Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamilton blifvit missförstådd, sorn detsamma föranledt den värde ledamoten att uppstiga och gifva sin opiuion tillkänna i denna fråga. Det af honom 34'0 Den a8 O o t o b e r f. in. upprepade uttrycket om en endas vilja tror jag icke R. o Ad. halva nppfaltat på samma sätt sorn llr Grefven, nemi. att häntyda detsamma på en viss person inom detta Stånd. Sådan har visserligen icke min mening varit, och det ligger en stor skilnad mellan rådande vilja, och de oiganer, som yttra sig i öfverensstämmelse dermed. För resten ur jag glad, att Gr. Hamilton i denna sak yttrat samma tanke, som den jag hyser. Hr Mannerskantz, Carl Axel: För att gifva styrka åt den mening, som yrkar bifall på Frih. Hamiltons förslag, får äfven jag begagna mig af det exempel Hr von Hartmansdorff anfört. Jag tillhör den provins lian omtalat, och instämmer i hans yttrande, att det finnes i denna stora provins adelsmän, som der framlefvat hela sitt lif, utan att hafva sett hvarandra. Jag, som är född och uppfödd der, aivi denna ställning. Således, om jag blefve inskränkt att välja på de adelsmän, som bo der, skulle jag blifva mycket tvehågsen om, åt hvilken jag skulle lemna min röst. Men deremot är förhållandet sådant, att just Hr von Hartmansdorff sjelf icke hade uppehållit sig många månader inom provinsen, förrän lian var så väl känd, både till sin enskilda lefnad, som ock lill sin duglighet och skicklighet som embetsman, alt jag är säker på, att de fleste i den provinsen skulle gerna gifvit bonom sin röst att blifva riksdagsman. Om Hr von Hartmansdorff hade lemnat provinsen, som han nu gjort, så hade det val varit mera skäl att provinsen fått välja honom, som var allmänt känd, till sin riksdagsman, fastän han bodde i ett annat va Idis t rict, än alt nödgas välja på en person inom districtet, hvilken ej vore känd, och till hvilken man derföre ej kunde hysa förtroende.
Det är den inneboende lyriken, som tar utlopp på det sättet, derför att den icke eger annan form än prosan. Just det gör, att det är ett nöje att skrifva bref till en menniska, som förstår; och så det, att man aldrig behöfver tränga tillbaka något, endast handlöst släppa efter och låta pennan löpa. — Det är nästan omöjligt att skrifva här. Bara jag lyfter ögonen från papperet, så är det förbi; som af en magnet dragas de ut mot det sommarfrodiga landskapet, och så kan jag sitta der och bara se och se. Sjukdomen har bestulit mig på två somrar, det är väl det, naturen söker ta igen, ty aldrig kände jag ett sådant begär att liksom dricka den lifskraftiga grönskan, suga den in genom alla porer, pressa dess former in i mitt sinne. Jag har alltid haft vakna ögon, men sjukdomen har gjort dem rent af glupska. Det är känslan af: det är kanske sista gången, du ser detta. Jag älskar lifvet så intensivt, att ni andra icke kunna göra er ett begrepp derom. Du skulle bara se detta landskap! Men för dig vore det kanske ingenting. Här fins ingenting af höst utom i trädens vackra, mjuka nyanser, ty det är ängsmark, en vidsträckt, saftig ängsmark, slät som en trädgårdsplan och begränsad af en lummig gammal löfskogsdunge, som står alldeles i fonden och stänger utsigten till det andra, som kanske är fult. Närmast mig har jag en svartskuggig kanal eller å, inhägnad på båda sina stränder af en tjock rand buskar, dubbla led och yfviga så, att de rundade hänga ned öfver vattnet, låta sina grenar simma derpå och skicka en och annan rank ungpil upp till väders, för att afteckna sin grå krona mot ängens gräsgröna yta eller mot den grupp af granar, som bryter dess enformighet. Och dessa veka pilevidjor är det enda, som rör sig; en sakta vaggning hvar gång, det kommer en vindflägt; annars är allt lugnt. Och jag sitter och ser ned på detta, alldeles ensam — Vet du, det käns ibland som en riktig pina att icke vara författare. Jag menar författare af rang; en sådan, som har förmåga att skänka allt det vackraste, han ser, åt hela verlden – låta det lefva ännu då det är förbi.
Efter det skil jäktige beslut inom Riks-Stånden blifvit fattade, i afseende på åtskillige delar af Baneo-Utskottets, i Utlåtandet N:o 16, framställde förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning, samt respective Riks-Stånden, uti tili. Banco-Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag, meddelat deras beslut i anledning af Utskottets under N:s 3o—afgifne Memorial, till de skil jäktige meningarnes afgörande, medelst votering, liar Banco-Utskottet, förstärkt till det antal Ledamöter Rg §. Regerings-Formen bestämmer och enligt den ändring samma §. föreskrifver,. denna dag anställt omröstning öfver de stridige frågorne» efter följande af samtlige Riks-Stånden godkände propositioner:. Första Voteringen: Den, som anser, att Bankens utlåningar må kunna ej allenast minskas„ utan äfven inställas, derest sådant, emot förmodan, af bebof påkallas» röstar Ja i Den. det ej vill, röstar Nej» , , Vinner Nej, anses Banco-Styrelsen allenast ega rättighet att minska, men ej i något fall inställa Bankens utlåningar.. Voteringen, härom utföll, sedan en sedel blifvit casserad, med 46 Ja och 72 Nej Och som Nej sålunda vunnit, var beslutadt,. att Banco-Styrelsen allemast skall ega rättighet att minska» men ej i något fall att inställa Bankens utlåningar Andra Voteringen : Den, som anser, att, såsom contra-proposition, till Banco-Ulskottets i inte punkten af Utlåtandet N:o 16 gifna tillstyrkan, må antagas den redaction, Höglofl., Ridderskapet och Adeln gifvit åt senare delen af denna punkt», hvarigenom slutorden y'förr än ett år förflutit frän Bankens öppnande till utvexling af Silfver” blifvit uteslutne, röstar Förstärkta Banco-TJtskottets Memorial N:o if8. il Den det ej vill, rostar Nej; Vinner Nej, blifver contra-propositionen den af Vällofl.
RYTTMÄSTARN. Nej tack, jag vill ingenting ha! Hva! Är du ledsen? LAURA. RYTTMÄSTARN. Nej, men jag är inte hungrig. LAURA. äro onödiga! Var snäll nu! Du vill inte, så sitt der då! (Går.) Kom nu, annars ska man göra frågor som Herr Adolf! Hvad är det här för slag? RYTTMÄSTARN. AMMAN. Jag vet inte hvad det är. Kan du förklara FADREN. mig hur ni kan behandla en gammal man som om han vore ett barn! att ni äro qvinnors barn alla män, stora och små... RYTTMÄSTARN. Inte förstår jag det, men det är väl derför AMMAN. jag är ju Berthas far. Säg Margret, tror du inte det? Tror du inte? Men ingen qvinna är af man född. Ja men AMMAN. väl sitt eget barns far. Kom och ät nu, och sitt inte der och sura! Så! Så, kom nu bara! Åh gud hvad han är barnslig. Visst är han RYTTMÄSTARN (stiger upp). Svärd! Svärd! Gå ut qvinna? Åt helvete hexor! (till tamburdörren.) Herr Ryttmästarn! KALFAKTORN (in.) RYTTMÄSTARN. Låt sätta för kappsläden, genast! AMMAN. Herr Ryttmästarn! Hör nu på... Ut qvinna! Genast! RYTTMÄSTARN. AMMAN. Bevare oss gud, hvad skall nu bli af? FÖRSTA AKTEN. RYTTMÄSTARN (tar på sig mössan och rustar att gå ut.) Vänta mig icke hem! före midnatt! (Går.) AMMAN. Jesus hjelp oss, hvad skall detta bli af? Fadren Andra Akten. Samma dekoration som förra akten. Lampan brinner på bordet; det är natt. FÖRSTA SCENEN. DOKTORN. LAURA. Efter hvad jag af vårt samtal kunde finna DOKTORN. så är saken ännu icke mig fullt bevisad. Ni hade kommit till dessa förvånande resultat om andra fått köra att det var ett spektroskop, så är han
Gtändets Ledamöter undertecknad skrift, hwaruti under dänigst anhällcs om bewillsande af ett län pä 250,000 R:d. af Riksgälds, Contoiret, för Grosthandlaren .sokn ll-ll, har Bonde-Ständet ansett sig pligtigt till sitt rättfäroiZande inför allmänheten, offenteligcn förklara, akt denna fräga hittills icke hos Ständct btifwit anmäld, samt att fölsakteligen berörde nnderdäniga ansökning, hwikkcn icke är att betrakta annorledes an såsom elt enskilt underdånigt föremäle af de personer som densamma undertecknat, icke grundar sig pä nägot derom hos Ständet fattadt besiut. Härom ffulle de öfrige Respective Ständen genom Protocolls-Utdrag, wördsamt och manligen underrättas. ^kt supra. S. D. Pä de af Wälloft. Borgare,Ständet i Pvtllcolls-Utdrag den z:de innewarande mänad anförde ffäl beflutade Bonde-Ständet, att till förnyadt utlåtande af Högloft. Stats-Utjkottet ätcrförwisa bemälte Utskotts den iFlde siftlidnc December afgifne betänkande, i afseende pä Herr Kk^nninZ LKrillisn 8okmitteriöss förslag, att Haga Lust - Slott och Park mä till mär nu Negerande Nädiga Konungs begagnande öfwerlemnas. Härom ffulle de öfriga Respective Ständen genom Pxotocolls-Utdrag wördsamt och wänligen underrättas, vt supra. klx krotocollo 8. ik!. Irötzsrclk. Utdrag af Protocollet, bället hoS Bonde-Ständet den i::oe Januarii 1810. S. DEfter de uplysningar Banco-Mffottet i Protocolls-Utdrag den 2:dra innewarande Mänao afgifwit, biföll nu Bonde-Ständet bemälte Utskotts den 6 sistlcdne
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, alt Hans Excellence vid tillfälle af val, vanligen och på Den 13 J ii 1 i i f. rn. 243 sätt nu äfven skett, i samråd med de Öfrige RiksStåndens Herrar Talmän öfverenskomma om tiden och dagen, då valförrättningarne kunde äga rum, så att desamma måtte på en och samma gång inträffa i alla 4 RiksSlånden; men då åtskillige Ledamöter yrkat uppskof med ifrågavarande val, 'ansåg Hans Excellence sig böra förklara, att det visserligen ankom på Ridderskapet och Adeln, att sjelf bestämma tiden för berörde val; dock trodde Hans Excellence sig böra förnya den af Hans Excellence nyss gjorde hemställan, om Ridderskapet och Adelil behagade tillåta, att valen till Ridderskapets och Adelns Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret fingo å nästkommande Thorsdag anställas. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Eoccellence frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg berörde valförrättningar böra tills vidare uppskjutas. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Tham begärde votering. Herr Rosenblad, Bernhard: I afseende på val till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret liar jag ej hört någon anmärkning jochsom jag ej ser, alt de båda valen hafva något oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, anhåller jag alt särskild proposition derom måtte 32 IL j6* 244 Den i3 Jul i i f. m. göras, hvarefter vi få votera om den andra frågan. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan votering blifvit begärd, ansåg Hans Excellence de ifrågaställde valförrättningarne, hvilka båda innefattats uti den af Hans Excellence nyss gjorde proposition, numera icke lämpeligen kunna från hvarandra skiljas, samt, livar för sig, särskilt till afgörande företagas. Grefve Horn:
Utsk:s tillstyrkande af komiterades förslag hänvisar till de skäl komiterades betänk, innehåller. Dessa äro att det onekligen vore lämpligast om skatterna erlades under loppet af det år för hvilket de utgöras och då de fördelar njutas, för hvilka de ligga till grund (pag. 168 och 169 i betänk.). Ehuru komiterade fortsatt sin argumentation, pag. 170 och 171, hvilka argument Etsk. rättvisligen synes hafva underkänt, bör, hvad redan af Utsk. blifvit gilladt och upptaget, pag. 168 och 169, det med skäl förvåna, att SlatsUtsk. godkändt de ofvan upptagne skäl. Vet ej Utsk. att Sveriges uppbördsår är från den 1 Maj det ena året till den sista April det påföljande; att alltså skatterna i allan tid utgjorts det år, för hvilket samhällsfördelarne åtnjutits. Förblandningen af kalenderåret och uppbördsåret är i sanning löjlig, då den träffas hos personer, som blifvit ansedde såsom sakkunnige i Sveriges kamerala förhållanden samt drätseln med thy åtföljande uppbörd och redovisning. Utsk. synes rätteligen hafva bordt Anna, att komiterade vederläde sig sjelfva, då de föreslagit en uppbördsstämma om hösten för den personela skatten och bevillningen, som utgör den minsta delen, och ordinarie räntorne till påföljande året i Mars eller April; men har Utsk. velat granska komiterades betänk.? Af reservationerne synes, som om man varit på afdelningen ense om att antaga det af Konungen gillade betänk, obetingad!, och likaså Konungens yttrande om komiterades sakkunskap, och sättet på hvilket det i Utsk:s plenum blifvit genomdrifven är väl icke för oss oinvigde kändt, men då så många klander förefinnas i de aldra enklaste frågor, kan man lätteligen misstänka, att afsigten varit att inleda R. St. till beslut, hvars 48 Den 1 Augusti. följder och det missnöje, som måste uppkomma, hvälfva skulden på H. M. Konungen personligen, som i förväg gillat komiterades förslager, utan att deröfver hafva hört rikets collegier.
Till a t t arbeta p&amp; dessa områden beIiöfves en viss kraft och företagsamhet, nien sal bleke dar ocksi tillfälle till a t t, styra och stalla, p % ett nästan liiisinoderligt satt och a t t verka för allinännyttiga andaniil1 p5 saniina gång soni för ekononiisk iitkoiiist. Fröken Key sammanfattade siila i det tredje föredraget gjjordrt påståenden i följande nio teser: Kvinnorörelsen, sidan den hittills bedrifvits, liar: 1) F o r h f i f t iwtresset för utforskmulet d hxinnans sarskilda eye,- dodig heter; 2) ledt bort uppmärksa~nheten frdn jMgan om den gifta kviizlms riittsliga stdlluing, som tir kvi~tnorö~alse~ts viktigaste, och som visst ej iir på minstcb satt löst hos oss, fastlin Föreningen för g v t kkvimas iigajideriitt i dagama upphört ntt j h n s till; 3) gjort s h a förkmnare fanatiskn, konznut dem ntt kiinnn sig ~0712. prester för el2 ny kult, samt nawat dem ntt nf falsk ambition öfvertrnstranga sina kraf ter; 4) f ö m m m a t ulzd~~visn.ings-Kgnn, d&amp;. dock deit kcidiga moderligitetsk~mlalz borde 7zonznta till sin fulla rtitt; 5) lockat kuinnorna massvis i ?$ p&amp; vissa arbetsol~trdden, som l m - delsevis varit öppna, utan att undersöka. om de passa clärfir; 6) lämzat underklass kvinnan tda17fOr siim stra f canden och diirigenom ökat de sociala oliklletertzn;
Denna grund gäller ock, der annan saknas, för fördelning af utgifter och förluster. § 6. Fartyg är alt anse såsom lös egendom. Öfverlåtelse af fartyg eller andel deraf skall dock ske genom skriftlig handling, i närvaro af två vittnen. Om Redare. § 7. Äro flere delegare i ett fartyg, galle såsom beslut i angelägenheter, som fartyget angå, hvad de säga, hvilkas lotter tillsammanstagna de största äro. Uleblifver någon, när delegarne i rederiets angelägenheter skolat enligt kallelse sammankomma, ålnöje han sig med hvad de närvarande besluta. 54 § 8, Alls utgifter för fartygets byggande, utredande och underhåll skola af delegame tillskjutas i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger. Erlägger ej delegare, vid anfordran, beslutadt tillskott, egen öfrige delegare att. till gäldande deraf, penningar emot säkerhet of hans lott i fartyget förskjuta eller upplåna, hvilken säkerhet jemväl tillgodonjutes för ränta, provision samt kostnad för försäkring af förskottet eller länet. Har delegare ej i beslut om utgiften deltagit, ege han att, inom ätta dagar från erhållen kunskap om beslutet, sin lott i fartyget lill öfrige delegare utan lösen afstå och dermed blifva från gäldande af nämnda utgift fri. Den aflrädda lotten fördelas emellan de öfriga delegarne i det förhållande, hvari deras förra andelar sig emellan befinnas. När delegare sin andel i fartyg sålunda afstått, upphör hans ansvarighet endast för sådana å rederiet hvilande förbindelser, från hvilka han kunnat befria sig medelst öfverlåtelse af den afstådda andelen och frakten. Är å den afstådda andelen och frakten tagen försäkring, gällande för tiden efter deras afträdande, varén öfrige delegarne förbundne att samma försäkring, emot gäldande af en motsvarande andel af premien, öfvertaga. § io. Vill någon sin andel i fartyg under hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträda eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit.
Läkare och läkemedel för Bostapssjukdomar, roob. — om den uti Kongl. Brcfwet d. 18 Ian. l?8i för answar utsatte prcscrivtions-tid af tio är, sedan Kronans Uppbördsmäns och Rcdogörares räkningar blist,vit uti Kammar-Rätten granskade, 1007, — om oinskränkt frihet stör Nictualiehandcl, 1022. — om de grunder hwarcfter de ät instilte personer till bruk och nytsandc npplätne Kungsoch Kungs-ladugärdar m. m. böra förwrltas, 1027. om tillförordnande as en Lag-Co.mitö, 1046. — Maji: — om Gärdfarihandeln; 1047. — om afgiftcr till Wadstena Krigsmans Hus-Catza, 1047. — underdänig' anmälan om Stän'dens utsedde Deputerade wid Revisionen öfwer Krigsmcdtcns förwaltning, roy?. Expedition, Riksens Ständers, till Riks-Marstalkinnan Grest.vinnan tll^lleiistjeen-, med aktningsbetygelse för -dest afsägelse af sin pension, Mars 258. — Register. 47 Expeditioner, Ridderstape-s och Adelns, till Konungen med underdänigt utlätande vjwer Licutenantcn lst. 6.
Hon skref ett egenhändigt bref till fru Bright och inbjöd henne på det hjertligaste att, då hon icke ville närvara vid de stora mottagningarna vid hofvet, komma till Windsor en bestämd dag, då hon der ej skulle sammanträffa med någon annan än drottningen sjelf och hennes barn. En sådan bjudning kunde naturligtvis icke mötas med afslag, och fru Bright begaf sig också till Windsor, der hennes besök efterlemnade ett högst angenämt intryck. Ehuru den ena af dessa qvinnor var en mäktig drottning öfver ett stort rike och den andra blott en anspråkslös qväkerska, fans dock emellan dem så många beröringspunkter, ty båda voro framför allt qvinnor, båda voro älskande qvinnor och ömma mödrar, och båda hade smakat så- väl kärlekens lycka som sorgens bitterhet. ©rn drottning Victorias framträdande ur sin tillbakadragenhet har verkat eller skall kunna verka någon så stor förändring i » de tio tusendes » - uppträdande, att handel och industri deraf skola röna något inflytande, är svårt att säga. Men att den engelska högadeln, som är så angelägen att strö omkring sig sitt guld, skulle kunna finna bättre tillfälle dertill än i nöjen och öfverflöd, helst om den följde sin drottnings exempel — detta torde icke gerna kunna omtvistas. Drottning Victoria är nu en gammal qvinna, snart sjuttio år, och många äro må hända de, som önska, att den gamla regentinnan skall som en gammal klädnad snart läggas å sido. Naturligtvis har hon, som alla andra, också sina fel, och det vore icke möjligt att bekläda en så upphöjd plats som hennes, utan att begå missgrepp eller må hända någon gång missbruka sin makt. Men huru historiens dom än må utfalla öfver den engelska drottningen, skall dock aldrig kunna förnekas, att hennes handlingssätt i allt gifvit de otvetydigaste bevis på en ädel och upphöjd karaktär, en varm fosterlandskärlek, ett klart förstånd, paradt med ovanlig finhet, den renaste sedlighetskänsla och den ädlaste qvinlighet. En sådan qvinna är ett mönster för sitt kön, ehvad man finner henne i ett slott eller i en koja, och en regent med en sådan karaktär och med sådana grundsatser som drottning Victorias måste under alla förhållanden vara en välsignelse för sitt land.
» 1833 ... » » U 24 ...» » 20. » 1855 ... » »2: — » » 40. § 3. Näringar. För Länet i det hela är åkerbruket den näring, som frambringar högsta värdesprodukten, fastän trakter finnas, der andra näringsgrenar derutinnan täfla. Densamma är ock i jemnt stigande. Vexelbruket är i Länets fruktbara delar, såsom södra och mellersta delen af Dalsland samt norra delen af Westergötland, nästan allmänt antaget äfven hos allmogen. Der detsamma hunnit ordnas trädes af åkern vanligen I2/10o och besås med råg eller hvete andre ,2/ino, med ärter och vicker 3/i0o, med korn V100, med hafre 36/i0o> med potates 6/i0o, så att i vall äro liggande 2Vl0o, hvaraf någon del betas. Hafra är sålunda ännu hufvudsädet, hvilket måste fortfara så länge densamma, såsom under sednare åren, utgjort en för export begärlig handelsvara. I den del af Länet som tillgränsar Göta eif är brukningssättet såvida skiljaktigt, att der sås mindre hafra, men mera ärter och korn samt bönor. Endast undantagsvis begagnas i Länets sydligare bergoch skogbundna trakter trädning och vexelbruk; utan fortfar här det af ålder brukliga ensädet, i förening hvarmed potatesodlingen här allmännare - 9 nyttjas oell anses bäst löna sig. Odling af andre rotfrukter, såsom rofvor och morötter för begagnande till utfodring, har börjat införas på spridda egendomar, men ännu icke vunnit den utsträckning, som vore alt önska. Odlin gar al ny jord fortgå årligen med mycken ifver nästan öfverallt der lägenhet gifves. På södra Dal användas de dock alltför uteslutande lill frambringande af snanmål, utan att den odlade jorden igenlägges till gräsväxt, hvarigenom denna alltför mycket utmattas: men då mycken oländig mark härigenom lillgodogöres, vinner landskulturen i det hela derpå.
Slutligen bör jag nämna, att farhågan för UppfostringsComitéens långvariga fortfarande synes mig öfverflödig; ty ehuru flera vigtiga ämnen fördess öfverläggningar ännu återstå, anger jag troligt, att de, utan lång tids utdrägt, skola kunna absoiveras. För öfrigt finner jag, i likhet med Herr von Hartmansdorff, att nästan alla Herr Hammarskjölds nu gjorda anmärkningar icke äro annat, än återhämtningar af hvad han förut härstädes anfört. Då jag yttrade meningar, sorn i flera afseenden voro skiljaktige från Herr Hammarskjölds, vädjade han till Riksens Ständers Oeconomieoch BesvärsUtskott. Detta Utskott har nu afgifvit sitt Betänkande, och det har i allmänhet icke gillat Herr Hammarskjölds åsigter. Han måste derföre göra frågan anhängig vid ett nytt forum; hvilket detta skall blifva, beror af honom sjelf. För min del finner jag icke skäl till missnöje öfver den dom, sora blifvit fälld vid det forum, der målet, redan blifvit pröfvat. Herr Hammarskjöld: Jag vill blott med få ord besvara de anmärkningar, gom blifvit gjorde i anledning af mitt yttrande. I anleda Den 6 Junii e. m. ning af Friherre Cederströms anförande, får jag nämna, att jag uti ett af mina dictamina lemnande den upplysning, att inom PresteStåndet anmärkningar i detta ämne blifvit gjorde, och remitterade till PresteStåndets enskilta Utskott. Och jag trodde, om det är ett misstag, så ber jag om förlåtelse, att när ett Riksens Ständers Utskott viste, att upplysande anmärkningar voro remitterade till ett Siänds enskilta Utskott, kunde man från detta Utskott begära del af handlingarne. Hvarje Utskott är ju samtlige Ständernas Ombud, och bör således, som alla andra ombud, kunna af den ena eller andra af sina Comitenter , begära den upplysning som behöfves.
Dtlätanäe, ökver väelcta Motioner, nnZ:cle ätZär^ers victtci^gncle tilt slt^nclsamt 8lut ntreöninzen i HiIr8»äIcl8Lontoiret ak Oötba 6anaILol!i»8 8r>mt Malmö k. cl. lincon tVei Ii, 3kven8vm an"äen6e k. cl. HiIi8l)i8c:ontV6iIiet8 äter8tä6vcle korclrinAar. ^ti tessa ämnen aro bos V. Lorgare8täntet afgifne 2!ne Memorial, tet ena al Dr leuns Hemberg, (remitte - 3i6 8tatsocti Lanco-Dtskottetis raclt enclast till 8tats - Utskottet,) ak följande l^ öelse: Det torcle vara öfverflödigt, att beskrifva clen mindre noggranbet, rom använcles ak Oireeteurerns för Dötba (lansl oell Alalmö s, cl. OiscontVerk vicl unclersökningen af cle personel» veöerbäktigbet, som bärle sökte ocl, borgacls sör Dan, emellan cleo är allmänt käncl oell liv»,as icke Illott cle» följö inträffat, att 8taten mast viclkännas en betvcllig förlust, utan äfven att unga medborgare, som vicl mognacl älcler kunnat blifva n^ttige bäcle för sig oell samhället, blifvit urstänclsatte att göra sig något bopp om utkomst, i anSeencle clertill, attingen säl' clem kunnat b^sa sorti oencle, enär man allticl skulle frukta, att Oiseonten kuncle göra anspråk bäcle pä cleras personer oell pä lierås omlletroclcle egenclom. Den ticl är nu körlluten, bvaruncler cle, som kast större eller minclre tillgängar, skböröat sina förbinclelser oell äterstär icke annat än personliga säkerbetvn.