Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gud välsigne dig! » » Jag är ingen rik man, men det minsta jag bör göra för henne, som först bekostade min undervisning och sedan gaf mig trädgårdsmästareplatsen här, är väl att ropa in några möbler åt grefvinnan. » Lars talade med ansträngning, och rösten bröts, då han för tredje gången sade: » Vår framtid, Ingrid? » Ej heller nu svarade hon honom på denna fråga, utan sade nästan tvärt: » Ja, det är det minsta, som vi böra göra för henne, men vi kunna göra något mera. » » Hvad då? » frågade Lars med aningsfull rädsla. » V i kunna gifva henne ett eget hem och själfva blifva hennes tjänare. » Hänförelsens eld strålade ur Ingrids ögon. Han hade anat Ingrids tanke, och dock ryggade han häftigt tillbaka vid hennes ord. » Hon, den förnäma damen, bo, inhysas hos sina förra tjänare, som blifvit man och hustru och med tiden kunna få barn i stugan! Dristar du dig till att framställa ett sådant förslag till vår grefvinna, jag vågar det sannerligen icke. » Saken, så framställd, tedde sig omöjlig äfven för Ingrids blick, och hennes tanke fäste sig för en stund vid det egna hemmet, som nu hägrade för henne i den närmaste framtiden. Lars andades djupt. » Jag skall eljes göra hvad jag kan, » sade han med en skygg blick på Ingrid, som hastigt spratt till. » Gud styrke dig och mig i striden mot frestelsen! » bröt det fram öfver hennes läppar. Hon grep häftigt efter mannens starka händer, hvilka hon krampaktigt tryckte emellan sina. » Hvad är det, kära vän? » sade han darrande. » D u vet det. D u har tänkt detsamma. Men vi ville friköpa oss. Pråla med falsk välgörenhet mot henne. Lars, du förstår, du vet hvad vi kunna och måste göra! » frampressade hon i afbrutna satser. » Vill du, vill du, Lars? » » Jag har dig så kär, » ljöd det sakta från arbetarens läppar. » Jag har sträfvat så hårdt, för att vi två skulle kunna bygga eget bo. Och så fick jag nu det där arfvet efter min morbror.
Det ytterligare Penninge-bidrag af 1187 R:dr 37 sk. 4 r:st., som Utskottet i 6:te Puncten föreslagit i K. HofStallets UtfodririgsStat har af Hederv. BondeStåndet blifvit afslagit, hvarjemte, vid frågans behandlande hos H. R. o. A.j Hr Rosenqvist, F. L., yrkat, att utfodringskostnaden vid K. Hofstallet borde förblifva vid förra AnslagsSumman, linder förmodan tillika, att densamma skulle blifva än mera tillräcklig, genom minskning af det stora hästantalet och StallBe t jeni ngs-Persona len. Sora, på sätt Utskottet i dess förra Utlåtande ådagalaggt, förevarande tillökning utgör ersättning för den minskning i det för utfodringen af R. St:r bestämde hö-qVantum, som uppkommit genom utarrenderandet, efter förändrade grunder, af åtskillige KronoÄngar, derifrån höet förut utgått; så, och jemte det Utskottet får upplysa, att minskningen af höet, emot hvad i8a3 års Statsreglering utsätter, utgör för K01 sängs Kronoäng 1810 Lisp. — Hernö dito i585 Wiksängs dito 243 Gorsingeholms och Stubb ängs KronoÄngar 1900 — 5533 L;Sp. derifrån dock afgå de från Ängsholms Kronoäng mera än då nu utgående rg3 — hvadan en brist af 5345 Lisp. uppkommer, anser Utskottet, att vid dess förra förslag om meranämnde penninge-tillöknings uppförande å Stat bör förblifva. Betä n kande n, N:o 236. 3 3:o Uti f.de Puncten har Utskottet föreslagit den tillökning i Anslaget för K. Slottets Police, Lysoch Renhållning, sorn uppkommer genom aflöning åt 4 nya Slottsknecktar, nödvändige för vården af brandredskapen vid Stockholms Slott. Högv. Preste Staude t och V a I loll. BorgareStändet hafva beviljat, hvaremot Ilederv.
Af en, nästlidet år utaf Rikgälds Contoiret, på Stockholms Stads redogörelse för 1810 års Bevillnings-ITppbörd, utfärdad, anmärkning och den deröfver afgifne förklaringen, har Stats-Beredningen inhämtat, att dragare - lönerna det äret utgjort - B;dr 333: 3- 4« Af ’ aflöningen för sju UppbördsCommissalier , stigande som ofvan anfördt är till 3,300 Daler Silfvermynt, blifvit å 6 Daler Biksdalern afförde med tillhopa - 550; jemte derå beräknade 3 3t procents tillökning De hafva således af Kronan och Sraden i ett för allt åtnjutit 1,816 R:dr 19 sk. 4 r., eller, efter Herr Grefve.ns och Öfver-Ståthållarens uppgift , nära 260 R:dr hvardera, utom den inkomst dem tillfallit af 3 skillingar för Riksdalern, som mast betalas af Skattskyldiga, hvilka inom den årligen utlysta Uppbörds-terminen icke afbördat sig sina Krono-Utskylder. Då sistnämnde inkomst, såsom stridande emot det ändamål , sorn dermed varit päsyftadt och ledande till dröjsmål och förluster i Uppbörden samt oreda i Uppbörds-Verket härstädes , nu mera genom den af Herr Grefven' och Ofver Ståthållaren förbättrade Uppbörds-methoden, för Uppbörds-Commissarierna går forlorad; sä synes billigheten icke blott fordra, att dessa Tjenstemän undfå ersättning för förlusten deraf, aitan ock att de erhålla en sådan Lön-förbättring derutöfver, att de tillika vid nu förokade göromål oell deh högt uppdrifrta dyrheten på alla lifvets förnödenheter, kunna äga nödtorftig bergning Vid f. d. tillförordnade Öfyer-Sråthållarens, General-Majoren m. in.
Jag tror, att denna forsling, hvartill uti Christianstad, enligt uppgift, hega gnas 60 3 80 par hästar i månaden, kunde bestridas med 3 å 4 Par hästar, och jag är öfvertygad, att dessa kunde underhållas på stall för hvad transporten kostar, då man icke beräknar den mångfaldiga tunga, som drabbar allmogen, hvilken uppbådas från aflägsna orter för alt skjutsa en mil. Det är på dessa grunder, Utsk. trott det vara nyttigt äfven i militäriskt afseende att kunna underhålla ett större antal hästar på stat; men jag vill icke bestrida, att äfven den åtgärd kunde vidtagas, som Gr. Brahe omnämnt, eller att man kunde aecordera med andra, i fall arlilleri-regrterna ej ville emottaga, eller Generalbefälet ej såsom lämplig anser dea föreslagna forslingen med artillerihästar. Den 10 Maj. c. m. 4.3 Frih. Silfverskjöld, Carl: Det är med afseende på det alternativ, som Gr. Horn omnämnt, som jag vill yttra några ord. Efter min beräkning skulle det fordras 8 å q hästar för ifrågavar. transport i Christianstad. Hvarje häst vid Wendes arlilleri-reg:te är i sednaste statsreglering beräknad till en kostnad af i38 r:dr 8 sk. b:co, hvilket för g hästar utgör 1,243 r:dr 24 sk. Lägger man dertill kostnaden för vagnar, blefve summan nära i,5oo r:dr b:co. Delta synes mig vara en nog betydlig summa blott för att få denna transport verkställd; och för min del skulle jag tro, att om man, på sätt H. Ex. Hr Gr. Brahe föreslagit, sökte att genom beting lindra allmogens besvär, skulle mera vinnas för mindre summa och regrtet blifva mera belåtet, än om det nödgades öfvertaga denna transport, hvilken dessutom komroe alt inverka på statsutgifterna; ty en artillerihäst är beräknad att hålla ut 10 år, och skall den kunna stå i liumjner så länge, måste den med omsorg vårdas. Jag anhåller örn återremiss af betänkandet. Oecon.-Utskzs betänk.
Efter erhållen nådig befallning att i anledning häraf inkomma med underdånigt yttrande och förslag, har Kammar-kollegium uti skrifvelse den 23 nästlidne Maj, med öfverlemnande af samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes infordrade yttranden i ämnet, för egen del underdånigst anfört, det Kollegium väl funne, att, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse samt den nådiga remissens innehåll, ändamålsenligheten af nu gällande bestämmelser om sättet för minimi-och maximi-arrendets utsättande borde utgöra egentliga föremålet för den utredning, Kollegium hade att afgifva; men då Rikets Ständer äfven vidrört andra delar af gällande grunder för Kronogodsens förvaltning, hade Kollegium ansett sig böra gifva sitt yttrande en större omfattning. Genom Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847 om bestämdt maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej borde gå och rätt för arrendatorn att, emot erläggande deraf, bibehålla arrenderätten, om han väl brukat egendomen, hade man återgått till den redan vid 1727 års riksdag af Ständerna uttryckta tanke, att det vore af större vigt för Staten, all dess egendomar ändamålsenligt sköttes, än att högsta möjliga inkomst deraf för tillfället erhölles. Denna tanke hade Rikets Ständer väl icke nu velat frångå, men de tycktes dock hysa den mening, att, till följd af nämnda Författning, Kronans arrenden höllos vid alltför låga belopp, och åtskilliga af Kongl. Majits Befallningshafvande hade framhållit de förmåner, som en fri täflan till vinnande af arrende-rätten förmodades kunna åstadkomma. Men följderna af 1847 års Författning hade egentligen ännu ej visat sig.
Jag skulle anse som en lycka, om en så beskaffad inrättning, som här är i fråga, blefve af R. St:r godkänd och af K. M. redan vid denna riksdag gillad. Hr von Troil, S amuel Gustaf: Det gör mig ondt, att jag vid detta tillfälle nödgas uppträda i strid med tvenne af mine värde embetsbroder; men då jag för min del anser kommunal-frågans hela framtid bero derpå, att man icke i otid deruti gör några förändringar, så kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts Betänk. Jag erkänner visserligen, att Utsk:t kunnat för sitt beslut i detta fall anföra många och ganska talande skäl förutom dem, som nu blifvit andragna. Men det är dock, efter mitt förmenande, fullt tillräckligt, då Utsk:t yttrar: »att innan någon erfarenhet rörande resultaterna af de nyligen till - 30 Den 7 Januari. komna kommunal-institutionerna erhållits, några vidare åtgärder uti denna gren af lagstiftningen icke böra vidtagas». Hvad sjelfva frågan beträffar, ber jag att få tillkännagifva, att densamma inom kommunal-komitén, der jag var ordförande, utgjorde föremål för många och fullständiga undersökningar, och det var blott en af ledamöterna, af oss alla högt värderad för sin stora erfarenhet och skicklighet i kommunala värf, som ansåg att en representation för häradet borde finnas. Denne ledamot har också i denna punkt reserverat sig emot komiténs utlåt. Jag vill icke bestrida, att i vissa afseenden det skulle vara nyttigt och beqvämt hafva en härads-representation. Dock tror jag, att de skäl, sorn här blifvit åberopade derför, alldeles icke påkalla en sådan institution. Man har talat om väghållning, snöplogning, broslagning m. m. dylikt, samt om allmänningar och deras förvaltning. Men alla dessa förhållanden äro redan genom lagar och författningar reglerade, och jag tror fördenskull att de ingalunda erfordra någon särskild representation för häradet. Deremot erkänner jag villigt, i likhet med hvad Frih. af Ugglas yttrat, att om fråga är om anläggande af ny väg, så skulle en härads-representation vara af nytta. Men kan denna omständighet utgöra skäl att på förhand splittra landstingen.
Jemte det jag, för egen del, njuter tillfredsställelse öfver den enighet, som i detta vigtiga ämne ådagalagt Läns-inbyggarnes beredvillighet att gå Eder Kongl. Maj:ts Nådiga önskan till inötes, och deras erkännande af Eder Kongl. Maj:ts, till lindring i deras utgifter och besvär, dermed förenade Nådiga afsigt, vågar jag i underdånighet hoppas, att detta vedermäle af deras tänkesätt varder med Nådigt välbehag ansedt. Med djupaste undersåtelig vördnad, nit och trohet framhärdar, Stormägtigste Allernådigste Konung! Eder Kongl. Maj:ts uriderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte Malmö Lands-Contoir V. af Klinteberg. den 36 Maji 1813. PCrofisioe. Afskrift. Stormägtigste Allernådigste Konung! Sedan, i underdånigste följd af Eders Kongl. Maj:ts mig lemnade Nådiga befallning, alla de af Länets invånare, som, emot hvad Eder Kongl. Majit Nådigst proponerat, och genast allmänneligen kungjordt blifvit, i afseende på antagan - 1 32 Bil. t. Statss. Oee.-Utsh Uti. N:ott8. det eller förkastandet af ett ständigt Knecktehåll i Skäne, i stället för Extra Roteringen, kunde hafva att påminna, varit kallade att sig å Eands-Cancelliet härstädes i dag inställa och ett bestämdt yttrande theröfver afgifva; sa får jag nåden det härvid hållna Protocoll i underdånighet öfverlemna, med det underdåniga tillkännagifvande derjemte, att de Hemman, som i följd häraf begärt få förblifva vid Extra Roteringen, endast utgöra omkring 34 hela Rotar.
Dämta anleDiting att Defara DrtjfanDe affättning, Dar .fongt. ?D?aj;t Derjemte låtit tittfänuagiftoa, att Den inom Rifet DemBligen titttoerfaDe falpetern fomine att fortfarattDe, på lifa fatt forn förut, för allmän räfnittg tnlöfaS. ©å efter ©ärDettö upppöranDe, åtjlitttge röranDe falpeter-toerfet Dejjföritt* nan gällauDe jfaDganDeit icfe toiDare tooro tillämpliga, Dar ett nptt Reglemente för 0alpeter*ärenDermB förtoaltning Dliftoit utfärDaDt. 3 fammauDang DärmeD Dar ifongl. !Ofaj:t, titt å(faD* fontmattDe af en mera lifffätnmig panDläggttittg af Dega ärenDer famt Defparing i förtoaltningö*fo(fnaDerne, Deflutif, att De Sätt, Dmare(f 0alpeterfjuDeri*0taterne icfe förut Dliftoit iitDragtta, (lola i (förre 0juDningö*©i(fricter inDelaö. görnpaDe ©ontract om frut
Jag instämmer med Herr Den 3 December c. m. von Hartmansdorff deruti, att orden : icke Fö^ redragande j må borttagas. Om Kong!. Majit finner nödigt att på en resa till Norrige taga med sig 3 icke Föredragande Stats-Råd, sä återstå blott 5 bemma, och om då skulle inträffa, att 2 bland dessa y vore sjuka, sä uppkomme derigenom en stor svårighet att kunna uträtta något i Stcts-Rådet, i fallen enda af de öfiige skulle vara hindrad. Friherre Cederström: Det lärer icke va ra Grundlagens mening , att flere än frenne af Stats-Rådets Ledamöter nödvändigt böra vara närvarande. Då nu äfven de Föredragande anses som Stats-Råd , lärer det göra tillfyllest, endast antalet icke understiger fyra. jag s:r således icke , hvarföre ej en Föredragande Ledamot äfvenså väl skulle kunna uppfylla ändamålet vid ett tillfälle, då icke han sjelf, utan en annan, hrr Föredragningen. Det var förmodligen er> miss-sägelse af Herr Cederschjöld, då han yttrade, att i §:n menas endast de, som icke hafva Portefeuilie, emedan der står bestämdt : jemte Vederbörande Föredragande. Herr Cederschjöld: Denna §. står i ett nära sammanhang med den 43:dje §. RegeringsFormen. som föreskrifver, huru Regeringen skall organiseras vid Konungens bortresa. Constitutions-Utskottet har vid uppgörandet af denna §. trott, att bland den tillförordnade Regeringens Ledamöter icke må räknas några Ministrar. På samma grund har Utskottet på detta ställe trott, att de närvarande Ledamöterne all - Den 3 December e. m. tid böra utgöras af trenne egenteliga Rådgifvare; ty om detta icke blir uctryckeiigen stadgadt, kunde någon gång hända . att i StatsRådet endast Föredragande komme tillstädes; och då är lätt att supponera, att den ena kunde ge efter för den andra en gång, för att en annan gång sjelf få fram sin idé. Jag önskar derföre , att det kunde förblifva vid hvad Utskottet tillstyrkt. Herr Lefrén:
Ej må i Nämndens beslut ändring någorstädes sökas; dock ege ej Nämnden att sätta ut värdet lägre, än ersättningsskyldig medgifvit; och der så hända skulle, att Nämnden höjde ersättningsbeloppet utöfver hvad ersättningstagande yrkat, gäfle ej heller beslutet för mera än äskadt varit, så vida ej jorden eller lägenheten är besvärad med inteckning, öfversligande den fordrade summan; i hvilket fall Nämnden må, utan afseende på ersätlningstagandes anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt här ofvan stadgade grunder, böra uppgå. § 21. Vill egare af jorden eller lägenheten klaga deröfver, att han icke varit i målet stämd, eller vill annan klaga på den grund, att ärendet icke blifvit, enligt § 2, från Predikstolen eller genom allmänna Tidningarne rätteligen kungjordt, eller vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jäf emot den, som i Nämnden sutit, eller påstår någon eljest, att vid Nämndens sät - 53a Expeditions-Utskollets Forslag till tmd. Skrifvelse> N.-o iq4- tande ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den talan må, sedan Nämndens Beslut är, efter § 19, parterne rneddeladt, i Hof-Rätten föras, genom Besvär, inom den tid, som i 25 Cap. 5 § Rättegångs-Balken sägs. Varder den talan giliad, föi fal le all verkan af Nämndens beslut, så vidt det klagandens Tätt rörer, och förordne Hof-Rätten, att Nämnd anjo sättas skall. Ej inå llof-Rätten till pröfning upptaga jäf, som icke vid Under-Rätten yppadt varit, då Nämnden sattes. Öfver Hof-RäUeus beslut må klagan föras, i den ordning, 30 Cap. 18 § Rättegångs-Balken föreskrifver. § 22. Var part från Rätten borta, när Nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade laga förfall, och att han ej kunde gifva det Rätten tillkänna, stånde honom fritt att, inom en månad derefter, å sin vederpart till samma
Yid öfvervägande af denna fråga har Utskottet, med afseende å hvad dervid förekommit och i betraktande af hvad General-Tullstvrelsen uti nu omförmälda underdåniga utlåtande anfört, funnit sig böra till alla delar instämma i de af bemälde Styrelse framställda förslag, hvadan, och då, på sätt tillförene är nämndt, Utskottet ansett de af såväl Herr Björnstjerna som Kontraktsprosten Janzon gjorda framställningar om, bland annat, förhöjd införselstull å artikeln Socker icke böra till någon förändring af nu gällande bestämmelser i detta hänseende] föranleda, Utskottet alltså hemställer, att, med uteslutande ur Tulltaxe-underrätlelserna af nuvarande 9 §, rubriken Socker må i Införsels-tarifen erhålla följande lydelse: »Socker: raffineradt, alla slag, såsom topp-, kandioch kak-, samt krossadt eller pulveriseradt socker, \ $ \ 3 öre. oraffineradt: a) till färgen icke mörkare än M 18 af den i verldshandel gällande Holländska Standard, hvarå normalprof genom General-Tull-styrelsens försorg hålles vederbörande Tullkamrar tillhanda 4 & 13 » b) till färgen mörkare än nämnde Standard - 40 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. nummer. — äfven om varan inkommer i upplöst eller flytande tillstånd, — . 1 & 8 öre. Anm. Derest ett och samma colly innehåller särskilda sockerslag, underkastade olika tullafgifter, tillämpas den högre tullsatsen för hela innehållet.»
K o m m a vi nu blott öfver den här pröfningen, så skall du få se, att allt annat blir lätt och ljust igen. » Just som droskan stannade utanför sjukhusets trappa, kom en herre ned därifrån, men stannade på sista trappsteget, när han fick se de båda fruntimren. » Fröken Annie! » » Brukspatron! » » Så lyckligt att jag träffade er! Jag har hälsat på en vän, som ligger sjuk här, och var nu på väg att äfven söka upp er. » Annie talade om, att hon en tid komme att bo på sjukhuset för att vårda sin mor, och det blef öfverenskommet, att brukspatronen skulle söka henne där en annan dag. » Jag törs ej komma tillbaka hem, utan att ha ordentliga hälsningar med mig ifrån er, ty då blefve jag ej välkommen, vare sig hos tant Emelie eller hos småkycklingarne, » sade han och skakade varmt hennes hand. » Jag fick ordentliga instruktioner af dem, må ni tro. » Operationen var öfverstånden och, som det troddes, med godt resultat, ehuru man först senare kunde vara säker på den lyckliga utgången. Fru Skog var emellertid mycket svag och låg fortfarande till sängs, alltjämt fantiserande om gröna ängar och sommarblomster. IDUN Samtalet med Annie under deras färd till sjukhuset hade fixerat sig i hennes hjärna, och likt ett bortskämdt barn kom hon oupphörligt tillbaka därtill. » När jag blir frisk, så skola vi j u ut till landet, Annie? Du kan ej tro, hvad jag längtar därefter. Ah, hvad det skall bli härligt att än en gång få vandra i den svala skogen och plocka blommor på ängarne. » » Jo visst, mamma, » svarade Annie frimodigt, under det hennes hjärta drog sig tillsammans af ängslan, » det skall bli mycket skönt för dig och äfven för mig. » Stackars Annie visste, hur svårt det skulle bli att få sommardrömmen realiserad, men måste fortfarande låtsa, som o m hon fullt och fast trodde, att det skulle låta sig göra. • * En förmiddag knackade det sakta på dörren till sjukrummet, och Annie öppnade för brukspatronen, som med varmt intresse gjorde sig underrättad om den sjukas tillstånd. » Vill ni låita mig sitta ner några ögonblick och spraka med er? » frågade han.
Nu innehåller dock Regerings-Formens 77 § ej blott förbud mot att ulan Rikets Ständers samtycke afhända Kronan dess fasta egendomar, utan äfven bestämdt förordnande att dessa egendomar “skola förvaltas efter de grunder Riksens Ständer föreskrifva. 44 Sådana grunder äro ock i afseende på del slag af kronojord, hvarom i förevarande ärende var fråga, af Rikets Ständer föreskrifne. Uti underdånig skrifvelse af den 20 December 1823 (N:o 444), rörande förändrad hushållning med Kronoskogarne i Riket och beslutad föryttring af en del deraf, hafva Rikets Ständer, som uppdrogo åt Kongl. Majit alt bestämma, hvilka af dessa skogar skulle af Kronan bibehållas, och dervid yttrade, “alt en så vidsträckt upplåtelse af Kronoskogarne icke borde “ske, att Staten möjligen skulle komma att sakna tillgäng å det för Flottorna och an“dra allmänna behof nödiga virke44, tillika förklarat sitt samtycke till Kongl. Majlis förslag om “verksamma åtgärders vidtagande till de bibehällne parkernes vårdande och “förbättrande44. Bland dessa sålunda af Sländerne bifallna åtgärder, bade Kongl. Majit nämnt “införande af en förbättrad hushållning och skogsvård medelst årshvggen och “ålerplanlering“, samt “förvaltningens besörjande efter uppgjorda af Kongl. Majit fastställda föreskrifteroch Ständerna tilläde det skäl för dessa åtgärder, att “dfe förut “nästan allmänt saknade efterdömen af skogsvården, som af Staten kunde gifvas åt “det färre antal parker, som för dess räkning bibehöllos, skulle verka fördelaktigt äf“ven genom efterföljd hos enskilde skogsegare.44
Om man jämför hvad yrkesinspektionen icke blott i mönsterlandet England ntan äfven i öfriga länder åstadkommit med hvad vi kunna skäligen vänta af vår yrkesinspektion, så reglerad som den nu blifvit, kan man icke undgå en känsla af förödmjukelse; sviken förväntan kan man knappast säga, då redan arbetarekomiténs sammansättning och ännn mera frågans behandling i riksdagen tillräck * ligt visade, att både förvaltande myndigheter och riksdag ännu sakna de första förutsättningarne för det stora verk som här föreligger och som måste utföras. Det var i riksdagen icke blott ett oförståndigt arbetsgifvareintresse som var det bestämmande, det var icke ens den Liss Olof Larssonska falangens obotferdig-het som ensam afgjorde frågan. Äfven från kammarledamöter, hvilka9 duglighet man i allmänhet lärt att akta och h vilkas goda vilja, när det gäller intressen inom sferen för deras upp * fattning, man icke har skäl att betvifla, som här visade sig hafva absolut ingenting lärt, ingenting förstått af det allmännas intresse i arbetareskyddet.Kvinlighet och Erotik af A. Oh. Leffler, D.ssa di Oajanello. Det var med en viss nyfikenhet man tog i sin hand denna nya bok af v&amp;r mest omtalade författarinna. Och det var med en känsla närmast af obehag man lade den ifrån sig. Historien är den, huru erotiken besegrar kvinligheten. En » intressant » italiensk prins, skapad efter det gamla symamsellsidealets beliite kommer på den nordiska tärnans väg. Vi få en mängd » pikanta » skildringar från deras samlif i löfsalar och bad och naturligtvis Ir prinsen oemotståndlig. Han är lika vacker som förnäm, lika ädel som talangfull och besitter äfven den blaserade öfverlägsen-het, som så förträffligt slår an på unga och gamla sanna kvinnor. Det blir kurtis och kärleksgnabb, de unga tu berusa hvarandra ömsesidigt och tvista dessemellan om, huruvida de älska hvarandra tillräckligt för att göra ett kristligt äkta förbund af den fria förbindelse de först ingått. Slutet blir att paret går till presten. Skälet härtill Bynes väsentligen vara det, att sedan boken fortgått ett par hundra sidor förf.