Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något annat skäl för bibehållande af den i äldre tulltaxor gjorda åtskillnad emellan alngods och dukar har, .mig veterligen, icke tillförene varit anfördt, än det af Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen nu också åberopade, att tillverkningskostnaden och i följd deraf äfven värdet å den sednare artikeln vore högre, än å alngodset; och detta åter skulle hufvudsakligen härröra af det skiljaktiga väfnadssätlet och isynnerhet deraf, att till dukarne, såsom vanligen fasonerade, erfordrades särskilda mönster, hvilkas anskaffande och uppsättning medförde betydliga kostnader, de der skulle läggas på den jemförelsevis ringa varuqvantitet, som här kunde af samma mönster vinna afsättning. Men dessa skäl gälla ock det fasonerade alngodset, för hvilket afsätlningen är ojemförligt ringare, än för de, särdeles af allmogens qvinnor, i liera delar af riket allmänt begagnade sidendukarne. Och det har emellertid icke visat sig, att svenska tillverkningen af fasoneradt alngods, oaktadt sjelfva tullsatsen derå nu utgör endast 4 R:dr b:ko, eller den afgift kommitlerade föreslagit, lidit något men af den täflan med utlandet, som under närvarande förhållanden varit öppen. Ännu en omständighet föranleder mig alt betvifla behofvel af en högre afgift å sidendukar, än den kommitterade föreslagit. Jag tror mig nemligen känna, ali svenska sidendukar just af det slag, som företrädesvis äro i fråga, eller sådane, som af allmogen begagnas, utgöra föremål för utförsel till Norrige och der uthålla täflan med andra länders sidenväfnader, belagde med en tullafgift af endast 5 R:dr b:ko för svenskt skålpund.
Det torde vara öfverflödigt att besvara den siste talaren, sedan Hr von Hartmansdorff så fullständigt vederlagt honom, då han fästat vår uppmärksamhet å den förbistring, som uppkommer, då man icke omfattar frågan i dess helhet, utan den ena söker genomdrifva ett och en annan ett annat anslag, hvar och en afseende blott partiella interessen; och det torde vara nog strängt att tadla representanten för det han säger sig icke vilja ingå i någon pröfning af en administrativ fråga, utan att äga ledning för omdömet i förslag från Konungen, hvilket synes vara lika lätt att afgifva, i fall behofvet är gifvet och angeläget, som det synes vara billigt att påräkna, och hvilket säkerligen så mycket skyndsammare afgåfves, om Representationen förklarade, att den dessförinnan icke lemnar några ytterligare anslag i denna väg. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Med det anslag, Utsk, föreslagit att på stat uppföras och som utgör 60,000 r:dr, tror jag icke, att det är omöjligt att reglera våra undervisningsverk; ty frågan om methodernas förbättrande är oberoende af ökade anslag. Ämnet har visserligen icke undfallit Styrelsens uppmärksamhet, och jag tror, att om de ifrågavar. anslagen, på sätt Utsk. föreslagit, uppföras på stat, skall Regeringen, med ledning af de förberedande åtgärder, som redan finnas vidtagna, komma i tillfälle att före - Den 3 Juni £. m. 4' retaga reorganisationer. Hittills har Styrelsen icke kunnat lägga någon afgörande hand härvid, emedan anslagen icke voro permanenta. Då de antaga denna natur, är jag öfvertygad, att Styrelsen skall företaga ärendet, som af henne med lifligaste värma omfattas. Jag anhåller således, alt anslagets uppförande på stat må, såsom Utsk. föreslagit, gillas. Frih.
Jemtland, från äldre lill senare tider, egt rum, uppdragit en omständlig historik, under åberopande hvaraf motionärerne kommit till den slutföljd, att, enär både Konung och Ständer erkänt, att Jemtland är håde ojemnt och för tungt roteradt, den jemnkningoch lindring, sorn. af rättvisa och behof förestafvas, icke längre böra uteblifva; och således yrkat och hemställt, att Jemtlands Regemente, både tili häst och fot, måtte nedsättas till det antal ryttare och soldater, som på landet belöper, beräknadt efter medium på de öfrige pro - Statssamt Allm, Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande, N:o 25. 7 vinserne, antingen efter mantals-beiåkning, taxerings-värde eller folkmängd, samt att landet, intilldess detta hinner verkställas, måtte hugnas, i ersättning för hvad det för närvarande är öfver-roteradt, med 24,000 R:dr Banco årligen. För att bereda en tillgång dertill, utan ökade Stats-anslag, hafva rnotionärerne hemställt, att vid något värfvadt Regemente en indragning, svarande mot sistnämde summa, kunde lilivägabringas; om de nuvarande ryttare och soldater i Jemtland anses behöflige för försvaret i de norra orterna, så vore det i molionärernes öfvertygelse icke Jemtland ensamt, men Staten i det hela, sorn det ålåge att fylla ett sådant behof. Härjemte och vid så väl den Kongl. Skrifvelsens, som motionernes föredragning Lill remiss ifrån Stånden har inom Vällofliga Borgare-Ståndet, Herr Petre, T., skriftligen yttrat sig; äfvensom inom Hedervärda Bonde-Ståndet: Sven Heurlin från Kronobergs
Krigsmanshus afgift, Cancelli-gebuhr och dylikt; dc till serskilda publika Cassör ingående inkomster af lediga Pastorat, Vederlag och Prost-tunnor, samt i allmänhet räntor å alla under Consistorii vård ställda Fonder för fromma stiftelser, hvilkas rätt Consistorii-Notarien åligger att, genom inteckningars tagande och förnyande m. m., förvara och bevaka; att dessa medel, med lika skäl, som Kronans samt Kyrkooch Fattig-Cassors, böra tryggas emot förskingring; att Consistorii Ledamöter, äfven med iakttagande af den dem åliggande tillsyn, icke kunna förekomma, att, emellan de årliga revisionerna, uppbörds-medel af Consistorii-Notarien obehörigt användas, eller genom hans vårdslöshet, eller försummelse, förfaras, eller förloras; och att, då Consistorii-Notaries person redan är, i afseende på den honom anförtrodda uppbörd, ställd i lika belägen» hel med Krono-Uppbördsmans samt Kyrko - och Fattigföreståndares, Lagens fordran på enhet och likstämmighet bjuder, att äfven dess egen - / 448 JExp. Utsi:. Förslag tilt uriel. Skrif v. N:o 184» dom, i fråga om ersättning för uppbördsmedel, anses oell behandlas efter enahanda grund. I följd af nu yttrade åsigter, och då Academierna i Upsala och Lund äro väsendtligen i enahanda belägenhet och förhållande, i hänseende till sina Uppbördsman och Redogörare, * som DomCapitlen till Consistorii-Nötarierne, hafva alltså R.
Att rationerne, som blifvit beräknade högre än erforderligt är, hvadan ock så kallad öfverbesparing uppkommit, må nedsättas till det belopp, behofvet påkallar. 3:o Att alla de medel, sorn för såldt Fourage influtit, måtte antingen till Stals-Verket levereras eller ock afräknas å lista Hufvud-Titelns anslag, i afseende hvarå motionären upplyst, att, enligt de afslutade räkenskaperne ifrån den 1 Juli 1821 till den 1 April j835, blifvit försålde 127,029 LU. hö, 94>28o LSI halm samt 2,<)43§ T:r hafre, hvarföre influtit 56,325 Ridr 17 sk. 10 r. Banco. 4:o Att Kongl. hof-Stallets redogörelse för fourage-persedlarne och deras användande, måtte undergå granskning uti Kongl. Kammar-Rätten och af Rikets Ständers Revisorer. Vid denna motions föredragning hos Ridderskapet och Adeln, har Herr Grefve Brahe, M., uti ett jemväl till Utskottet remitteradt anförande, hufvudsakligen erinrat, att, sedan Rikets Ständer vid 1809 års RiksBik. till R. St. \ Stats-Utslottets Utlåtande} JV:o 66. dag, på sätt underdåniga SkrifVelsen af den 18 November s. å. utvisar, erbjudit Konungen, att, i stället för det 202 hästar vid hofstallet förut underhållits, utfodring borde, enligt då stadgad tariff, af Statsverket framgent bestås för i5q hästar, hvaraf g för Drabanter, och att det erforderliga fouraget skulle å behöriga tider, genom vederbörandes föranstaltande, till hofstallet öfverlemnas, vore detta anslag, likasom de contanta anslagen för hofhållningen, stäldt till Hans Maj:t Konungens fria disposition, hvadan någon redovisning derför icke ansetts kunna ifrågakomma, samt att den omtalde besparingen hufvudsakligen uppstått, dels derigenom, att före år 1823, då H. M.
Och då frågas, om de förmögne fastighets-egare, de driftige närings-idkare, de kloke penningernännerna skola känna sig synnerligen frestade att, först med stort besvär inteckna sina fastigheter eller ock fästa sina disponibla papper, och derefter successivt inbetala 3 millioner contant på terminer, sorn icke säkert kunna bestämmas, derjemte vara underkastade en mängd bestyr och besvär med Bolagsstämmor, revisioner, resor, Directeursval, creditivs-accorder, allmänna opinions fluctuationer, till och med solidarisk ansvarighet med en stor massa okända delegare, m. m., endast för en inkomst af netto 6 procent på sina penningar, och detta äfven i lyckligaste fall och med vilkor af inga inträffande förluster: då de deremot alla kunde sitta i stillhet vid sina pulpeter och förtjena måhända 10 ä 12? Skola de icke med åtlöje betrakta en Lag, som lill utseendet vill hjelpa näringarna och tygla procenteriet, men i sjelfva verket bevisar omöjligheten deraf, genom sin oanvändbarhet? Vill man Bolags-Banker, så måste man medgifva dem credit. Garantierna emot denna credils missbruk måste vara stränga och väl beräknade, sådana, som i öfrigt delta Lagförslag, i min öfvertygelse, uppställt, men icke orimliga, sorn utesluta allt bruk af crediten. Man har anfört exempel ifrån 1817 af Gölha-Canal-Discont. Onekligen är effecten af denna jemförelse väl beräknad. Mången torde ock hafva vid den framställda skräckbilden bäfvat tillbaka. Den, som djupare ser in i förhållandet, låter dock ej skrämma sig afen jemförelse, som saknar all grund och rimlighet. Eller i hvad del hade nämnde Discont likhet med de här föreslagna Banker? Den summa, som Bolagsmännen tecknat, var den väl bestämd för Disconten, eller tillhörde den icke canal byggnaden ? Likaså alla insatserna af grundfonden? Var icke canalbyggnaden Discontens förnämsta och största låntagare, som ock slutligen stannade i nära 1,100 tusende R:dr skuld, som måste afskrifvas? Hvilka garantier hade denna Discont för sin 8 Hor till Bancooch Lag-Ulsk.
Enär Banken fortfarande meddelar lån på oädla metaller, ehuru utlåningen mot pant af guld och silfver redan vid 1859 års slut upphört, men denne sednare lånerörelse, enligt Revisorernes åsigt, bör lända både Banken och allmänheten till icke mindre fördel än den förre, helst hvad Banken angår, en guldoch silfverpant alltid lemnar säkerhet af fullt värde, och kommer, i fall den ej utlöses, att öka Bankens metalliska kassa, anse Revisorerne, att tillfälle till belåning i Banken af guld och silfver må ånyo och på förbättrade vilkor allmänheten beredas. 49 § 50. Riksgäldskontoret, som, på grund af 145 § i Reglementet, eger att från den 1 September det ena året till den 30 Juni det nästpåföljande i Banken räntefritt begagna kreditiv af bögst 1,500,000 R:dr R:mt, har inom föreskrifven tid undfått och återbetalt samma kreditiv. § 51. Likmätigt föreskriften i 146 § af Reglementet, har det till manufakturernas och fabrikernas understöd anvisade kreditiv blifvit förminskadt vid slutet af nästlidet år med 75,000 R:dr och vid utgången af Juni månad detta år med enahanda belopp, så att nämnda kreditiv nu utgör 2,325,000 R:dr; och hafva de indragna summorna, tillsammans 150,000 R:dr, ingått till Bankens Reserv-fond. § 52. Angående verkställd granskning af räkenskaper och förvaltning för nästlidet år af det till Jern-kontoret, enligt § 147 i Reglementet, anvisade kreditiv å 900,000 R:dr, äro berättelse och decharge till Fullmägtige aflemnade af det Ombud, som å Bankens vägnar i revisionen deltagit. Hvarken mot räkenskaper eller förvaltning har vid omförmäldta revision anmärkning förekommit. § 53. Som Höglofl.
Det är väl sannt att uti den upplysning de åtta redovisande reservanterne lenmat förmäles äfven om några ingångna handelstractater; men månne icke tillgångarna och anslaget för cabinettscassan varit så stora, att med någorlunda hushållnings iakttagande i andra fall den ej genom de utgifter, som kunde blifva en följd af dessa, behöft komma eller kommit i gäld? Derom vittna de sista årens besparingar. Sedan man lemnat åt den redovisning, de förste reservanterne gjort, den uppmärksamhet, den kan förtjena, en redovisning, hvilken kan liknas vid en skenhelig spelares bokföring, deri hvar dag af året får sin andel i de förluster han gjort på några aftnar, och om hvars behöflighet man fullkomligt upplyses af Hr Foeuanders contraredovisning, så kunde man möjligtvis af de mystiska uttryck, det snart sagdt sibyIlinska orakelspråk, som Hr tillförordnade Statsministern för utrikes ärendena begagnar i sitt svar lill ordföranden i R. St:s H. StatsUtsk., komma på den tron, att dessa cabinettscassans skulder blifvit gjorda för vinnandet af vigtiga politiska ändamål. Några sådana i nationel syftning vet jag icke vi vunnit. Måhända låg hela det hem - 464 Den 3o April f. m. lighetsfulla uli det inköpta missionsarchivet i Haag? Det förIjudes: det liar måhända varit i dynastiskt intresse. Har då denna dynastien icke samma intresse som nationen? Haida icke den och nationen ett enda gemensamt? Eller hvarpå grundar den sina anspråk på Svenska thronen, om icke på nationens förtroende och fria val? Måhända pä den s. k. legitimiteten? Hvarifrån leder den då sina anor? I kännen det, mine herrar! Från egna förtjenster, Svenska folkets förtroende och fria val. I kännen också, att sedan hvad mången glömsk kallar pöbelhvälfningarne i Frankrike, men hvad jag kallar Franska revolutionen, omskapat Europa, är legitimiteten en död bokstaf.
I fråga om aflöning för någre biträdande uti sammansatte Statsoch BancoUtskotten samt Serskildta StatsUtskottet, äfvensom angående ökadt anslag till Riksdagskostnadernes bestridande, N.‘o 5 53i Angående Svenska Sjöfartens skyddande mot Spanska Kaperier. 7 - » \* ■ Af den 16 dennes; Nio 556. I anledning af Slussmästaren Per Adolph Dahlstedts ansökning om förnyelse af Den $9 Octobtt e; nit" én förkommen Riksgälds - Contoirets Obligatlöäl XJ£ Supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsoch BancoUtskottens den 14 dennes under Nto 555 afgifne, samt den 23 derpåföljde e. m. pä bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Riksgälds-Contoirets öfvertagande af Banken. Ut Supra. S. D. Då nu ånyo föredrogs Förstärkts Statsoch BancoUtskottens den 16 dennes under N:o 548 afgifne» samt den 24 derpåföljde på bordet lagde. Memorial, angående beläning i Banken af exportable effecter; fann Ridderskapet och Adeln , att samma Memorial borde till BancoUtskottet öfverlämnäs. Ut Supra» S, D. Vid förnyad föredragning af All*nänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 18 dennes under N:o 199 afgifne, samt den 23 der^ påföljde e. m. på bordet lagde. Utlåtande och förslag angående RiksStåndens olika beslut i frågan öm inrättande af Directionet till det Indeldta Cavalleriets beklädnad; fann Ridderskapet och Adeln, att, sedan Högvördige PresteStåndet, enligt ProtocollsUtdrag af den 24 dennes, med frångående af sitt i denna del fattade beslut , i bifall till Utskottes Utlåtande med Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet sig förenat , berörde Utlåtande nu endast borde lägga3 till handlihgarne. Ut supra. S. D.
Vid uppgörande af denna 6 § tror jag altman bör taga i betraktande, dels hvad man anser vara för hvar och en alldeles oundvikligt eller högst nödigt att kunna och lära, och dels hvad man anser önskvärdt, att det måtte kunna bibringas hvar och en äfven af allmogens harn. I det sednare fallet anser jag Utskln här hafva funnit ungefärligen det rätta, och intet af de kunskapsprof, som enligt Utsk:ns förslag böra i folkskolan afgifvas och hvarom undervisning der skall kunna inliemtas, anser jag vara så öfverdrifvet, att det icke vore önskvärdt, att livart och ett af allmogens barn derom finge taga kännedom. Likväl anser jag, lika med hvad den siste värde talaren synes hafva åsyftat, det icke vara oundvikligen nödigt att hvar och en tvingas att lära sig allt delta. I den sammankomst, som i går hölls i BondeStts sessionsrum, yttrade en talare, som jemväl varit ledamot af de sammansatta Utskrn, att man mindre fästat afseende vid att fäderneslandets historia och geographi skulle studeras inom skolan, än alt läroböcker deruti mätte såsom en omvexling vid Svenska språkets lärande begagnas, och han förmodade, att en tillräcklig kunskap skulle blott 20 H, 34 Den t3 Februari e. sn. under denna läseöfning förvärfvas, för att med godkännande kunna undergå slutlig examen. Skulle så vara, och fördem, hvilka hafva sä lyck liga naturanlag, anser jag också ganska väl att dylika läroböcker begagnas, och jag anser äfven att läraren bör hafva tillräcklig urskiljning för att bedömma hvilka af barnen han företrädesvis börsöka bibringa sådana kunskaper; men för att likväl icke genom ett dylikt stadgande, som synes nog bestämdt i Utskms förslag, göra det till ett åliggande för en och hvar alt lära sig allt livad der omnämnes, hade jag önskat en sådan skiljaktighet i redactionen ifrån den af Utsktn föreslagna, att det hettet ”i folkskolan undervisas i följande ämnen,” och derefter upptoges de här af Utsktn föreslagna.
”RiksdagsOrdningens ordagranna lydelse, ej ”erkänner omfånget för denna granskning ”lagligen kunna utsträckas, vid hvarje Revision, utöfver 2:ne års afslutade Räken”skaper ”Att Kongl. Maj:t icke kan gilla, och ”derföre ej till vederbörandes efterrättelse ”utfärda, den af Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse af den i o November föreslag”ne nya Instruction för deras Revisorer af ”Statsverket, men anser Instructionen af den ”10 Junii 1812, till sin kraft och verkan, ”gällande;—Att med ändring af hvad 5 §. ”af denna Instruction innehåller, att Revi”sorernes Berättelse om Statsverket skall i ”RiddarhusCanzliets Archiv förseglad förva”ras, till nästa Riksdag, för att då lill Ri”kets Ständer aflemnas, Kongl. Maj:t i så ”måtto vill bifalla Rikets Ständers förslag, ”i afseende på denna Berättelses tryckning ”och allmängörande, att detta, genom Kongl. ”Maj:ts Nådiga försorg, kommer att äga rum ”i förening med de Embetsverks svar och ”förklaringar, emot hvilka Revisorernes an”märkningar blifvit rigtade;” ”Att Kongl. Maj:t icke medgifver Tull”medlens adefverering till RiksgäldsContoiret, ”såsom en i Dess administrerande myndighet Den i5 J a n u a r i i f. m. ”ingripande och för öfrigt lill onödig omgång ”ledande åtgärd; i följd hvarafRiksgäldsCon”toirets uppköp af Vexlar, för StalsContoi”rets behof, skulle förfalla;” ”Och slutligen, alt Kongl. Maj:t, i afseende på Creditivernes begagnande och re”dogörelsen derföre, skall noga iakttaga hvad ”63 och 64 §§. RegeringsFormen, samt 3o ”och 68 §§. Riksdagsordningen, i detta afseende, föreskrifva, utan medgifvande af Sådana vilkor och föreskrifter, som deremot ”kunna vara stridande.” ”Om hvilket allt Kongl.
Om således, oagtadt ofvananförde ej obetydliga tillökning i antalet af VäfStolar, Klädestillverkningen icks destomindre i anseende till antalet aftagit, så kan deraf ej dragas någon 3i6 Din ig Julii f, nr. för dessa Fabriker menlig slutsats, då man vid närmare granskning finner, att denna skiljagtighet egenteligen har sin orsak uti den i sednare tider förminskade tillverkningen af grofva och gå kalladejStetinerkläden, hvilken förminskning till stor del uppkommit deraf, att sedan Allmogen och Ståndspersoner på Landet,! den mon tjensteverk till Ylleväfnader beredning blifvit spridde i Landsorterna, mer och mer företagit gig att af egen Ull låta i sirie hnshåll förfärdiga kläden för eget behof,samt tillverkningen af Vallmar till afsalu äfven tilltagit, afsättningen på KlädesFabrikernas tillverkningar, särdeles af grofva Kläden blifvit i samma mon minskad. Då man derjemte har sig bekant, att på ett lika antal Väfstolar ett vida större qvantum af grofva än af fina kläden kan på lika tid åstadkommas; så inser man lätt, att tillverkningen kunnat stiga i värde under samma tid, som den i mängd aftagit; äfvensom det måste medgifvas, att i det hela någon sådan förminskning icke ägt rum, som man af omständigheterne kunnat förmoda, då man eftersinnar, att förlusten af Finland medfört en betydlig inskränkning i de tillfällen till afsättning, sorn de Svenske Fabrikerne förut ägde i nämde Land, hvilket, med ganska få egna Fabriker och underkastadt de FörbudsFörfattningar i afseende på importhandeln, som voro här i Riket gällande, förut från Sverige förseddes med sine fläste förnödenheter af Manufacturvaror. Att, såsom en följd af allmänhetens ökade Den 19 Julii f. m% 317 håg för tillverkning af BomuHsväfnader, smaken för de mera redbara och för Riket naturligare Linnetillverkningarne skall, på sätt en värd Talare anmärkt, de sednare åren altagit, är en supposition, som ej med något bevis kan styrkas.
S. T. S. ingstdag.Torolf. M 2 dag pingst. Urban. T. Vilhelmina, Vilma, Mina. Beda. T. Malkolm. F. Gunlög. S. Esbjörn. AI. Signe. T. Charlotta,Lotten. Adele. T. Kristi Himmelfärdsdag. Ifagb art. 15. F. Solia, Sonja. Ebba. S. Torvald. En &gt;bal poudré ». En glänsande bal g a f s p å lördagen å Grand Hotell i Stockholm af herrar, tillhörande den högre societeten. Som beskyddarinnor fungerade grefvinnorna Douglas o c h Gyldenstolpe samt friherrinnan Tamnt och s o m värdar ryttmästaren, frih. v o n Rosen, löjtnanterna frih. G. v o n Blixen-Finecke o c h grefve Fritz von Rosen, andre sekreteraren Chr. Kronprinsen bevistade ba len, förde till supén grefvinnan Douglas o c h dansade kotiljong med friherrinnan Trolle. Festvå- ningen var glänsande dekorerad, o c h musiken utfördes af en orkester under direktör Olssons anförande. De flesta damerna buro, för att gifva festen en särskild prägel, pudradt hår, hvaraf just den också fått namnet » bal poudré ». Grefve Tolstotjs och fröken Westerlund * bröllop torde k o m m a att äga rum i slutet af maj. Det unga paret ämnar därefter resa till Norge. ' Teater och musik. Dramatiska teatern. Som vi redan nämnt gick förtiden torsdags afton en ny svensk originalkomedi öfver dramatiska teaterns scen, o c h detta tämligen sällsynta fall väckte ännu större intresse därigenom, att den fräjdade skådespelareveteranen Knut Almlöf som gäst uppträdde i styckets titelocli liufvudroll. Entusiasmen hos den elitpublik, s o m bevistade premieren, var också den största — alla spelande, först o c h sist Knut Almlöf, framkallades gång på gång och öfveröstes med b l o m m o r och lagerkransar, hvarjämte författarinnan, fru Anna WaJdenberg, två gånger framträdde och fick sin stora anpart af bifallsjublet.
Men du kom igen, du kom med välsignelse till vårt hem, du var mild och saktmodig, stark och god, då du kom åter. Du omhuldade oss med kärlek, du gjorde oss så lyckliga, Anna Stjärnhök, och vi fattiga människor lågo för dina fötter. »Och dock, och dock har jag önskat, att du ej kommit. Icke hade jag då behöft bedja Gud förkorta min sons lif. I julas skulle han uthärdat att mista dig, men sedan han lärt känna dig, sådan du nu är, hade han ej haft kraft därtill. »Vet det, Anna Stjärnhök, som i dag tagit på dig din bruddräkt för att följa min son, att om han lefvat, då hade du aldrig fått följa honom i den skruden till Bro kyrka, ty du älskade honom ej. »Jag såg det, du kom endast af barmhärtighet, ty du ville lindra vår hårda lott. Du älskade honom ej. Tror du ej, att jag känner kärleken, att jag ser honom, där han finnes, och förstår, när han fattas. Då tänkte jag: måtte Gud taga min sons lif, innan han fått sina ögon öppnade! »O, att du älskat honom! O, att du aldrig kommit till oss och förljufvat vårt lif, då du ej älskade honom! Jag kände min plikt: om han ej dött, hade jag måst säga honom, att du ej älskade honom, att du ville gifta dig med honom, därför att du var barmhärtigheten själf. Jag hade måst tvinga honom att ge dig fri, och sedan hade hans lifs lycka varit förspilld. Ser du, därför bad jag Gud, att han skulle få dö, så att jag ej skulle behöfva störa hans hjärtas ro. Och jag har gladt mig öfver hans sjunkande kinder, fröjdats öfver hans rosslande andedräkt, bäfvat för, att döden ej skulle fullgöra sitt värf.» Hon tystnade och väntade på ett svar, men Anna Stjärnhök kunde ej ännu tala, hon lyssnade ännu till många röster i själens djup. Då utbrast kaptenskan i förtviflan: »O, hur lyckliga äro ej de, som få sörja sina döda, de, som få gråta strömmar af tårar. Jag måste stå med torra ögon vid min sons graf, jag måste glädjas öfver hans död. Hur olycklig är jag ej!»