Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ä nys Lag-Utskottets förleden gärdag pä bordet lagda yttrande öfwer frägan öm näd i Balanceoch Ersättnings-mäl, i afseende pä Tjenstemän wid Riksens Ständers pennings werk; hwilket yttrande blef af Hägloflige Ridderffapet och Adeln gilladt. ^Likaledes föredrogs ä nyo och bifölls Lagutskottets förledne gärdag pä bordet lagda utlåtande öfwer Herr ^nnei-stams Memorial, rörande Lag - Committeen. Lag-Utskottets utlätande öfwer Borgmästaren Memorial, rörande Köpeafhand lingar i afseende pä fast egendom, hwilket förledne gärdag war lagdt pä bordet, blef ä nys uppläst och gilladt. Upplästes ett ifrån Bewillnings-Utskottet inkommit Memorial af den 11 October, innefattande swar pä i Borgareoch Bonde-Ständen gjorda anmärkningar wid Utskottets utlätande öfwer Advocat-Fiscalen kalKmanZ erinringar w^d Bewillnings-Förordningen. Uppä föreställning af Herr Baron och LandtMarskalkcn, ansäg Ridderffapet och Adeln nägcn ätgärd härwid icke äga rum, seoan Rid derffa - 470 Den !4 Oetober, derstapet och Adeln bifallit Utstottets första be. tänkande. Upplästeoch godkändes följande underdäniga strifwelser till Kongl. Majrt: 1:0 Om Remisilaget för Landt-Räntmästarne ä Riksgälds-Contoirets medel. 2.0 Om Hamburgste Banquierernes fordringar. Z:o Om Jernwerksrörelsen. 4:0 Om Stängsel-styldigbelm. 5:0 Om Sillfisket pä djupet. 6m Om Expectance-Lönerna för Finsta Officerare. 70 Om »vitfeillrffa Denationerna. Härefter äterkom Grefwe lviörner med den till de andra Ständen afsände Deputation och redogjorde för sin bestickning.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har Hans Excellens hr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, framställt förslag derom, att i stället för nu gällande föreskrifter i afseende å borgensförbindelsers aflemnande vid tillträde af arrende utaf Kronans jord eller lägenheter, äfvensom af vissa tjenster, med hvilkas utöfning vore förenad uppbörd eller vård af allmänna medel, måtte, i ungefärlig likhet med hvad för sådauc fall i Frankrike vore gällande, stadgas dels att, vid utarrenderande af Kronans jord eller annan dess tillhörighet, arrendet borde vid tillträdet och vidare vid hvarje års början förskottsvis erläggas, samt dels att, vid tillträde af sådane tjenstebefattningar, för hvilka en viss kautionssumma för närvarande erfordras, den tillträdande tjenstemannen torde kontant uti honom anvisad allmän kassa deponera ett deremot svarande belopp, deraf han dock under tjenstetiden finge uppbära fyra procent ränta. 16 Allm. Best - *ack EJ;en.-JJtsItot tets Betänkande, N:c 31. Detta förslag, föranledt af den ringa säkerhet, enskilde personers tiorgen skulle innebära, då det nemligen aldrig vore möjligt för vederbörande myndigheter, att med visshet bedöma löftesmäns vederhäftighet, borde, enligt motionäreus åsigt, desto heldre vinna afseende, som genom de föreslagna bestämmelserna, i hvad de rörde arrenden, staten blefve betryggad mot älla slags förluster, och, i afseende å tjensterna, likaledes fall säkerhet funnes uti det nedsatta beloppet, derest en tjensteman icke nöjaktigt redogjorde för uppburna medel.
Förordningen om kommunalstämma på landet den 21 Mars 1862. „ Herr Staaff, Pehr, om tillåtelse för Waxholms stads innevånare att friköpa och bebygga de tomter och lägenheter, sorn nu af dem disponeras, m. m Bih. till R. St. Af Herr Staaff, Pehr, angående vissa förändrade bestämmelser i fråga om hem mansklyfning. 148. „ Herr Vougt, Henrik, angående pedagogiens i Södertelje uppfattning till tre klassigt elementarläroverk1 samt anslag af dertill nödiga medel. 149. „ Herr Sundvallson, .1., om skydd för industriel eganderätt. 150. Herr Sundvallson, ./., angående byggandet af kanal, i stället för det beslu tade banspåret, emellan bangården och hamnen i Upsala stad. 151. „ Herr Sundvallson, J., angående revision af Kongl. Förordningen om lands ting. 152. „ Herr Sundvallson, J., om stambanebyggnaderna under nästa statsreglerings period. 153. „ Herr Siljeström, Äng., angående upplåtelse till staden Calmar af eganderätter, till en jordrymd, som antagits tillhöra kronan. 154. „ Herr Siljeström, Äng., angående upphäfvande af gällande föreskrifter, i fråga om tjenstemäns skyldighet att ställa borgen för allmän uppbörd, m. m. 155. Herr Woern, C. Fr., angående förändrade terminer för utbetalning af dels beviljadt återstående statsbidrag för segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern till Stora Lee samt anläggning af jernväg vid Hofverud, dels nådigst äskadt statsbidrag för sjöarne Vestra och Östra Sillens förening medelst kanal och slussar. 156. Herr Waern, C. Fr., angående förmånsrätt, i enlighet med 17 Kap. 3 § Han dels-Balken, till vara, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annor man eller allmän inrättning till förvar upplagd, m. m. 157.
Ja, det äro vi! VÄNNEN. HERRN. HERRN (lifligt). VÄNNEN. Men få dem att erkänna det! Jag gjorde ett svagt försök, men då började hon gråta och sa', att hon aldrig haft en aning om, hvilken dålig menniska jag var, annars hade hon aldrig tagit mig. Jag börjar tycka synd om dig. VÄNNEN. Och när hon fått mig rigtigt förtviflad, började hon för sjuttionde gången att tala om min otacksamhet, om hur angelägen jag varit att få henne, och hur jag gjort mig till för henne som fästman. Nu vädjar jag till dig! Äro inte fruntimmerna alltid tusen gånger mera angelägna om att få oss? Och om någon "gör sig till", så... Ja, det är sant; nog ser det ofta ut, som om de enkom lade ut snaror. Ja, för att inte tala om alla de gånger, då snaran inte syns! Nu ville hon emellertid låta påskina, att jag med list och svek lockat henne att bli min hustru; hon förklarade, att jag var orättvis och grälsjuk... Men nu tar jag Gud och alla helgon till vittnen: Äro inte alla fruntimmer millioner gånger orättvisare och grälsjukare, än vi! Jo, det kan du nog ha rätt i i allmänhet. Men jag vet en, som... Som har alla upptänkliga dygder javisst! Alldeles som min fästmö hade. Hon är naturligtvis ett lysande undantag! fogeln Phoenix! Men vänta bara tills hon en dag kommer och säger, att du inte har någon karakter! Ja, se på mig, du! Det sa' min hustru mig för en stund se'n! Liksom om det någonsin funnits ett enda fruntimmer, som vetat hvad karakter vill säga! Nå, nå, hon menade väl inte så illa! Hon talade i vredesmod hon är barnslig och oförståndig... VÄNNEN. HERRN (afbryter). VÄNNEN. HERRN. VÄNNEN (eftersinnande). Ja, det sa' jag henne, men då förklarade hon, att hon skulle kunna öfverlista tio karlar, mycket klokare än jag, och att jag verkligen förtjenade, att hon gjorde det. Du måtte väl inte ha drifvit henne till någon galenskap! Jag?
Om R. o. Ad. nu bifaller Utsk:s Betänk., är dock, i det liela taget, ingen stor skada skedd, ty de penningar, som möjligen blifva öfver, kunna ju fördelas på sätt, Fullm:ge finna lämpligast, men, det oaktadt, tror jag det likväl vara riktigare, att, såsom Hr Aminoffs reservation innehåller, aflöningen uti reglem:t inflyter. I afseende på Frih. Tersmedens yttrande, rörande tjenstemännens löner, äro visserligen göroraålen vid ifrågavar:de Kontor mindre än vid de andra LåneKontoren, men också är aflöningen lämpad derefter. Frih. Tersmeden: Man synes mig, i afseende på denna fråga, vara på väg att komma till den ofta vunna erfarenheten, att sedan R. St:r på framstäld begäran af en viss ort — såsom bär är förhållandet — beviljat ett anslag, får man vid en påföljande Riksdag höra, att det önskas förhöjning i anslaget. Vid sista Riksdagen yttrades frän målsmännen på Gottland, att om de lingö, för ifrågavande ändamål, ett anslag af 3,000 R:dr, skulle det aldrig blifva fråga om att begära något mera af R. St:r, emedan, om något derutöfver skulle behöfvas, denna angelägenhet vore af så stort intresse för orten, att Goltlänningarne sjelfve skulle ombesörja hvad som erfordrades. Det oaktadt, har Utsk. likväl höjt anslagssumman, derigenom alt Utsk. befriat detsamma från revisions-omkostnaderna, hvilka, fastän Fullm:ge skickade endast en revisor från Stockholm, likväl uppgingo till 500 R:dr. Då således för aflöningen af Wisby lånekontor 3,000 R:dr oafkortade äro anslagne, samt dessutom Fullm:ge ega att — om förhöjning i aflöningen, hvilken hittills upgått (om jag minnes rätt) till endast 2,500 R:dr, synes vara af behofvet påkallad — sådan bevilja inom nyssnämnde 3,000 R:dr, har, enl. min tanke, Utsk. ganska rikligt förfarit uti sill gjorda tillstyrkande. Att uti Banko-reglem:t införa Wisby:
Jag har mig serskildt bekant, att vidvdomslol förekomma tvister, ronde köp om jordfrukter, då säljaren varit boende i en provins, der den mindre T:n för jordfrukter är bruklig, men köparen i en provins, der den större T:n begagnas, och köparen, troende att han köpt efter den T:n, som begagnas i hans ort, har funnit sig bedragen då varan blifvit levererad efter det mindre Tunnemålet. Om nu dea förändring vidtages, att man stadgar samma T:a öfver hela landet, skulle icke då olägenheter upkomma, om. det gamla namnet bibehölls? Innebyggaren i de provinser, der T:n haft olika mål med den, som nu antages, skulle endast med stor svårighet vänjas vid begagnande af den nya T:n, om man bibehöll detta namn. Bättre är då onekligen och ledande till mindre förvillelser att antaga en helt ny benämning jemte nytt mått, allenast detta är med det gamla jemförligt. Denna åsigt är redan erkänd, och jag får till bemötande af Frih. Klinkowslröms anmärka, derom, att Vetenskaps-Akademien i sitt äldre utlåt, alternativt föreslagit T:ns bibehållande, återföra i Ståndets minne, att R. St:r hafva i anledn. af den K. Propos., som med stöd af nämnde K. Vetenskaps-Akademies utlåt, afgafs och i hvilken T:ns bibehållande alternativt föreslogs, förklarat, att T:n icke borde bibehållas, just till förekommande af den förvexling, som ansågs skulle blifva en följd deraf, att den gamla benämningen gafs åt ett nytt begrepp. Jag tror således icke, att i de nu gjorda anmärknme innefattas tillräckliga skäl för ogillande af Utskms på K. M:s Propos. grundade förslag i denna del och vågar således för min del tillstyrka bifall dertill. 158 Den 8 Juli e. m. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Jag begärde ordet för att svara på Frih. Klinckowströms anförande. Han stödde sig på Vetenskaps-Akademicns utlåt, af år 1822.
«Aarsgaardsreija,« berättade han, «utgöres af de andar, som icke äro nog goda att förtjena himmelen och icke heller nog onda att komma till helvetet; den utgöres af drinkare, fina bedragare, med ett ord af alla dem, som för en eller annan orsaks skull ha förskrifvit sig till hin onde. De måste derföre till straff rida omkring ända till verldens slut. I spetsen för färden rider «Guro-Rysse«, eller «Reisa-Rova«, som kännes igen på sin långa svans. Efter henne följer en stor skara af båda könen. Hästarne äro kolsvarta och deras ögon lysa i mörkret som eld. De styras med glödande jernbetsel, rida såväl öfver vatten som öfver land, och ryttarnes vilda halloh, hästarnes fnysande, jernbetslens skrammel förorsaka ett buller, som höres på långt afstånd. Der de kasta sadeln öfver taket, der måste en menniska dö, och der de förnimma att slagsmål och dråp skall inträffa, der komma de in och sätta sig på hyllan öfver dörren och väsnas och skratta i mjugg. När man hör Aasgaardsreija komma, bör man genast kasta sig ned framstupa på marken, och låtsa som om man sof, ty om man ej gör det blir man oppsnappad af färden, och blir kastad vanmäktig, på något ställe, långt ifrån det der man befinner sig. Ofta blir man derefter för hela sin lifstid tungsinnig och sjuklig. Men den dygdige, som vid färdens ankomst genast kastar sig ned, har intet att befara, utom att hvar och en af det luftiga sällskapet spottar på honom. När färden är förbi, så spottar man igen, och så är det förbi med den saken.« Harald tillade, att denna färd vanligen var ute om julen, och att ingenting var möjligare, än att de ännu denna afton kunde råka ut för den, och i så fall var intet annat för Susanna att göra, än att hastigt stiga ur slädan och kasta sig «Næsegrus« till marken, med ansigtet i snön tills den vilda skaran vore förbi 6.
för tronens trappsteg, tar upp kransen och håller den högt i Ser ni, jag förtjänar inte er krans. Låt mig hellre gifva den åt dig, du arma, låt mig gifva den trötta ögon. (Sätter kransen på den bleka flickans hufvud.) er ring, så skall jag söka vara en syster för er. som en hyllning åt dina bleka kinder och dina kloka, Själf är jag ingenting. Men om ni vill ta upp mig i (Springer ner från tronen och ställer sig i ringen af arRÖSTER BLAND FOLKET. Speranza, som är återfunnen. Man har velat narra oss. Ned med kejsaren! Vi vill ha krig. Bättre krig än denna fred. Man har bedragit oss. Du är inte prinsessan beterskor. Alla ha rest sig från sina platser; stor bestörtning.) drottningen och den lille kungen börja gråta. Kejsaren står förskrämd på sin tron, mot hvilken folket stormar fram.) (Suveränerna öfverlägga bestörta sig emellan. Den lilla ANDRA AKTEN 43 - ANDRE HOFMANNEN. Speranza. Jag sade ju strax att hon inte liknade prinsessan FÖRSTE HOFMANNEN. mors instinkt misstar sig minsann inte. Det kunde man ju se på moderns hållning. En ANDRE HOFMANNEN. brudgummen, han sa ju strax: hon liknar inte Speranza mer än en hind liknar en kvittrande fågel, sa han. FÖRSTE HOFMANNEN. ligtvis är det honom profetiorna menat. Mycket fint sagdt, låt oss gå till honom. Natur(Gå till Fortunio, som omringas af flera.) BIKTFADERN (till ett par andra). första ögonblicket, då hon fördes in i klostret, att hon var en djäfvulens dotter. FOLKET (med knutna händer och andra hotande åtbörder omkring tronen). Gif oss åter Speranza! Herrans röst bedrager aldrig. Jag såg det från Och prins Fortunio, som tydligen är den rätte Speranza, gamle gråskägg ? Och han där, prins Salvator. Bort med honom! Han är inte den rätte brudgummen. Kan en brudgum taga miste på sin brud?
Sceneriet på stationerna, tågens gång och de resande menniskoströmmarne framträda klart och tydligt och äro ständigt tillstädes för ögat, men de uppsluka icke handlingen utan omgifva densamma på ett enkelt och naturligt sätt, alldeles som det skall och bör.Det är således ett naturalismens mästerstycke af första rang — åtminstone tör det af många så betraktas. Man skalle näppeligen kunna uppleta ett annat verk der naturalismens fordringar så fullständigt och dock så måttfullt blifvit upp-fyllda — åtminstone kan det så synas vid första påseendet Och likväl kom jag under läsningen af just denna bok på de underligaste tankar. Är detta verkligen naturalism? Är detta en verklighetstrogen skildring af lifvet? Är detta ett doeumeni hutnain, i hvilket fantasien endast medverkar såsom en faktor vid kombinerandet och klargörandet af vetenskapligt psykologiska iakttagelser och analyser? Det är visserligen icke det vanliga lifvet som här skildras, utan en af dess abnorma modifikationer — lifvet i brott. Men denna sällsamma hoplänkning af brott, knuten till och på ett mystiskt sätt sammankedjad vid en viss skådeplats, en viss yrkessfär, och öfverskuggad af symbolikens fantomer — är slikt tillåtet för en författare, som sjelf velat inskränka sig iill ett noggrannt och insigtsfulit återgifvande af verkligheten? Mig synes det vara i stick och stäf mot naturalismens grundsatser, men deremot i full enlighet med den tro på den individuella fantasiens suveräna rätt att styra och ställa efter hehag, som innebor hos en romantiker. Och dessa menniskor med hvilken Zola befolkat sin bok — äro de menniskor tagna ur lifvet och icke snarare fantastiska skapelser af den bildande förmågan hos en skald?
Angående anslag för anskaffande af erforderligt biträde i och för skyndsam tryckning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll innevarande Riksdag. 3:o Antagande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag af följande ConstitutionsUtskottets afgifne förslag, nemligen: till ändrad redaction af sednare Punkten i i5 §. Riksdagsordningen; af ett tillägg i 5 Mom. 14 §, Riksdagsordningen, rörande Borgares valbarhet; och af ett tillägg vid i5 §. Riksdagsordningen, rörande Riksdagamanna-valen för BondeStåndet. 4:o Gillande af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets : Om sättet för utgörandet af Arrendespannemål för Domkyrkohemman; och öfver väckt fråga om Mölndahls Qvarnägares befrielse från skyldigheten att emot fast - Den 7 September e. m. 313 1 ställd tull af cn kappe på tunnan verkställa målning för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: Rörande klagan deröfver, att LifGrenadierRegementernes
— Jag tror alt dessa en gång vunna rättigheter böra respecteras till den grad de kunna af sunda förnuftet tolereras, så framt man skall kunna genomföra något annat, något bättre än det som är. — Jag har deraf ledt mig till den öfvertygelse, att en för närvar, möjlig ombildning af representationen bör vara stödd på val inom de nuvar. 4 Stånden samt dertill ett 5:te, hittills för sig orepresenteradt. Jag bekänner uppriktigt min oförmåga alt rätt fatta bildandet för närvar, här i landet af ett stående så kalladt återhållande element i representationen. — Föreslås måhända ett öfverhus, bestående af personer utsedde på lifstid eller vissa år, antingen af folket ensamt eller till en del af konungamakten, så tror jag mig redan hafva gjort klart för mitt begrepp, alt konungamakten vid sådana förhållanden, som i vårt lund aga rum, blandar sig i bildandet af representationen, hvilken bör utgå ensamt från den sunda folkviljan; äfvensom ali regeringsmakten bör äga sitt stöd i representationen, icke tilltvinga sig ett parti inom densamma. — Jag tror deremot att, så framt en nationalförsamling, vald på sätt jag nu antydt, verkligen bör anses representera den sunda folkviljan, så bör tills vidare en organisation af denna församling, sådan den i Norrige äger rum, tillfredsställa nationens väntan — jag kunde till och med vara färdig alt, om så fordras, medgifva den modifieation härutinnan. att t. ex. hälften af den mindre eller andra kammaren må blifva utsedd genom val inom riksförsamlingen och hälften genom lottning. —Jag tror dessutom, att ett öfverhus på lifstid eller vissa år, tillsatt under en period då opinionerna på ett eller annat sätt möjligen kunde vara för ögonblicket vilseförda, skulle just genom sin stabilitet blifva för landet mindre välgörande och så anses då tiden en gång justerat dessa opinioner; men jag tror deremot att ett förhastande vid de representantval, hvilka hvarje riksdag förnvas, är mera oskadligt, helst vådan är förr öfvergående och dessutom regeringsmakten alltid bör äga rätt att Den ii April f. m. upplösa po sådan församling celi genom förordnandet af nya val vädj-i lill folkets då möjligen mera sansade öfvertygelse.
Jag öfverlämnar ju i dessa papper all min egendom till borgenärerna. Jag vill inte ge upp min stat, jag vill inte, jag vill inte, jag vill blott ha några dagars anstånd. Nej, nej! Carnegies råd är ej godt. Gif mig min hatt och min käpp, jag vill bege mig ut i staden och tala vid en vän, som ser mina affärer i gladare ljus och som är så rik på projekt, att han säkerligen finner på något annat. Carnegie höll John tillbaka. – Om det lugnar herr Hall, kunna ju dessa papper insändas till rådhusrätten under försegladt konvolut med påskrift, att konvolutet ej får brytas och papperen icke komma till användning förr än om – hur många dagars anstånd tror sig herr Hall behöfva? – Trenne dagar, Carnegie, trenne dagar. Då kunna pengarne vara här. Låter detta sig göra, så är allt hjälpt. Jag skall läsa igenom papperen. John satte sig ner vid pulpeten och försökte samla sina tankar. Tid efter annan mumlade han: – Jag vill, jag vill förstå, hvad detta betyder. Det gäller min sons framtid. Flera gånger läste John igenom papperen utan att tyckas begripa dem. Ändtligen sade han: – Här är något, som måste ändras, Carnegie. Här står, att administrationen, utförd under redovisningsskyldighet både för mig och borgenärerna, sättes i fullkomligt oberoende af någon åtgärd från min sida. Detta vill jag ha ändradt till att administrationen sker under min tillsyn. – Låt det vara, som det är. Detta är ju blott en proformasak, då denna skrifvelse skall i ett försegladt konvolut inlämnas till rådhusrättens förvar för att endast i händelse af uteblifna lånebiträden komma till användning. – Nej, nej, jag vill i alla fall inte ha det så. Jag vill ha det ändradt, så att ordalagen lyda, att administrationen ställes under bolagets egen tillsyn. Var beskedlig och ändra detta! Min hand skälfver, jag förmår ej föra pennan. Carnegie mumlade: – Det har ju alldeles intet att betyda. Men John Hall sade: – Skrif! Jag vill ha det så. Carnegie skref. John läste åter igenom skriften. – Det är väl rätt så här, eftersom David Carnegie råder mig härtill. Tack för hjälpen!
För sammandragning af landtmäteri-kartor för län, hvilka icke af Topografiska korpsen hunnit rekognosceras 6,000 » inköp af barometrar, kemiska apparater m. m 5,000 » lådor, papper, transporter, m. m 4,000 720 150 360 5,550 Summa R:dr R:mt 15,000 Vidare är af Vetenskaps-akademien den förmodan yttrad, att hela landets geologiska undersökning, enligt den sålunda uppgjorda planen, skulle kunna medhinnas under loppet af 19 år, om ej förr, och att, då derefter troligen 3 år erfordrades för berättelsens redigerande, jemte den sista handläggningen och arbetenas tryckning, följaktligen efter 22 års förlopp den allmänna geologiska kartan öfver hela riket, 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 203. jemte tillhörande beskrifning, kunde vara utgifven; tilläggande slutligen Akademien att, i anseende till brist på tillräckligt antal lämplige personer för undersökningarnes anställande, ett anslag af 15,000 R:dr för första året, 20,000 R:dr för andra och 25.000 R:dr för tredje året syntes tillräckligt; men att för den följande tiden de årliga utgifterna torde uppgå till den i kostnads-förslaget beräknade summan af 27.000 R:dr, allt Riksmynt; och vore dessutom sannolikt, att af första årens anslag tillgång skulle kunna beredas för inköp af större delen af de behöfliga instrumenten.
Salu-accisen vöre alldeles skiljaktig från den husbehofs-accis, som åtföljt Landttulls-afgiften , samt således icke inberäknad i den så kallade Fyllnadsaf giften, utan liksom den Qvarn-tull, hvilken utgöres af Stockholm, Götheborg och Carlskrona, måste, enligt Rikets Ständers Beslut, serskildt af Rikets Städer till Stats-Verket utgöras, och denna Utskottets tanka blef slutligen af Rikets Ständer gillad. I sammanhang med 2:ne Motioner af Herrar J. U. Winberg och P. Lindqvist hvaruti, såsom ytterligare skäl för Saluaccisens upphörande, anföres, att Landtjnannen vore obehindrad att till Städerna införa slagt-kreatur, bakadt bröd samt dricka, har Höglofl. Stats-Utskottet, uti Betan - Bevillnings-Utskottets Betänkande JV.-o Sr. 3 landet, angående beräkningen af Stats-Verkets inkomster; N:o 54, Lit, G., yttrat sig' i ämnet, oell funnit behörigt afseende böra lemnäs åt det uppgifna förhållandet om Landtmannens rättighet att utan hinder och af gifter kunna till Städerna införa kött, bröd och dricka, enär derigenom den ena Medborgaren skulle högre och olika beskattas emot den andra, för idkandet af samma näring, och på sådan grund tillstyrkt, att, om och hvarest rättigheten att utan afgift lill Städerna införa och till salu hålla kött, dricka samt bröd är eller blir Landtmannen meclgifven, sä bords den staden från denna afgift befrias, och på sådan grund icke ansett sig kunna uppföra denna Titel till högre än y,5oo R:är. Ehuru frenne af Riks-Stånden, genom antagandet af en nedsatt beräknings-summa, godkänt grundsattsen i denna hemställan, då deremot ett annat Riks-Stånd ansett denna Inkomst-titel böra ännu högre upptagas; likväl och då en bestämd inkomst af Saluaccisen blifvit beräknad, hvaraf måste följa, att Rikets Ständer icke ovilkorligen bifallit Motionen, anser Utskottet sitt åliggande vara att meddela vördsamt Utlåtande, angående afgiftens fördelning.