Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven enl. vår nuvar. grundlag har man rättighet att väcka grundlagsfrågor under hela riksdagen, men sådant af det goda skäl att Const.Utsk. eger rättighet att då Utsk. finnér dylika förslag olämpliga, förqväfva dem inom Utsk. Denna rätt liar man i det förevar, förslaget betagit Utsk., men då man borttagit korrektivet, så hade man också bort borttaga rättigheten att efter motionstidens slut väcka grundlagsfrågor. Uti § 113 står: ”Utsk:s betänk, öfver fråga af allmän beskaffenhet skall, ehvad Utsk. är af endera kammaren eller af båda tillsatt, i bägge kamrarne för ärendets afgörande föredragas.” LagUtsk:s belänkm skola först föredragas i första kammaren, — betänk:n från kamrarnes öfriga gemensamma Utsk., först i andra kammaren, och betänk, från Utsk., som blott den ena kammaren tillsatt, först i denna.” Jag vill icke inlåta mig i en utredning huruvida det kan vara af någon nytta att lagfrågor först skola föredragas i den första kammaren, då alla andia frågor, som behandlas af gemensamt Utsk. skola först föredragas i ilen andra, men det säkra är att åtskilligt trassel deraf kommer att upstå, hvilket utan olägenhet kunnat undvikas, om man låtit alla betänkm från gemensamma Utsk. först gå lill 2:dra kammaren. I § 123 står det: ”När en allmän fråga, hvaröfver Utsk. sig utlåtit, till afgörande förekommer, äger kammaren att antingen genast, med bifall till utlåt, eller utan afseende å hvad Utsk. föreslagit, fatta sitt beslut, eller, om ämnet anses fordra ytterligare utredning målet till Utsk. återförvisa. Stanna kamrarne i olika beslut sålunda, att den ena antager och den andra afslår Utsk:s förslag, skall frågan, utom i de tall, nästföljande tre §:r uptaga, anses förkastad och för den riksdagen hafva förfallit.
St., eller om en beskattning och en folkrepresentation i mindre kretsar bör äga rum eller icke. Hvad som i detta afseende synes mig vara säkert, är, attén sådan institution i så små kretsar som sockenstämmans, och utan några andra mellankretsar, om den blefve så sjelfständig i sina beslut 0111 utgifter, att dessa beslut i alla händelser skulle godkännas eller corrigeras af den administrativa myndigheten, skulle vara alltför vådlig. Jag tror derföre, att R. o. Ad. icke under annat villkor bör ingå på den af Utsk:n här föreslagna §, än att det hålles R. o. Ad. öppet, att, i händelse beslut fattas om länsnämnders införande, göra följande tillägg i §:n: "Angår ingifvet besvär öfver sockenstämmobeslut en yrkad förhöjning i utgifter , då må domcapitlet eller Konungens Bef:h:de inhemta länsnämndens yttrande, och icke utan dess tillstyrkande medgifva en sådan förhöjning.” Det blir sedermera en annan fråga att söka få länsnämnden så organiserad, att den möjligen kan innefatta någon controll emot den administrativa myndighetens makt; men att utan någon sådan controll, utan möjlighet att instituera ett sådant återhåll, bestämma en illimiterad besvärsrättighet och rättighet alt ändra sockenstämmas beslut, det får jag för min del protestera emot. Frih. Cederström: Uti 11 §:n anhåller jag att tå föreslå åtskilliga förändringar, nemi. att orden ”någon persons enskilda rätt” utgå, och i stället införas orden "ensamt någon person af församlingen;” alt orden på 3:dje raden, från och med "meddelas” till och med’’äs k ar,” utgå; att ordet "honora” på 4;de raden utgår, och i stället införas orden ’’i n n e fa 11 a n d e beslutet;” alt på y:de raden efter ordet ”afsa t tan de” införes ’'s å ock granskningen af och redovisningen för kyrkans medel;’’ samt att efter ordet ”tillstäldt” på i/{:de raden utgår hela meningen till punkten vid ordet ”meddelas.” §:n skulle då få följande lydelse : ”Nu är sockenstämmoprot. och beslut justeradt och underskrifvet, då skall beslutet med besvärshänvisning, som alltid bör åtfölja qästpåföljande
H e n n e s stora personliga anseende o c h hennes vidsträckta relationer inom de kretsar, som innesluta samhällets i ekonomiskt hänseende lyckligast lottade medlemmar, inbragte rikligt flödande bidrag till hvarje företag, hvars grundande eller uppehållande hon f ö r tillfället g j o r d e till sin uppgift. Efter hvarje till allmänhetens gifmildhet vädjande u p p r o p, åt hvilket h o n lånat sitt namn, fylldes hennes hem af gåfvor, som från alla hall Topelius. tillströmmade, o c h hvilka hon m o t t o g o c h ordnade m e d glad tacksamhet vid tanken på dem, bvilkas andliga o c h lekamliga behof gåfvorna v o r o ämnade att tillgodose. T detta hänseende bar hennes verksamhet o c h hennes inflytande säkert icke öfyerträffats af någon enskild person i n o m vad samhälle. - M e d hela sin själ och allt sitt intresse var hon o c k fäst vid utvecklingen af de företag h o n främjat, o c h under de senaste åren, då aftagande krafter n ö d g a d e henne att mer o c h mer draga sig ifrån all utåt riktad verksamhet, erfor h o n aldrig större glädje, än när man kunde bringa henne gynnsamma underrättelser om framgången af hennes älsklingsföretag. » I sitt enskilda lif var h o n lycklig som fa, och inför människor syntes hennes väg alltjämt ligga j ä m n o c h solbelyst, dock har väl äfven h o n haft sina strider, ty sällan vinner man väl utan dem den lina takt och den medkänsla, hvarmed b o n kunde uppfatta olika själsstrider h o s personer, med hvilka h o n k o m i beröring. M e n äfven den soligaste dag har sin afton, da skuggorna b e g y n n a falla. F ö r en person med sä m å n g a intressen som grefvinnan P o s s e var det en icke ringa försakelse att nödgas f rånträ da det verksamma lif vet. Hennes senaste lefnadsår v o r o o c k mera uteslutande ägnade åt ett inåtvändt lif.
På sått i den nådiga Propositionen är meddeladt, har Westerås stad, jemlikt nådig Resolution den 10 Mars 1865, förklarats icke kunna åläggas att till rektor vid dervarande elementarläroverk upplåta embetsgård eller utgifva hyresersättning; Och hafva Rikets Ständer beviljat det begärda anslagsbeloppet, 500 R:dr. 44:o. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt om förhöjning af rektorernos vid de femklassiga elementarläroverken löneförmåner; Och då rektorerne vid såväl de fullständiga högre som de treklassiga och tvåklassiga läroverken vid sistlidua riksdag erhållit berättigande att efter särskildt bestämda tjenst.göringstider uppflyttas i en högre lönegrad, samt billigheten fordrar, att jemväl rektorerne vid de i allmänhet talrikt besökta femklassiga läroverken komma i åtnjutande af enahanda förmån, dervid dock undantag bör stadgas för rektorerne vid de femklassiga läroverken i Stockholm, hvilka redan vid sistlidna riksdag erhållit förhöjning i aflöningen; hafva Rikets Ständer funnit skäligt dels medgifva, att rektorerne vid de femklassiga elementarläroverken utom Stockholm, efter 10 års tjenstgöring i sådan egenskap, erhålla 500 R:drs tillökning i lönen, dels förhöja läroverksanslaget med den summa af 2,000 R:dr, som beräknats för den närmaste framtiden vara för ifrågavarande ändamål erforderlig. 45:o. Slutligen har E. K. Majit anmärkt, att den för läroverken i Luleå och Piteå under anslaget för elementarläroverken såsom indelt upptagna spanmål, hvilken numera med penningar efter statspris lärarne ersättes, utgörande för det förra läroverket 113 kubikfot 4 kannor och för det sednare 298 kubikfot 9 kannor, eller tillhopa 412 kubikfot 3 kannor, bör från den under omförmälda anslag uppförda indelta spanmål afräknas och i stället i kolumnen för oindelt spanmål införas; och är denna rättelse i bilagda tabell Litt. D. iakttagen. 46:o.
Den nya novellsamlingen bråddes omisskänligt på sina äldresyskon, men den egde derjemte n&amp;got af den försvagning, som förråder förtunnadt blod. Nu, sedan intryckena gått genom tidens sikt, är det tre af novellerna, hvilka stannat qvar i min hågkomst. Den ena, bokens första och största och som gifvit samlingen dess titel, handlade om en qvinnas raffincradt grymma hämd på mannen, derför att denne gjort hennes skönhet värdelös genom att under den äktenskapliga sammanlefnadens nio år samvetsgrannt ha bållit henne vid nästan lika många barnsängar. Sjelfva motivet var något sökt, hälften konstrueradt i dess pikanta besynnerlighet; och i den psykologiska arkitektaren hade den galliska klarheten och enkelheten nrartat derhän, att man icke såg stort annat än byggmästarens geometriskt regelräta mönsterritning. I den andra novellen, som jag mins, hade gaalviseriet vulgariserats till det barieska: en flicka, som är otröstlig öfver att ha fått ett dödfödt barn, finner ro för sin sårade själ genom att af de fem manliga individer, hvilka samtliga med lika rätt kunna göra anspråk på faderskapet, erhålla det högtidliga gemensamma löftet, att de alla fem skalle anse det för deras pligt att hvar och en efter större eller mindre förmåga förskaffa henne en ny liten gudsengel. Den tredje novellen slutligen handlade om, hurusom ett möblemang en midnattsstnnd underbarligen dansar sin väg ut ur rammen och bort i natten midt för egarens näsa, — en utflykt in på ett diktningsområde, der Maupassant minst af allt hör hemma, nem-ligen Edgar Poes. » Notre coeur » betecknar det absolut lägsta stadiet i den jemt sjunkande serien af Maupassants romaner. Hans förstlings-roman * Une vie » verkade genom arten af sin komposition såsom en gripande symbol af hela detta lif, hvari det ena slägtet griper vid, der det andra slutat, blott för att upprepa en och samma meningslösa och smärtfylda historia, — hvars väsen är jolm, hvars förlopp är lidande och hvars behållning är den trindaste nolla. » Bd-Ami *!
Men så erinrade han sig pesten, som var kommen öfver verlden för att utrota allt lefvande och sålunda gjorde allt annat dödande öfverflödigt, ja småaktigt och befängdt. Och så erinrade han sig den bleke gossen och ordet fader och dolken, som, drypande af veropande blodsdroppar, slängdes i en buske, och granen på kullens topp och sången: „ljuft är att möta sin flicka, ljufligast då skymningen hvilar öfver nejden.“ Detta var en förvirrande blandning af minnen, och riddaren kunde icke reda dem. Nåväl, hvarför icke förhålla sig likgiltig mot dem alla, hvarför fästa den ringaste vigt vid något förflutet, närvarande eller tillkommande? Man är ute och vandrar för vandringens egen skull, man bryr sig icke om ett mål för sin färd, man går in i den här grottan, derför att man råkat rikta sina steg åt det hållet och ej för något annat. Man är en strömbädd för en städse rinnande flod af föreställningar, men man låter floden hafva sitt lopp och söker icke qvarhålla någon af dessa böljor. I en sådan känslostämning gick riddaren vidare och steg med obesvärad, likgiltig hållning in i grottan. Han såg sig omkring. Bredvid honom stod, lutad mot väggen, en mörk man, som på honom fäste glödande genomträngande ögon. Men detta besvärade icke riddaren. Det var återigen ett af dessa intryck, för hvilka man kan vara alldeles likgiltig. Men längre bort i grottan såg han något annat, som bragte likgiltigheten i glömska. Han såg en qvinna skönare än hans inbillning kunnat skapa, sorgsnare, der hon knäböjde öfver den döde gossens lik, än all den sorg som riddaren kunnat tänka sig – ty den sorg han hitintills sett hade alltid varit blandad med svaghet och begär efter tröst eller ock med förtviflan eller ock med vrede, men denna sorg var enkel och oblandad och intet annat än sig sjelf. Han igenkände hos denna qvinna anletsdrag, som han älskat och hatat, afgudat och fördömt; för hans minne uppgingo taflor af solsken och blomsterdoft, omvexlande med andra af natt och förfäran. Han kände sig ånyo förvirrad.
StatsUtsk. har deremot föreslagit beviljandet af till åns uprensande erforderliga 15,000 R:dr, men icke brytt sig om, huruvida arbetet skulle få en större varaktighet eller icke, och har derföre i sitt utlåtande icke nämnt något om fachin-armen, annorlunda än hvad som återfinnes på sidan 7 i Betänk., eller att man kunde laga bort kostnaden för fachin-armen, hvarigenom summan minskades med 20,200 B:dr tuko. Ulsk. upmanar således till uteslutande af den del utaf arbetet, som skulle betrygga det hela för framtiden, på samma gång som det föreslår anslag till uprensningen af ån. Det vill att ån skall uprensas i dag, obekymradt om den åter fylles i morgon. Kan detta vara rätt? På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit i första delen af sitt Utlåt., nemi. det som rörer tillstyrkandet att för upmuddring af Arboga å ifrån staden intill Hjelmare kanals utlopp vid Grafudden mätte anvisas en summa af 20,000 R:dr, deraf 10,000 R:dr såsom anslag och 10,000 R:dr såsom lån, samt för å-rennans uprensning ifrån nämnde utlopp lill Mälaren 15,000 R:dr, hvarjemte jag anhåller, att återremiss må meddelas i hvad som rörer fachin-armen, på det att StatsUtsk. måtte taga denna sak i noggrannare pröfning. Uti sista mom:tet har Utsk. afstyrkt hvad motionären begärt till kaj-byggnaden i Arboga. Anspråken hos kommunerne på Statsanslag för dylika företag äro visserligen så betydande, och göra sig så ofta gällande, att jag i allmänhet anser det sådane anspråk böra tillbakavisas, samt att kommunerne sjelfve böra taga hand om dessa arbeten; men då man likväl vid denna Riksdag visat så mycken Den 29 Juni e. m. 533 frikostighet i hvad som rört andra kommuner, så tyckes mig äfven, att Arboga borde få ett prof af R. St:rs välvilja, lika så väl som andra städer i Riket.
Dock vare dessa enskilda Fatligvårds-anstalter under uppsigt af församlingens Pastor och Styrelsen för dess allmänna Fattigvård, enligt Kyrko-Lag och För fattningar ne. Lngsamt Auni. Betz. och Oecon,-Utskottens Betänkande N:o 54. 7 Häruti hufva instämt Herr Doctor Hvasser, Herr Doctor Morén och. Herr Prosten Hallström, den sistnämnde under yrkande: att icke blott egare af Bergverk och Bruk, utan äfven af andra inrättningar, som ej tillhöra landtmanna-yrket, borde förbindas att till församlingens Fattigvård bidraga; 6:o af Herr Prosten Roseh, sorn., medelst anförande af två händelser* då det genom Utslag blifvit ålagdt, dels en församling, att till försörjning emottaga en bonde, som många år förut försållt sitt inom församlingen belägna hemman, dels en för arbetsamhet och oklanderlig vandel känd mansperson, som inom annan församling gift sig med en enka, hvilken egde ett hus, att från sin hustru bortflytta, ledt sig lili deir slutföljd, att 1788 års Författning, som i tillämpningen lemnade sådana resultat, vore ändamåls-vidrig och otvifveiaktigt tarfvade omarbetning och förbättring , dervid borde iakttagas, att orden: den socken, der fattighjonet hafi eget hemman, skulle förändras till följande uttryck: den socken, der fattighjonet inom de tre sistförflutne åren haft eget hemman, och att i senare afdelningen af nämnde Förordning borde tilläggas denna mening: likväl må äkta makar, som lefva christeligen och väl tillsammans, ej förmenas att skrifvas och bo, der den ena af dem bostad eger.
Maj:ts den 16 dennes aflåtne, samt i*n % i derpå följd# förmiddagen på bordet Uf - ©en 27 Maji J. m. de Nådiga Skrifvelse till Riksens Stander, angående offentlighet vid Ståndens öfverläggningar,’ med anmodan till Lagutskottet att uppgöra ett fullständigt förslag, så väl till en Lag för ordningens bibehållande bland de främmande åhörare, hvilka kunna komma att öfverläggningarne bivista, som till bestämmande af det ansvar, hvarmed öfverträdelser deraf böra beläggas; samt till OeconoinieUtskottet, att författa de reglementariska föreskrifter, som för offentlighetens verkställighet blifva nödige, oell som ej mindre med Lagstiftningen i allmänhet, än hvarje medborgares rätt böra vara öfverensstämmande. Ut supra. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den aå dennes eftermiddagen, på bordet lugde Utlåtanden: Frän StatsUtskottet: Af den 20 dennes \ I anledning at Kongl. Maj:ts Nådiga remiss uppå Lieutenanten Bergmarks underdåniga ansökning om prolongation å arrendet af Klabböhle Laxfiske. Om utgörandet Dejne - penningarne. I anledning af Kongl. Maj.-ts Nådiga skrifvelse, rörande föreslagen försäljning till skatte af Kungsgårdar och Officers - Boställen, 5j6 Den 27 Maji /. m. Från Statsocä BevillningsUtskottem ’ de/i 16 dennes: N:o 168. Angående särskilt anslag till Taxerings-kostnadens bestridande inom Norrbottens Län. Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie UtJKotten Af den 26 sistl. April N:o 5o. Angående åläggande för Häradshöfdingarne, att visa redo för Häradets andel af saköres-medel. Angående föreslagen jemkning i stängsel-skyldigheten byemän emellan, då storskifte eller enskifte för sig gått. I anledning af yrkad ändring uti nu gällande författningar, rörande skyldigheten att deltaga i stängseln omkring skog och skogsmark. Af den 10 dennes: N:o 54.
Handtverksgesäller skulle betala 2 d:r. Såsom krigshjelp skulle allmogen erlägga för hvarje helt mantal 2 d:r, samt för hvar och en dräng af mer än 15 års ålder 4 d:r och för piga öfver samma ålder i d:r; dock voro hemmavarande söner och döttrar fria från denna afgift. Arbetsföra inhyseshjon samt annat tjenstlöst folk borde erlägga lika bevillning med tjenstehjon. Enligt 1686 års riksdagsbeslut, skulle enahanda bevillningsafgifter, som näst förut församlade Ständer sig åtagit, äfven utgå åren 1687 och 1688. Underbefälet och gemenskapen vid indelta armén och båtsmanshållet borde, lika med alla andra i allmän tjenst anställde personer, under fredstid af sina löner erlägga tionde penningen i bevillning. Löst folk, hvilket icke hade viss tjenst eller handtering, utan arbetade för dagspenning, borde betala 6 d:r. Insockne hemmanen i Skåne, Halland, Bohuslän och Blekinge, hvilka förut, i likhet med rå- och rörs-hemman, varit fria från den af fast egendom utgående bevillningen, skulle utgöra sådan bevillning med hälften af hvad för andra frälsegårdar vore stadgadt och följaktligen med 2i d:r för hvarje helt hemman. Den, som hade mer än ett hus, skulle erlägga hvar fjerde penning af hyran för de öfriga. I händelse af krig, skulle en eventuel bevillning efter samma grunder, som för den förra till allmänna gäldens afbetalande anvisade bevillningen voro fastställda, utgöras under två år. Allmogen åtog sig att erlägga lika bevillning för hemmavarande barn, af 1 5 års ålder och deröfver, som för tjenstfolk, eller en d:r för son och 4 d:r för dotter. Vid den riksdag, som hölls i början af år 1689, förklarade Rikets Ständer, att de fortfarande åtogo sig lika bevillning som för år 1687 utgjorts, samt dubbel bevillning, derest krig inträffade. Efter krigets slut borde dock endast enkel bevillning erläggas.
Derjemte anser sig Utskottet äfven böra hemställa, att Rikets Ständer, vid anmälandet af dessa stadganden, måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täck tés låta underrätta Fullmäktige i Riksgälds-kontoret ej mindre om de terminer, då beviljade stats-bidn g böra utbetalas, än om sådana förändringar uti de för stats-bidragens lyftning m. m. meddelade bestämmelser, som under arbetenas fortgång kunna varda i nåder medgilna. I händelse denna hemställan bifalles, torde i nu föreslagna § af Riksgälds-kontorets reglemente få införas följande tillägg: Jemte det ofvanstående stadganden blifvit i underdånighet anmälda, hafva Rikets Ständer anhållit, alt Kongl. Majit täcktes låta underrätta Fullmäktige ej mindre om de terminer, då beviljade stals-bidrag böra utbetalas, än om sådana förändringar uti de för stats-bidragens lyftning m. m. meddelade bestämmelser, som under arbetenas fortgång kunna i nåder medgifvas. Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Nov. 1857, kl. 12 m. Utlåtande, angående medels anvisande för undersökningar, inspektions-kostnader samt expenser vid allmänna arbeten. (R:gs-Afd.) Den, i sammanhang med andra framställningar angående beviljandet af extra eller tillfälliga anslag för åtskilliga, lill Civil-departementels handläggning hörande, föremål, uti Stats-Utskottets Utlåtande N:o 122 (sid. 82) behandlade fråga, rörande anvisandet af erforderliga medel för undersökningar och inspektions-kostnader, äfvensom expenser i afseende på allmänna arbeten, har af samtliga Iliks-stånden blifvit till Stats-Utskoltet återförvisad, på det att Utskottet, vid algifvandet af sitt yttrande angående sagde fråga, måtte tillika utlåta sig öfver de under innevarande riksdag väckta och till detta Utskott remitterade motioner om särskilda anslag lill bestridande af kostnaderna för föreslagna undersökningar rörande kommunikationernas förbättrande inom vissa delar af riket.
Herr Grefwe Erner har sä wäl och grundeligen yttrat sig i detta amne, att jag för min del anser ingen ting kunna tilläggas, och dä jag desiutom förenar mig med hwad Herr Miriman nyss anförde, för jag ödmjukast hemställa, om del . icke är 9i8 Den 20 Zebruarii. helt och hällit öfwerflödigt att Personal-Listan pä dem som i pension och Benädning-Staten aro upförde nu upläses. Detta skulle endast medföra tids utdrägt och synes ä sy sta en speciel pröfning som i unn kanka endast tillhör Konungen och icke Riksens Stander. Jag får således anhälla om Herr Grefwens och Landcmarstalkens proposition pä bifall till Mstottels betänkande i hela desi widd eller kanske snarare puncrewis, pä det hwarje del af denna wigtiga fräga mä kanna med noggranhet pröfwas och afgöras. Friherre Stael von kkolllen. Jag anhäller att först fä fästa mig wid den sista puncren i Herr Grefwe klörner, yttrande. Grefwinnan L^Ilenk^erna har lemnat det adla efterdöme att afsäga sig en pension, hwaraf hon kunde wara i mistning, men Skaten wal behöfde. Mätte detta efterdöme af flere efterföljas. Emedlertid hemställer jag kill Höglofl. Ridderffapet och Adeln att bestämma, huru wär och Ständernas aktning stall kunna betygas inför denna wältänkande Fru. Därnäst fär jag wända mig till sjelfwa saken, rörande hwilken jag tror att det tillkommer Riksens Ständer att reglera pensionerne. Da det är Rtksens Ständer som därtill förstmter medle t, mätte det äfwen wara de som böra och kunna afgöra huru de stola anwändas.
Yigtigare än en granskning och omarbetning af denna, är det i närvarande tidpunkt ofelbart, att sannings-enligt och öppet uttala öfvertygelsen om den lamhet, hvaraf förvaltningen i denna del nu lider, på det att en Landsfaderlig Styrelse icke måtte vara i okunnighet derom, utan fastheldre blifva i tillfälle att, genom vidtagande af skyndsamma och kraftiga åtgärder, återförhjelpa det stundligen sjunkande fäderneslandet till sitt fordna välstånd. Men då åtskillige af Utskottet nu föreslagne förändringar äro af alltför betänklig beskalfenhet, för att icke följderne deraf skola menligt inverka äfven på den närmaste framtiden, så bör jag icke underlåta att derpå nu fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. För det Högloft. Utskottet kunde det icke vara tvetydigt, att Eskilstuna manufactur-stad, den enda i riket, som i någon betydligare grad förädlar det vidtberömda Svenska jernet, blifvit i sin fabrication tillbakatryckt, genom borttagandet af det förbud, som ända till 1842 års slut varit stadgadt för Manufacturoch Handtverkssmide, ej specificeradt. Detta förhållande, uppgifvet af motionären i frågan, och derjemte vitsordadt af högt upplyste och kunnige personer, borde, efter mitt förmenande, hafva förmått Utskottet att åtminstone något när föreslå de tullbestämmelser, som motionen innehåller, nemligen för Stålarbeten ej specificerade 1 Sf värde ro: till 3: 16. — Jern, Manufactur och Handtverkssmide ej specificeradt \ U. — 3; —• — till 1: 5. Men då så icke sked t, då för dessa artiklar Utskottet föreslagit ett tullvärde af 3a sk. och i tull 8 sk., så anser jag mig pliktig att detta till rättelse hos Rikets Högloft. Ständer anmäla, hvarjemte det torde kunna anmärkas, att tullen å jern gjutet allt annat ej specificeradt bör sättas till likhet med hvad för de förstnämnde artiklarno blifver bestämdt, i anseende till svårigheten att vid förtullningar skilja dem emellan.