Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Jag ber R. o. Ad. icke frukta, att jag skall uptaga tiden med vederläggande af serdeles många yttranden. R. o. Ad. har tillräckligt hört lalas i ämnet; men jag vill fästa upmärksamhelen på, alt när det lider till det vanliga ögonblicket för voteringen, så komma förvillande meningar fram. Så har man sagt helt nyss, att här visserligen icke är fråga om annat nu, än de i landet bosatte och naturaliserade Judar; men att ovilkorligen flera skola komma att hit inflytta, om utvidgade rättigheter medgifvas Judarne. Jag ber att fä fästa upmärksamhelen på hvad som här förut blifvit ganska riktigt anmärkt, att delta kommer an på Regeringen, och man skall väl icke tro den hafva den svagheten, att den skulle öpna portarne för Israelilerne. Ytterligare anhåller jag att få uptaga en sats, som yttrades här i eli högst qvickt och högst förtjenstfull! anförande af en talare på f. m., som förklarade, att man borde förbigå all möjlig filantropi och hälla sig till del praktiska förnuftet, och då kom lill den slutsatsen, alt man skulle afslå betänk. Detta var för mig en alldeles spritt ny iheori. Jag hade eljest trott theorien för all lagstiftning vara den, att man borde ställa så till att likartade upfyllda skyldigheter skulle medföra lika rättigheter. Eljest kommer man, Aline Hrr, till det besynnerliga förhållande, som eger rum med den nuvar. lagen för Judarne. Jag hörde nyss talas om koleran, och det förde mig till minnes, hvad som verkligen passerat under denna tid med en Alo saisk trosbekännare (Proposition! Proposition!). Ja det blir efteråt, (bra! bra!) emellertid får jag här anföra hvad som hände en skicklig läkare, hvars namn jag icke vill nämna. Han blef kom menderad ner lill Malmö och skötte der läkarevården till allmän belåtenhet. Man önskade att få honom qvar, men han nödgades begifva sig derifrån till följd _af annat förordnande, ehuru han icke sjelf hade begärt det.
Tumba bruks förvaltare, hvars yttrande öfver Bladlus ifrågavarande ansökning blifvit in fordrad t, har anfört bland annat, alt, ehuru, elter hans tanke, Bladins meddelanden väl icke torde föranleda någon större och märkbarare förändring uti pappers-lillverkningen vid Tumba, hans detalj-iakttagelser likväl i flera alseenden lörtjeuade uppmärksamhet och lofvade att blifva bruket till nytta, dels genom besparing af dagsverken och dels till erhållande af ett felfriare arbete, äfvensom till minskning af utskotts-papper, så att resan borde komma alt medföra ej allenast vackrare produkt vid Tumba, utan äfven ökad behållning af bruks-rörelsen; att åtskilliga af Bladin elter hemkomsten föreslagna förändringar redan blifvit vid bruket vidtagna, hvilka befunnits ändamålsenliga, att andra voro under utförande, och alt ännu flera blifvit af Bladin ifrågasatta, hvilka syntes erikla och lämpliga och torde komma alt vid bruket lillvägahringas, i den mån tid och omständigheter det medgåfve; samt alt, om genom dessa förändringar endast en ringa arbets-besparing vunnes eller om arbets-methoderna så förbättrades, att utskolts-papperet minskades med blott en procent, så blefve, vid en tillverkning för 100,000 B:dr Riksmynt, hvarutöfver densamma de sednare åren uppgått, bruksvinsten på ett enda år ökad med 1,000 R:dr, eller ett belopp, motsvarande den af Bladin begärda resekostnadsersätlning; på grund hvaraf bruksförvaltaren å ansökningen tillstyrkt bifall. Enahanda tillstyrkande liar älven • inspekterande Fullmäktigen vid bruket afgifvit och till stöd derför åberopat, all
Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län, efter det länets landsting för året 1864 anslagit en summa af 3,000 Rdr i och för vården af de inom länet befintlige spetälske, i underdånighet hemställt att, medelst detta landstingets beslut, vilkoret för statsanslagets åtnjutande under nyssnämnda år måtte anses vara uppfylldt, och att enahanda bidrag af länet måtte bestämmas såsom vilkor för statsanslagets tillgodonjutande under de återstående åren af statsregleringsperioder, har Sundhets-kollegium, häröfver hördt, tillstyrkt nådigt godkännande af hvad Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i berörde afseende hemställt; hvarjemte Kollegium, beträffa nde medlens användande, föreslagit, dels att statsanslaget äfvensom länets bidrag för år 1864 finge disponeras till anskaffande af erforderlig lokal för inrättande af ett sjukhem åt spetälske personer, helst i Jerfsö socken, såsom medelpunkten för den trakt der sjukdomen är gångbar och tillika utgörande station för distriktets Provincial-läkare; och dels att berörde sjukvårdsanstalt skulle, i likhet med läns-lazaretten, ställas under tillsyn af Landshöfdingen i länet och en särskild tillförordnad Direktion, hvilken egde att inrättningens medel emottaga och förvalta; och har Eders Kongl. Maj:t under den 11 Mars 1864 behagat i nåder gilla Anslag till gymnastisktorthopediska Institutet. Anslag dt den i Helsingland inrättade sjukvårdsanstalt för personer behäftade med spetälska. 54 .Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N;o 1, om Statsverket 1865. ej mindre hvad i afseende på vilkoren för statsanslagets utbekommande blifvit hernstäldt, än äfven Sundhets-kollegii förslag rörande medlens användande.
Och det gjorde han också under den återstående delen af resan utan att bekymra sig om anledningen till det förändrade arrangemanget. Nå, hör nu vidare 1 Vi kommo till Vadstena. Dagen derpå öppnades utställningen, och alla skyndade i land för att öfVer-vara högtidligheten. Äfven jag naturligtvis. På utställning * - platsen var upprest en hög tribun. Derifrån skulle festtalet ljuda. En rörelse gick genom mängden. Stunden för högtidlighetens öppnande var inne. Jag hade en god plats som åskådare. Rätt som det var tick jag se min okända bordskamrat vid foten af tribunen. Han var nu högtidsklädd. Hur hade han kommit så långt fram? Och hvad ville detta säga? Han böljade klifva uppför tribunens trappsteg. Hvad i all verlden ville gubbeo der-uppe att göra? Han visste det nog sjelf alltför väl. Jag trodde knapt mina ögon, då jag böljade förstå, att det var han som skulle hålla festtalet. Ja, och han höll det som en hel karl. Hvilka ord! H vil ka storslagna tankar! Man hörde på med tillbakahållen andedr&amp;gt. Man kände sig värmd, hänförd, på ett gripande sätt tilltalad både som menniska och fosterlandsvän. Först efter talets slut kom jag mig för att fråga, hvem talaren var. ’ Professor Svedelius från Upsala ’, ljöd svaret. Och vet ni — så slöt kaptenen sin historia — hvad jag gjorde, så snart högtidligheten var förbi? Jo, jag skyndade ned till restauratrisen och gaf henne följande order: ’ Duka för mig och den der mannen, sätt fram den bästa mat ni har, och mycket, mycket mat. Han skall hädanefter vara min bordskamrat. Jag skall sätta en ära deri, om han också åte med tårna. Det Tar festtalaren i dag, det var professor Svedelius från Upsala! ’ » Se der kaptenens lilla historia. Jag har återgifvit den så * som ett litet bidrag till karaktäristiken af den nyligen bortgångne gamla Skytteanska professorn, hvars blida väsen, klara undervisning och vältaliga tunga städse skola bevaras i liflig hågkomst af de många, som haft lyckan att lära känna dem.Boknytt. Anmälningar af A. Haraldson. Noveller och Skizzer af Tor Hedberg.
Proposition JW 39. 87 deraf synnerlig förargelse; då må till fiingelse från och med två till och med sex månader, eller böter från och med femtio till och med femhundra Riksdaler dömas. § 41 Gör man våldsgerning å annan inom Konungens slott i hufvudstaden, eller annorstädes i slott, hus eller gård, der Konungen vistas, eller å rum, der Rikets Ständer eller deras Afdelningar eller Utskott församlade äro, elfer inför sittande Rätt, Konungens Befallningshafvande eller annat allmänt Embetsverk, vare lag, som i 40 § sägs. § 42. Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen vid sådant tillfälle elfer å sådant ställe, som i 40 eller 41 § sägs, varde, der ingen skada sker, ändock straffad med böter från och med femtio till och med fem hundra Riksdaler. § 43. Gör man våldsgerning å annan för det han i sak inför Rätta, hos Konungens Befallningshafvande eiler vid annat Embetsverk, sin eller annans talan fört, elfer vittnesmål aflagt, eller för att honom från sakens utförande eller vittnesmålets afläggande hindra; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år. § 44. Misshandlar man annan för att tvinga honom till bekännelse i någon sak; vare lag, som i 43 § skiljs. Ar brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; då må till straffarbete från och med två till och med fyra år dömas. § 45. Har man, i uppsåt att våldföra annan, brutit någons hemfrid, i ty att man med våld eller eljest mot någons vilja inträngt i hans hemvist, vare sig gård, hus eller fartyg, eller ock dit sig insmugit, eller der gömt sig undan; dömes, ändå att uppsåtet ej varder fullbordadt, till fängelse från och med två till och med sex månader eller till straffarbete från och med två månader till och med två år. lith. lill It. St. Proposition M 39. § 46.
Utaf 1855, 1856 och 1857 års anslag, 5,000 R:dr årligen, för Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona » 1856 års anslag/7,500 R:dr, för inrättande af en teknisk undervisningsanstalt i Borås » det såsom anslag utan återbetalningsskyldighet anvisade statsbidrag, 30,000 R:dr, för Ystads hamns uppmuddring » d:o d:o, 37,500 R:dr, för Arboga åns uppmuddring mellan staden Arboga och Mälaren » d:o d:o, 40,000 R:dr, för upprensning och fördjupning af Köpings å » d:o d:o, 150,000 R:dr, för en kanal-ledning mellan Eskilstuna och Målaren » 1854—1857 års anslag, 187,500 R:dr årligen, för våganlåggningar och förbättringar samt strömrensningar äfvensom mindre hamnoch brobyggnader » det utan återbetalningsskyldighet beviljade anslag, 50,000 R:dr, för brobyggnad öfver Helge å vid Christianstad » d:o d:o för åren 1854—1857, 7,500 R:dr årligen, för myrutdikningar och sjösänkningar m. fl. vatten aftappningsarbeten, Anslaget för fortskyndande af afvittring s-ärendena inom Westernorrlands, Westerbottens och Norrbottens län Dito för erhållande af ett instrument till brånvins mätning och profning Utaf dito, 4,500 R:dr, till premier åt egare af kreatur utaf utmärktare slag Anslaget till slöjdexpositioners befrämjande Utaf 1855—1857 ars anslag, 3,000 R:dr årligen, till resestipendier åt fabriksoch handtverks-arbetare (Detta anslags återstående belopp bör afföras i 1859 års räkenskaper). » d:o d:o, 3,000
Ståndet, som förut bifallit Betänkandet N:o *43, godkände de i Utlåtandet N:o 168, tillstyrkta förändringar uti förslagets 3 och 4 §§•> förklarade sig, med ogillandet af Utlåtandet N:o 168, i afseende på 5 §. vidblifva det beslutade bifallet till Betänkandet N:o i43, i denna del, och lade Utlåtandet N:o 168, i öfriga punkter, till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo följande Stats-Ulskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 5o3, i anledning af tvänne Riks-Stånds återremisser å förslaget till en ny löue-reglering för Riksgälds-Contorets tjenstemanna-personal och vaktbetjening; JNT:o 504, angående verkstäld omröstning, i fråga om bränvins-brännings-afgifterna; N:o 5o5, angående verkstäld omröstning, i följd af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende på stämplade pappers-afgiften» IST:o 506, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Extra Stats-regleringen. Dessa fyra Utlåtanden och Memorial, lades till handlingarne. N:o 517, med anmälan om Riks-Stånden stridiga beslut, i anledning af en föreslagen voterings-pi opositior. Återremitterades. N:o 518, med förslag till voterings-proposilion, i anledning af RiksStåndeus skiljagtiga beslut öfver Utlåtandet JSro 489, angående anslag för Cabinetts-Cassan. Voterings-propositionen godkändes. Pr t. Ut dr. dm io Maj 18^ r. 427 N;o 51 p, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående ett lån till Cailskrora stads Pastorat. Återremitterades. N;n 520, angående gratification åt Stats-Commissarien af Sillén.
jo, folkens inre strider de olika ståndens kamp emot hvarandra se der det brinnande bål, hvarur konungamakten, en ny fenix, höjer sina segrande vingar! (går.) _______ Förändring till tronsalen, rikt upplyst af kronor och smyckad med troféer; på den vid ena sidan af teatern plaserade tronen stå tvenne stolar. 29 (Hofmän gå om hvarandra i bakgrunden. Vid dörrarna midt emot tronen stå tvenne drabanter.) FEMTE SCENEN. BENGT PODEBUSK. EN HOFMAN (mötande hvarandra). HOFMANNEN. Hör du, Bengt Podebusk, hvad tyckte munken om blå tornet? BENGT PODEBUSK. Han bad för själ och pina, att han skulle slippa sitta i ett mörkt fängelse ; han ser alltid spöken i mörkret, sade han, emedan han är född på en Söndag. HOFMANNEN. När den vördige fadren fördes förbi slottsköket dernere och fick väderkorn på stekarne, så suckade han. BENGT PODEBUSK. Nå, hvarför försmådde han den påfliga bullan då? kan man bjuda på något hederligare? HOFMANNEN. Den rätt, man sjelf tillagar, smakar aldrig riktigt bra. Men säg mig hvad skall man göra med den der oförskämda karlen, som hela dagen grälat med vakten och promt vill slippa in? nat. BENGT PODEBUSK. Låt honom gräla tills han trött HOFMANNEN. Det tröttnar aldrig en menniska på. Hvad vill han? hvar är han ifrån? BENGT PODEBUSK. Från Dalarna. HOFMANNEN. Hvad är det för ett land? BENGT PODEBUSK. Det lär ligga långt opp i Sverige och är ett hiskligt land, fullt med höga berg och genomskuret af stora strömmar. Der bor ett folk, till hälften menniskor, till hälften vilda djur; de gå 30 på två ben liksom björnarna och hafva klor som varglon. HOFMANNEN. Jaså, då måtte det ligga i granskapet med Lapparna och Renarna, som också ska vara ett par vilda folkslag.
När nu Riksdagen slutas, skola de sorn ärö skyldige troligen ansträngas; och då för momenten finnes i min tanka icke något annat medet än att bereda en möjlighet för de låntagare sorn icke äro alltför mycket skuldsatte; att kunna betala lån å deras namn såsom Lånta. tagare eller löftesmän uti Disconterne samt hos enskilde, och detta medel tror jag är det, som Friherre Hjerta i förmiddag uppgaf, samt Friherre Cederström nu upprepat nemligen, att på stället utlåna den andel i BancoDisconten, som på orten kunds sig belöpa. Man kan invända, att mycket penningar utspridas i Fastighetslån; men jag får erindra att för att kunna erhålla sådane, måste Egendomen icke vara intecknad för mer än en tredjedel af dess värde* Odiiagslånen uppfylla icke eller ändamålet. Så många hafva derom sig anmält, att fonden Sr otillräcklig och endast de, som först inkommit med sina ansökningar, blifva hulpne. En enda ut vanför att hjelpa denna brist kunde i Den 8 Junit e. m. 415 vara, att genom förskott åf Banken en summa blefve för de Södra och Vestr* landsorterne att tillgå* och jag tror ej att Banken skulle komma att deruppå förlora. UtredoingsContoiren, hvilka i orterne skola inrättas, kunde äfven blifva (JtlåningsContor. Detta torde icke eller väcka någon afundsjuka hos de öfrige Rikets Provincer, då de Norra äro så lycklige att de icke kanna någre Disconter, och de, hvil-* ka äro närmast Stckholom, hafva tillgång, till BaocoDisconten. Jag anhåller derföre att, med bestämmande af en viss summa för de Södr* Och Vestra landsorterne, tillika matte afgöras, att lånen må utdelas på stället. Aflägsenhe4ea är i min tanke ett gällande skäl; ty det är icke möjligt för BancoFullmägtiga och DiscontDireCtionen att känna alU i orterne.
St:r, med afdrag af 6,950 rdr från anslaget till byggnadsarbetena, hvarigenom detta anslag blifver endast 38,515 rdr, måtte bevilja så väl nyssnämnde anslagsbelopp för byggnadsarbetena, 38,515 rdr, som ock den för stora vestibulens och trapparmarnes beläggning med stucco lustro äskade summa, 17,470 rdr, äfvensom öfriga här ofvan omförmälda, af K. M. äskade medel för underhållskostnadens bestridande under instundande tre år, och för inköp af mattor, 19,025 rdr, samt till aflöningar m. m. 12,580 rdr, eller tillhopa 87,590 rdr»; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, först framställde propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvanomförmälda förändrade lydelse, hvilken propos. med ja besvarades. 7:de punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 8:de punkten. Gr. Cronstedt: R. o. Ad. torde finna att den för inredning ni. rn. af National-musei-byggnaden erforderliga summan, 523,408 rdr 35 öre, bör ökas med 17,470 rdr, till följe af det beslut R. o. Ad. nyss fattat om vestibulens och trapparmarnes beläggande med stucco lustro. Summan kommer således att med berörda tillägg lyda på 540,878 rdr 35 öre. Efter Den 28 Oktober. 101 Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med förändring af summan 523,408 rdr 35 öre till 540,878 rdr 35 öre, hvilken propos. med ja besvarades.
Den, som bifaller 18 §. i det af RiddarhusUtskottet uppgjorde sednare förslag till nya RiddarhusOrdningen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer 19 §. i nu gällande - Den 7 Augusti f. m. a°9 lande Riddarhusordning, att bibehållas oförändrad. Hvilken Voteringsproposition afRidderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs^ Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. half till 6 i eftermiddag, att fortsättas. Sedan 4r> 45> 43 och 44 §§• * RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan tre qvart till 12 f. m.J och befunnos vid Voteringens slut, klockan i e. m. sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 85* Nej — 91, I följd hkvaraf, och sedan det öfver voteringen serskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och I^andtMar skalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således bibehållit 19 §. i nu gällande Riddarhusordning oförändrad, och komme följakteligen berörde 19 att blifva 18 §. i nj^a RiddarhusOrdningen. i 'o Electoreme äligge att j inom den tid RiksdagsOrdningens 28 §.föreskrifverj väl86 H. ' 14 210 Den ? Augusti f. m. ja Ledamöter till samtelige der omnämnda Utskott, samt till Expeditions* och RiddarhusUtskotten. Innan detta val skedt, må ingen E/ector afsäga sig denna befattning. Derefter må det vara tillåtit under enahanda vilkor, som för Utskotts Ledamot stadgade äro.
Den enkla sten, som utvisar stället, der den segrande hjelten tidigt slutade sin bana, skall kraftigt tala till hvarje ädelt hjerta och det dyrbaraste Monument skulle icke förmå uppväcka den kalla och för mensklighetens högre väl känslolöse. Konung Gustaf II Adolphs krigiska bana, hans lysande segrar och ärofulla död utgöra ock blott den ena stora sidan af dess ovanliga egenskaper. Stor van Gustaf II Adolph som krigare, större genom målet för 126 Stats-Utskottets sina segrar, men lika stor var ock Gustaf II Adolph som Regent och vårdare af ett älskadt Fäderneslands inre angelägenheter. I förra afseendet tillhörer Gustaf II Adolph mera Verldshistorien, Han förfäcktade icke en enda Nations eller Generations enskilta interesse — Han stridde för det, som för alla Nationer, alla generationer bör anses heligast. Äran af denne odödlige hjelte tillhör väl närmast det land, hvarifrån han utgeek och hvars Söner han anförde i den ädla striden, men gemensamt med oss skall hos alla upplysta Nationer och i alla tider, äfven utan väckelse af något större Monument, Gustaf II Adolphs hjelte-namn med vördnad och tacksamhet nämnas och outplånligt lefva i häfderne. Deremot tillhöra Gustaf II Adolphs förtjenster som Regent mera enskildt Svenska Nationen. Midt under krigets buller glömde Han icke Sitt lands inre behof. Han sträckte en vis omtanka till alla den inre styrelsens grenar. Han uppmuntrade den inhemska konstfliten och sökte på allt sätt befordra Landets förkofran och välstånd. Men i synnerhet omfattade Hail med faderlig kärlek Rikets undervisningsverk. — Han trodde och insåg, att uppoffringar för detta vigtiga ändamål, icke voro förlorade penningar, utan dyrbara Capitalei*, som, i arf lemnade åt barn och efterkommande, skulle för dem bereda de rikaste och skönaste frukter, och derföre tvekade Han icke att dertill uppoffra äfven Sin enskilta egendom. Och när Svenska Nationen med stolthet påminner sig sina segrar under den store Konungen, och sin egen, med Hans, förena - Betänkan den.
Alik. till Exp.-Utsk. deu j Maj, kl. ii f. m. Memorialj angående ytterligare minskning i Utskottets Cancélliepersonal. Sedan göromålen inom Bevillnings-Utskoltet numera blifvit så nära fullbordade, att de få ännu återstående kunna., ined biträde af en mindre Cancellie-personal, bestridas, har Utskottet beslutat en ytterligare indragning af arne Notarier och en Cancellist, hvilkas befattningar med denna dag komma alt upphöra, så att, utom Secreteraren, följaktligen nu endast qvarstår en Cancellist; hvilket Utskottet härmed skolat Rikets Höglofl. Ständer vördsamt tillkännagifva. Slockholm den 6 Maji i835. Ank. till Exp.-Utsk. cicil 7 Maj, kl. 11 f. m. Memorial i anledning af Riks-Ständens olika beslut angående Ut skottets Betänkande N:o 63. Sedan, i anledning af Bevillnings-Utskottets under N:o 63 afgifne Memorial, till följd af Hedervärda Bonde-Ståndets ålerremiss å Betänkandet N:o 56, angående Bevillnings-summans fördelning, Bonde-Ståndet} enligt till Utskottet ankommet Protocolls-utdrag af den i innevarande månad, i fråga om den af Utskottet tillstyrkta underdåniga Skrifvelsen till Kongl. Majrt, rörande tiden för brännings-rättighetens begagnande, afslagit och förkastat Utskottets förslag, med förklarande tillika, att, — vid stadgandet i 8 §. af det med Bevillnings-, Lagoch Oeconomi-Utskottens Utlåtande N:o 8 åtföljde, och af alla fyra Riks-Stånden i berörde omständighet bifallna förslag till Förordning, angående vilkoret! för bränvins-bränningens utöfning samt afgifterne derföre, så vidt det på Rikets Ständer berodde,— komme alt förblif Bihang till R. S. Prot. 1834 och 1835. S.te Sami. i Afd, 2 Band. i4:de Häftet.
Då dertill komme, att desse Banker, utan afseende på allmänhetens billiga fordringar, i motionärens tanka, nära åsidosatt den egentliga och för landet vigtigaste principen för dylika inrättningar, nemligen emottagandet af folkets besparade medel till förräntning, medelst en utvidgad creditrörelse samt öppnandet af uppoch afskrifningsräkning med allmänheten; så har motionären hufvudsakligen föreslagit , att enskilde Banker ej må utgifva räntelösa creditsedlar eller anvisningar på egne cassör; att tryckte eller graverade invisningar på enskilde Banker icke må utställas på mindre summor än 100 R:dr Banco, med undantag af Bank-Bolagens assignationer på öppnad räkning eller cassa-crediti v på Rikets Ständers Bank, samt att Bankerne böra åläggas att mottaga depositioner mot en till visst minimum bestämd ränta, t. ex. å 3 procent på 3 månaders uppsägningstid och 2 procent å vista. Deremot borde Rikets Ständer uppmuntra dylika inrättningars uppkomst genom beviljad rättighet att, emot 3 procent, begagna creditiv å Riksbanken. Härigenom skulle vinnas många fördelar, såsom att i landet endast komme att finnas ett enda allmänt gällande myntrepresentativ, och att Rikets Ständers Bank, som då ensam egde contfoll öfver allt i Riket gångbart mynt, således lättare kunde hindra missbruk och öfverdrift uti penninge-operationerna, samt att Riksbanken af den ränta de enskilde Bankerne i och för dem beviljade creditiv erlade, erhölle en icke obetydlig förut opåräknad vinst, till förstärkning af Bankens metalliska cassa eller allmänt nyttiga ändamål. För att gifva ett begrepp om, huru Statens och dylike enskilde Bankers inbördes ställning ungefärligen borde blifva, har motionären föreslagit följande förändrade redaction af Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824» under namn af Lag för Enskilde Banker. § 1.