Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men må det förlåtas mig att j&g icke kunnat återhålla uttrycket af den, såsom jag tror, billiga förtrytelse deröfver att det Höglofl. Utskottet, att Riksens Ilöglofi. Ständer varit föranlåtne att upptaga, pröfva och afgöra ett så beskaffadt mål som det förevarande, och än mer att Utskottet föranlåtits erinra ett af Svenska StatsRådets medlemmar om och tillrättavisa honom på den RegeringsForms ordalydelse, hvars väktare han sjelf är, och om hvilken han således närmare än någon annan, borde äga en noggrann kännedom till mening och bokjlaf, till fyfciimg och anda. Kanske att denna fordran anses för vida utsträckt, må hända, såsom förmäten, då, men också blott då blir det förklarligt huru Mini/liren kan befinna /ig utur /länd att refignera i bii/l af en Jond hvarmed ajgående Stats Råd och Stats Secreterare bora penfioneras ? Här borde jag tystna här qväfva, tillintetgöra de mångar tade, dunkla, ja mörka föreställningar och betraktelser som hopa sig på hvarandra i stigande förtrytelser för det Svenska sinnet detta sinne hvarom häfderne anföra så mycket stort, ädelt dygdigt, oegennyttigt i tankar och handling, hurudant är det nu? Det Höglofl. Utskottet tröstar väl med den förmodan att StatsRådets Ledamöter lika säkert lära uppfylla Svenska. 58 Den 5 September e, m. Folkets billiga Jordringar pä ett redligt beräknande af Rikets sannskyldiga nytta utan afseende pä de materiela fördelar de kunna åtnjuta eller förvänta men hvem kars försäkra oss derom, då en af Statt-Rådets Medlemmar motionerat motsatte o ■jfr1 •• grundsatser, då hopp om penfwner tyckas galle mer än ära och pligt, då Crefi rikedomar väcka starkare driffjädrar än Ariftidis rätt finnighet?
Det är onekligt, att landet utaf detta riksmöte väntar kraftiga och genomgripande .-åtgärder till åstadkommande af en väl behöflig reform i vårt läroverksväsende. Flere sakrika och insigtsfull motioner äro i detta afseende redan inlemnade; men jag fruktar, att de icke komma att leda till ett så fullständigt resultat, som önskligt vore, och det på grund al Grundlagens föreskrift i 37 § 2 mom. Riksdagsordningen, som innehåller, att intet Utskott, med undantag af Konstitutionsoch BankoUtskotten, är berättigadt att väcka nya frågor eller upptaga andra ämnen, än de från Plena remitterade. Då således de aflemnade motionerna äro af mer eller mindre speciel natur, måste Utskottet inskränka sig till att taga dessa i öfvervägande, men får icke, om det ej skulle kunna instämma uti en eller annan af de föreslagna åtgärderna, i dess ställe framkomma med något eget förslag. Jag fruktar, att Utskottets verksamhet härigenom skall blifva förlamad, och att resultatet af dess arbete ej kan få den fullständighet, hvarpå landet hoppas och väntar. Jag får, med anledning härutaf, föreslå, att åt det Utskott, som kommer att behandla dessa frågor, måtte uppdragas att utarbeta och för Rikets Ständer framlägga ett förslag till ny Stadga för rikets allmänna elementar-läroverk. Om remiss till vederbörande Utskott anhålles. Stockholm den 29 November S862. H. Wachlmeister, Motioner hon Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 170. 439 K:o im Ar Herr Wolffelt, Maiiritz Constantin, angående anslag till Riddarholms-kyrkans iståndsätlande invändigt. Det förfallna och bedröflig skick, hvaruti det inre af Riddarholmskyrkan si" befinner, gifver icke någon hög tanke om den omvårdnad, som Svenska folket har för sina store Konungars och ädlaste Mäns grifter, som under denna kyrkas hvalf hafva sin plats. Detta förhållande har ock väckt mången fosterlandsväns billiga förtrytelse och utlänningars förundran. Det har nog länge fortfarit, för att en af behofvet högeligen påkallad förändring bör ega rum.
Men högst klandervärdt var det lättsinne, hvarmed — hufvudsakligen för att bereda Reuterholm nöjet att förarga den ryska käjsarinnan — förlofningen ingicks och genom dess snara brytande en ung oskyldig prinsessas känslor sårades på det djupaste och därjämte genom skadeersättningen till henne svenska staten åsamkades ej obetydliga utgifter: det var för denna skuld, som Sverige längre fram nödgades pantsätta Wismar med område till Mecklenburg-Schwerin. Och ännu sorgligare är historien om Gustaf Adolfs förmälningspla-ner i Petersburg. Om ej dennes egendomliga karaktersblandning af vankelmod och egensinne där korsat planerna, så hade Sverige sannolikt ej behöft förlora Finland, ja, kanske ännu i denna dag varit en af Europas stormakter. Så kunna lumpna hofintriger och en 18-årig herrskareynglings nycker skrifva folkens öden lagar! Den slutligen fullbordade förbindelsen med prinsessan Fredrika af Baden bedrefs med en hemlighetsfullhet och en brådska, hvarigenom äfven denna kungahandling gör ett något besynnerligt intryck. Samuel Hjelmér, som alltid utmärker sig genom hofsamheten i sina omdömen, fäller öfver sin förre konung det totalömdömet: » Han var väl ej fullt vid sina sinnen ». — Det prof på innehållet af Hjelmérs efterlemnade handskrifter, som denna publikation erbjuder, är egnadt att väcka intresse för denne mans öfriga anteckningar. Och vore därför helt visst Önskvärdt, att utgifvaren ytterligare ville framlägga något af sin gamle frändes alster inför offentligheten. Väntade boknylieter. Trots de tryckta tiderna tyckes den kommande literära julmarknaden blifva mycket rikhaltig. Förutom arbeten, som redan utkommit eller börjat utgifvas häftesvis, bebådas åtskilliga nyheter. Af Viktor Rydberg väntas en andra del af hans dikter, bl. a. innehållande den berättelse, hvarur denna tidskrift för en tid sedan meddelade några diktprof. — En diktsamling väntas af Ivar Damm, en ung författare, å hvilken uppmärksamheten fästats genom ett pris i Svenska akademien; likaledes af den bekante publicisten Ernst Beckman, hvilken redan i början af 70-talet utgaf en samling » Sånger ».
Det är till förekommande af något dylikt, som jag nu vågar föreslå, att en vice ordförande måtte utses på samma gång som den ordinarie, och anhåller jag om propos. på detta mitt förslag. Hr Ramsay: Allt hvad Hr Anrep nu behagat an draga, kommer post festum. Förev:de mom. har nemligen ej varit återremitteradt, utan är redan afgjordt; och den förändring, som här blifvit införd, har endast varit en följd af de vid 2:dra mom:t beslutade och nu vidtagne ändringar. Jag förmodar således, att någon propos. på Hr Anreps förslag ej kan komma i fråga. Frih. Klinckowström: Då något sådant försigtighetsmått, som det Hr Anrep nu föreslagit, icke finnes i nu gällande Riddarh.-Ordn. intaget, och då våra öfverläggningar utan gensägelse hittills varit af en vida mera maktpåliggande natur, än de hädanefter komma att blifva, så synes mig den föreslagna åtgärden vara alldeles obehöflig. Jag får således anhålla om bifall till §:n, sådan den nu lyder. Hr Anrep: Såvida jag icke fattade diskussionen om denna Riddarh.-Ordn. orätt, blef hela den förev:de §:n till Utsk:t återremitterad; och var det på grund häraf jag ansåg mig berättignd att göra ifrågav:de framställning. Då jag emedlertid vet, att man i allmänhet ej vill lyssna till mina förslag, afstår jag äfven nu från mitt yrkande, och ber endast att få i prot:t antecknadt, huru olämpligt det i min tanke är, att vice ordförande ej väljes, och att det således kommer att bero på en slump, huruvida den, som i ordinarie ordf:ns ställe kan komma att föra ordet, eger dertill erforderliga egenskaper. Öfverläggningen förklarades fulländad och §:n godkändes. §:n 17, 2 mom:t och §:n 18. Godkändes. §:n 19. Hr Ramsay:
— Som kändt bäres, inom den svenska regeringen, förutom af statsministern, excellenstiteln äfven af ministern för utrikes ärendena, för närvarande grefve L. W. A. Douglas. Ur denna synpunkt står alltså ock hans maka, grefvinnan Anna Douglas, född Ehrensvärd, i ranghänseende närmast vid fru Boströms sida. Det är icke allt för länge sedan Idun, redan tidigare, hade nöjet bringa sina läsarinnor grefvinnan Douglas ' bild — det porträtt vi i dag meddela är dock nu nytaget. Vid samma tillfälle gåfvo vi en, om ock flyktig, inblick i de historiska salonger inom vårt utrikesministerhotell å det aristokratiska Blasieholmen, där grefvinnan Douglas, mot en bakgrund af gustavianska minnen, så lysande gör les honneurs som värdinna. För dem, som på nytt önska att i detta sammanhang uppsöka nämnda skildring, erinra vi, att den återfinnes i n:r 10 af Idun för år 1896. Anna Louise Dorotée Ehrensvärd — så lyder grefvinnan Douglas ' fullständiga flicknamn — föddes år 1855; fadern, f. d. tjänstgörande kammarherren hos änkedrottning Desideria, grefve Albert Ehrensvärd, har själf en gång som minister för utrikes ärendena residerat i samma ministerhus, där nu dottern vid sin makes sida representerar svensk gästfrihet inför hufvudstadens » diplomatiska Europa ». Hennes moder, född Hedda Vogt, är af norsk börd. Sitt äktenskap med grefve Douglas ingick hon år 1876, och år 1895 utnämndes hennes make, då landshöfding i Upsala län, till utrikesminister. — Vi följa nu för de öfriga ministerfruarna 1897 Och djupa suckar modersmålet är, Som mänskan först ifrån sin barndom lär Och sedan jämt till lifvets afton stafvar. H. Säther den ordning, vår statskalender iakttager vid Hans gamla, tarfliga trotjänarinna uppräknandet af deras män, grundad på desmed gulnad veke, smörjigt, tilltäppt drag ännu på bordet syntes sömnigt brinna sas respektive utnämningsår, en ordning hvildå dånar midnattstimmans första slag.
Med afseende å den skiljaktighet i meningarne, som, i fråga om Riksgälds-kontorets belalningsrätt för sålunda antecknade och debiterade ränteoch kapitalbelopp, vid lagskipningen förekommit och för Rikets nu församlade Ständer anmälts,'hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutil utfärdandet af den förklaring, alt, då lån utaf allmänna medel för beredande af odlingsförelag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, likmätigt bär åberopade Kongl. Kungörelser, blifvit i jordebok antecknadt, eger Kronan för de årliga afbetalningsoch ränlebeloppen lika rätt i det hemman, hvilket lånet blifvit påfördt, sorn för annan afgäld eller ränta af fast egendom, efter tily i 17 kap. 6 § Handelsbaden sägs. För de lån, å hvilka ofvan omförmälda återbelalningssätt kommer alt tillämpas och de till ett visst årligt belopp fastställda ränteoch kapital-inbetalningarne således komma att verkställas i sammanhang med allmänna utskylderna, behöfver någon särskild årlig ränteliqvid icke uppgöras. Ej heller behöfva innehafvarne af sådana lån eller de för desamma ansvariga hemman uti Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagas; varande Riksgälds-konloret jemväl frikalladt frän skyldigheten att dessa lån eller derå förfallna ränteoch kapital-betalningar, vid inträffande konkurser eller andra dylika fall bevaka. § 89. Med anledning af väckt fråga om statsbidrag för inrättande af en teknisk undervisningsanstalt i Borås, hafva Rikets Ständer, under enahanda vilkor, som vid de för dylika skolor anvisade statsanslag förut äro bestämda, beviljat för en teknisk skola i nämnde stad eli anslag af 5,000 R:dr årligen under nästa statsregleringsperiod; hvilket anslag, sedan Kongl. Maj:t i nåder tillkännagifvit, att vilkoren för delsammas utbekommande blifvit uppfyllda, bör, uppå vederbörlig reqvisition, utbetalas utaf Riksgäldskontoret med sagda belopp under hvart och ett af åren 1855, 1856 och 1857, eller med tillsammans Femtontusen R:dr. § lii.
Ständer antagas, under tiden måtte så beredas, att de nya Lagarne snart kunna bringas till Verkställighet; men, då kostnaden härtill ej kunde beräknas, eller någon bestämd plan uppgöras innan Lag - Committéens arbete hunne fullbordas, anhöllo Riksens Ständer, det Kongl. Maj t intill nästa Riksdag täcktes härom gå i tefattning med sådane medel, som förskottsvis kunde utses. Ändamålet, som härvid hufvudsakeligen lag till grund för Riksens Ständers åtgärd, var alltså Lag-Commiitéens förslag om den förändring i Straff-Lagarne, att fängelse i stället för andre kroppsstraff lomme att införas} Och vidtagandet häraf blefve följakteligen beroende af de nya Lagarnes utarbetning, som lemnade tillfälle, att efter hand kunna åstadkomma de nödige blifvande Inrättningar och Corrections-anstalter, hvartill en fullständig och sammanhängande plan, enligt bemälte Commitées yttrande, bäst kunde utarbetas i sammanhang med den nya Brottmåls-Lag, efter hvilken de skulle användas. De Förslag, som Kongl. Majit nu i Nåder täckts meddela till Allmänna Arbetsoch Corrections-hus, egenteligen för att begagnas till syssellöse och vanartige personers användande till arbete och återförande till en förbättrad lefnad och nyttig verksamhet, synes åter Utskotten åsyfta en vidsträcktare omfattning och medföra så betydlige kostnader, att Utskotten, med afseende å Statens tillgångar samt de många och dryga behof, som dessutom nu rnåste fyllas, ej 846 Stats-Utskortets Betänkanden. funnit möjligt att föreslå de härtill uppgifne Summors beviljande. Utskotten tro, att, ehuru a ena sidan angelägit må vara, att sådane ställen icke saknas, der lättingar och för mindre brottsligheter dömde personer kunna hallas till arbete för att bidraga till sitt underha l och tvingas till förbättring, måste likväl anstalterne i detta hänseende lämpas efter tillgången att åstadkomma nödige medel för kostnaderne samt för öfrigt afseende äfven göras å andre förhållanden, sorn. lemna tillfälle för en inskränkning i utgifterne, hvilken med ändamålets befordran kan förenas.
Majrts befallningshafvande tillstyrkt, att ett sådant lån å 30,000 r:dr måtte af allmänna medel varda anvisadt för de tomtegare, som förbundo sig att uppföra hus af sten, brändt tegel, kalkbruk eller annat ej eldfarligt ämne, så har, enligt Kongl, brefvet den 6 Maj 1846, detta lån blifvit i nåder beviljadt, under förklarande, att låntagarne skulle vara ovilkorligen förbundne att dylika byggnader uppföra; och borde de erhållna låne-understöden, som till den 1 Januari 1852 lingö innehafvas räntefiitt, derefter årligen återbetalas med 6 procent å det ursprungliga lane-kapitalet, hvarvid, sedan 4 procents ränta först beräknats, öfverskottet skulle utgöra kapital-afbetalning. Vidare stadgades bland annat, att lånemedlen borde af en serskild utaf stadens invånare utsedd kommitté förvaltas samt tilldelas vederbörande lånsökande, i mån af deras större eller mindre behof samt med afseende å byggnadernes i kostnadsförslagen upptagna värde, dock aldrig utöfver halfva brandförsäkrings-summan; och skulle, till säkerhet för lånens återbetalning, första inteckningen meddelas i den låntagaren tillhöriga tomt, jemte derå varande och blifvande åbyggnad. Enligt hvad högstberörda Kongl, bref utvisar, hafva de af motionären, till stöd för dess framställning angående ett tillökadt byggnadslån anförde omständigheter, tagits i betraktande vid föreslåendet och lastställandet af den redan beviljade lånesummans belopp. Vid sådant förhållande och då Utskottet icke kan annat än godkänna de skäl, på grund hvaraf Kongl. Majrts befallningshafvande föreslagit och Kongl. Majrt i nåder förordnat, att fåne-understöd af allmänna medel endast skulle erhållas för uppförande af byggnader utaf sten eller annat icke eldfarligt ämne, anser sig Utskottet böra hemställa, att det nu begärda och till understöd vid uppbyggandet af trädhus jemväl afsedda lån icke må af Rikets Ständer beviljas. Stals-UtskoUcts Ullålande, N:o 119. 5 3:o.
För kompetente sökande anses: a) till tjensterna i lista, 2:dra och 3:dje graderna: tjenste männen inom samma och nästföregående grader samt extra ordinarie tjenstemän; dock att, för erhållande af befordran till advokat-fiskalseller ombudsmans-befattning samt till kanslisttjenst i Advokat-fiskalseller Ombudsmans-expeditionen, fordras 6 och dels Banko-Utslcottets Utlåtande N:o 65. 7 att hafva undergått examen för inträdes vinnande i rikets rättegångsverk; och b) till Kommissariesamt Banko-Sekreterare-befattningarne: samtlige ordinarie tjenstemän inom Yerket. Mom. 2. Sökande till kommissarie-befattning skall skriftligen förbinda sig att ställa Banken vederhäftig borgen eller annan säkerhet för den uppbörds-ansvarighet, som, till belopp, hvilket Fullmägtige hafva att bestämma, kan komma att honom afförd ras. Af Under-styrelsens upphörande följer, att lata och 2:dra punkterna af 53 § skola uteslutas; och Utskottet hemställer alltså, att den nämnda § motsvarande 25:te punkten, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet redan bifallen, men ar öfriga Riks-Stånd återförvisad, må uppställas sålunda: 7:0. Don som ej åtnöjes med Fullmägtiges beslut i befordringsmål, vare berättigad att sig deröfver besvära hos nästblifvande Banko-Utskott eller, emellan riksdagarno, hos Revisionen af Bånko-verket; skolande, vid talans förlust, ett sådant missnöje hos Fullmägtige anmälas inom 11 dagar efter det beslutet blifvit anslaget, samt besvären till Fullmägtiges expedition inlemnäs, i förra fallet, sist å den dag, Rikets Ständers sammankomst inträffar, och i sednare fallet, eller vid Bankorevision, sist 14 dagar före Rikets Ständers Revisorers sammanträdande, alli före kl. 12 å dagen.
Instruktionen den 20 December 1825 skyldige att draga ordinarie rotering; men då, till följd deraf, roteringen i början af år 1835 skulle åter företagas, underställde icke desto mindre kommillerade ånyo Kongl. Maj:ts nådiga afgörande, huruvida de meranämnde hemmanen skulle extra eller ordinarie roteras; emedan egarne emot detta sistnämnde slag af rotering protesterat, hvarpå under den 24 Oktober 1837 följde det nådiga svar, alt som det öfverensstämde med så väl äldre författningar som Kongl. Brefvet den 2 November 1833, alt utsockne frälse-hemmanen skulle ordinarie roteras, egde kommillerade att ställa sig dessa klara och tydliga föreskrifter till underdånig efterrättelse.” ”Till följd af dessa flera sammanstämmande föreskrifter, blefvo utsockne frälsehemman med ordinarie rotering belagde uti de nya roteringsverk, hvilka i orten upprättades och under den 7 Februari 1839 af Konungens befallningshafvande insändes, jemte besvärsskrifler af egarne till utsockne frälsehemman öfver dessa hemman påförd ordinarie rotering. Innan detta mål hann afgöras, hade Rikets Ständer, uti deras ofvannämnde underd. skrifvelse af den 13 Februari 1841, anhållit, alt, då icke allenast 1825 års instruktion, utan äfven nådiga brefven af den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837 ansågos gifva anledning dertill, att utsockne frälsehemman i Halland redan voro ålagde ordinarie rotering, men Rikets Ständer icke vunnit kännedom om någon öfverenskommelse, hvarigenom egarne lill . dessa hemman skulle hafva åtagit sig ordinarie rotering, lika litet som om någon 16 Eorigl, Maj:ts Nåd.
Hon sökte förgäfves intala sig, att det blott var som deltagare i hennes litterära sysselsättningar, han intresserade henne. Omedvetet följande sin vana att gå till botten med undersökningen, analyserade hon nu obarmhertigt sina egna känslor och fann till sin förödmjukelse, att det var mannen såsom sådan och ej den villige och kloke arbetskamraten hon satte högst. Ja, förödmjukelse, ty huru högt hade hon ej ansett sig stå öfver allt sådant, som vanligtvis utgör föremål för unga flickors intresse och drömmar. Och nu. nu då hon redan stod vid gränsen af medelåldern, skulle hon nödgas afsäga sig hvad hittills utgjort hennes stolthet och begynna lefva en vanlig kvinnas lif. Huru hade det kommit därhän? Hon erinrade sig, hur hon, då brodern före notariens första besök skildrade dennes intelligens och beläsenhet, erfarit samma sorts intresse, som då hon väntade en ny bok. Och ända tills nu hade hon aldrig tänkt på, att den otålighet, hvarmed hon motsett hans ankomst, och den glädje hon kännt öfver att så där uteslutande få njuta af hans sällskap, hade haft till grund annat än deras likstämmighet i litterära frågor. Men hon skulle strida mot denna ovärdiga b ö - jelse! Då hennes ögon nu blifvit öppnade, borde det ej vara svårt att behärska denna sällsamma fantasi. Ty aldrig skulle hon öfvergifva sitt fria, själfständiga lif för att blifva slafvinna åt en man, därom var hon fullt ense med sig själf. Huru mycket nöje hon än fann i det förtroliga umgänget med honom, var det dock bättre att afstå dä- rifrån och i tid draga sig tillbaka än att möjligen genom ett helt lifs olycka få plikta för stundens njutning. Så räsonerade Anna och kände sig åter belåten med sig själf, då hon fattat detta beslut, som lofvade att återföra henne till den höjd hon hittills intagit. Det var blott en tanke, som störde hennes nyvunna lugn, men hon förkastade den hvarje gång den framställde sig. Det var j u också alldeles omöjligt, att Matle Ström med sitt goda hufvud skulle kunna fängslas af en så ytlig varelse som Siri.
Slutligen och vidkommande Riksdagsmannen J. J. Rutbergs förslag, att Ordförandebefattningen i Socknestämma måtte genom Församlingens val bestämmas, få Utskotten vördsamt erinra: att de ärenden, som vid öfverläggningar å Socknestämma förekomma, till ber tydlig del röra Pastors egentliga Embetsbefattning ; att i PastoralExainen ingår förbindelsen att aflägga vederbörligt prof af kännedom i Kyrkolagfarenhet, och att således hos honom bör förutsättas skicklighet att leda öfverläggningarne, framför de öfriga Ledamöterne i allmänhet; att ingen står till menigheterne och i afseende på deras angelägenheter i ett så nära och förtroligt förhållande som Pastor, samt slutligen att han, enligt 2:dra Mom. af Förordningens i4 är pligtig att föra Protocollet, och det skulle vara både med god ordning och Pastors värdighet oförenligt att bestrida en sådan förrättning, i en sammankomst, der en Lo£i iamtAUm.Besv.ö.Oee. Utsi. Uti. N:o Sfi af hans åhörare förer ordet. På dessa skäl och då härtill lägges, att, derest den befarade händelsen skulle inträffa, att en oerfaren hjelp» prest blefve Ordförande, dennes förseelser i sådan egenskap skulle i första rummet stanna på Pastors ansvar, så vida han, utan egel laga förfall, honom till Ordförande förordna!, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rutbergs förslag var-3 der utan afseende lernnadt. En Ledamots Reservation emot Twsä jäelar af detta Utlåtande bifogas, Stockholm den 25 Junii 18agi Reservation af Herr Prosten Dedekind, sora ansåg dess i Betänkandet upptagna motioner fordra större uppmärksamhet än Utskotten dervid fästat, och således, med åberopande af deras innehåll, för sin del öfverlemnade den^ till Rikets Högloft. Ständers bifall. N:o 38, samt Allm.Besv.o.Otc. Vtsi.Utl, N o 38.17 Ankom till Exped.
Jag kan väl icke ansvara för uppgiftens noggrannhet, ty jag har icke haft tid att sjelf controllera den; men äger dock all anledning alt anse henne tillförlitlig. I anledning häraf upplästes följande: Det har blifvit sagdt, all del föreslagna criminallagsyslemet blifvit antaget i de flesta civiliserade länder. Må man då uppgifva ett enda land i Europa, der kroppsligt afflictiva och diffamerande straff äfvensom landsförvisning helt och hållet blifvit ur lagen utplånade, der således straflarterne äro inskränkta till endast dödsstraff, lifslidsfängelse, Philadelphiaoch Auburnsfängelse, böter och embetsmistning. Så vidt vcterligt är, kan hela Europa, utom Sverige, än i denna stund icke uppvisa en dylik brottmålslag, icke ens eli lagförslag (det nya Belgiska är oss obekant). Peuitenticrfängelser af flera slag äro försökta i en mängd länder, men lagarna äro ännu icke omstöpta och baserade så godt sorn ensamt på denna straffart. I Englund utgöras straffarterne af: l:o Dödsstraff; 2:o Deportation på lifstid, på 14 år, på 7 år, och andra perioder; 3:o Fängelse (”imprisonmcnl”) med prygel (”whipping”), i vissa fall, böter etc.; 4:o Prygel och 5:o Böter. Enligt Gode Pénal af 19 Febr. 1810 och lagen af 28 April Den 28 April. 245 1832 äro straffen antingen bade affiictiva och infamerande eller endast infamerande.