Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet tviflar ej , att i allmänhet en sådan förhöjning å skjuls-legan blifver tillräcklig att, utan alla tillskott af de skjutsnings-skyldige Hemmans-egarne, vända speeulationen på, skjuts-entreprenader, så att sådana innan korrt pä alla de ställen, der de, efter hvad förr be rörd t är, böra ega rum, skola kunna till vägabringas; meir der likväl den oförmodada händelse skulle inträffa, att ingen Entrepreneur af skjutsen på dessa vilkor sig erbjöde, återstår ej annan utväg, än att håll-skjutsen antingen fortfar att, på sätt som hittills skett, utgå, eller att de bållskjuts-skyldige tillskjuta hvad som af Entrepreneuren, utöfver skjuts-legan fordras, hvilketdera som pluraliteten af skjutslaget, efter förmedlade hemmantalet räknadt. helst önskade. En olikhet i, tunga Allm. Besv.- och Occ.-Utsk. Bet. IV.-o 84• 27 och besvär skulle väl härigenom håIlskjuIsingen emellan uppkomma; men jemte det en sådan olikhet redan eger rum, då flera provincer och orter sedan längre tider varit från hållskjuts-skyldigheten befriade, hade likväl rättelse och lindring blifvit beredd, der det kunnat ske, och således ett steg gjordt, sorn, då den ömsesidiga fördelen och nyttan deraf hunnit allmännare inses, utan tvifvel skall medföra denna an-. stålts vidare utveckling.
Advokatfiskalsembetet oell mot _ 47 — livilka allena jag funnit min talan böra vändas, har jag, efter erhållen del af deras slutförklaringar, funnit mig mot den ena, eller då tillförordnade Advokatfiskalen Billbergh, icke äga skäl att fullfölja någon ansvarstalan, utan fast heldre vara skyldig att erkänna, det Herr Billbergh syntes mig hafva användt utmärkt flit under den tid, han utarbetat de efterliggande göromål, som han vid tjensten emottagit, ehuru jag dock icke trott mig böra öfverdrifva förtjensten af Herr Billberghs arbetsamhet, då han på 14 månader med 41 särskilda åtgärder — ingifna memorialer — slutligen handlagt 35 af de eftersatta målen. Den person, hvilken hela den åtalade försummelsen sålunda blef af mig till last förd, då varande ordinarie Advokatfiskalen vid Kongl. Svea Hofrätt, Hofrättsrådet, nu mera Ledamoten i samma Hofrätt, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden, Herr Carl Henrik Pfeffer, har följaktligen till förklaring erhållit del af ofvanomförmälta talrika anmärkningar, hvilkas beskaffenhet inhämtas uti den öfversigt deraf, som jag sedermera i mina underdåniga besvär upptagit och till hvars upprepande jag, för korthetens skull, här torde få inskränka mig. Af de åtalade försummelserna, under rättegången uppräknade uti 75 anmärkningspunkter, anföras således följande exempel: att en från Justitiä-Ombudsmansembetet gifven remiss af den 20 Febr. 1838 icke erhållit någon handläggning förr, än den 19 No v. 1840, hvarigenom handt, att en rekonventionstalan i detta mål, såsom för sent anställd, icke kunnat upptagas; och har nästa åtgärd af Advokatfiskalsembetet derefter dröjt till den 16 Okt. 1846; att uti ett af Hofrätten den 28 Juli 1838 remitteradt mål första memorialet väl blifvit ingifvet den 29 Aug. samma år,och sedermera, efter 2:ne gånger upprepade påminnelser om förklaring, hvilken omsider inkommit den 28 Febr. 1840, slutpåstående den 19 Okt.
Jag vill ingen klandra och tviflar icke heller att ju verificationer, Fullmägtiges Resolutioner m. m. kunna företes för hvarje ziffra; men med en så Revisorernes Berätt■ ang. Baucoverkel. 12 90 dan hushållning i snart sagdt alla rigtningar, hvaraf blott exempelvis ett och annat blifvit anfördt, kan jag dock för miu del icke anse all möjlig sparsamhet vara iakttagen. Jag har icke förbisett 239 § i Barieo-Reglementet angående Fullmägtiges sammanträden på Tumba, men de synas icke svara mot sitt ändamål, och i afseende på Revisorernas kostbara besök derstädes kunde det väl tyckas att 5 § i deras Instruction, som förbjuder ali extra anordning af Bankens medel, icke skulle medgifva uppförandet på Bankens eller Pappersbrukets räkning af 4 lill 500 R:dr B:co, som dessa resor kosta. Jag undrar ock hvad Ständernas Revisorer skulle säga om ett annat Verks tjenstemän t. ex. Krigs-Collegii samtlige Ledamöter med flere årligen eller hvart annat år gjorde dylika resor för att inspectera Carl Gustaf Stads Gevärsfactori och debiterade Gevärslillverkningen för en mängd equipager, för stora middagar m. m. hvilket allt för det större afståndet och längre tiden väl skulle i proportion uppgå till ett eller annat tusende Riksdaler: — åtminstone skulle jag för min del icke uraktlåta att dervid göra stränga anmärkningar. När nu likväl alla dessa jemte många andra ännu mera aflägsna utgifter skola läggas på papperstillverkningen, måste den blifva orimligen dyr. Den har också begge åren gått med stor förlust, ehuru ej mindre både förlags-och driftcapita] erhållits räntefritt, än ock det papper af alla slag, som Banken dels emottagit dels qvarligger för dess räkning blifvit Bruket crediteradt till ett ganska högt pris, samt oaktadt, hvad som synes vara väsentligt, papper blifvi till verkad t pu Tumba under år 1842 för fremmande räkning till ett värde af 22,493 R:dr 16 sk. hvilket tyckes vara en betydlig arbetsförtjenst.
Den 22 Augusti. 379 jag är viss derom, alt motion i denna fråga åter kommer att väckas, emedan den är af beskaffenhet alt icke kunna falla. Jag fortfar i den vördsamma anhållan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt sednast fattade beslut. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Hufvudsaken i denna fråga är, att tolagsmedel såsom Statsmedel blifva underkastade granskning, och om denna hufvudsak äro ire Stånd ense. Det är endast om hvem som skall förrätta granskningen, sorn skiljaktiga meningar Stånden emellan upstått. Att då man är ense i hufvudsak och då riksdagen är så nära sitt slut, envist vidhålla sin åsigt i tillämpningsfrägan ang:de hvem som skall förrätta granskningen och derigenom åstadkomma alla de omgångar, som Frih. Cederström har framställt, och hvilka omgångar sannolikt icke medhinnas före riksdagens slut, till följd hvaraf hela frågan skulle förfalla, det anser jag för min del icke lämpligt, hvarföre jag instämmer med Frih. Cederström uti anhållan om bifall till betänk. Gr, Mörner, Carl Göran Detlof: Afven jag förenar mig med dem, som anhålla att R. o. Ad. behagade antaga den inbjudning, som är till Ståndet ifrån StatsUtsk. afläten. Att nu afslå denna inbjudning, skulle förutsätta voter:s-propos:r och all den omgång, som deraf skulle blifva en följd och detta med föga hopp om framgång, då R. o. Ad. är ensam om sin mening. Den af Utsk. föreslagna skrifvelse, som af Presteoch BondeSt. blifvit bifallen, är af BorgareSt, afslagen. Det är således, såsom mig vill synas, icke någon sannolikhet, att ett vidhållande af R. o, Ad:s serskilta mening i denna fråga skulle åt densamma bereda slutlig framgång om äfven tiden medgaf alla de dertill nödiga omgångar. På det att det hufvudsakliga ändamålet icke måtte förfelas, skulle jag tro att det är skäl att R. o. Ad. antager den gjorda inbjudningen. Frih. Klinkowström:
Frih:n har vidare på ett mycket filantropiskt sätt slagit sig till riddare för de forbönder, hvilka till följd af ifrågav:de jernväg skulle komma att mista den inkomstkälla, de hittills haft uti körslor. Jag ber då att få förklara, att det varit och är ett obestridligt faktum, att när en kommunikationsled uppstår, så ökas städse fororna till densamma. Min öfvertygelse är således, att de i detta afseende ej komma att lida; men äfven örn så skulle blifva fället, komme de ej i sämre ställning än t. ex. roddbåtarne i Stockholm, när ångbåtskommunikationerna började. Månne man enligt Frih. Klinkowströms åsigt ej skulle begagnat ångbåtarne, emedan roddarmadamerna derigenom kunnat blifva lidande? H. V. 25 380 Den 17 Maj e. m. Den fjerde punkten är — om jag så får uttrycka mig — den allra roligaste af Frih:ns invändningar. Den innehåller ett råd till den ifrågav:de traktens befolkning att, i stället för att söka åstadkomma denna jernbana, frakta sin malm öfver Nora. Jag ber då att först och främst få erinra, att någon jern vägsförbindelse emellan Dalkarlsbergen och Nora ej ens är ifrågasatt; och äfven om så vore, tror jag ej, att man till ett sådant företag skulle lyckas få någon aktieteckning i orten. Men förutsatt äfven, att en sådan bana komme till stånd, så tror jag dock ej, att ett enda centner jern till Degerforss komme att dermed fraktas, enär den i fr äga. v: de linien endast är 4 mil, då deremot den af Frih. Klinckowström föreslagna är 12 mil. Om således grufve-egarne vid Dalkarlsberg skulle lyda Frihins råd, så komme de att för ro skull forsla sin malm en tre gånger så lång väg som den, hvarom nu är fråga; och huruvida deri läge någon fördel, lemnar jagtill en hvar att bedöma.
Det har varit med en verkligen ängslig omsorgsfullhet, som vi sökt finna någon som helst möjlig eller sannolik tankegång hos herr Thomasson, då han vägrade att befordra till laglig åtgärd den embetsman, som gjort sig skyldig till nu skildrade olagligheter. Men det har varit oss omöjligt. Att vi på förhand afvi-sat såsom faktiskt otänkbar den logiskt tänkbara möjligheten, att herr Thomasson skulle hafva ledts af någon slags antipati mot eller brist på sympati för den eller de klagande, behöfver knappast sägas. Ooh derest någon skulle anse, att vi icke borde hafva förkastat denna möjlighet, finnes lyckligtvis en omständighet, som till full evidens visar, huru riktigt vi härutinnan handlat. År 1887 förbjöds filosofie licentiaten Knut Wicksell att hålla inmälda föredrag dels i Jönköping dels i Linköping på det skäl, att W: s åsigter i de ämnen, hvarom han anmält sig skola hålla föredrag, vore resp. magistrater bekanta genom referat öfver samma förut å andra orter hållna föredrag. Herr Tho-masson infordrade med anledning af herr W: b snmälan om dessa olagliga förbud vederbörandes förklaring och anstälde efter en temligen utförlig skriftvexling mellan klaganden och myndigheterna åtal, hvilket ock medförde åsyftad effekt: de ifrågavarande embetsmännen dömdes till böter för sina förbrytelser. Då herr Thomasson fann skäligt att på detta sätt beifra en kränkning af yttrandefriheten, när det gällde herr Knut Wick-sell, finnes det väl ringaste anledning att förmoda, att han skulle tvekat att i lika måtto skydda herr Lennstrand, om han ansett dennes rätt verkligen kränkt? Eller skulle herr Thomasson kunna tänkas skänka sina sympatier mera åt nymaltusianska än åt utilistiska villoläror? Vi blott fråga och svaret torde vara lätt gifvet. Äfven en annan möjlighet hafva vi afvisat såsom lika otänkbar.
Vid 1809 års Riksdag gjorda och af Konungen i Nåder bifallna, samt vid 1815 års Riksdag å nyo yrkade underdåniga hemställning, att i anseende till de serskilda omständigheter, sorn med hänsigt till provincernas högst olika localer och derifrån härflytande skiljaktigheter i skogshushållningen kunde vara att iakttaga, Kongl. Maj:t täcktes anbefalla samtliga dess Befallningshafvande,' att g norn deputerade, eller på hvad sätt t jeni igast finnes, häröfver infordra Länens innevånares yttrande, samt deras förslager till de ändringar och förbättringar, som vid nu varande författningar rörande allmänna skogshushållningen kunde för hvarje serskild ort vara gagneliga och användbara. Men sorn Utskottet icke har sig hekant, om och huru långt detta måls behandling fortskridit} så tillstyrker det R. H. Ständer, ait å nyo hos Kongl. Maj:t framställa sina ifriga och underdåniga önskningar, det Kongl. Majit i nåder täcktes foga de kraftiga anstalter, som enligt dess eget visa godtfinnande anses tjenligast att befordra saken till ett skyndsamt och lyckligt slut. Ehuru Utskottet tror, att äfven ett eller annat års utdrägt, innan en sådan beredning hinner fullbordas, vore förmonligare än hvarje annan åtgärd, hvilken endast skud - 364 Resv. och Ekon. Utski Betankanäen, le leda till samma ovisshet som förut, och troligen inom lika lång tid försätta lagstiftaren i nödvändighet att förklara, förändra och förbättra hvarje härom utgifven allmän' författning 5 så anser likväl Utskottet af största vigt, att harvid förfares så skyndsamt och ändamålsenligt, som sakens natur och vidlyftiga omfång tillåter. Härtill skulle enligt Utskottets tanka serdeles bidraga, om, efter den ledning Bancofullmägtigen Anders Danielsson år 18x5 i sitt då ingifna Memorial uppgifver, skogsordning upprättades för hvarje serskild province, samt efter Kongl. Maj:ts Egen höga pröfning omedelbart stadfästades, så snart det för densamma utarbetade förslag hunnit inkomma. Skulle R. H.
Till åtlydnad af högstberörde nådiga befallning, får Kollegium först, för egen del, i underdånighet anföra: att genom 37 §. i Reglementet för Navigations-skolorna af den 7 April 1841 är stadgadt, att räkenskaperna för dessa skolor årligen, i början af Juli månad, skola insändas till Kollegium, som, efter deraf tagen kännedom, hör öfverlemna desamma till Kammar-Rättens granskning; att, i följd häraf, Kollegium ansett sig icke tillhöra någon annan befattning med nämnde räkenskaper, än att låta Kollegii Statistiska Kontor, på grund deraf, uppgöra och tili Kollegium ingifva en kort utredning af skolornas ekonomiska ställning; men att Kollegium, till kontroll mot förskingring af skolornas samlingar af höcker och instrumenter samt öfriga inventarier, under den 2 April 1845, häröfver infordrat fullständiga förteckningar från Navigationsskolornas Direktioner, med föreskrift derjemte, att sedermera, vid de årliga redogörelserna för skolornas medel, uppgifva den tillökning eller minskning af skolornas tillhörigheter, hvilken under året ägt rum; hvarförutan Kollegium, på Kammar-Rättens begäran, under den 29 April 1847, förständigat bemälte Direktioner att vid nästafgifvande redogörelser och allt framgent jemväl till Kammar-Rätten insända dylika uppgifter. Beträffande åter den af Rikets Ständers Revisorer vid räkenskaperna för Stockholms och Carlshamns Navigations-skolor särskilt gjorda anmärkning, att en del utgifter icke voro verificerade, så har Kollegium från
Erfarenheten har dock wisat, akt Vefla bestämmelser och inskränkningar nu mera äro ocillräckelige, och att den frihet i testamenten, donationer och andre dylike afhsndlingar, hwilken ännu är öpcn lämnad, kan, om den sär fortfara, siuteligen nphäfwa ali nyr» tig Suceehionö-ordning, ja förstöra den dispositions frihet, som, om ägande rätten skall för Samhället bliswa gagnelig, mäste med densamma wara förenad. Mångfaldige äro de 'tlflbrnk, hwartill i synnerhet donations-och dispositions-friheten hittills föraniedk. Mai: har föreffrifwit en Successions - ordning för alla tider, enligt hwilken, en enda arsrvinge, ja Lfwen en oskyld, skulle pä lift.id innchaswa fastighe» ter utan afseende pä, om förre innehafware» Eulle derigenom nödgas lämna de flesta eller alla sina barn i saknad as nödig upfostran och understöd i deras onryndiga är: och man har härigenom icke fällan lagt grund till en fattigdom, sa mycket mera skadeljg,ftom för de salunda förorättade barn och bröstarfwingar, i Deras lyckligare faders eller moderö lifstid, wande wid ett bequämare lefnadssätt, det mera, än för andre blifwit swärt eller omöjeligt, att med smärre tillgångar kunna haswa sin bärgning, äfwen som deras owana wid rviha yrken, Lller wana att anse dcm för sig min» dre rje nlige, gjort dem mera oskicklige att i deras egen flit och omtanka söka utwägar till uppehälle och för» kofran.
Hos Utskottet Lafva Banco-Fullmäglige, uti afgifven förklaring öfver ett till Utskottets pröfning hänskjulet besvärsmål, rörande sökt lån i Rikets Ständers Bank emot pant af inteckning uti en bergs-frälse-egendom, föreslagit, att det tillägg måtte göras till nu gällande Banco-Reglementes 189 §. 3 mom. litt. a., innefattande uppgift å hemman och lägenheter pålandet, hvilka, såsom pant i Banken antagas, att äfven bergs-frälse-hernman och lägenheter måtte få uti Banken belånas. Af handlingarne i delta mål har Utskottet inhemtat: att, efter verkställd utredning, ej mindre hvad med bergs-frälse-frihet rätteligen förslås, än äfven huruvida bergs-frälse-egendom verkligen är af Krono natur, upplyst blifvit, att, jemlikt Konung Magni Bergs-Ordning af år 1354, och Konung Albrechls Bergs-Ordning af år i368, bergs-frälse-friheten i äldre tider heslod af befrielse från Gengärd, så vida icke Konungen kom sjelf, eller de, sorn Hans dom hade, när Rältare-Ting hölls; att från början bergs-frälse-friheten var grundad på motsvarande skyldighet att bearbeta grufvorne och biträda vid hyltorna, alldeles som det allmänna frälsets friheter grundade sig på skyldigheten att uppehålla Rust-tjenslen; alt, enligt Kongl. Resolutionerne den 3o Mars i65o och i5 Mars i652, samt Kongl. Brefven den 20 Augusti 1684 och den 24 December ]6S8, bergs-frälse-friheten skulle bestå i frihet från Rotering, KronoTioncte, Skjutsfärds-penningar, rusl-tjenst och skjutsningar, under villkor, att den, som icke dref grufvedel, borde, i ersättning för bergs-frälse-friheten, göra arbete i grufvan samt stå lika med Krono och Skalle i rotering; att, jemlikt Kongl.
N:o 9 af R. o. Ad. bifallet. Likaledes biföllos vid förnyad föredragning Bevilln. och Gecon.Utsk:ns d. 12 dennes på bordet lagda utlåt:n: K:o 10. i anledn. af Riksd.fullm. från Stockholms län, Kils Insulins motion om afhjelpande af vissa hinder för seglationen emellan Roslagen och hufvudstaden; N:o 11. i anledn. af en utaf Riksd.fullm. Lars Gezelius från Kopparbergs län väckt motion, ang:de nedsättning i tullen å tobak, som från Korrige införes till Westerdahl fögderi af nyssnämnde län. Ånyo föredrogos och biföllos BancoUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagda memor.: N:o 92. i anledn. af Bancocommissarien Erik Fants ansökning att, vid sitt afskedstagande, få såsom pension uppbära det årliga aflöningsbelopp, som tillkommer hans inneliafvande tjenstegrad; K:o g3. med hemställan om ett årligt understöd till afl. vaktmästaren vid Bancodisconten E. Calehs enka; K:o g5. ang:de af Bankens husdrängar sökt arfvode såsom ersättning för den minskning i arbetsförtjenst, som de genom upphörande af den s. k. sedelhvitstämplingen måst vidkännas. Föredrogs ånyo samt begärdes ånyo på bordet af Hrr Rosenblad, Bernh., och Hjärne, Harald, BancoUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagda betänk. K:o g4 i anledn. af Hr Bruncronas, G. A., motion om bestämmande af en prescriptionstid för de gamla sedlarnas gångbarhet. Vid förnyad föredragning bifölls BancoUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagda betänk.
Jag vill nu, i detta ändamål, företaga till granskning, de förslag, hvilka i detta vigtiga ämne blifvit till Utsk:s bearbetning och utredning öfverlemnade; hvarvid jag dock tillika måste utbedja mig Ståndets benägna tillgift för den vidlyftighet i framställningen, som blifver en nödvändig följd af beliofvet, att, åtminstone i någon mohn, återkalla i minnet de hithörande motionerns innehåll. Jag kommer då först till Gr. af Ugglas’ motion, men beklagar dervid tillika, att jag måste upträda i motionärens frånvaro. Det ligger alltid något odiöst i ett sådant uplrädande, men för ' sakens skull måste sådant dock nu ske. Gr. af Ugglas’ så väl vid denna som vid föreg:de riksdag afgifna förslag till kommunalnämnders inrättande äro behäftade med ett väsendtligt fel, bestående deruti, att, ehuru dessa förslag i högst minutiösa omständigheter sysselsätta sig med detaljer, så innehålla de likväl föga eller intet till utredande och bestämmande af den vigliga hufvudfrågan, hvad som egentligen bör utgöra föremål för de föreslagne kommunal-myndigheternes verksamhet och omfånget af densamma. Gr. af Ugglas har i stället endast sökt att utstaka de ifrågasatta kommunal-myndigheternas arbetsordning, men han har i detta fall, enligt min åsigt, icke lyckats åstadkomma något annat än ett i högsta måtto fragmentariskt förslag i detta hänseende. Att stadga en arbetsordning för myndigheter, hvilkas blifvande verkningskrets ännu är en belt och hållet outredd kaotisk massa, torde icke vara rätta sättet alt tillvägagå. Förslaget börjar med alt afhandla sockenstämmans verkningskrets. 1 §:ns 1 mom. lyder sålunda: ”Väckes inom sockenstämma förslag ang:de någon Häradet eller Länet gemensamt rörde angelägenhet af ekonomisk natur, skall, om sockenstämman detta förslag gillar, protokollsutdrag härom, i vanlig ordning justeradt samt af Sockenstämmans Ordförande och tvenne dess ledamöter underskrifvet, ofördröjligen till Landshöfdinge-Embetet insändas”.
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att så vål Grefve De la Gardies ofvannämnda Motion, som de i anledning deraf afgifne yttranden, koinme att till nästa Plenum hvila på bordet. Friherre von Schutzenheim, Conrad Theo* dor, hade inlemnat ett sä lydande Memorial; (Se Bilagan N:o 17.) Lädes på bordet. Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric, anförde akrifteligen: r-52 Den 26 Februarii, (Se Bilagan N:o 18.) Lades på bordet. Herr Estenberg; Pehr, hade inlemna!; ett så lydande Memorial: Börjades uppläsning af StatsUtskottets deli 22 dennes afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga proposition angående Handlanden A. R. Lorents ansökning om skatteköp af några lågenheter under Elfsborgs Kungs Ladugård. Låsningen afbröts derigenom, att Herr Riben, Carl Wilheim, begärde ordet; och yttrade sig sålunda; Under loppet af tvånne Riksdagar, vid hvilka jag såsom Canzlist tjenstgjordt vid Riddarhuset, har det brukats att blott upplåsa en kort rubrik af Utskottens Betänkanden vid för.' sta föredragningen; då deremot handlingarne vid afgörandet alltid blifvit in extenso upplåste. Jag vågar till Herr Grefven och LandtMarskalken jgamt Högloflige Ridderskapet och Adeln ödmju - t)cn 2.6 Fehruaru. 755 kast hemställa, om icke lill vinnande af tid, fett sådant bruk älven Vid innevarande Riksdag kunde iakttagas* Undertecknad RiddarhusSecreterare: i anledning af Herr Ribens anförande, anhåller jag fa nämna, att förhållandet visserligen varit sådant som lian yttrat, att nemligen i Riddarhus-Canzliet en resumé af inkommande* Betänkandens innehåll blifvit Uppgjord och inför Ridderskapet och Adeln upplåst.
IDUN 70 1897 egentligen varit sysselsatta med annat än det hon tade på sig, sårad och halft förvånad öfver en talade om, oeh det visade sig att jag haft rätt, sådan beskyllning. » Kan det kallas att pjåka att Från Iduns läsekrets. då hon helt plötsligt afbröt samtalet med att jag uppoffrar mig för mina barn? Det skulle fråga, om vi ville komma och se på barnen. Vi hvarje mor göra i mitt ställe. Gör man ej gärna » Som man ropar i skogen. » samtyckte naturligtvis, och hon öppnade dörren allt det man kan, då det gäller barnens väl! » till barnkammaren. Vi inträdde i en liten kam» Apotekar B. » har funnit ännu en modig lii — A — mare med de tillslutna fönstren vettande rakt ten opponent, denna gång en å apotek tjänstgö- mot söder och med en luft som var kväfvande rande kvinnlig elev, som tillställt redaktionen en het. En här af flugor surrade kring fönstren och skrifvelse i ämnet. Då den i hufvudsak upprekring en kanna med ystad mjölk, som stod på par och bekräftar, hvad fröken Leth redan i förra bordet, och i hvilken de djärfvaste flugorna som " Soppa på en korfsticka ". numret anförde till försvar för kvinnornas dugbäst ljöto en långsam död. Vid väggen såg jag lighet på apotekarbanan, anse vi öfverflödigt inen säng och i den ett bylte, inlindadt i ett stopEtt litet » inlägg » till E. W. äpropos föra den i sin helhet, utan anföra endast slutpadt täcke, bevakadt af en half vuxen flicka. Midt orden, så lydande: • » Något om Soppor *. på golfvet stod en vagn, i hvilken jag upptäckte » Och vill jag särskildt fästa de kvinnors uppen två års gammal flicka med en gumminapp i ks - amhet, som ärna beträda denna bana, på att böra vi alla vara djupt tac m ks ä a r m munnen.