Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den åtogs på 1620- talet, men förvandlades redan 1642 i penningar och ingår nu i Hemmantalsräntan. Samma förhållande skulle nu uppstå med Saltpetergärden. Men jag tror för min del att sedan denna gärd vid sista Riksdagen nedsaltes till hälften, och man nu åter funnit, att den på sådant sätt ej motsvarar behofvet, rälta tidpuncten är inne, att alldeles afskaffa den, och genom bevillning anskaffa den Saltpeter, som erfordras för Statens behof. Hvad den principen beträffar, att gärden bör bibehållas såsom en hushållningsanstalt, tror jag tvärtom detta vara en misshushållningsanstalt. Ty om det är en sanning, att andra Nordiska Länder kunna få sine behof af Saltpeter fyllde, utan natural-prestationer af hvarje hemman, så måste detta äfven kunna lyckas hos oss. Jag har hört sägas, att Preussen införskrifver årligen en ofantlig mängd Saltpeter och gör sjelf intet för en näring, hvilken i de Norra och mindre befolkade länderne ej kan Den 28 A pr i 1 e. m. 5r löna sig såsom i de Sodra. På dessa skäl anhåller jag om proposition på Saltpetergärdens afskaffande. Herr Tham, Wolrath: Det är visserligen riktigt anmärkt, att Saltpetergärden utgår med en obillig fördelning, då den nästan ensamt blifvit lagd på jordbruket, och att Städerne högst obetydligt deltaga deri. Men då denna gärd uppkommit såsom en ersättning för befrielsen från Hemmansegares fordna skyldighet att tillåta rifning af sina Laclugårdsgolf, och att biträda Saltpetersjudarne med ved och uppassning, skulle jag anse betänkligt att helt och hållet upphäfva gärden. Deremot tror jag icke, att den o vilkorligt bör lösas med penningar. Ty ändamålet med den fordna skyldighetens förvandling till en bestämd gärd, var icke blott att slippa den obehagliga inqvarteringen i Ladugårdarne, utan ock att uppmuntra enskildte till anläggning af Saltpeterlador, der lillfället så medgaf, för att genom en ökad production göra Staten oberoende af utländsk Saltpeter.
- Åh, fröken - bon har aldrig vetat hvad det vill saga a t t ha riktigt ledsaiiit. J a g liade del i gården, nien kastades å t sidan soin en trasa. Hvad det. led gifte sig bror min ined en bonddotter utsocknes ifrån, och nar de så fingo barn, blef det min lott att kånka med dem bad '. natt och dag. J a g kunde ha burit rygg&amp; af mig utan att riågon sagt sa mycket som: ' Tack ska du ha! ' Det finnes människor,. som kunna vaxa fast vid oket, så a t t de knappt känna., livar det sitter, men jag var ej af den sorten. Nar jag var 18 år reste jag på nacken och sade till bror inin, att jag ville ut i världen och tjäna mitt bröd. Nen då svarade han: ' Jaså, det ar tacken därför att jag Iiatt dig så länge, nar da duger något till, så ger du dig härifrin. Meh det finns, gud ske lof, lag och rätt till ocli jag ar din förmyndare '. Och så böjde jag på nacken igen och stannade dar kvar Hr efter hr, ja, hela min basta ungdom. ; ^ Hon teg, fastande blicken på ån, som låg dar inidt framför fönstret, kall grådaskig, med en rad vattniga fotspår i snön. ~ B r i t t a, hur kunde di1 utliarda !~ ' utbrast jag. Uthärda ». upprepade hon, sliå, jag liade det ej värre an mången annan. Var, Herre har många barn och mhnga ris. J a g behöfde väl, e t t af de värsta, sved det något, ' så lärde jag mig åtminstone att veta Iiut och inte klaga på helt skinn. - När jag blef bort emot 30 år, kunde dock ingen tvinga mig längre, utsii jag gick min egen vag. Men Lars, som inte godvilligt släppte ifrån sig en olönt tjänare, kastade efter mig det glåpordet: ' Ja, nu ar du inte annat an bondpiga, förr var du bonddotter '. Det gjorde inig ingenting livad jag kallades för, jag visste bast hvad jag haft att mista.
Riksdagslullmägtigen Carl Anders Larsson från Östergötlands län: »Som de i punkterne 11, 52 och 53 omförmälda ärenden, hvari två Stånd stadnat mot två, icke äro af sådan beskaffenhet, att derom bör voteras i förstärkt Lag-Utskott, enär beväringslagen, ty för utan, icke saknar det sammanhang, som erfordras; och då beträffande 57 punkten, angående votering i förstärkt Stats-Utskott, BondeStåndets mening blifvit undertryckt, ehuru densamma jemväl bort komma under omröstning; så får jag anmäla vördsam reservation mot förevarande Betänkande, under yrkande att detsamma måtte af Rikets Ständer ogillas.» Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Best.- o. ELon.-Ulsk:s Betänkande N:u 3U. 3 Kf:o 30. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Sept. 1860, kl. C e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter rö rande vdkoren för erhållande af understöd utaf allmänna medel till utflyttning i följd af laga skifte. Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottet, men, med stöd af 43 ,§ Riksdagsordningen, varit föremål för Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling, har Riksdagslullmiigtigen Paul Fnts Mengel från Upsala län anfört, hurusom de angående vilkoren för beviljande eller utbekommande al understöd utaf allmänna medel till utflyttningar i följd af laga skiften i åtskilliga författningar meddelade föreskrifter, i anseende till den mängd formaliteter, som vore att iakttaga, tillskyndade dels stort besvär för vederbörande myndigheter, nemligen Landtmätarne, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, Öfver-Direktörs-embetet vid Laridtmäteriet, Stals-kontoret och Kammar-rätten, äfvensom för Kongl. Majit, dels mycket obehag, kostnader och förluster för skiftesdelegare.
1399 dre af tillv*erkningarne oberoende omständigheter, hvilka befunnits vara, dels att Stockholms Fabriks-Idkare, hvilka förut till ett ganska lågt värde upp'agit sine tillverkningar, år 1815 och följande åren 1 likhet med hvad ”Rikets öfiige Fabriks-Idkare alltid iakttagit och Utskottet anser vara det rätta uppgifvit till verk ningarne efter det gångbara värdet, hvarigenom den totala värdes-Summan, nämnde år rrjer än vanligen ökats, dels och förnemligast, att atskillige Personer blifvit t i I laggde så kallade stående lån af Fonden och andra åter Län utöfver det belopp, hvartid de, efter den allmänna repartitionen af Fonden varit berättigade, och hvilket naturligtvis haft den följd, att fördelningssumman i samma mohn minskats, som sådane nye anslag tillkommit. Genom den sålunda anmärkte för Fabriksrörelsen skadliga föränderlighet i dess länsrätt i förening med den genom de öfrige Disconternes obestånd inträffade allmänna förlägenhet och deraf för Fabrikerne äfven uppkomna svårighet, att genom erhållande Jaf förlag hos enskildte, till någon del. flytta hvad de af det allmänna Förlags-biträdet hastigt och utan deras förvållande måst sakna, finner Utskottet Fabrikerne och Manufactureme hafva kommit i den belägenhet, att de fordra ett sådant ytter-» ligare understöd och sådane åtgärder, sam kunna återställa dem i deras förra natuiliga stät 1 - ning och tillika befrämja det ändamål, att de jcke behöfva frukta annan minskning eller nedsättning af deras Uåne-andeiar och hvartill, p& sätt ofvanberördt är, en verkeligen ökad pren Eh°° Stais-Utslottets Bettini anden'. Auction småningom hör föranleda; toen sora desse syftemål icke kunna uppnås så länge Mai nufactur-D.iseonten» fördelnings-belopp i anse-* ende till serskildte obegränsade anslag af öfvarp anförde beskaffenhet hvarje åf måst vaya förändring underkastadt och sålunda på något sätt
Derföre — efter företagen egen utredning af egentliga omfånget af Pvevisorernas rättigheter och pligter, i förhållande så väl till nationen och dess Ombud, Rikets Ständer, som till Banco-Fullmägtige — en omsorg som tillhör Lagstiftaren — förklarades åliggandet att afgifva utlåtande utgöra en rättighet att gifva föreskrif ter. Föreskrifter blefvo gifna, mot hvilka minoriteten bland Revisorerne reserverade sig, och deni de förklarade stå i rak motsatts till de föreskrifter, som Rikets Ständer sjelfve gifvit. Jag har inför allmänheten yttrat min tanka öfver detta phenomen inom Svenska Lagstiftningens historia, ty allmänheten, när den känner att Lag är stiftad, önskar ock att Lag varder skipad. Dock nej! Revisorer stå icke under Lagen. De äro för sin yttrade mening, som dock blir handling, enär den framställes under egenskap af föreskrift för andra, ingen annan lin allmänna omdömet redo skyldige. Revisorer således kunna uppträda såsom godtycklig magt, med rättighet att fordra det Fullmägtige, bundne af Lagar, ansvarige för sina handlingar inför laga Domstol, skola i all stillhet lyda utan invändningar. Herr v. Ilartmansdorffs anförande den 27 Jan. i83i. Skall till summan af de h varjehanda tvingande omständigheter, som hittills legat i vägen för återgången till ett på Lag och rätt bygdt Bancosystem, jemväl detta nya tvång läggas, så torde återgångens första resultat blifva mera tryckande än afvikelsens. 10* 76 Berättelse uf Banco-Fullmäktige. Bland åtgärder, eller rättare bland underlåtenheter, hvilka jag för min del hufvudsakligast tillskrifver, att de uppdrag, sorn Fulimägtige af Rikets Ständer emottagit, icke blifvit inom bestämd tid utförde, får jag anmäla tvänne. Den ena: att Fullmägtiges Expedition icke Lief organiserad i enlighet med hvad Fullmägtiges erhållna vidsträckta uppdrag fordrade.
Pensioner i Fält-Läkare Corpsen 1,943: 36. Af Veterinär-Inrättningens föreståndare utbetalt för Inrättningens Smedja och S)uksta11 . 6,079: 3i. io. 78j407: 15. Balance till år 1828, Behållningar och Fordringar 23,455: 29. 3. — För år 182 8. Inkomster. Af 2:dra HufvudTitelns Besparingar . xi. lnteresse-Medel 125. Medico-legala Ersättningsmedel 33: 3. — Inkomster vid Veterinär-Inrättningen . 5,361: 25. 9. 557* 5 Balance till år 182g, Medicinal-Fondens Skuld tillStatsVerket för af detsamma lemnade förskotter: till Stallbyggnaden vid Veterinär-Inrättningen .»..«.«.»» 8,718. Utbetalt: Af Kongl. StatsContoret directe 59,558: 3g. g. Af Kongl. Sundhetskollegium: Löntillökning åt Kamere raren 514: 18. — Till Svenska Läkare-Sällskapet 500. — „ Laboratorium Chemicum 800. — „ Vaccinationens befrämjande 1,514: 8. — „ Allmänna Barnbörds-In rättningen 1,140. j, Barnbördshuset pro Patria 60. „ Farsoters och smittosam ma sjukdomars botande 11,824: 2. 3. Pensioner i Fält-Läkare Corpsen 1,962: 24. Stipendier i dito 2,000. Rese-Stipendium 400. För Veterinär-Inrättningen 5,456: 32.— Till åtskilliga behof och ändamål . 25: 11 • 1 r,23 47g. Af Föreståndaren för Veterinär-Inrättningen, för Inrättningens Smedja och Sjukstall 5,655: 9. 1. Balance till år 182g. Behållning i SundhetsCollegii och Veterinär-Inrättningens.
Odlaren bör uppmuntras och ej för dess Företag läggas hinder i vägen, som kan mod^ fälla honom ända till overksamhet3 finnér jag 184 Den 7 Martil. ej något billigt skäl uti det af Lagutskottet fattade Beslut, rörande den af Borgmästaren Ekstrand gjorda Motion, om Grannars ovillkorliga skyldighet att dika undan för den eller de, som vilja leda vattnet från den tillämnad?! Odlingen, De Förlager en Odlare får vidkännas , äro så stora i allmänhet, att då han ej äger desto större, förmåga, kommande Generationer endast kunna äga hopp om en säker vinst, och den, som med mödor och besvär vill gagna sitt Fä* dernesland, endast belönas med förluster, desto kännbarare när han ej af Grannars beredvillighet möte*. Den kostnad, som kan drabba Grannen genom etc större Dikes anläggande, kan rikeligen blifva honom ersatt, genom den väckelse han får, att äfven tänka på förbättring af dess kanske obrukbara jord. Vid de fall, som må hända kunna inträffa, att Grannen derigenom skulle tillskyndas allt för stor kostnad, kanske äfven skada, kan ju, till tidens vinnande, sådant afgöras genom gode Män, i likhet med hvad som sker vid andra Landtmäteri lärrättningar. Med anledning af hvad jag tagit mig friheten härmedelst anmärka, anhåller jag, att LagUtskottets Betänkande, åtföljdt af dessa mina Anmärkningar , må blifva återremitteradt Den 7 Martil. 185 och afseende göras uppå Herr Borgmästaren J. H. Ekstrands Motion, såsom högst billig. Uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef LagUtskottets berörde Utlåtande, i anledning af Friherre Wrangels dervid gjorda Anmärkning, till Ut* skottet återremitteradt. Företogs till pröfning LagUtskottets den 10 sistlédne Februarii afgifne, samt den 2 den» nes, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, angående gjordt Förslag att Skogs-åverkan må anses och straffas lika med stöld. Friherre Wrangel, Henning:
Utskottet får derföre, på grund af hvad sålunda blifvit antordt, hemställa, att Rikets Ständer, med afslag å förenämnde motionärers framställningar, om medels anvisande till en gemensam ny byggnad för Riks-arkivet och Kongl, bibliotbeket måtte, dels till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 107. 9 till bestridande af utgifterna för såväl förändrad inredning och reparation af de å egendomen N:o 4 å Riddarholmen nu befintliga byggnader, som uppförande å gårdstomtens östra sida af en tillbyggnad emellan de gamla flyglarne, bevilja för en gång en summa al 100,000 R:dr Runt, att, enligt Kongl. Majus nådiga disposition, från Riksgälds-kontoret utgå, dels medgifva, att de medel som under instundande statsregleringsperiod erfordras till förhyrande af embetslokaler för Kommers-kollegium, Öfveriutendents-embetet och Serafimer-ordens-gillet, må af Stats-kontoret under förskottstitel anordnas, för att framdeles hos Rikets Ständer till ersättande anmälas, dels ock tillåta, att, sedan ej mindre Riks-arkivets än äfven Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens samlingar blifvit från f. d. Ridderstolpeska huset, eller N:o 2 vid Skeppsbron, förflyttade, nämnda egendom må öfverlemuas till disposition af Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor, hvilka må ega att densamma å offentlig auktion försälja, dock ej under det pris, hvartill egendomen, på sätt ofvan omförmäles, blifvit uppskattad, eller 120,000 R:dr Runt. I fråga åter om de af motionärerne framställda anmärkningar emot lämpligheten af Kongl. Bibliothekets förflyttande till National-musei-byggnaden, torde Utskottet framdeles få tillfälle utlåta sig vid pröfning af frågan om anslag för nämnda byggnads inredning, hvarom nådig Proposition lärer vara att vid innevarande riksmöte förvänta.
Fruktande en likadan utgång vid denna riksdag, om ett likartadt genomgripande förslag skulle framställas, och genom uppgifter öfver de pannor, som uti de olika klasserna finnas, upplyst, att l:a klassens, eller de så kallade husbehofs pannornas antal, mer och iner förminskades, hvarigenom äfven med nu varande beskattningsmethod kunde emotses vinnande utaf det mål, man borde eftersträfva, nemligen dels. bränvinshränningens öfvergäende till fabriksmässigare drift, hvarigenom, då bränning icke kan förhindras, den åtminstone medförer den minsta statsekonomiska förlust, och uppsigten eller kontrollen öfver dess missbruk underlättas, samt i och med detsamma en skatt kan den påläggas, hvilken fördyrar och derigenom förminskar hränvinets förbrukande, hafva de Utskotts-afdelningar, som i första hand behandlat frågan, icke velat rubba nu gällande beskatlningsgrunder och förhållanden, utan endast föreslagit 25 procent förhöjning å den afgift, som enligt 1848 års beskattning erlades. Med kännedom dessutom derutaf, alt den verkliga husbehofsbränningen icke önskar begagna sin redskap längre tid än en månad om hösten och en om våren, hafva nyssnämnda afdelningar, hvilka äfven föreslagit, att hvarje månad skulle såsom en termin beräknas, till lättnad för den bränning, hvilken såsom verklig husbehofsbränning möjligen kunde anses, trott, att befrielse ifrån ofvannämnde förhöjningen borde medgifvas dem, hvilka med högst 20 kannors panna, kokrummet oberäknadt, endast under tvänne månader utaf året idkade bränvinsbränning. Att den sålunda föreslagna förhöjningen uti skatten, hvilken, uti förbigående sagdt, är lindrigare och med mera undseende uppgjord, än någon annan, som sedan 1830 års riksdag blifvit fastställd, icke är för hög, torde icke behöfva något annat bevis, än det, att, uti närvarande stund, ingen bränviusbrännare, som med omtanka och skicklighet bedrifver sin bränvinsbränning, äfven inom de högst beskattade klasserna, uti skatt erlägger öfver 6 runstycken för hvarje kanna tillverkadt bränvin.
I fråga om sättet för begrafningshjclps aftjenande och densammas utbetalning, eger i Rikets Ständers Bank det förhållande rum, att, vid befordran i Verkets tjenst, innehålles af Tjensteman och Betjent i lägsta grad ett qvartals, men i hvar och en af de öfriga graderna ett halft års lön; hvilka innehållningar uppbäras af Banko-Statens Enkeoch Pupill-kassa, som är berättigad att deröfver disponera, mot skyldighet att till alla Bankens Embetsoch Tjenstemän samt Betjentes sterbhus utbetala begrafningshjelp till ett belopp, motsvarande hälften af den aflidnes vid dödsfallet innehafvande lön. Jemlikt Banko-Fullmäktiges den 30 Augusti 1773 meddelade, af BankoUtskottet den 15 Juli 1834 stadfästade resolution, äro emedlertid Bankens Embetsoch Tjenstemän samt Betjente tillerkände den förmån, att af Banken förskottsvis lyfta eller, såsom det i berörde resolution heter, anticipera ett qvartals lön, eller hälften af den intjenade begrafningshjelp en; hvilka förskott, i man af timade dödsfall, återgäldas till Banken af Enkeoch Pupill-kassan, som till den aflidnes sterbhus då tillika utbetalar den återstående hälften af begrafningshjelp en. Häraf följer, att, då Tjensteman eller Betjent redan under sin lifstid anticipationsvis lyftat det qvartals lön, han, vid befordran i lägsta grad, såsom begrafningshjelp aftjenat, Enkeoch Pupill-kassan, enär hans sterbhus, för detta fall, ändock utbekommer halfva begrafningshjelp en, således åt honom eller hans sterbhus efterskänker lönen för ett qvartal i lägsta ordinarie tjenstegrad —- ett Bih. till R. St.
Om nu så är, och om dertill lages lili betraktande, all Stalén belägger snart sagdt hvarje transaktion, der denna icke lärer Kronan, einbetsmy ndigheler, skolor, allmänna stiftelser, medellöse och närmaste skyldeman, — och äfven stundom desse, — med kai tering, finner jag intet skäl, — synnerligen under en tid dä försäljning och köp af läst egendom här och hvar antagit karakter af en till betänklig höjd stegrad spekulations-vurm, att ej säga vingleri, — att genom befrielse ifrån kartering stifta snart sagdt eli premium för dylika transaktioner. Dessutom må bemärkas, ali Staten, genom medgifvande af denna frihet ifrån kartering, kan gä förlustig en icke obetydlig inkomst, enär vid de köp, sorn nu så olla, efter fä dagars, eller på sin böjd månaders, innehafvande egil ruin, lätt är, ali genom kontant mellangift, eller lemond skuldsedel, inför domstol förvandla egenskapen utaf sådana ganska v rikliga köp, beredande räll vackra inkomster åt de spekulerande mellan-handlarne, uli en simpel transport af första köpebrelvet. På alla dessa anförda skäl yrkar jag vördsamt, att de tillagda orden: ”såvida icke densamma eger rum inom den lör lagfart föreskrifna tid, räknad ifrån första köpet, i hv ilket läll löruyad kai tering ej ifrågakommer”, måtte ur nämnde moment uteslutas.” 1 ofvanstående reservation hafva Herr Beulersrärd, Patric, till alla delar, samt Herr Friherre Manderström, C. A., Herr Prosten Söderberg, Herrar J. Malmborg och 5. Trägärdh i hufvudsaken instämt. 2:o af Herr Komminister Beckman-. "Det HöglolhVa Utskottets beslut alt antaga Kongl. Maj:ts Nådiga proposition i afseende på nedsättning ifrån 12 sk. Banko till 25 ören för de lägsta lysnings-kartorna kan undertecknad icke godkänna, alldenstund nedsällnitigen är särdeles ringa, men hela den ansvarsfulla kontrollen qvarstår.
Som tidningen emellertid på grund af mellankommande helgdag måste pressläggas före festföreställningens början, måste v i uppskjuta ett närmare omnämnande af densamma — liksom af d e öfriga teatrarnes Gustaf-Vasaföreställningar — till nästa nummer. Sjögrenskonserten i fredags var af särdeles intressant natur o c h bekräftade ännu en gång, att hr Emil Sjögren utan gensägelse är vår mest framstående o c h nationelle tonsättare för närvarande. Några bättre tolkare af sina kompositioner än grefvinnan Taube, hrr Aulin o c h Stenhammar torde h a n o c k näppeligen kunnat få. Det entusiastiska jubel, s o m k o m såväl de uppträdande s o m o c k till slut h r Sjögren själf till del från den fulltaliga publikens sida, är därför lätt förklarligt. Brudfärden. Berättelse från Bohusläns skärgård af Johannes Sundblad. de båda grannstugubarnen skulle f å göra (Författarens sista, efterlämnade arbete.) D e t v a r sålunda endast ett par månader emellan de båda stugornas uppförande. Gift sig h a d e de båda grannarne äfven gjort samtidigt, o c h samtidigt, två år senare, syntes ett par hvitstripiga barnhufvuden i d e s m å stugufönstren m e d sina blyinfattade rutor. * Ett sådant där tillnamn, s o m man så ofta får höra i västra skärgården. D e u p p k o m m o vanligen på grund af yrket eller någon tillfällig egenskap. H ä r: jägare efter gudingar (en fågelsort). * * En fiskebank i Nordsjön. * * * G o on. det var lika när. 2 r * » Huru så? » » Jo, nu har tösungen blodat tanna. Här v e lag kan en j u inte hjälpa ' t. Ja ' ville. V i ha blifvit uppmärksamgjorda på, att den skiss under denna rubrik, s o m var införd i Idun n:r 18 såsom original af Jeanne K, endast utgör en öfversättning efter den tyske förf. F. L. Reimars novell » Unbedeutend ».
T afseende på sättet att verificera den del af Cassa-behållningen som utgöres af förskotts-documenter oöh qvitterade räkningar, hvilka ej kunnat formelt afföras i årets redogörelse, och hvarvid Revisorerne jemväl fästat sin uppmärksamhet, får Förvaltningen i underdånighet anföra, att, som Cassa-räkningen sällan kan medhinnas blifva färdig före den stadgade tiden, eller ett år efter redogörelse-årets slut, det af Revisorerne omförmäldta bestyrkande af den del af Cassa-behållningen, som utgöres af sådane documenter, ej kunnat eller kan förr, än Cassa-räkningen blifvit färdig, meddelas; men då detta intyrg af personer, sorn straxt efter redogörelse-årets utgång verkställt Cassa-invenleringen, lemnäs i öfverensstämmelse med Cassa-inventerings-liandlingarne och Kammar-Rätten i skrifvelse till Förvaltningen den 12 Julii i83o ett sådant verificationssätt, såsom det enda ändamålsenliga och användbara under nu gällande bokföringsoch redovisnings-method, gillat och godkänt, lärer icke något vidare härvid skäligen kunna erinras.. Vidkommande dernäst Revisorernes ofvannämnde yttrande, rörande Cassans inventering och möjligt fördöljande af cassabrist, har Befälhafvande Amiralen, hvars utlåtande härutinnan blifvit af Förvaltningen infordradt, i hvad Carlskrona Station rörer, anfört, att inventering af Flottans Cassa sker och alltid har skett, när Befälhafvande Amiralen ansett sådan vara af behofvet påkallad, men minst a:ne gånger örn året, nemligen sedan Cassa-räkningen blifvit afslutad eller omkring midsommartiden, och vid årets slut, hvadan och då behållningen vid den förra inventeringen öfverensslämmer med Cassa-conlrollen, som föres i Kammar-Contoret, den behållning, som den afslutade Cassa-räkningen visar, jemväl måste vara rigtig.