Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är bekant, hurusom denna omsorgsfullt utrustade expedition sedermera under två vintrar å rad dref omkring i Ishafvet, tills den slutligen stannade vid ett norr om Novaja Semlja beläget, förut okändt land, som erhöll namn efter Österrikes kejsare Frans Josef. Dessa tvenne expeditioner berörde dock ej områden, som ligga i granskapet af Vegas färd, hvarför jag här icke kan vidare uppehålla mig vid dem.189 Men samma år egde en öfvervintring rum vid Novaja Semljas vestkust, som jag anser mig böra något utförligare omnämna, dels emedan en af Norges käckaste ishafsfarare under densamma fann sin bane, dels emedan den visar oss åtskilliga nya, förut oberörda sidor af vinterlifvet i den höga norden. Sivert Tobiesen var bland de norska fångstskepparne en af de äldste och djerfvaste; han hade med lif och själ egnat sig åt sitt yrke och uti detsamma varit utsatt för många faror och svårigheter, som han genom mod och omtanke vetat undgå. År 1864 hade han kringseglat nordöstra delen af Nordostlandet och gjort en synnerligen god fångst, men då han skulle begifva sig på hemvägen, instängdes hans fartyg af is nära södra inloppet till Hinlopen Strait, der samma öde drabbade äfven två andra fångstskutor, förda den ena af den gamle fångstskepparen Mattilas, som vintern 1872–73 dog i ett tält vid Greyhook, den andra af skepparen J. Åström. Man nödgades rädda sig i båtarne, i hvilka man rodde genom Hinlopen Strait till mynningen af Isfjorden, der de skeppsbrutna mötte och bergades af 1864 års svenska expedition.190 Vintern 1865–1866 tillbragte han lyckligt i en för ändamålet uppförd stuga på Beeren Eiland och meddelade svenska vetenskaps-akademien en följd af värderika meteorologiska iakttagelser, gjorda under öfvervintringen.191 Efter 1868 hade han gjort flere lyckliga och delvis i geografiskt hänseende märkliga fångstresor till Novaja Semlja, och år 1872 var han äfven på fångsttur till samma trakter.
Tvenne dess Ledamöter hafva reserverat sig, och bland dem har Herr Printzensköld grundligen visat olägenheterne af Utskottets förslag. Äfven en värd Ledamot inom detta Stånd Herr Stråle har framkommit med ett nytt förslag, hvari jag fullkomligen instämmer, och hvarå jag, med frånträdande icke af min motion, men af den redaction jag uppgjort, anhåller om Herr Grefvens och LandlMarskalkens proposition, på det vi må komma från ett tillstånd af Lagvåld, för hvilket jag ej kan annat än anse närvarande förhållande emellan inteckningshnfvare och särsk i 1 te ägare af flera tillsammans intecknade hemman. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Då ärendet sista gången förevar, hade jag äran framställa min mening, och visa, att ändamålet ej vanns med antagande af Utskottets förslag. Åberopande hvad jag då anfört, vill jag nu blott fästa uppmärksamheten derpå, alt Utskottet föreslagit, att taxeringsvärdet alltid skall ligga till grund för fördelningen af den intecknade gälden, så att ali intecknad skuld kommer att anses fördelad på de särskilda fastigheterne i den stund 153 Den ii November e. m. inteckningen meddelas. Äro nu Contrahenternc ense derom, att en sådan fördelning bör ske, och långifvaren finnér sig dermed belåten, så behöfves ingen Lag, som föreskrifver densamma. Kunna de åter icke förena sig derom, så kommer icke något aftal lill fullbordan och något lån meddelas icke; men om långifvaren fordrar och låntagaren vill lemna odelad inteckning i flere fastigheter, synes det orätt, att genom Lag förbjuda ett sådant aftal. Grundsatsen att ej inskränka enskilta personers rätt lill aftal, utan så vida behofvet det oundvikligen kräfver, bör ej rubbas.
Sedan bör man också — om man har aldrig så brådtom — vänta ett par ögonblick med att åter ringa på, så att telefonisten hinner koppla af. Jag tror, man skall vinna mycket genom ett dylikt lillvägagående — äfven tid. Ofta uppkomma i telefon små löjliga missförstånd, förorsakade genom abonnenters oförmåga att sätta sig in i en och annan » telefonsituation », Och hvems blir felet? Telefonistens förstås. Hvems eljes? — Där ringer Axel Andersson. » Får jag be om Kalle Petterson? » — » Klart K. Petterson. » Men » Kalle&gt; har i detta nu hittat på, att han skulle ringa på till » Axel ». Och där stå herrarne och ringa mot hvarandra gång på gång. Den ene får icke något svar från sin gode vän och den andre icke från stationen. » Axel » tror, att telefonfröken » kopplat fel », och » Kalle » tror, att samma fröken sofver. Är det nu verkligen möjligt, att de båda herrarne upprepade gånger samtidigt trycka ned klykan, ringa fullkomligt lika långa ringningar, samtidigt lyfta upp klykan igen och sätta hörtelefonen till örat — det skulle åtminstone vara ett mycket märkvärdigt sammanträffande. Men huru annars förklara, att » Axel » och » Kalle » icke hvardera får den andres ringnin-; gar rakt i örat och sålunda, åtminstone någon af dem, kommer på den ljusa idéen att här är frågan om vexelverkan. Äro kanske båda ynglingarne för blygsamma att tänka sig möjligheten af att någon kan vilja träffa dem i telefon? Eller lida de af döfhet, eftersom de icke höra ringningarna? — Då telefonisten icke fått någon slutsignal, har hon ingen skyldighet att ingripa, men hon är hjälpsam och snäll. » Nu stå herrarne visst och ringa mot hvarandra, » säger hon. — Ja, så var det med den saken. Men hade bara A. eller K. försökt sig på med ett enda litet » halloh! » hade de kanske sluppit att så länge stå och ringa förgäfves. — En vacker dag ringer Lundström på till Krook. » Krooken » kom alldeles nyss hem från en treflig frukost. I det samma påminde han sig, att han i dag bestämdt har en vexel som förfaller — klockan är snart tolf.
”Jojo, det kunde jag väl tro Men hör på hvad jag redan uträttat i dag – jag har varit både hos riksdagsman och hos nämdemans-mor.” ”Jag törs knappt fråga huru det gått?” ”Du ser det väl på mig – allting är uppgjordt: riksdagsman förskotterar oss respengarna. ’Det vore synd och skam’, sade den hedersmannen, ’att icke hjelpa två ensamma fruntimmer, helst nu, då det är så väl stäldt att en slägting vill ta dem i hägn’.” ”Ack, min gud, det blir då verkligen af?” ”Bestämdt! Riksdagsman skjutsar oss sjelf till Wennersborg; och så fort jag lagt ett ord hos kommissarien att han beställer oss plats, och dagen är bestämd, så skrifver jag till Regine Sofie att hon är oss till mötes i det främmande landet.” Det uppstod ett ögonblicks tystnad. Fru Emerentia var beredd på allt annat: hon väntade sig att få höra utrop af förtjusning och beundran öfver den verksamhet hon utvecklat. ”Tror du ej mina ord, mitt barn – tror du ej på din egen lycka?” ”Jo, jag tror, men förlåt mig, mamma!” Och med ett uttryck af ångest och rörande smärta hopknäppte Blenda sina händer, i det hon till modern höjde en blick, hvari tårar glindrade. ”Men, flicka, hvad är åt dig?” ”Jag är rädd!” ”Rädd – för hvad då under Guds beskydd och din mors?” ”För mig sjelf.” Fru Emerentia såg en smula brydd ut. ”Huru?” ”Jag vet icke hvad som är åt mig – jag är icke så som förut. I går afton glömde jag fyra saker, som jag först nu påminner mig.” ”Låt höra hvilka de voro? Du hade ju dessutom hufvudet så fullt, stackars barn, att du stort icke kunde tänka på något.” ”Åh jo, jag kunde nog tänka på något: jag har varit så så förnäm i mina drömmar, både sofvande och vakande. Jag har men jag blygs att tänka på det. Allt detta kan icke vara rätt, efter det kommit mig att fela så mycket.” ”Nå, kom då till bekännelsen om dina fel!”
Bih■ till R■ St. Ankom till Ejp. Utsk. den is Mars, kl. g e. m. Utlåtande, i anledning af verkställd granskning utaf Rikets Ständers Justitice-Ombudsmans afgifna Embcts-berättelser och allmänna redogörelse, äfvensom af hans Embets-diarier och registratur för den tid, som sedan sista Riksdags början förflutit. Till följd af föreskriften i 33 §. 2 mom. Riksdags-Ordningen samt erhållne remisser från samtlige Riks-Stånden, har Lag-Utskottet granskat Rikets Ständers Justi ti fe-Om hudsm ans Embets-diarier, registratur och Embels-berättelser för åren från och med 1834 oc^ meL* *839, med tillhörande handlingar; och får Utskottet sitt utlåtande deröfver nu afgifva. Af diarierne och registraturen, som äro med ordning och noggrannhet förda, inhemlas: att de ärenden, som under nämnde tid blifvit handlngde, lill mängd och beskaffenhet varit följande: Kongl. Maj:ts Beta llningshafvandes till granskning insända Kungörelser. Insända Fångförteckningar. I hvarjehanda ämnen inkomne skrifvelser, infordrade upplysningar, m.m. Enskilde personers klagomål eller ansökningar. Mål, sorn på Tryckfrihets - Comitdens handläggning berott. Summa. Utlåtande, i anledning af vacht motion om rättighet för Brandstods-Comitéen inom Luggude Härad, att utmätningsvis uttaga obetalda brandstods-afgifter.
Vera Vorontzoffs lifsbistoria ar bagaren, d i r Sonja iskänkt sin eldiga andes vin. Det är ett i sina hufvuddrag verkligt öde, som har blifvit skildradl, och Veras riitta namn ar att finna bland den sjust tja rna af stora diktmeiu, om hvilken Sonja talar i studien öfver Saltikoff. Nen Sonja har fyllt formen - den verkliga händelsen - med sitt eget personliga lif, sin intensiva förmäga att omlefva andras öden, att dikteriskt känna deras känslor, att flyta hiin i och fördjupa sig i deras stämningar, att med koncentrerad energi eller lyrisk intensitet htergifva dem. Sonja hade ämnat fortsätta skildringen af Veras öde, hvars gestaltning först blef ratt tragisk, sedm flykten fört makarne och deras bkda barn ur Sibirien till Paris. Efter den djupaste disharmoni mellan mannen och henne, slet Bera sig slutligen lös frkn den, för hvilken hon förgäfves offrat sitt lif. A t t påpeka några enskilda skönheter i Vera T-urot~ixof torde vara obehöfligt, alla skola .sjalfva finna. dem. Denna Vera lefver för oss, som om vi i verkligheten följt hennes öde; de orngifningar, de barndomsintryck, i hvilka hon uppvuxit, iiro genom Sonjas dikteriska konst vordna ocksii våra erfarenheter. Blott ett drag må har sarskildt fram-, ' hallas, ett f ör Sonjas temperament mycket kännetecknande: att föra alla tongingar fram i en full harmoni och så afbryta denna med en skärande dissonans3 Kontrasten mellm lifvets fullhet och förintelsen, och erfarenheten af deras narhet till hvaraiidra, fyllde helt hennes m.edvetande. Hon har aldrig skrifvit nalgot af personligt lif, af poesi mera vibrerande än den underbara skildringen, d&amp; vårnattens stillhet och Veras kärleksdrömmar genomträngas af troïkaiis bjällror - den troïica.~, som förde sorgens bud.
M:s befallning afgifvit sådant som det förekommit honom; men att det deremot med stor ifver blifvit uptaget af enskilda intressen, som sökt att hvart för sig deraf draga det största möjliga kapital. Om man skulle, i afseende å st.atsbane systemet, bygga från Stockholm till Kathrineholm, så skulle i sammanhang dermed stå banan Stockholm-Upsala; men min öfvertygelse är att, när man får se hvad kostnaden blir — och man bör komma ihåg. att Staten har minst olägenhet af jernvägarne då de icke äro färdiga ännu, ty sedan måste äfven underhålls-kostnaden tillsläppas — så kommer vägen till Sala icke till stånd; och då stadnar det dervid, att man kunde genom en annan plan komma till Gefle. Jag har nu slutat och anser mig hafva framdragit tillräckliga motiver för min åsigt, att till jernvägen mellan Södertelje och Stockholm inga anslag måtte gifvas, utan i stället endast för banan Götheborg—Orebro samt för den från Skåne. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Djupt öfvertygad om vigten för vår framtid af det beslut, B. o. Ad. nu går att fatta, skulle jag önska att kunna i mina ord nedlägga hela värman af min känsla, samt åt densamma gifva ett fullt klart och redigt uttryck. Om jag skulle nu till behandling uptaga eller vidröra något, som i den föredragna punkten förekommer, så sker det dels derföre att, då jag från en och samma synpunkt bedömt alla de särskilda frågorna, är det naturligtvis för mig angeläget att för B. o. Ad. framställa densamma i eft sammanhang, och bevisa dess riktighet. Vid ett företag så vigtigt som detta, är det nödvändigt att väl och klart göra sig reda för icke allenast hvarje särskildt företag, utan äfven dessas sammanbindande sinsemellan och med det hela, på det man måtte kunna tillse, att det största möjliga gagn vinnes, och att detta åstadkommes med så ringa upoffring för Staten som möjligt. En sådan utredning har jag förgäfves sökt i Utsk.-s Betänk.
Twärtom har jag. jamte upgrfken åtwid simma inrättnings grundläggning densamma bli. w!: ansedd af ders nytta och nödwändighet, at dertil bliswit anstagne 5o tunnor Gulds understöd, tillika uplyst at gansta liten del af berörde summa kommit til Magazins Direotions förwaltning, samt at icke allenast sadane medel, utan ock betydeliga Summor derutofwer frängätt Spanmäls-MagazinsDirection och kommit Stats werket til godo;och jag mä jämwäl harwid tillägga, hwatz nu mera Lil min säkra kunstap kommit, at nemligen utaf meranämde 60 tunnor Guld icke mera än omkring Ecp tunnor Guld blifwit til bemälte Directivn aflemnade, samt at, såsom nyst berördt är, sistnämde Summa och mycket deröfwer blifwit Statswerket sä ö werfiödigt godtgjordt, at Epannemäls-Direesion för detnärwarande lärer hafwa en icke sä obetydlig Lumma til godo hos Statswerket. Widare har jemwäl Herr ldsuwrbjelm fattat det origtiga begrepp, om mitt ifräga warande anförande , som stulle jag directe hafwa tilsiyrkt eller förestagit en förn nåd inrättning af Allmänna Krono-Brännerier; Men wid granstning, af sagde mitt anförande, wisar sig et helt annat förhållande; Ty jag har allenast, af flere anförde stal deruti tilstyrkt, at Bränwins-bränningen i Stockholm och Götheborg icke mätte warda uplätcn, ät privata personer, utan drifwen för Kongl. Maj ts och.
Handels-balken, 1 § i Handels-ordningen och 3 § i Fabriksoch Handtverks-ordningen, samt med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 22 Oktober 1741 äfvensom Kongl. Brefvet den 23 Februari 1838, tilläte utländsk man att här i Rikets stapelstäder bosätta sig och drifva grosshandel samt idka större fabriksrörelse, äfvensom att, med iakttagande af hvad tullförfattningarne derom stadga, föra sina varor från ort till annan, hafva Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1860 förmält, hurusom Rikets Ständer för sin del ansåge det vara nödvändigt att lossa på de band, nuvarande författningar i afseende på utländningars rätt att härstädes idka handelsrörelse eller annat näringsfång innehöiie, helst de inskränkningar, som i detta hänseende egde rum, saknade likstämmighet med Sammans. Lagsami Allm.
Bååth > hvilken trott, alt, genom försäljning af Bispmotala, köpeskillingen icke skulle kunna erhållas så stor, alt elen svarade emot det arrende, som af samma egendom till Kronan ulgålt eller kunde ega ram, hvadan Herr Bååth yrkat, alt Utskottet målle tillstyrka de åtgärder, som kunna vära behöflige för utrönande med visshet, huruvida localcn är för ekeplantering tjenlig, men med tillägg, alt, sedan undersökningen är verkställd, Kongl. Majrt måtte i Nåder täckas meddela resultatet lill Rikets Ständer, som derefter blifva i tillfälle att sig utlåta, huruvida de anse försäljning af ifrågavarande Krono-egendom till skatte böra ske eller icke; och af Herr Hemberg, , som funnit besynnerligt, att uppmärksamheten, i fråga om ekeplantering, ej vändes lill södra delen af Riket, der en egendom, benämnd Remmarlöf, är belägen, som, tillhörande Kongl. Krigs-Collegium, nu lemnado föga afkastning till Staten, men å hvilken egendom, efter Herr Hembergs tanka, undersökning borde anställas, huruvida densamma (til ekeplantering vore tjenlig och fördelaktig; och hafva med Herrar Santesson och Bååth åtskiilige Ledamöter af Borgare-Ståndet sig förenat.
Från skyldigheten att deltaga i allmänna beväringen må endast undantagas: de, sorn till följd af lyte, obotlig sjukdom eller kroppslig svaghet äro till krigstjenst oförmögne eller alldeles otjenlige: de, som äro i krigstjenst vid arméen eller flottan eller vid lotsoch fy ringsverken anställde: med beställningsbref försedde postförare: i behörig ordning antagne postiljoner: mästare och öfrigt underbefäl, äfvensom gesäller och timmermän med aflöning på artilleriets fyrverkare-, tygoch bevärings-, samt flottans timmermansoch handtverksstater: de vid gevärsfaktorierna samt krutbruken vederbörligen antagne och för dessa verk behöflige arbetare: de i svafvelberedningen inlärde och vid svafvelbruk skattskrifne arbetare, dock, hvad de sistnämnde angår, icke öfver fem man vid hvarje bruk; samt slutligen de i allmän tjenst anställde personer, hvilka Kongl. Maj:t. med afseende å rikets sannskyldiga nytta och behof, finner skäligt från beväringspligten fritaga; åliggande det likväl dem, för hvilka anledningen till deras undantagande upphör före beväringsålderns slut, att vid nästföljande mönstring sig inställa för att, om de befinnas antaglige, för återstående beväringstid i beväringen deltaga.
Med anledning häraf har blifvit föreslaget, all, till åstadkommande af alla röstberättigades likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter, de i lag och författningar gillia stadgande!) och förpligtelse!' för vissa klasser af städernas innevånare, borgare eller fastighetsegare, ali såsom medlemmar af kommunen fullgöra allmänna skyldigheter, måtte varda förändrade derhän, alt åläggandet komme all gälla stad, i stallet för viss klass eller vissa klasser af sladsinnevänarne, och alt, i följd häraf, uti förordningen om kommuualstyrelse i stad mätte vidtagas följande förändringar, nemligen : ali mom. 2 i § 5 utgår; atl mom. 3 i samma § erhåller följande förändrade lydelse: “Till bestridande af utgifter, sorn utöfver de i mom. I af denna § omförmälda tillgångar kunna erlordras lör fullgörande af de kommunen åliggande allmänna skyldigheter och besvär eller till stadens gemensamma gagn eller för särskilda dess behof, äro, efter derom i laga ordning fatladl beslut, kommunens medlemmar underkastade beskattning i enlighet med de grunder, som i denna förordning bestämmas*: att § 57 förändras så, att början af samma § får denna lydelse: 8 Expeditions-(]tskottets Förslag till underd. Skrifvelse, J\:o 9o. “Medlem af en stadskommun är i allmänhet skyldig att till de utgifter, som för fullgörande af de kommunen åliggande allmänna skyldigheter och besvär, äfvensom för kommunens öfriga gemensamma behof, böra, enligt § 5 mom. 3, uttaxeras, lemna bidrag" etc.; samt alt § 58, hvars nuvarande innehåll borde utgå, i stället kommer att lyda sålunda: “Der någon af de i nästföregående § omförmälda utgifter och besvär hittills varit bestridd af någon viss klass af kommunens medlemmar, som deremot är i besittning af förmåner, hvilka komma enskilde personer af densamma tillgodo, på det sätt, att bibehållandet deraf tillhör dem såsom enskild rätt, skall till efterrättelse gälla hvad nu derom förordnadt är, intill dess förändring kan ske, utan att någons rätt förnärmas."
Antages en annan tydning, så kunde man äfven säga, att Ständerne beginge ett sådant intrång genom önskningars framförande i alla sådana ämnen, i hvilka grundlagen tillerkänner Regeringen makt att allena besluta, såsom i alla organisalions-frågor, ja till och med i allt, som angår den ekonomiska lagstiftningen, såvida föreställningar, framförda i sådana ämnen, åsyftade “en förändring i sättet för begagnande af Regeringens lagstiftningsmakt, m. m. Hvad hufvudsaken beträffar, så tyckes väl den enklaste och klaraste logik ligga deruti, att antingen böra samma kunskaper ägas af chefen för ett embetsverk som af ledamöterna, eller ock måste man antaga behofvet af chefsplatserna endast såsom ett bihang eller släp åt den monarkiska principen — en granulåts-reprcscntation, alltför dyr för ett fattigt land. Jag 44 Den 20 Mars f. m. är likväl icke af denna tanke, utan anser chefer nödvändiga, men tillika, att dertill böra väljas de dugligaste. Ämnet för denna motion är i min tanke ett af de vigtigaste, som vid denna riksdag blifvit väckta och kommit under pröfning. En reform i den riktning, som Ht' Ekholm föreslagit, skall verka fördelaktigt i flera hänseenden Först på de kuranta göromålens gång.
kommer att vatten-verks-egare gäldas, varde fördeladt å den jord samfäldt, sorn genotn vatten-verks-rifning eller ändring tillskyndas båtnad; och vare den Delegare, som i kostnaden dertill icke vill deltaga, både berättigat! och. skyldig, att för sin andel i jorden af öfrige Delegare emottaga lösen, efter som den, med afseende pä jordens värde i dess vattendränkta tillstånd , af mätismän bestämd varder. §• 5- Värdet af vatten-verk, som utrifves eller lösas skall, med dess Inventarier och tillhörigheter, eller af den del, sorn genom försämring bortgår, lika som af den jord, hvilken, enligt föregående bör inlösas, skall, efter noggran, undersökning orri verkets beskaffenhet, enliet allmänt gällande grunder för värdering af fastigheter, i penningar mätas och utsättas. Men är vatten-verk af Fidei-Comiss natur, eller anslaget till Boställe, då skall jemngodt vederlag, i förra fallet med den tillökning, 3 bestämmer, i annat verk af samma slag eller i jord stalius, så framt ej Kongl. Majit finner skäl, att orri sattet till vederlagets utgörande annorlunda vid hvarje tillfälle särskildt i Nåder förordna. §. 6. Då Jord-egare åstundar att begagna den rätt, som i $. 3 stadgad är, eger han hos Kongl. Furtlag. 391 Majlis Befallningshafvande göra ansökning, att Landtmätare , till undersöknings förrättande, förordnas må. Kongl. Majus Befallningshafvande åligge derefter, 3tt, utan afseende på hvem Jordegaren dertill må hafva föreslagit, till förrättningens företagande ofördröjellgen utfärda Remiss till den af Länets Landtmätare, som för skicklighet och erfarenhet i ett så granlaga ämne gjort sig känd, hvilken Remiss, genom Kongl. Maj.ts Befallningshafvande* försorg, skall Landtmätaren tillställas.
Majit i Nåder förordnat, att, af Stadens i gång varande slang-sprutor och tillbringare, sprutorne N:ris 5 och 6, äfvensom sprutan N;o ii skulle blifva inactive, men likväl tills vidare fortfarande underhållas, samt det till sistnämnde spruta indelade manskap fördelas till tillbringarne Niris 2 och 12, och desse tillbringare, jemte den till sprutan N:o 11 hörande, tilldelas de Stadens sprutor, som sådane saknade; och borde Öfver-Ståthållare-Embetet i öfverensstämmelse härmed besörja, att den omflyttning af Stadens sprutor samt den förändring i manskapets indelning vid desamma, som derigenom blefve behöflig, måtte tillvägabringas så, att sprulverken blefvo fördelade i samma jemna förhållande emellan Staden och Malmarne, som hitintills ägt rum. Enligt ifrån vederbörande Tjensteman meddelad uppgift, äger Staden för det närvarande 1 1 stora tjenstgörande slang-sprutor, vid hvilka 9 tillbringare äro indelade, 3:ne reserv-sprutor, 5 vakt-sprutor, 8 stora district-sprulor och i3 mindre sådane, eller tillsammans 40 större och mindre sprut-verk. Personalen af befäl, arbetare, vattenkörare och sprutlagare vid de större tjenstgörande sprutorne och tillbringarne är uppgifven lili 1381 man, utom de af Kongl. Flottans manskap, som servera sprutan N:o 9 med tillbringare; äfvensom det blifvit anmärkt, att med den oindelta personalen vid vaktoch district-sprutorne, b vilken är til! antalet obestämd, då desse sprutor äro i verksamhet, har Stadens Politie-, Embets-och Byggriings-Collegium ingen befattning. I sammanhang härmed står inrättningen af en frivillig RäddningsCorps i Stockholm, försedd med Eders Kongl. Majits den 26 Maj 183(3 gifiie 65 gifne Nådiga Stadfästelse-Resolution.