Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eskils-salen i Warbergs fängelse blifvit inredd för emottagande af 100 fångar utöfver de redan i samma fängelse förvarade, och att vinden blifvit påbyggd samt inredd till kyrka för tångarne samt bostäder anskaffats åt presten m. fl. Revisorerne ansågo att dessa nybyggnader, hvilka bekostats af anslaget till fångars vård och underhåll, kunnat ganska väl förutses och således icke bordt utföras med samma anslag, utan blifva föremål för R. St:rs pröfning. Jag vill likväl lemna den värde talaren rätt deri, att om fängelser nedbrinna, det då Olifver nödigt att åter upföra nya, men detta måste väl tillhöra undantagen, och då medgifver jag att detta anslag, enär andra medel icke finnas, måste anlitas. Just detta har Utsk. velat uttala med den underd. skrifvelsen, hvars redaktion, om den är något för sträng, jag intet har emot att modifiera. Den skiljer sig dessutom från den vanliga formen deruti, att den icke innefattar ett oeftergifligt vilkor för anslags-summans beviljande, utan utgör helt enkelt endast ett förslag till en underd. skrifvelse, och då ett annat Stånd återremitterat punkten, skall jag således icke heller motsätta mig ett sådant R. o. A:s beslut. H. Ex. Hr Gunther, Claes Ephraim: I anledn. af Hr Bildts yttrande anser jag mig till en början böra hålla mig till den omständigheten, hvarmed han slutade, och således uttala min tacksamhet för den humana form Utsk. iakttagit vid sin framställning, till följd hvaraf den endast blifvit iklädd drägten af en hemställan och icke innefattar något kategoriskt vilkor för hela fångvårdens uprätthåliande bär i landet intill nästa Riksdag. Jag kan likväl icke, lika med den värde talaren, finna ätt Utsk., för sin framställning, haft något särdeles godt stöd i de sednast församlade Revisorernas berättelse. Jag erkänner villigt representationens ovilkorlig^ rätt att bestämma icke blott om anslagens belopp, utan ock om sättet för deras användande, der sådant på förhand kan ske utan olägenheter och utan äfventyr att upoffra sjelfva ändamålet.
Det är endast då de fråga oss: hvarföre få icke ”också vi deltaga i edra folkförsamlingar, då vi som ni hafva vig”tiga intressen alt bevaka? hvarföre neken J oss en mängd före”träden och rättigheter, söm J sjelfve egen ? endast då, men icke ”eljelst, krypa vi inom intoleransens skal och komma ihåg, alt ”de frågande icke hafva samma tro som vi”. ”Om judarne således icke ännu kunna anses få medborgerliga ”rättigheter tillika med andra, är det derföre, att fördomen förbjudet en åtgärd, sorn både vår religion och våra begrepp om so”cial utveckling påbjuda”. ”Men i denna sak, som i alla, finnas dock en restriktion som ”torde vara nödvändig, den nemligen, att ej Svenskarne förr än andra ”Stater följt deras exempel, utan stränga kontroller, tillåter in”flyttningar. Detta är en reciprocitet, ett nödvändigt ondt, be Den 23 December. 147 ”tvingadt deraf, att Israeliterne i några andra länder, genom ett ”långt slafveri förnedrade, tryckta af hårda lagar, skulle i massa ”öfversvämma ett land, som tillerkände dem medborgare-rätt, den ”deras slafsinne icke kunde begagna. Deremot är rättvisan mot ”de Svenska Judarne och för deni, som här blifva natnraliserade, ”utan all fara både för vår tro och vårt samhälle, och ökar våra ”krafter med en lika fosterländsk, men kanske ihärdigare flit än ”vår egen”. I afseende på inflyttnihgärne torde redan befintliga föreskrifter derom vara tillräckliga och utesluta alla farhågor derför. Jag tager mig likväl äfven härvid friheten hänvisa till llr Prof. m, m. Lindgrens ofvan åberopade yttrande (pag. 465), anseende en prescriptions-tid för fullständig naturalisation behöflig. Från billighetens och rättvisans sida framställer sig, enl. mitt förmenande, såsom ett snart sagdt axiom; alt enahanda rättigheter i allmänhet böra tillerkännas dem, hvilka upbära lika skyldigheter med landets öfrige innebyggare. Val göra politiken och samhällsordningen restriklioner härutinnan nödvändiga; men ingalunda Trosskillnaden.
Hvar och en, som genom användande af bevekelsegrunder, hvilka stå i strid med allmän sedlighet, genom löfte om timliga fördelar, bedrägliga medel eller hotelser söker att bringa någon öfver från en trosbekännelse till en annan, blifver, så vidt gerningen för öfrigt icke medför högre straff, enligt gällande lag, med böter från 100 lill 300 Riksdaler, och vid förnyad dylik förbrytelse med fängelse från 1 till 3 år eller fördubblade böter belagd, allt efter sig företeende omständigheter och domarens pröfning. § 18. För så vidt Grundlagarnes bestämmelse icke medföra undantag, förorsakar den olika Christliga trosbekännelsen ingen olikhet i pligter och rättigheter. § 19. Genom denna Dissenterlag upphäfvas alla de lagbud, stadgar, författningar, förordningar och förklaringar m. m., hvilka, på ett eller annat sätt, strida emot Grundlagarnes bokstafliga föreskrifter och denna lags innehåll.» Det är öfver samtliga dessa framställningar, som Lag-Utskottet nu går att meddela utlåtande. Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. 13 De söndringar inom Svenska kyrkan, hvlika sednast förflutna årtionden bevittnat, hafva obestridligen i viss mån varit förorsakade af ett djupare religiöst behof, som vaknat hos folket. Detta behof har vid sträfvandet efter tillfredsställelse dels funnit Svenska kyrkans former för trånga, dels ansett dess lära, i mer eller mindre väsentliga delar, oriktig. Genom tvenne efter sednaste riksmöte utfärdade författningar, angående rätt att sammankomma tili andaktsöfningar samt lossande af sockenbandet, har dock ett friare utrymme för utveckling af det andliga lifvet inom kyrkan nu mera äfven genom lagstiftningen blifvit öppnadt. Skiljaktigheterna i fråga om kyrkoordningen och liturgien synas ock alltmer träda i bakgrunden, i samma mån de olika åsigterna i fråga om dogmerna framträda, och dessa påkalla oafvisligen en förändrad lagstiftning i ämnet.
I anledning häraf utläto sig Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 1 Februari 1830, att, ehuru sålunda deras pröfning nu kunnat utsträckas till frågans återupptagande i hela dess vidd, Rikets Ständer likväl i afseende på det hufvudsakliga deraf, eller de olägenhet», som tillskyndades handel och allmän rörelse, medelst mångfalden af de inom Riket brukliga mått, mål och vigt, samt behofvet och fördelarne af en på vetenskapliga grunder utarbetad och till enhet reducerad Författning i detta hänseende, funnit sig böra till alla delar instämma i de åsigter, som länge och mera allmänt gjort sig gällande samt vid förra Riksdagen blifvit godkände, hvadan Rikets Ständer nu ansett sig böra endast ingå i pröfning af förslagets detaljer, emot hvilka i underdånighet framställdes åtskilliga anmärkningar. För öfrigt och med antagande af den i Kongl. Majits skrifvelse omnämnda tidrymd af 10 år, såsom den bestämda gräns, inom hvilken nödiga förberedelser kunde vara fullbordade, och tillräcklig kännedom om systemets inrättning bibringad den uppväxande generationen, tillstyrkte Rikets Ständer i underdånighet den nya Stadgans utfärdande år 1839 till allmän efterlefnad. Hvad särskildt anginge frågan, att antingen bibehålla de gamla benämningarne med dervid fästade rigtigare begrepp, eller ock införa till större delen nya benämningar, instämde Rikets Ständer äfven i detta hänseende i de grundsatser, Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 02. 3 sorn redan vid Stadgans författande blifvit följda. De deri antagna enheter vore oförändrade såsom de af alder varit, och det borde icke för någon medföra särdeles svårighet, att lära de få nya namnen för enheternas öfveroch underafdelningar.
Den vigtigaste synpunkt, hvarur denna fråga bör bedömas, är den principiela, den rättvisa, den moraliska. Vi prisas lyckliga bland alla folk för vår frihet, som, begränsad af lagar, lemnar oss skydd, och för for mer, som skydda och befordra både vår intellektuella och ekonomiska utveckling — och vi äro det i sanning; men så mycket mer framstår den tryckande, den förnedrande, ännu qvarvarande bördan af skjutsskyldigheten, uppsprungen ur våldet, framtvingad af makten och satt i system under de tider, då kastandan var privilegierad och menniskorätten och menniskovärdet i hela vår verldsdel låg trampad under de mäktiges fotter. Från sådan uppkomst, från sådana tider har skjutsningsskyldigheten sin häfd — denna häfd, hvilken nu åberopas för rättvisan af skyldighetens fortvarande. Tillhör det icke vår tid, hvilande på sundare och bättre samhällsidéer, att nu borttaga detta onus i enlighet med rättvisans fordringar, så mycket mer som möjlig heten af detta borttagande, till följd af nya förhållanden i vårt kommunikationsväsende, nu låter sig lätteligen göra. Jag tillstyrker bifall till Sammansatta Utsk:ts förslag. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Det skall måhända synas obefogadt att, efter de sakrika anföranden, som blifvit 35a Den 28 Man f. m. afgifna med anledning af Utsk:ls förev:de Betänk., ännu ytterligare tillägga något, men jag finnér mig dock föranlåten att yttra några ord. — På de skjutsskyldiges vägnar aflägger jag en uppriktig tacksägelse till det Sammansatta Utsk:t för dess så grundliga utredning af frågan, och för det på rättvisa och billighet grundade resultat, hvartill det kommit, då det föreslagit R. St:r att gästgifveri-, hålloch reserv-skjutsen samt postskjutsen må från jordbruket skiljas och öfvertagas af staten. Jag tackar Utsk:t för det förslag, som det aflemnat till verkställigheten häraf, hvaruti det visar, att de pekuniera hindern icke äro sådana, att man derföre bör afstå från företaget. Jag tackar Flr von Koch och Frih.
Men om man beröfvar församlingen denna rätt, så, gerna för mig, en jordafsöndring huru vidsträckt som helst. Om man åter blott tager individens rätt i betraktande, så kommer man logiskt derhän, att individen icke har rätt att fordra någon hjelp derest han lättsinnigt förfarit. Jag tror att 1853 års författn. varit tjenlig, ty man kan utan olägen het tillåta jordafsöndring på ställen, der tillfälle finnes till arbetsförtjenst, men på åtskilliga örter måste man lefva på den jordlapp som finnes att odla, äta den potates som der växer, utan möjlighet att på denna afsöndrade lapp frambringa så mycket som till en ko-föda, och följden deraf kan ej blifva annat än elände och tiggeri. Jag, som ifrar för kommunal-väsendet, önskar, att kommunen sjelf må få sköta sina egna intressen; ty det blir kommunen som får underhålla dessa personer om de icke erhålla arbetsförtjenst. Jag yrkar afslag. Hr von Troil, Sam. Gustaf: I sistlidne plenum då första delen af detta Betänk, föredrogs, tog jag mig friheten yttra, att jag med afseende på hemmansklyfningen anser 1853 års författn. vara välgrundad, hvarföre jag också i det afseer.det afstyrkte all förändring af densamma. Hvad åter angår frågan om jordafsöndring, så tror jag att Ulsk. haft skäl till en framställning. Vi böra noga skilja mellan hemmansklyfning och jordafsöndring; skillnaden består egentligen deri, att då ett hemman k 1 yfves, så åtföljes den utbrutna delen af en del af de skatter och onera, som åligga hemmanet i sin helhet, då deremot vid jordafsöndring den som blir ägare af den afsöndrade lotten endast betalar vissa dagsverken eller en viss afgift till hemmanets ägare, hvilken sednare ansvarar Kronan för skatterna. För min del tror jag, att då folkmängden ständigt tillväxer, så bör man icke lägga hinder i vägen för jordafsöndring.
Hr von Qvanten uppläste derefter följande: Med de principer, man antagit för ali bankinrättning, jemnförda med det förhållande, som tableauen af vår egen Bank lemnar från 1777 till närvarande tid, visar det sig, att den metalliska valutan aldrig stått i fördelaktigare förhållande till sedelstocken än nu, och att coursen bibehållit sig al pari med vexling under vida oförmånligare förhållanden. Vi njuta nn fredens lugn; vi behöfva ej, såsom fordom skedde, importera spannmål för millioner; räntorna för den utländska skulden trycka ej mera handelsvågen ; våra näringar producera i alla utgreningar mera; folkmängden har ökat sig; och likväl är vårt rörelsecapital förminskadt, mot hvad det fordom varit, ända till 26 millioner, som vi hade mera år 1808. Då nu ingen kan förneka, att icke ökad folkmängd, ökad production och varumängd kräfva ökade capitaler, och att dessa i stället blifvit förminskade, torde det ej vara svårt att finna orsaken till närvar, förlägenhet, den jag i första rummet tillskrifver ett vacklande myntvärde och deraf följande oredor, som i första hand träffa den jordbrukande 334 Den 7 Maj. classen och dem, som äga spannmål eller andra landtmannavaror på sin lön; ty om jag antager, att alla näringar kräfva och uttaga en viss del af rörelsécapitalet, att exportoch importhandeln med dertill hörande vexelköp i första rummet uttager sitt behof af gångbara myntet, hvilket behof ökas i samma mån, som myntet försämras, sker sådant till känbar förlust för den inhemska jordbruksnäringen, då ej lörelsecapilalet kan ökas i samma förhållande, som det försämras. Om således den utländska handeln under ett stadgadt myntförhållande exempelvis krafvel1 8 millioner af de ioJ-, vi nu äga, evnlverade till silfver, äro 3|- millioner öfver till den inre handelsrörelsens bedrifvande.
Till utrönande af den inom Utskottet rådande meningen, har under’ett saclant förhållande omröstning blifvit anställd, roen då densamma sålunda utfallit, att S:rte af de P esper live Hiksr Stånden ansett Utskottet böra vidhålla dess förra Beslut , hvarigenom en ytterligare Postfrihet blif •t för Städernes Magistr ter i Arn betsa render af* .agen, trun de andie juts trott densamma böra, med anledning af de mot Utskottets U>låtande gjorde anmärkningar, tillstyrkas, får Utskottet data. förhållande till Riksens Huglpfl. Ständer vördsam i igen inberätta. Stockholm den 3 Julli 1833- T BtviUningx-Uulottrts Bttänkanden. 545 N:o a o. Ankom den jg Jul i 1S33. Memorial, rörande, olika beslut, hvari de Re. speCtive Ri/tsStänden stannat i afseende pä Grundertie för den blifvande Bevinningen. TT. ti särskilde Protocollsl ftdrng af deri 2 , 5 och 7 i denna månad, hafva de Respectiye Riks* Stånden meddelat BevillningsUtskmtet de beslut, hvaruti de hvar fur sig stannat , i anledning af Utskottets afgifne utlåtande ofver de, rörande gruriderne for den blifvande Bevillnjngen, gjorde anmärkningar ; och Ilar Utskottet deraf funnit en större skiljaktighet i afseende på sättet för denna beskattnings utgörande, lin att de derom yttrade meningar kunna med hvarandra sammanjemnkns, med mindre lin att det eller de Stånd, hvars tankar arn från de i friges a fv i karole, skulle finna för godt att, till enighets vinnande, narina sig de mera allmänt antagne åsigterun.
Utskottet liar nemligen medgifvit, att all utförsels-tull utgör indirekt skatt på den Svenska producenten, och man har icke kunnat förneka, att vårt lands jernhandtering, jemförelsevis med andra näringar, är särdeles hårdt tryckt af skatter. Misskännande det fördelaktiga inflytande på tullinkomsten, som Utskottets eget taxe-förslag, gilladt, skulle utöfva, har Utskottet för slats-inkomstens skull här åter bibehållit en afgift, som är både principvidrig och orättvis. Jag gör mig förvissad, att Rikets Ständer borttaga utförsels-tullen å stångjern och smältstycken. Slutligen har ock Utskottet, under inflytandet af en framkastad farhåga, att Gellivara jernmalms-fält, derest det komme i Engelsmäns ego, skulle kunna med fördel bearbetas för en jernmalms-export, som vore för den Svenska jernhandleringens bestånd olycksbringande, låtit hänföra sig till bibehållande af det i vår tulltaxa qvarstående förbud, hvars aTskaffande man vid lugn besinning måste finna mindre, än något annat, äfventyrlig!— förbudet mot utförsel af malm, rå och osmält, ej specificerad. Emot panisk förskräckelse blifva alla förnufts-skäl kraftlösa. Den uppjagade inbillningen ser den eljest rätt tunga och svår-transportabla jernmahnen luftig sväfva hän öfver berg och dalar, öfver vidsträckta haf lill det undergörande Albion, der, utan allt besvär och med en uppsjö af värdelösa kapitaler, ur bergen vid Nordpolen nedsmältes ett jern, som öfversvämmar det fordom jernbeprisade Svithiod. Lyckligt i sanning om vi här i landet fått erfara en så lätt malmtransport endast några mils väg! Men ty värr! sanningen likmätigt är denna transport ganska dyrbar, ja! så dyr, att den befarade Engelska spekulationen på export af Gellivara jernmalm, äfven om tull-frihet medgäfves, visserligen mäste ännu i århundraden förblifva, hvad den nu är — ett hjernspöke. Norrige» tullfria jernmalm har ännu icke hittat den korta vägen öfver Nordsjön.
Det är i ofv-iren stämme!se med detta tänkesätt, som Ridderskapet och Adeln ber det Högvördiga Pr st älånd t emottaga försäkran om Riddrrskapet$ och Adelns högaktning och tdlgifvenhet. Ti 11 Vällofliga BorgareStåndet: Vid b svarandet af den helsning Ridderskåpet och Ade'n från det VälloflBorgareStåndet nyss lått emottaga, är det tor Riddcrskapet och Adeln outsägligen glädjefullt att veta, det frågan nu blott angår, att stad» Den 6 Ahrs. 23 ga och fullkomna Fäderneslandets sällhet, och att minnet af öfverståndna faror och svårigheter endast bör tjena att upplifva vördnadens och tacksamhetens känslor emot den Försyn, som skyddat Svea Folk , emot den Konung och den Furste, hvars vishet och lyckliga bemödanden så väl begagnat alla medel och tillfällen för att bereda Fäderneslandets välgång och sjelfständighet. För det Stånd, som utaf den allmänna gkakningen merändels har den första känning, har det icke kunnat blifva obemärkt, att om äfven öfvergången ifrån ett tvunget och onaturligt handelstillstånd till en friare och ordentligare gemenskap med andra Folkslag icke varit utan sina olägenheter, hafva Fäderneslandets öden likväl varit vida lyckligare än de flesta öfrigaNationers, och med skäl lärer det kunna sägas, att intet af Europas folk med mindre uppoffting vunnit mera verkliga fördelar. Föremålet för våra bemödanden måste nu blifva att rätt begagna det inre sjelfbestånd vi vunnitRidderskapet och Adeln skall med samma oegennyttiga fosterlandskänsla, som hittills varit driffjädern för dess företag, häruti gå sina MedStänder till mötes, Och Ridderskapet och Adeln är öfvertygad, att under en så lycklig täflan skola de gemensamt hinna målet. Ridderskapet och Adeln önskar dem härtill lycka, och ber det Vällofl. BorgareStåndet vara försäkradt om Ridderskapets och Adelns upprigtiga högaktning och tillgifvenhet. Den 6 Mars'. Till Hedervärda BondeStåndet:
U gängen bewitt» nar emedlertid, a» de Calculcr hwarpä Realisatio» nens början blifwit grundad, warit fullkomligt pälitelige; ty ehuru gjorde under en förmänlig ställning för bäve handel och näringar, och under hopp om desi fortfarande, blef dock det ena och andra korrt efter sa olika, att alla händelser blefwo för Realisationen graverande, har likwäl desi beständ hitintill icke blifwit satt i fraga. Det ankommer nu pä Riksens Högloft. Ständer Sjelfwe, att sä hushälla Med Deras Bauco-Werk, att sä leda desi förwaltuina, att det hädanefter som hitintill kan upfylla ingängne förbindelser, och lämna Närinqarne ett behosweligt understöd, samt sa förkofra sig, att det äler i en olyckans och wädans stund, lika kraftigt Den 22 November. H4l som denna gäng, lira kunna bidraga till Fäderneslandets räddning. Nar således en för bade allmänna och enskilda wälfärden högst nödwändig Realisation af RiksgäldsSedlarne blifwit af Full.nrägtige werkstäld pä säkra grunder för dest bestånd; när Tanqucn derigenom wnnnit stycka, att öfwer förmodan kunna understödja Ncksens Högloft. Sränders bemödande att rädda ett, till undergäng lurande Fädernesland; och när Fullmägtige icke uran göd anledning åberopa Sien Förfikininq, som nu, om någonsin, borde tjena Dem till efterrättelse; hwarifran kan man dä hämta billige och rätkwija anledningar, för alt fasta oblid anmärkning wid en åtgärd, som i denna wädanS stund warit för Riket sa »välgörande? Jag underställer Högloft. Ridderffapet och Adelns ädelmodiga bepröswande, om Herrar F illmägrige icke äro berättigade att derifrån frikännas. Herr von Lcbulrcenbeim, Oaviä, Upläste e»t sa lydande Dicramcn: Ändteligen hafwa Riksens Högloft. Ständer erhållit
Ständer måtte bevilja anslag för verkställande af undersökning om möjligheten att vid Trollhättan eller på annat tjenligt ställe tillvägabringa ett serskildt utlopp, som kunde begagnas, då sjön började stiga och hvarigenom densamma kunde hållas vid sin vanligen minsta vattenhöjd; och skulle, enligt motionen bilagdt bevis, genom ett sådant företag, endast af de stränder vid sjön Wenern, som tillhöra Wermland, 3,098 tunnland komma att göras fruktbara; varande jemväl hemstäldt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, med anledning af hållen undersökning, aflåta nådig proposition i ämnet; n) af Johan Westermark från Westerbottens län, med hvilken Gustaf Glad från samma län sig förenat, att någon del af det anslag, som af Rikets Ständer kunde komma att beviljas för utdikning af sjöar, myror och kärr, äfven måtte få användas till understöd för förädling, genom vattensilning, af mosslupen äng. På grund af de skäl, som hindrat Utskottet att tillstyrka bifall å Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga framställning om anslag för befrämjandet af sådane företag, som uti desse motioner blifvit ifrågasatta, och då, i händelse någon eller några af de utaf motionärerne begärde förberedande undersökningar i och för vissa allmänna arbetsföretag skulle af Kongl. Majit pröfvas nödiga eller lämpliga, tillgång för bestridande af kostnaderne dervid torde kunna erhållas genom anlitande af det anslag för dylika undersökningar, hvars beviljande Utskottet uti nedanstående 13 punkt kommer att föreslå, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att förenämnde motioner må få förfalla. 13:o
Ridd, o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. C/Q cn r3S:o Taxa för farten pä Götha Canal, om nedsättning deri. Se Götha Canal. Technologiska Institutet, angående dess förvaltning m. ra „ „ angående en Committé för utrönande afj dess hrister. Se Hufvudtitel C:te. „ „ om rymligare lokal derför. Se Anmälan Ö4-. Telegraph-Inrätt ning en, om arfvode åt Chefen vid Topographiska Corpsen för bestyr dermed. Se Anmälan 9. Testamentet om bevakning och klander deraf . Testamentsfrihet, angående förändring i stadgarne derom Svar på återremiss Testamenshlander, angående tillägg till lagens stadganden derom Theatern, Kongl., anslag derför. Se Hufvudti tel 7:de. „ , ang:de betalning af dess skulder utaf extra utgiftsmedlen. Se anmälan S6, „ „ angående dess utarrenderande Svar på återremiss , „ dess Pensions-Cassa. Se Inländske Skådespelare. Thulstrupj L., f. d. Consulats-Secreterare, angående honom beviljadt understöd. Se Hufvudtitel 9:de. Ytterligare utlåtande i samma ämne. Thysenius, J., Häradsskrifvare, örn befrielse från ådömde anmärkningsmedel . „ dito från ersättningsskyldighet för oriktigt afkortade Kronoutskylder I anledning af skiljaktiga beslut , Tierps Norra Allmännings upplåtande för Sock nemännen, angående Tiggeri, om åtgärder till hämmande deraf . Tillfälliga Stats-Ulgiftcr, angående tillgångar derför. Se Tillgångar I Tillgångar för tillfälliga Stats-Utgifter, uppgift derå Svar på återremiss Tingsgästningspenningar, om ersättning derför. Tingsställenl9 om gemensamma för serskilda Härader. Se Ransakningshäktet!, Tiondeafgift för tackjernstillverkningen, om upphörande eller nedsättning deraf . , . Tiondeoch Hammarshattsiern, Se Stats-Verket, dess Inkomster sid, 5. Tion cleoch Räntegifvare, om lindring i deras skyldigheter.