Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är ju redan borta! protesterade fru Ziri. Ack, nu har jag lockat er in i en fälla, fru Ziri! Ja, jag går med på att det är borta på så sätt att vi kallar det ett fullbordat. Men det är bara en formel för vårt sätt att uppfatta det. Så länge min hjärna arbetar och ängslas just för att detta har hänt, så länge är det inte alls borta. Vad hjälper det att jag sitter och förlägger det långt borta i tiden, antingen bakom eller framom nuet, när det i alla fall hänger fast vid mig som en ful spetälskefläck, när jag aldrig någonsin kan komma bort från den där kattens lidanden. Och vad hjälper det om jag kunde tro att Gud förlåtit mig, blir detta kattens fullbordade och oskyldiga lidande mindre för det? Tag nu allt som lidits i denna värld, tag det i klump, förbättra sedan världen hur ni vill, till sist kommer ni, ifall ni lyckas, vilket ni inte gör, att uppnå samma världstillstånd som innan den första droppen oskyldigt lidande utgöts i denna bedrövliga värld. Vad tjänade då lidandets period till? Till erfarenhet? För att kunna komma till status quo? Och Gud, som ni tror på, vad tänkte han på under tiden? Som inte hoppade över lidandet i mänsklighetens historia? Dostojevski, säger ni. Ja, jag erkänner, jag är föga originell, men han talar i allmänhet om oskyldigt lidande. Jag frågar: Vad ska då det skyldiga lidandet tjäna till? Jag menar enligt teosofernas lära om vedergällning genom återfödelse? Låt oss återgå till kattan, som vi pinade ihjäl! Antingen hade hon väl i en föregående existens förbrutit sig på något sätt, men det mindes hon inte, vi antar väl att hon inte gör det mer än människan, och vad har hon då för nytta av att bli ihjälklämd mellan ett par stenar, långsamt? Vem fröjdas åt kattans rättvisa straff? Vi kan tala om min kusin Bertil i stället. Han har en puckel på ryggen i detta sitt jordiska liv, och det är väl antagligt att han i en föregående tillvaro slagit ryggbenet av sin mor eller gjort något annat fuffens, men det minns han inte, han är bara ledsen och arg över puckeln.
Jag hade visserligen önskat , att vår Grundlag innehållit en sådan jemnkning mellan de Constitutionella Makterne, att Regeringens bifall fordrades för Ständernes beslut i financiella frågor , och Ständernas deremot för Regeringens uti allmänna hushålinings-mål, men så länge ej vår Grundlag stadgar detta, lär det vara Konungens obestridliga rätt enligt 89 §. Hege - 6iS Dt* s) Navsrabet f. m. i ings-Formen att besluta i mål som detta. Det är ej för luli-uppbördens skull som denna bevakning varit till, utan för efterlefnaden af de författningar som blifvit stadgade, rörande Rikets allmänna hushållning, hvad grenen handel beträffar. Herr Grefven och Landt - Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg StalsBevillningsoch Oeconomie - Utskottens förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja oeh Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalk en gjorde proposition lill bifall å berörde Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff: Jag tror, att Ständerne ej allenast böra hushålla med tiden utan äfven med deras värdighet. Till den sednare hörer, att de ej bos Kongl. Majrt göra en anhållan, som rimligtvis ej kan bifallas; emedan den synes vara oförenlig med bibehållandet af vårt gällande närings-systeme, hvilket ej kan ögonblickligen förändras. Om Ridderskapet och Adeln ej vill återremittera Betan - Den 27 November f. m : 639 kandet, så synes mig bäst, att genast afslå det. Herr von Hohenhausen:
Anledningen till min anmärkn. var, att då jag tyckte mig finna att Akademien gjort ett förslag, hvilket syntes stå i strid med det sätt som varit föreslaget till undvikande af bedrägerier, så ansåg jag det icke vara ur vägen att, när R. Sl:r vid öfverläggning om ifrågavande mom. beslutade en hemställan till K. M. i afsigt att, så vidt möjligt är, få ett mätningssätt, som är oberoende af mätarens godtycke, R. St:r äfven för deras del deri låta inflyta ett förslag, som af Vet.-Akad. ansetts tillfyllestgörande. 18:' Den 8 Juli e. m Ur Gripenstedt: Jag tror att Utskms förslag är ganska godt och rigtigt, Det låter icke bestrida sig att för närvande vid mätningen af åtskilliga varor, förnämligast säd, mycket missbruk bedrifves, som bevisar otillräckligheten af nu gällande bestämmelser i detta afseende; och då Utskm härvid icke företagit sig att upsälta några redaktions-förslag, utan öfverlemnat detta till K. M., så anser jag sådant vara en förtjenst. Jag anhåller således om bifall till Ulsk:ns förslag. Gr. Sparre: Långt ifrån att, såsom Frih. Klinkowström autydt, Utskms tillstyrkande i sednare delen af denna punkt står i strid med den förra delen deraf, sä stå de tvertom med hvarandra i full öfverenstämmelse. Utsk:n hafva i den förra tillstyrkt ”alf. 11. St:r må i underdånighet anhålla alt K. M. täcktes iden nya Stadgan meddela sädane föreskrifter, ronde målningssättet för torra varor, att åtminstone de medelst det största målkärlet i magasiner och öpna bodar upmätta varuqvantiteterna blifva, så vidt möjligt är, oberoende af den mätandes godtycke.”
Som konungens högsta ombudsman åligger att föra konungens talan i mål, som rör kronans rätt samt å konungens vägnar ha tillsyn över rättvisan och beivra fel, som domare eller ämbetsmän begå. § 28 Kungen har rätt att utse infödda svenska män till alla ämbeten i landet, dock skall förslag först ha upprättats. Till militära ämbeten får kungen välja utländsk man, om han är sällsynt skicklig, dock inte kommendanter i fästningarna. Kungen fäster endast avseende på personernas förtjänster och icke på deras börd. Högre ämbetsmän skall vara av den evangeliska läran. § 29 Till ärkebiskop och biskop utnämner konungen en av de tre, som blivit föreslagna. § 30 Konungen tillsätter kyrkoherdar i de regala pastoraten. Konsistoriet tillsätter de övriga. § 31 Städernas borgerskap föreslår tre personer till borgmästare, varav kungen utnämner en. § 32 Sändebud hos främmande makter utnämner kungen i närvaro av statsministern för utrikes ärenden och hovkanslern. § 33 När sådana sysslor, där förslag blivit upprättade, skall statsrådet yttra sig över konungens utnämningar. § 34 De som blivit utnämnda till höga ämbeten får inte inneha andra civila ämbeten. De båda statsministrarna innehar rikets högsta värdighet. Statsråden har lika anseende som generaler och justitieråden som generallöjtnant. § 35 Alla som innehar höga ämbeten har dem som förtroendeposter och konungen kan entlediga dem. Detta beslut skall kungöras i statsrådet, vars ledamöter är skyldiga att göra föreställningar om de så anse. § 36 Domare högre som lägre kan inte utan rannsakning och dom avsättas och inte utan egna ansökningar befordras eller flyttas. § 37 Konungen äger att upphöja till adligt stånd de värda män som genom trohet, tapperhet, lärdom och nitiska tjänster gjort konungen och riket stora tjänster. Titeln och värdigheten ärvs av grevens eller friherrens äldsta manliga bröstarvinge led efter led tills grenen utgår. § 38 Alla expeditioner och befallningar från kungen skall kontrasigneras av den föredragande, som är ansvarig att det stämmer med fört protokoll. Finner han att kungens beslut strider mot denna regeringsform anmäler han till statsrådet.
Min man hade gifvit order om att strax vid östra gafveln af klosterkyrkan låta uppkasta en stor grop till iskällare, hvilket arbete dock icke ville lyckas — Kunde detta så förtryta landshöfdingen, att han däraf ... — Ack nej. Men det bar så sorgligt till, att ur gropen utförde arbetarna af förseelse en stor hop af de dödas ben tillika med jord och sten till den nya vägens fyllning. Då han beträdde den första aftonen, fann han dessa ur grafven upptagna lämningar, inblandade i gruset. Och nu ser han munkarna jämt för sig. Han påstår, att de leta efter sina ben, som äro strödda för vinden. Försök att trösta och hugsvala honom. Han har dessa sista dagar ständigt bedt att få råka herr biskopen, som han tror kan hjälpa honom till frid. — Jag skall försöka, sade biskopen. Friherrinnan gick före honom upp på trappan, som ledde till öfre våningen. Innan hon öppnade dörren till sängkammaren, stannade hon med ett förläget utseende, liksom upptagen af ett hemligt bekymmer. — Ers högvördighet har ej någon tro på att människor så kunna vredgas och hämnas efter döden? frågade hon. Man kan ej undslippa den tanken att här skett dem stor orätt. — Jag tror ej, att de gå igen för sina bens skull, svarade biskopen. Hade de makt att störa sin ro, så hade de gjort det redan den stund, då deras klostermurar brötos neder och kyrkan gjordes till fähus. Men som de verkat i lifvet, så verka de ock efter döden, genom öfvertro och vidskepelse. De gingo båda in i sängkammaren. Där, i en framför den stora himmelssängen placerad länstol, satt landshöfdingen. Hans afmagrade och hopsjunkna gestalt var insvept i en indisk nattrock; ögonen hade en stirrande, fjärrseende blick, och de magra händerna skälfde oupphörligt. Tjänarinnan, som suttit framme i fönstret vid sin knyppeldyna, reste sig upp och gick ut ur rummet. Den sjuke tycktes ej varseblifva de inträdande. Biskopen gick fram och lade sin hand på hans arm. Landshöfdingen såg upp. Det kom ett flyktigt ljus i hans halfslutna ögon. — Lämna oss allena, Malin, sade han.
» Du är tvungen att komma o c h hjälpa mig i morgon, Minna, alldeles tvungen, » utropade hon. » Jag tror inte j a g har tid, vet du, » svarade Minna tacksamt, » jag skulle sluta ett broderi, och så har jag en lektion strax på eftermiddagen. » » Asch då, bry dig inte om det där tråkiga broderiet; till lektionen kan du j u åka i spårvagn härifrån vet jag. » » Ja, det förstås det, men » » Jaha, nu är det afgjordt lilla hon, men kan ni tänka er, ett så ' nt enormt billigt pris j a g fick det här för, gissa o m ni kan? » Nej, det kunde de då inte. » Femton kronor, ni, femlon kronor för hela surfven. Jag förstår alt handla jag, » svarade hon triumferande. Minna smålog tvunget, femlon kronor, tänk hvad det var mycket för henne, o c h nu hade Stefanie förstört det på litet onyttigt skräp, som h o n om en kort tid tröttnade vid. Om det ändå varit nå- gon plan i hennes uppköp, så hade det väl gått an, men ingen stil, intet sammeihang kunde åstadkommas af detta sammelsurium. » Hör du, Minna, sade Stefanie, litet så ' nt här ska ' du skaffa dig, när du är så road af det, tänk så trefliga era två små rum skulle kunna bli, du som har en sådan smak att ordna det. » » Ja, nog vore det roligt, » medgaf Minna, » men vi ha inte råd till några extra utgifter. » » Ack, kära du, du kan få det riktigt trefligt för rakt ingenting, ja, nära på för en fyra, fem kronor tror jag till ocb med, så du hör att det ligger inom möjlighetens gräns, » Stefanie och R o s e skrattade båda, » det blir inte värre utgift, du lilla snålvarg. » Minna skrattade med, men sade ingenting. » Om Stefanie ville ge mig det h o n kasserar, » tänkte h o n, » s å fint j a g skulle göra med det! » Minna var dock för stolt att sätta det i fråga, Stefanie återhölls kanske af en falsk finkänslighet eller troligare — tanklöshet.
Vi tro den sluge biskopen vara för mycket menniskokännare för att icke inse, att han derigenom skulle bidragit att ytterligare nedsätta både sig sjelf och sitt stånd och så arbetat i händerna på den konung, som för att förlöjliga Sveriges erkebiskop året förut satt majgrefvekransen på dennes hufvud. Ja, hade biskopen uppfört sig så opresterligt, skulle han långt ifrån att insöfva konungens misstankar, snarare hafva väckt dem. Vi förmoda derföre att med de anförda orden endast menas, att biskopen gjort allt för att roa konungen och med en hofmans förslagenhet och finhet skämtat, glammat och ställt sig uppsluppen. Tegel tillägger också omedelbart derpå, att ”konungen gaf sig med honom i allehanda skämt” och var ”lustig och glad.” Ett annat ställe hos Tegel sprider ytterligare ljus öfver de här öfliga fastlagsupptågen. I sin berättelse om den skymfliga behandling, som Peder Sunnanväder, Peder Matthei och Mäster Knut underkastades, säger han, att de ”bleffue införde i Stockholm genom Norra port medh en Fastelagen, them till försmädelse, Hån och Spott, och wore klädde i gambla uthnötte och slarffvota Chorkåpor, åther affuoga satte på suultna Hästar, Her Peder Sunnanwädher medh en Halm Crona på Huffuudet och ett Träswärd widh Sijdhon, och Mester Knut medh en Biskopz Hatt aff Näffuer och fölgde them en stoor hoop i Larffua kläder (maskerade personer), som ropade til folcket.” Då delinquenterna stodo på schavotten, ”wordo monga Rijm them til stoor Spott ther uppläsne aff them, som i Larffvakläderna wore.” Man finner af detta, att någon slags karnaval varit under katolska tiden öflig här i landet, under namnet Fastelagen. Så väl namnet som andra omständigheter antyda, att detta bruk kommit hit från Tyskland och varit af ungefär samma beskaffenhet som der.
I afseende å detta läroverk har, uti särskild den 13 sistlidne Februari till Rikets Ständer afiåten nådig Proposition E. K. Maj:t föreslagit att Rikets Ständer, dels till uppförande å institutets tomt af en ny byggnad för den pathologisktanatomiska institutionen och i sammanhang dermed likbod, obduktionssal och begrafningskapell för Serafimer-orden s-lasarettets behof, måtte bevilja ett belopp af R:dr 84,000, dels medgifva att vid institutet anställes en Adjunkt i Pathologisk anatomi, en Kamererare och fem Amanuenser, nemligen en vid Medicinska, en vid Kirurgiska och en vid Obstetriska kliniken, en vid Pathologiskt-anatomiska institutionen och en i Rättsoch Statsmedicin samt att dessutom, i händelse anslag till omförmälda byggnad anvisades, när denna byggnad blefve till begagnande upplåten, ytterligare en vaktmästare måtte antagas, dels att den för institutet nu gällande stat måtte i upptagne delar förändras i öfverensstämmelse med en uti förenämnda nådiga Proposition intagen ny stat för institutet; hvarjemte E. K. Majit i Dess nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit att den åt Barnmorskeläraren i Stockholm bestämda lön, 3000 R:dr, måtte från institutets stat afföras och i stället uppföras underrubriken: »Barnmorskeundervisningen och Barnbördshusen-. I sammanhang härmed hafva Rikets Ständer till behandling förehaft en särskild framställning, hvarigenom uppmärksamheten fästats derå att uti E. K. Maj:ts nådiga Bref af den 26 April 1861 till Sundhets-kollegium, angående medicinska undervisningens ordnande, vore bestämdt ratt de af E. K. Majit för universiteten i Upsala och Lund utfärdade statuter skulle gälla äfven för Carolinska institutet i de delar, som på detsamma kunde tillämpas», hvilket stadgande ytterligare återfunnes i 3 § af E. K. Maj:ts samma dag utfärdade nådiga Stadgar för institutet.
Majrt, genom nådig Resolution den 27 Februari 1827, förklarat, det bergsfrälse!; finge innehafvas af hvilken som helst, emot erläggande af den utskyld till grufvan, som redan stadgad blifvit eller framdeles kunde varda ålagd, men hvarken sedermera fråga uppstått om denna jords skattskyldighet lill kronan, eller något annat beslut efter år 1827 vore fattadt, rörande afgiften till bergslaget, kommitterade ansett bergsfrälsefriheten, i afseende på dess skattskyldighet, icke kunna betraktas annorlunda, än som då skett, eller med hänsigt till den afkastning, bergslaget deraf nu eger, eller ofvanomförmalde 1,165 R:dr i5 sk. 2 rst., dock att på serskild pröfning kan komma att bero, om eller hvad ytterligare utskyld till grufvan må, vid framlida behof, bergs-frälsejordens innehafvare åläggas; och hafva på grund af hvad sålunda är vordet utredt, rörande bergslagets i sednare tider iråkade betänkliga ställning, samt med afseende å de utaf bergslaget gjorde concessioner af innehafvande rättigheter och förmoner, hvarigenom allt hinder för bifall till allmogens önskan af befrielse från naturapracstalioner af nära hälften af skattekolen blifvit undan röjd t, kommitterade i underdånighet tillstyrkt, det bergslaget mätte i beskattningsväg försältas i lika förhållande med andra kopparverk genom tiondens nedsättning till hvart tretionde skeppund af tillverkningen, hvilket vore det tionde-belopp, som af andra dylika verk för Kongl. Maj:ts Näd. Proposition, JX:o 9. 37 närvarande högst utgår.
Wärk Land har betta är blifwik wälfignadt nied ett ben rikaste störd, hwadan ock Spanmälcn nedfallit under sv procent mot hwad den gälbe i Julli mänad. I ungefärligen samma Proportion förhället det sig med alla Vegetabilier; icke desto mindre införstnfweS och inkommer dageligen en mängd af Utländsk Spannemäl, hwilken enligt inköps,priset med avante ändä torde kunna säljalt till § högst 6 R:dr. Tunnan. Vetta skulle kunna slutas sä, att LandtmanneN, oaktadt sin rika störd, ändä r) kan i brist af Contante penningar afbörda fia hwarkcn sine Krono - Utlagor eller pä annat sätt göra rätt för stg. Hos Högloft. Ridderstapek och Adeln underställer jag derföre i ödmjukhet, om ej SpannrmälS Införsel - 804 Den SZ September. försel pä 6 Mänaber borde förbjudas? Om e) aila 4 Riks-Ständcn samfält härom borde hos Kongl. Maj:t i undcrdänighet anhälla? Begärdes pä bordet. Grefwe Os ! n 6 nrsi is, ^gcvb: Jag fär ben äran nämna, att jag har mig bekant, det de andra trennc Ständen remitterat tilbaka till Allmänna Beswärsoch Economie - Utskottet dest Betänkande rörande Bränwins - bränningen och de allmänna Magazincrne; och skulle jag pä sädan grund anhälla hos Herr Grefwe» och Landt-Marskalkcn, att detta Betänkande mätte snart hos Riddcrskapct och Adeln fä företagas till öfwerläggning, pä det Utskottet, i händelse anmärkningar derwid göras, mätte komma i belägenhet att sä mycket skyndsammare äter inkomma med sitt utlätande. Äswen fär jag bedja Högloft. Ridderskap?! och Adeln om förlätclse för det jag ej nu kan, enligt min yttrade förhoppning, aflemna BewillnkngS-Utskottets Betänkande om BcwillningS-grunderna tryckt.
Härefter ankommo och emottoges i följande ordning efter hwarandra de öfrige Respective Ständens Afffedö-Deputationer Depu - Den iz November. 6Z5 Deputationen frän det Högwördige Preste, Ständer war anförd af Orderrs-Bistoppen Herr Doctor ^lurra^, hwilken höll följande Tal: Högwälborne Herr Baron och Landt-Marskalk, Högloflige Ridderskap och Adel! Sä bar nu för andra gängen inom ett är äter ett Riksmöte blifwit stutadt; och hwilket Riksmöte hade kunnat wara sorgeligare till sm anledning, wädefullare i stn början, och för sjelfwa de sednaste efterkommande till sina följder wigtigare. Ett nyligen frälsadt Fädernesland stod äter wid branten, att nedstörtas i otaliga faror och eländen. — Wid förlusten af den ädla Prinsen, pä hwilken Nationen fästade sitt hopp, säg den sin Konungs stöd falla, nya olycksmoln sammandraga sig, och nya stormar wäckas, som hotade med förbistring och undergäng. Men den Gudomliga Försynen wakade öfwer detta urgamla och ofta skakade Rike. — Himmelen ljusnade. Lugnet äterstaldtes. — Häfderna omtala ej nägot Riksmöte som detta, sä utmärkt af enighet och öfverensstämmelse i tankesätt bland Rikets samlade Ständer. — Och med hwad känflor och hopp hafwe wi icke sedt och emottagit den Hjelte, som stall ersätta den förlust, wi i t^srl /Vuzust gjordt och en gäng fullborda hwad Xlll.cls begynt! — Hwad kunne, hwad böre wi icke wänta af en Furste, hwars Lagrar icke blott blifwit skördade pä Stridsbanan? Nej, wälsignelser följa honom öfwer frän de Nationer, dem han besegrat och som i honom funnit en männistowän, en Beskyddare, en Fader.
4 Sami, i dfd, 2 Band, 26 Haft. 1 2 Stats-Utskotlets Utlåtande, JV',o 347i varit den, att nödige medel för bestridande af de dermed förenade kostnader icke tillika blifvit af Rikets Ständer anvisade;, så, ehuru Utskottet förmodat, att de å Riks-Staten redan anvisade anslag bordt kunna lemna tillgång till nu ifrågavarande mindre betydliga kostnaders bestridande, har likväl Utskottet, på det hinder för verkställigheten af Rikets Ständers ofvan nämnde beslut icke vidare må möta, samt med afseende derpå, att ifrågavarande tracfaments-ersåttning uti Kongl. Mapts Niårliga Skrifvelse blifvit beräknad att utgöra circa 810 Rtdr, den af Kongl. Maj:t ifrägastältde högsta summa af yoo< R:dr årligen, synes blifva för ändamålet tillräcklig, och således anvisande af förslags-anslag kunna undvikas, funnit sig böra tillstyrka, att till traetamenten för stådernes Magistratspersoner och Borgare i omförmåfde afseende måtte varda å stat uppfördt ett bestämdt årligt anslag af y,oo R.dr. Stockholm den 6 October i84o. Anti. till Exp-. Etsk. den I Oct, kil 11 f. hj. Utlåtande, i anledning af Herr C hr i st ier sons motion, om ny lönereglering för Rikets Ständers Justilice-Ombudsmans och Tryckfrihets-Comitéens Expeditioner. (U. A.» I anledning af Kongl. Majits den g sistlidne Juni till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, angående lönereglering för de under Statsdepartementen lydande Expeditioner, har Herr Christierson r på grund af 56 § Riksdags-Ordningen, inom Borgare-Ståndet väckt en till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti blifvit yrkadt: att då af stadgandet i 63 § 3 morn.
Prof. 1850 & 1851. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 32 Haft. 1 2 Stals-Utskottets Utlåtande, N:« 262. oföränderligen ingående skatter, uti hvilka serskilda tider och förhållanden icke medföra någon olikhet, eller åtminstone icke en för särskilda hemman under tidernas lopp ojemnt fortgående olikhet; att detta mål icke kunde vinnas på annat sätt, än att alla grundräntor blefvo af samma slag, helst åsätta uti en enda persedel för hela riket eller ock uti några få, men då i samma proportion ingående uti serskilda hemmans skattebelopp; att den ovilkorligen lämpligaste persedel i sådant fall vöre penningar, enär dess värde icke, i likhet med natura persedlars, är underkastad någon hastigare och oftare återkommande förändring i följd af mer eller mindre gynnsam årsväxt och dylikt, och den förespeglade förlusten för statsverket vore alltför ringa, för att fruktan derför borde afskräcka från en i så många afseenden nyttig och nödvändig reform, helst det berodde på lagstiftaren att förekomma de hastigare förändringar uti penningens värde, hvilka, till följd af stats-bankrutter, mynt-realisationer och störda kredit-förhållanden kunna uppkomma. Den nu föreslagna förändringen åter vore väl till numerären af indragne räntepersedlar betydlig, men i förhållande till skatte-beloppet ganska ringa, och ehuru den visserligen skulle bidraga till förenkling af räkenskaperne, hvarigenom tjenstemännens besvär i någon mån lindrades, vore likväl dermed icke vunnet dét hufvudsakligaste ändamålet, att bereda kontroll och säkerhet åt de skattdragande. Då dessutom det så högst vigtiga bestämmandet af de persedlar, hvilka skola såsom hufvudpersedlar anses, icke nu kommer att ega rum, utan skall blifva föremål för räntegifvares, lokalmyndigheters och embetsverkens utlåtanden, vore följaktligen det nu afgifna betänkandet endast att anse såsom ett principbetänkande, och de beslut, som till följd deraf nu fattas, kunde icke blifva för etterföljande Ständer bindande, och skatteförenklingsfrågans lösning blefve, genom ett dylikt hörande, undanskjuten till en aflägsen framtid.