Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till behandling torde således först böra förekomma de förra eller Allmänna anmärkningar. i:o Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståridel, har blifvit ifrågasatt, huruvida Bevillnings-Utskottet varit behörigt att ensamt behandla frågan om förbud mot någon varas ineller utförsel vidare borde ega rum eller icke, hvilket ämne man ansett tillhöra Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning. Då det, enligt 3i § i mom. Riksdagsordningen, åligger Bevillnings-Utskottet att opåmindt vid hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande bevillningens fördelning, och då, jemlikt 6o § Regeringsformen, tullafgifterne räknas till bevillningar, samt beloppet af berörde afgifter i väsendtlig mon beror deraf, huruvida åtskilliga varu-artiklar äro med ineller utförsels-förbud belagde, har Utskottet, i öfverensstämmelse jemväl med hvad vid flere föregående Riksdagar egt rum, ansett det vara Utskottets både rättighet och pligt att ensamt pröfva och till Rikets Ständer hemställa fråBih. till R. Ut lat ande j N-.o 30. gan, om förbud bör för några varor tillämpas eller ej. För vidblifvande af denna åsigt, tror Utskottet sig ega desto större skäl, som pröfningen, i hvad mon en vara bör åsättas högre eller lägre tullafgift, innefattar ett ämne af alldeles lika mycken ekonomisk natur, som den, huruvida varu-artikeln bör med förbud beläggas; och dock lärer det väl icke ifrågasättas, att ju Bevillnings-Ulskoltet eger att, ensamt och oberoende af Ekonomi-Utskottet, föreslå dessa serskilda tull-afgifter. Utskottet har foijaglligen icke funnit sig å berörde anmärkning kunna fästa afseende. 2:0
Ständer sålunda sjelfve meddelat den förklaring af deras bevillnings-stadga uti förvarande del, att densamma aldrig afselt eller kunnat afse någon beskattning, svenska stals-verket till godo, å aflönings-medel, som af det norrska anslaget uppburits, hvaraf äfven vore en följd, alt denna beskattning, på sätt densamma emedlertid egt rum, saknat all rältmälighet och billighet, hafva merbemälde embetsoch tjenstemän i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:l täcktes, i den ordning Kongl. Majit kunde finna lämplig, förordna, att af dem erlagda bevillningsafgifter för så stor del af deras å minister-staten uppburne traktamenten, som svarar emolKonungaRiket Norriges årligen erlagda bidrag till de deplomatiska utgifterna, i förhållande lill svenska statsanslaget för samma ändamål, måtte vederbörande återställas. Kongl. Majit, sorn öfver denna ansökning inhemtat Dess och Rikets Kammar-rätts, deif 12 December 184-5 afgifna, underdåniga utlåtande, bar vidare, genom nådig remiss af den 17 September näsllidet år, anbefallt Herr Slals-iVliuislern för utrikes ärendena att meddela fullständig upplysning ej mindre om beloppet af de aflöningar, som för hvarje år, från och med 1836, Lill de vid svenska och norrska beskickningarne å utrikes orter anställde personer ulgålt, än ock om de bevillningsoch öfrige afgifter lill svenska stals-verket, hvilka för dessa aflöningar blifvit’ debiterade och erlagde, tillika med uträkning å hvad, som häraf skulle komma att restitueras, derest såsom grund för bevillningsafgifternås beräkning antoges endast så stor del af uppburne löner och traktamenten, som, eller förhållandet emellan svenska och norrska bidragen till diplomatiska utgifter, på de svenska stals-verket belöper.
Farhågan för jordens allt för stora sönderstyckning vore ej heller grundad. Dagliga erfarenheten bestyrkte den sanning, att sträfvandet efter att besitta litet ef terlöljes af sträfvandet efter att besitta mycket; och häruti hade man ett säkert korrektiv emot den befarade allt för stora parcelleringen af jorden; och jordens del ning vore i allt fall bevis på tilltagande välmåga bland folket, men jordens sammandragning till stora egendomar ett bevis på motsatsen. Anhängarne af jordens bundenhet föresväfvade äfven tanken på öfverbefolk ning med thy åtföljande proletariat. Sådant vore, likväl icke att befara i Sverige, der det funnes utrymme för millioner nya medborgare, allenast landets naturliga hjelpkällor till deras utkomst ej tillstängdes. Och öfverbefolkning hindrades icke genom inskränkande lagar i afseende på rättigheten att besitta. Ofverbefolkningen vore deremot mera en följd af ett lands höga ståndpunkt uti industrielt och kommerciel! afseende, men man hade icke derför vågat alt hämma denna utveckling, utan i stället stiäfvade man alt deråt gifva den största möjliga fulländning. Klokt vore det då alt, medan tid vore, se till att den hos oss tilltagande folkmängden blefve salt i tillfälle att förvärfva sig egna bostäder. Om hungersnöd eller andra olyckshändelser öfverginge landet, vore det godt att den folkklass, hvilkens hufvudsakliga Sammansatta Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Ulsk. Bet. 39 utkomst läge i deras arbete, blifvit satt i tillfälle att besitta något. Ty det vore gifvet, att den, som eger något, behöfde i lika fall mindre understöd än den som intet eger. Man klandrade med skäl det hos oss rådande stattorpare-systemet; man förvånades öfver berättelserna 0111 de tusentals medborgare, som begåfvo sig till andra verldsdelar, för att der söka sin utkomst, och man erfore med den bittraste smärta, alt antalet af de fattige och brottslingarne årligen i betydlig grad tillvexte. Orsaken till dessa beklagansvärda förhållanden vore alt söka uti de hinder, som lagstiftningen lade i vägen för förvärfvande och besittande af en egen, om ock liten, jordtorfva.
ILLUSTRERAD PRISKURANT SÄNDES, VIN, AFSEDT FÖR KONVALESCENTER HVARD. HELGD. i u r A DÄ ENKELT PORTO BIFOGAS. OCH SVAGA PERSONER i ALLMÄNHET. ALLM. REKOMMENDERADT AF MÅNGA HRR POSTADRESS: — Reelt och billigast. — LÄKARE. Tandläkare - ETABLERAD 1866 - ' &lt; Borddukar, Mattor J. LINDHOLM, Pris pr butelj kr. John V. Lindh-Hygrell, H ö g s t e d t &amp; C:0, 111 F. ALLM. Sxnd&amp;Aat * &lt;Sfé&lt;j / lvi&lt;s£ Drottninggatan 6 8, Stockholm. TANDLÄKARE G. ALLM. Tandläkare G.W.Widfond Drottaingg. — RIKSTEL. OBS. T GARANTI FÖR HÅLLBARHET. STOCKHOLM, Bröstkaramellen, e r e r eleganta Déjeuners, Diners &amp; Soupers ä prix fixe och ä la carte. Taffelmtisik. Träsnidarejärn. STÖRSTA SORTIMENT. ILLUSTRATIONER OCH PRISLISTA SÄNDAS PÄ BEGÄRAN GRATIS. P. AUG PAULSSON, HELSINGBORG. Pärmar REKOMMENDERAS. ENDE TILLVERKARE C. A. JANSSON, RU HILDA ARNESEN BEHANDLAR hårDSTRAPPOR. A. TEL. 8718. till IDUN 1899 finnas nu att q, ' " ' domar MEDELST MASSAGE. BEHANDRAGVAL Försäljningsbodar: LINGEN VEKAR VÄLGÖRANDE PÅ HUFVUDET OCH NERVSYSTEMET. TEL. HÖGBEJIGSGATAN 27, MALMTORGSGATAN 6. tillgå. Pris 2 kronor. Iduns Expedition. ÖSTERM. G. A. T. A. T.
Såsom en följd af ifrågavarande förändrade uppbördssätt, och då, vid mtgörandet af ränteljäran på Gottland, den på Gottlands Läns-Stat upptagne så kallade TjärOskuraren, hvars åliggande Varit, att biträda vid tjärans emottagning, hädanefter således icke vidare erfordras, hafva Rikets Ständer ansett den för samma befattning anslagna lön af 80 R;dr 24 sk* med derunder beräknade 7 tunnor spanmål, böra på Allmänna Indrag - 54 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o 4-2. nings-Staten uppföras, samt efter nuvarande innehafvarens afgång indragas och besparas. Hvilket allt Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den a Junii jS34- N:o 42. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Junii 1834- Presle-Ståndet den 17 —■ — Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om af skaffande af accord till Landshöf dinge-Embeten. (peconomie-Utsk. N:ris 7 och 55.} S. A. K. Ehuru Rikets Ständer, i anledning af väckt fråga, att det af E. K. M. uti Nådigt Circulaire-Bref af den 22 December 1801 meddelade förbud emot accord till Lnndt-Stats-Tjenster jemväl måtte till Landshöfdinge-Embeten utsträckas, inhemtat, att, genom af E. K. M. redan i Nåder vidtagen åtgärd, åtskilliga Landshöfdinge-Embeten blifvit accordsfrie, äfvensom att amortering af accorden till andra af dessa Embeten blifvit beslutad och påbörjad; likväl, och då skadligheten af tjenste-accorder är gifven, och jemväl är vorden af E. K. M. erkänd, samt E K.
Herjeådalens invånare genom denna orts återförläggande under Gefleborgs Jjän, och då det är högst sannolikt, att Kongl. Maj:t, uppå hvars Nådiga pröfning ofvanberörde Socknars underdåniga ansökning för närvarande beror, icke skulle af en förnyad framställning å Rikets Ständers sida, göra någon ändring i Dess, under den 20 Januarii 1824, i detta ämne redan fattade Nådiga Beslut, serdeles och då ortens invånare nu mera emot en sådan återförening i underdånighet framburit ganska talande skäl, tillstyrka Utskotten vördsamt, det behagade Rikets Högloft. Ständer, med ajslag u. Riksdags Fullmägtigen Bångs oftaberörde mo• tion, Idta densamma till all vidare påföljd fä förfalla. Trenne Ledamöters serskilda tankar i denna fråga öfverlemnas härjemte vördsamt. Stockholm den 2 Julii 1829. Bil. t.Stats s.Allm.Besv.o.Oec.*.ZJtsk.Utl.N:o 41. 5 Reservation af Herr Contracts-Prosten Agrell: I frågan om Herjeidalens sorterande under Jemtlands Län, kan jag ej annat än yttra min reservation emot Höglofl. Utskottens beslut. Denna Province, som af ålder lydt under Gefleborgs Län, blef, utan inbyggarnes hörande, emot deras önskan och till deras verkliga skada, förlagd under Jemtlands Län, vid den företagna nya indelningen af Länen i de norra orterne. Herjeidalens förnyade önskningar, att få återkomma under Gefleborgs Län, understödjas af så många talande skäl och bevekande omständigheter, att det synes mig vara en hårdhet att icke fästa derå något afseende. Provincen är ringa bebodd och af naturen mycket vanlottad, i jemförelse med andra orter, men oaktadt climatets hårdhet och markens otjenlighet för åkerbruk, ega dock inbyggarne sin tarfliga utkomst genom sträng sparsamhet och idkande af boskapsskötsel, hvars afkastningar de afyttra i Gefleborgs Län och hvarifrån de hemta de för deni oundgängliga förnödenheter.
Jag kan icke finna annat, än att dessa ordalag äro fullkomligt tillräckliga, då de afse att den blifvande lagen skall omfatta grunderna för rättigheter och skyldigheter för så väl afledande som tilledande af vatten, samt då utarbetandet af denna lag är ölverlemnadt åt sakkunnige män, hvilkas förslag sedermera kommer att vid nästa riksdag behandlas af Lag-Utsk:t och R. St:r. Jag har icke Den li Febrnari e. m. 355 kunnat fatta att rättigheter kunna existera utan motsvarande skyldigheter. Jag har svårt att skilja emellan den, som eger strand, och den, som eger jord, i förhållande till sjösänkningar. En återremiss anser jag endast skulle åstadkomma tidsutdrägt, ocfi jag skulle icke förundra mig öfver, om Ekon.-Utsk:t, när det en gång stadgat sin öfvertygelse, återlemnar Betänkandet oförändradt. Dessutom tror jag, att den af Frih. Sprengtporten föreslagna inbjudningen till Med-Stånden att instämma i hans förslag, vore en, helt och hållet gagnlös manöver. Jag anser således icke, att något skäl förefinnes att ändra Utsk:ts förslag. Om K. M. på grund deraf utväljer en komité, må vi väl kunna föreställa oss, att dess ledamöter icke skola hafva en så trång uppfattning af sin verksamhet, att de icke i det förslag, de komma att afgifva, skola söka tillgodogöra allas rätt. Det är kändt, att denna fråga, som inom Sverige till följd af dess många vattendrag är af stor vigt, i andra länder redan blifvit föremål för lagstiftning. Så i Frankrike uti Code civil, i Sachsen, Hannover, Wurtemberg m. fl. länder. Att svårigheten skulle vara större att inom Sverige få en dylik lag, än i andra länder, kan jag icke inse. Jag förutsätter, att K. M. till ledamöter i den ifrågasatta komitén väljer fullt lämplige personer, och slutligen att Lag-Utsk:t skall vid nästa riksdag blifva lika väl sammansatt som vid denna, och anhåller derföre om bifall till Utsk:ts Betänk. Hr De Maré, Baltzar: Afven mig synes Frih. Sprengtportens anmärkning vara förtjent af all uppmärksamhet.
Ständer, att hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, det äfven måtte utrönas, om icke posterna ifrån Stockholm till städerne Götheborg, Carlskrona, Gefle och Ystad, samt Poststationen Grisselhamn, äfvensom från Götheborg till Helsingborg kunde framgent, alltid beledsagade af Postilloner, afgå i dertill inrättade vagnar, bespände med minst 2 och högst 4 hästar, allt efter väglaget och tyngden af pålastningen, på hvilka vagnar minst 2 resande, emot en betalning, som något understege, hvad hvarje resande betalar, då han ensam begagnar skjuts efter en häst, kunde erhålla rum, och derjemte, emot en likaledes under beräkningen af vanlig postpörto modererad betalning, kunde inrymmas paqueter; dels att Kongl. Majit i Nåder täcktes anbefalla sine Befallningshafvande, att h/ar å sin ort och under samråd med hvarannan söka, i synnerhet å de vägar, der vanligtvis många resande sammanstöta, tillvägabringa enskilde forvagnsinrättningar, dertill speculanter i orterne troligen skulle uppmuntras, om, jemte rättighet, att genom Konungens Befallnings - {Joo Besv. ock Ekon. Utsk. Bctankanden> hafvandes föranstaltande, få det för forvagnar nödiga hästeantal å bestämda dagar och stationer tillhandahållet, dem lemnades antingen lån till det för företaget nödiga förlag, eller kanske heldst uteslutande privilegium derå under någon viss tid. Utskottet har, vid Förslaget till bägge desse fortskafTningsanstalter, ansett, att, hvad först angår den ordinaira posten, dess gång icke skulle förtrögas eller uppehållas genom den nya inrättningen, så vida postvagnarne gjordes lätta:
Kan man icke det, och kan man således icke förekomma, att ju händelser helt oförmodadt inträffa, sorn utgöra lagliga hinder för AdvokatFisknlen att sjelf förrätta sitt embete, så skall man förgäfves förneka den stora vigt, som ligger deruppå, att inom Kont. finnes en vice Adv.- Fiskal, som, jemte det han med Adv.Fiskaleu delar de till Kont. hörande göromål, så att af dem inga blifva efterliggande, kan, i händelse af laga förfall för AdvokatFiskalen, dennes ställe företräda. — Säkerligen skall man svara mig, att allt hvad vice Adv.- Eiskalen hittills uträttat, det åligger nu den blifvande nye Kanslisten, som derföre i denna sin egenskap erhållit högre lön och således är underkastad en trägnare tjenstgöring. Men denna högre lön motsvarar icke den af 1,200 Hdr Rmt, som vid Kongl. KammarR:ns sednaste reorganisation år 1831 bestämdes för vice Adv.Fiskalen såsom en lämplig vedergällning för de göromål och den skyldighet att vara ordinarie Adv.Fiskalens suppleant, som med hans tjenstebefattning voro förenade; och huru vill man då att samma göromål med samma ansvar skola öfvertagas af en Kanslist för en mindre aflöning, och det i en tid, då lefnadskostnaden blifvit mer än fördubblad sedan 1831, samt han äfven idet hänseendet är mindre väl lottad än vice Adv.Fiskalen, att han icke, såsom med denne varit händelsen, får innehafva annan tjenst, som kan fylla den brist kanslistbefattningen lemnar uti tillgångarne för hans anständiga bergning. — Man måste vara temmeligen sanguinisk i sina förhoppningar, för att kunna tro clet möjligt, att för sä godt pris, som Kongl. Kammarlhn föreslagit, erhålla en person med den duglighet och erfarenhet samt med de insigter uti både juridiska och kamerala värf, som erfordras för att kunna p?i ett för det allmänna gagneligt sätt dels biträda vid, dels ock understundom ensam öfvertaga förvaltningen af Kongl. KammarRms Adv.FiskalsEmb.
Likaså många förutsättningar han har för att regera under en storpolitisk kamp, då karakter, ordkarghet, fasta principer och absolut hederlighet äro ungefär nog, likaså omöjlig är han som finansminister i en lagstiftande reformperiod, ty han känner blott föga till ekonomien, på hvilket område han intager en föråldrad, knapt nog halfbildad ståndpunkt. Och en sådan reformperiod var det, grosshandlarne kräfde. De begärde, att käbblet en gång skulle upphöra och lagstiftningen börja. De begärde afskaffande af skepps-afgiften — den afgift som erlägges för hvarje last, hvilken ett från utlandet kommande fartyg lastar och lossar — de ville erhålla frilager och fridockor, nya transportlinier, kort-ligen: bättre vilkor för handeln. Estrup hade redan uttalat sig mot upphäfvandet af skeppsafgiften, och inrikesministern Skeel hade visat stor köld gen t emot tanken på utvidgade transportförbindelser, medan han samtidigt gjorde allt för att underlätta den jylländska * gödboskapens — han är sjelf godsegare på Jylland — export till England. Allt detta var för handelsståndet för mycket af det goda. Hvad båtade det, att Estrup hade hållit venstern nere, då han också höll grosshandlarne nere. Hvad på dem berodde, kunde venstern gerna komma sig upp, om de blott sjelfva komma sig upp med detsamma. Derför började man med att säga små qvickheter om Skeels fåkreatursintressenoch slutade med att genom Hage och Tietgen — handels-ståndets främste man — uttala en skarp kritik öfver mini-stérens förhållande. Så kom upplösningen och de nya valen; på Frederiks-berg uppstälde sig en handlande, i Odense anmälde sig professorn i nationalekonomi, Falbe-Hansen, hvilken var medlem af börsutskottet och står handelsklassen mycket nära, och i Kjöbenhavns 7: de visade sig Hage som kandidat. I tre afgjorda högerkretsar såg man alltså antiestrupska kandidater. Särskildt de två sista valen voro högst intressanta. Mot Falbe-Hansen och Hage uppträdde officerare, hvilka förklarade att de » instälde sig för befästningssakens skull och att de ville * följa Estrup i lust och nöd ».
Kan hända har jag icke nog klart uttryckt, det mitt förslag icke innefattar, att författningen skulle vara retroactiv, utan att den blott har afseende på det förhållande som hädanefter kunde inträffa, och jag kan då icke anse minsta anledning till ökade rättegångar deraf, att skuldens numeraire i Bancosedlar skulle komma att bestämmas efter en i laglig ordning utfärdad författning, som vore för alla gällande och af alla känd. Hvad angår anmärkningen, att Bankens lån på metaller &c. skulle, enligt mitt förslag komma att upphöra, så får jag förklara, det min mening icke varit sådan. Under benämning af sådane lån, som äro af Discont-natur, har jag lörstått alla de eventuella låne-biträden som ifrån Banken utgå. Det är endast de står Ridd. 0. Ad. Prot. I. B. 49. yyo Den 26 Februarii, ende lånen på fastigheter och odlingslån tn. rrtJ som jag trott kunna i denna egenskap böra upphöra i den mon de till Banken ingå. Herr Tham tror äfven, att det skulle blifva svårt att inom landet inköpa silfver, och att derpå icke år någon betydlig tillgång. Härutinnan år det vål svårt att kunna göra någon säker beräkning; men jag tror för tnin del, att * hår finnes uti enskilda personers vård mera silfver ån man vid första påseendet föreställer sig, och att detta silfver genom kloka anstalter, skulle kunna framlockas uti allmänna rörelsen. Om man stadgade, att hvar och en ägde rättighet, att uti Banken öppna räkning på sitt särskilda namn och derå insätta silfver, dock icke under. 1000 R:dr Specie, med rättighet att efter det fastställda agio uttaga Bancosedlar till fulla beloppet, och att når som hålst emot sedlarnes återställande åter uttaga silfver, så tror jag att man skulle få se ganska mycket silfver inflyta till Banken. Den som ville utlåna penningar skulle finna för sig förmånligt att först förvandla dem i silfver, insätta detsamma uti Ban_ ken, hvaremot han åter finge sina sedlar. Denna operation kostade endast mödan, men derigenom beredde han sig rättighet att kunna tillväxla sig silfver utur Banken, hvaruppå han hoppades att kunna vinna i händelse Bancosedelns värde försämrades.
— Ett sådant förhållande kan deremot icke inträffa, då hemmantalet tages till efterrättelse, ty enkelheten af methoden, en af de förnämsta egenskaper, som en god beskattningsgrund måste ega, utesluter dessa svårigheter; Och detta anser Utskottet utgöra den andra huf» vudsakliga fördelen af hemmantalsberäkningen, i jemförelse mot BevillningsvärdetB vid fördelningen af ifrågavarande onera. Ilvad Utskottet nu anfört, och till hvilket ännu skulle kunna läggas, dels att hemmantalets förkastande såsom grund för deltagandet i allmänna byggnaders uppförande och underhåll icke synes lämpligt, så vida ej en annan norm för utgörandet af de flera onera, såsom vägrödjning, skjutsning tn. nt., hvilka efter hemmantalet utgå, tillika kunde införas; Och dels att bevillningsvärdets fastställande, till efterrättelse vid utgörandet af allmänna onera, skulle leda till den mindre rättvisa följd, att en person, tom med afseende på ett hemmans större godhet, i jemförelse mot andra hem - l6Q Besv. och Ekon. Utsk. Betänkandet!. man af liba mantal, derföre erlaggt en högre köpeskilling, ej fingetillgodo njuta den fördel af mindre deltagande i berörde onera, som ingått i beräkning vid köpeskillingens bestämmande, torde vara mer än tillräckligt, att ådagalägga rigtigheten af Utskottets öfvertygelse, om otjenligheten och obilligheten deraf, att i förhållande till hemmanens äsatte bevillningsvärde dem emellan fördela allmänna byggnadsskyldigheter; och, i grund af denna öfvertygelse, får Utskottet till afalag anmäla RiksdagsFuIlmägtigen Olof Anderssons derom väckta motion; hvilket dock, jemte flera Ledamöters särskildta utlåtanden, Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt underställes. Slockholm den 5 April 1825. Jranssumt af Protocollet, hållet i Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskott den 5 April 1823. Herr Prosten Hallström anförde: De tankar, hvilka jag redan införf Höglofl.
Riksdagen synes rättandet af de misstag som af 180g års Ständer möjeligen kunde vara begångna, hafva utgjort liufvudfÖremålet. Båda dessa Riksdagar dessutom höllos u. tom Rikets hufvudstad, cch det lärer knapt be: höfva sägas mera. Eri liten Stad öfverfylles snart af Hofvets glans och Administrationens talrika personal. Den som icke är mera ån Medborgare , synes icke dår. Denna talrika Class har gjort och gör Riddarhuset så vördnadsvårdt. Statens fardna tjenare, inom hvil kas bröst blott för Fosterlandet linnes värme qvar, dessa Statens och Riddarhusets vete raner, vid hvilkas åsyn man på samma gång känner sig lifvad och återhålles, saknas der, hindrade af sina år, af sina knappa vilkor, och kanske äfven af den försynthet, som den gamla tiden måste hysa för en ny tid, når denne senare ingen yttrar för den förre. Den 20 Januarii. af den, de mindre Städerna egna, atmosphere torde sällan kunna motstås. Hvarje steg man går år sedt; hvarje ord man talar år hördt; det gissas till hvad man tänker och tprde tänka. Dår år icke stället att höja sin röst till recjamatiorj af föreskrifne formers noga iakttagande. Allt sådant synes dem pedantiska Ilin. der, hvilka ogerna lemnat Hufvudstaden och längta att komma dit tillbaka; motsägelsen blir der, såsom icke beräknad, dubbelt oangenämt Om, under de tvenne följande i Hufvudö staden hållna Urtima Riksdagarne, man äfven glömt, att vårda garantierna för Riksdagsman^ rens YalFrjhet.