Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksmynt. 14,700: — 8,SCO: — Kronobergs län. Vägomläggning vid Moshults lid, emellan Matkulls och Bo gäslgifvaregårdar, på sträckningen från Wexjö till Jönköping. Omläggningen utgör 4,750 fot i längd, och planen för arbetet gillades i Nåder den 8 Mars 1861, Om dess utförande, genom den af menigheten utsedda Direktionens åtgärd, har Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar antagit kontrakt den 17 Mars innevarande år, hvarigenom vederbörande äro, bland annat, förbundne att fullborda företaget till den 1 Okt. 186S 9,900: — 6,600: — Blekinge län. Vägomläggning vid Allatorpsoch Silllorps-liderne, belägne emellan Carlskrona . och Skillinge gästgifvaregård. Hedan efter 18S8— 1889 årens Riksmöte erhölls, ifrån den då afsatta vägbyggnadsfonden, statsbidrag till vägomläggning vid A liatorps-och Silltorps-liderne; och det arbete, som, enligt den primitiva planen, borde verkställas, är sedermera fulländadt. Den nu ytterligare ifrågakomma omläggningen utgör en fortsättning, till fullständigande af del å förbemälde 57 licräknad kostnad Bcviljadt stats i gilladt förlag. bidrag. Riksmynt. lokal förut utförda arbetet, och plau till denna utsträckning, hvilken omfattar 3.800 fot i längd, erhöll Nådigt gillande d. 31 Maj 1861. Kontrakt om verkställigheten blef derefter genom Vägoch Vattenbyggnads-Styreisen antaget den 50 derpå följde September, och den utsedda Direktionen har derigenom förbundit sig att låta fullborda ifrågavarande tillökning i första vägförbättringen inom den 1 Okt. 1865 10,892: 50. 7,260: — Sänkning af backar på Panlarholmen, för infartsvägens förbättrande till Carlskrona. Detta arbete, sorn består af nedsprängning uti berg till förminskande af de branta backarnes starka lutningar, barén längd af 1,200 fot.
Den föreslagna anstalten innefattar ett tvångsmedel, där nu frihet eger rum. Om Tongifvande och Täntagande öfverenskomma om serskildta Villkor, som bestämma återbetalningen antingen t Silfver eller efter visst agio-förhållande } så ät en sådan öfverenskommelse laglig och gällande. Manne det derföre icke är försigtigare låta vid Enskildes egen omtanka i, denne del få bero, än att genom Tåg fastställa en anstalt, Ifvars följder icke med säkerhet kunna beräknas. AnVående förslaget i 2:dra punkten om utlåning af\ Silfver-Fonden , hafva Utskotten häf ofvan i allmänhet sig utlåtit. Beträffande den Värde Tedamotens förslag i 3tdje punkten, att ett nytt slags såkallade bilfver-äedlar skulle ut - Stats, och Banko-Utskottens Bstänkanden. 475 färdas, mot deposition af Silfver i Banken, så är det problematiskt nog, om någon sådan deposition skulle komma att äga rum, och ej heller veta Utskotten hvad sorn skulle kunna föranleda någon till ett sådant utbyte mellan Silfver och Silfver-Sedlar; ty uti allmänna rörelsen blef man lika mycket generad i användandet af Silfver-Sedlen, sorn af sjelfva metallen; emedan, då de Vanliga Sedlarne icke genom allmän Silf-' ver-utvexling ärhållit ett lixeradt förhållande i sitt namnvärde till hårda myntet, skulle SilfverSedelns effect i den allmänna rörelsen såsom Mynt, vidkännas samma olägenheter , som här tillskrifvas Silfret. Utskotten äro för öfrigt af den tanka, att,' om Silfver bär Mynt-stämpel eller ej, har det alltid i de större affairerne samma verkan, som Börelse-Capitalet, och existerar ingen förlägenhet att dermed activera hvad slags Näririgs-företag eller köp, som helst, så att bekymret om utvägarne för användandet af denna import-vara, nogsamt torde kunna besparas. I de smärre transactionerne skulle någon gång möjligtvis kunna hända, att Silfver försåldes till undervärde , i anseende till brist på Sedlar ; men få mätte de tillfällen vara, sorn lämna bevis derpå.
Hufvudet för sig, kroppen för sig, det är den enda sunda arbetsfördelning som fins. Delar Allan dina åsigter? SANDÉN. EKSKÖLD. Ja, till hvad skulle jag använda min intelligens EKSKÖLD. mig glädje. Det hoppas jag. Allan har hittills endast gjort SANDÉN. Men nu har du dina dubier, hva' sa'? Ja, jag erkänner, att den här Allans nyck, ty något EKSKÖLD. annat är det inte, hoppas jag, för fröken Edin, kom sig mycket olägligt. Hon heter ju Edin? Nej, Edlin. SANDÉN. EKSKÖLD spritter till. SANDÉN. Edlin! Nå ja, det är ju ett ganska allmänt namn. Jaa vars mycket allmänt. Jag kom upp till Stockholm i och för en familjeEKSKÖLD. angelägenhet, hade inte en aning om någonting sådant här förr än i går, när Allan alltnog: mitt besök här i dag afser att förhindra någon tanklös handling. vi se. En brådstörtad förlofning eller något dylikt. Sedan få SANDÉN. Yngva kan du inte få. En vackrare, sötare, bättre uppfostrad sonhustru än EKSKÖLD. in att söka tvinga Allan, men lika litet kan det falla mig in tillåta, att han i förhastande kastar bort sin framtid. Dessutom hvem är fru Edlin? En hederlig qvinna. SANDÉN. EKSKÖLD. SANDÉN. EKSKÖLD. SANDÉN. EKSKÖLD. SANDÉN. Ja, som sagdt, vi få se. Det kan inte falla mig Gläder mig. Hvad var mannen? En skojare, antar jag. Hvad! Ja, jag kände honom inte. Dog således, medan dottern var helt liten. Vete fan! Hon har ingen far, enligt lagen. Hon är således född utom äktenskapet? Om du sa' utan äktenskap, kom du sanningen EKSKÖLD reser sig upp. SANDÉN. EKSKÖLD. SANDÉN. EKSKÖLD. närmare. Det gör mig ondt. Ja, det må du säga! menar jag. Att Allan råkat ut för ett par äfventyrerskor, SANDÉN springer upp. till målsman för ett par äfventyrerskor? Ömmar på ena foten.
Kammar-Rätten, hvars underdåniga utlåtande i ämnet jemväl blifvit infordradt, har i sådant hänseende anfort, att, ehuru sökandernes oriktiga tolkning af Kammar-Collegii den 23 November i8i5aflåtne ofvanberörde Circulaii-bref, hvilket förmenats afse allenast skatt-läggning å nya hemman, och sålunda icke vara tillämpligt å de vid 1837 och 1828 årens ofvauberörde skatlevärderingar åsätta räntor, enär dessa skatte värderingar allenast halt lill föremål förhöjning i finnliemmanens gamla skatt, emot erhål - lande af vidsträcktare skogsområde, icke kunnat vid frågans pröfning i rättsväg såsom laga skäl för sökandernes befriande från betalnings-ansvaret åberopas; likväl och då detta missföistånd i förening med de af Kongl. Majlis Befallningshafvande anförde ömande omständigheter samt det förhållande, att skatt-läggningarne ej förr än 9 år efter det desamma egt rum kunnat af Kammar-Collegium pröfvas, genom hvilken tidsutdrägt ersättningen, som i annat fall vid den utgång, saken hos Collegium slutligen erhållit, icke kommit i fråga, uppnått ett ansenligt belopp, torde i nådeväg böra komma i öfvervägande, hemställde Kammar-Rätten i underdånighet, att sökanderne måtte från den ådömde ersättnings skyldigheten förskonas. I betraktande af de utaf såväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs
Äfvenledes har en annan Ledamot, under förmenande, att den, genom i Cap. 3 § i Skiftes - Stadgan, tillvägabragta ändring i Allmänna Lagens stadgande i i Cap. 4 § Byggninga-Balken att *ingen håfve våld den By rifva, som i rätta solskifte lagd är, utan alla jordegare derom åsämjas* bordt, såsom innefattande allmän Civil-Lag, behandlas enligt 87 § Regerings-Formen, med afseende härå föreslagit, att 2 och 3 §§ i 1 Cap. SkiftesStadgan måtte erhålla följande lydelse: 2 § År jord å Landet oskiftad eller i Tegskifte lagd, och vill delegare laga skifte erhålla, håfve der vittsord till. 3 § Har jord, som hörer till By, eller till Hemman, deri a:ne eller flere ega del, genom lagligen fastställdt Storskifte, blifvit i flere skiften lagd, och vill den, som i sådant skifteslag eger ett eller flere Hemman, eller en eller flere Hemmansdelar, laga skifte erhålla; råde han eller de, som största del i skifteslaget ega, om sådant nytt skifte må ske eller icke. Ej eller må redan verkställd enskiftes-delning &c. &c. Och har härvid jemväl blifvit yrkadt, alt den föreslagna ändringen måtte såsom Lag-fråga varda ansedd och behandlad. Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Ut sk. Uti. N:o 41- 13 Emot den af Utskotten föreslagna ändring i i2:te Cap. 8 § har, jemte åberopande af hvad de deremot afgifne Reservationer innehålla, ytterligare blifvit anfördt, alt ifrågavarande Stadgande, tvifvelsutan ett af de vigtigaste i Skiftes-Stadgan, mäste förblifva oförändradt, så vida Egodelningar skulle kunna befrämjas och med fördel för delegaren verkställas; hvaremot, i händelse Utskottens förslag antoges, betydliga hinder skulle möta för skiftens verkställande, utan att någon sann båtnad derigenom tillskyndades jordegarne.
Varande härvid stadgadt, att Liljevalch, i stället att för denna leverance erhålla något contant förskott, skulle tillgodonjuta ytterligare anstånd med de lill betalning då förfallne 21,289 R:dr 6 sk. 10 r:st.; hvarförutan Kongl. Majrt, i Nådigt Bref den 10 Mars 1837, sedan 2,000 R:dr blifvit af Liljevalch den 1 December 1836 inbetalte, bestämt betalningstermineme för hela återstående skuldbeloppet sålunda: att inom 1837 års slut skulle liqvideras 10,500 R:dr samt sedermera 10,000 R:dr hvarje qvartal; men att, i händelse sådant ej fullgjordes, ränta å 5 procent beräknades för hvarje till betalning förfallen men ogulden skuldpost. Af Räkenskaperne hafva Revisorerne inhemtat, att utaf ofvannämnde vid 1837 års slut till betalning förfallna 10,500 R:dr icke blifvit af Liljevalch inbetaldt mera än 33 R:dr 35 sk. 6 r:st., hvarigenom hans skuld till Fonden den 31 December 1837 utgjorde en Summa af 90,500 R:dr. — Beloppet af Liljevalchs skuld utgör nu tillsammans 48,368 R:dr 32 sk. Revisorerne, hvilka äfven öfversett och granskat de, borgensförbindelser, som blifvit afgifne för återbetalningen af de år 1833 till Grosshandlanden Liljevalch försålde 7,000 Tunnor Spanmål, i ändamål att tillhandahållas undsättningsbehöfvande i Westerbottens och Norrbottens Län, hafva vid desse förbindelser icke funnit något att erinra. De löftesskrifter bemälte Grosshandlande anskaffat, till säkerhet för det år 1834 i enahanda ändamål honom lemnade förskott af 50,000 R:dr, hafva, såsom tillkommande vederbörande Läns-Styrelsers pröfning och i Lands-Contoren förvarade, icke kunnat af Revisorerne granskas. I följd af ofvanberörde förhållanden, få Revisorerne hemställa, det Rikets Ständer hos Kongl.
ansett sig icke böra underlåta alt i viss mån understödja Landtmäteri-Fiskalens ofvanberörda framställningar. En stor del af de bestyr, som nu ålåge Landtmäleri-Fiskalen, vore nämligen af den beskaffenhet, att Bi/i. lill /{. St. TS:o 5 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. de utan svårighet kunde, under Fiskalens tillsyn, af ett biträde fullgöras; hvadan, om ett sådant biträde honom tilldelades, de väsendtligaste skälen till klagan torde blifva undanröjde. Att deremot, på sätt Landtmäteri-Fiskalen ifrågasatt, öfverflytta en del af de göromål, som nu tillhörde dennes tjenst, på andra vid GeneralLandtmäteri-Kontoret anställde tjenstemän, ansåge Justitiekanslers-embetet vara mindre lämpligt, helst desse tjenstemäns tid redan lärer vara af egna göromål så tagen i anspråk, att några ytterligare bestyr icke utan olägenhet kunde dem åläggas, samt i allt fall de göromål, Landtmäteri-Fiskalen önskat att få till andre tjenstemän öfverflyttade, i allmänhet vore sådana, att de lämpligen kunde af Landtmäteri-Fiskalens biträde ombesörjas. Justitiekanslers-embetet hade icke eller funnit anledning förekomma att biträda Landtmäteri-Fiskalens hemställan om en mera utsträckt rätt till granskning af och anmärkning emot landtmätarnes arfvodesräkningar.
Förordningen den 8 Februari 1681, om Presterskapets och Klockares lönevilkor, måtte i åtskiilige delar ändras eller ock helt och hållet upphäfvas samt ny Författning i dess ställe utfärdas, dels att conventioner, der sådana icke redan äro afslutade, måtte emellan Presterskapet och församlingarne ingås till reglerande af berörde inkomster, får Utskottet erinra om den till omöjlighet gränsande svårigheten att, om lönevilkor, som äro beroende af skiljagliga local-förhållanden och hvarje orts olika produetion, åstadkomma stadganden, som för alla orter af Riket vore fullt lämpliga. Hvad serskildt beträffar Comministersoch Klockare-löner, är det onekligt, att stadgandet derom i 1681 års Förordning är serdeles obestämdt och derigenom gifver anledning till tvister. Då dessa löner endast utgå i spanmål och beräkningen deraf väsendtligen skiljer sig från den, som gäller om Pastors inkomster, i så måtto, sorn den icke lika med desse är beroende af hemmanens afkastning, utan lönerne utgå till enahanda belopp, ehvad afkastningen varit större eller mindre, synes här icke mota någon betänklighet för meddelande af en bestämmelse, som öfver allt kan tillämpas, och såsom grund derföre synes hemmantalet så mycket heldre kunna antagas, sorn det lärer vara föga tvifvel att just denna grund varit antagen i den äldre allt hittills gällande Författningen, sorn endast genom den numera föråldrade be - g Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskollets Betänkande, N.-o i38. Hämningen blifvit otydlig; med vid en sådan bestämmelse bör dock tillses, alt lönerne bibehållas oförändrade vid samma belopp, som de hittills utgjort, hvarföre Utskottet hemställer, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den Författning, alt, sedan för hvarje församling blifvit tillförlitligt utröndt hvad Comministersoch Klockare-löneme hittills utgjort, beloppet deraf fördelas på alla hemmanen inom församlingen efter förmedlade hemmantalet samt att lönen derefter utgöras i enlighet med denna fördelning.
Jag kail ej finna annat, än att sådane anslag, hvarigenom mångdubbla fördelar och inkomster beredas för Staten, böra framför andra beviljas, och jag tror, att sådane just vinnas genom en utvidgad och mer lönande sjöfart och handel, hvartill åter en bättre undervisning uti ifrågavarande ämne säkerligen skulle bidraga. Då Ridderskapet och Adeln dessutom, under denna Riksdag, ej varit sparsamma i anslag till sådane utgifter, hvilka knappt i något afseende kunna bidraga till förökande af Statens inkomster, förmodar jag icke, det Ridderskapet och Adeln, genom bifall till det nu förevarande Betänkandet, vill visa sig mindre angelägne om sådane inrättningar, hvarigenom inko raster ne för Stats-Cassan ovillkorligen skulle komma att ökas. Dessutom kommer en återremiss ingalunda att vålla den befarade tidsutdrägten, då ett Stånd redan återremitterat Betänkandet. Friherre Sprengtporten, Jacob }Vilhelm: På de skäl jag i min reservation upptagit, äfvensom i anledning af hvad Friherre Cederström anfört, förenar jag mig med de Ledamöter, som begärt återremiss. Jag tror ej, att man får, så absolut som Herr von 38 Den i Februarii f. in. Hartmansdorff, antaga att medel till ifrågavarande ändamål saknas, och får jag, i afseende derpå, erinra den värde ledamoten om ett beslut, som StatsUtskoltet för några dagar sedan fattat, med frångående af sitt förut meddeldta, hvarigenom en tillgång af 3o,ooo R:dr möjligen kan uppkomma. Herr von Troilj Ernil: Jag är bland dem som anse förevarande fråga af serdeles vigt, icke allenast för industrien, utan äfven för försvarsverket, då, såvida jag vet, det i fredstid underhåll ne marin-befäl aldrig, vid utrustningen tili något af våra större sjötåg, varit tillräckligt. Hvad beträffar den tvist, som ägt rum inom Utskottet angående platserne för NavigationsSkolornes anläggande, hvarom Herr Riben underrättat oss, så anser jag den saken af allt för liten vigt, för att på detta rum komma i fråga, helst det alltid måtte ankomma på Kongl, Maj:t att derom förordna.
Da Riksens Ständer trott, att denna nöd, den ware sig »verkelig eller blott befarad, framför allt borde förekommas, hafwa de äfwen ansett sig böra åsidosätta alla betänkligheter, och derföre förenar sig, att hos Eder Kongl. Majit i underdånighet anhålla, dcl täcktes Eder Maststät, i fal! de underrättelser vin Spannemalstillganyarne, som fran Herrar Landshöfdingar inkommit, föranleda till befarande af Spannemalsbnst, lata i Nader utfärda befallning vm bränwinsbranningens snara inställande, sa akt den öfwer hela Riket den 16 nästkommande Maji ma upphöra, inom hwilken tid Riksens Ständer förmoda att förbudet kling hela landet ma hinna kungöras, men derest denna förestaana tid till ett sadant allmänt kungörande bcfinnes otillräcklig, öswerlemna Riksens Ständer i underdånighet till Eder Kongl. Maj:ts afgörande, att till förbudets widtagande utsätta den närmaste dag derefter, som med det asyftade andamälet ar förenlig. Dtterligarc med afseende a Svannemalsbristens förekommande, årstiden samt ssörteförrättningarne, alise Den r Maji. 195 anse Riksens Ständer förbudet böra gälla intill dm i nästkommande Oclober, warande Eder L vngl. Malit och Riksens Ständer alltid öppet, att under innevarande Riksmöte annorlunda förordna. Till förekommande af förlust för dem, hwilka tilläfwentyrs wid kungörandet eller den dag Kongl. Maj:t derefter skulle täckas utsätta till branwinsbränningens upphörande hafwa oafwerkad tillmessning, hafwa Riksens Ständer ansett den eller dem, som da bewistigen hafwa sadan oafwerkad tillmessning berättigade att densamma ulan answar afbränna inom eller sist till slutet af den fjerde derpå följande dagen; hwilket bestut Riksens Ständer ssynda sig att till Eder Kongl. Majit härmed i underdånighet öfwerlemna. Memorial!
Jag är nu i ett bryderi, ur hvilket ni ensam kan hjelpa mig. Jag är ledsen att nödgas göra er detta omak, men detta hade inte händt, om ni ej varit så enträgen att återse mig. — Felet är mitt, och jag skall göra allt för att reparera det. Om ni tillåter, skall jag ha den äran att komma och redogöra för er öfver mitt förfarande. — Det. skall alltid bli mig ett stort nöje att mottaga er. Hugues gjorde sig mycken möda. Han gick först till domaren och sade, att han var förtviflad öfver att hafva ledt honom på orätt spår. Markisinnan de Lestrems kammaij ungfru hette väl Justine, men ej Rousseau, och. som han sett henne, kunde han intyga, att hon ej var densamma, som innehaft rummet vid gatan Chevert, dessutom var det han, som gifvit nippema, och ingenting berättigade till en förföljelse. Domaren lät sig dock ej nöja härmed; hans nyfikenhet var väckt och nu var det han, som ifrade för att återfinna Justine. Hugues gick till Blache och köpte deras even-tuela rättigheter på qvarlåtenskapen och försäkrade sig om deras medverkan, genom att gifva dem platsen i sitt hus. Sedan satte han sig i förbindelse med arfvingame Rousseau, som s * kyndat till Paris, för att bevaka sina rättigheter, och gjorde dem ointresserade för alla forskningar, genom att äfven till dem betala värdet af Justines möbler. Tack vare dessa anordningar var det ingen, som återfordrade Justine, och domaren var afväpnad. Justines möbler skulle nu genom rättvisans myndigheter säljas och penningarne lemnas till fattigkassan, och då var det åter Hugues, soril inköpte dem och betalade dem således för tredje gången, så angelägen var han att erhålla det, som tillhört Justine, och det var ej utan rörelse han återsåg det lilla förklädet och mössan med spetsame, som förorsakat honom så ljuf smärta. Vicomten dref sin försigtighet ända derhän, att han infann sig hos domaren och erhöll slutligen af honommarkisinnans bref, men domaren stod alljemt fast vid, att det var något obegripligt i denna affär. När allt var uträttadt, gick Hugues till markisinnan
Herr Hallenborgs, Carl Johan, denna dag väckta motion, angående antagande af det vid sednaste Riksdag af Rikets Ständer beslutade nya myntsystem; Herr Lefrens, Johan Pehr, denna dag väckta motion, angående bestämmande af en ensamt gällande myntenhet i Riket och densammas indelning; tillika med ett i anledning deraf afgifvet yttrande; Prot.-Utdrag, den 14 Augusti 1844' .19 Bancooell Lag-Utskotten: Herr von Trods, Emil, denna dag väckta motion angående bestämmande af Svenska myntenheten och dess underafdelningar samt förklaring om framtida betydelsen af hittills brukliga myntbenämningar; tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden; Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Herr Hallenborgs, Carl Johan, denna dag väckta motion om förbud för beväringsskyldig att genom lega befria sig från krigstjenst; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Båfelts, Anton, denna dag väckta motion om omarbetning af poslförfattningarnd. Från Hög v. Pkeste-Ståndet. S. D. Tillkännagaf H. II. Erkebiskopen och Talmannen, att Biskop Holmström af en inträffad stor och djup sorg blifvit nödsakad hemresa till Strengnäs, samt att det således blefve nödvändigt att hans rum i Gonstilutions-Ulskottet med någon annan ledamot måtte fyllas; och som Ståndets Electorer till Suppleant i nämnde Utskott utsett Doctor Broman, hvilken ock i sådan egenskap der ingålt i Biskop Nibelii ställe, som nästa Fredag den 16 dennes från sin permission återkommer, så skulle bemälde Doctor genom Prolocolls-uldrag legitimeras att såsom suppleant i Constitulions-Utskottet äfven från berörde dag fortfarande fungera under den tid, Biskop Holmström af ofvannämnde anledning kan nödgas vara frånvarande.
Pannan får ega hvad form som helst, med iakttagande deraf, i afseende på pannor, som hädanefter stämplas, att höjden, mätt Slagsta stället af densamma, skall vara minst Vs af diametern. Hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylnings-redskapen eller mäskvärmaren, får icke, utan med vilkor, sorn i 16 § 2 mom. säges, innehålla mer än trefjerdedelar af pannans rymd.» 4 § 12. I beskrifningen af enkel redskap har nu gällande författning följande ordalydelse —; »utan måste afrinningen, för att blifva bränvin, omkokas i samma eller dylik panna». Utskotten hafva, med afseende å förbudet att begagna mer än en panna, här föreslagit borttagandet af orden »eller dylik». Jag vill ej fästa mig vid det origtiga i beskrifningen att förklara det »afrinningen», för att blifva bränvin, måste omkokas i »samma panna», ty nog kan afrinningen annorledes än genom omkokning i samma panna förvandlas dertill; jag vill antaga hvad förmodligen skall vara afsigten, nemligen att föreskriften innehåller ett förbud mot »afrinningens» eller »förbrännans» omkokning annorstädes än i samma panna och på skäl, som jag i § 4 utvecklat, äfvensom af det skäl att kontroll på efterlefnaden af ifrågavarande förbud är omöjlig, yrkar jag att orden »eller dylik» måtte få qvarstå. I samma g hette det i nu gällande författnings 13:de: »Vid bränvinstillverkning med redskap i hvardera af förestående klasser (Usla —3:te klassen) må pannan drifvas genom eldens verkan antingen omedelbart på pannan eller ock medelbart genom vattenånga från serskild panna, som antingen omgifver den förra eller är ställd på större eller mindre afstånd från densamma». Utskotten hafva nu förbjudit ångas användande till pannor i Usta och 2:dra klassen. Jag har ej hört eller sett några motiver till detta förbud och kan ej heller utfundera dem.