Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stång-, platt, § '.dels tinn tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver kant, uti Memorialet N:o l\ i blifvit uLredt, Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, medgifvit införsel af denna vara, men deremot Presteoch Borgare-Stånden bibehållit derå förut gällande införsels-förbud , kommer ifrågavarande artikel att anses såsom till införsel förbuden och i5o:de voterings-proposilionen alt, i följd deraf, förfalla. Piop. Nrris Enär, enligt hvad i Memorialet N:o 41 är omförio3, i54 och i55. mäldt, 3:ne Stånd, nemligen Preste-, Borgare-och Bonde-Stånden, godkänt Utskottets förslag, att Jern: smidt eller valsadt-. Bandoch Platt-, under |.dels tums tjocklek, Bultoch Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt, knipoch fyrkantaf \.dels turn och derunder, Skäroch Klippjern, Saltpanneplåtar, turn tjocka och deröfver, samt af 12 tums bredd och deröfver, skall vara till införsel förbudet, BeeilTnir/gs-Utskoitets Utlåtande, K: o 43. 21 kommer dervid alt förblifva oell i53:dje voteringsproposilionen derigenom att försvinna; men, sorn, i afseende å ulförseln, Ridderskapets oell Adelns skiljagligliet icke, på ofvananförda skäl, kunnat inbegripas i den allmänna voteringen, angående de al bemälda
Ständer, i anledning af väckte och till Utskottet remitterade Motioner, tärande förändringar i Banquens inre administration, dess Sedlars ingifvande och beskaffenhet, m. m. alloff. Borgare*Ståndet har till Banco*Utskottet remitterat ett Memorial af Herr J. Lindström, innefattande åtskilige Förslag i afseende på styrelsen och förvaltningen af Rikets Ständers Banque, jemte Anföranden i samma ämne af Herrar J. Hagander och J. Noreus; hvaröfver Utskottet, sedan Banco-Fullmägtige och Banquens Commissarier blifvit hörde,^nu får afgifva dess vördsamma utlåtande. Så väl Herr Lindström, sorn Herr Hagander hafva yrkat publicitet af Banquens hela till. stånd genom årlige uppgifter, som till allmänhetens underrättelse borde af trycket utgifvas. Bihang till Riks. St. (;te Sami. I anledning af Herr Hjertås inom Högloft Ridderskapet och Adeln väckte motion, har Banco Utskottet yttrat sig i detta ämne och får samma yttrande vördsamt åberopa. Vidare föreslås af Herr Lindström, det BaneöUtskOttet måtte få sig uppdraget, att under nu påstående Riksdag uppgöra och till Rikets Ständers stadfästelse öfverlemna ett sammandrag, innefattande allt hufvudsakligt och för sednare tiders förhållande tillämpligt, uti de sedan BantJuenÉ Stiftelse utkomne Författningar, som hafva afseende på Banco-Verket och dess administration , både de, sorn genom Styrande Magten blifvit tilt allmän efterrättelse utfärdade, och dej söm an. tingen vid Riksdagar, genom Rikets Ständers BancoUtskott, eller deremellan, genom sanctionerade förklaringar af Rikets Ständers Revisorer och Banco*1 Fullmägtige, tillkommit.
Sedan Kollegium sålunda sökt fullgöra hvad det fått sig anbefaldt, anser Kollegium sig böra i underdånighet fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derå, att för den allmänna Beväringen, om, såsom antagligt är, arrreststraffet äfven på den skall tillämpas, nödigt blifver, att arrestbyggnader uppföras på Skedala mötesplats för Hallands Infanteri-Bataljon, på Kulltorps mötesplats för Calmar Läns, på Sångamo för Wester-Norrlands Läns och på Näsby för Norrbottens Läns beväringsmanskap. Då, för behörig tillämpning af det i Kongl. Förordningen, angående förmanskap och extrajudiciell bestraffningsrätt vid krigsmakten, den 29 Mars 1859 stadgade arrest-straff, nödigt är, att erforderliga arrest-lokaler finnas att tillgå; men, enligt hvad inkomna upplysningar från indelta arméens regementen och corpser vid handen gifva, hinder på de flesta ställen mött att medelst öfverenskommelser med enskilda personer erhålla dylika arrest-lokaler, serdeles sådana, der bestraffning med mörk arrest kan verkställas; finner jag, instämmande i KrigsKollegii förslag om sättet för ordnandet af denna angelägenhet, mig föranlåten att, oafsedt de betydliga kostnader, som härmed äro förenade, men hvilka för ändamålets vinnande icke lära kunna undvikas, i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t, med antagande af alternativet om arrester dels af sten och dels af trä, täcktes nu hos Rikets Ständer begära följande anslag: för 11 arrestbyggnader af sten, ä 8,350 R:dr 91,850 » 12 arrestbyggnader af trä, h 6,600 R:dr 79,200 » anskaffning af inventarier till 30 arrestlokaler . 7,162 » inredning af redan befintliga byggnader 4,000 » inredning af 73 förhyrda lägenheter, å 150 R:dr
I Riksens Stan» ders 'tanka bör derför hvarje ny tillökning i denna borda, örn möjligt är, undvikas; och hit torde den nu ifrågavarande olägenheten så mycket mer böra räknas, sorn Postföringen, i anseende till dess storrö skyndsamhet och nödvändigheten ntt äfven i det dåligaste väglag ock dett besvärligaste väderlek fortgå, gör denna serskild a åtgärd i synnerhet betungande. Dessa äro de skäl, pa hvilka Riksens Ständer till E. K. M i underdånighet hemställa, det. den ålagde skyldigheten, att med serskild Post fortskaffa brefven emellan Norrige och Dannemark samt derifrån tillbaka, må hädanefter upphöra; hvaremot öppet tillfälle torde vara att* då- Norrska Posten på vissa bestämda tider aflemnäs vid närmaste Post Kontor inom Svenska gränsen, densamma kan med Svenska Posten till bestämda orter afgå. Riksens Ständer framhärda 8Ce. 'j 4$ Expeditions-Utskottets Memorial. N:r 75, Expeditions-Utskottets Memorial med ändring i underdåniga Skrifvelscn N:r 17 angående IVesterbottniska Länet. Da det kommit till Expeditions-Utskottets kännedom, att sista återstoden å den del af det så kallade Vesterbottniska Dånet, som bort erläggas af Invånarne i Norrbottens Dan , den 4:de i denne månad till Riksens Högloft. Ständers Riksgälds-Kontor influtit, hvarom ock Utskottet från Kommissarierne derstädes förskaffat sig behörigt betyg, samt således den underdåniga Skrifvelse, hvartill Utskottets under N.r 17 uppsatta förslag blifvit godkändt hos Högvördiga PrestStåndet och Väliofl. Borgare-Ståndet den 27:de sistlidne Januari, hos Hedervärda Bonde-Ståndet den 2 Februari, men hos Höglofl.
Tillsammans med brudgummen skulle hon sedan njuta något bröd samt dricka något litet af en bägare, hvarefter det öfriga af drycken skulle kastas bort, » bakut öfver hufvudet », såsom dryckesoffer åt de osynliga. Sådant och annat mera hade de båda att företaga. Man ansåg, enligt den nyss citerade Troels Lund, att medan kyrkans välsignelse ännu var så ny, häftade vid bruden något af dess signande kraft, och däraf borde man begagna sig, när » brudparets framtidsöden af osynliga händer nu började spinnas. » Vi öfvervara sedan den del af brölloppshögtidligheterna, som till sist k o m att bilda själfva hufvudafdelningen, nämligen middagsmåltiden, hvilken, enligt hvad borgmä- staren Henrik Mogensen 1572 föreslog borgarena i Helsingör, borde » räcka en fem eller sex timmar, så att all kraft därpå nederlägges. » Vi förbigå allt det stora och ofta lustiga bråk, som köksmästaren — så kallades numera talemannen, oftast prästen — hade för att få gästerna placerade efter fullt antaglig ordning d. v. s. efter rang och anseende. Det fanns tvänne sätt att ordna en sådan middagsmåltid på: ett mera gammaldags och borgerligt och ett annat, mera nytt och aristokratiskt. Vid det gammaldags sättet gick man ut därifrån, att en middag bestod af så och så många rätter, och utan tvifvel njöt man i det 16:de århundradet de samma, som ännu brukas hos landtbefolkningen i norden: torkad fisk, sötsoppa, svinstek, risgröt och kaka. Kunde härtill i förmögnare hus komma » en eller två färska rätter mera » — så dess bättre. Det nya mera aristokratiska sättet förskref sig ifrån den fornromerska republikens och det fornromerska käjsardömets dagar, och dess återupplifvande var ett uttryck för den vid denna tid på nytt väckta kunskapen om forntiden. Det bestod däri, att man indelade måltiden, ej i särskilda rätter, utan, så att säga, i anrättningar, motsvarande — fastän i stort mått — hvad de svenska så kallade sexorna ha att bjuda. På alla tenneller silfverfaten inkommo på en gång alla mathärligheterna.
II:r Richert hade således hemställt, om icke någon utväg möjligtvis må gifvas, att till en början nedsätta kostnaderne för de så kallade StåndsKlubbarne, eller att åtminstone begränsa dessa kostnader inom en viss summa för hvarje månad; och hvad de omtalade LandtMarskalks - 5o Stats-Utskottets Soireerne angår, så, enär meningen ej lärer kunna vara, att uti dem gifva H. R:s o. A:s Medlemmar något vederlag derföre, att de ej tillgodonjuta serskilda arfvoden, och det icke heller synes lämpligt, att det ena Ståndet annorlunda tillitar Statens medel under Riksdagarne, än det andra, hade H:r Richert föreslagit, att, i enlighet med den derom gjorda Motion, dessa Soireer, såsom ledande till stora och obegränsade kostnader, må upphöra och ett bestämdt månadtligt penningebelopp, lika med hvad de andre Talemännen erhålla, anvisas åt H:r LandtMarskalken, af hvars godtfinnande det sedermera beror, om han vill till Soireer eller på annat sätt det använda. Öfvertygad, som H:r Richert vore, att den enskilde Riksdagsmannen säkrast uppfyller sine Committenters önskningar, om han bidrager till någon lättnad i deras dryga och tryckande utskylder, lika öfvertygad vore han ock, att RiksStånden bäst bibehålla sin värdighet, om de tänka mera på Svenska Folkets Representation, än på sin egen. Hvad nu först angår de egentliga, så kallade StåndsKlubbarne och U:r Richerts förslag, att kostnaderne för dem måtte åtminstone begränsas inom vissa summor för hvarje månsd, så skulle det visserligen öfverensstämma med Utskottets önskan, om en sådan reglering kunde vidtagas, att Statens utgifter, i och för Klubblnrättningarne, härigenom förminskades; men de svårigheter, som skola möta verkställigheten af berörde förslag, har Utskottet icke bordt förbise. Från Klubblnrättningarne är alldeles oskiljaktigt, Betänkande!), N:o 98.
IV. E. 202. V. E. 126. XIV. E. i85. XV. E. 337. — N:o 42. till StatsUtskottet, angående medel till Canaloch Sluss-Byggnaden vid Säffle i Wermland. XII. A. 288. XIII. N:o 43. till StatsUtskottet, angående rättighet för Götha CanalBolag att i Riksgäldskontoret lyfta medel till anskaffande af Ångbogseringsfartyg. XIII. B. 28. A. 36. E. 197. — N:o 44- till Rikets Ständer, angående ifrågastalld utvidgning af Götheborgs Spinnhus. IV. 433. V. A. 5. 21 N • r ( i6a ) Propositioner och Skrifvelser, Konungens Nådiga: N:o ^5. till Rikets Ständer, angående förhållandet med Indelta InfanteriRegementenas Beklädnads-medel. IV. 433. V. R. 5, 126. XII. 275. Å. 292. XIII. E. 235. XV. U. 62. A. '247- — N:o 46. till Rikets Ständer, rörande ett, på Rikets Ständers begäran, utarbetadt förslag till en Låneinrättning till understöd för Bergsmanshandteringen i Riket. IV. 433. V. R. 5. IX. A. 235. X. E. 4. XIII. — N:o 47- StatsUtskottet, angående verkställd undersökning om den så kallade PresteTaxans upprinnelse och beskaffenhet. VIII. B. 297. A. 337.
Widare, angående skulderne till Awerhoff sta Sterbhuset i Hamburg, utgörande 650,420 Riksd. Hamburger Banco i Capital, utom dera beräknade Jnleretzen och omkostnader; sa har Stats,Utstottek af förekomne serstildte ffäl och considerativner welat tillstyrka, att detza Capital-Skulder af 650,<00 R-dr Hamburger Banco an ytterligare såsom Rikets Gäld erkännas, men icke betalas förr än Rikets Tillgångar medgifwa och sadant, utan olägenhet för detz Penningewäsende i allmänhet kan laka sig gära; hwaremot någon ränta a ifrägawarande Skulder till Awerhoffsta Sterbhuset hwarkeu nu eller framdeles kommer alt beswära Swensta Staten. Bihang. Slu< 1426 Den 9 Julik. Slutelkgen inkommande Riksgälds-Contokrets Skuld i Leipzig stor i Capital En Million 3^0,020 Rstsd. Convemions-mynt, utom derä upplupne Intcr-sicn, sa emedan de för Länet i Leipzig influlnc medel, hwarifrän Skulden stq harleder, blifwit anwande till Realisationen as Credit-sedlarne; och de§- utoin icke ar samina förhållande med Leipzig, som med de förut omnämnde orter, der Län blifwit upptagna , har StatS - Utskottet, i betraktande häraf, trott sig böra tillstyrka, att Skulden i Leipzig, sä titt Capital, som upplupne och widare upplöpande Jnteresien godtgäras och betalas, i enlighet med de, wld Länets upptagande, stipulerade wilkor, sä fort och i den ordning Wexlar titt nägorlunda modererad Cours, som af Stats-Utstottet torde komma att bestammas, kunna erhallas; eller ock Liqviden har em pä annat sätt, utan Rikets kännbara förlust, kan regleras.
Då det är meningen att genom det upgjorda förslaget bringa harmoni emellan de serskilda fördelningarue af representationen, så kan jag icke fiuuna något skäl hvarföre icke representanterna af harmonien skulle få en plats med i densamma. Jag skulle således vilja understödja förslaget, och tror att det alldeles icke skulle åstadkomma någon betydlig eller vådlig förstärkning i de fördelningar af representationen, der det är fiåga om alt insätta dessa personer. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: På de skäl, som Frih. Hamilton anförde, då han framställde detta sitt förslag till gemensam tanke, får jag nu understödja detsamma. Jag kati icke med Gr. Lagerbjelke dela den mening att Musikaliska Akademien skulle äga mindre anspråk i detta hänseende än öfriga Akademier, såsom t. ex. de Ft ia Konsternas Akademi. Jag tror att musiken står här lika nära som plastiken. Hr von Troil, Sam. Gustaf: För min del tror jag alt Const.Utsk. förfarit rätt, då del sökt inrymma plats inom representationen egentligen ät ledamölerne af de Akademier, som kunna sägas hufvudsakligen representera vetenskaperna. Skulle nu ytterligare en sådan rättighet medgifvas för ledamölerne af de Sköna Konsternas och Musikaliska Akademien, så skulle ofelbart 410 Den 31 Maj e. m. ledamöterna af Krigs-Vetenskaps-Akademien vara dertill lika berättigade. Jag erkänner likväl att jag icke vet huru ledamöterna af Krigs-Vetenskaps-Akademien skulle komma alt laga sig ut inom PresteSt. och tror derföre att denna Akademis ledamöter icke böra vinna inlräde i representationen. Men då del synes mig obilligt att neka dem inträde inom representaiionen, när man vill insläppa ledamöter af den Musikaliska Akademien, så utgör detta ett ytterligare skäl för mig att anhålla om afslag å Frih. Hamiltons förslag i delta hänseende. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landlm. hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma lanke antoge Frih.
Mig synes det vara fullkomligt likgiltigt, om Spannemäl särskildt nämnes i propositionen eller icke; ty då Spannemål är en vara, linnes intet hinder för BancoFullmägtige att pröfva säkerheten deraf, liksom af andra varor. Herr Tham: Om Herr Hjertås förslag antages, blifver Banco-Styrelsen berättigad att antaga Spannemål såsom hypothek, i fall de linna sådant förenligt med Bankens säkerhet; ty det kommer att bero på Fulljnägtiges eget bedömande, hvilka slags varor kunna belånas. Om åter Friherre Cederströms förslag antages, har han sjelf förklarat, att deruti inbegripes jemväl Spannemål, såvida BancoFullmägtige finna säkerheten tillräcklig. Jag anhåller således att i ingendera propositionen Spannemål måtte hvarken undantagas eller nämnas; ty enligt begge förslagen blir Banco-Styrelsen berättigad att efter egen pröfning belåna Spannemål, liksom andra varor, men om Ridderskapet och Adeln icke bifaller, att den bär ifrågavarande fonden öppnas för varubelåning, finnes ingen annan fond att tillgå för Spannemål. Jag kan då ej inse hvarföre den frågan skulle behöfva särskildt afgöras. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att om undantag för ritorr spannemåls belåning ej nu bestämdt gjordes, måste det beslut angående varube - 23o Den 7 December f. m. låningen, som komme att fattas, äfven afse ritorr spannemåls-bclåning. Herr Munck af Rosenschöld: I anledning af denna Herr Grefven och LandtMarskalkens förklaring, afstår jag för närvarande från vidare yrkande. Herr von Hartmansdorff> August: Jag anser det vara ur flera synpunkter oriktigt, att i beslutet öfver den förevarande frågan innefatta spannemålsbelåningen. Det är oriktigt i saken, emedan man icke bör öfverlemna en fråga af denna vigt åt Bancostyrelsens godtfinnande och derigenom utsätta henne för bela tyngden af lånesökandes anfall, hvilket, utan stöd af bestämda föreskrifter, måhända blefve Banco-Styrelsen öfvermägtigt.
Det återstår nu att igenom stadgandet af den inre Penningerörelsen och hushållningen fullkomna tffn grund, hvilken redan är lagd och försäkra varaktigheten af Fäderneslandets trygghet och välstånd. Ridderskapet och Adeln önskar det Hedervärda Bonde-Ståndet härtill lycka, och ber det-' samma vara försäkradt om Ridderskapets och Adelös upprigilga vänskap och tillgifvenhet. Herr Den 2 8 Növembef. 33 Herr Grefven och Landt Mar svalken befvgädé för Grefve Mörner Ridderskapets och Adelns tacksägelse och önskan, att dessa Tal måtte till Protocollet aflemnas. Fortsattes till slut deri sistledfié gårdag började uppläsning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse, angående den af Stats-Verkets förvaltning och räkenskaper innevarande år verkställde granskning, och beslöts, det skulle samma Berättelse med de öfrige Riks-Stånden corri I afseende på det Vä! till Sankman, sorti härefter skulle företagas, upplästes 43, 44, 45 Sch 46 §. af Riddafhus-Ordriirigen. Anmältes och emottogs en Deputation fråii det Väilofl. Borgare-Ståndet, anförd af Riksdags-Fulimägtigen för Stockholms Stad , Stads-' Majoren Limnelius, sorn tillkännagaf, det Korgare Ståndet beslutit, att vördsamt och väniigeri inbjuda sine Med Ständer, att genom en stor Deputation undetdånigst uppvakta Hans Mäjit Konungen^ Hans Kongl. Höghet Rron-Prinsert Och HanS Kongl; Höghet Hertigön af Södermanland, för att så väl betyga deri underdånigaste vördnad och tacksamhet för Kongl, Maj:ts Höga och Landsfaderlig^ omvårdnad för Riket,- Och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens outtröttRidd. och Ad. Prot. Y ]}.
Der säges: ”Af Fångstyrelsens hufvudböcker kan ej inhemtas totalbeloppet, som från statsanslaget till fångars skjuts, underhåll, medicamenter m. m. eller i öfrigt utgår, lill vidmakthållande af de inrättningar, hvilka hufvudsakligen lyda under K. styrelsen, emedan dess befattning ej omfattar den egentliga fångvården i sin helhet. K. M:s nåd. propos. den 28 Oct. i83o innehåller nemi. att K. Fångstyrelsen bör besörja den ekonomiska förvaltningen vid fäslningsfängelserna, med undantag af Carlskrona, hvartill räknas bekostande af fångarnes beklädnad, sängkläder, sjukvård, vedoch lysningsämnen , matoch dryckeskärl, nödiga reparationer samt åtskilliga mindre utgifter, men deremot det egentliga underhållet eller förplägningen fortfarande bestridas af K. M:s Bef:h:de. Af samma nåd. bref inhemtas jemväl, att K. Fångstyrelsen, som fästat uppmärksamhet å det ändamålsenliga uti en odelad förvaltning, hvad fångvården angår, i und. afgifvit förslag i afseende på dispositionssältet Öfver de medel, som till fästningsfångars underhåll utgå från landt* ränterierna, samt att K. M. förklarat sig vilja framdeles i detta ämne meddela nåd. beslut.” Af denna sista mening tror jag, att så väl revisorerne som Utsk. haft en skälig anledn. att framställa frågan. Vidare förekommer: ”Opinionen har i sednare tider olika uttalat sig i frågorna om fångvården och dess följder, betraktade i den omfattande betydelsen såsom straffanstalt, såsom correct.-inrältn., såsom fa It igvårdsanslalt och ändtligen såsom en mätare öfver förhållandena med brottmåls-lagstiftningen och straffbestämmelserna ; och då möjligen snart nog fråga torde väckas om förändringar i vissa delar af fattigvårds-systemet, synes det icke vara lämpligt att här tillstyrka partiella eller tillfälliga jemkningar derutinnan; önskande dock revisorerne, att R.
Hvad är det för idéer att spatsera bland de döda, då man kan få sällskap bland de lefvande?” ”Det saknade jag just icke heller. Mamsell Carlmark kom dit med friska blommor till sin mors graf.” ”Ja så, jag förstår, ett rendez-vous således! För att komma omedelbart några veckor efter moderns löd, torde det kanske vara väl tidigt. Men jag skall enskildt säga Arman mina tankar om den saken efter maten; låt oss nu gå till bords.” Som man föreställer sig, var det icke med lätt hjerta Arve åtlydde en kallelse, hvarefter förhöret skulle börjas. Med en af tullförvalterskans predikningar i sigte, åt han aldrig med god matlust; och denna gång kände han sig mera beklämd än vanligt, ty han fruktade att hans patronessas icke alltför menniskoälskande tunga lätteligen genom sin frihet kunde komma att skada den oskyldiga Josefina. Till all lycka mildrades vresigheten af fruns lynne genom den skrattlust, hon icke kunde återhålla, då hon ansigte mot ansigte fick se sin älsklige son, hvars ena kind genom beröringen med spenaten, fått en stor, grön ros, medan den andra företedde en strålbrytning i klar, röd färg. ”Men, Lars lilla, hvad är detta här för ofog? Skall du icke låta spenaten vara, tilldess mamma kommer? Och hvad i Guds namn har du gjort åt dig på ena kindbenet? Sannerligen, för Gud, tror jag icke det är blod – kom hit och låt mig se.” Men Lars visade ingen lust dertill, utan frantog näsduken och började gnida de förrädiska tecknen af hans ännu brukliga syltburksvisitationer. Strimmorna voro dock för mycket intorkade att få bort utan vatten. De blefvo qvar; och nu kunde det icke undvikas att mamma sjelf skulle taga hand om saken, då det befanns att lilla Lars, bara på skämt, råkat att förvilla sig i handkammaren, hvarifrån dessa lemningar af inbitet körsbärssylt följde honom. ”Lars,” sade frun och höjde under qväfdt löje sitt pekfinger, ”du är en riktig skälm din krabat! Tycker du att det är likt att så hushålla med mammas syltburkar? Fy skämst stora kavaljern!
Hör du – Lena – jag vet inte – hvad du tänker om mig – men du tror väl aldrig – Lena. Hvad för slag? Karl Johan. – du vet väl – Lena. Hvad då? Karl Johan. Nej, det är bäst, jag ingenting säger. Lena (blidare). Säg’ et ändå. Kanske det nyttar. Karl Johan. Det har varit en långsam vinter för mig det här. Jag har velat glömma dig, Lena. Jag har gjort båd’ det ena och det andra. Men det hjälper inte. Det är, som om du vore fastväxt inne i mig. Och jag begriper inte, att du kunde gå och göra slut, som du gjorde. Men det är detsamma nu. Det är som det är. (Vill gå.) Lena. Du är allt bra dum du, Karl Johan. Karl Johan. Jag är väl inte värre än andra. Lena. Jo, det är du. Du tror, att du alltid har mig, där du släpper mig. Jag rår inte för, att jag blir som rasande, när sinnet ryker på mig. Då kan jag skälla och smälla och säga ifrån både om likt och olikt. Jag kan tala tvärt emot, hvad jag tänker, och göra mig själf alldeles olycklig. Den här vintern har allt varit långsam för mig med. Karl Johan. Nej, men Lena! Lena. Jag har längtat efter dig både dag och natt. Och när du nyss kom där i dörr’n, då var jag så rädd, att du skulle börja med att säga, att du kom för att göra det godt igen. Karl Johan. Var du rädd för det? Lena. Ja, för då hade jag inte tyckt om dig så bra som nu. (Faller honom om halsen och kysser honom.) Så konstig är jag. Karl Johan (svänger om henne). Ja, konstig är du. Men ingen är ändå som du. Jonas (i dörren). Nu hör jag moster oppe på vind. Lena. Skynda dig, så hon inte får se dig. Karl Johan. Men jag vill snart se dig igen. Lena. Det ska Jonas få bära bud om. (Omfamning.) Jonas. Det ska gå som en dans, det. (Karl Johan och Jonas ut.) Lena (sätter sig vid arbetet igen, sjunger). Och hören flickor alla, att om I har en vän, så ska ni eder vakta för att förlora den. Ty det går långt om länge