Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver dessa protokoll, denna berättelse och dessa anmärkningar, afgifve Gransknings-Utskottet utlåtande. § 149. Då inom någon af Riksförsamlingens afdelningar sådan anmärkning, som i föregående § omtalas, blifver framställd, böra dervid följande ordalag och inga andra nyttjas: »det är anledning till anmärkning emot Stats-Rådet, eller den och den ledamoten, eller föredraganden, hvarom remiss begäres till Gransknings Utskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas.» Sådan remiss skall då genast ovägerhgen verkställas. § 150. Finner Gransknings-Utskottet, att någon Stats-Rådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i kommandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot Rikets Grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar mot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtiigt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 55 § af denna Regeringsform förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut vägra, då skall Gransknings-Utskottet ställa en sådan under tilltal af Justitie-ombudsmannen inför den Riksrätt, som i 80 § bestämmes. § 151. Skulle Gransknings-Utskottet anmärka, att Stats-Rådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, ege då Utskottet att sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, som, i fall den finner rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Stats-Rådet och från embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. § 152. Konstifutions-Utskotlets Memorial N:o 11. 33 § 152.
För dessa begge föremål är localen alldeles för liten, helst huset, för att blifva användbart för ensamt Riksarchivet, säkerligen fordrar tillbyggnad af flyglar; och hade Utsk. tagit kännedom om den qvantitet af handlingar, som finnes i Slottets hvalf förvarade, så hade ett sådant yttrande som detta ej kunnat afgifvas, emedan Utsk. då varit i tillfälle att bedomina, att Riksg.contts hus, utan tillbyggnad, omöjligen kan inrymma de handlingar, som i slottshvalfven förvaras, Riksarchivet tillhörande, ehuru uppställningen af dessa handlingar verkställes på hyllor sä väl kring väggarna som fristående på golfven ; att Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-academiens samlingar äfven i nämnda luis skulle få rum, är omöjligt. Flyglar kunna utan stor kostnad och lätteligen uppföras neråt Riddai holms-canalen. Jag skulle alltså tro Riksg.contis hus, om det kan aflåtas, ensamt böra lemnäs till Riksarchivet, utan ail sorts sammanblandning med andra verk, och att som utrymmet blir otillräckligt för Riksarehivets behof, StatsUtsk. bör föreslå en tillräcklig summa för uppbyggandet af de flyglar som erfordras. Vid 3:dje punkten af detta utlåt, har H. Ex. Hr Gr. Brahe redan anmärkt den mer än besynnerliga njugghet Utsk. visat vid att pruta bort 12,000 r:dr på den summa, som erfordras för Riddarholmskyikans iståndsättande.
Sedan sistberörde Kongl. Bref blifvit Herrar Revisorer föreläst, hemställde Herr Assessoren och Riddaren de Maré, om icke de Kongl. Bref, Handlingar och Documenter, hvaraf Herrar Revisorer nu och framdeles under denna förrättning erhålla del, matte uti Herrar Revisorers Protocoll få specifikt antecknas. I anledning häraf uppdrog Herr Grefven och Ordföranden Kamereraren Hägervall, att efterse och uppgifva de Kongl. Bref, som under de sedan år »798 framflutna år verkat till förändring i ofvanberörde Höga Stadgande. § 6. Efter af Herr Grefven och Ordföran-' den framställd proposition, öfverenskommo Herrar Revisorer, att på lika sätt och till samma antal och personer, som i de öfriga under Herrar Revisorers granskning ställda Verk, äfven här 3 7 S Den 8 Mars'. har skilja sig i Cantzlioch. Räkenskaps .Fördelnina; uppå hvilken förstnämnde, Kongl. Directionens Protocoll och Handlingar, och. på den sednare, Kongl. Direclionens 1810 ars HufvudBocker med dertill hörande Calcnler och Veri» ficationer genomgås och granskas skulle. Herrar Revisorer åtskilldes. In fidem Protocolll LuA. Neijber. Protocoll hållet hos Riksens HögloftStänders Herrar Revisorers RökenskapS-Fördelning i Kongl. Allmänna Magazins-Direction den 18 November 1813. Närvarande: Herr Directeuren L. v. Stockenström. Herr Kongl. Höf-Predikanten Ruus. Herr Prosten Hasselrot. Herr Grosshandlaren Lamberg. De öfrige Herrar Revisorer af denna För» delning voro i Kongl. Stats-Contoiret sysselsatte. §. 1.
Dä he nämnde Fullmägtige i Banqucn och Riksgälds-Contoirct ej böra eller kunna rösta med Kongl. Maj:t, finner jag ordet samråd alldeles icke pdstanbc. Jag fär derföre före,lä att efter ordet wädlltzt införes: Konungen Mätte dä, efter inhämtadt yttrande, af Riksens Ständers Fullmägtige i Bananen och Riksgäld?- Lontoiret rc. Uppä derom gjord proposttion klef denna § nied denna af Grefwe Ds la 6arstis gjorda förändring, bifallen. 4> §- Friherre kvlnnnerksim lmr8 Llust: Oet tyckes följa af stg sjelft, att när StatsRädet sä groft fbrbrutit stg, som här är supponeradt, har det äfwen förwerkat stn rätt och kan ej wara wärdigt dek förtroende att fä utnämna StändenS Talemän. Herr Notkil'st,: Den wid denna § gjorda anmärkning s-rfaller, emedan ben samm» wid de» rz § blifwit obferwerad Fjtts Den 18 Dctobec. 4536 Fjerde § bifölls. s. Z Grefwe Oe la 6 srst ie: Dä mbjeligen kunde hända -att Ke,ningens sjukdom warade i 12 uränader, och det skulle kunna falla Stats-Rädck in att söra Regeringen utan att sammankalla Ständerna, hemställer jag om icke här den fbreskrift som ro H innehäller, att Riddarchus, Directionen och LandShöfbingarne m. m. mä sammankalla Ständerna, borde införas. Friherre N a n n e r kl e i m: Ide para? grapher der denna fbreskrift är införd, äro fallen, dä den bör utöfwaS, klara. Konungens sjuklighet, hwarom här är fräga, är en obestämd sak. Den kan börja, utan att det kommer till Allmänheten-' kunskap.
Häfderna skola alltid omgifva ert namn med lagrar och eklöf. Men ett snille på thronen, som behöfver en fast ledstång att hålla sig uti, har ej valt väl, då det 97 fattat i en örnvinge. Ni är sjelf ett snille, Ers Excellens. Edra planer äro fulla af djerfhet, ni eger nit och verksamhet; men ni eger icke lika mycket lugn och praktisk kännedom. Svensken vill vara Svensk; men ni betraktar oss genom ett fransyskt synglas. Sverige fordrar allvarlig beslutsamhet, redbar och begrundande vishet, fast conseqvens, öppen ärlighet, sann moral i politiken. Ni är rygtbar för halfdagern i er kabinetts-stil: och stilen ... är menniskan. På samma sätt, som magnetnålen skimrar, då det blixtrar i skyn, hänföres ni, då Konungen hänföres. Edra åsigter ega snillets naturliga liflighet. Redan tidigt invigdes jag i statens affärer. Vid sjutton år förde jag protokollet i Kongl. Maj:ts rådkammare. Jag har deltagit i hattarnes och mössornas bittraste strid. Såsom sjelf hatt, trodde jag länge att konungamakten var farlig för friheten. Jag insåg mitt misstag, och bidrog till förändringen. Efter Tessin ärfde jag förtroendet att leda min Konungs uppfostran. Mitt samvete har intet att förebrå sig. Ni säger att jag har snille; men saknar politiskt lugn; om jag saknade det sednare, skulle jag misstro det förra. Mitt medvetande säger mig, att jag varit nyttig, då jag verksamt deltagit i statens affärer. Med bitter smärta känner jag icke destomindre olyckan att misskännas af mina vänner och missförstås af min Konung. Efterverlden skall säkert bli en oväldig domare. Misströsta icke, Ers Excellens, ännu kan allt hjelpas. Gifves något mera förkrossande slag för en statsman, som vandt sig vid att ingripa i samhällets alla vigtiga angelägenheter, som smickrat sig med att vara en nödvändig länk i kedjan af det hela ... än ... att falla. Landets ärender hafva af vana blifvit hans egna. Det är inför verlden, som han handlar, som han lefver.
Hemligen torde väl under allt detta ligga något försåt eller hopp, att locka affällingar och späcka de konungskes leder. Schröderheimska huset lefver dessutom på ett alldeles eget sätt. Han och frun bjuda hvar sina vänner, som sammanträffa, rätt ofta utan att känna hvarandra ens till namnet, och framställas än af värden för värdinnan, än af värdinnan för värden. I hvimlet här af embetsmän uti och ur tjenst, skalder, konstnärer, statsmän, landthushållare, köpmän och brukspatroner, blir man knappt varse en person mer eller mindre, och saknar rådrum att kontrollera hvarandras politiska åsigter. Jag har i alla fall en särskild anledning att synas utan uppseende hos den kunglige gunstlingen, sedan min son blifvit upptagen nära nog som eget barn. Han lär sig derigenom känna folk och verlden samt får hvad man förstår med lefnadsvett; likväl börjar jag frukta för smittan af all den flärd, som der omger honom, och för den 22-årige ynglingens alltför vackra 24-åriga fostermor, som kallar honom sin «provinsros.» Det felades blott i mina missöden, att min ende son blefve bortskämd; jag nödgades då taga honom derifrån. Hans vistelse i det hittills barnlösa Schröderheimska huset kan ej rimligen misstänkas för egennyttiga afsigter å min sida, ty Schröderheim, så gunstling han är, har ingen annan rikedom, än på skulder och borgenärer; men den i öfverflöd. «Jag har gömt det bästa till sist: det är hos din vördnadsvärda friherrinna, jag har mitt stamhåll. Hon håller åt mig alla dagar en plats öppen vid sitt bord, har upplåtit mig dina hvardagsrum, och det är vid ditt eget arbetsbord, jag skrifver detta bref. När riksdagen är slut, får du ett besök på Ålhult af Din oföränderligt trofaste vän, Curt.» TRETTONDE KAPITLET. I samma kabinett på Fredrikshof, der läsaren blef införd i sjunde kapitlet, sutto en afton enkedrottningen och prinsessan helt ensamna.
Som det å min sida skulle varit förmätet att förmoda, det mina enskildta äsigter, rör:de StatsUtsk:s betänk. N:o 51 med lliy åtföljande utlät. Litt A i någon mån skulle hafva åstadkommit en annan behandling än R. o. Ad:s majoritet ägnat sagde ärende, så afhöll jag mig frän allt deltagande i diskussionen deröfver. Då jag likväl icke, genom min, under öfverläggningen iakttagna tystnad, vill gifva anledn. till den förmodan, att jag gillat innehållet af förenämnde betänk., anhåller jag vördsamt att, i egenskap af reservation, få anföra följande: I likhet med hvad en af StatsUtsk:s ledamöter, Hr Waern, uti sin i betänk, intagna reservation anfört, har jag nemi. ansett det ”såsom en för Statslltsk. oeftergiflig pligt att antingen, vare sig ”förr eller i sammanhang med den begärda fastställelscn, af inkomstberäkningen, för R. St. framlägga utreda och till eller afstyrka ”alla de förslag, hvilka åsyfta eller kunna till sina följder föranleda förändringar af inkomsternas belopp, eller också, om det, såbom nu varit fallet, befunnes, att flera af dessa förslag äro sådane, ”att deras fullständiga utredning skulle fordrat en betydlig tidsutdrägt och att de endast afsågo förändringar uti några få inkomst”titlar, då för R. St. anmäla detta förhållande, och blott tillstyrka ”fastställandet af beloppen utaf de titlar, i afseende på hvilka det ”vöre Utsk. möjligt att fullständigt utreda derpå inverkande förhållanden men deremot i afseende på de öfriga anhålla, att med ”hvarje beslut måtte anstå, tilldess att alla behöfliga uplysningar ”kunde erhållas och Utsk. med ytterligare betänk, inkomma.” StatsUtsk. har likväl icke handlat i öfverensstämmelse med dessa af mig, såsom de enda rätta ansedda grunder, utan har Utsk. i stället för att, som Utsk. säger, icke alli för länge upskjuta med afgifvandet af sitt inkomstbetänkande, inkommit till R.
Att Rikets Ständers Bank skall den 1 nästkommande October öppnas till utvexling af Silfver emot Bancosedlar efter den grund, som är fastställd i 1 §, af Lagen om Myntbestämningen af den 1 Mars i83o så lydande: Såsom orubblig grund &c. &c. Vid en blick på denna series af Författningar, sorn dels i allo upphäfva, dels betydligen modifiera hvarandra, kan man svårligen för sig dölja, att Banken i närvarande stund befinner sig, uti flera vigtiga hänseenden, så att säga, utom Lag. Icke i den mening, som skulle de för hela Landet gällande executiva Lagar och allmänna rättsförhållanden ej äfven vara tillämplige på Banken; ty, att de det äro och alltid varit, äfven sedan Regeringsformens 72 §. år 1809 uppställdes, visar sig bäst af den nödvändighet hvaruti Rikets Ständer sig befunno år 1818, att vända sig till Konungen, då ett Moratorium behöfdes till värn emot dessa executiva Lagar, icke för Bankens skull, utan för att afböja enskildas mångdubbla lidande; likasom ock att utbedja sig Konungens samtycke och sanction, då de ville, på andra grunder än de i Lag utstakade, låta genom Banken utreda de till Concurstillstånd bragta Filial-Disconterne, icke för dessas eller Bankens skull, utan jemväl då af nyssnämnde orsak, eller för att afböja enskildas mångdubbla lidande. Men så till vida står Banken deremot utom Lag, att dels sjelfva Bank-Inrättningen icke har något i Lag gifvet stöd för fortfarandet af det hägn och de biträden af verkställande magten och dess organer, sora ursprungligen densamma tillerkändes, enär vilkoren derföre blifvit på så mångahanda sätt underkastade rubbningar och förändringar, och ett helt nytt statsskick under tiden inträdtj och dels, att allmänheten icke eger någon lagligen grundad visshet om, hvad större eller mindre fördelar den af Bancoinrättningen må kunna hemta, så länge allt sådant skall bero, äfven till sjelfva hufvudgrunderne, af den för dag rådande opinionen och tillfälliga röstpluraliteten hos ombytliga Representanter.
eller ock kommer det att då genast upphöra saint Räntorne att till StatsVerket öfverlemnas, allt eftersom sådant vid den tidpunclen kan befinnas vara för Staten eller SilfverVerket lämpligast; men den samlade Fonden skall, jemte dess afkastning, i alla fall blifva Betänkanden, N:o rgg. 177 blifva med SilfverVerkct orubbeligen förenad, dock att af kastningen årligen användes till samma ändamål, som om behållningen af Räntorne stadgadt är. Då likväl angeläget är, att StatsVerkets rätt, i följd af det med Bergslaget nu träffade aftal, varder i behörig ordning bevakad, så att inom möjligaste korrta tid det åsyftade ändamålet må upppnås; anser Utskottet tillika nödigt: att, jemte det K. Bergscollegium hädanefter såsom hittills vakar öfver Silfververkets drift på rätt Bergsvis och tillser att hvad för en stigande tillverkning på ändamålsenligt sätt bör iakttagas icke åsidosattes, K. KammarCollegium, såsom det Embetsverk, hvilket äger inseendet öfver Kronans gods sig uppdraget oell handlägger alla mål rörande Krono-Räntornes bestämmande, må af K. M:t i Nåder anbefallas, att hålla hand deröfver, att hvad, enligtBergslagets åtagande, bör, i följd af Silfvertillverkningens årliga belopp, till den ifrågavarande Fondens bildande erläggas, blifver i detta ändamål afsatt, administreradt, och till jordegendoms inköp användt samt Fonden ärligen förökas icke allenast' genom de fastställde årliga Capital-tillskosten, utan ock med det genom Fondens förräntande inflytande interesse!; äfvensom att bernälde K. Collegium bör, om icke årligen till K. M:t i underd., åtminstone vid hvarje Riksdag till R. St:rs Statsutskott afgifva Berättelse derom, i sammanhang med de uppgifter på K. M:ts och Kronans Domainer och sältet huru de förval3 B. t iyS Stats-Utskottets tas, som till följd af K.
Maj, då parterna ti 11- städeskommo och, i anledning af Rättens uppmaning till dem att med hvarannan söka i godo bilägga saken, Levander yttrade, att, i händelse Döling, såsom han uppgifvit, i Öfverståthållare-embetet nedsatt tvänne skuldsedlar af andra personer, den ena å 200 R:dr R:gs och den andra å 83 R:dr 16 sk. banko, samt medgåfve, att Levander finge emottaga dessa skuldförbindelser, hvartill Döling äfven förmälte sig villig, Levander, som derigenom ansåge sig godtgjord för sin fordran hos Döling, ville nedlägga all vidare talan emot honom samt emedlertid begärde, att målets ytterligare företagande måtte tills vidare bero på Levanders anmälan, beslöt Kämnersrätten, alt vidare åtgärd med målet skulle hvila, intill dess begäran om dess fortsättande Just.-Ombudsman. Emb.~Berätt. för åren i844 och 184$. *7 50 framställdes, dock att sådant borde ske inom samma års slut, emedan i annat fall målet komme att ur Rättens diarier bortregistreras. Eller skedd anmälan örn målets fortsättning, voro parterne åter tillstädes den 23 December, af hvilka Levander, under förmälan, att den ena af de skuldsedlar, han af Döling fått emottaga, skulle befinnas utan allt värde, enär dess utgifvare vore omyndig, derföre yrkade, att Döling måtte åläggas alt sjelf indrifva den förskrifna summan eller af egna medel gälda densamma samt dessutom godtgöra Levanders besvär och kostnader; hvaremot Döling bestridde ersättningsanspråket, men yttrade sig beredvillig att betalning för den omförmälda skuldsedeln utsöka.
Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. - I motsatt syftning mot Jöns Pehrsson har Herr Ljungberg fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att bibehålla ett annat, efter motionärens. förmenande, ännu tillämpligt stadgande, hvarigenom enskild jordegaren rätt till begagnande af dess skog begränsas. 10. Kap. 8 § Bvggninga-balken i 1734 års lag har nemligen följande lydelse : :. ”Skattebonde må nyttja sin enskilda skog till hustärf och salu; dock det så sparsamt, att skogen ej utödes, och hemmanet förderfvas. Vare ock skyldig, att först taga vindfällen, torra träd, q vistar och stubbar till vedbrand, innan friska träd .dertill fällas. Finnes skattebonde sin frihet missbruka; bote tio daler. Ben räntan af hemmanet eger, håfve der inseende å,” Motionären anmärker, att detta stadgande, som af skogs-komitéen uteslöts ur dess förslag, derstädes ersattes genom ett för såväl frälsesorn skatteegare gällande förbud mot skogsförödelse; men att äfven i Skogs-styrelsens förslag nämnda stadgande saknades, utan att. något annat sådant, hvaraf skogarne kunde njuta skydd, i stället blifvit uppstäldt. Då emellertid tidpunkten icke syntes vara väl vald för undanrödjande af de få lagparagrafer, som äro affattade till skogarnes förmån, hemställer motionären, att skatteman, i öfverensstämmelse med ofvannämnda lagrum och 18 § i 1805 års Skogs-ordning, ej må ega nyttja sin skog så, att hemmanets förmåga att utgöra skatt derigenom äfventyras. Utskottet får i anledning häraf erinra, att 10 Kap. 8 § Bvggninga-balken för närvarande icke eger gällande kraft, alltsedan genom Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 skatteman blifvit öfver skattehemmanet uti allt tillagde en lika fri dispositionsrätt, som frälseman öfver frälsehemman.
Skolans Kollega aflönas af räntan å Repslagaren O. Sjöstedts donation, stor 6,666 R:dr 32 sk. Skol-Kassans behållning år 1847 var 262 R:dr 23 sk., och Lärjungarnes antal 71. h) Hedvig Eleonora Församlings Lägre Apologist-Skola. Lärare-personalen vid denna Skola utgöres likaledes af Rektor, Kollega och Kantor, hvilka åtnjuta i aflöning 55 Tunnor Spanmål och 455 R:dr. Räntan å ett af Kyrkoherden L. P. Widing donerad! kapital, stort 750 R:dr, användes till uppköp af böcker, b vilka såsom premier utdelas. År 1847 voro Lärjungarne 72. i) Adolf Fredriks Församlings Lägre Apologist-Skola. Undervisningen bestrides af Rektor, Kollega och Kantor; och i anseende till det ökade antal Lärjungar i l:sta Afdelningen af Skolan har sedan år 1843 en medhjelpare i denna Afdelning blifvit tillförordnad, med ett årligt arfvode af 100 R:dr. Af räntan å Enkefru Anna Maria von Balthasars donerade fond, 4,000 R:dr, erhålla Lärarne ett lönetillskott af 228 R:dr. En okänd gifvare har till Skolan donerat 300 R:dr, med föreskrift att räntan deraf skall utdelas till belöningar åt flitige Lärjungar. Genom Bryggaren Hartmans Testamente hafva 1,000 R:dr Skolan tillgodokommit, deraf räntan användes till inköp af kläder åt fattige och flitige skolgossar. Höstterminen 1847 utgjorde antalet af Lärjungar 171. k) Stadens Allmänna Barn-Skola. År 1847 voro Lärjungarne 106, och Skolan hade ett kapital af 1,000 R:dr. l) Norra Allmänna Barn-Skolan, med 130 Lärjungar. m) Södra Allmänna Barn-Skolan, med 122 Lärjungar.
Satsen klingar förunderligt likt det vanliga reaktionära, ljusskygga talet om qvinnans » naturliga » bestämmelse som maka ocb moder, i hemmets stilla verki, o. s. v. Och Strindberg Ur dagens krönika. 22är också en full blodsreaktionär, då han kategoriskt hänvisar alla qviunor till äktenskapet eller åtminstone till bamaföderi. För de många, som af en eller annan orsak under nuvarande förhållanden förblifva ogifta, eller hvilka i äktenskapet icke få barn, har han trots sina beklagande ord intet förbarmande. De räknas icke med. » En barnlös qvinna är ingen qvinna », skrifver han på ett ställe. Men då trots Strindbergs förbud ett antal sådana qvinnor våga existera, så är det också ej mer än rätt att äfven de få möjlighet att ta sig fram i samhället. Och det är både naturligt och rättvist, att emau-cipationssträfvandena särskildt fast uppmärksamhet vid dessa från äktenskapet afvisade qvinnor, ty deras lott var förut kanske allra mest beklagansvärd. Utestängda frän de allra flesta sysselsättningar, af lag eller sedvänja, af samhället — liksom alla qvinnor ännu i denna dag! — lemnade utan undervisning, tvungos de att konkurrera med hvarandra i några fa, uselt lönade och temligen föga aktade yrken, som guvernanter, husmamseller o. dvl. Var det väl underligt, att qvinnorörelsen, då den ändtligen började, stälde bland sina främsta mal att vidga arbetsfältet för dessa qvinnokönets olyckligast lottade medlemmar? Kan detta verkligen vara något som förtjenar att mötas med talet om afvikelse frän naturen? Skall qvinnorörelsen stämplas som onaturlig, derför att den tar hänsyn till att det i verlden tinnes både gifta och ogifta qvinnor, qvinnor med barn och qvinnor utan barn? Hvad åter de gifta qvinnorna beträffar, torde nog för dem i allmänhet gälla hvad Mill yttrat och Strindberg citerar, att den lämpligaste arbetsfördelningen i äktenskapet är, att mannen skaffar i huset hvad som bphöfves och hustrun drager försorg om användandet deraf.
Nu glömma vi aldrig den stunden, broder! Grå fram på din bana och bryt och slå, Så långt det räcker, men skona din moder! Hvem bjuder stormen hur långt den skall gå? Nu blåser det upp; förbannad den ro, Som höll mig så länge! Nu är jag vaken! Välkommen ofrid, kom, tag ditt bo Här under de gamla, de gistna taken! Ja, darren I murar, I unkna hvalf, Der nattfoglar byggt och der svampar frodas! O hörden I blott när jorden skalf, Ej skulle då edra stenar blodas Af krossade hjertan för den som felat. Men nu skall sten ej låtas på sten! Jerusalem, Jerusalem, du har icke velat, Och derför, derför skall du dö hän! LARS. OLOF. trädgården ligger i svag aftonhelysning. Confessor och Biskopen komma arm i arm borta i trädgården under förtroligt samspråk.) (Olof lyfter sin knutna hand mot klostret då de gå. Bet har börjat skymma och AKT II. I Storkyrkans Sakristia. fönster. Till venster utgång till kyrkogården. Till höger dörr upp till predikstolstrappan. I ett hörn altare med Mariabild; messkärl och kåpor; Kistor och korstolar; på skrifdon m. m. Låg fonddörr till en hvälfd gång ut till kyrkan. Ofvanför ett litet måladt rosett väggarna porträtt af andlige och helgon. Ett stort bord till höger med papper, böcker, Scen I. KYRKVAKTAREN och hans HUSTRU undersöka kollekten Här fins min själ inte två lod koppar I hela kollekten; men jemt är det så; När jag har min tur på våren, då stoppar Man byxeknappär med stämplar på I håfven! Ja, ja! HUSTRUN. Var nöjd med det lilla, Min man, så får du det mera en gång! KYRKV. En ljuflig tröst när det går en illa! Men det här var likvisst bara ottesång, Och dagen är min i dag hela dan; Det kommer väl finare folk' i messan Att höra på kungens nye kaplan; KYRKV. som de nyss uppsamlat efter Ottesången. Mäster Olof. 26 Han lockar väl folk, han också, till dess han Blir gammal som de andra och ful och grå!