Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad utaf lånet ieke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af år 1867 får derefter icke utbekommas. 3:o. Det i Riksgälds-kontoret lyftade lånebeloppet får utan ränta och kapitalafbetalning innehafvas till 1870 års slut, 1 (varefter och intilldess lånet blifvit till fullo godtgjordt sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för 100 å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapitalafbetalning. 4:o. Den uti näst ofvanstående punkt omförmälda årliga ränta och kapitalafbetalning bör vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest detta inbetalningsbelopp före den 16 Januari nästderpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan i sådant fall den sedan nyssnämnda månads början å kapitalafbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 50:o. Sedan i ministeriel väg inbjudning skett angående
St. ej förr, än å den nästföljande riksdagen, må öfver ett Cons!.- Tltskts mein. i allmänhet besluta den föreskriften, att Ståndens ledamöter vare obetaget att in pleno öfver förslaget yttra sina tankar. Undantaget från 2g §;ns Riksd.- Ordn. allmänna föreskrifter, som lili 56 §:n Reg.Fm genom för der omrörda särskildta fall intagna stadganden blifvit gjordt, lärer ej kunna sträcka sig längre än till de fall, hvarför dessa stadganden blifvit bestämda, d. v. s. för behandlingen af K. proposir och af enskild riksdagsman väckta och af Utsk. med tillstyrkan åt R. St. öfverlemnade förslag till grundlagsförändringar; ty andra omlalas uti denna § icke. Derföre måste den uti 81 §:n Reg.Fm utan särskilda föreskrifter lemnade frågan, huruvida blott Ståndens ledamöter äga rätt att öfver ett Const.Utskts eget förslag till grundlagsförändring in pleno yttra sina tankar eller Stånden äga 8 Den i Juni. att deröfver förklara sina gemensamma tankar oell besluta Ate ireni isser m. m., subsumera under 29 §:ns Riksd.Ordn. föreskrifter för behandlingen af Const.Utsk:s mern. i allmänhet och icke under de föreskrifter, som 56 §:n R.eg.F:n undantagsvis innehåller för behandlingen af sådana mern., hvilka, lill följe af hvad enskild riksdagsman hos Utsk. i grundlagsändringsväg föreslagit, blifvit åt R. St. öfverlemnade. Det torde vara ett oeftergifligt villkor vid tillämpningen af alla lagar, att man ej får gifva deras föreskrifter en större utsträckning, än den de uti sig bokstafligen innebära; och här torde det vara så mycket mera ett åliggande, då grundlagen uti sin 83 § af Reg.Ftn sådant uttryckligen föreskrifver. Om, såsom i 56 §tn Reg.Ftn, i afseende på af riksdagsmän väckta och af Utsk. tillstyrkta grundlagsändringsförslag, den i 29 §:n Riksd.Ordn. mot föreskriften, att R.
Författningars särskildta föreskrifter lemna rum till tvekan, om hvad den, hvilken i brottmål - 1 Den 3 Juni. 81 mål vill Hos Kongl. 'Maj:t i' underdånighet fora Hagan, bor, för bevarande af sin ratt dertill, fullgöra , dels ansett, att det stadgande, sorn Kongl. Majts Nådiga Proposition innehåller, undanrödjer all osäkerhet i .detta ämne, tillstyrker alltså , att detsamma såsom gällande Lag anrages; hvarvid dock, ehuru Utskottet trott det höra vara tydligt, att enär, Vid besvärs anförande hos Hofeller Ofver - Rätten emot Under - Domstols Utslag i brottmål, dén missnöjde parten uti allmänt förvar nedsatt hvad derigenom i böter, ersättning för Rättegångskostnad eller i öfrigt blifvit ådömdc, denne, om han icke åtnöjes med det beslut iHofeller Öfver - Rätten öfver nämnde besvär fattat, Utan vidare deremot hos Kongl. Majit fullföljer klagan, icke kan vara pligtig att nedsätta annat, än hvad Hofeller Ofverrätten, utöfver hvad Under - Domstolen stadgat, honom till gäldande ålagt, Utskottet likväl funnit sig aga anledning föreslå, att, till Undvikande af möjlig irring uti den föreskrift, sorn af Hofeller Ofver-Rätten meddelas, detta äfven må i stadgandet intagas, och på denna grund andra perioden deraf erhålla sådan lydelse: ^Röter, ersättning för Rättegångskostnad och livad Hofeller Öfver - Rätten derjemte ålaggt den missnöjde parten att gälda, skola, der sådant ej förut vid besvärs anförande derstädes emot Under - Rättens Utslag skett, nedsattas hos Konungens Befallningshafvande, Magistrat eller Kronofogde i orten Scc. SCc.” I öf 4:de B. N:o il, ii. Hen 3 Juni. I öfrigt anser ock Utskottet nödigt, att e. mahanda ordalag af Hof eller Öfver - Rätt bör på alla ställen i stadgandet iakttagas. Detta varder dock Riksens Ständer vördsam* ■understäldt. Stockholm den 27 Maj 1815. På Höglofl.
Ed icke måtts något sätt binda eller förhindra Utskottets ben 6 December* åäriiöter> att framdeles, efter föregången pröfning och Riksens Ständers bifall, antaga de af Herr Cederskjöld nu föreslagna ändringar; hvarförutan han anhöllj att dess Anförande mätte till det blifvande Banco - Utskottet remitteras* och med de öfrige respective Riks - Ståndet! communicerasi Herr Silfverstolpe ■, Gustaf Abraham, förklärade , det han, utan att ingå i någon pröfning af de föreslagne ändringarne, endast vilie anmärka, att ifrågavarande InstrUction nödvändigt måste antagas * innan Banco - Utskottet kunda sättas i verksamhet. In3truetionen vöre ihtet bindande längre än till dess den blefve upphäfvenj och som Banco-Utskottet ägde fullkomlig rättighet att både pröfva och föreslå ändringar derutinnan, så vore icke eller någon Reservation emot Eden nödig; och anhöll Herr Silfver® stolpe sluteligen om Proposition till bifall å InStructionen jemte Eds-Formulairet; Herr Cederskjöld förenade sig med Herr Silfverstolpe. Herr Påhlman, Otto Fredric, yttrade, atÉ då ifrågavarande Instructiön , sorn skulle lända Banco-Utskottet till efterrättelse, icke lämpligen kunde förändras, förr än Banco-Utskottet deröfver blifvit hördt, måste ock samma Instruction genast ovillkorligen antagas, emedan,j j annat fall, Utskottet, i saknad af Instructiori,-. ej kunde börja sina arbeten. Herr Påhlman ariRidd. och Ad. Jå. 21» 22. 162 Den 6 December. höll alltså, att Instructionen, sådan deri vid dé tre sistförflutna Riksdagarne Varit antagen, för härvarande mätte bifallas , samt Herr Ceder* skjölds föreslagne ändringar detutij till Banco» Utskottet remitteras.
Arrhenius i nåder kallades att såsom ledamot deltaga. Det förslag till Ränteförsäkrings-, Lifförsäkringsoch Lifränte-anstalter, hvilket nämnde komiterade nian alt derföre njuta något arfvode under loppet af 1 .j år utarbetade, jemte dertill hörande förslag till stadgar för nämnde inrättningar äfvensom uplysande vidlyftiga tabeller, har sedermera blifvit lagdt till grund vid organiserandet af de inrättningar af detta slag, som i åtskilliga af rikets städer börjat komma i verksamhet. Såsom ett ytterligare bevis huru Exped.-sekret. Arrhenius till allmänt gagn underkastade sig enskilde upoffriugar, må ock nämnas, att han redan år 1832 utan något af Statsverket lémnadt understöd besökte åtskilliga Tyska länder i afsigt att inhemta kännedom om det sätt hvarpå allmänna författningars tryckning och utdelning derstädes ombesörjdes. Ledd af den erfarenhet och kännedom han sålunda förvärfvat, föreslog han efter hemkomsten, att det s. k. årstrycket borde uphöra och i dess ställe en Svensk författningssamling utgifvas. Förslaget bifölls och befattningen med samlingens utgifvande updrogs åt Exped.-sekret. Arrhenius, som, enl. livall allmänt torde vara erkändt, förestod densamma med största ordentlighet och noggrannhet. Det ändamålsenliga sätt hvarpå förordningar och publika handlingar nu meddelas allmänheten är således hufvudsakligen en följd af hans nit och tillgöranden för denna icke ovigtiga angelägenhet. Sedan jag sålunda sökt vördsammast fästa H. R. o. Ad:s upmärksamhet ej mindre på den oförvållade förlust Exped.-sekret. Arrhenii enka och barn måste i afseende på pensions åtnjutande i Civil-statens Pensions-inrättning vidkännas, än ock på hans i lifstiden ådagalagda och allmänt erkända medborgerliga förtjenster, får jag lika vördsamt föreslå att R. II. St. måtte åt hans enka Fru Louise Reuter bevilja en årlig pension af 500 r:dr b:co. 2:o Såsom ledamot å Inkomst-afd. i R. H. St:s StatsUlsk. har jag, vid genomgåendet af R.
Beträffande försäljningen af den för meddeladt byggnadslån intecknade egendom 1 samm» stad, hvilken, enligt hvad Fullmäktige vid sednaste riksdag tor Kikeis Siänder anmälde, i början af år 1844 måst vid anställd exekutiv auktion för Riksgälds Kontorets räkning inköpasj så få Fullmäktige åberopa de i otlaberörde revisoisberättelse, sid. d3—34, anförda upplysningar angående ej mindre saltet för denna försäljnings verkställande, än beloppet af Riksgälds-kontorets kapitaloch ränteförlust å det lån, som, emot inteckning uti ifrågavarande egendom, blifvit beviljadt och utlemnadl. I afseende på verkställigheten af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers under sistföi flutna riksdag vidtagna och genom reglementets 26 §. Fullmäktige meddelade beslut, att skuldförbindelserne samt intecknings-handlingarne tor det nya lån å 240,000 R:dr, som blifvit i nåder beviljadt till Staden IVexiös återuppbyggande efter den staden år 1843 öfvergångna eldsvåda, få Fullmäktige jemväl åberopa hvad de! sedan nyssnämnde riksdag sammankallade revisorer, uti sina berättelser, härom anfört (1845 års revisionberättelse, sid. 21—22, och 1847 års revisions-berättelse, sid. 32—33). Med anledning af det vid lånehandlingarnes granskning anmärkta förhåjlande, att en låntagare vore uppbördsman och i denna egenskap hade ora händer medel, hvilka, i händelse af konkurs, komrae att utgå med förmånsrätt framför det i hans egendom intecknade byggnadslån, hafva Fullmäktige ansett sig böra underställa Rikets Ständers afgörande, huruvida och under hvad vilkor skuldförbindelsen för detta lån, sådant oaktadt, bör af Riksgälds-kontoret antagas, hvarom fullmäktige alltså komma att till Stats-utskotlet ingå med sä t — skild skrifvelse.
Under 6 a 7 år tjente desse officerare med sin Svenska grad, med alla Franska olficerarne tillkommande rättigheter, med full Fransk sold, sora försatte dem i tillfälle alt lemna sin Svenska aflöning orörd; och när de, decorerade allesammans, hemreste, medförde de den sjö-erfarenhet, som under en så beskaffad och så långvarig embarquering måste förvärfvas. Må jag tillägga, att de alla hade hedrat vår flagga. Men detta må ju anses hafva varit en högst nyttig diplomatisk gerning; ty rikaste marin-budget kan ej göra krig enkom för att till sådan grad af sjömanskap förhjelpa sina unga officerare. Men sådant förmå sannerligen icke charges d’affaires; ty dertill förslår ej deras capacitet, den ingen för öfrigt hellre och uppriktigare än jag hos våra närvar. charge's d’a(Faires vitsordar. Till sådant fordras den verkningsförmåga, som ministrar hemta utur upphöjdare ställning, yp~ Deni Maje. ta. "7 pigare representation och deraf följande umgängesförmåner. —• Men , torde någon invända, bör skäl ej vara nog att vinna livad skäligt är? — ”Jo Gud bevars!” svarade min vän Kellgren för 60 år sedan: ”Jo, Gild bevars — men ej på ”jorden.” Gr. Frölich: Jag ämnar icke tala om charges d’affaires, och lämpligheten alt sätta dem i stället för verkliga ministrar. Jag ämnar tala 0111 anslagen. Härvid skulle jag önska, alt, enl. det råd en värd ledamot af detta Stånd i förmiddags gaf, jag kunde tala rent och öppet ut; men i denna fråga fruktar jag nu så mycket dunkelt ligger öfver cabinettseassans förhållande till andra cassör, att jag skulle önska mig förmågan att tala diplomatiskt. Då jag nu icke kan göra det, anhåller jag blott, att den begärda förändringen ej må af SlatsUtsk. beviljas; och förbehåller jag mig att, då vi komma till 8:de hufvudtiteln, vidare få yttra 111ig i denna fråga. Hr Ihre, Albrecht, uppläste följande: Jag instämmer till alla delar i hvad Frih.
I Konungens propos. äskas blott samma löner öfver hufvud för Cancelliets personal, som för de öfriga verkens, så att då en kammarskrifvare i Statscont. har 4°° r:dr, har en lika summa blifvit begärd för en copist i Cancelliet; då andra lönegraden i Statscont. är 800 x-:dr för en notarie eller bokhållare, begäres detsamma för en cancellist i Statsexpedilioner - Den aG Maj e. m. '99 lia; då tredje graden i Statscont. är laoo r:dr för cn kamererare och K. räntmästare, har lika lön blifvit äskad för en prot.secreterare. Endast för exped.secreterarne sorn stå Statssecreteraren närmast och ofta äro derjemte föredragande hos Konungen, har H. M. föreslagit något högre belopp, än för collegii-ledamöterna i allmänhet äger rum; ty då exped.- secvet:ne enligt Konungens proposition skulle få 1800 r:dr, hafva statscommissarierna blott 1600 r:dr. Det finnes likväl Collegier, der ledamöterna hafva mera, såsom i CommerceCoIhm, hvarest lönen väl endast är 1600 r:dr, men ledamöterna få derjemte särskilda arfvoden från Manufacturdisconten af 2y5 r:dr hvardera, så att de i sjelfva verket redan åtnjuta större inkomster, än nu för exped.secrettne blifvit begärda. Jag erkänner riktigheten deraf, att revis.- secretihe, som äro föredragande inför K. M. af justitieärender, få, på sätt Hr v. Stahl yrkal, det lönebelopp af 2000 rtdr, som K. M. föreslagit ; men jag motsätter mig deras upphöjelse på exped.sccret:nes bekostnad.
Ofvertygad att vi alla dela samma känslor af högaktning och tillgifvenhet lör vår Landtmarskalk, H. Exc. Hr Gr. Sparre, tror jag mig gå allas önskningar till tnötes, då jag vördsamt föreslår: det R. o. Ad. måtte besluta att, på Riddärhuskassans bekostnad, låta slå en medalj i guld, af samma storlek som Svenska Akademiens stora, af 26 dukaters vigt, för att öfverlemnas med ett exemplar till H. M. Konungen och ett till H. Exc. Hr Gr. Sparre; samt att Riddarh.-Direkt:n må erhålla updrag att verkställa detta R. o. Ad:s beslut. Propos. å bifall till det sålunda väckta förslaget blef härefter framställd och med starka ja-rop besvarad,. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem, 0. Brakel» Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.-utdrag för förmiddagens plenum. Gr. Lewenhaupt, Erik August: Det är med en särdeles tillfredsställelse, som jag nu får tillkännagifva för H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att sedan E. Exc. lemnat förmiddagens plenum, beslöt R. o. Ad. enhälligt, uppå förslag af H. Exc. Hr Grefve Lövenhjelm, att till minne af den Landtmarskalk, som på ett så rättrådigt, förtjenstfullt och värdigt sätt ledt R. o. Ad:ns öfverläggningar under innevarande riksmöte, låta på Riddarbuskassans bekostnad pregla en medalj i guld af samma storlek som Sv. Akad:ns stora, af 26 dukaters vigt, att öfverlemrias med ett exemplar till H. M. Konungen och ett till E. Exc., hvarjemte R. o. Ad. uppdragit åt Ridd.-Direktm att detta beslut verkställa. H. Exc Pir Gr. o. Landtm, svarade: Med djup rörelse och tacksamhet emottager jag underrättelsen om det utmärkta prof af R. o. Adrns välvilja, som nu blifvit mig visadt.
Huruvida uti vår tid, då man längesedan upphört att tvista om hvad man tror, samt längesedan kommit öfverens alt man kan vara god och nyttig medborgare, utan afseende på hvilken religion man bekänner; huruvida i en sådan lid ära och framgång, ännu mindre tillfredsställelse, stå att vinna genom ett envist fasthängande vid religiösa fördomar, som, när de gå i frö, endast utså orättvisa, bitterhet och skada å ömse sidor, om allt detta borde väl tankarna ingalunda vara delade. Utskottet anser att religiös indifferentism skulle befrämjas genom judarnes bosättning hvar som helst. Något sådant har dock icke försports i de städer eller å de orter, der judar nu äro bosatte, och att den judiska husbonden mäste vara likgiltig för sina underhafvandes religiösa bildning har, genom de af Utskottet omförmälda intyg, visat sig icke af erfarenheten vitsordadt. Att de nu i Sverige befintliga omkring 800 judar icke skola, bosatte hvar som helst, förmå i minsta mån rubba det svenska folkets på sann öfvertygelse grundade kristna tro och gudsfruktan lärer väl ingen kunna förneka. Likaså torde man vara ense derom, att ett samhälle aldrig kan uti sig upptaga för mycket af goda elementor. Hafva judarne, och detta har Utskottet ej ens försökt alt vederlägga, visat sig såsom en klass af arbetSsamma, ordentliga, måttliga och laglydiga menniskor, sä synes mig alt samhället gör illa mot sig sjelf, när det förskjuter dem, serdeles som ju lättare man gör för dem att fl itt inom landet nedsätta sig, ju mera motverkar man deras påstådda benägenhet att utgöra ett serskildt folk. Tvertom befrämjar man på detta sätt denna folkstams sammansmältning med det svenska folket och bereder i er> framtid dess medlemmars öfvergång till den kristna kyrkan. Sjelfva deras industriella företagsamhet har emot dem blifvit åberopad. Detta skäl är ett underligt skäl. Man plägar i allmänhet anse, att ett lands industri och näringar hvila på individernes ordningssinne, sparsamhet, drift och företagsamhet. Hvad man ock med rätta skattar såsom goda egenskaper hos andra, har Utskottet ansett samhällsförderfligl hos juden. ii Allm.
Hvar före då denna olikhet inför lagen? Men min ifver och värma för saken hafva kanske gjort denna Uppställning för vidlyftig; jag vill derföre afbryta i det glada hopp, att Den 5 Martii, Höglofl. Ridderskapet och Adeln ej skall tveka o■ n nödvändigheten att låta öfverse och förbättra den ifrågavarande Författningen, i den mån, att gränsen emellan disciplin och domarexnagt med verldslig administration grundligen, ej af ögonblickets lättsinne, bestämmes, att missbruken förekommas, ansvar utsattes, der det ej finnes utsatt, men måste stadgas, att jemnlikhet inlör lagen må blifva, äfven i detta fall, grunder för dessa förbättrade stadganden, och slutligen att PresteStåndet må tå sin verkningskrets, så vidt möjligt, skiljd ifrån verldslig» omsorger och spioneriet på enskilta lefnaden, N;o 32. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: ”Öfvertygade om den allmänna uppfostrans vigt för Samhällets vål och med kännedom 0111 de i detta afseende inom Fäderneslandet vidtagne anstalters mindre användbarhet i närvarande tid,” samt nied ådel förtröstan till sin Regerings upplysta omsorg ”om den styrelsegren, som skall underhålla närvarande och bereda kommande slågters förståndsoch kunskapsodling, pstriotisme och sedlighet” anhöllo Riksens Ständer, uti skrifvelse af den 2 April 1810 (införd i Ridderskapets och Adelns Protocoll för April 1810, sid. 5j) att ”Kongl. Maj:t genom kunnige och erfarne män täcktes låta undersås ka Läroverkens närvarande tillstånd, på. det att dessa Inrättningar mätte erhålla ett efter 400 Dan 3 Martil. tidens upplysning mera låmpadt skick.
Derföre beror ock deras ställning, ehuru äfvenledes en ganska egendomlig, vida mer af lynnet hos den tid, i hvilken de lefva. Slägtingar till honom äro de dock; – närmare eller fjermare; – åtminstone så till vida, att de alla hafva sin varelse inom den krets af komisk diktkonst, der han står i medelpunkten såsom på samma gång deras frände och deras evärdlige öfverman. Nämna vi nu dessa slägtingar: så böra tvifvelsutan Hallman, Kexél och Ostindie-fararen Wallenberg utmärkas såsom de, hvilka i diktargåfvor stodo honom närmast; dernäst befinna sig Lannerstjerna, jemte (på ännu längre afstånd) Rudbeck, Schröderheim och Envallsson. De tvenne första är man längesedan van att tänka sig såsom väsendtliga beståndsdelar af Bellmans omgifning; derom påminnes man ock af orden till den allbekanta kanon ”Bror Bellman, bror Hallman och bror Kexél”. Äfvenså visa sig för hvar och en genast flerfaldiga syskontycken i skaplynne mellan Fredmans Sångare och ”Sonen på Galejan”. Betydligt mindre lika honom i arten af sin komik äro visserligen de fyra sednare. Detta gäller till och med om den visserligen blott dilettant varande, men dock med skäl här, såsom lustspelsdiktare, betraktade Schröderheim: ehuru han, och på långt innerligare vis än Hallman och Kexél, tillhörde Bellmans förtrognaste vänner. Lannerstjerna, hvars ”Resa till Månans Ö” på intet vis förtjenar den glömska hvari den fallit, tänkte mycket på att efterlikna Bellman; men är mest skald just der, hvar han minst haft denna tanke i sinnet. Att Rudbeck – ”Boråsiadens” författare – mot slutet af sin korta lefnad ville stämma sin lyra efter Bellmans, var ett än större misstag; men hans natur-anlag inneburo dock både en lekande verldsåsigt och en verklig vis comica.
Om jag blott taget till exempel en enda landtmannaprodukt, så befinnes det på sätt af Gr. von Rosens förtjenstfulla brochyr utvisar, att då år 1838 88 smör passerade Hjelmare kanal, uppgick beloppet deraf 1846 till 1800 1$, alla andra bevis att förtiga. Detta visar att i samma mån, tjorn lättare kommunikationsanstalter uppstå, eller hvad som är detsamma, i samma mån som afsättningen lättas, ökas äfven produktionen och lill följd deraf äfven trafiken. Den siste värde talaren har påstått att man icke kan för godt pris transportera effekter på jernvägar. I detta hänseende torde jag blott få hänvisa honom till förhållandet vid alla de utländska jernvägarna. Nyss hemkommen från en resa i främmande länder, torde han sjelf haft tillfälle erfara huru ringa transportkostnaden är med dessa kommunikationsanstalter, och huru otaligt många menniskor af alla klasser, äfven de mest fattiga, som på sådant sätt färdas. På de flesta jernvägar finnas 3 å 4 slags olika vagnar med olika priser efter hvars och ens förmögenhetsvilkor. Man behöfver blott se på en passagerare-train, för att derom öfvertyga sig. Det är vidare sagt att jernvägar allde - 332 Den 29,tJuli e. m. les icke äro behöfliga eller nyttiga, då fråga uppstår om undsättning, emedan undsättnings-spannmålen lika väl kan fraktas sjöledes. Afven utan att taga i betraktande vintren, som i detta hänseende afbryter rörelsen en så lång tid af året, har erfarenheten från den sednaste missvexten visat huru litet våra nuvande kommunikations-anstalter förslå i det afseendet. Ty man kunde icke då, oaktadt de största bemödanden, föra ett tillräckligt qvantum spannmål till de nödlidande provinserne från Westergöthland och andra trakter af Sverige, der öfverflöd rådde, dels derföre att transporten föll sig särdeles dyr och äfven derföre att tillräckligt antal dragare icke fanns till transporternas verkställande. Härvid ber jag att slutligen få fästa uppmärksamheten på ett yttrande sora synes mig vara särdeles naivt, (för att begagna ett den värde talarens eget uttryck) innefattande påståendet att aktieägarne skulle genom
M. framförda underdåniga önskningar om Nådigt afhjelpande af öfverklagade olägenheter, hvilka genom den vissa Kronooch Kronoskattehemman ålagda Krono-brefbärings-skyldighet tillskyndas innehafvarne, någon anstalt ännu icke blifvit allmänneligen vidtagen, samt, under nu påstående Piiksmöte, flera klagomål emot denna ojemnt fördelade och, tili utsträckning, af godtycket synbarligen beroende skyldighet å nyo äro vordne anförde; så hafva R. St., vid Exp. Utsi;. Forsing till uncl. Slrifv. N:o iC>i. 383 såclant förhållande, trott sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, till allmän efterrättelse, i Nåder stadga och förordna: att Kronobrefbäringen, inom de Län, der denna skyldighet, enligt Kongl. Författningar, hemmansegarne åligger, icke må oftare, än t vänne gånger i veckan, utgöras, på de dagar, som af E. K. Maj:ts Befallningshafvande derföre utsättas, så vida icke ärendets vigt och angelägenhet gör undantag derifrån oundvikligt; såsom vid Durchmarcher, Kungseller Kronoskjutsningar, skallgångar, skogseldar o. d., i hvilka fall brefven böra med ridande bud förtställas, samt, till förekommande af missbruk, ärendets beskaffenhet jemväl, i korthet och i allmänna ordalag, utanpå brefvet finnas antecknadt; att E. K. Maj:ts Befallningshafvande, hvar inom det honom Nådigst anförtrodde Län, böra, i enlighet med nu föreslagna grunder och efter Socknarnes hörande i ämnet, uppgöra reglering om Krono-brefbäringen; samt att, vid 'e sammankomster inom Socknarne, som för detta ändamål komma att ega rum, det må vara Socknemännen tillåtet att sig emellan och frivilligt öfverenskomma, huruvida enskildes bref ■skola med Krono-brefbärings-posten få åtfölja, 4itan att något allmänt stadgande i detta afseende, från Statsmagternes sida, må meddelas.