §, sådan den i Utskottets förra Betänkande lyder. § 78- Ridderskapet och Adeln har bifallit den §, dock med utbyte af ordet borgenärs emot ordet paris, — af uttrycket gäldenär eller borgenär emot ordet part — samt 16 Lag-UIskottets Utlåtande M 48. af ordet anförda emot ordet anfördt. De öfriga Riks-Stånden hafva återremitterat §:n i syfte att deri få vidtagna enahanda förändringar, som de nyssnämnda: dock har inom Högvördiga Preste-Ståndet endast förstnämnda förändring blifvit påyrkad. Denna, eller utbyte af ordet »borgenärs» emot ordet »parts», hvarunder äfven gäldenären kan hänföras, är ock den enda förändring, Utskottet funnit nödig i denna del. De öfriga, hvarom fråga uppstått, synas Utskottet så obetydliga och likgiltiga, att de icke torde vara af något afseende förtjenta. Utskottet hemställer alltså, det måtte Rikets Ständer antaga ifrågavarande §, sådan den i Utskottets förra Betänkande lyder, utan annan förändring än den, att i första punkten ordet »borgenärs» utbytes emot ordet »parts». § 89. Med förändring af de å tre ställen i denna § förekommande orden Rättens ordförande till ordet Rällen, har denna § blifvit af Ridderskapet och Adeln godkänd. Deremot är den återremitterad af de öfriga Riks-Stånden, dock endast för åstadkommande af en likartad redaktions-förändring. Och som en sådan förändring står i harmoni med hvad i dylika fall annorstädes i förslaget iakttagits, hemställer Utskottet, det måtte Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden med Ridderskapet och Adeln i denna del sig förena. § 122.
Stjernstedts reservation, för att, med stöd af densamma, yrka afslag å Betänkit i denna punkt, men då jag vet att flera ledamöter önskat yttra sig i frågan, hvilka jag nu icke ser här närvarande, och då ärendet blott en gäng blifvit bordlagt, anhåller jag att det måtte få hvila på bordet till nästa plenum, så vida någon annan ledamot sig dermed förenar. Häruti instämde Gr. Lewenhaupt, Casimir. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, sedan förnyad bordläggning af Utlåtit numera blifvit af 2 ledamöter yrkad, detsamma komme att hvila på bordet. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:ts den 21 dennes bordlagda Utlåtanden: N:o 12, i anledning af väckt motion om förändrad beskaffenhet af RiksBankens och de enskilda Bankernas sedlar, äfvensom om uphörande af prägling af silfvermynt å lägre valör än 25 öre; samt N:o 13, i anledning af väckt motion om rättighet för Hypotheksföreningarne i Riket att utgifva depositionsbevis m. m. Föredrogos, men blefvo, på flera ledamöters begäran, ånyo bordlagde så väl BankoUtslots den 21 dennes bordlagde Utlåt. N:r 14, angående sättet för behandling af frågan om Bankovinstens användande, som ock PresteStåndet.s sistnämnde dag bordlagde ProtokollsUtdrag N:o 138, med inbjudning till MedStånden att förena sig uti ett af PresteStåndet i samma ämne fattadt beslut. Slutligen föredrogos och lades till handlingarne från MedSt:n ankomna Prot.Utdr., nemligen från PresteStit för tiden från och med den 17 sisth Dec. till och med den 18 dennes, från BorgareStit för tiden från och med den 21 sisth Dec. till och med den 21 denII. III. 1 4 I) m ?S J in ii a r i. nes, samt från BondeSt:t för tiden från oell med d. 17 sistl.
Hvad denna fråga vidkommer kan jag icke tillstyrka att under Ständers garanti, Den 21 December fl in. ioo eller ens med lagstiftningens begifvande, anslå ett sådant creditiv. Jag kan icke inse, på hvad grund sådant borde beviljas, och tror det icke vara öfverensstämmande med sanna begrepp om StatsContoirels verkningskrets, att kunna disponera ett sådant Creditiv. Jag anser det innebära en felagtigliet, om det kunde blifva möjligt för SlatsContoiret, att disponera sådana öfverskotter j)å Statsmedlen, då detta Embetsverk icke bör hafva andra medel om hand för KrigsStaten, än de, sorn äro på tredje HufvudTiteln uppförde. Hvad den för Generaliletet fordrade särskildte LöningsStat angår, anser jag densamma icke behöflig, eller för dessa, förut viii lönade Embetsman, passande. Jag tror olikheten redan förut är mycket stor emellan desse Herrars och andre MilitaireTjenslemäns löner, äfvensom skillnaden i systern bär och i andra länder, der Militairén alltid ligger tillsammans och bildar stora FästningsGarnizoner; der Kr ett Generalitet behöfligt, men hos oss icke; lios oss tror jag, alt en af Indelningsverkets hufvudgrunder innefattas deruti, att hvarje Öfverste på sin ort skulle vara den högste Militaireperson, och jag tror aldrig, att man af detta förhållande rönt några menliga följder; men väl af det motsatta. Jag tror att Generaler hos oss alltid skola få en emot deras dryga löner allt för litet svarande syssel - io6 Den 22 December f. m. sättning i fredstid. Och jag tror i alla fall dea händelse alltid skall komma att inträffa, att efter en lång fred, så är det icke Generalerne, hvilke under freden njutit de stora lönerna, som komma att anföra Arméen, utan det blir alltid några af de yngre Öfverstarne. Om vi då få stora Generaler eller icke, så tror jag icke att det blir Generalslönerne, som komma alt inverka på Arméens mer eller mindre tjenstbarhet.
Wallin, som hemställt, att, ehuru Stockholms stad icke egentligen har någon serskild Stifts-styrelse lill alla delar åt sig an ordnad, likväl, och som folk-undervisningens ändamålsenliga organiserande vore för hufvudstaden mera magtpåliggande, än måhända för någon annan ort inom fäderneslandet, ett Skol-lärare-seminarium måtte , i likhet med de af Kongl. Maj;t för Stifts-städerne i Nåder föreslagne, varda i Stockholm inrättadt. Från Välloflige Borgare-Ståndet; af Herr Gustafsson, som hemställt; 1:0. att Skol-lärarne måtte erhålla minst dubbelt så stor lön, som den af Kongl. Maj:t föreslagne, men deremot att fordringarne på deras kunskaper icke må inskränkas till läsa, skrifva och räkna m. m., utan åtminstone utsträckas till den bildningsgrad, som hos Lärarne i vanliga Lancaslerskolor erfordras; och 2:0 att icke, på sätt Kongl. Majit i Nåder föreslagit, Skol-lärare-seminarierne böra inrättas i hvarje Stift, men endast i sådane, som, i öfverensstämmelse med den vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition fogade tabellen, äro af Skolor mest i behof, såsom Skara och Götheborgs Stift, hvilka således först borde af understöd, å Statens sida, i åtnjutande komma. 4 Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N-,o 5. Från Hedervärda Bonde-Ståndet: af P.
Flera af dem hafva på kort tid uppnått den grad af fullkomlighet, som man ej ens bordt under ett länge fortsatt bemödande kunna förvänta* och om detta förhållande visat sig under en conjunctur, som för de inhemska Näringarna visserligen ej varit fördelaktig, och Den. 17 Juli. 1579 fl en tiel , da ej allenast otillräckliga eller lamt •verkställde författningar till hämmande af Lu« rendrägerier, hvilkas oförsynta utöfning urul er» gräft de inhemska slöjderna, , utan äfven förän* derliga gvundsaster i frågan om Rikets Manufacturer, försvagat industrien och afskräckt förinögne personer, att vaga sina penningar, det de så lätt kunna äfventyras ; så äger sta utsigter till hopp om dessa gagnefiga Näringars ytterligare tillväxt och förkofran, så framt verksamma medel vidtagas till deras skyddande mot utländsk medtäflan , och idkaren framför allt ej lemnäs i ovisshet om sitt öde, i anseende tili författningarnes ostadighet. Den erfarenhet, sednare tider lemnat, om en ständigt tilltagande förderflig smyghandel med främmande, öfverflö !svaror, tyckes ej otydligen utmärka vissa väsenteliga biister i de till dylika missbruks afböjande utfärdade Författningar; och då Utskottet erfarit, att Kongl. Maj.-t redan i Nåder uppdragit särskilta Gomiterade, att deruti föreslå de ändringar och rättelser, sorn till det åsyftade ändamålets fullkomligare uppfyllande kunna Annas lämplige , har Utskottet ansett sig ej äga anledning, att till utredande af de flera omständigheter, sorn härvid förtjena att komma i öfvervägande, ingå i någon unde sökning, hvartill Utskottets egentliga bestämmelse ej eller lemnar detsamma nödigt tillfälle. Hvad Utskottet likväl trott eig böra anmärka, är nödvändigheten deraf, att i sammanhang med de ytterligare anstalter, sorn. till hämmande af Uurendrägeriei och Tull försnillning komma att vidtagas> den tillåtelse , sorn.
Då innehafvarnes rätt att tillgodonjuta de förlänta förmonerne vore så vilkorlig, och då hvad hittills, angående grufvedriftens beskaffenhet samt de mer eller mindre lefvande utsigter lill möjlighet att åstadkomma förmonligare afkastning, blifvit undersökt, upplyst och jitredt, icke, efter Kongl. Kammar-Collegii omdöme, med visshet antydde, att alla vidare arbeten och försök ofelbart skulle framgent blifva för silfvertillverkningen lika onyttige som hittils, ehvad anvisningar och föreskrifter innehafvarne än må få sig till iakttagande före-' lagde; så kunde Kongl. Kammar-Collegium, för sin del, icke, med uppmärksamhet på Kronans härunder beroende rätt och fördel, tillstyrka, det Slits-Utskottets Ull alunde N’.o 2J2. bronan, för att återvinna de i ofYanberörde måtto vilkorligen gifnc för movier, på efl gång eflergåfve sina vid förlä ningen fästade anspråk, och lät sina uppoffringar för lång lid fortfara till Verkets innehafvares båtnad och vinst. Att vilkoreu uti det af innehafvarne framställde förslag voro högt uppdrifne och serdeles betungande för Kronan, destomera sorn innehafvarne linder hela den förflutna tiden skördat största fördelen af hvad Kronan i förläningarne uppoffrat, har Kongl. Kammar-Collegium ansett icke fordra närmare utveckling, och om, efter dess tanka, det antoges, att Silfver.-vertets afkastning ej kunde förbättras, borde ock nedsättning i anspråken på skadestånd finnas så mycket billigare, samt slutligen att, om åter de dryga anspråken utgingo från något hopp att framdeles tillvägabringa förmonligare Silfvertillverkning, borde Kronan just deraf hemta ett ökadt skäl, att i detta ändamåls verksamma befordrande söka sin båtnad. På dessa grunder, och enär vilkoret af rättighet för Silfver-verksinteressenterne till skattelösen å Grufveskogen destomindre borde beviljas, som denna skog oundgängligen erfordrades vid Berg-verksrörelsens möjligen återupptagande i en framtid, har Kongl.
Nu gällande stadganden om sjömannens skyldighet att qvarblifva i tjenst, äfven när resan förändras eller förlänges, äro hufvudsakligen bibehållna (§ 55), likväl med rättighet för honom att i vissa fall blifva från tjensten ledig, en rättighet den nyare tiders mildare åsigt af sjömannens ställning till rederiet allmänt inlört (§ 70). Likasom nu gällande sjölag medger befälhafvaren ovilkor lig rätt att, emot godtgörelse, olika bestämd efter olika förhållanden, afskeda be sättningen (Skipmanna B. kap. 5), så har ock samma rätt blifvit i förslaget upptagen (§§ 56, 57, 58); deri olika ersättning som i det ena eller andra fallet tiller kännes besättningen, när den före tiden ur tjensten entledigas, har sin naturliga grund i den större eller mindre nödvändigheten för rederiet att afskeda sitt folk. För en nyhet har förslaget deremot att redovisa i stadgandet i § 59, hvilket tillägger den skeppsbrutne sjömannen rätt till hyra för hela den tid han å fartyget tjenstgjort, då deremot nuvarande lag (Sjösk. B kap. 2) frånkänner den skeppsbrutne sjömannen all rätt till innestående hyra, såvida ej sä mycket af 88 skrppsrcdskapen bergås, alt det svarar i varde emot hyran; en nyhet, hvars enda, men också desto mera talande, grund är billigheten, och som derföre återfinnes i alla sednare euiopeiska sjölagar (Merch. Shipp. Act. 183, tyska lagen art. 542, norska lagen 33).
Ständer disponibla tillgångar redan blifvit för flere andra af Utskottet tillstyrkta anslag så nära tagne i anspråk, att jag betvifla!, att ett så betydligt belopp, som det för ifrågavarande arbete erforderliga, ännu finnes återstå, bar jag trott mig böra vidblifva Utskottets i det förra Betänkandet uttalade åsigt.» Häruti instämde Herr v. Troil, S. G., Friherre Klinkowström, R. M., Herr Rappe, C. G. F, samt Friherre d’Albedyhl, C. H. af Riksdagsfullmäktigen Per Persson frän Örebro Län: »Emot Stats-Utskottets beslut, om anslag till Kalmar stads hamn, får jag mig reservera på den grund, att då Statens tillgångar äro föreslagna till andra föremål och det så mycket att de, med omkring 100,000 R:dr B:ko, öfverstiga beräknade inkomsterna, jag anser att, ehuru nyttigt det kunde vara att till ombyggnad af Kalmar hamn lemna medel, dermed dock för närvarande bör anstå intill dess att tillgångar kunna beredas. Att lägga extra utgifter uppå bevilluingen är en bana, som Rikets Ständer icke böra beträda.» Stals-Utskoltets Memorial, JYs 227. 13 JfS 227. Memorial, i anledning af erhållne äterremisser ä Uti. M 165, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Finansdepartementets handläggning. (U. A.) Borgareoch Bonde-Stånden hafva återremitterat Irsta punkten af förenämnde utlåtande, deruti Utskottet tillstyrkt beviljandet af det utaf Kongl. Majrt för ombyggnad af Tranebergs bro på vägen till Drottningholm, äskade anslag 48,000 Rrdr. Inom förstnämnde Riks-Stånd har blifvit ifrågasatt — dels huruvida den nu föreslagna summan rimligen kunde erfordras för uppförande af ifrågavarande brobyggnad och om anslaget dertill icke kunde nedsättas åtminstone till hälften, dels ock om icke, enär denna bro bufvudsakligen syntes vara anlagd för befrämjande af kommunikationen emellan bufvudstaden och Drottningholms Kongl. Slott, samt de
Vill man först beräkna 4 å 4| proc. ränta på Bankens grundfond, som rätt räknad upgår till 13 mill., skall man finna att Banken nu icke har fullt 2 proc. behållning af dess derutöfver utelöpande sedelbelopp. 2;o Skulle RiksBanken ega den makt, som, för realisationens bestånd, Banken bör hafva att kunna reglera hela sedelstocken i riket. 3:o Skulle Banken erhålla 3-dubbel säkerhet för de utgifna medlen, nemi.: a) de deponerade grundfonds-handlingarne. b) Banks-delegarnes solidariska ansvarighet. c) pantförskrifningen af Bankernas egna fordringar. Rörelsen och närings-lifvet i landel skulle ock ofelbart vinna derpå, ty om på detta sätt mindre men många Banker inrättades i spridda delar af landet (behofvet vore nemi. ej då som nu för handen att åstadkomma stora associationer för Bank-rörelsers bedrifvande,) skulle de blifva i tillfälle att på upoch afskrifnings-räkning uptaga alla annars i kassakistan nedlagda medel, och sätta dem i circulalion, — Vexlar skulle kunna dragas emellan särskilda Banker, och alla liqvider derigenom underlättas. De enskilda Bolagens delegare skulle vinna derpå. De skulle nemi. sannolikt för sina inlemnade säkerhets-handlingar kunna påräkna 2 proc årlig inkomst, om ej mera, utan alt såsom nu Privat-Banks-delegarne göra, dväljas af ängslig omsorg all städse kunna invexla sina sedlar. — Vinsten vore dock ej så betydlig att den skäligen kunde framkalla så bittra afundsman, som Privat-Bankerne haft. Allmänheten skulle vinna, utom den fördel, som en lifligare omsättning af rörelse-kapitalet alltid medför, äfven den alt ej få mer än ett enda mynt i riket. Sedan sålunda fastighets-belåningen och allmänna diskontrörelsen voro skiljda frän Riks-Banken, återstode likväl all dess kreditiv-rörelse, dess belåning på metallen, samt Handelsoch Den 12 April f. ni. 323 Närings-Diskonlen, hvilka, hvar för sig, äro låne-rörelser, som bättre öfverensstämma med Bankens hufvudändamål, än de frånskiljda.
Den siste värde talaren har hufvudsakligen mot det förslag, som Const.Utsk. uppgjort, anmärkt, att man lade för stor makt i ett Ulsk:s händer, och han har derföre i stället afgifvit ett annat förslag, som skulle lemna samma magt åt 2 Stånd. D en 26 September. Om man är radd för maktmissbruk, så hemställer jag till 1$. o. Ad. och lill den värde talaren sjelf, hvilket sorn kan vara vådligare, antingen att denna magt innehafves af 2 Stånd såsom nu tillämpas och sont efter den värde talarens förslag skulle blifva lagligen fastställdt, eller om denna samma magt innehafvas af 2 Stånd och Coust.Disk.? För min del skulle jag föreställa mig, alt maglmissbruk blifva mera omöjliga om man lägger magien i 2 Stånds och Const.- Utsk:s händer, än om man lägger den endast hos tvenne Stånd. Den värde talaren har yttrat, alf frågorna hittills förfallit då 2 Stånd slädnät emot 2, och alt riket stålt i alla fall. Det är visserligen sant att sä skett, och jag hoppas att riket äfven hädanefter må komma att stå; men att åtskilliga och ganska betydliga olägenheter uppkommit genom detta förhållande, torde bevisas deraf att man ej behöfver gä långt tillbaka för att erinras örn, huruledes man haft den lyckliga omständigheten, all riksdagen var sä nära sitt slut att den kunde afbläsas, att tacka för det alt ej större olägenheter, ej större förryckningar uppkommo, utan att ett tvärt slut kunde göras pä kifvet. Det mäste väl vara nödvändigt att hafva grundlagen sä inrättad, att ej en öfvertygelse kan inrota sig om, att den understundom kan läsa så fast sig, att ingenting annat återstår än Alexaudershuggel pä den gordiska knuten — trumpetstöten som upplöser riksdagen.