Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har Hr Rosenblad fullkomligt rätt deruti, all då dessa anläggningar först började att i England verkställas, glupska missbruk blefvo begångna, men dessa hafva blifvit af sednare tiders erfarenhet så fullständigt i dagen bragta alt jag icke tror, att något land skall vidare tillåta sådane få ega rum. Uti England äro de åtminstone numera helt och hållet rättade, och spekulationen att anlägga jernvägar visar sig vara ganska vinstgifvande äfven för aktie-egarne. Hvad åter angår frågan om ändamålsenligheten af jernvägars anläggande här i Sverige, så säger man ofia, alt dessa företag måste inskränka sig till en så liten skala relativt till England, alt någon egentlig nytta icke deraf kunde upkomma eller åtminstone icke motsvara de kostnader, som ett sådant företag mäste förorsaka. Hr Rosenblad har i sådant afseende updragit en jemförelse emellan vattenkommunikationernes och jernvägarnes ändamålsenlighet uti vårt land och funnit de förras företräde obestridligt. Det är mycket svårt att i hast fullständigt utveckla denna fråga, men jag tror likvisst mig med några få skäl kunna bevisa, att jernvägarne i afseende på deras nytta och användbarhet såsom kommunikationsmedel måste erhålla främsta rummet. Till ådagaläggande häraf behöfver man endast ihågkomma, alt bär i landet äro under halfva delen af året vatten-kommunikationerna tillfrusna och således obegagneliga, under det att jernvägarne hela året om kunna oafbrutet begagnas. Detta torde icke behöfva någon utförlig utveckling. Att vid en frågas bedömande jemföra förhållanderne uti andra länder med dem, som förefinnas uti ens eget land är ganska riktigt och nyttigt, och det har aldrig varit min afsigt att påstå, att 440 Den 27 Augusti f. m. Sverge måste hafva jernvägar endast derföre, att alla andra länder hafva sådana. Jag har fullkomligt sett mig in tili de serskilda förhållandena uti vårt land i afseende å denna fråga, och måste bekänna, att jag efter mogel öfvervägande och sorgfälliga samt omständliga undersökningar kommit till ett helt och hållet motsatt resultat, emot hvad Frih. Palmstjerna, Hr Rosenblad och flere andra ledamöter af representationen trott sig finna. Nämnde
Till slut blir allting bra, som det tycks, förnämligast derför att han får höra att hustrun n: r 1 åtrat sig och suspenderat löftet, fastän hon ville att det skulle han inte få veta förrän två år efter dödsdagen. Nu var visserligen inte tiden riktigt tilländalupen, vill jag minnas, men udda fick vara jämt. Är denna hufvudperson underlig med besked, så är han visst inte ensam om det. Det fins bland bifigurerna två underliga figurer till: en författarinna och en vän i huset, en läkare. Men medan vi åtminstone få veta några skäl för deras till-vägagående, lemnas vi så godt som alldeles i sticket i fråga om förklaringen hvarför baronen blifvit sådan, hvilka drag i hans karaktär eller händelser i hans föregående lif, som kunna göra det troligt, att han på ett sådant sätt skulle fästa sig vid ett löfte af den oförnuftiga beskaffenheten och afgifvet vid en sådan situation och till en sådan person, som den första hustrun hela tiden beskrifves. Författarinnan, vid hvars tecknande några reminiscenser från dödsscenen i La Faustin af Goncourt och mr Octave Mirbeaus Figarofantasier för några år sedan om teaterfolkets psykologi synas spelat in, är hvad konstruktion och overklighet beträffar såsom helfigur ett mästerstycke och en värdig pendant till aktrisen i » Smink ». Hon beskrifves som en öm mor för sin syster, hustrun n: r 2, men låter helt lugnt henne och mannen, mot hvilken hon personligen ej tyckes ha något, gå och pinas en lång tid, blott för att hon skulle kunna göra några studier till en roman. Och läkaren sedan. Han, som vet af huru det hänger i hop med hela löfiteshistorien, blir sjelf ytterst upprörd och förskräckt, när han får höra talas om baronens nya kärlek, men han är kär i författarinnan, hvilken, fastän sjelf svag för honom, gifvit honom korgen samt anser romanen som en hufvudsak och honom såsom ett reservföremål, och lofvar henne tiga så länge — allt för hennes romanstudier. Och för det löftets skull sviker han sin läkarepligt, går länge som författarinnans medbrottsling och låter baronen lida.
Militärförfattnings-samlingen måtte fortsättas efter samma plan, som hittills blifvit följd, så har Utskottet, oaktadt de af sakkunnig person lemnade fördelaktiga vitsord, så väl om arbetets gagnelighet, som om det sätt, hvarpå detsamma efter fastställd plan blifvit utlördt, likväl icke ansett sig ega nog sakkännedom, för att, i strid med den uppfattning af ämnet, som legat till grund för Kongl. Maj:ts ofvanåberopade nådiga beslut, kunna uttala något bestämdt omdöme om fördelen af arbetets fortsättande företrädesvis efter den hittills följda planen; hvadan och då Kongl. Maj:t, i sammanhang med beslutet om upphörandet af Författnings-samlingens utgifvande, enligt dittills följd plan, redan, på sätt ofvan omförmäldt är, i nåder anbefallt Kongl. Krigs-Kollegium, att vara betänkt på utväg, huru det ofullbordade arbetet må kunna på annat lämpligt och för staten mindre kostsamt sätt till slut bringas, Utskottet, enär ämnet också torde vara af beskaffenhet, att lämpligast i administrativ väg behandlas, hemställer att Herr Stjernsvärds ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Militice Bostdlls-kassan. § 19. (Rev.-Ber. pag. 78 och följ. Förkl. pag. 213.) Öfver hvad Revisorerne angående berörde Kassa yttrat, kommer Utskottet att framdeles afgifva serskildt utlåtande. Landlfdrsvcirs-Departementets Kommando-Expedition. § 20. (Rev.-Ber. pag. 83. Förkl. pag. 221.)
Chef upprättats och den jag här vill endast i korthet vidröra, torde det befinnas, att icke uägon omständighet i nu förevarande förslag är af beskaffenhet att göra ärendets pröfning beroende deraf, att detsamma icke ånyo underkastats andra auktoriteters utlåtande, en omgång, genom hvilken icke blott frågans afgörande skulle fördröjas till en oberäknelig tidpunkt, utan måhända till följd deraf hela det vigtiga företagets framgång, i hvad det heror på enskildas medverkan och förmågan af sådan, äfventyras samt hittills gjorda ansträngningar och uppoffringar vara förspillda. Enligt det äldre förslaget skulle, såsom jag antydt, genom kanaler åstadkommas en sammanhängande, för mindre ångbåtar och andra farkoster segelbar, nära tio mil lång vattenkommunikation ända från Asasjön i Norrvidinge härad till Almundsryd, beläget på något mer än 3| mils afstånd från Carlshamn, derför kostnaden beräknades till 1,050,000 Riksdaler och emellan de begge sistnämnda punkterna 'skulle en jernväg anläggas med en beräknad kostnad af 1,301,500 Riksdaler. Emellertid har genom nu sednast anställda undersökningar blifvit ådagalagdt att om, i stället för föreslagna kanaler och slussar emellan de söder om sjön Åsnen belägna smärre vattendragen, jernvägen utsträcktes icke fullt tre åttondedels mil längre norr om den förut föreslagna godsstationen vid Almundsryd, eller till Ålshults beqvämare lastageplats vid Brosjön, hvars vattenyta ligger allenast en och en half tum under Åsnens, då skulle derigenom vinnas icke allenast den högst vigtiga fördelen, att tvänne slussar undvekos med deras underhållskostnad och den tidsutdrägt de för trafiken orsaka, utan äfven en besparing i anläggningskostnad af omkring 30,000 Riksdaler. I anledning häraf och med afseende på sannolikheten att nämnda jernväg i en framtid torde komma att knytas till det nät af andra jernvägar, vare sig
Deremot har Utskottet ansett Statens rätt fullkomligt betryggad, om, jemte det att halfva afgiften för det för termin anmälda beloppet erlägges förskottsvis, Staten till säkerhet för den återstående hälften behåller såsom pant allt det bränvin, hvarför 1(5 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv - och Ekon.- Utsk. Betänkande N:o 1. afgift icke redan blifvit gulden; och Utskottet får alltså, med hänvisande till de närmare bestämmelser om bränviaets förvarande, assurering m. m., hvilka i 18 § af bilagda förslag innefattas, hemställa, att före hvarje termins början må erläggas tillverkningsafgift för hälften af det anmälda beloppet; att tillverkare skall vara pligtig erlägga afgiften för den återstående hälften inom 30 dagar efter terminens slut, mot det att allt det bränvin, för hvilket afgift icke är förskottsvis erlagd, skall, intilldess derför belöpande afgift blifvit gulden, uti särskildt säkert rum under kontrollörens lås förvaras; samt att, liksom hittills, det må vara tillåtet för den tillverkare, som sådant önskar, att före terminens början erlägga afgiften för hela det anmälda beloppet eller förskottsvis nedsätta penningar till gäldande af afgiften för en möjligen blifvande öfverskottstillverkning. I fråga om öfverskottstillverkning har Utskottet icke funnit något skäl anfördt, som kunde föranleda bifall till Anders August Anderssons yrkande, att bränvinstillverkaren måtte ega rättighet tillverka två femtedelar utöfver det anmälda beloppet; hvadan Utskottet får tillstyrka, att motionärens berörda yrkande må lemnäs utan afseende. Under antagande således, att öfverskottstillverkning, som med mer än en femtedel öfverstiger det anmälda boloppet, fortfarande blifver förbjuden och belagd med bötespåföljd, synes deremot stadgandet om förhöjd beskattning för den del af öfverskottstillverkningen, som med iner än en tiondedel öfverstiger det anmälda beloppet, böra helt och hållet borttagas.
Den genom räntans hastiga fall skenbara rikedom af ökade penningekapital i landet, är blott och bart ett sken, som uppstått genom de till riket indragne lånesummorne, som föranledt uppsägning af inhemska lån, men än mera af de öfverallt län i kredit-papper utbjudande privat-bankerne. Denna synvilla tager dock en ända med förskräckelse när handelskonjunkturen blifver oss emot, då svamparne, för sin egen bergnings skull, nödgas åter insuga en stor del af de lån, som de under den lyckliga konjunkturen kunnat utsläppa. Det verkliga penningeinlresset (innes endast hos dem som ega egentliga penningekapital och hos dem som såda ne genom besparingar å sina inkomster samla. På dessa kapitals tillvext allena beror en stadigvarande nedsättning i räntan, helt olika med den oregelbundna ebb och flod som ett utsträckt kreditväsen vållar, hvilket dock behagar så många eftersom det är ett spel, och osäkert som sådant tillskyndar vinst eller förlust af lyckans gudinna. Det är handelsslällningen till utlandet som här är afgörande; denna beror äter på goda eller felslagna skördar, årets pris å exportartiklarne samt importvärdets belopp, med ett ord på värdet af exportens förhållande till importen, eller det der utdömda hjernspöke! handelsbalansen, som man fåviskt sökt bortresonnera, men likväl står lifs lefvande qvar såsom hvarje sanning, och låter eftertryckligen känna sin tillvaro. 78 Dea 8 Januari. Något annorlunda än motionären skulle jag vilja definiera bankens hnfvudföremål, och torde min definition närmare öfverensstäm-'* ma med lydelsen at bankens statuter, nemi. sålunda: Att i egenskap af depositions-bank bereda lägenhet, mot lindrig afgift, till ett säkert förvarande af anförtrodda summor, och lätt utväg att, utan flyttning fran förvaringsrummet, transportera äganderälten af depositionen, hel eller till större eller mindre del, från en person på. en annan, äfvensom att när som helst låta rätter man det deponerade återtaga.
Början sker med Konungens Förmyndare; (53 §. huru Justitiae-Ombudsman skall väljas; 64, huru OpinionsNämnden skall organiseras; 65 §. huru Committerade till tryckfrihetens vård skola utses; 66 §. omtalar valet af Banco-Fullmägtige; och 67 §. Fullmäktiges tillsättande i Riksgälds-Contoiret, samt Riksens Ständers Revisorer, Dermed upphör hela den personal, Riksens Ständer äga förordna. Nu frågas, om af dessa §§. kan dragas den slut - Den 7 November f. m. >63 satts, att Ständerna få tillsätta andra Tjenstemän? Jag tror icke ens, att de kunna tillsätta en Banco-Commissarie, än mindre uti Filial-Disconter eller andra Directioner, mera än de tre af hvarje Stånd, som finnes i Grundlagen utstakadt. Det fall kan aldrig inträffa, att Riksens Ständer Blifva Domare öfver sine Fullmäktige eller Revisorer; tedessa skola i sådant fall tilltalas inför vederbörlig Domstol. Utskottet har åter förutsatt, att Sländerne sjelfva skulle få afgöra, huru Fullmäktige fullgjort deras uppdrag, men då upphäfde sig de förra i sjelfva verket till Domare. Enligt Utskottets Förslag skulle vidare Justitise-Ombudsmannen få att utföra rättegångar mot Discont-Directionerne. Detta är honom likväl ej i Instructionen ålagdt, och kan honom icke eller åläggas. Om de skola tilltalas måste det ske inför Iiof-Rätt och af Bankens Advocat-Fiscal. Om man anser ett utsträckt Creditsystem origtigt, kunna farliga följder möjligen uppstå af hvad nu blifvit föreskrifvit. Beslutet griper så in i det stora hela, sätter i 11 teressena i sådan rörelse och kan föranleda en sådan villervalla, att jag anser det vara bäst härpå fästa de Öfrige Ståndens uppmärksamhet, på det denna åtgärd må kunna i tid rättas.
Att ålägga Landshöfdingarne att deltaga i de så kallade communal-utskybierne för Residencehusen, vore obilligt, ty om äfven Landshöfdingen skulle betala dem för den våning i Residencet, som han bebor, måtte han väl ej skola betala för Embetsrummen, Ränteriet o. s. v. som finnas i ett eller flere hus. Jag tror, att denna fråga egenteligen uppkommit genom misstag om Nyköpings Stads rätt, att i annan än laglig väg utsätta sin förmenta fordran, och att den icke, såsom nu inträffat, bordt framställas till Ständerne, hvilka redan beslutat, alt Städerne ej skola hafva afgifler af Kronans hus, utan alt desse communalutskylder böra fördelas på de andra husen i Staden. Sådant har alltid förhållandet varit med de publika hus, som inköpts för Statens räkning, såsom Correctionshus, fängelser, m. m. Jag anhåller om proposition på bifall til) Utlåtandet. Den ia Februarii e. m. Herr Lagerhjelm, Pehr: Jag utbeder mig att i anledning af de nu gjorde anmärkningar få meddela några upplysningar, som kunde göra den begärda återremissen obehöflig. Af de åberopade Kongl. Brefven i detta ämne af år 1818 och 1822, visar det sednare, att frihet från Stadsonera begärts för de publika husen i 4 serskilta fall nemi. Fattigvård, Tomtören, Brandvaktsafgift och Båtsmans-vacance, samt att Kongl. Maj:t bifallit Städernes anhållan, att de publika husen i de trenne förstnämnde fallen ej måtte vara fria för Stadsoneras utgörande, men deremot rörande BålsmansVacanceafgiften förklarat, att någon ersättning till Staden för Kronans hus ej ägde rum. Sedermera har Kongl. Maj:t förklarat, att för de i Carlskrona Stad varande publika hus någon Brandvaktsafgift ej skulle erläggas, och att de publika husen i Carlstad voro befriade från de af hus och tomt derstädes utgående Stadsutskylder, d. v. s. från Fattigvård och Tomtören.
I den plan, som blifvit upprättad för hamnbassinens utvidgande i dylik syftning, hade tillika upptagits förslag till ombyggnad af den nuvarande, mycket förfallna lastbryggan, med en för begge dessa arbeten beräknad totalsumma af 125,000 R:dr; och hafva Ystads stadsfullmägtige, under uppgift att kommunen redan för andra allmänna företag ådragit sig en skuldsättning af nära 600,000 R:dr, hos Eders Kongl. Maj:t anhållit, det nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas, att hela den beräknade kostnadssumman mätte anvisas dels såsom anslag och dels såsom lån. Styrelsen, som, med anledning af denna stadsfullmägtiges ansökning, erhållit befallning, att vid generalförslagets upprättande taga detta ärende under öfvervägande, har, i berörda förslag, jemte förklarande att Styrelsen ansåge den gamla lastbryggans ombyggnad, beräknad att kosta 30,000 R:dr, vara en åtgärd, hvilken det tillhörde kommunen att verkställa utan understöd från det allmännas sida, samt att alltså sjelfva hamnutvidgningen icke komme att erfordra mera än 95,000 R:dr, hemställt, huruvida Eders Kongl. Maj:t skulle finna skäligt hos Rikets Ständer föreslå, att ?:delar af sistnämnda belopp måtte blifva till före taget anvisade med en till 63,000 R:dr jemnad summa.
5 Sami. 1 Afd, g Haft, 2 Bevillningi-Utskottets Betänkande, N:o fj. för besti idande af koslnaderne med penninge-remitleringen, dels till ersättning för de oduglige sedlar, han vid uppbörden tilläfventyrs kunde emottaga, och hvarigenom det kunde inträffa, att Landt-Räntmästarne fingo vidkännas bevillningsafdrag för en inkomst, som i sjelfva verket användls till omkostnaden i och för tjenstgöringen; af sådan anledning och under förmodan, att de nu framställde serskilde förhållanden blifvit förbisedde, vid redactionen af senast utfärdade Bevillnings-Förordningar, öfverlemnat till Rikets Ständers pröfning och afgörande , huruvida icke bevillning å remisslage endast må ega rum för sådane uppbördsman, som åtnjuta dylik inkomst till högre belopp, och såsom påräknad förbättring i deras löner, men Landt-Räntmästarne deremot från bevillning å det dem bestådda remisslaget befrias. Högstberörde Nådiga Skrifvelse har af Höglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit till Statsoch Bevillnings-Ulskotten, men af de öfrige RiksStånden till Bevillnings-UtskoLtet ensamt, remitterad; och som härvid förekommit, att Utskottet, i anledning af Herr C. G. F/istedts, inom Vä Hofi. Borgare-Ståndet, derom väckta motion, uti betänkandet N:o ia, angående grunderne för den blifvande allmänna bevillningen, redan 3'tlrat sig i ämnet, samt tillstyrkt, att LandlRäntmåstares remisslage må från bevillnings-afgift befrias, på sätt i45 §. af Utskottets, vid berörde betänkande fogade, förslag till Bevillnings-stadga närmare utvisar, så anser Utskottet någon annan ålgiird, i afseende härpå för närvarande icke erforderlig, än att sådant hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt anmäla.
Betänkanden: N:o 25, i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter, rörande vilkoren för afsöndring af jord och andra lägenheter å landet; N:o 26, i anledning af väckta motioner om upphörande eller förändring af Lärares vid Universiteten och Elementar-läroverken rätt till presterlig tjensteårs-beräkning; och N:o 27, i anledning af väckt motion om förändrad klassificering af Bikets pastorater. S. D. Bemilterades till Siats-Utskottet en af Doktor Rundgren, med stöd af 56 § Biksdags-ordningen, denna dag väckt motion angående förhöjdt anslag för öfningslärarne vid Norrköpings och Wennersborgs Elementar-läroverk. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt Utdrag, N:o 385, af Vällofl. BorgareStåndets Protokoll för den 4 dennes, med inbjudning till de öfriga Biks-Stånden att förena sig uti Borgare-Ståndets vid pröfning af 405 punkten uti Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgifterna under Biks-Statens Åttonde Hufvud-titel, fattade beslut, i fråga om låneunderstöd till uppförande af ett nytt lärohus för Elementar-läroverket i Jönköping; men Preste-Slåndet, som ej fann skäl att denna inbjudning antaga, lade, med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, förrberörda Protokolls-utdrag till handlingarna. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Å nyo föredrogs Sammansatta StatsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 2 1, i anledning af återremiss i vissa delar, samt Biks-Slåndens skiljaktiga beslut i andra delar af Utskottets Betänkande, N:o 7, innefattande yttrande ej mindre öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om förnyad författning, rörande utskrifnings-sättet och inrättningen af allmänna Bevärings-manskapet, än ock öfver enskillda motioner i samma ämne. Härvid förekommo.
Att denna åsigt äfven äger motsvarighet i verkligheten, synes af det förhållande, som jag vill exempelvis omnämna, all bruksintressenter inom stora Kopparbergs län efterskänkt öfver 100,000 r:dr, hvarför den bruksai betande allmogen häftade i skuld vid bruken. 3o ä 4° mantal blefvo derigenom från inteckningar befriade; och detta skedde af det skäl, att uti en fattig ort är clet bättre alt hafva en sjelfständig, med vilja och förmåga att arbeta begåfvad allmoge, än en population, sorn tili sin utkomst lie11 och hållet heroi’ af dem, hos hvilka den ai betar. Jag kan således icke tro, att det blott kommer att bero utaf Uddeholms bolagets generositet, huruvida allmogen kommer i åtnjutande af en högre arbetspenning, i följd af den ökade produclion och deraf följande ökade behof af arbetskrafter, som canalledningen kun fram - 4oS Den 27 Mars f. m. kalla. Man liar under en tid utaf 20 år ansett dessa företag nyttiga för industrien inom Wermland. Jag har svårt att öfvertyga mig, alt förhållandet skulle hafva helt och hållet förändrat sig, endast derigenom, att Uddeholm inköpt Munckforsens bruk. Jag får fästa uppmärksamhet derå, att min reservation icke tillstyrker fullständigt hvad K. M. uti Dess nåd. propos. begärt, ulan blott att en summa, i5,ooo r:dr mindre än BorgareSt. beviljat, skulle ställas till K. M:s disposition, för att användas till det utaf dessa företag, som först kunde komma till stånd och af K. M. kunde pröfvas nyttigast och nödvändigast. Hr Hjerta: Jag instämmer uti den grundsats, som Hr von Hartmansdorff framställt, att rättvisan bör vara blind; men jag tager mig friheten erinra honom derom, att jag uti början af mitt förra yttrande utgick från denna grundsats. Jag sade nemi., det jag tror att sådana behållna medel, sorn vi nu hålla på alt i anslagsväg utdela, tillhöra nationen, och alt om man endast skulle blindt följa rättvisan, så skulle man icke gifva deraf, hvarken åt den ena eller andra corporationen.
Dessa senare voro sammansatta af 48 dukar, hvardera af 3 famnars bredd. Linorna vid hvarje arm voro 400 famnar långa. Vaden utlades så långt som möjligt kring stimmen och drogs, sedan sillen med buller blifvit indrifven deri, till land förmedelst tvänne vindspel. I en sådan vad funnos vanligen 12 eller 18 delegare, af hvilka en, utnämd till befälhafvare för det hela, erhöll namn af ”vadkungen”. Stundom förenade sig flera vadlag, alltså flera majestäter, liksom det tillgår i krig, der en gemensam fiende ingifver ett gemensamt intresse, ehuru fienden här bestod af de enfaldiga sillstimmarne. Vid dessa stora härnadståg sammanband man vad vid vad, så att de tillspärrade hela viken, då all den bekrigade sillen, som fanns derinne, måste ge sig tillfånga och låta upphemta sig af de små vadarne. Vid sådana lyckliga fall kunde i en vad fångas ända till 1,200 tunnor i ett kast. Stundom fingo dock vadkungarne tillfälle att besanna det gamla ordspråket att ”snålheten bedrar visheten”. Derigenom att man instängt för mycket sill i vaden hände det att varpet icke kunde dragas i land. Den stockade sillen dog och blef liggande på hafsbottnen att förruttna, och på sådant sätt gingo hundratusentals tunnor sill årligen förlorade. Fiskplatsen ansågs äfven derigenom förderfvad18. Men det var icke blott fiskplatsen som förderfvades, det var äfven de förbittrade maktegandes sinnen, hvilka blifvit af medgången alltför öfvermodiga att tåla motgången. Vid vida mindre svåra tillfällen kastade de sig under uppretadt raseri i fejd mot hvarandra, och nästan dagligen hörde man omtalas blodiga uppträden och bataljer, som deras högheter lefvererat sins emellan. I allmänhet tillgick det så, att när båtarne hunnit fyllas, fördes sillen, redan förut af köpmannen betingad, till förädlingsverket. Under dessa leveranser och möten vänner och fiender emellan syntes de farligaste striderna ega rum ofta under förhållanden, dem ingen penna bör skildra.