Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Tänk Per, o m vi nu skulle få se henne på sjöbotten. » » Jag vill också vara med, » sade Per, kröp ut på stammen bredvid systern, höll sig fast i en gren och spände sina ögon i det blanka vattnet — » tänk om hon nu sträckte sina armar efter oss. » » Jag skulle inte bli rädd alls, ty Greta har sagt, att mor var så snäll, så, och att vi få träffa henne, när vi komma till Gud, som också är snäll. » » Se, en så vacker blomma » — ropade Per — » Den ska du ha som inte har fått någonting. Om du makar dig litet, når jag den med den här kvisten. » Han hade brutit en torr kvist ur pilträ- det och försökte nu, sträckande sig allt hvad han förmådde, nå neckrosen, som bredde sina hvita blad på vågen. Men den vek undan och han sträckte sig allt längre ut. » Akta dig, du kan falla 1 » Ingrids varnande rop förklingade i ett ångestfullt skri. Där låg nu Per. Mössan med blåklintskransen hade fallit af honom och fördes bort af vågorna. En liten mager hand sträcktes ett ögonblick upp. Ingrid försökte att fatta den, men förlorade själf fotfästet och gled ned från den slippriga stammen. » Hjälp oss, mor — m o r! » De höllo ännu hvarandra i hand, när man fann dem på sjöbotten, och det var gamla Greta, hvars instinkt manade henne att söka där. » Jag visste det » — sade hon — » inte kunde ett sådant elände få fortgå naturligtvis skulle hon ta tillbaka sitt. Och det just på själfva födelsedagen. Gud signe de små oskyldiga lammen! » ' $ För det blödande Grekland. Slutredovisning. Till redaktionen af Idun: Transport från n.-r 22 Kr. 1,134.21 Insamling i Norrköping g:m E. A. » 10. — D:o af Missionsvänner g:m P. L. Pettersson, Kalksveden &amp; Smedjebacken 25. — D:o at Goodtemplare g:m d:o d:o.-_ &gt; 9.70 Kr.
M. antydt ett af dessa speciella fall genom en nådig remiss, men en remiss från K. M. innebär, efter min och mångas äf StatsUtsk:s ledamöter mening, en bestämdt yttrad åsigt, att K. M. fäster en sådan vigt vid detta speciella fall, att R. St. måste derom något besluta, d. v. s. att R. St. för detta speciella fall skulle ändra de grunder, som ensamt af R. St. stiftas. Jag kan således icke på något vis medgifva, att Frih. Cederström har rätt uti sitt påstående, att icke R. St. för sin del kunna definitivt besluta, huru det bör förhålla sig i bvartdera af dessa fall. Mig förefaller det visserligen, att önskligt vore, om en annan lagstiftning häruti kunde äga rum; men då K. M. nu icke till R. St. afgifvit ett sådant förslag, så är det ett bevis på den sats, jag vid ett annat tillfälle har yttrat med anledn. af StatsUtskrs revisions-betänk., och som har blifvit mycket klandrat, nemi. att Rikets collegier icke alltid understödja Reger.makten såsom de böra, emedan de förvaltande verken i första hand, måste vara de som framlägga till K. M:s pröfning förslag till alla sådana administrativa åtgärder, hvaröfver R. St, hafva att sig yttra. Jag ber Frih. Cederström icke upptaga illa, att jag i detta fall lägger Kammar-colltm mycket till last, om någon ny grund borde finnas för utarrendering af Kronans lägenheter och att denna grund icke blifvit i K. propos:n Ständerna föreslagen. För delta speciella fall 446 Dell 3o Maj f. m. får jag uppriktigt bekänna, att StatsUtsk. haft mycket svårt att behandla denna fråga såsom sig bör. Det är på grund af domaremaktens beslut, som StatsUtsk. har haft att handla. Dessa domaremaktens beslut äro alldeles oklanderliga, och Högsta Domstolen har visserligen dömt enligt lag, men här har inträffat, att hogsta rätt blifvit högsta orätt. Förmodligen har K. M. insett detta förhållande och således önskat att kunna lindra domen. Som K.
RegeringsFormen lemliar, att nemligen dermed förstås sådana, sorn Konungen, i egenskap af högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till Lands och Sjöss, omedelbarligen besörjer, vara, om den consequent utvecklas, tillräckligen tydlig, utan att behöfva tydas genom jemfÖrande med serskilda Kongl. Bref och Förordnanden, hvilka, såsom för enskilda fall gifna, utan Riksens Ständers medverkan, omöjligen kunna äga samma kraft, som Grundlagarne, eller ens åberopas såsom förklaringar af densamma. Af nyssnämnde beskrifning på CommandoMål anser jag otvunget följa, att till dem höra alla de föreskrifter och befallningar, hvilka meddelas Personer, som höra till och utgöra Krigsmagten till Lands och Sjöss, att af dem, i sin egenskap af sådana, iakttagas. Det synes mig lika tydligt, att detta är det enda sätt, hvarpå Konungen kan utöfva sin rätt af högsta Befälet öfver denna Krigsmagt, som att sådana befallningar aldrig kunna innebära och icke Ridd. 0. Ad. Prot. I Afd, 3(), /|°* 306 Deri 12 Martil. en gäng åsyfta någon förbindande kraft för dem, till hvilkas efterrättelse de icke blifvit meddelte, än mindre för dem, hvilka, såsom icke hörande till Krigsmagten, icke på sådant sätt om sina skyldigheter föreständigas. Då ifrågavarande GeneralOrdres blott innehålla föreskrifter för InspectionsBrigadesoch Regementsdiefer att iakttaga uti sina Tjenstebefattningar, såsom sådana, kan jag således ej, lika med ConstitutionsUtskottet, anse gränsen för ' Commandomål genom dem öfverskriden. Men lika litet kan jag med ConstitutionsUtskottet instämma deri, att, i händelse Regerings-ärender äro CommandoMål, skulle genom den Embetsman, Konungen allmän befattning med de sednare uppdragit, expedieras, denna Embetsmannens förseelse vore jemförlig med de StatsRådets Ledamöters eller StatsSecreterarnes, hvarom 107 §. i RegeringsFormen handlar.
Om bestämmande af rättigheten att på hafsstränderne upphämta hafstång; om KammarRättens rättighet att i vissa fall fullfölja gjorde anmärkningar; om upphörande af Ekonomiska besigtningar hvart 3:dje år å Soldate-torp; angående utvidgad smidesrättighet, samt om upphäfvande af det nu varande smidesförbudet på vissa ställen inom Bergslag; rörande fri kohlförsäljning för hemmansägarne i Tossebo Härad af Elfsborgslän; om skyldighet för hus-, tomtoch jordägare i Städer, att deltaga i Borgerskapets onera; om en från Tofta hemman frånskild skogsparks återgång till nämnde hemman; om vägning af hö, i stället för parm-mätning; om ny organisation af HushållsSällskapen; om vissa lielgedagars försvinnande eller förflyttning till Söndagar; samt om inköp afen Entomologisk samling för RiksMusasi räkning. ExpeditionsUtskottets: Med förslag till underdånig Skrifvelse, angående afskrifning i Räkenskaperna utaf IVummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg. Den 22 Jun i i e. m. 22r 3:o Bifall till följande Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets : Angående inrättande af en Paket-post; rörande bötesmedels ingående till StatsVerket, hvilka förut uppburits af Allmänna BarnhusDirectionen; om anslag af medel till fullbordande af de i HufvudStaden anlagde Correctionslnrättningar; om upphäfvandet af förbud mot de å Öland befintlige Kronohemmans försäljande till Skatte; om ersättning till Staden Philipstad och andra Städer för Tullbetjenter samt deras Enkors och Barns underhåll; angående anslag åfjord till ökadt utrymme för Eskilstuna Stad; i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå LandsKamereraren, Herr KammarRådet Sellings ansökning om dess pensionsrätt vid afskedstagande!; angående Stenkols-verket vid Höganäs. B an coUtskottets:
” Häraf synes det vara en ostridig följd, att Propositionen likväl kan vid första Riksdagen afslås. Det står väl längre upp i samma §: ”Tillstyrker Utskottet hvad ”Konungen föreslagit, hvile frågan till nä”sta Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt ”beslut derom fatta;” men då detta stadgande är i rak strid emot föreskriften i 56 §, så är det ett chartek att en Proposition skall hvila, endast derföre att den blifvit af ConstitutionsUtskottet tillstyrkt, hvilket än mera synes deraf, att ett så beskaffadt Utlåtande, då det första gången i Stånden är före, kan återremitteras och på så sätt tvingas till Förstärkt ConstitutionsUtskott. Heldre än att jag skulle antaga någon förändring, som förutsatte 4 Stånds sammanstämmande beslut för att få ett Grundlngsändringsförslag att hvila till påföljande Riks - Den 11 Februarii f. m. 35 dag, eller att man skulle ytterligare godkänna den princip, att en Kongl. Proposition om förändring i Grundlagarne skulle hvila för det att i3 personer gillat densamma, heldre, säger jag, må det förblifva vid hvad nu är stadgadt, ty det är icke tvetydigt för den, som vill göra sig reda för dess innehåll i det hela. I öfrigt förenar jag mig gerna med Herrar Cederschjöld och Munck af Rosenschöld, att målet än ytterligare må hvila, och anser alt det vore en ren välgerning. Herr Cederschjöld: Den siste varde Talaren tyckes vara belåten med hvad i förevarande hänseende redan finnes stadgadt; men mångfalldiga discussioner hade bordt öfvertyga oss om omöjligheten att efterlefva dessa föreskrifter, emedan de äro i strid, ej mindre inbördes, utan äfven emot sundt förnuft. Ehuru saken är af yttersta vigt, vill jag dock icke envisas att få fram mitt förslag.
Mig synes nemi. alldeles uppenbart att detta mom. står i ett oeftergifligt samband med det första, och orri man, såsom der, medgifver att den enskilde är berättigad till ersättning för den skada, honom tillskyndas derigenom, att han nödgas afstå sin jord, må man å andra sidan äfven medgifva hvad i detta mom. yrkas, nemi. att den, som genom ett sådant afstående beredes en stor fördel, derför bör vidkännas en minskning i ersättningen. Gr. Björnstjerna: För min del kan jag icke inse billigheten af det utaf de båda sista värde talarne prisade förslaget. Den 17 Oktober. Cl Gr. Sparre yttrade, att om jag pä mina egor får en jernvägsstation, vore mig derigenom beredd en fördel, som borde vålla nedsättning i den ersättning, som tillkomme mig för den afstådda jorden. Jag hemställer, om det kan vara billigt att jag, som får afstå min jord, skall lida en sådan minskning, då min granne, som af anläggningen skördar lika mycken nytta, icke behöfver afstå något af sin jord. Jag vill medgifva att det är billigt att jag för den afstådda jorden får endast dess värde, men icke att jag skall få mindre än den är värd. Jag yrkar afslag. Hr Dalman: Då jag från början hyllat den grundsats, att de, genom hvilkas egor jernvägen går fram, skulle vara skyldiga att utan ersättning afstå erforderlig jord, men denna åsigt icke gått igenom, måste jag betyga rriin glädje öfver ett förslag, sorn, i så hög grad som detta, omfattar billigheten. Hr Björnstjerna, Oscar: Det förnämsta felet i den nu varande expropriationslagen, är det, att man ser saken blott från en synpunkt och blott betraktar den förlust, jordegaren lider derigenom att han får afstå sin jord, men icke den vinst, honom tillskyndas genom t. ex. en jernvägsstation på hans egor. Väl påstod Gr.
Vid så olyckliga utsigter, att Eandets egne tillgångar på Spanmål icke kunna förslå till de vanliga behofven, påkallar en nödvändig försigtighet att framföre allt, genom en i möjligaste måtto inskränkt förbrukning, sparsamt hushålla med Underdåniga Skrifvelsérd 70? det förråd af Spanmål, som redan och genom Landets egen framalstring må kunna ytterligare erhållas. Men, så länge Menigheten tror sig ega oinskränkta anspråk på undsättning af Staten, kan, i Riksens Ständers tanka, icke förväntas, det föreställningen om en förestående nöd och brist skall gifva någon kraftig väckelse åt enskilda omta nkan att genom eget bemödande afböja deras rysliga följder. Riksens Ständer hafva ansett sig bora härpå i underdånighet fästa Eder Kongl. Maj'-1 uppmärksamhet, då, med denna anledning, Eder Kongl. Majrt i Nåder torde pröfva nyttigt låta genom serskild Kungörelse tillkännagifva , det någon alldeles obegränsad undsättning af Staten icke ar att påräkna, enär det biträde, Staten bitr i tillfälle att meddela, måste förbehållas de mäst nödstålde, hvilka saknat utvägar att sjelf* ve sörja för sina behof af Spanmål. En annan positiv anstallt till förminskning af Spanmåls-förbrukningen finna Riksens Ständer tillika nödvändig, den nemligen , att all Bränvinsbrännig af Spanmål, åtminstone uti de Orter som anmält sig till erhållande af Spanmåls understöd, genast förbjudes och inställes , så länge Eder Kongl. Maj:t 1 Nåder pröfvar omständigheterne det fordra. Riksens Ständer hysa den Öfvertygelse, att, hvilka utsträckta allmänna anstalter sorn helst vidtagas till Landets behöfvande Inbyggares undsättning med Spanmål, afsigten dermed skall endast ofullkomligen vinnas om desamma få en sådan riktning, som hammar och tillbakahåller en. skilda införskrifningar.
Ersättning af bristen i 1843, 1844 och 1845 års löneanslag för Biskopen på Gottland, enligt 27:de punkten i Stats-utskottets Utlåtande JVs 78, R:dr 1,373: 40, 11. Riksgäldskontoret uti liqviden angående statsverkets öfverskotter och besparingar för år 1845 ytterligare påförda och i början af detta år ersatta brister i förslagsanslagen för förstbe rörde år 70,391: 4, 9. Ersättning af bristerna i nyssnämda anslag för år 1846, enligt den nyligen uppgjorda, men ännu icke slutligen granskade öfverskottsliqviden för samma år 201,688: 2, 2. Innevarande års stats-fyllnads-summa, jemlikt nu gällande riksstat . 1,325,360. 14 Slals-Ulskoltelt Memorial, N:o 358. Här ofvan uppgifna statsfyllnadssumma för åren 1849 och 1850, enligt denna Riksdags statsreglering, 1,318,350 R:dr för hvartdera året, eller tillsammans 2,637,060. 4,233,872: 47, 10. Till de Riksgäldskontoret sålunda åliggande samt med innevarande och nästföregångna Riksdagars ordinarie eller extra Statsregleringar gemenskap egande utgifter R:dr 8,069,292: 5, 1. bör läggas det belopp, hvarmed Iliksgäldskontorets öfriga, å förut åberopade tabell Lit. A upptagna, utgifter öfverstiga detta verks, jemlikt tabellen Litt. B här ofvan beräknade inkomster under ifrågavarande 3:ne år 1,478,077: 43, 4. Summa utgifter
I frågan om Rronoskjutsn ingen tror jag de flesta olägenh ter, så vidt görligt är, förebyggas genom ett strängt handhafva fide af de författningar, som i sådant afseende redan äro stadgade, och, då Statsverkets tillgångar Svårligen lära tillåta en allmän förhöjning i Kronoskjutslegan ; önskar jag för min del, att hvarje landsorts skjutsskyldige innevånare kunde sins imellan åsämjas och öfverenskomma om något lämp^ligt sätt," att, inom hvart Län, genom så kallad lands-jemnad, som i Rikets Norra Pro.vincer af ålder varit införd, hålla hvarandra skadeslösa för den olika tyngd, sorn hemmanens läge och öfriga localoinständigheter ofta förorsakat bland Éesv. och Ekon, Utsk. Br.tilnkandtn. 763 önftars, till deltagande i Skjutsningsbesväret* lika förbundna medborgare. Om denna anstalt 1 allmänhet kom till stadga, skulle det icke mer vara öbjet för Statsverket att till lika och enahanda belopp, Sorn för Gästgifveri-Skjutslegan bestämmes, betala kronoskjutsningen på några få sådana serskildta Stallen, der betydande inrättningar och depots för landets försvarsverk, i förening med sjelfva Landskapets egna läge och formation, göra detta onus utomordentligt tryckande, hvilket i synnerhet inträffar med Östra och Medelstads Häraders Allmoge i Blekinge Län, för hvilken jag har äran vara representant, och hvilken i och för hemmanens belägenhet närmast omkring Öriogsllattans hufvudstation i Carlskrona under förflutna krigstider, varit hugnad med förhöjd krono-skjutslega. Dä Kongl. Majit
163 sentationen, möjligtvis kunde öka de redan nu ulan tvifvel nog stora svårigheterna vid lösandet af frågan om dess snara ombildning i öfverensstämmelse med det allmännas önskningar och intressen; då äro visserligen dessa intressen de öfvervägande, och vår medborgerliga pligt manar oss att inskränka vår ansökan till de öfriga politiska och medborgerliga rättigheter, om hvilka vi här i underdånighet anhållit, i det tillitsfulla hopp, att till vinnande af dem intet hinder torde möta. Nådigste Konung! I nära två tusende år hafva våra förfäder rönt otaliga lidanden och förödmjukelser, under de förföljelser, som på ett så ovanligt och eljest i verldshistorien oerhördt sätt utgått från vilda, eröfringslystua folkslag, under råa tiders hedniska mörker, för att sedermera under hvarjehanda former fortsättas äfven af samhällsordnade, civiliserade och i öfrigt fredliga nationer. Länge hafva Christendomens egna Läror förgäfves bjudit fördragsamhet och rättvisa, samt dess ypperste, ädlaste och uplystaste män sökt alt blidka hatet och tillrättavisa de fanatiska opinioner, som i judendomen skådat något värre och samhällsvådligare än i alla andra religions-skiljaktigheter. Efter hand har dock ett bättre tänkesätt utbildats. Man har insett vilfarelsen och funnit grundlösheten i det blinda hatets föregifvanden; man har vant sig att steg för steg låta uplysningens sanningar och samhällslifvets erfarenhet verka till mildring i de hårda undantagsstadganden, hvilka de Mosaiske trosförvanlerne varit underkastade. Stora nationer, mönster för så väl intellektuel som materiel verksamhet, hafva uttagit, eller stå redan färdiga att uttaga det sista steget lill godtgörande för framlida generationer af seklers oförrätter mot fäderne. Icke må Sverige blifva efterstående i denna verldshandling af rättvisa och klokhet. På E. K.
Och under sådane förhållanden, tror jag det icke vara väl betänkt af R. o. Ad. att, i afseende på vården af sina arfshandlingar, utbyta den verkliga säkerhet man har emot en, som är vida mindre och understundom alldeles ingen. Gr. Mörner har dessutom ganska rigtigt erinrat, att i anseende till redan skedd och än vidare förestående sönderklyfuing af domsagorna, hvilken äfven måste medföra klyfning af Härads-rätts-archivernc, man i framtiden icke kan så noga veta, hvarest de handlingar, man eftersöker, skola återfinnas, oberäknadt äfventyret, att, då en dylik klyfning sker, handlingar under transporten från ett ställe till ett annat gå förlorade. Allt sådant undvikes, om de handlingar, hvilka angå R. o. Adis personer, hos Hof-rätterne förvaras, hvartill den stora fördelen jemväl kommer, att, såsom Gr. Mörner också ganska rigtigt erinrat, handlingarne då behöfva sökas endast på 3 ställen, under det att, om Utsk:s förslag antages, forskningen efter dylika handlingar mäste sträckas öfver hela landet och på minst 150 ställen. Hr Granfelt har sagt, det Hof-rätterne äro så öfverhopade af de mål ang:de R. o. Ad., hvilka der skola omedelbarligen uptagas, att dessa domstolar böra ifrån dem blifva befriade. Det förhåller sig likväl icke så. De ifrågavar. målen äro tvertom ganska få och de besvärligaste af dem äro konkurstvister. Erfarenheten har likväl visat, att antalet af de sednare äro i förhållande till R. o. Ad:n vida färre än i förhållande till öfrige samhälls-medlemmar; och det förundrar mig på det högsta, huru Hr Granfelt kunnat yttra, att hvar och en, som är något bekant med Hofrättsarbetet, bör känna, det konkursmålen medföra ett ovanligt stort besvär för Hof-rätterne, då Hr Granfelt bort ihågkomma, att reservanten är ledamot i en Hof-rätt, och således måste äga en på erfarenheten grundad kännedom om den sak, hvaröfver han uttalat ett omdöme.
B:ko, eller 11,404 R:dr R:mt, må för den kommande tiden med lönerna sammanföras i en summa. e) Till aflöningsförhöjning för gesällerue - vid kronobageriet samt örängarne vid slottsoch förråds-magasinet i hufvudstaden är af Kongl. Maj:t äskadt ett belopp af 1,030 R:dr; och som hela aflöningen härigenom icke blifver högre än 50 R:dr Riksmynt i månaden för hvarje gesäll samt 300 R:dr s. m. om året för hvarje magasins-dräng, anser Utskottet nämnde tillökning af billighet påkallad; hemställande derföre, att Rikets Ständer* med bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i denna del, måtte medgifva att Stats-kontorets anslagssumma ytterligare ökas med nyssberörda 1,050 R:dr R:mt. 5:o. Till Utskottet har Borgare-ståndet remitterat en af Herr L. V. Hen schen väckt motion, deruti anföres, att, då Krono-inspektoren i Avesta numera vore obehöflig, sedan Avesta bruk upphört att vara kronans egendom, samt tjen stens nuvarande innehafvare förmodades bo i Westerås och der innehafva någon befattning vid Mälare-provinsernas enskilda Bank, angeläget syntes vara att lönen indroges eller också uppfördes å Allmänna Indragnings-staten, på det icke denna aflöning skulle komma att efter innehafvarens död någon annan tilldelas. I anledning häraf får Utskottet upplysa, att nuvarande Krono-inspektor blif - 8 Stals-VlshoUels Utlåtande M 136. vit år 1841 af Kongl. Stats-kontoret utnämnd till tjensten, med hvilken åtföljer 500 R:dr i lön jemte boställe, samt att denne, som bör bo i Avesta, således icke kan från sysslan skiljas, fastän göromålen i sednare tiden, i följd af nedsättning i afraden från Fahlu Kopparverk, minskats.
Jag kan helse er så grufligt möcke frå Kongl. Maj:t och Kronan allihop. Wilhelm. Ni har väl varit på arbete der oppe i verlden, kan jag förstå? Nils. Jaja men. Jag feck bref frå Krona i våras, att jag skull’ bus bas gi mej iväg te Stockholm och bygge opp ett hus åt’na. Sven. Det håller jag inte olikt. Ni är händig i mycke, ni. Hvad var det för ett hus ni byggde der oppe? Nils. Åh, det var ett satans konstigt namn på’t. Di kalla’t för Naschenal-Mosea. Lisa. Byggde ni opp’et ensam? Nils. Vesst fan! Det kasta’ jag opp på ett par vecker. Det va e smal sak för mej. Jan. Det är foll allt möcke rare saker te se på i Stockholm? Såg ni den der Krigs-Koleja, som di kaller? Nils. Ja gubevars, den mått’ jag foll se. Den var jag ihop med alle dager. Jan. Kors, käre ni, hur ser ho ut? Nils. Å, det är e stor, tjock maduse, det. – Men, vördig Prost, har det inte kommet någe bref te Prosten för mi räkning, medan jag varet borte? Prosten. Nej. Väntar ni bref, fader Nils? Nils. Åja, det lär foll vare fråge om, att Kongen i England vill ha mej te sej, för te spränge ett berg åt’en. Bengt. Kors för saten, månn’ det? Jojo, ni har varet ute i verla på bergsprängning förr, ni. Nils. Jajamen, det slår inte felt det, go’ vänner. Det va på den tia, då Napolian Dundrapart lefde och regera’. Brukspatronen. Tala om, hur det gick till, fader Nils. Jag har inte hört det. Nils. Jo, det va på det vise, herr Patron, att Dundrapart höll på och kriga’ långt sö’r i Europia, och då kom han te ett högt berg, som låg i vägen för’n.
Med hänseende till den vidare fortsättningen af ifrågavarande stambana från Tenhult till Finjasjön, har Koromiltéen förmält att, då den först verkställda undersökningen endast åsyftat att finna den kortaste och lättaste sträckningen från Skåne till Jönköping, hade det varit naturligt att Lagaåns dalgång, som erbjöd en lättarbetad och rakt till det föresätta målet ledande terräng, skulle begagnas, hvadan linien utstakades uppför denna da! till Götaströms bruk, derifrån den sedan, då frågan om anläggning af stambanor för Statens räkning uppkommit, böjdes vesterut mot Sandseryd eller Axemo och Stråken till förening med vestra stambanan. Kommittéen hade väl, sedan Sandseryds-linien befunnits böra förkastas, i stället utstakat en linie från Götaström till Tenhult i nordlig riktning öfver en äfvenledes lättarbetad lokal; men då ändamålet med en stambana icke ensamt vunnes genom dess utläggning der lokalen vore den i tekniskt hänseende lättaste, utan många andra omständigheter, såsom förhållandet lill planen lör andra stambanor, den angränsande ortens beskaffenhet m. m., borde lagas i betraktande, så och med anledning deraf att banlinien i den sålunda utstakade sträckningen hade att genomgå ett isynnerhet på dess vestra sida glesare befolkadt och mera ofruktbart land, samt vore jemförelsevis aflägsen från den östra, tätare bebyggda och mera odlade delen af landet, äfvensom på grund af derom hos Kommiltéen gjorda framställningar, hade Kommiltéen ansett sig böra anställa undersökningar för utläggning af en linie från Finjasjön i nordostlig riktning, för att så vidt möjligt genomskära midten af landet emellan båda håfven. Till följd häraf hade en linie blifvit utstakad från Finjasjön genom östra Göinge härad i Kristianstads län, förbi Elmhult öster om sjön Möckeln, berörande sjön Salens norra ända och vidare rätt i norr lill Nässjö i Jönköpings län, samt derifrån vester ut till Tenhult.