Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti sitt laisonnement har lian, för alt komma till detta slut, innefattat åtskilliga anmärknir mot hela privatbank-systemet, men rnedgifver likväl, att de redan existerande privat-bankerna varit nyttiga. Då lian sålunda både klandrat och berömt, nr de! verkligen svårt att utfun - Den aa Augusti f. m. dera på hvilka utaf de af honom anförda skäl han lagt mesta vigten. Men om jag icke för mycket misstager mig, så tenderar han dertill, att vi icke mätte få någon lag, utan att i dess ställe, såsom hittills skett, K. M:s enskilda pröfning mätte ensam gälla, eller, med andra ord, alt någon lagstiftning i della hänseende icke skulle ägo rum, tili hvilken R. St. dellogo. Jag har långt före delta trott mig finna, att hela privatbank-systemet erfarit på högre ort en inverkan af samma naturlag, sorn hvarje uppkommen ny inrättning är underkastad, nemi reaclionens lag. Något hvar, snm följt utvecklingen af samhällen, äfven då denna utveckling obestridligen ledi till förbättringar, torde hafva funnit, att hvarje antagen nyhet först allmänt hyllas, men att derpå snart följer en tid, då densamma, mindre i anseende till några fiörefunna smärre brister, än just genom ett dylikt reactionens sträfvande, nästan lika allmänt klandras, med afsigt, 0111 man så förmår, alt kasla ämnet tillbaka till dess första ståndpunkt. Ungefär af sådan halt anser jag Hr Rosenblads syflning vara. Denna reaclions-lag har egentligen sin grund deri, att menniskorna ofta på god tro antaga hvad de icke förslå, men som någon tillstyikt, på hvilken de förlita sig.
Den mest välmenande statsman, som någonsin stått på öfversta trappsteget till en tron, har, understödd af den allmänna meningens allt högljuddare uttalade vilja, beslutat sig för att göra ännu ett försök i den snart en mansålder igenom förgäfves debatterade frågan, och står beredd att, som han vid frågans slutliga behandling två år senare tydligen lät ridderskapet och adeln förstå, i nödfall icke låta det stanna blott vid detta enda försök. Försöket röner emellertid från första stunden en af-gjord framgång. Kung Karl och hans förste minister blifva landets mest populära personligheter; från alla delar af riket inströmma snart sagdt dagligen deputationer och tacksamhetsadresser; och slutligen antages äfven förslaget af samma års konstitutionsutskott, hvilande till grundlagsenlig behandling, hvilket redan är mer än en half seger för det samma. Åter spännes förhoppningarnas båge högt. Framtiden tyckes le såsom i idel rosenröda drömmar och nationen går lika som i ett oafbrutet féstrus. Komma så de märkliga december-dagarne 1865. Drömmen blifver verklighet, och från de på Riddarhustorget församlade folkmassorna sprider sig jublet i natten ut öfver hela landet. Ända bort i den längst allägsna landsortsstad skyndar man att lägga sin glädje i dagen med processioner och festbanketter. Stor är ju också den seger, som är vunnen. Nu först var hela Sverige blifvet såsom en man, som det dåtida “ Aftonbladet “ uttryckte sig, och nu stundade äfven en ny handlingens aera.Ungdomen jublade som det öfriga folket och visste lika litet som detta hvad man egentligen jublade för. Men man hade under dessa senare åren helt lefvat för en idé, hvil-ket alltid har en mäktigt uppryckande verkan, och man trodde, att den ideela sidan af saken äfven allt fortfarande skulle blifva den bestämmande, den och ingen annan. Snart skulle man emellertid komma underfund med huru svårt man i detta afseende bedragit sig. Visserligen fick svenska folket aldrig känna farorna af den lössläppta demokrati, om hvilken oppositionen inom ridderskapet och adeln samt presteståndet hela tiden låtit sig angeläget vara att utslunga så olycksbådande profetior.
Grunderne för den uppskattning, som i mom. 1, e och 3 omtalas, be stämmas af Riksförsamlingen allena. Ej må mom. 1, 2 och 3 så tydas, att rösträtt för egendom eller yrke tillägges Kronan, Riksförsamlingen, Städer, Socknar, andre Menigheter, Stiftelser eller Actie-bolag; ej heller mom. 1 så, att rösträtt enligt detsamma af någon, som från embete, tjenst eller lön kan, utan egen ansökning eller ransakning och dom, skiljas, får beräknas för embetet eller tjensten åtföljande hus, tomt, jord, bergsbruk eller annan lägenhet. Kronobetjente må hvarken för tjenst eller för thy åtföljande hus, tomt, jord, bergsbruk eller annan lägenhet rösträtt beräkna. 3 §. Rösträtt, som beräknas efter värde af hus, tomt, jord, bergsbruk eller annan lägenhet, åtnjutes å den ort, der det hus eller bergsbruk, eller den tomt, jord eller lägenhet finnes; rösträtt, sorn beräknas efter inkomst af yrke, der idkaren yrket drifver; och rösträtt efter 1 jj mom. 4 eller 5, der innehafvarén för sin person är skattskrifven. Nu står någon å flera orter i förhållanden, som enligt 1 och 2 §§ medföra rösträtt, då må han å den ort, der sådana förhållanden medföra största rätt, eller åtminstone lika stor, som å någon annan, utöfva rösträtt för dem alla; och vare de då ansedda så, som vore de alla för handen, der han, i öfverensstämmelse med hvad nu är sagdt, vill rösträtt utöfva. Ej må rösträtt af någon utöfvas pä en gång efter 1 § mom. 4 och 5; ej heller pä mer än ett ställe för samma Riksdag.
Och man kan taga för gifvet att sådana restantier ofta måste förekomma, enär alla räntor sällan vid uppbördsstämmorna ingå till hela det debiterade beloppet. Derest åter samtliga löningsräntorne indragas lill Staten och Staten ansvarar hvarje tjensteman för ett visst lönebelopp, så kan hvar och en vara säker att vid den utsatta terminen erhålla hvad honom tillkommer. Olämpligheten och ändamålslösheten af det nuvande uppbördssättet eller uppbördens besörjande genom regementskrifvare, visar sig äfven deraf, att om räntegifvaren icke på uppbördsslämman till fullo betalar sina räntor, så kan regementsskrifvaren icke i executif väg indrifva dem, utan måste öfverlemna detta bestyr åt kronofogden, hvarefter det resterande räntebeloppet ingår till landtränterierne och redovisas i kronans räkenskaper. Det måste der - Den 1 Augusti. 27 före i alla hänseenden vara lämpligast, att samma uppbördsman uppbär och redovisar alla statsintraderna inom samma distrikt. Hvad den enkelhet i räkenskaperne beträffar, hvilken Hr Printzensköld förklarat nu förefiunas, så är detta ett loford öfver nuvaride redovisningsmelhod, som jag icke förut hört uttalas af någon sakkunnig eller någon tjensteman, som med besagde räkenskaper haft att skaffa. Bland bilagorna vid komilerades betänk, finnes ett utdrag af Oster Nerikes fögderiers krono-råkenskap, hvilket så vidt fråga är om kreditsidan i ett conto af denna räkenskap visar huru inveckladt och inkrångladt det härvid begagnade räkenskapssätt är. Om komiterade hade velat öka bilagorna till sitt betänk, med bifogandet jemväl af debetsidan i samma räkenskap och sålunda likaledes ådagalagt de mångfaldiga förvecklingar der förekomma, så skulle äfven den som eljest icke har tillfälle att taga kännedom om beskaffenheten af ifrägavar:de räkenskaper, kunna inse och bedöma huru olämpligt det af Hr Printzensköld lofordade förhållandet i sjelfva verket är.
»Gud vet om det lönar mödan att bråka», sade hon betänksamt, »den fattige får ändå aldrig rätt ...» »Madam ska’ ha rätt!» utropade Cecilia energiskt. »Allt hvad i min förmåga står skall jag hjelpa! Ett sådant förtryck skall icke ostraffadt få ega rum, så länge det fins hederliga och rättänkande menniskor i verlden!» Men madam Jonson fortfor att känna sig misstrogen och att tvifla på att det lönade mödan att »bråka». Det enda hon hade håg för var att vända sig till den der Andersonska advokaten och bedja honom om hjelp. Han utöfvade ett slags dragningskraft på henne, men lagen och polisen och hederliga och rättänkande menniskor, dem hyste hon just ingen tillit till. Hon tackade emellertid fröknarna Arnell för deras råd och sade att hon skulle försöka tala vid frun. På hemvägen mötte flickorna herr Vigert, som just nu kom tillbaka från en segeltur och icke visste hvilket slut historien fått. »Nå, har ni hört!» utropade begge flickorna, då de kommo så nära, att herr Vigert kunde höra deras röster. »Har ni hört att frun sjelf förlagt sina örhängen och nu hittat dem?« »Nej verkligen?» svarade herr Vigert, i det han tog af sin hatt och tryckte handen på begge fröknarna. »Ja, och kan ni gissa hvar hon hittat dem?» »Åh – kanske i sina öron?» Flickorna skrattade. »Nej, men i sin byrålåda! Har ni någonsin tänkt er ett mera hufvudlöst, på samma gång dumt och elakt beteende?» »Ja, bästa fröken – mig öfverraskar det icke mycket. Emellertid är jag nu särdeles nyfiken att få höra, hvad fröknarna ämna företaga sig – ni ämna naturligtvis ’verka’ någonting för saken; ’den förtryckta tvätterskan’ är väl redan börjad ...» »Ja, det ämna vi visst!» afbröt Agnes lifligt. »Såvida fru Burström ej ger Jonsons ersättning ...» »Så skola vi af alla krafter arbeta på att få herrskapet Burström stämda», ifylde Cecilia.
Beräknar man å andra sidan, efter samma allmänna grunder, den sannolika inkomsten på linien Finjasjön-Lagadalen-Tenhult, hvilken har en befolkning på 3 mils omkrets af tillsammans 142,000 personer eller 8,076 personer för hvarje mil, skulle denna komma att lemna en behållning af circa 3,150 R:dr för mil, hvaraf synes huru liten sannolikhet är att den förra summan, sorn enligt denna beräkning öfverskjuter den sednare med 350 R:dr, skall kunna uppdrifvas till ett belopp, som öfverskjuter denna med 9,000 R:dr. Man finner således att i förevarande fall den linie otvifvelaktigt bör föredragas, som med en betydligt ringare anläggningskostnad kan utföras. Hvad angår beskaffenheten af den trafik, som förmodas uppkomma med afseende å de orter, hvardera af de alternativt ifrågasatta jernvägslinierna genomlöper inom Småland, så befmnes visserligen de allmänna uppgifter om de ifrågavarande orternas befolkningsoch närings-lörhållanden, som Kommittéen samlat och meddelat, icke fullständigt gifva de upplysningar, som vore att önska, enär de sakna tillämpning på trafiken. Om nemligen den trafik af passagerare och varor, som, på grund af uppgiften om orternas folkmängd och produktion förmodas uppkomma, naturligen tager en annan väg, kunna icke i afseende å jernbaneanläggningen de påräknade följderna uppstå. Hvad beträffar de orter, som skulle af båda alterna tiva linierna i Småland genomskäras, saknas icke heller anledning förmoda att en del af don trafik, till hvars uppkomst ortens befolkningsoch närings-förhållanden kunde gifva anledning, kommer att antaga en annan väg, än den föreslagna jernbanan. Den granskning af förhållandena i nämnde orter, som Utskottet ansett sig böra anställa, har emellertid icke gifvit skäl att antaga en öfvervigt i dessa hänseenden å den östliga eller Nässjö-liniens sida, som kunde motväga de olägenheter 52 Stats-Utskoltets Utlåtande M 86. af ökad kostnad och rubbning af den aQägsnare trafikens gång, hvilka genom en förändring af södra stambanans förut afsedda riktning skulle uppkomma.
Med en sådan minimivalör skulle, å ena sidan, Riksbankens 2 R:drs-sedlar kunna bibehålla hela den circulation, sorn för allmänhetens beqvämlighet är oundviklig, och, å den andra, Privatbankerne åtnjuta den förmån att för sina sedlar hafva en minimi-valör, hvilken ej motsvarades af Banco-sedlarnes, och som följaktligen kunde göra Privatbankernes sedlar i rörelsen mera begärliga; — en förmån, hvilken ej bordt dessa inrättningar betagas, då deras sedel-emission, i afseende på valörerne, måste bringas inom trångare gränsor.” Af Herr Professoren Doctor Bexell: ”Instämmande med Herr Assessor Lagergrens ofvanstående reservation, reserverar äfven jag mig emot enskilte Bankers framtida rättighet att utgifva egna credit-sedlar.” I Herr Lagergrens reservation, så vidt den afser enskilde Bankers rättighet att utgifva egne credit-sedlar, hafva jemväl Herr Bildt, Herr Doctor Säve. Pehr Sahlström, Johan Fredrik Dahllöf, Pehr Pålsson, Johannes Andersson, Fredrik von Zweigbergk, Johan August Zetterberg och Carl Ersson instämt. Herr Friherre Stjernstedt, Thsom ej gillat de uti premisserne till Utskottens beslut uttalade åsigter, har i nämnde hänseende emot Betänkandet sig reserverat. Af Herr C, D. Skogman: vJag anhåller att få anmäla min reservation emot de sammansatta Bancooch Lag-Utskottenas beslut i 8 § af Förslaget till Lag för enskilda Banker, att ett minimium må bestämmas för sådane Bankers sedlar och detta fastställas till 6 R:dr 32 sk. B:co. Baneooch Lag Vtikottens Betänkande, N:o 1. 23 Bestämmandet af ett minimum för enskild Banks sedel-valör anser jag vara ett ämne af financiel beskaffenhet, icke tillhörande Lagen, hvilken egentligen borde innehålla endast allmänna grunder för enskilda Bankers verksamhet och delegarnes juridiska ansvar. Det vore således, efter min mening, tillfyllestgörande, att i Lagen infördes föreskrift, det enskild Bank ej må utgifva sedlar på andra valörer eller i annan form, än som i dess octroy stadgas.
Benedicks', enligt fcontract blifvit liqviderad, dels ock inflytande Köpeskillingen 19,000 Pund Sterling för Fregatten Chapman samt de 25,000 R:dr Handlanden Philip utfäst sig betala för de af honom inköpte ofvanuppräknade elfecter, hvilka samtelige Köpesummor borde, efter framdeles meddelande Nådige föreskrifter, användas till io:de HufvudTitelns behof. I sammanhang härmed har K. M:t, uti särskildt skrifvelse af sistnämnde dato, eller d. 19 April 1825, i Nåder meddelat K. StatsContoret; att sedan Förvaltningen af Sjöärenderne i underd:het hemställt det 1000 Skepp:d ren Rigisk Hampa måtte få, till afbämtning om Sommaren samma år, ofördröjeligen upphandlas, samt att, i anseende till då fördelaktiga conjunctur för Ekevirkes upphandling från utrikes orter, minst 100,000 Cubik fot sådant virke jemte behöflige storverksträd kunde få betingas samt Contract derom afslutas, bade K. M:t, i anledning häraf, funnit godt i Nåder tillåta Förvaltningen att vidtaga förberedande anstalter till de sålunda föreslagne upphandlingar samt att Contract derom jemväl afslula, så snart Köpeskillingen för försålde Linieskeppet Tapperheten, till StatsContoret uti vexlar influtit. Äfvensom K. M:t, uti Nådig Skrifvelse d. i4tde derpåföljde Junii, till K. StatsContoret öfverlemna^ Förvaltningens af Sjöärenderne Förslager till använ - Betänkande n, N:o 101. 67 dande af Köpesummorne för Linieskeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman, upptagande Köpesumman för Skeppet Tapperheten, 171,000 R:dr Hamb.
[17271 H O T E L L LYSEKIL, Hjalmar Peterson &amp; C:nis N y a e Order p r post eller telefon Tillverkningen Fällstol, som nu undergått en grundlig reparation, rekommenderar sig i ärade resandes och öfriga besökandes benägna hågkomst, med snygga rum jämte god servesom äfven kan begagnas som Fåtölj, ring af allt hvad till affären hörer. Extra matservering å hotellets matsalar Chäslong och Säng, och som erhåloch verandor till nedsatta priser. Abonnenter pr månad emottagas med tack" les mot järnvägseftersamhet. — I Parkens kafé serveras alla sorter spirituösa och kolsyrade drycker, kraf från kaffe, te m. m. Lysekil i juni 1890. Till förekommande af förvexlingar är vår Nya Fällstol alltid stämplad på de båda kortstyckena, som uppbära armstöden, med vår firma [202;;] fraktfritt 10 kr. Hjalmar Peterson &amp; G:nis Bokhandel, Seidel &amp; Naumanns Hjalmar Peterson &amp; C:ni, Karlstad. mm Svenska Konstväfnader och Broderier. Göteborg '. Oscar Ii. Björkbom. (Nord. A.-B., Göt. Wallenberg, f. Ström, Nykvarn &amp; Linköping. [1876] Vesterlånggatan M a l m ö. P R I S B E L O N T: P A R I S, LÖNDON.MALrViä, ANTWERPEN min väfskola i Linköping mottagas elever i såväl enkel som konstväfnad samt handarbeten. Under juni, juli o. augusti kan väfkursen pågå å landet. Bref besvaras pr omg. Adr. L i n n é! och preparater däraf, tillverkade å undertecknads därför särskildt inrättade laboratorium. OBS. Detta Maltextrakt är af en mängd svenska läkare med synts nerligt förtroende användt och af dem väl vitsordadt. Hr Kemie Professorn Aug.
Jernvägslinien mellan Mentone och Nizza är öfverraskande rik på sköna punkter, och medan tåget brusar fram utefter Medelhafvet, kan man från kupéfönstret beskåda ett landskap, som på grund af sin varma kolorit, sina lummiga olivskogar, sina mörkgröna cypresslundar och sin nästan rödfärgade mark blifvit kallad för »Europas Afrika». Än visa sig på bergsluttningarne gamla italienska byar kring halft förfallna borgruiner med murarne öfvervuxna af frodiga cactéer (Rochebrune), än ilar man förbi små kurställen, inbäddade bland knotiga oliver och blommande rosenbuskar (Beau lieu), men ingenstädes ter sig för betraktaren ett skönare naturpanorama än just vid Monte Carlo. Redan från jernvägswaggonen kan man märka det oroliga folkhvimlet på perrongen, och intrycket af den egendomliga publiken man möter ökas, medan man tränger sig fram genom jernvägsstationen. Spelhuset har tryckt en egendomlig pregel på alt ända in i de minsta småsaker. Kasta blott en blick på den lilla boklådan i väntsalen! Den upptages nästan helt och hållet af en mängd arbeten om roulettens och trente-et-quarente-spelets olösliga mysterier. Små, anspråkslösa häften med mer eller mindre pikanta titlar, såsom: La vérité sur la roulette, Guide de joueur m. fl. stå här bredvid större verk med mera vetenskaplig pretention, företrädesvis tillegnade – för att citera ett af spelliteraturens älsklingsuttryck – sådana spelare, »hvilka icke hafva för afsigt att spränga banken, men hvilka vilja med en obetydlig risk skaffa sig en liten men säker vinst» – en hel literatur af besynnerliga hugskott, onödiga råd och vidlyftiga kalkyler. Från jernvägsstationen ser man föga af sjelfva kasinohuset; men ju mera man stiger upp för de breda trapporna, som leda upp till terrassen, der det är beläget, dess mera utvidgar sig synkretsen; och när man ändtligen hunnit upp, står man öfverraskad, lik mannen i sagan, som på bergets topp råkade på ett förtrolladt slott. Framför er ligger det vinfärgade hafvet, blånande bort i ett oändligt fjerran.
Först ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att i hela 5 afd:n af bankoreglementet finnes intet enda ord taladt om någon speciel fördel för någon privatbank, utan der talas blott om sättet att afhjelpa stagnation i allmänna rörelsen, och att. bestämma sedelstocken; och ingendera af de delarne har Utsk. i sitt utlåt, besvarat. Vidare får jag, hos de Hrr som önska bibehållande af nuvar. stadgande, fästa uppmärksamheten derpå, att för sådant fall det skulle vara nödvändigt, ej allenast att borttaga de orden: ”att vid octroj-tidens stut upphöra”, utan jemväl att borttaga de orden som pä sätt jag nyss nämnt, inkommo emot Utsk:s tillstyrkande och hvilka föreskrifva, att för de assi"nationer banken Iian komma att utgifva skall anskaffas valuta för motsvarande halfva beloppet. Jag får likväl för min enskilda del förklara att, om de olika meningarne skulle vilja instämma i Hr von Hartmansdorffs förslag, så har jag ej heller något emot att göra likaledes. Gr. Gyldenstolpe: Då det synes vara Ståndets mening att dessa §§ skola bibehållas, enär de flesta talarne yttrat sig derför, så skall jag visserligen ej sätta mig deremot; men jag anhåller att Ståndet mätte fästa uppmärksamheten derpå, att bankens sedelstock icke må ökas utan att någon metallisk valuta derför anskaffas, och således att man, i motsats emot den siste värde talarens yrkande mäste tala om anskaffande af metallisk valuta. Derföre anhåller jag att, såsom tillägg till Hr von Hartmansdorffs förslag till redadtion, insätta penningebelopp i metallisk valuta. Ilr Rosenblad:
M:t, i Nådigt svar härå d. 5 November samma år behagat meddela, att, enligt 63 §. i RegeringsFormen, K. Dess ovilkorliga rätt vara, att i hvarje serskildt fall pröfva, huruvida förekommande utomordentliga utgifter och behof äro af den beskaffenhet, att de böra och kunna på detta a54 Stats-Utskottets Creditiv anvisas; har likväl Utskottet, i likhet med hvad R. St:r uti omförraäldte måtto yttrat, ansett ofvanberörde till de hrandskadade i Borås utgifna summa lämpligast bordt hafva anordnats, af det på 8:de HufvudTiteln uppförda Anslag till Extra Utgifter; och tillstyrker Utskottet: det R. St.r förnya deras vid 1828 års Riksdag i detta ämne gjorda underd. framställning, och derjemte yttra den önskan} att, enär lehöf till dylika bidrag sig yppa, medel dertill anordnas ä den Extra Utgifts-summa som till K. M.-ts dispositioiij på 8:de HufvudTiteln af R. St.-r anvisas. §• 5. Ang:de en Kongl. R'äntmästaren Ouchterlony beviljad gratification. (R. B. 1825 P. 14—83.) Efter pröfning af de besvär Proviantmästaren, K. Räntmästaren Ouchterlony hos K. M:t i underdrhet anfört öfver K. KammarRättens beslut i en anmärkningsfråga, hvarigenom han blifvit ålagd till K. M:t och Kronan återbetala 4)9o3 R:dr 20 sk. 8 r:s.t B:co, för, på åtskilliga under åren i8i3 och 1814 till Magaziner i Orterne verkställde afsändningar af Säd och andre Proviant-persedlar, för högt beräknad afskrifningsprocent, efter 2 §. i stället för 4 §• * AfskrifningsReglementet den 12 Augusti 1812, bar K. M:t, genom Nådigt Bref d. 3o September 1823, förklarat, det K.
Utskottet bar tagit denna fråga i noggrannt öfvervägande; oell ehuru Utskottet ingalunda kan dela den åsigt, som hufvudsakligen synes ligga till grund för motionärens förslag, eller att statsmedel särskildt böra anvisas lör al hjelpande af den inom riket nu rådande prestbrist, bar Utskottet likväl funnit motionärens förslag ur en annan synpunkt vara förtjent af uppmärksamhet. Det torde nemligen icke kunna bestridas att i närvarande lid det är al synnerlig vigt att de män, sorn egna sig åt kyrkans tjenst ega goda vetenskapliga studier, så vida de, efter inträde i det allmännas tjenst, skola kunna åstadkomma någon fruktbringande presterlig verksamhet. Förvärfvande! af denna högre vetenskapliga bildning är likväl icke möjlig med mindre tilitälle bernias dem, som vid akademien förbereda sig för det presterliga kallet, att för delta ändamål göra grundliga och verkligen vetenskapliga studier. Desse studerande äro i allmänhet obemedlade ynglingar och oltast utgör bristen på medel för deras uuderbåll det egentliga och största hindret för ett längre vistande vid universitetet samt nödgar mången fastän med goda anlag utrustad yngling, att afbryta sina akademiska studier, innan han hunnit djupare intränga i de vetenskaper, om hvilka han vinnlagt sig. Sådant kan icke annat än menligt inverka på samhällets allmänna förhållanden. Skall församlingsläraren kunna uträtta något inom sin verkningskrets, måste han i främsta rummet ega de insigter, som erfordras för att på ett fullt tillfredsställande sätt uppehålla religionsvården och för egen del anser Utskottet det vara vida angelägnare att kyrkan erhåller vetenskapligt bildade och för sitt kall fullt duglige lärare, äfven om deras antal är mindre, än alt ett större antal der vinner inträde, men saknar de för denna tjenstgöring nödvändiga egenskaper. För sådant ändamål synas lämpliga åtgärder med skäl böra vidtagas och Utskottet har derföre föreställt sig alt detta mål i någon mån skulle kunna ernås i fall någon tillökning beviljades i det anslag, som redan linnes anvisadt till stipendier åt Theologie studiosis.