Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad annat kan detta anses innebära, än att lagstiftaren stillatigande gillat och såsom sin egen erkänt denna åsigt? När så skett, har jag ansett och anser mig icke tillständigt att förorda och dermed i någon mån bidraga att förleda lagskiparne till en annan uppfattning af lagen. Jag kan nemligen, sedan det af merbenlälde författare framstälda högsta målet för lagstiftaren befunnits vara en redan förbigången ståndpunkt i systemets utveckling eller, såsom Lag-utskottet till och med kallar det, en maskerad återgång till systemet af fixa straff, icke förena mig i den åsigt, att det skulle vara »den praktiserande juristens sak» att verka för nämnda mål genom att »sjelf bestämma det medium af straff, som inom de särskilda latituderna bör regelmässigt tillämpas.» Hans pligt är utan tvifvel att söka göra sig förtrogen med det i lagen utpreglade system och att i dess hela omfång tillämpa det efter yttersta förmåga på sådant sätt, att alla dess fördelar må komma menskligheten till godo. Jag har antydt de svårigheter, med hvilka han under ett sådant sträfvande har att kämpa, och tillika uttryckt »fruktan», att det åtminstone i begynnelsen blifver honom omöjligt att annorlunda än ofullständigt motsvara de på honom stälda, stora fordringar. Om jag sålunda måste i angifna punkter fortfarande hysa åsigter, stridande emot författarens, hindrar detta mig icke att, såsom jag redan gjort, erkänna värdet af hans arbete. Det bidrager alltid till utredande af ett hos oss så föga bearbetadt ämne; och den praktiske juristen skall säkert med glädje emottaga vidare meddelanden i denna och i andra bland de många nya frågor, hvilka lagstiftningen på senare tiden bragt å bane. 123 Rikets Ständer hade vid sistförflutna Riksdag, med anledning ej mindre af en i ämnet gjord framställning uti min då afgifna embetsberättelse än ock af motion, som vid samma Riksdag väcktes, genom underdånig skrifvelse den 25 Juli 1863, anmält, att Rikets Ständer, för sin del, beslutat en författning af följande lydelse: »Med upphäfvande af 2 mom. af 24 kap. 5 § Rättegångs-balken, så»dant detta lagrum blifvit förändradt genom Kongl.
Besv.- och Elion.-Ulskollels Betänkande N:o 28 och Utlåtande N:o 145.) S. A. K. 1 anledning al' hos Rikets Ständer gjord framställning att vid den första undervisningen i kristendomen icke någon utanläsning utöfver den s. k. lill-kalekesen malte för barn ifrågakomma, har hos Rikets Ständer den mening gjort sig gällande, att något borde åtgöras till minskande al den öfverdrifm och derigenom skadliga utanläsning. som vid kristendoms-undervisningen mångenstädes lärer vara bruklig; och dä det missförhållande, sorn i sådant afseende förnämligast påkallar rättelse, mäste vara, om utanläsning älägges lärjuugarne, utan att lärobokens innehåll tillika så förklaras och utlägges, att det af dem upplältas och begripes, men, under förutsättning af sådan föregående muntlig undervisning, utanläsning af Luthers lilla katekes likväl ansetts fortfa rande böra ega rum, hvaremot den vidlyftigare förklaring öfver nyssnämnde lilla katekes, som nu är eller framdeles kan varda antagen, endast synts böra såsom handledning vid religionsundervisningen och icke lill utanläsning begagnas, hafva Rikets Ständer, som derjemte ansett det vara af vigt för det åsyftade ändamålet, att den förklaring öfver katekesen, som kan komma alt antagas, varder lill uppställning och form lämpad för det önskade undervisningssältet, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes, såsom rättesnöre för kristendoms-undervisningen såväl vid rikets samtliga skolor, som vid nattvards-ungdomens handledning, stadga, att Luthers lilla katekes skall utgöra grunden för kristendoms-undervisningen och bör läras utantill, 348 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 126. dock alt utanläsning ej ålägges lärjungarne, innan de genom föregående muntlig undervisning förmått alt någorlunda redigt uppfatta innehållet, samt alt den förklaring öfver Luthers lilla katekes, som är eller varder antagen, bör begagnas såsom handledning vid religionsundervisningen; äfvensom att E. K.
R:dr aflemnat hypotheker eller säkerhets-liandlingar, hvilka Revisorerne inventerat och funnit i behörig ordning, enär af detta förklarande snarare den slutsatts synes böra dragas, att, då Rikets Ständer, eller deras Revisorer, som, vid granskningen af Tross-PassevolanceFondens Räkenskaper, alltid äro i tillfälle bedomina den säkerhet, så till capital som ränta, hvilken innefattas i de skuldsedlar eller förbindelser, sorn blifvit aflemnade för lån, utgifne från nämnde Fond, icke vid densamma funnit skäl lill anmärkning, det måtte vara alldeles likgiltigt, antingen så beskaffade säkerhets-liandlingar blifvit aflemnade från Gamla Passevolance-Cassan, annat publikt Verk, eller enskild person, så vida det sista alternativet, af Revisorerne i omförmäldte måtto nu föreslagit, också hade varit af Eders Kongl. Majit Nådigst stadgadt, helst det, både för de förvaltande Verken och för Revisorer, måste vara ännu svårare, att, utöfver de lemnade bypothekens beskaffenhet, bedömma enskildte låntagares vederhäftighet, än sådane Fonders, som, ehuru icke underkastade Rikets Ständers Revisorers granskning, likväl stå, hvad förvaltningen angår, under publike Embetsmäns ansvarighet, och att således, då Revisorerne erkänt principen af utlåning på goda hypotheker till enskildle personer, af hvilkas affärs-förhållanden hvarken Rikets Ständer eller deras Revisorer äga någon utväg att taga tillförlitlig kännedom, det synbarligen saknas å Revisorernes sida all grund, alt bestrida hypolhekers antaglighet, af det skäl, att låntagaren är en publik Cassa, som icke granskas af Rikets Ständers Revisorer; Att, då Tross-Passevolance-Fonden, utan någon slags garantie ifrån Rikets Ständers sida, tillkommit genom enskilda emellan Eders Kongl. Majit och Ruslhållarne träffade öfverenskommelse!’ om Trossens vid de Indelta Cuvalleri-Regementerne och de till Infanteri förändrade Indelta Cavalleri-Corpserne anskaffande och underhållande, i enlighet med de grunder, som derför finnas utstakade uti afslulade Passevolance-Gontracler med Ruslhållarne vid f. d. Lif-Regementet till Häst den i5 Januari 1778, vid f. d. Östgötha Cavallen den 21 Maj 1776, vid f. d. Westgötha Cavallen den 18 Mars 1776, vid Södra Bataljonen af Bohus Läns Regemente den 20 September 1783, samt vid f. d. Norra och Södra Skånska Cavalleri-Regemenlerne den 18 December 1775, genom hvilka Contracter Ruslhållarne emot den deri bestämda årliga afgiften, 95 äro, såväl i fredssom krigstider, befriade från alla med Trossens gemenskap ägande utgifter,
Han går åter in i kavaljersflygeln, tänder brasan och gömmer uniformen. Åter slår han sig ned i spiselvrån, och för hvar dag blir han allt mer ruggig och grå. Han dör så småningom, som gamla örnar bruka göra i fångenskap. Han är ingen fånge längre; men han bryr sig ej om att begagna sin frihet. Rymden står honom öppen. Slagfälten, äran, lifvet vänta honom. Men han har ej mer kraft att breda ut sina vingar till flykt. ANDRA KAPITLET. Lifvets stigar. Tunga äro de vägar, som människor hafva att vandra på jorden. Ökenstigar, träskstigar, fjällstigar. Hvarför får så mycken sorg gå ostörd, tills den förvirrar sig i öknen eller sjunker i träsket eller stupar från fjället? Hvar äro de små blomsterplockerskorna, hvar äro de små sagoprinsessorna, ur hvilkas spår rosor växa, hvar äro de, som skola strö blommor öfver de tunga vägarna? Nu har Gösta Berling, poeten, beslutit att gifta sig. Han söker endast efter en brud, som är arm nog, ringa nog, förkastad nog för en galen präst. Sköna och ädla kvinnor hafva älskat honom, men de må ej uppstå att täfla om hans hand. Den förskjutne väljer bland de förskjutna. Hvem skall han välja, hvem skall han uppsöka? Till Ekeby kommer stundom en fattig flicka från en ödslig skogsby långt uppe bland bergen och säljer kvastar. I den byn, där ständig fattigdom och stort elände råda, finnas många, som ej äga sitt fulla förstånd, och flickan med kvastarna är en af dem. Men vacker är hon. Hennes stora, svarta hår bildar så tjocka flätor, att de knappt rymmas på hennes hufvud, hennes kinder äro fint rundade, näsan är rak och ej mycket stor, ögonen blå. Hon tillhör en melankolisk, madonnelik skönhetstyp, sådan man ännu finner den hos vackra flickor vid stränderna af Löfvens långa sjö. Nå, där hade ju Gösta fästmön funnen – en halftokig kvastflicka blir en bra hustru åt en galen präst. Ingenting kan passa bättre. Han behöfver blott resa till Karlstad efter ringar, och sedan må de åter ha en glad dag vid Löfvens strand.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 27 Julii 1828, med befallning, att till emottagande af sjuke från Stockholms. Garnizon, låta inreda ännu flere rum, än de förut fastställde, hvartill kostnaden var beräknad uppgå till 2,287 R:dr 42 sk., af samma skäl, sorn de nyss anförde, uppläto verkställande af detta arbete åt Årsell för en summa af s,23o R:dr såsom den lägsta, för hvilken lian åtog sig, att arbetet fullborda; i anledning af hvilket allt de uti nya Sjukhuset inredde, af Directionen öfver GarnizonsSjukhuset äskade, salar och rum af densamma vid årets slut blefvo emottag ne. Af hvad jag sålunda haft äran anföra, angående de uppgifter, hvilka StatsUtskottet meddelat uti momenterne af 4 §• af dess nu under öfverläggning varande Utlåtande, loide det synas, att dessa uppgifter sakna vederbörlig fullständighet; att i synnerhet nästan alla hufvudskål, på hvilka Gommitterade, vid de deruti omförrnälte tillfällen, grundat sitt handlingssätt, derifrån finnas uteslutna; och alt, då Committerades, af Utskottet klandrade, åtgärder varit enliga med Kongl.
Ees v.- och Ekon.- Utskottens Utlåtande, N:o i g. ständig och säker kännedom af frågan varit nödvändiga, så anse Utskotten( att motionärens berörde, derpå grundade, förslag ej nu kan till närmare pröfning företagas; hvadan Utskotten hemställa,. alt ifrågavarande motion icke malte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ant, till Exp. Utsk. den; i5 Augusti, kl. ii i.
Jag vet ganska val, att en olika hushållning gifver olika resultater, och jag känner äfven väl, huru denna sats, ifrån Svenska flottans ekonomiska historia, hemtar den mest segrande bevisning. Man Den i December. Man kaimer GeneralAmiralen Grefve Eli rens vards uppställning af tv änne tider och summor, eller jemnförelse mellan Tersmediska oeh Ghapmanska förvaltningen;'och jag tär mycket böjd att tro, att, om en sådan jemnförelse, mellan den nuvarande varfsstyrelsen och någon föregående, på lika sätt blefve uppgjord, skulle företrädet lika ögonskenligt tillfalla den närvarande tidens hushållsomtanka, som Ghapmanska tiden visade en alltför förmånlig olikhet emot den Tersmediska; roen detta bevisar ingenting annat, än att äfven denna vigtiga administrationsgren hos oss ännu icke hunnit till någon stadga i former, utan att hos oss allt är till det mesta personelt, eller, med andra ord, beroende af lyckskott Med ali aktning för deras erfarenhet, som påstå, att ett complett färdigt 8o-canonskepp skall hos oss, med full skeppsutredning, kunna åstadkommas för 335,ooo R:dr Svenska Eancosedlar, vågar jag likväl yppa mina tvifvelsmål, att våra rotebåtsmäns dagsverken, vid denna beräkning, äro högre upptagna än till blott den usla dagspenning, som dem under arbetet bestås af kronan; och skilnaden mellan det verkliga värdet af ett sådant dagsverke och kronans utbetalning i och för detsamma, är likväl en förlust för landet, som sålunda uti dagsverkspriset borde observeras, då frågan är 2 H. 8 Den i December. att angifva, icke huru mycket ett 8o-canonskepp kostar kronan, utan huru mycket det kostar landet. Många andra omständigheter, såsom byggnadsstatens underhåll under en tid, då icke något bygges, torde, vid en sträng calcul, jemte mycket annat, komma att betydligt öka priset för de 80- canonskepp, hvilka verkligen byggas. Men jag vill för ett ögonblick antaga, att Sverige skulle kunna under fortsatta ansträngningar, köpa ekvirke från Pohlen, hampa och segelduk från Ryssland och äfven lemna erforderliga medel för öfriga materialiers anskaffande samt byggnadernas bedrifvande.
Fruktansvärda begyimelsehiiider måste öfveïvinnas », innan evulotionen kunde fullborda sitt verk a t t genom vildens tämjande, genom lians nioraliska tukt och vänjande vid hem och familjelif dana en god äkta 111aii ocli husfader. Berättelsen om detta daningsarbete inneli&amp;ller intressauta skildringar af mannens och kvinnans inhöiides förhållanden under förhistoriska tider och i det vilda tillståndet .. » Sannolikt 11a.fva ' vi alla » säger Dr~iinmond, atagit för afgjordt, att män och hustrur alskat hvar andras. Men detta är ett misstag. s 1 den lagre naturen rhder det förliållandet, att hane och hona icke alska livarandra; och på människonaturens lagre trappsteg alska icke heller man och hiistru hvarandra. Hos vilda folkslag är giftermalet icke förestafvadt af kärlek utan sig på r ' of. Den föreställning, att könens tillvaro förklarar kärlekens tillvaro, är oriktig. aktenskaplig kärlek bar under de långa tidsåldrar, som föregått den historiska perioden, sanuolikt varit nästan okänds. Först Iios d g r a få nationer, som tillhöra undantagen, hafva under v %rldsliistoriens senaste få tiininar man ocli-liustru s a m t älskat livarandras. Under miinsklighetens tidigaste skeden voro beröringen och samlifvet mellan de b %da könen inskränkta till korta, obestiimda tider, och ingen af de omst&amp;ndigheter funnos, som möjliggjorde bildandet af hem och familj. Men småningom förbättrades de yttre lefnadsrillkoren si, att nian och hustru kunde tillbringa en allt längre tid af sitt lif tillsammans. Fördelarne af detta lefnadssatt och af en saiiiiiiansluten familj kändes och erkändes alltmer. Ilen nära beröriugen med och det långvariga beroendet af livarandra alstrade SH sniåuiugom intryck, som narinade sig tillgifvenliet och kärlek. Det fanns hninsone eii möjlighet för, a.tt dessa k&amp;slor skulle koona. s&amp; rot.
Efter afdrag häraf, har följakt1 — 5 — Transport R:dr 5,337,287: 38- 2. ligen den egentliga förminskningen af Riksgälds Contorets bokförda tillgångar utgjort . i,t65,22o: 20. 4. och uppgingo alltså dessa tillgångar och fordringar vid innevarande års början till 4>J 72,067: 17. 10. 1 anseende till den högst betydliga andel af berörde tillgångar, som, enligt Rikets Ständers vid sisla Riksdag fattade beslut, blifvit i 1840 års Hufvudbok dels afskrifven och dels förd inom linien, var, oaktadt ofvan anförda öfverskott af Riksgälds-Contorets inkomster, den summa, hvarmed skulderna vid 1838 års slut öfverstego tillgåviigarne eller R:dr 989,104: 47* IO* vid i84o års utgång endast nedsatt lill ... , 467,852: 2. 9. så ali Contorets ställning jemlikt räkenskaperna, under meranämnde 2:ne år, allenast blifvit förbättrad med R:dr 48r,252: 45* *• Men i verkligheten har den, under åren <83g och 1840, förorsakade förbättring i detta Verks financiella ställning, varit vida mer betydande än hvad räkenskaperna utvisa, helst någon godtgöreise för de numera afskrifna eller inom linien upptagna summorna, icke någonsin lära kunnat vara att för Riksgälds-Contoret påräkna. Uti här ofvan uppgifna skulder äro icke de utelöpande Riksgäldssedlarne och Koppar-skiljemynts-pollelterna inberäknade, likasom ej eller bland tillgångarne är upptagen den för dessa sedlars och polletters inlösande på särskild Räkning i Banken afsatta fond. Utaf de, enligt Bil. Litt.
Me» sedan lVliedicin-rl-kon^en blifwir nied Bewillningen fammanssagen, och sä» ledes en tilökad afgift utöfwer denne Bewillning, ehuru obetydlig den än wore, ssulle anses berungande; sa har ^jag för nnn del icke ansett lämpeligt, ar nägon sadan förestå. Min upmärkfamhet har deremot blifwit fastad pä en del öfwerstöds waror, hwilka jag tror skulle kunna tala en obetydlig tilökning i Tull-afgiften. Om en sadan cilökning skulle anses medföra någon tunga, blifwer det åtminstone icke för andra, an dem af allmänheten, som hafwa råd och lagenhet, ar i mer eller mindre man stike öfwerflöds-waror förbruka, och ibland denne Lias-, tror iaq mig wisst icke böra räkna den fattigare delen af Nationen, dä den i närwarande swärn rider, ej utan yttersta omsorg och bekymmer, är i stand ar kunna förwärfwa äfwen den knappaste brödföda. — Säsom stal emot en ökad Tull-afgift har jag wäl hört anföras, at det ssulle lägga et twäng pä Handeln, hwilket ssulle strida emot Rikets Interesse, och at den derföre snarare borde upmuntras, än med nya fwärigherer beläggas. Jag är wisst af den ranka, ar Handeln bör pä alt sätt npmunlras och befrämjas; men jag tror icke, at en sädan upmunrran bestar deruti, at befordra en ökad införsel och större förbrukning af„ utländske öfrverflöds-waror i et fattigt Land. Åtminstone synes detta strida emot förhällander hos andra Nationer, äfwen dem som idka den mast widstrackra handel. Jag har trott, at fä i detta som alt an» nät man först bör söka det nödwandiga, fa det nyrciga, och sist det nöjsamma eller öfwerflödiga. Jag har icke welar fasta mig wid de rwenne .gr.
Och jag frägar nu allenast om nägon enda Riddersman finnes, som will gä fram med det han ej will answara för? Herr Lock, Loisit? Luävi§: Jo jag. Herr I^ammarskölsi, I^orsnro: Li, kasä wigtigt det kan wara att en ConstitutionS - Ut, stotts Ledamots mä göra anmälan i sitt Ständ rörande Stats-RädetS förhällande, lika wigtigt är det ock att han derföre ikläder sig answar. Att utsträcka Riksdagsmanna -rätten utöfwer all answarighek, more en wcrklig obillighet; Och hwad angär skillnaden i detta fall mellan anmäla och anklaga, är den sä fin, att jag för min del icke kan inse densamma. Herr Lock: En wärd Ledamot, Friherre Lagerström, frägade om nägon Riddersman wille gä fran» 4412 Den 19 October. fram med det han e) wille answara för: och )ag stvarade att jag det wille. Venna frägan delar sig i twä. Om jag säsom individu anklagar nägon, sä skär jag tils swarS med wärjan eller med lagen. Men om jag säsom Ledamot i ett Utskott uppgifwet' nägot som mina Mcdbrödcr wittja bcgrafwa, dä bör jag icke stä till answar. RopadcS bra. Herr käbImsn: För min del har jag e) emot att hwar och en mä answara för sanningen af sine upgiftcr; men jag tror allenast at detta sä faller af sig sjclst, att icke nägot serskilt derom behbfweS stadgas.
§ For Asyler, som Private maatte ville oprette, skal Autorisationen lyde paa Eierens Navn, og naar et saadant Asyl overgaaer til en ny Eier, bliver ny Autorisation at erhverve. § 3- Ethvert Asyl skal bestyres af en i eller naer ved samme|boende og af Kongen specielt dertil autoriseret Laege, som i private Asyler kanj vaere] Eieren selv. § 4. I ethvert Sindssygeasyl skal der drages Omsorg for, at Patienterne kunne före et selskabeligt Samliv og stadigeu kunne sysselsaettes. Indespaerren i een somt Vaerelse eller mekaniske Tvangsmidler maa kun anvendes i kortere Tid, og naar de Syges Tilstand gjör det uundgaaeligt nödvendigt. Legemlig Revselse maa ikke findé Sted. § 3. I ethvert Sindssygeasyl skal föres en Personalprotocol og en Behandlingsprotocol. I den förste, hvori et Exemplar af naervaerende Lov skal vaere indheftet, antegnes ved enhver Patients Modtagelse dennes fulde Navn, Alder, Födested, Levevei og Forsörgelseshjem, ligesom ogsaa den Persons Navn, efter hvis Forlangende den Syge optages i Asylet. Inden 8 Dage efter Modtagelsen skal en nöiagtig Beskrivelse över Patientens Legenäsog Sjels—Tilstand og senere de Forandringer, som deri maatte intraede, indföres i denne Prolocol. Ligeledes bliver i samme at indföre
Utskottet bar fördenskull ej eller upptagit deni i beräkningen af sedelstocken till högre belopp än 80,000 R:dr, hvilka blifvit uti Depositions-Afdelningen afsatte i och för äldre Låne-Banko-skulders utfordrande, förvissadt som Utskottet är, att ehuru berörde obligationer, en - Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 53 ligt Utskottets förslag icke vidare skulle få belånas, infriande af sådane till större summa än den nyssnämnde icke skall ifrågakomma. Som den under nästlidet år började upplåning af allmänheten samt de hos Hiksgälds-Kontoret upptagne lån hufvudsakligen varit afsedde för att förbättra proportionen emellan metalliska kassan och sedelstocken, men Utskottet ansett någon sådan proportion icke vidare erforderlig, tillstyrker Utskottet 39:o. att Banko-Fullmägtige måtte förståndigas, att till återbetalning uppsäga ej mindre alla i följd af den nästlidet år böl - jade upplåning hos allmänheten upptagna lån, än äfven de 2:ne lån å tillhopa 1,143,750 R:dr Banko, för hvilka Banken hos Riksgälds-Rontoret häftar. Vid uppgörande af ofvannämnde beräkning har Utskottet följt uppgiften öfver förhållandet emellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och depositions-skuld, den 3o December i843_, som upptager: Utelöpande Banko-sedlar ne till 20,894,407: 19. 11. Riksgälds-sedlar och kopparskiljemynts-poletterne till . 373,638: 18. 10. Innektående medel på räkningar i Depositions-Afd. till . 5,948.562: 6. 8.
I Nympher, som i vatne boo, Eer glädie bör så väl som vår nu groo, Fördy at I, som vij, för sant ok vist Igen få, hvad som vij i fiol ha mist. Nu haa vij fram för andra mon36, Seen som sin boning bygger Themis son Uppå vår önsklig grönskand skiöna land, Ok I, I Nympher vid eer ljuflig strand. Nu lär' vij begge ti god roo Oss glädia, hvar uti sit egit boo; Nu vår gudinna, som här omkring råår, Rättrådighetens son til maka får. Dy frögdas alla gudars hoop, Ok all' gudinnor gifva glädie-roop. Sij, hvar som framför alla deras trop Gud Hymen brude-faklan tänder op! Nu ha vij eder aldels teet, I Mälar-nympher, hvad som skeer ok skett. Dy vill vij, när som solen mist sin glans, Med eder träda fram i spel ok dans.» Endast anmärkande, att dessa till innehållet likna de svenska, men till formen äro ledigare, gå vi dem förbi, emedan de tillhöra ett främmande språk. Vi citera blott ett par strofer som prof. Det är vid grefvinnan Oxenstjernas, född Lewenstein und Scharffeneck, graf: »Ach, aber! Jammer, Jammer, ach! Sie ist dahin, sie ist verblichen, Und wie ein Sonnenlauff verstrichen. Wir sehen ihr betrübet nach. Sie ist dahin, sie ist verschwunden. Folgt dem, den sie für ihre Sonn' Hielt, wie Dian' Endymion, Mit dem sie ewig ist verbunden. Kommt, wetzt die Zähn' an diesem Sarg, Ihr Hasserinnen edler Jugend Und falscher Leibwach' aller Tugend. Neid, Missgunst und was noch mehr arg! Hier wird eu'r Spiel euch nicht gelingen. Ob gleich du, blauer Neid, viel kanst.
N.-o 16g. pande häraf, sorn af en Talare blifvit framslälldt, att nemligen de stycken, som utses till Prediko-texter och Epistlar, måtte på förhand, och utan att afbida hela öfversättningens fulländande, af Bibel-Commissionen öfverses , innan de i nyaEvange-äii-Boken upptagas, vore i verkställigheten så mycket mindre lämpligt, som Bibelöfversättningen icke synes böra rapsodiskt behandlas, utan utgöra ett fullständigt helt, bearbetadt efter allmänna och hela arbetet igenom följda grunder; och då dertill kommer, att en olika version af texterna i Evangelii-Boken , emot sjelfva Bibel-versionen’, sannolikt skulle för det religieusa sinnet medföra något oroande och nedslående, hvaraf omsider tvekan eller liknöjdhet kunde blifva en olycklig följd, så har Utskottet, med vidhållande af sitt förra Utlåtande i fråga om den nya Evnngelii-Bokens antagande, så mycket hellre funnit sig böra afstyrka det nu framställda förslaget om dess ytterligare öfverseende, utan afbidan af hela nya Bibel-öfversättningen, sorn en sådan åtgärd , i Utskottets tanka, i och för sig sjelf för det närvarande onyttig , icke eller skulle kunna aflöpa utan serskilda, Allm. Besv.- och Oeö.-Utskottets Ull. N.-o t6<). 23 i samma mon öfverflödigt!, såväl allmänna som enskilda kostnader. Hvad åter Bönerne angår, så har i detta afseende ytterligare blifvit yrkadt: Inom Ilögv. Preste-Ståndet: att hela Evangelii-Boks-Förslaget, och således äfven de dervid fogade Bönerne för den enskilda hus-andakten, vore Nationens obestridliga egendom: att följaktligen hvarje Boktryckare borde vara berättigad att, på hvad sätt som helst, öfverlemna dessa i dess händer; att, då Allmänheten önskar och efterfrågar den nyra Böneboken, folket vöre befogadt alt, till sin önskans vinnande, begära Regeringens mellankomst, och att följaktligen underdånig