Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättigheten för vederbörande, att sätta nästan hvad värde som helst på förbrut11 a varor, hänför med få undantag, till de orimligaste och skadligaste resultat. Jag känner tillfällen, då fina kläden blifvit, vid slike fall, åsatte ända ner till 32 sk. B:cos värde och någongång derunder. Huru mycket detta gynnar den lagbrytande varuägaren, lärer hvar och en kunna inse, som vet, att de böters belopp han skall erlägga, grunda sig på varuvärdets. Samma skadliga verkan medför det stadgandet, att eonfisceradt förbudet gods endast får försäljas till export. Följden af denna tvångsförsäljning är få concurrenter vid försa ljni ngs L il 1 fälle t, lågt pris på varan, förlust derigenom för Staten och Beslagaren och den omständigheten, att den lagbi ylande varuägaren kan, genom sådan Den 21 Januari i f. m. 93 arrangement, se sin förlust minskad om ej ersalt, då han inropar varan, förer ut henne, och, sedan han densamma i utländsk hamn behörigen lossat, å nyo försöker, och stundom lyckas, att insmugla henne i Sverige, hvarest han slutligen försäljer henne till ett för säljaren vida förmånligarepris. Genom beslags-rapporter har jag erfarit, huruledes samma lörbudna vara flere gångor varit tagen i beslag. Detta stadgande utgör således en skadlig anomalie i TullLagstiftningen, och ökar, i förening med de förutnämnde bristerne, anledningarna till Tullförfaltningarnes eluderande, samt demoraliserar ytterligare begreppen om den helgd Författningar böra äga uti ett lagbundet Samhälle. Biträdande således Grefve von Fersen? åsigt, hemställer jag att, såsom tillägg dertill, adressen till Kongl. Majit i detta ämne måtte behörigen motiveras, på det Regeringen må erhålla fullständig upplysning om de delar i Tullförfattningarna, hvaruti Rikets Ständer önska ändring och rättelse. Med anledning häraf, får jag härmed uti följande momenter vördsamt framställa till benägen pröfning de grunder, som innefatta de angelägnaste förändringar uti ifrågavarande författning. 1:0 Ätt behörig under sokn ingsman, hvarmed förstus de uti 3y §.
Hufvudstadens borgerskap får vidare vidkännas ganska dryga utgifter för Ofverståthåliare-embetet, motsvarande länestvrelserna på landet, hvars (Öfverståthållare-embetets) ena afdelning, nemligen Poliskammaren, har att göramed alla tiggare och landsstrykare från alla orter i riket, hvilka besöka hufvudstaden — för uppbördsverket som har att uppbära och redovisa den till flera hun - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 59. 23 <1rade lusen r:dr banko uppgående och till statsverket inflytande, årliga uppbörden och — för upprätthållande af de mångfalldiga institutioner af allmän nylla för hela landet. Hvad jag nu tagit mig friheten anföra i afseende å hufvudstaden, torde i mer och mindre mån vara tillämpligt äfven på rikets öfriga städer. Gerna vill jag medgifva, hvad städernas hedervärda flender anfört derom, att åtskillige städer hafva fått ett med mindre urskilning valdt läge och föga förtjena namnet-af städer; men härvid är att bemärka, dels att en och annan bland desse städer sjelfva begärt att få komma under landsrätt, för att slippa underhålla egen jurisdiktion och ekonomisk förvaltning och dels att dessa mindre betydliga och med en viss medömkan omnämnda samlingsställen (namnet stad, köping eller by gör intet till saken) icke äro utan all nytta för landsorten. Mycket vore väl visserligen ännu att tillägga i detta vigtiga ämne, men det anförda må tillsvidare vara nog och det lärer icke underlåtas att till den, som jag hoppas, blifvan de undersöknings-komitén lemna bidrag af ytterligare upplysningar. Slutligen bör jag icke undgå att nämna några ord i anledning af Nils Strindlund! och Lars Olssons hätska utfall mot städerna — ”såsom tillhåll \ör och utspridande af all slags osedlighet, samt verkliga härdar för revolutionära stämplingar, kommunism, socialism och allt hvad detta otyg må heta", genom hvilka beskyllningar de hedervärda sökt visa, hvilken styggelse städerna äro för landsbygdens oskyldige och fromma innevånare.
Då sålunda Enkan Grans qvarlåtenskap, i värde uppgifven till omkring 3oo Ridr Banco, såsom Dana-arf tillfallit Kongl. Majit och Kronan, har Utskottet, med afseende å det vitsordade behofvet af ett nytt Rådhus i Piteå samt å Stadens oförmåga att till detsammas fullbordande anvisa nödige medel, serdeles efter den i Norrbottens Län, åren i83o och i83i, inträffade missväxt och i följd af de serskilda kostnader, Staden för anstalter till Cholera-farsotens utestängande fått vidkännas, skolat tillstyrka, att ifrågavarande Dana-arfs-medel må, i uppgifvet ändamål, till Piteå Stad öfverlåtas. Ankom till Exp.-Utsk. d. 1 Mars kl. 12. Utlåtande, i anledning af Arrendatorns utaf Svartsjö Kungsgård, f. d. Grosshandlaren Weners ansökning om nedsättning i Arrendet. Hos Kongl. Majit har Arrendatorn af Svartsjö Kungsladugård, i Färentuna Harad af Stockholms Län, f. d. Grosshandlaren Herman Wener, dels med åberopande af ^ide punkten i det för Fabrikören Th. Bennet d. 3r Julii 1816 utfärdade, sedermera på Wener transporterade ArrendeContract, samt enär under sommaren år 1833 så stark frost skall inträffat, att, jemlikt ett af Krono-Länsmannen Brolin och 2me Nämndemän ulgifvet betyg, all vårsäden vid Kungsladugården bortfrusit, så att större delen måst såsom foder användas, i underdånighet sökt att vinna befrielse från den del af nämnde års arrende, som borde med korn utgöras, och dels, på anförde orsaker, underdånigst anhållit, att arrende-beloppet, genom Arrende-Conlraelet bestämdt till 600 tunnor, hälften råg och hälften korn, men hvilket, jemlikt Kongl.
De äro dessutom rakt af för vårt försvar skadliga, ty de upptaga en mängd af folk, som kunde vara af stor nytta för armén och det öfriga försvaret. Det enda hvartill våra båtar numera duga, är att framsläpas till något ställe, hvarifrån de, stödjande sig emot af oss egda stränder, kunna beskjuta framför liggande vatten. Detta kan till exempel inträffa vid en belägring af Stockholm. Dertill duga de, ehuru vi, om vi ej egde dem, med lätthet kunde sammanfoga och bestycka timmerflottor, som fullkomligt uppfyllde samma ändamål. De 34 stycken bombkanonslupar och de 52 stycken jollar, som, enligt Flottundersöknings-kommissionens utlåtande bifogade bilagor, äro i fullgodt och godt skick, torde kanske tills vidare böra bibehållas och nödtorfteligen underhållas; dock så att dem fråntagas segel, master, tackling och större delen af årorna. Besättningsstvrkan bör reduceras till det antal, som är nödvändigt för kanonens serverande. Alla de öfriga båtarna böra ovilkorligen slopas eller försäljas. Att åt slupar och jollar under fredstid afse och inöfva befäl och stamtrupp är ej allenast militäriskt onödigt, utan ock att misshushålla med flottans tillgångar. Flytande positions-batterier, till hvilka slupar och jollar nu mera och endast undantagsvis böra användas, kunna blott komma i fråga under fortgången af ett krig. 28 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 20 Den korta tid af 8 till 10 dagar, som erfordras att inöfva laddning och riktning, förefinnes således alltid. Befäl och folk, bör tagas derifrån för tillfallet lämpligast är. Det enda, som under fredstid kunde göras, vore att låta en del af sjöbevänngen öfvas i en positions-slups riktning och dess kanons rengöring och laddning. Jag har kanske, mine Herrar, för länge uppehållit mig med de rodda fartygen, men det har varit derföre, att Sjö-ministern vill åtminstone ad interim bibehålla dem.
Siden-Grenadin ... » 90 öre — 8,65 Siden-Foulard, tryckt, » 85 öre — 3,85 j Siden-Bengalin ... » kr. 1,75 — 8,35 pr mtr. Siden Profver och katalog omgående. Dubbelt porto till Schweiz. Siden-Fabrik, Om NI uteslutande använder at den äkta Segerllnds-Blanksvärtan, (märket Elefanten i stönar) skall Ni finna, att skodonen hålla mycket iängre hela. Fin-nnt Santos af nya skörden, mycket godt å 0: 70, 0: 75 o. 0: 85 pr kg. N:r 1 Mynttornet. Stockholm. Extra l.-mä D:o högsta kvalité, med Depositionsränta _ _ 5 % AKTIEBOLAGET fin arom och full styrka 0: 90 pr kg. Sparkasseränta 5 % Campinos 1: 00 » » S T O C K H O L M S HANDELSBANK Prima Finaste PLANTAGE-KAFFE, kraftigt A hvarje sparkassebok kan lyftas intill och välsmakande 1: 05 pr kg. i månaden utan uppsägning. Utsökt god PORTORICOART 1: 10. • Extra l:ma COSTA RICA ... 1:12 » » Ett antal äldre årgångar realiseras till beFitt-fin ljus Java, mycket godt 1:15 » » tydligt nedsatta priser och erbjuda för dem, Extra l:ma GUATEMALA, särdeles Sydsvenska som förut ej äga desamma, en billig, omomtyckt l: 20 .. » växlande och lärorik lektyr. Mot insänFinare kaffesorter till högre priser dande af nedannämnda belopp till Expedifinnas äfven ä lager. 32 Regeringsgatan 32 tionen af Idun, Stockholm,; erhålles inom Allt pr säck om cirka 60 kg. samt 5 öres Sverige portofritt: — Stockholm — högre pris då minst 10 kg. köpas. — Allt Kaffe lever, fraktfritt vid närmaste Specialitet: Idun 1892 (komplett) 2: 25 Stockholm, Fredsgatan 24. järnvägsstation vid köp af hel säck.
Hwaremoc Hcrr Ostberg, da erfarenheten skal! wittna,att unga myndig förklarade fruntimmer, blifwik ge» nom andras list och egennytta lidande, förestår, att dispence i sräga om Mös omyndighets ftllständ, ej borde äga ruin förr än hon fyllt Trettio (Zo.) är. Lag Utskottet inser wäl ä ena stdan, att dä uti allmänna lagen ogifta qvinnor ansetts altid böra stä under förmynderskap, uran att till undantag för sam, ma regel anledning är mordén giswen, Lagstiftaren, långtisrän att förfördela detta kön, twärtom i del hela härmed befrämjat dest bästa. Me» dä derjämte ä andra sidan i bctragrande kommit, alt tvid en mognare älder, flere af de skäl, som lill nytznämnde stadgande föranledt, kunna i Afseende pä en eller annan nphöra, eller för deras framtida lycka bliswa af mindre wigt; erfarenheten ock wisat, att de flere undantag, hwilka i sednare tider härutinnan blifwit tillätne, wäl ofta warit för de myndig förklarade förmanlige, men deremot också någon gäng inträffat, hwad Herr vilberg 1400 Den 21 December. i oswanberörde matto ansörk, kar Lag Utskottet dels med Herr blllker^ ansett en witz älder böra fastställas, inom hwilken ogift qwimta owilkorligen borde stä under förmynderskap, dels förmodat, dct pä Domaren, som bäst är i tillfälle att pröfwa alla omständigheter, hälft torde böra ankomma, att, enär goda Ml dertill äro, under wista wilkoc förklara Mö för myndig: och förestår således följande ändring i ig Cap. 2. H. Arfva Valten: Mö stände owilkorligen unker förmynderMv till betz hon fyllt Trettio (32) är, ästundar hon efter denna älder bliswa myndig, wise Ml dertill inför we» derbörlig
KammarRättens an”märkningar afförstnämnde beskaffenhet bö”ra öfverlemnas directe till JustitiasCanzlers”Embetet, för att i laga ordning handlag”gas; men att deremot alla anmärkningar ”vid egentligen så kallade administrativa åtgärder först skola af KammarRätten i ”underdånighet anmälas genom den Statsexpedition, från hvilken Kongl.'Majrts be”fallningar »ill det Embetsverk eller den hög”re Embetsman, som anmärkningarne rö”ra, vanligen utfärdas, då Kongl. Majit blef”<ve i tillfälle att pröfva, huruvida åtal af ”den anmärkta åtgärden bör ske, och hand» ”lingarne i sådant ändamål till JustitiaeCanz”lersEmbetet öfverlemnas.” Derigenom blef saken icke hulpen, utan förvärrad; ty förut, med bibehållande af KammarRättens instruction om hemställning till Kongl. Maj:t, fick åtminstone ConstitutionsUtskottet i StatsRådets protocoll se hvilka och huru många anmärkningar mot Collegier och högre Embetmän blifvit gjorda, och kunde, om de utan goda skäl blifvit nedlagda, sådant anmärka. Men nu, då Den i5 December e. m. 161 då KammarRättens anmärkningar skola skickas omedelbart till JustilireCanzlersEinbetet, förekomma de ej mera i StatsRådets protocoll, och ConstitutionsUtskottet ser hvarken om de blifvit anmälda eller efterskänkta. Om ock JustitiaeCanzleren skulle göra något åtal, så borde det väl ske i KammarRätten. Hvartill tjenade då omgången till JustitiaeCanzleren, enär saken lika väl kunnat afdömas på vederbörande RevisionsContoirs framställning, eller på käromål af KammarRättens AdvocatFiscal ? —Jag föreslår fördenskull, att den i frågavarande föreskriften af den so October i8s4 måtte upphäfva s j och att KammarRätten _, genom uteslutande af det anförde undantaget i 2 af dess instruction, mätte hädanefter blifva lika obehindrad att till laga kraft och verkan fullfölja anmärkningar mot högre ^ som hittills mot lägre redogörare för allmänna medel. 2:0
Enär kammardrängen Bromans oförmåga att »nu eller framdeles bestrida sin tjenst» blifvit genom läkarebetyg styrkt, och då den extra ordinarie vaktbetjent, som, i händelse Broman endast erhåller ytterligare tjenstledighet, förordnas att dennes tjenst förrätta, jemlikt 181 § i nyssnämnde reglemente, eger att derun der tillgodonjuta »samma aflöning, som för den förrättade sysslan är i staten anslagen»; så uppkommer följaktligen, genom ifrågavarande ansöknings bifallande, icke någon ökad utgift för Riksgäldskontoret; hvadan Utskottet jemväl får tillstyrka , att kammardrängen J. Broman, efter erhållet afsked, må å Riksgäldskontorets peusions-stat uppföras till åtnjutande af en årlig pension å Trehundra riksdaler, hvilket belopp, de å detta verks ordinarie aflö ningsstat upptagna kammardrängslöner för närvarande utgöra. 30:o. Angående Kongl. Kommmers-holleg-ii förbindelse för de å ulldiskont-kreditivet lyftade medel. (1845 års rev.-berättelse, sid. 45; fullmäktiges utlåtande, sid. 70; 1847 års rev.-berättelse, sid. 84). 1 stället för den, i afseende på besagde medel, för längre tid sedan, afgifna lith lill R. St. Fröt. 1847 och 1848- 4 Sami. 1 Afd. 24 Häll. 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. förbindelse, har, såsom sednast församlade revisorer upplyst, Riksgäldskontoret för dessa medel redan erhållit af Kongl. Kommers-kollegium en ny, med nu stadgade betalningsvilkor öfverensstämmande, ansvarighets-förbindelse. 31:o. Angående några ur fullmäktiges jernkista uttagna säkerhet shandling ar. (1847 års rev.-berättelse, sid. 84). Yid inventeringen af de i fullmäktiges jernkista nedlagda handlingar, hafva revisorerna anmärkt, att några Götha och Södertelje kanalaktier, hvilka blifvit deponerade för en förre kommissarien A.
Ridderskapet och Adeln har, under den nästlidne Augusti, till Lag-Utskottets utlutande öfverlemnat ett af Herr Stråle, kV., ingifvet memorial, deruti blifvit anfördt, att det väl vore stadgadt, genom Kongl. Förordningen den i3 Juni 1800, att den, som har fordran hos annan i gods, penningar eller hvad det är, och kräfver den ej skriftligen eller muntligen, eller gifver den ej an för Rätten eller hos Konungens Befallningshafvande inom tio år, må derå sedan icke någon talan ega, livilket stadgande, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835, äfven bör tillämpas å sådana fordringar, som, medelst dom eller utslag, blifvit fastställde; men deremot saknades all bestämd föreskrift om den tid, hvarifrån den, genom berörde förordning stadgade prasscription, borde räknas. En del ansåg densamma taga sin början med den dag, då förskrifning eller annat fordringsbevis finnes utBih. till R. St. Prot. 1844, 7 Sami. 1 J/d. 12 Haft. 4 26 Lag-Utskoltets Betänkande, IV:o 32. gifvet, hvaremot andra räknade prcescriptionstiden från förfallodagen, så att, om någon förbundit sig alt till annan utgifva en summa penningar efter åtta års förlopp, skulle först tio år derefter prsescriptionstiden löpa tillända, och gäldenären således i slutet af i8:de året från skuldsedelns dag kunna med gällande verkan lagsökas. Genom sistberörde beräkningsgrund syntes dock ändamålet med prasscription komma att förfelas.
Den, som vill, att vid hufvudsaklig votering, i fråga om nedsättning eller upphörande af Utmarks-skatten på Öland, till contra-proposition antages Preste-Ståndets beslut (”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att den å de olika hemmanen fördelade utmarken på Öland, på Statens bekostnad, måtte underkastas en förnyad besigtning och skattläggning, hvarvid iagttages, att för sådan mark, hvilken är af den beskaffenhet, att den endast till bete kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken egde betes-rättighet och således icke genom dylik marks tillskiftande vunnit större fördel, än de förut egde åtnjuta, blifva från all skatt befriade, hvaremot för odlad och odlingsbar jord rubbning uti räntan icke må ega rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än som kan anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som/genom egandeoch fri disposilions-rätts förvärfvande, vunnits, samt att utbetalningen af utmarks-skatten må, intill dess nya skattläggningen för sig gått, fortfara, men för den nedsättning, som vid nya skattläggningen åsättes, återbäring, beräknad från och med år 184 *» af Stats-Verket utgå”}, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Vinner nej, antages till contra-proposition Ridderskapets och Adelns beslut (”att Rikets Ständer hos Kongl. Majt anhålla, att förhållandet med skattläggningen å utmarken på Öland, på Statens bekostnad, noga undersökes, samt, om dervid befinnes, att den skatt emot gällande method och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas, och restitution erhållas af det belopp, som årligen erlagts, från och med den 1 Januari 1841 beräknadt. Voteringen har utfallit med p3 ja och 26 nej; hvarigenom PresteStåndets beslut blifvit till contra-proposition antaget, och har derefter om - Förstärkta StatsUtskottets Memorial, N:o JL/f. rostning i liufvudsaken af Utskottet blifvit anställd öfver följande proposition :
Förordningen den 19 Augusti 1762, testaments-rätten efter stads-rätt sålunda, att den, som har barn och bröstarfvingar, ej eger af ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt gods gifva i testamente mer än hvar sjette penning; att den, som ej bar barn, men annan inländsk arfvinge, må i testamente gifva hälften af sin ärfda stads-lästighet, men all den aliade, jemte ärfda och förvärfda lösören; samt att den, som hvarken har brösteller inländska arfvingar, kan bortgifva alltsammans. Men ifrån dessa allmänna föreskrifter ega likväl två undantag rum. Jemlikt Ridderskapet och Adelns privilegier kan nemligen frälseman efter lands-rätt disponera öfver aflinge tomt, hus och jord i stad, hvaremot de, som till Preste-Ståndet höra, likmätigt sist anförda §, måste iakttaga hvad, efter stads-rätt, gäller, derest de vilja göra testamente om den egendom, hvari de njuta gifto—rätt; och häraf följer, att ärfd fastighet å landet aldrig kan blifva föremål för testamente, men väl dylik fastighet i stad; — att då en oinskränkt dispositions-rätt är lemnad öfver aflinge-jord å landet, såvida icke jorden är förvärfvad i äktenskap af personer, hvilka höra till Preste-Ståndet, den, som förvärfvar fastighet i stad, blott till en ringa del kan genom testamente afhända sina barn och bröst-arfvingar samma fastighet, derest han ej är frälseman; — att då de lyda under lands-rätt, som å landet bo, samt under stads-rätt de, som i stad bosatte äro, de förre, med undanlag af dem, som höra till Preste-Ståndet, ega fullkomlig frihet öfver sin lösa egendom, ehvar den linnes, men de sistnämnde en betydligen inskränkt, så framt de ej äro frälsemän, hvilka i förevarande hänseende lyda under lands-rätt; — samt följaktligen att testa - Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. 7 ments-rätten är beroende dels af egendoms belägenhet, dels af egarens åtkomst och dels af det stånd denne tillhör.
För att icke genom antagandet af den begärda kapitalrabatten betaga sig möjligheten att kunna bereda en minskning af lånets dyrhet, och med afseende derå att ett yrkande om nedsättning af denna rabatt komme att inverka på de öfriga frågorna rörande detta lån, öfverenskommo Fullmäktige att föreslå priset å detsamma till 97 Jj procent. För de å de olika tiderna disponibla summor egde kreditbolaget undfå motsvarande belopp i partialobligationer, lydande på innehafvaren och daterade den 15 Januari 1865; skolande dess i obligationer anskaffas på Riksgälds-kontorets bekostnad efter formulär af öfverenskommen lydelse. Dessutom förbehöll bolaget sig att, ända till lånets slutliga liqviderande, Riksgälds-kontoret nedsatte hos läneöfvertagarne en hufvudobligation. 5:o Partialobligation åtföljes af hvarje halfår, den 15 Januari och 15 Juli, betalbara kuponer å 6 procent pro anno. 6:o Lånets återbetalning sker genom Riksgälds-kontoret al pari med | den 15 Juli 1866, £ den 15 Januari 1867, ^ den 15 Juli 1867 och J den 15 Januari 1868; hvadan hela lånet måste vara fullkomligt liqvideradt inom tre år från den 15 Januari 1865. De för lånets liqviderande och räntebetalningen erforderliga silfvereller vexelremissor verkställas af Riksgäldskontoret på det sätt, att de inträffa i Köpenhamn eller Hamburg 14 dagar före förfallotiden. 4:o Med afseende å det menliga inflytande utgifvandet af obligationer med så hög räntefot kunde medföra för statens kredit, och hvarigenom man äfven kunde befara att nästan all försäljning af svenska 4i-procents-obligationer blefve omöjliggjord, förklarade Fullmäktige sig helst hafva önskat att icke behöfva lemna obligationer för ifrågavarande lån.
De hade därefter gått till Afrodites tempel, i hopp att finna båda eller endera av dem bland de kristianer, som användes till byggnadsarbetet. Sedan Krysanteus övertygat sig, att det sår, som Klemens tillfogat uppsyningsmannen, icke var farligt, vände han sig till den förre och frågade: - Är du saker till det, varför man anklagar dig? - Ja, svarade Klemens stolt. Det var jag, som kastade stenen. Han är kättare den där, och jag såg, att han misshandlade en rättrogen. - Om så är, så skall han avsättas och straffas, sade Krysanteus. Du borde vänt dig till mig och åtalat honom. I stället har du utövat en självhämnd, som gör dig hemfallen under lagen. Betänk, unge präst, huru lätt det kunnat hända, att du dödat honom. Du kunde i detta ögonblick stått för mina ögon som mördare. - Än sedan? inföll Klemens. Tror du, att jag skulle blygts för det? Då jag slungade stenen, så var det min avsikt att döda honom. Gör nu med mig vad du vill. Jag är icke rädd för dig. - Olycklige, sade Krysanteus bleknande och med en blick på de kringstående, som hörde denna farliga bekännelse; ditt förstånd är förvirrat. Dina ord kunna icke tillräknas dig ... Mina vänner, fortfor han till åhörarne, denne gosse vet icke vad han säger. - Jag vet det alltför väl, I egyptier, som förtrycken Israel. I tvingen oss, liksom fordom, att släpa sten åt Farao. Edra arbetsföreståndare misshandla oss. Men de, som lägga sin hand på Herrens folk, äro saker till döden. Moses dödade en egyptisk man, som misshandlade en av hans folk. Det var samme Moses, som gav oss den heliga lagen. Och då han sade: du skall icke dräpa, så ställde han visserligen ingen kättare och otrogen i skygd av detta bud, ty annars skulle han dömt sig själv. Emellan er och oss är krig på liv och död. I skolen utrota oss eller vi eder. Men vår sak är Herrens och segern ligger i Herrens hand ... - Var är din fosterfader? frågade Krysanteus, avbrytande Klemens' vilda ordsvall.
Bes. och Ekon.-Utskottets Betänkandej N:o 38. 5 nom kumle elen åsyftade ordningen vinnas, ocii, om någon ovana skulle i början försvåra lumphandeln, trodde motionåren deri snart hafva en öfvergång och förändringen bereda en önskad frigörelse från de oordningar, sorn man fåfängt jäfvadc och hvilka voro en tryckande börda för de landsorter, i hvars granskap pappersbruk voro belägne. Emot denna framställning, i hvad den afser förslaget att districtvis endast genom derinom antagne ombud låta hopsamla lumpor, äfvensom att socknarne skulle åläggas antaga lumpsamlare åt bruken, har Herr Bråkenhjelm anfört: 1:0 att all tid svårigheter, om ej omöjlighet, skulle uppkomma för andra pappersbrukän dem, som voro belägne inom orten, att få de föreskrifne ombuden engagerande, hvarförutan uti de provinser, inom hvilka flera Bruk befinnas, tillgångar på lumpor snart blefve medtagen, då ett annat hade fördel att vara ensamt i sin ort; och 3:0 att socknarne ej kunna åläggas att besörja luropsamlingar eller sjelf ve antaga samlare för det ena eller andra bruket, samt att bet villas mätte att, med sådane föreskrifter, någon toge vara på dessa råämnen så Väl som nu sker, då desamma dageligen efterfrågas i stugan.