Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som, i följd häraf, fann de emot berörde nedsättning gjorda anmärkningar böra förfalla, befallde, att Kammar-Rätten skulle derom till egen och vederbörandes efterrättelse förständigas. 4o:0 Angående General-Assistance-Contorels upplösning. Anmäld den 21 November 1829. Med afseende å hvad Drälsel-Commissionen uti nu anmäld skrifvelse i underdånighet anhållit, ville Kongl. Majit till Rikets Ständers Stats-Utskott göra Nådig framställning om nyttan och nödvändigheten deraf, att det af Assistance-Contoret begagnade hus hyresfritt upplåtas lill den blifvande Lombard-inrättningen. 4 r Angående Rikets Ständers beslut, alt de Revisorer, som emellan Riksdagarne årligen samlas för granskningeai af Banco-Di. scont-Werket, jemväl må utsträcka deras befattning till ManufaeturDiscont-fondens räkenskaper. Anmäld den 14 November s. å. Kongl. Majit ville häröfver inhemta Comraerce-Collegii utlåtande. Under den 16 Januarii i83o förklarade Kgl. Majit Sig icke finna skäl att bifalla Rikets Ständers förslag; men Kongl. Majit ville för hvart år uppdraga åt serskilda i Nåder tillföroidugde Revisorer -alt granska Manufactur-Discont-fondens räkenskaper och förvaltning; hvarefter desse Revisorer skulle ega att med underdåniga berättelser i ämnet inkomma, hvilka berättelser sedermera borde Rikets Ständers Revisorer eller Stats-Utskottet lill upplysning meddelas. g4 Bil, till R. St. Emli. Angående fattigbevis för medellösa Borgare vid uppsägning af burskap. Anmäld den 1 \ November s. å. Kongl. Majit befallde, alt Kungörelse skulle i anledning häraf utfärdas. 4-3‘.0 Angående anslag lill renovation och underhåll af de Kgl. Musaeum tillhöriga taflor samt inredning af ett naturalhistoriskt Musaeum. Anmäld den 21 November s. å. Kongl.
Denna stämpel bestämdes lika stor med den, hvarmed utnämningsbref för Kommendörer af Kongl. Svärds-, Nordstjerneoch Wasa-orden böra förses. — Stämpel ä Fullmagt, öppet Bref eller Resolution å högre namn, heder och värdighet, eller karakter (pag. 4 i författnings-förslaget). Förslaget i detta afseende återremitterades. § 4. Stämpel, dels å Fullmagt, öppet Bref eller Resolution å titel, eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, dels å afsked, då den afskedstagande hugnas med förhöjning å karakter. § 4, i afseende härå, återremitterades. § 5. Stämpel å Kongl. Maj-.ts Domar, Desertions-domar, Konfirmationer på förlikning, och Resolutioner, efter det omtvistades värde. § 5, i denna del, återremitterades. § 6, angående bouppteckningar. Återremitterades, jemte motsvarande del af Betänkandet. — Angående Köpe-, Bytesoch Gåfvo-bref om Skepp och Båtar om 10 lästers drägt, samt Köpe-afhandlingar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstadna, äfvensom aihandlingar, hvarigenom skog från hemman på viss tid föryttras. Gillades, med uteslutande af orden: för att cara gällande. — Angående Notariats-bref. Återremitterades. 424 Prot.-Utdrag den 26 Slutorden: den tjensteman, af hvilken dessa handlingar konlrasigneras ansågos böra förändras till dessa ord: den tjensteman, sorn för expeditionen ansvarar. Återremitterades. § 15. Återremitterades. Den 26 Maj. Frän Högloft.
Literaturläraren, som var lindrig pietist, predikade emot och varnade, men han angrep den försigtigtvis ur estetisk synpunkt; talade om dålig smak, simpel ton. Det slog an på en del, och på lärarens uppmaning gingo de estetiska snobbarne och hvisslade åt Riddar Blåskägg, naturligtvis efter att ha grundligt roat sig åt den. Pjesen hade lättat upp ynglingens nertryckta sinne och lärt honom le åt afgudar, men på hans könslif eller uppfattning af qvinnan hade den intet inflytande. Djupare tog deremot den tungsinte Hamlet. Hvem är denne Hamlet, som lefver än, efter att ha sett rampljuset under Johan den tredjes tidehvarf och alltid blifvit lika ung? Man har gjort honom till så mycket och begagnat honom till alla möjliga ändamål. Johan tillegnade sig honom genast för sina. Ridån går upp; kungen och hofvet i lysande drägter, musik och glädje. Så kommer den sorgklädde, bleke ynglingen in der och gör opposition mot styffadern. Ha! Han har styffar! Det är åtminstone lika djefligt som att ha styfmor, tänker Johan. Det är min man! Och så skall han krossas, och man vill pina ur honom sympati mot tyrannerna. Ynglingens jag reser sig. Revolt! Men hans vilja är förlamad; han hytter, men kan icke slå. Han agar likväl modern! Synd att det inte var fadern bara! Men så går han med samvetsqval efteråt! Bra, bra! Han är reflexionssjuk, gräfver i sig sjelf, betänker sina handlingar tills de upplösa sig i intet. Och så älskar han en annans fästmö. Det är ju komplett likt. Johan börjar tvifla på att han är ett undantag. Jaså, det här är vanliga historier i lifvet! Skönt! Då har jag icke att ta mig så nära, men icke heller något att vara originel med. Det tillyxade slutet förfelade sitt intryck, hvilket dock upphjelptes af Horatios vackra tal. Bearbetarens ohjelpliga fel att ta bort Fortinbras märkte icke ynglingen, men Horatio, som nu blef kontrast, var icke någon kontrast; han var lika stor mes som
Sedan lät han ena dufvo utflyga ifrå sig, på det han skulle försöka, om vattnet på jordene var förfallet. Då dufvan fann icke hvar hon kunde hvila sin fot uppå, kom hon igen till honom i arken, ty vattnet var ännu på hela jordene. Så räckte han handena ut, och tog henne till sig in i arken. Och bidde ännu andra sju dagar, och lät än en tid flyga ut dufvona af arkenom. Hon kom till honom emot aftonen, och si, hon förde i sin mun ett afbrutet olivelöf. Så förnam Noah, att vattnet var förfallet på jordene. Men han töfvade ännu andra sju dagar, och lät så ena dufvo flyga ut, hvilken intet igen kom till honom. På första och sjettehundrade årena af Noahs ålder, på första dagenom i första månadenom, förtorkades vattnet på jordene. Då lät Noah taket upp på arkenom, och såg, att jorden var torr. Så vardt då jorden allstinges torr på sjunde och tjugonde dagenom i den andra månadenom. Då talade Gud till Noah och sade: Gack utur arkenom, du och din hustru, dine söner och dina söners hustrur med dig. Allahanda djur, som när dig äro, utaf hvarjo och eno kötte, både i foglar och fänad, och det som på jordene kräker, det gånge ut med dig. Och förkofrer eder uppå jordene, och varer fruktsamme, och föröker eder på jordene. Så gick Noah ut med sina söner, och med sine hustru, och sina söners hustrur. Dertill allahanda djur, allahanda krypande, allahanda foglar, och allt det som på jordene kräker, det gick utur arkenom, och hvart och ett till sitt slag. Och Noah byggde Herranom ett altare, och tog utaf allahanda ren fänad, och utaf allahanda rena foglar, och offrade brännoffer på altaret. Och Herren luktade en söt lukt, och sade i sitt hjerta: Ingalunda skall jag mer härefter förbanna jordena för menniskones skull, förty menniskones hjertas uppsåt är ondt allt ifrå ungdomen.
för underEn dam, ja hon liknas vid rosen och blomstret, komdet Hvad svåra uti d e n kvinnliga elevens arbete skulle betydligt underlättas, med endera hand, ni vet, vid liljan och solen och stjärnan — ej vid en uppflyttningsbeatt h o n har en nära komet; dock ses hon ju vifta med svans. • ja, jag menar med släpet, förstås, så det kan » röra stenars — vill inte förstå, släkting hår leende på: s o m är apotekare att tjä nstgö r a h o s, beder j a g få påpeka, att j a g t j ä n s t g j o r d e af min elevtid på apoteket M a l m ö, hvilken plats jag, ledig hos min fader Örn i då elevplats blef på apoteket i Karlsh a m n, u t b y t t e för att k u n n a få n å g o t tid till studier för mina farm. Ingen af funnit skäl att för m i g några speciella elevgöromålen, också stud. principaler undantag och har såsom härför mera examen. emellertid kvinna göra från » jaså! » hälften Fläkta de När regnet slår ner, så att säga, i backen som spö och gatan jörvandlas, som genom ett trollslag, till sjö — bland pussarna ser man små fröknarna trippa och somliga rädda och blyga och sippa, helt bäfvande stå vanliga håller j a g vid pussen på tå: dem » hu — u — u då! » räkning. Min mening hemma. Nej, är ut ingalunda att stanna att pröfva världen, Men ytterligheter så ojta man ser i vår värld studera y r k e t o c h se lifvet i dess olika f a c e r! och damer, som alls inte tänka på grace eller flärd; J a g h o p p a s, att den d a g aldrig m å t t e randå skall kvinnan behöfva på utsätta farmaceuternas det nya sig för medömkan. en ambitionssak, att vi sätta hon och skrifva på d e n s a m m a: godt arbetsfältet de manliga poetiska » pussarna » klifva de öfver, • — genera sig? sällan man sådant behöfver!
Desse utlåtanden hafva uti det ifrågavarande afseendet blifvit bifallne af Borgareoch Bonde-Stånden, men Riderskapet och Adeln samt PresteStåndet hafva fattat det beslut, att ett anslag af 3,ooo R:dr årligen skulle beviljas till nödige arfvoden för Lärare vid nämnde skola, intill dess Kongl. Majit tinner för godt att. i ett sammanhang pröfva frågan om behofvet för så väl denna skola, som öfrige Elementar-läroverken i Riket. I följd af dessa de serskilda Riks-Ståndens fattade beslut, hemställer Utskottet, att votering i Förstärkt Stats-Utskott måtte anställas, enligt följande proposition: Den, som vill, att något serskildt anslag till löneförbättring för Lä rarne vid Upsala Cathedral-Skola icke må beviljas, voterar, Ja; Den, det ej vill, voterar, Nej. Vinner Nej> beviljas ett anslag af 3,ooo Rdr årligen till nödige arfvoden för Lärare vid Upsala Cathedral-Skola, intill dess Kongl. Majit finner för godt, att i ett sammanhang pröfva frågan om behofvet för så väl denna skola, som öfrige Elementar-Läro-Verken i Riket. 16:0 Uti i6:de punkten af utlåtandet Nio l\\, hade Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd, i anledning al följande tvänne motioner nemligen Herr af Zelléns, N.j att till understöd för en under Styrelsen öfver
Om nu detta ansågs rätt, när Hr Gr. 0. Landtm, sjelf presiderade, så lärer det väl äfven i dag komma att följas. Hvad beträffar Hr Hjärnes yrkande och den propos. han begärt, så har jag ingenting deremot att invända, emedan R. 0. Ad. i den aldrig hade fattat något beslut. Det Utsk:s förslag, som Den 7 0 k t ober f m. 129 som då var i fråga, var någonting belt annat, hvaröfver Ståndet ännu icke beslutat, och då kunde det väl icke förmenas Ståndet att deröfver fatta hvilket beslut, som Ståndet behagade, så att deruti fanns intet prejudikat för det nu ifrägavande fallet. Hvad sjelfva saken angår, så är det, efter mitt förmenande, icke möjligt att någon propos. på Frih. Raabs förslag kan göras, hvarföre det torde vara onödigt, att derom yttra sig. I förbigående anhåller jag likväl, att jag icke för min del vill gifva ett sådant privilegium åt städerne, som det att K:s fä åt den närmaste trakten gifva en rättighet, sådan som den här ifrägavande; ty hvad städernas omgifningar der få, det bör väl hela landet erhålla, och, äfven om man utgår ifrån den förutsättning, som Frih. Raab, nemi. ätt sådant gjordes för en trakt, dylik sorn Djurgården, så hemställer jag om icke detsamma borde gälla för Drottningholmstrakten, hvilken icke skulle komma i åtnjutande af den utaf Frih. Raab omnämnda fördelen. För öfrigt finnas många ställen inom landet, der sådana rättigheter borde kunna lemnäs. Det finnes nemi. flera köpingar, der rörelsen är vida större än i de minsta städerne, flera andra trakter att förtiga. R. o. Ad. torde emellertid uti denna fråga, pä sätt jag redan visat, icke hafva annat att göra, än att antingen bifalla Utsk:s förslag eller vidblifva sitt förra beslut, hvarom jag vördsamt anhåller. Hr Printzensköld:
Faller ock tiden lång, läs hon i den heliga Bibel. Kommer ock en med mannenom hem, när mannen är lustig, Ser hon ej surt uppå den, häfver ut sin ondska på gästen, Hamrar och ramlar i vrå, att fat och tallrikar hoppa; Utan är hurtig och from, och gör allt hvad mannen behagar. Sådan en hustru är mansens hjelp; Guds dyrbara gåfva! Hon är ju lik en bärande qvist af sötaste drufvor, Fattar om mannen, som stöd, och höjes af honom i luften. Ty äro de berömmelse värd’, böra prisas af allom, Som i det högt beprisliga stånd sig tänka begifva, Och med ljufligit mod hvarannan till äkta begära. Slutligen vänder Skalden sig till sjelfva Brudparet, med denna tillämpning: Som oupplöselig ring, deruti finns allsingen ända, Så skall kärleken Er vara stark, oändlig i döden. Bruden är ock beprydd med krono och renaste perlor, Allsköns finaste guld, diamanter och dyra rubiner: Sådant tecknar en ren och Gudi behagelig lefnad. Guldet ej minskas i eld; Guld är ock helande läkdom: Så skall kärleken Er ej mörkna, ej minskas i motgång; När den ena befinns vara sorgfull, klämder i hjertat, Skall den andra då strax sin kärleks guld låta blänka. Smycket är ock god märkelse nog, samt kedjor och armband; Kedjor och armband länkas ihop samt lämpas i leder; Så skall kärleken Er uti leder lämpas i ordning, Och, som pansare-band, ett godt ord följa det andra. Kronan är urminnes häfd, hos brudena funnen af ålder: Ty man förr med rosor och ax plägat bruden bekröna, Dermed ymnoghet all, långt lif, god helsa beteckna. Förr gafs kronan ock ut åt krigsmän och stridbare hjeltar, De der frejd hade vunnit i strid eller ock i belägring: Bruden har ock, med segrande hand, i stridene dämpat Mer, än beväpnade män: de många begärelsens andar, Som med listiga skott bekämpa väl ofta vår ungdom; Och är derföre den, som bär sin krona med äran,
Stander härtill bifalla, sa förestår Utskottet, alt den Pommerske Officerare som till qwarblifwande och tjenstgöring i Swerige sig inställer, och med lagligt Betyg styrker, art han icke fatt, elier får uppbära den Lön, han såsom tjenstgörande wid något af Pommerske Negementeme innehaft, ma af Swensta Stats-Werket fa till godo njuta Expectancc Lön och Accvrds-ersättning, den förre till sadant belopp, som den af Kongl. Mant den rz Aug. 18" fastställde Expcclance - Stat för f. d. Finsta ArmeenS Befäl utsätter efter den grad han i Regementet innehaft men icke efter Fullmagt a en högre, samt den senare, eller Accords - ersättningen alldeles ester de derom af Rstsens Ständer widtagne — och nu för ,Z98 Den 9 Julik. för Finsta Befälet Mande Författningar, emcdas Officerare wid Pommerste Regemcnterne ar innebo gripne under 1795 ars Liccerds^Reglcmente.— Och bör Utstotiet i anseende till Herr General,Majoren von Engelbrechten, såsom Chef förödet ena af berörde Negcmenter anmärka, att Herr General-Majoren , såsom f. d. Secund - Chef wid det nu mera reducerade Swensta Gardes-Regementet, pa Indragnings - Staten innehar Lön, fullt swarande mot hwad honom efter oswannämnde grund stulle tillkomma, fa att Herr General - Majoren till Expectance Lön, a isragawarande Fond icke kan uppföras. I vfriat beträffande Pommerste Officerares skadeslös-hällande för hwad de i allmänhet genom Landets intagande lidit och förloradt; Sa ehuru deras förluster, ku»na wara bewdlige, finner dock Utskottet sig icke kunna tillstyrka någon annan eller större ersättning för dem, an Riksens Högi.
Hans eget hjärta har känt den ängslan, om hvilken han talar, ångesten att vara ett byte för osynliga makter, mot hvilka intet svärd hjälper, men som lömskt öfverfalla, när man själf är obeväpnad, i mörkret och bakifrån, och som till sist trots det tappraste motstånd skola slita klingan ur ens hand. Och Lucretius hatade dessa makter och gudar, som aldrig kommo till ärligt envig, med en romersk krigares hat. Så blef Epikurs’ filosofi, som utmönstrade ur världen denna här af oridderliga motståndare, för hvilkas illslughet man måste duka under, hans lifs lära, och till stöd för sig och andra utropar han dess lösen. Dag och natt, under krigslifvets mödor, i fält och vid bokens ensamhet, under dryckesgillets skratt och på nattliga båtfärder utefter Tibern, ständigt samlar han bevis för Epikurs’ satser. Det var icke han, som tanklöst skulle låta timmen gå med att lyssna till Bandusias kristalliskt sorlande flöde, eller i höstens skog, då bladen föllo gyllene som tunt, hamradt guld, tänkte på att rista hetärens namn i barken. Utan frist arbetar hans tanke för att magasinera in rön, bevis att människan intet hade att frukta och intet att hoppas, men lefde sin korta bröllopsdag, atom själf i atomernas hvirfvelvärld. Molnen, som gingo förbi marmorterrassen på hans villa under de långa sommaraftnarna blefvo med sina former af fabelaktiga djur bevis för, hur inbillningen skapade gyckelbilder, som kunde oroa och skrämma. Fårahjorden, som betade i solskenet med sin eclog-stämning i det daggiga gräset, men som på afstånd blott syntes som en stel, hvit snöfläck på den blekgröna kullen, blef en jämförelse, lärande, hur föga atomernas eviga rörelse stod i strid med världens föregifna hvila.
Men, säges det sedermera ”enahanda ränta godtgöres åter creditiv-hafvaren, för å kapitalet efter hand skeende återbetalningar”. Orden ”efter band” böra också i min tanka utgå, likasom pluralis återbetalningar: ty om jag icke mer än en gång betalar penningarne tillbaka, sä är det likväl kassacreditiv. Vill man gifva definition på hvad med kassa-creditiv förstås, så tror jag att orden ”tid efter ann” och ”efter hand” böra uteslutas. Hr Åkerman: Jag tror alldeles tvertemot hvad den siste värde talaren yttrat. Om det skall blifva någon skilnad emellan att bedrifva någon lånerörelse med kassa-creditiv och alt taga ett discontlån, så bör det väl uttryckas hvad med kassa-kreditiv menas och det kan väl icke vara att hela kreditiv-summan uttages pä en gång och vid tidens slut på en gång inbetalas, utan meningen är, alt penningarne efter hand och allt efter behofvet uttagas ; hvadan jag tror, att de klandrade uttrycken äro nödvändiga, så mycket mera, som man väl bör i 1 § definiera hvad man menar med kassa-kreditiv. Det är således angeläget att hafva de der orden ”tid efter annan” och ”efter hand”. Om de orden kunde föranleda någon, att oriktigt behandla sitt kreditiv, på det sätt, att han tager ut summan på en gång, och inbetala den på en gång, så skulle äfven jag vilja borttaga den, men som de icke det göra, utan tvertom förekomma Den 17 Jun i. 133 detta och deras qvarstående således afse ett bestämdt och godt ändamål, så anhåller jag att II. o. Ad. målle godkänna dessa uttryck Hr Bogeman, Carl Adolf: Ehuru jag, såsom ledamot i BankoUtsk. deltagit i den redaclion, som här förefinnes, anser jag dock att Hr von Hartmansdorff har rätt i sin anmärkning. Jag instämmer således med honom och anser all orden ”lid efter annan” och ”efter hand” böra utgå. Hr Akerman har visserligen yttrat att man icke skulle lyfta kreditivet pä en gång eller återbetala hela summan; men jag vet icke hvarifrån Hr Akerman har fått detta.
-— grundfonds-obligationer, örn utbyte af, mot andre ställde på lämplige summor. III. 53. R. 277. XVIII. -— vaktbetjening, om en gratification till delning emellan. XXII. B. 285. BankoDiskontens och LåneContorens reserv-fonder, angåen de. XVIII. R. 286. XX. B. 43. A. 96. — angående gjordt accords-anbud för tvänne dess fordringar. XXII. BankoDiskontVerkets räkenskapers granskning af KammarRätten, angående. Se Banken. — räkenskaper och förvaltning, samt förra RiksDiskontVerkets fortsatta utredning, förar 1833, om förrättad revision af. XIII. B. 126, 185.A. 198. E. 272. XIV.U. i85. XV. A. 23g. — förvaltning och räkenskaper samt f. d. RiksDiskontens utredning, angående revisionerne af. XVIII. B. 162. A. 274. •— vaktmästare, om en gratification åt, för deras besvär under revisionen af Verkets ”äkenskaper. XIV. B. 184. XV. A. 23g. BankoFullmägtig, huruvida han kan vara ledamot i BankoUtskottet. VIII. 293. BankoFullmägtige, val af. VII. 77, io5. XII. 289, 36o. XV. 274, 336. _ — otn rättighet för, att i händelse de ej kunna erhålla credilif, upptaga lån på utländsk ort. XI. 4rR* *35. BankoFullmägtiges Berättelse till BankoUtskottet år 1834- II. B. 58. A. i54. — förvaltning, i anledning af anmodan att inkomma med utlåtande öfver. VII. B. 310, VIII.
Förhållandet blefve nemi., att under sådana år, då sädesprisen vöro höga samt medelpriset altså lägre, komme räntetagaren naturligtvis alltid att uppsäga till leverering in natura, hvarigenomhan således satte sig i åtnjutaude af fördelarna för det högre priset, så ofta det inträffade, oaktadt detta högre pris redan en gång förut blifvit beräknadt honom till godo, såsom intaget i beräkningen vid medelmarkegångens bestämmande* Om man således antager, att prisen alternerade emellan 8 och 10 r:dr, så att 5 år hade det förra och 5 år det sednare, så blefve medelmarkegången 9 r:dr, hvarefter räntetagaren linge beräkna lösen, då uppsägning icke skedde; men de år, då priset vore 10 r:dr, skulle han säkert begagna uppsägningsrätten, hvadan han då vunne I r:dr på hvarje tunna; hvaremot han, då prisen voro 8 r:dr, icke komme att begagna nämnde rätt, och derpå gjorde enahanda vinst. Räntetagaren skulle sålunda i alla händelser vinna på räntegifvarens bekostnad; och denne, betagen sin lösningsrätt just de år, hän hade mest ondt om säd, kunde deremot, af fruktan för de flerehanda prejerier och chicaner, som ligga räntetagaren öppna att använda, troligen icke begagna sin uppsägningsrätt, då de gångbara prisen vore lägre än medelpriset. Men äfven med förutsättning, att han gjorde det, blefve ju följden den, att leveranserna alltid komme att ske in natura, fastän det just är det, af långvarig erfarenhet befunnet otjenligt, man velat förekomma. Hr v. Hartmansdorff har sagt, att bifall till förslaget vöre att öfverflytta en orättvisa, som nu drabbar gifvaren , på tagaren. Jag medgifver, att det är räntegifvaren, sorn vinner på förslaget; inen hans vinst består endast deri, att han får rättelse uti 128 Den 22 Januari f. m. hvad man erkänt honom hittills hafva lidit orätt, och detta har så länge fortfarit, att det icke vore mera än billigt, om räntetagare, i händelse rättelse icke på annat sätt kan ske, derpå komme att förlora något.
Cirkuläret söka åvägabringa sådant, se der hvad som nu kommer under en förhatlig rubrik af ”olydnad” 1 — Förljenar icke delta uttryckssätt alt 168 Den 26 April f. ra. anses högst illiberalt? Men lemnom denna bedröfligt fråga, som aflägsnar oss från den sak, som i betänk, är föremål för vär pröfning; och, då jag ser Hr von Hartmansdorff nu anmäla sig, förmodligen för att behålla sista ordet, vill jag för denna gång icke bestrida honom del. Men dä Hr Jlildt tyckes vilja vidhålla sin upgift, all Utsk:s förslag blifvit upgjordt ”på höft”, så måste jag förklara, att för en så öfvad mathematikus och arithmelikus, som den värde ledamoten är, synes det ej böra vara svårt att finna riktigheten af den upställning, att 2 förhåller sig till 5, som 12,000 lill 30,000. — Oell dä Utsk. alltså iakttagit proporlionslärans föreskrifter i detta afseende, återstår i mina ögon blott alt utfinna skälet hvarföre Utsk. icke tagit steget fullt ut och aflyst hela afgiften. Men detta skäl torde helt säkert vara att anträffa i det uti sådant fall ökade behofvet af Stats anslag; man kan hafva råd att f. n. anslå 12,000 r:dr, men har icke derföre råd att deråt jemväl egna de 18,000 ndr, som erfordrades för att fylla jemna 30-talet. — Att ytterligare utveckla våra skäl för eller emot saken, vore måhända öfverflödigt; ärendet är allaredan utförligt afhandladt; enhvar, som nitälskar för hvad han anser vara det bästa har fått tillfälle förfäkta sin mening och försöka göra den efter förmåga gällande; R. o. Ad. lärer väl i alla fall afgöra frågan efter eget godtfinnande. Flere skäl än dem jag redan anfört skulle visst kunna, men behöfva icke upgifvas, och jag vill således icke dermed förlänga diskussionen.