Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet fruktar icke, att denna vägran skall uteblifva, och anser derföre Talmannens vägran af proposition i allo öfverflödig. Skulle den verkligen af behofvet påkallas, fruktar Utskottet, att den knappt kunde påräknas. 4 Constitutions-Utskottets Memorial j JV:o 10. På dessa grunder, och med den af Utskottet redan förut yttrade öfvertygelse, att Talman icke må från Grundlagarnes möjligen tvetydiga ordaförstånd hemta anledning att vägra proposition, förklarar ConstitutionsUtskottet således den af Bonde-Ståndets majoritet yrkade proposition till antagande eller återremitterande af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 28, såsom icke grundlagsstridig, icke kunna med stöd af Riksdags-Ordningens §. 55 af Talmannen vägras. Stockholm den 3o April 1840. Reservationer af Gref ve Spens: ”När fråga är om Grundlagsbuden, tror jag, att den enkla tolkningen bör hafva företräde. Den enkla betraktelsen är här, huruvida ett Utskottsbetänkande innebegripes under hvad som i RiksdagsOrdningens §. 55 kallas en väckt fr åga. Härvid förekommer, att i Riksdags-Ordningens §. 37 säges uttryckligen, att Stats-Utskottet eger rätt att väcka frågor till afgörande i plena, så vida Konungens Propositioner till detsamma omedelbarligen öfverlemnas. Detta måste anses bevisa, att ett Utskotts Betänkande kan, på det språk, hvarpå Grundlagen är skrifven, sägas innehålla en väckt fråga, och således vara ibland dem, hvarom §. 55 talar. Till och med ett Betänkande om Nummer-Lotteriets afskaftände ian tydligen bli af denna art.
I afseende å de förskott af tillsammans ro,000 R:dr, hvilka åren 1826 och 1827, till Myntverkets iståndsättande och ändamålsenliga drift, af Statsmedlen beviljats och hvarå någon afbetalning icke egt rum, hafva Revisorerne, enär Myntverkets tillgångar icke medgåfve förskottens återbetalning, utan att Rikets Ständers Bank i samma mon skulle öka det för - 32 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 76- skott, som af densamma blifvit lemnadt Myntverket, i och för bedrifvande af sjelfva utmyntningen, hvilken sistnämnde åtgärd icke syntes lämplig, hemställt, att ofvanberörde förskotts-summa, 10,000 R:dr, må uti Slats-Verkets räkenskaper afskrifvas; och får Utskottet, som instämmer i hvad Revisorerne sålunda föreslagit, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte till nämnde] hemställan lemna bifall. Kongl. Tull-Verhet. § 87- (Pag. 52. Då, på sätt Kongl. General-Tull-Styrelsen i afgifvet underdånigt Jullåtande upplyst, de af Revisorerne framställde anmärkningar, dels angående ofullständighet i Stockholms Uppbördsoch Cassörs-Contors samt Inkommande Sjötulls-Kammares månaus-förslag, dels att vid jemförelse emellan bemälde Sjötulls-Kammares uppbörd och den samma uppbörd controllerande Banco-Bok, den för det föregående året bristande insättningen synes hafva blifvit betäckt med påföljde årets tullintrader, afse förhållanden, hvilka ega sammanhang med den uti Tull-Verkets Uppbördsoch Cassörs-Contor härstädes efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balance, hvarom frågan ännu är beroende på vederbörande Domstols handläggning, anser Utskottet omförmälde anmärkningar icke för närvarande utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning. 5 88.
E t t faktum är äfven, att sedan intresset för sång blifvit större, lia de förmögnare laiidtbriikariie allt mera skaffat sig orgelliarmonier; det är då i regel liusets dotter som förstår använda instrunientet, och afveii Iiiisandakten liar liarigenom fått ett godt stöd. Till detta senare liar dock i främsta rnniinet den frikyrkliga rörelsen i vart. land gif vit uppslag. Bland de mindre bemedlade, t. ex. bland flickor iir den tjiinaiide klassen, ar guitarrspelnirig mycket omtyckt. Den tjänande klassen - ja, ej niinst denna ar, såsom jag redan antydt, talrikt representerad blsiid folkliögskolaiis elever, och en lärokurs liar för deni visat sig synnerligt ändamålsenlig. Ty livad de iinga kvinnorna f r c m j ö r allt få lära sig är aktning för allt arlkjt arbete. Det är ej minst detta, soni gör skolan för dem kär, ty de kanna sig Iiiirigenom styrkta just i den stallning de fatt, de f i en annan iippfattiiing af denna iiii förr och finna därmed också en helt ny glädje i ett troget utöfvande af de enklaste sysslor. Såsoin regel gäller, att de unga kvinnor, soni ' varit goda elever p&amp; folkhögskolan, bli de bästa tjiinarinnorna. Sjalf äger jag en in %ngårig erfarenliet haraf. Och denna kan bestyrkas af många andra Iiiisrnödrar. Enar just denim sida af skolans inflytande - uppfattningen af arbetets heder i ocli för sig - enligt min tanke är en af de allra viktigaste, ehuru af inångeii ' motståndare betviflad, vill j ag framdraga n %gra fakta. I Danmark, där det minera snart sagdt iir en regel, att de unga kvinnorna skola bevista eii eller flera, kurser vid folkliögskolan, är det en mycket liflig efterfrågan efter tjänare, som genomgått en sådan; dessa få alltid bättre platser, stuiidoni högre lön, inen framför allt ett annat b e m ö t a d e an de andra. De anses och anse sig sjalfva såsoin hörande till familjen, och dennas intressen äro deras.
Då har det godt om både ord och penningar, såsom vi framdeles torde erfara, när det blifver fråga om jernväger m. m. d. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Det är beklagligt, att den motion uti ifnigavande ämne, som blifvit väckt af en ledamot af BondeSt., icke rönt bättre framgång inom Utsk. än Den is) JuI i. 301 som nu är förhållandet. I likhet med flere talare anser jag visserligen, att mycket icke torde vara alt göra uti denna fråga; men jag skulle dock tro att den i många hänseenden är så begrundansvärd, att den borde hafva blifvit med mera omsorg -— om jag så får uttrycka mig — af Otsk. behandlad. När detta ärende vid föreg:de Riksdag förevar, blef det af StatsUtsk. upskjutet, hufvudsakligen på den grund, att Utsk. hyste den förhoppning, att den summa, som Krigs-Kolhm hade, på sätt R. St:rs Revisorer ulredl, för Wadstena Krigsmanshus-kassas räkning reserverad, skulle lemna en sa betydlig besparing, att en förökad pensionering för soldater och korporaler derigenom skulle blifva en följd. Genom K. M:s Nåd. Förordn. af årl851blefvo också pensionerna förstorade, men jag tror dock, att derjemte en del af Krigsmanshus-kassans medel reserverades, på det att understöd mätte kunna lemnäs åt enkor och harn efter de soldater, korporaler och underofficerare, som i fält stupa. Dä det enl. min tanka icke blifver möjligt att under pågående krig reservera för detta ändamål tillräckliga medel, »anser jag det vara högst tillfredsställande att nu så skett, i synnerhet som jag tror, att det skulle högst menligt inverka pä den i krig marcherande soldatens mod, om lian vet att, ifall han stupar, hans i små omständigheter qvarlemnade maka och barn icke erhålla något understöd, titan måste lida stor nöd; emedan, såsom kändt är, när soldaten dör och en annan träder i hans nummer, den efterlemnade familjen mäste lemna torpet.
Dä AfskrifningS-Verket, ester hwad erfarenheten redan wisat, befordrat det dermed asyftade ändamål, ak nämligen ä ena sidan inskränka den iäs,Ia circulersnäs penningestocken, och a den andra förskaffa Visconten egna penningetilgangar til lindrig ränta, har Hemliga Utskottet ansett et orubbadt bibehållande deraf nyttigt, sa länge Discont - Verket i dest nu warande skick skall fortfara. 468 Er särsk lidk Dilennr L nccstr med L^oiir-Sedlar Har ar 1797, uvpa Städernas i Gölheoorgs och Bohus Las, saint Sraden 'Wennersborgs uodcrdaiuga anya!' la», ester Fuilmägticcs hörande, i Götheborg blitwrt inräktadt och tils widare as Kongl. Majit iviiogicscik, med fädana wilkor: at RcksgächsOonrojler, utan at lii skuta »agot t»! sjelswa lsonös-, , som genom 8ubicri^'ior, blifwit insamlad, åtnjuter hälfr>>n af i,bi>»!uka winsten, sedan Härs ägarne föist crba-ut Se^r ?r»esn>5 ränta ä deras uri lancier, instuckna LapurKr. Hvaremot Ostrom L -nkoirer ifrän Rlksqäids-6 nmoirer mot säkra kivplubecjusr och 4 sm-iesnis ränta bör undersredsas med et OströmLän of 50.000 Riksdal. Och bestnnes af Fullmägriges Berättelse, at Riksgälds, (lontoirsrg andel i avancon för aren 1798 och 1799 utgsork 2O70 Riksdaler, utom det Riksgälds. L nion er under samma tid un ränta ä län fatt upbära Z,;<9 Riksdal, i st. 9 rnnst.
Den lugna kosmopolitiska likgiltighet, med hvilken denna mitt motion mottogs från åtskilliga håll, såviil inom detta rum som inom de andra Stånden, skulle naturligtvis stärka Norrmännen ytterligare i deras påståenden mot Sverige, och detta har i fullt mått inträffat genom nära nog enhällig omröstning för alskaffandet af Riksståthållare-embetet i Norige och i och med detsamma möjligheten, att enl. Norska grundlagen detta embete icke skulle mera besättas af en Svensk man. Jag finner mig vid detta tillfälle särskildt upkallad genom de yttranden, som af 2:ne föreg:de talare här blifvit afgifna, särdeles om den motion, jag väckt, som kanhända äfvenledes föranltdt den nu under öfverläggning varande. Men jag får erkänna, att Hr Stjernsvärd måtte hysa ett alltför stort begrepp om sina pannkakor, då han kallar deu nu förev:de frågan en sådan. För mig åtminstone förekommer den som ganska vigtig för vår nationalitet och bibehållandet af de rättigheter, sorn vi under loppet af nära 50 år försummat att iakttaga. Norrmännen anse sig i sin rätt, då de för deras del besluta afskaffandet^ af Ståthållare-platsen, men jag tror dock icke, att förhållandet är till fullo sådant. Noriges Grundlov säger i 14:de §.n; »Vice-Konge kan ikkun Kronprindsen eller hans aeldste Sön vaere. men ej förend de havé opnaaet den for Kongen bestemte Myndighedsalder. Til Statholder udnaevnes euten en Normand eller en Svensk. — Vice-Kongeu skal boe inden ltiget, og maa ikke opholde sig udenfor det. Isengere end tre Maaneder om Aaret. Naar Kongen er nservierende, ophörer ViceKongens Funktion. Er ingen Vice-Konge, men Statholder, ophörer ligeledes dennes Funktion, da han i saadant Tillaelde blot er den förste Statsraad». Detta måtte likväl utgöra en princip, mine Hrr!, som medger möjligheteu eller rättigheten för Konungen att till Ståthållare äfven förordna en Svensk man.
Det hufvudsakligaste förslaget i detta afseende, det enda jag sett, är det af komilerade afgifna, hvilket afser att alla nu utgående hemmantalsoch jordeboksräntor skulle förvandlas i spanmäl eller smör och något i penningar; att en skatteriksdaler skulle bestämmas till sitt värde i vissa qvantiteter af spanmål eller smör, och sedermera, efter de årliga markegångspriserne, blifva mätaren af alla de skatter hvilka skulle komma att såsom räntor utgå. Hr Rosenblad har redan visat huru ojernnt detta skulle utfalla omen sådan reduktion till spanmål och smör skulla utföras. Det komme att bero på hazarden huruvida förvandlingen af dessa räntor framgent kunde motsvara hvad hemmanet efter gamla beräkningen borde hafva utgjort. En tid kan det blifva en förlust 46 Den 7 September f. m. för Kronan och en annan tvärtom för räntegifvaren. Det kan icke iiafva varit afsigten med förslaget alt åstadkomma en sådan fluktuation oell sådan ovisshet om huru det kan komma att slå sig ut i en framtid. Jag tager för afgjordt alt förslaget är beräknadt så, att, såsom man säger, ställa rättvisan midt i byen. Men resultatet deraf blir tyvärr icke sådant. Sättet för bildandet af denna skatteriksdaler är dessutom måhända allt för inveckladt för att kunna fattas af dem, hvars intresse det så nära rörer. Att en ojemnhet i resultaterne deraf år efter år skulle utfalla, är påtagligt. Uti hemmanets skattläggning finnes nu en mängd små räntor inbegripne, hvilka år efter år bibehållas och utgå till ungefärligen samma belopp i penningar, hvaremot räntespanmålen af alla räntor är den till priset mest ombytliga. Vi hafva sett att det ena året står spanmålen 20, 30 ja ända till 50 proc. högre än det andra. Efter min tanka bör således icke denna räntepersedel ökas och, med andras uteslutande, ingå såsom den öfverallt gällande största hufvudpersedeln vid en förenkling, hvilket K. M:s förslag dock åsyftar.
Ar 1750 är pä sjelfva Stenhuset uppbygdt ett nytt och större Klocketorn, an det förra var, bekiädt med Blyoch Jernplåtar, varandes nu en begynnelse gjord med Stora Hospitals-Stufvans förbättrande. De egendomar, sorn Hospitalet nu för tiden skall ega, arn 23^0 Mantal, ig Gatehus, 2 Quarn ar, 29 Utjordar och 1 Ahlftske. Hospitalet skall ega Jus Patronatus till P.inkeby Kyrka, i följe af Biskopens Åge Jepssons Donations-Bref af år 1524, och KyrkoTionden af Socknen, sorn skall stiga till 40 T:r G ktpr Spannemål. Likaledes skall Hospitalet efter Kongl. Donationer^ åren 15C6 och 1679 ega Krono-Tion^ de uti Ahus och Köpinge Socknar. Ar 1585 d. ro Januari! skall Hindric Brahe gifvit Vää Hospital 40 Tunnor af Vidsköfde, Söderlöfs och Degerberga Krono Tionde Spannemål, som betalas ifrån Vidsköfde Hofgård; men, sedan samma Tionde blifvit till Kronan reducerad, så har Vidsköfde Herrskap innehållit med denna Snannetnåls utbetalande , och emedlertid till dess slut blifver, om bemälte seduetion skall blifva ståndande eller ej, blifva Stats~TJtslottets Betänkanden. 1663 dessa 40 Tunnor Spannemål uti Räkenskaperne årligen upptagne och åter afskrifne. Det för år 1754 ingifne Förslaget samt det af J^ands-Contoiret upprättade Summariske Extractet upptagei inkomsten för samma år, nemligen 191 T:r 7 fjerd. Kronooch KyrkaTionde, 50 T:r 1 fj:d dito af Hospitals-Godsen, 242 Ttr' Spannemål, gör efter Kronovärderings-pris - 462 D;r 25 ör Än uti Penningar följande inkomster:
— Jag delar visserligen ieke de farhågor, som mången hyser för följderue af den stora utländska skuldsättning, som landet, under de begge sista decennierne, genom Hvpotheksföreningarnes upplåning, har åsamkat sig, ty jag finner naturligt, att de, som behöfva kapitaler, uppsöka dem der de kunna få deni för bästa priset, och att, så länge räntan är högre i vårt land än i andra länder, främmande kapitaler derföre här måste erhålla användning, och jag tror, att .fastän de indragna kapitalerne ej synbarligen ligga hopade såsom metallisk valuta i Riksbankens hvalf, de dock finnas qvar i landet och på ett fruktbart sätt der äro kringspridda, sami att landet framdeles, när den ännu alltjemt pågående låneindragningen upphör, skall vara i tillfälle alt småningom afbörda sig sin skuld; men jag kan likväl icke förneka att det ju icke måste vara bättre om inom landet med samma fördel kunde erhållas, åtminstone en del af de kapitaler, som nu i stället hämtas ifrån utlandet — och jag tror, att möjlighet härtill skulle beredas genom Hypotheks-föreningarne beviljad krediliv-rätt å Riksbanken. Genom att erhålla kreditiv i Riksbanken, skulle Hypotheks-föreningarne äfven kunna undgå att från utlandet i förskott på en gång indraga alltför stora kapitaler, och derigenom ej behöfva att tidtals bedrifva en för dem sjelfva mindre passande och för landet skadlig diskont-rörelse, samt jemväl sättas i tillfälle ali en och annan gång kunna begagna en gynnande konjunktur för alt inlösa någon del af dess utländska skuld. — På alla dessa och flere skäl instämde jag med majoriteten inom Utskottets Kanslioch Finans-afdelning, örn dess beslut alt förorda de för Hypotheks-föreningarne sökta kreditiven, med det vilkor, att föreningarne förbundo sig att, i förhållande lill den krediliv-rätt, de åtnjöto, sätta i omlopp ett bestämdt minimi-belopp af i inländskt mynt ställda obligationer af föreskrifven beskaffenhet.
183 att antaga att Norrland och Dalarne kunna, inom en landsträcka af omkring 30 mils bredd, ega nog af en enda stambana för utvecklingen af deras industri, — deras för fäderneslandet högst vigtiga näringar. Det stora bidrag af bruksoch skogseffekter dessa provinser lemna till landets export och den ofantliga trafik som deraf framkallas, måste gifva åt deras anspråk fullt lika stor giltighet, som må tillerkännas de fordringar, hvilka någon annan, hvilken som helst del af riket, kan framställa. En jernvägsförbindelse emellan hufvudstaden och Siljans vattensystemer i hjertat af Dalarne, måste oemotsägligen vara den, som på en gång kan bäst befrämja samfärdseln emellan hufvudstaden och dess förnämsta handelsterritorium, och äfven bäst gagna de landsdelar den kommer att beröra, genom att underlätta den stora trafik, som der af ålder utbildadt sig, — en trafik, som eger sin grund uti beskaffenheten af de vigtiga näringar, som der bedrifvas, och hvilkas alster likaledes af ålder brutit sina oföränderliga naturliga vägar, så väl för export, som utbyte och konsumtion. På alla dessa skäl och under afvaktan derpå att Kongl. Maj:t täcktes i ämnet göra nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer, vågar jag föreslå, l:o) att Rikets Ständer måtte bevilja ett belopp af en million Riksdaler för påbörjande af en stambana, utgående från den under byggnad varande jernbanan emellan Stockholm och Upsala och sträckande sig genom Upland och ”Westmanland till Dalarne samt vidare i rigtning åt sjön Siljan; 2:o) att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t öfverlemna att, med ledning af vunnen utredning i tekniskt ock ekonomiskt hänseende, i öfrigt närmare bestämma de orter, sagda bana lämpligen bör beröra. Om remiss till Stats-Utskottet häraf anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Alb. Engvall. Centner. Centner. Centner. Centner. Centner. Centner. Centner. Centner. Centner. Centner. Hör till Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Hvad sålunda och i öfrigt i fråga om hushållningen med boslällsskogarne förekommit hafva Rikets Ständer ånyo tagit i öfvervägande; och då. enligt Rikets Ständer meddelade uppgifter, en sådan olikhet förefinnes emellan skogsarealen pä de särskilda boställena, alt, på enahanda skäl, som äro här ofvan vid fråga om de utarrenderade krono ege n d o marne anförda, det icke synes lämpligt atl vid bestämmandet af de åtgärder, som beträffande boställsskogarnes värd böra från Statens sida vidtagas, uteslutande 14 ExpeditionsUtskottets Förtlag till underd. Skrifvelse, N:o i87. fästa sig vid någotdera af de böda ifrågaställa systemen: “vård och förvaltning" å ena, samt “uppsigt” fi andra sidan, hafva Rikets Stander likasom i afseende på nyssbörörda kronoegendomar, ansell begge systemen böra efter omständigheterna jemte hvarandra tillämpas, sålunda ali de större boslällsskogarne, der sä tjenlig! finnes, tagas under Kronans omedelbara vård och förvaltning, men de öfriga lemnäs åt boställshafvarnes vård, under skogstjenstemäns uppsigt. Härvid har möll den förut omtvistade frågan, huruvida Slaten är befogad alt oinskränkt disponera älven öfver de boställen, hvilka tilläfventyrs äro af frälseeller skalte*natur Och härleda sig från donationer, hvarigenom de blifvit af enskilda eller tiieiugheter (ill vissa tjenster anslagna. Rikets Ständer anse, att jordnaluren icke härvid bör göra någon skilnad i Statens rätt att öfver dessa boställen förfoga, enär denna sednare beror allenast af den omständighet, att boställena äro anslagna till Statens tjenstemän, hvaraf föijer, alt Staten eger enahanda rätt att bestämma öfver dem, som olver sjelfva de tjenster. hvilka de åtfölja, och att således en förändring i dessa afseenden är lika berättigad och kan, under iakttagande af nuvarande tjensteinnehafvares rätt, åvägabringas på enahanda sätt, som hvarje annan löneförändring.
Men just derföre, att, såsom den förre talaren ganska riktigt anmärkte, denna tankes sanna förverkligande är det mål, hvarefter man sträfvar, måste undervisningen ordnas på annat sätt än hittills, emedan de qvinnor, som nu bildas, icke hafva de egenskaper, som äro nödvändiga för att upfostra barn. För öfrigt ber jag, att få fästa upmärksamheten 624 Den 23 November f. m. på felaktigheten i våra nuv:de pensions-anstalter. Det är ju icke tänkbart att då en qvinna, sora endast har lärt sig att utbilda sina talanger, inträder i det allmänna lifvet och der finner att dessa talanger icke motsvara det mål, hvartill menniskan anses böra sträfva, det är ju ieke tänkbart, säger jag, att en sådan qvinna skall kunna gifva sina barn en sann upfostran. Hon märker det också sjelf, och derföre skickas barnen till skolan. Det är af denna orsak, som jag i min motion föreslagit ett stadgande, på hvilket jag vill fästa Hrrmes synnerliga upmärksamhet, nemi. att ingen qvinna må vara berättigad att öppna någon läroanstalt; ty så som nu eger rum, är det verkligen förfärligt, att hvilken qvinna som helst, så snart hon icke har någon annan utsigt till utkomst, skall få egna sig åt barnaundervisning. Hon behöfver icke ega den ringaste insigt härutinnan, ty hon engagerar lärare och lärarinnor, som måhända ega lika liten kunskap som hon; och dertill skaffar hon sig en lokal, som tilläfventyrs är af den beskaffenhet, att den qväfver och förstör barnen. Värst är det med de s. k. helpensionerna, till hvilka mångå barn, åtminstone från landet skickas. Jag har deraf en ganska sorglig erfarenhet; icke blott i afs:de på den dåliga lokalen och den missriktade undervisning, som de meddelas, utan äfven med hänseende till den usla födan. Jag vet många qvinnor, som varit plågade af den så allmänt gängse bleksoten; och jag har till densamma icke kunnat finna någon annan orsak, än brist på tjenlig föda. Ty jag försäkrar eder, mine
L. Wings. kl. Ws5lig L Lckuo 7- Wellergren A. 'Wirgin H.. Vougt Winberg 7- k. Vtterdabl . Idb Den 28 Zebruani. rziz 0. Älanäer k. Aman Akerberg ^l. Aström - > . - 1. MiUmsn. L. k'. Ztrsm. Litt. N. ,514 Den 23 Zehruarii Mrifk. L. förteckning pä dem som nu innehafwa stäendc Län af Manufacmr Drlcont-Fonden. kummel x. R:dr som nästa är till betalning sörfalla, utgöra sista rs:delen af det genom Kongs. Brefwet den n Fcbruarii 1820 kummel tillsagde Län af 8020 R:dr emot g procents ärlig ränta. Länet är i Räder bewiljat säsom upmuntran och understöd - dels för desi med mvcken kostnad pä Gamelho-Kullen wid Götheborg ansagde betydlige Fabriques och Spinne. ri-Jnrättningar, och dels derföre, att han ostridigt ägt den sörstensten att hafwa warit bland de förste som ingätt i anstalt, att här i Riket förfärdiga Me? chanissa Spin-Machiner. forsberger . Som Rädman forsbarger, genom ansenliga Spinnerier och Wäfweri-Inrattningar, i flere är gagnat det allmänna och bidragit till uppehälle ät en myckenhet af Dahl-Ortens tvrfnge B:o Specie R:dr 1 ZY2Y r:st In? Den 23 Februari!. r5i§ Innewänare > särdeles för barn och kill annat arbete ortlöse äldrige personer; bewikjades honom genom Kongl. Bref. wet den zo April 1795 ekk stående Län af 6000 R:dr emot z procent renta och 506 R:dr ärlig Capital afbetalning.
Jag skulle förcflä, att alt det till flottorna crforderliaa sjöfolk, skulle indelas i 2:uc clatzec med namn af Sjö-Brigader. Zörj^a Brigaden lill styrka, twänne tredjedelar os hela autalet sjöfolk som fordras nll flottornas bemannande, skulle Utgöras af batsman, upsatte af Rikets kustprovmcers, till höfwen gräntsande socknar, af de i skärgärdarne liggande bylag och fiskläger, hwars innebyggare ifrän spädare ören härdade och sjöwane, ofra tvid manbar alder, förenar skicklighet som sjöman och lots med böjelse och fallenhet för yrket, alltid, ojemförligt läktare danade dertill bättre skulle smara mot sjöofficerns stora och stränga fordringar och ej med den ä hälsan tärande afffy och frugkan gä om bord pa flottan, hwnken sä billigt intager den ifrän landsbygden och plogen kommande, tvid sjön alldeles vwane båtsmannen, och gör honom, om icke lör hela sitt lifstid, hmilken beklageligen ofta härigenom förkortas, ä-minstone för en stor del deraf, sä helt och hälli! osikickclig till sin bestämmelse. Denna Brigade skulle inde as uti HalfBrigader, bestående af mera och mindre sjöwane Båtsmän, de mera sjöwane emvloyeras ä stora flottan, de mindre sjöwane a skärgärdsflottan. Andra Brigaden till styrka, en tredjedel af hela antaler sjötolk som erfordras till floltoknes bemannande, skulle Utgöras coopvaerdie sjöfolk. säl - Den -z Naji. r6i sättas as den del af wart i England warande sjöfolk, sm skulle kunna återkomma, och för fram» tide»! recrn^ras ifrån SwenskaCoopvaerdie-siöfarten, s.mt genoi - uttagninaafde skickligaste isi än lörsta Brigaden. De» borde endast employeras a Orloqsffottans större ochuionijkärsqäendefarygchwarshalswa besätt» ning af den alltid borde lilaöras.