Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet ansag wisserligcn äswcu stiftningen as Civiloch Criminal-Lag sördra en wig förutgäende beredning af Allmänna Opinionen. Det torde dock i Utskottets tanka böra antagas four en princip att ej uppskjuta afgöraudet af frågor, samida ej nödwändiga upplysningars inhämtande owilkorligcn fordrar detta uppskof. Bien dä salunda någon Lagfråga antingen genom sin wigt eller genom saknadt tillfälle till fullständigt utredande medförde betänkligheter wid möjligheten af deh afgörande, fann Utskottet bättre öfwerensstämma med ordningen, att fragan för den Riksdagen afsloges, hwarigenom likwäl ej deh upptagande wid päföljande Riksdag kunde förhindras. Pä detta sätt skulle alla olägenheter säkrast ashjelpas, ärendet indirccte hwila, till deh det ater wäcktcs, och det äsvftade ändamalet winnås utan »agon förändring i Constitutionens esprit och ordalydelse. 684 Expeditioner till Motionairer. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitntions-Utskotts Protokoll den 11 Oktober 1809. S. D. Till Constitutions-Utskottet hade vice Häradshöfdingen Herr E. B.von Hoffsten inlemnat ett skriftligt anförande med det förslag till ändring i Negcrings-Fornlens 28 Z, att näst efter orden hittills ägt rum mätte tilläggas följande mening: och ina någon af Konungen i näder beiviljad titel, heder och wärdighet eller någon tonr och befordringsrätt wid dessa förslags upprättande ingalunda afses, utan endast werklig förtjenst och känd skicklighet blifwa grunden för förslaget. Utskottet trodde, att ett sädant stadgande endast skulle medföra en slags controlc för Embetswcrken, sa mycket mera utan allt ändamål, som uteslutandet frän förslaget, hwarwid alla ansökningarne medfölja, ej lade hinder i wägen för den persons utnämnande, hwilken, ehuru möjligtwis obilligt förbigången, af Konungen ansägcs äga den största rätt till befordran. I det afseende.
Hvilka orimliga tankar! Hon strök sig långsamt öfver pannan. Vegetera och dö, det var ju pligten – för henne. Hon studsade, ty hon kom att se åt sidan, och hennes blick föll på en medelstor tafla, som hängde midt på en vägg i förträfflig belysning. Det var en gammal bekant. Men hon hade ej väntat att finna den här. Hon trodde att den stannat utomlands. Som det nu var, blef den till en störtsjö af gamla minnen. Det förflutna och det närvarande smälte tillhopa i stämningen, hon förlorade fotfästet och rycktes med. Det var samma tafla, men dock så annorlunda mot den hårda färglösa efterbildning, som hon den gången beundrat. Mot bakgrunden af hennes eget minne blef denna tafla af dubbel verkan; hon stannade i häpen tystnad och bara såg. Öfver vattnet stod månsken, och långt i fjerran löste sig konturerna af en mörk ruin. Rullande böljor häfde sig sakta, sköto fram under smeksamt sorl, sjönko ned i en tungsint suck, men kommo alltid igen i långa dynande slag. Hafsgröna skuggor gledo dunkelt öfver djupen, strimmiga dagrar sträcktes i böljande vexling, och i sitt genomskinliga våghölje lågo hafvets döttrar och drömde, lyssnande till neckens spel. Det fans en af dem, som var skönare än de alla. Med armen under sitt hufvud låg hon utsträckt på sin gungande bädd. Hennes blick var fäst på himlen, der månen skymtade ned genom ett förtunnadt moln, kastande sitt sken öfver hennes mjuka drag. Drömmande som en qvinnas och oskyldig som ett barns, tycktes denna blick vara en enda lång, undrande fråga. Ur Selmas erinring klang det som en bortglömd ton ... man känner igen den, röres, bevekes så aflägsen, men så klingande ren! O Gud, den gången var hon ett barn. Och nu, nu ...! Utan en ryckning i dragen runno tårarne ned, och med hvarje droppe löstes något af det bundna, förkrympta.
Rektors kapitelbestyr komme följaktligen att i regeln mestadels inskränkas till sådana ärenden, som röra läroverken och kassaförvaltningen; Kyrkoherdens till kyrkliga rättegångsärenden och pastoral-examina, i hvilka sednare han väl måste deltaga, om ock prestexamina, i fall de skola bibehållas, af de öfriga kapitel-ledamöterna tillsamman med Lektorerna vid elementar-läroverket kunna ombesörjas. Men det är öfverflödigt att mycket orda om ifrågavarande arbetsordning. Hvarje sakkunnig granskare inser lätt af sig sjelf, att med förändringen i föreskriften om domfördt antal kapitel-ledamöter den förnämsta svårigheten för tillämpningen af ofvan framlagda organisationsförslag är undanröjd. På grund af hvad jag härmed haft äran anföra och under anhållan, att det bristfälliga i min motivering måtte anses afhulpet genom en hänvisning till Domprosten Knös’ sakrika betänkande i Preste-Ståndets protokoll för riksdagen 1859— 1860 (1 band., s. 527 och följ.), får jag vördsamt hemställa: det måtte Rikets Ständer besluta en förordning, hvarigenom, med ändring af 1, 3 och 13 §§ i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687, angående rättegåugen i Domkapitlen, samt med upphäfvande af Kongl. Brefvet den 15 Juli 1752 om domfördt antal ledamöter och af Kongl. Brefvet den 13 Juli 1799, som berättigar samtlige Lektorer vid gymnasium till säte och stämma i Domkapitel, varder förordnadt som följer: § 1- Domkapitel skall bestå af Biskop, som förer ordet, samt af fyra ledamöter. Dessa ledamöter äro: i Domkapitlen uti Upsala och Lund Domprosten samt de tre öfrige ordinarie Theologie Professorerna vid det i stiftsstaden varande universitetet; i öfriga stiften Domprosten, Theologie Lektorn vid läroverket i stiftsstaden, Rektorn vid samma läroverk, samt Kyrkoherden i det i eller nära stifssstaden belägna pastorat, hvilket af Konungen vid denna författnings utfärdande dertill bestämmes.
Af denna orsak och som 1766 års masmästare-ordning, hvilken ännu är gällande, förmår, att bergmästare och öfvermasmästare skola förmå smärre och svaga hyttelag att sammanflytta och göra gemensamma Ulåsningar, hvarigenom äfven vinnes mindre kol-åtgång, höllö vi hyltestämma med hegge hyttelagen, för alt söka åstadkomma denna sammanflyttning, helst som de begge hemtade sina malmer från samma grufvor och hade gemensamt skogsfång. Samtlige inbrukarne uti båda hyttorna insågo ock fördelarna af denna sammmanflyIlning; men 2:ne små inbrukare uti den förfallna hyttan, utan att föregifva något skäl, satte sig deremot, och besvärade sig öfver åtgärden i K. Bergs-collegium, som förklarade, att då här vore fråga om äganderätt, kunde de icke tvingas lill sammanflyttning, hvarföre den gamla hyttan måste repareras så godt vi kunde; och fortforo de sedan att deruti göra dåliga blåsningar i flera år, då ändtligen sammanflyttning ägde rum. Då nu någon förening ej kunde åstadkommas uti ett enda hyttelag, hvaruti alla intressen terne sago sin gifna fördel, kan jag icke inse möjligheten, att hos alla hyttelag inom en bergslag, med skiljaktiga åsigter och intressen, åstadkomma den enighet, som Utsk. förutsatt såsom villkor för den oinskränkta smidesrätten. Jag tviflan således, att den kommer att äga rum, men tror tillika, att bergsmännen vid hvarje riksdag skola förnya sina petitioner härom, så länge delta moment finnes qvar, och anser derföre alt det borde försvinna. Gr. Hamilton: Jag har mig bekant, att detta betänk, är återremitteradt af Presteoch BorgareSUn och förmodligen nu äfven af BondeSt, och då det är allt skäl, att ett betänk, af så ingripande art sorn detta behandlas med mogen öfverläggning och med tagen kännedom om hvad i de olika RiksStrn derom är yttradt, så förenar äfven jag mig om å - Den 16 November f. m. 27 terremissen.
De historiska uppgifter, som Utsk. upptagit från enskilda motionärers anföranden, vill jag icke bestrida, men viii de slutsatser Utsk. deraf dragit Utsk. finner nemi. skjutsningsskyldigheten hafva uppkommit genom godtycket och den starkares maktspråk emot den svagare; samma slutsats motsäges — på indircct sätt — af Utsk. sjelft, dä det erkänner skjutsningsåliggandets bibehållande i närvar, tider, till följe af erkända nödvändigheten af denna utväg för communicationer inom landet, och som icke kunnat genom andra medel tillvägabringas; det liar således öfvergått lill en erkänd sky Idighet, och samma nödvändighet var det väl, sorn fordom erkändes, och sorn gaf anledn. dertill, att det fastades vid jordbruket. Likaledes tyckes det vara besynnerligt, att Utsk. påstår, det skjntsningsbesväret icke kan tagas i egentlig beräkning vid ett köp af hemman. Skulle sådan beräkning vid handeln ej komma i fråga, så är detta ett fel, som väl endast bör drabba säljare och köpare. Ytterligare ett misstag tror jag Utsk. har begått, då ”full ersättning skulle gifvas de skjutsande genom legan.” Detta är oriktigt, först i den omständigheten, som Utsk. erkänt med stöd af den historiska uppkomsten af ifrågavar. onus, nemi. att det var nödvändigt för communicationerna, sorn fästade denna tunga vid jorden, först stadgadt genom styrkan och i sednare tider stadfästadt genom opinionen, och då det var ansedt som en tunga, kunde viii full ersättning ej komma i fråga genom legan. Deremot blir det alltid ett nytt onus för den resande, som ofta nödgas för dess väl färd göra en längre resa. Jag ber att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den omständigheten, att då några resor ej äro af behofvet påkallade, -så äro de mesta sådana, att de ej kunna undvikas, och der Staten ej ersätter den resande någon resekostnad. Hvad man således lindrar jordbruket, det betungarman andra classer af medborgare, hvilka derföre ej erhålla någon niotsvarende förmån, men likvisst dertill äga samma rätt.
Lagstiftares heslutande rätt öfver ämnen af sådan heskalfenliet som delta ej kan inskränkas; ej heller nödig då Utskottens förslag redan innefattar det förklarande, i händelse de nu nödige ansedde ansiagssummorne för Canalens färdigbi if'vande inom r8.i8 års slut beviljas, att något tillskott derutöfver framdeles icke må af Bolaget påräknas, Ofvanförmäldte från Högvördiga Preststånd et remitterade Memorial innefattar äfvenledes förslaget derom, att en granskning borde vid utarbetandet af det reglementarisk» i Finanee-hesiutet, anställas rörande de för Götha Canal Bolag ginie föreskrifter i afseende på de beviljade medlens disposition; men denna del af Memorialet hafsa Utskotten ej kunnat anse såsom egande ovii-korligt sammanhang med återremissen af Utskottens nu ifrågavarande Betänkande, utan få framdelesderöfver yttra sig i sammanhang med de öfrige reglementariske föreskrifter till iakt ta - S t a t s -U t s k o 11 é ts B e t ä n k a n d e 11. t o 5 tagande af Fullmägtige uti Rikets Pennin** ge,verk, hvilka komma att underställas Rikets Högloflige Ständers pröfning. Anmärkningar hafva vidare inom det Vallo 11. Borgare-Ståndet blifvit gjorde emot Utskottens förslag, att inbetalningen af de enligt 18x5 års beslut ännu återstående sista io procenten af tecknade Actie-Capitalet måtte till nästa år uppskjutas, och ät i denna del vordet yrkaut, att denna inbetalning ofördrojeligen borde ega rom, innan slutet af detta år, utan rättighet till afdrag af 5 procents ränta å det förut inbetaldte, såsom hittills skett, hvarförutan begärts det Utskotten måtte uppgifva, hvad Actieegarne, genom ett dylikt förut vanligt afdrag vid inbelalningarne olagligen åtkommit i ränta och ränta på ränta, hvilket sednare ovilkorligen borde till byggnadsfonden återbetalas. Å andra sidan åter äro af flere värde Ledamöter af Höglofl.
Då det i allmänhet är hvarje församlings åliggande att förse vederbörande presterskap med erforderlig aflöning och hufvudstaden säkerligen torde kunna ordna denna aflöning så, att Statsbidrag dertill ej bör komma i fråga, tillstyrker Utskottet, att motionen måtte lemnäs utan afseende. tf) Från Borgare-Ståndet har till Utskottet äfvenledes remitterats en motion af Herr C. W. Palander, som begärt: att, i likhet med hvad sorn vederfarits andre vanlottade församlingar, Carlskrona stads pastorat, af den i Blekinge befintliga, Kronan tillfallande, spanmål, måtte tilläggas 100 tunnor, att uppbäras såsom understöd, så länge pastoratets närvarande förlägenhet fortfar eller intill dess förändrade omständigheter inträffa, eller att, så framt ej nämnde fördel medgafs, det af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag staden Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 41. 5 beviljade lån, 12,000 R:dr, måtte förändras till gåfva och sålunda ej behöfva återgäldas. •Jenile det Utskottet, i afseende på det för Carlskrona presterskap* aflöning äskade bidrag af 100 tunnor spanmål årligen, vidhåller den här ofvan, angående enahanda anspråk för tvänne församlingar i Stockholm uttryckta åsigt, och då icke visadt är, att sådane lörhållanden sedan sistlidne Riksdag inträtfat, hvarigenom Carlskrona stads förmåga att uppfylla sin vid låneunderstödets beviljande åtagne återbetalningsskyldighet blifvit i någon nion förminskad, afstyrker Utskottet bifall till hvad i denna motion blifvit ifrågasatt. é) Uti en från Preste-Ståndet till Utskottet remitterad motion, har Biskopen m. m. Hallström föreslagit: att, såsom bidrag till underhållandet af Wisby Domkyrka, måtte beviljas enahanda fördel, som under namn af Domkyrkolunna utgår till de öfriga Stifts-kyrkorna i Riket, såsom stöd för hvilken framställning åberopats, att, änskönt Kronan icke uppbär någon tionde på Gottland, utan efterlåtit den till presterskapets aflöning.
Staten erkänner ju sig derigenom hafva pålagt tjenstemannen mera arbete, än denne kan medhinna, hvilket naturligtvis har till följd, att, om försummelse inträffar, Staten derföre svårligen skulle kunna utkräfva något ansvir, enär den försumlige alltid har alt skylla på omöjligheten för sig att sjelf kunna förrätta alla honom åliggande göromål, äfvensom att åberopa den honora medgifna rättigheten att begagna biträde, på hvilket således försummelsen alltid kommer att hvälfvas, utan att delta biträde kan till något ansvar befordras. Orsaken till det fördröjda arbetet kan också verkligen härröra från omöjligheten för tjeostemannen att hafva lyckats förskaffa sig erforderligt biträde, och jag hemställer då om icke felet blir Statens, som icke bättre ordnat sina angelägenheter. Har deremot en kanslist, som upbär lön af Staten med förbindelse att sjelf förrätta sin tjenst, begagnat biträde, som varit försumligt, så skulle denne tjensteman, enl. min föreställning, icke ens våga att skylla försummelsen på detta biträde, och om äfven försök dermed gjordes, så skulle säkerligen domstolen derpå icke fästa ringaste afseende. Vi känna härförutan något hvar huru renskrifvarne i allmänhet äro beskaffade. De utgöres utaf afsatte prester, afsigkomne handelsbokhållare, försupne vaktmästare och underofficerare o. s. v. och jag hemställer hvilken garanti man äger för ordning och pålitlighet hos desse personer. För min del har jag erfarit motsatsen, och HofRme torde jemväl få göra detsamma, om renskrifningsarbetet kommer att af denna personal uteslutande bero. Möjligen kan kanslist-tjensternes indragning lyckas inom Svea HofR., såsom förlagd i hufvudstaden, der en mängd personer finnas, som göra renskrifning till sitt enda lefnadsyrke, och bland hvilken mängd ett tillräckligt antal pålitliga renskrifningsbilräden tilläfventyrs kan af denna HofRätt upsökas; men i en landsortsstad, såsom t. ex. der Götha HofRätt har sitt säte, företer sig ett annat för - Den 11 April e. m. 65 förhållande.
Det är alldeles nödvändigt, Petrus. – Det behöfver du icke påminna mig om ... Men, tillade Petrus betänkligt, – passar det sig för en karl att gå sådane ärenden? Är det icke att lura och speja, detder? – Än sedan? – Nej, jag vill icke vara spejare, jag vill icke lura på annat folks görande och låtande; såvidt jag vet, har sådant alltid ansetts skamligt. – Hvad du är dum! sade Johanna. – Då kungen är ute i krig mot landets ovänner, väljer han icke då sina modigaste och fintligaste soldater till att gå till fiendens läger och speja på hans förehafvande? Så har åtminstone gamle Rolf berättat ... – Ja, ser du, det är en annan sak, ty i krig vågar spejaren sitt lif för fosterlandet; men att lyssna utanför en gammal kärings väggar, deri finner jag ingen heder. – Hvad du är stridig och bråkig! Du vill bara hitta på undflykter, för att slippa gå, ty du vet nog, att detta ärende är lika farligt som att smyga till en fiendes läger. Jag är väl då tvungen att säga dig ännu mer än hvad jag hitintills sagt. Men om du talar om det för någon menniska, blir du olycklig. Ser du, Petrus, jag och fröken Maria misstänka, att unge herr Adolf blifvit förhexad af den gudlösa Ingrid ... – Ah! utbrast Petrus förvånad. – Du minnes väl, att herr Adolf och fröken Maria, under det fasliga yrvädret för en tid sedan, åkte miste och kommo till Ingrids stuga. Der fick herr Adolf en dryck, som skulle vara ett läkemedel, men som helt säkert var en kärleksdryck ... – Ah! utbrast Petrus ännu en gång. – Sådan nedrig käring! Men är det möjligt, att en kärleksdryck kan förvrida en ung menniska så, att han blir kär i en skröplig hexa? – Hvad du är enfaldig! Ingrid har ju en dotter ... – Dender Ellen, ja! Nu begriper jag alltsammans ... – Då begriper du väl också, huru angeläget och vigtigt ditt ärende är? Herr Adolfs själ står på spel, och du kan hjelpa till att rädda den ... – Godt, käraste Johanna, nu går jag. Farväl med dig!
Enligt uppgjordt förslag lill lönereglering för Krigs-kollegium och Utrednings-förråden, skulle den nya aflöningen sammanlagdt utgöra 126,475 R:dr Riksmynt, deraf för Krigs-kollegium 117,250 R:dr och för Utrednings-förråden 9,225 R:dr. Kongl. Maj:t har nu föreslagit öfverflyllning på Riks-slalen af hela denna aflöning och således äfven den del deraf, som utgår af kassor och särskilda medel, samt äskat den för verkställigheten deraf erforderliga tillökning uti ifrågavarande statsanslag med 84,361 R:dr, under förutsättning tillika, att så val f. d. Kamereraren i Krigs-kollegium, Krigs-kommissarien A. Obitz, som f. d. Förvaltaren P. W. Franeke och Vaktmästaren J. Nilsson vid Christianstads numera upplösta Ut rednings-förråd varda med ionehafvande lön eller arfvoden förflyt tade på allmänna Indragnings-slaten, hvarförutan den nya aflönings-slalcn icke skulle kunna fullt tillämpas; och är i sammanhang dermed af Kongl. Majit föreslaget, att nuvarande Revisorn i Krigs-kollegium 1). E. Pettersson och Intendenten vid Götheborgs Ulrednings-förråd Majoren Barck, vid skeende afgång ur tjenslen finge likaledes å Allmänna Indragnings-slaten med nu egande lön eller arfvode uppföras. Under ofvannämnda tijlöknings-summa, 84,361 R:dr Raul, äro, såsom i den Nådiga propositionen vidare tillkännagifves, inbegripne följande belopp, sorn Utgå från Förenade Mötes-passcvolans-fönden med 3,100: — Nya Mötesfonden 9,850: — Transport 12,950: — Stats-Utskottets Utlåtande N.o 11. 5 Transport 12,950: —• Arrenderell Jordskylds-medel 438: — Anslaget liil skrifmaterialier och expenser m. lii 453: 16.
Ridderskapet och Adeln, som de öfrige MedStånden, anhåller jag att det må till StatsUtskottet remitteras, i Hans Excellence Herr Friherre Fleming Claes: Då den inom BondeStåndet väckte Motion, angående en årlig Pension af iooo R:dr Banco åt hvardera af Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens fordna Informatorer icke innehåller att samma Pensioner få af dem oafkortade uppbäras under hela deras lifstid och på hvad Ort, som helis t de sig befinna; så anser jag mig böra hemställa om icke, i händelse denna Motion af Riksens Ständer hifalles, följderne af Riksens Ständers sålunda visade erkänsla emot nämnde Herrar, hvilka haft sig uppdragit den lika vigtiga som ärofulla befattning, att vårda och fullkomna Hans Kongl. Höghets ArfPrinsens undervisning, höra blifva varaktiga, samt om icke på sådan grund ifrågavarande Pensioner måtte få af bemälte Herrar uppbäras, under hela deras lifstid, ehvad Embete de må bekläda samt på hvad Ort som hellst, inom eller utom Riket, de vistas. Jag anser detta tillägg så mycket billigare, soia efter hvad jag 'Den 15 Januarii. 57 har anledning förmoda, det möjligen kunde hända, att Herr RegeringsRådct le Moine framdeles till sitt Fädernesland återvänder. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, fann Riddcrskapet och Adeln för godt, att uti den af Bonde-Ståndet beslutade ofvanberörde Remiss instämma; hvarjemte de af Grefve Stackelberg samt Hans Excellence, Herr Friherre Fleming nyss afgifne Yttranden nu äfven till Stats-Utskottet remitterades.
Hwad det första, brcräffar, är jag med den warda Ledamoten alldeles öf» wertygad, at de trenne Riks-Scanden, hwilka Agrankeriir Bangusn, och under hwilkaS Ipecieila förwaltning den befinner sig, äga ostridig rättighet at sa til dest förwalkning som beståndsdelar uphäfwa att hemlighet. Men, om bibehållandet af cn rättighet med skal bob anses heligt, är ock stunden och sättet al den utöswa, elfwen af ganska stor wigt. Sjelf Ledamot af BancoUistottet 1789 ars Riksdag, erindrar jag mig gansta wal Lmguens däwarande ställning, och hade den i ek jämnt rilwaxande kunnat fortfara, skulle jag genast tilstyrka den största publicitet af dest tilstand. Beklagligen hafwa sedan den tiden dryga Utländska Imercllens betalning, flera ars mindre förmånlig Handels - Balsnxs, RikegäldSsedlarnaS förbytande i Specie Riködalrar, och vestas förwandlande i öfwerflödiga Silfwerarbeten; af Bangusns redbara silfwerförrad, för Riksgälds-(lornarers Fullmägtiga tilstapak et oumgängeligt behof, för utrikes Speculanter den begärligaste utförö-wara, för Penningeägaren dek paliteligaste förwaringSmedel och för inrikes Agicneuren det mest lönande winstämne. Af sa mänga och winstgiriga sugare antastad, stall Bsnqusns Specie förråd onekeligt ansenligen mara mindstac, ja, kanske til en alldeles owäntad del. Jag wägar således underställa Högloft. RidderstapekS och MelnS pröfning om i stället at hasta med en berydelig förändring af IlrstruÄronsn för Osputsrsäe i Banco Utskottet, Wal - listorna genast kunde öpnas, de Walde snart saktas ; Hurorurr, och deras yttrande öfwer ifragawarande ämne med möjeligaste sörsta infordras.
Förordningen den lo September i8i(>, gifne föreskrift: att Båtsmäns beklädnad bör ske med blått Kalmar, måtte så vida förändras, att vederbörande lemnäs tillåtelse, att dervid begagna, om icke till de mindre persedlarne, åtminstone till kappa, grått Valmar, såsom lika dugligt, men mindre kost-: samt att anskaffa; och 3:0 Att förändring af Munderingspersed* Jar måtte så sparsamt som möjligt inträffa, Riksens Ständer framhärda etc. Uppl, o, godk. hos Samtl, Riks-St, d. 22 Dec, 1833« Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Reglering af Rikets Styrelse-Kerk, S. A, K, Sedan, med anledning af Riksens Ständers un* derdåniga Skrifvelse den a Julii 1818, E. K, Underdåniga Skrifvelser. 3*7 M. behagat föranstalta, att visse utsedde Commifterade utarbetat Förslag till ny Reglering af Rikets Embeten och Tjenster, så har E. K. M, med öfverlemnande af desse Förslag, jemte UagComitéens, samt de för Styrelse-Verkens reglering och för de Oeconomiska Författningarnes öfverseende i Nåder förordnade Committerades underdåniga Betänkande, rörande Rättsfrågors skiljande från de administrerande Verken, såsom Dess Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer den 4 sistlidne Martii utvisar, velat härutinnan i Nåder inhemta Riksens Ständers underd. tanka och yttranden. Riksens Ständer, inseende vigten af detta ärende, hvilket redan vid 1809 och 1810 årens Riksdag blifvit ifrågastäldt, hafva uppdragit åt ett särskildt, endast för sådant ändamål tillsatt, Utskott, att granska de gjorda Förslagen. Och har delta Utskott, under den 25 sistlidne Augusti, inkommit med Betänkande, angående så väl Rättsfrågors afsöndrande från Förvaltnings-Verken. och öfverflyttande till Domstois-behandling, sorn de Förvaltande Verkens nya organisation.