Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när man år 1815 ville förvandla denna nödhjelps-anstalt till ett Handelsinstitut, blef den en monopolief inrättning, som förstört all spannmålshandel i Riket ty ifrån den stund denna inrättning började röra sig med de stora summor, som Rikets Ständer dertill anslogo, måste all enskild speculation taga slut, och kunde icke återkomma, så länge en sådan inrättning fanns. / Den 4 December f. ra. ao5 Herr LagerhjelmPehr: Tankarne, angående den spannmålsinrättuing, som räckte från i^Soitalet till i8i5, äro ingalunda odelade. Men först af 1820 års Revisorer väcktes uppmärksamheten på de dryg a kostnaderne för denna inrättning och dess ringa verkan. Man är allmänt af den tanka, att det vore af värde, att bibehålla spanmålspriset vid någon stadga; men endast sättet för verkställigheten anses olika, och det rätta har visserligen icke blifvit träffadt. Att Kronan hör sysselsätta sig med handel af spannmål, strider emot sednare tidens obestridliga erfarenhet, alt en sådan handel varit olycklig. Det faller derföre naturligt, att man velat öfverlemna denna bandel åt enskilda industrien; men ännu har icke erfarenheten visat, att enskildes capital dertill varit tiilräcklige; kanske äga de icke eller så stora magaziner, som behofvet fordrar. I sådant skick af frågan, föreslogs vid sista Riksdag inrättning af DistrictMagaziner; men i stället för att ide'en var, att anlägga dem der, hvarest öfverflöd vissa år förekommer på spannemål; så gjordes de i de Norra Orterne, der öfverflöd aldrig inträffar. SockneMagaziner åter äro alltid otillräcklige af det enkla skäl, att tillgångarne alldrig finnas inne. De äro blott Discontlnrättningar, såsom förut blifvit anmärkt af en värd Talare. Jag anhåller, att dessa korta anmärkningar må få åtfölja motionen till Utskottet. Den 4 December f. m. Herr von Becker: Icke heller jag vill längre uppehålla discussionen. Jag skall blott med få ord besvara Herr Grefve Posse. Herr Grefven har anmärkt, huru betydlig skillnaden måste vara emellan, att tillhanda bålla Länet en viss behöflig mängd spannmål för ett missväxtår, och att upprätthålla spannemålen vid pris.
Riks styrelse, krigens tyngder förekommes: Mätte icke detta mitt yttrade hopp och hjerteliga önskan blifwa förgäfwes: Men ffulle Rikets Drätsel-Werk, under förberördr tid af 20 til 25 är, icke hafwa hunnit uti det reglerade tilständ, at 7 Procents Län dä kunna betalas och, för eftertiden undwikas, samt den för stik Ränte-betalning hypotecerade Rikets betydeliga inkomst, blifwer lös» gifwen, til Stats Catzans förökande; Sä beklagar jag de Rikets Inbyggare som dä mäste wid - 11O0 Den 21 August!. -kännås följdcrne deraf. Slutligen och rörånde frägan, om ofwan ornförnrältc läns befrielse frän Allmänna Mftxlder eller Bewillning, hwilket, af Stats-Utskottet, blifwrt tilstyrkt, sä anser jag billigt wara, at fordrings - agarne, för levererade krigs-förnödenheter, warda, strän en siik afgift, pä deras fordringar, såsom, likmätigt hwad sorbervrt är, i sir siag, utgörande foga annat än twängs-län, befriade, och sä medelst än widare öfwertygade, onl Rikwns Ständers benägenhet at dem tilfredsställa; men emedan de andre eller 2:ne sednare läne-säiten aro beroende pä hwars och ens goda wilja och uträkning med desi penningars anwändande, deste längifware jämnväl i öfrigt bäde med den af mig föresiagne Räntan och säkerheten för länen, spnas böra wara wa! belätne. Tp häller jag i ödmjukhet före, at dests län billigtwis icke böra wara mera befriade frän, ifräga svarande utftyld, än penninge-län i allmänhet. Friherre liljerth /äxol, jag tar mig den friheten upläsa et papper, hwartil en annan är auctor och hoppas, at om det ar nyttigt, skall det wara Adeln behagligt. Derefter upläste Friherre bsterm följande: Högloft.
Ständers förenämnde begäran aldrabäst matto kunna werksiällas. Sedan Hans Kongl. Höghet genom Memorial af den 10 Febr. 1749 förklarat sig nöjd med hwad KamniarrCollegium föresiagit ri!! omförmälde inrättnings befordrande, täcktes Kongl. Maj:t Uli Nådigt Bref af ben 12 Amil samma är derwid kata bero; men som till husbyggnaden » förenämnde gärdar war nödigt alt medel uci Staten bleswo anslagne, sä anbesaltes Stats Contoiret att derom besörja , samt Kammar Collegium all befordra werkstalligheten as denna byggnad efter den af Hans Kongl. Höghet upgifne dcSsein, sedan nlräkning öfwer kostnaden blist wik uvgjord, hwarom Hans Kongl. Höghet skulle till Collegium afgifwa Desi närmare ulläcande sä wäl som vm tiden till Gardarnes afträde. Afträdes Synen siedde derefter är 1751 frän dä warande Arrendatoren , Oswer-Am.ralén och landshöfdingen i Malmö Friherre chöblach och hafwa bägge Kungsgärdarne, utan att Kammar-Coliegium dermed hast nägon befallning, ftdermera stätt under Kongl. Maj.e Egen Höga Disposirion, dest f. d. Konungen Dm 19 December. under den 28 Febr. iZo-s, pä sätt härhos bilagde as, skrift ukwifar, lill Hof-Stalk.nästaren och Rist aren Herr Grefwe O. 6. brolies» uplättt och förarrenderat desse Kungsgärdar och Stuteri upoä Femtio ärs lid, ali räkna ifrän den 14 Martti samma är. schakt arrende wilkoren skulle framdeles och sedan behörn afoch kilkrädeS Huse-Syn berörde är för sta gäll uu dä nprättande arrende.contrack blifwa utstakade.
Direetionen känd namnteckning eller sjelfva kunna skrifva, skall underskrifternas egenhändigbet eller erkännande alltid vara bestyrkt af tvänne trovärdiga män, och således, jemväl i händelse Domaren eller någon af församlingens Presterskap rigtigheten intygat, annan person densamma tillika bevittna. Hvarvid Utskottet får upplysa, att, med undantag af föreskrifterne, dels om Presterskapets intyg, i de fall, då tillförordnad Domare vederhäftigheten vitsordar, dels om utsättande i vederhäflighets-beviset af äldre förbindelsers belopp, äro alla ofvan upptagne stadgande)! i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad för närvarande iakttages, samt att, af omförmälde nya föreskrifter åter, den förra härleder sig från Utskottets öfvertygelse, att en extra Domare, som tillfälligtvis, för någon tid, erhåller förordnande, icke kan så noga känna iuvånarnes* och minst allmogens financiel» ställning, 6 Botten-TJt sköttel e Memorial K'.o io5. ali ett af honom utfärdadt betyg bör anses lika tillförlitligt, som det ordinarie Domare meddelar, samt den senare åter, eller utsättandet af de äldre förbindelsernas belopp, mäste förekomma, att till vederhäftighcft-betygs erhållande, lemnäs origtig uppgift om de förbindelser, i hvilka lånsökanden eller bans löftesmän förut lill Discont-Verken häfta. e) Nästföljande 2g (pag. l43) i Baneo-Reglementet, förenad med 25 i i8a3 års reglementariska föreskrifter för Låne-Contoren, under i aktlagande, dels af den omständighet, att numera en förbättrad Bokföringsxnethod är vid Discont-Yerken införd, dels af det förtydligande, hvilket, enligt Banco-Utskottets Berättelse N:o ar, pag. rr & 12, funnits för framtiden nödigt i fråga om Fullmägtiges rätt, att förordna om hvad som kan befordra ordning, säkerhet och control vid Discont-Verken, samt DiscontDireclionernes skyldighet att
Län omkring 3 å 4oo Tunnor Råg i Lidköping, ofvannämude 5oo Tunnor Korn 1 Hjo, samt omkring några hundrade Tunnor Råg, som Församlingarne återbetalt af den Spannemål, som, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, blifvit af MagazinsFondens tillgångar tagne till de Fattige, med rättighet för Församlingarne, att inom 2:ne år återgälda desse belopp in natura. I afseende å den i Lidköping varande Rågen, kunde naturligtvis icke någon anmärkning af mig göras, då föreskriften var bestämd, men deremot hemställde jag, om Creditiv-Fondens öfvertagnings-skyldighet kunde sträcka sig till de i Hjo varande 5oo Tunnor Korn, som ankommit sedan undsättningen upphört, samt den Råg, som Församlingarne återbetalt In natura, och hvilken blifvit till Götheborg för StatsContoirets räkning afsänd. StatsContoirets svar innehöll, att de 5oo Tuunorne Korn skulle tillhöra CreditivFonden och af denne betalas med 10 R:dr 8 sk. Banco Tunnan, men angående den till Götheborg af - Den 25 November. 4i5 sände Rågen var något besked vid min afresa från Länet ännu icke ankommet. Emedlertid är det val gifvet, att Creditivet på detta sätt får vidkännas betydliga förluster, sorn för detsamma egentligen borde vara främmande, men för min del anser jag, då desse förluster äro oundviklige, ganska likgiltigt om de drabba Crediliveller MagazinsFonderne, ty begge tillhöra Staten och, om jag icke bedrager mig, äro penningarne till begge tagne på samma ställe; falskt skulle jag dock handla, om jag icke nu öppet bekände, att jag anser mig vara den värde Motionairen skyldig erkänsla för det han framställt förhållanden, som ådagalägga, att förlusterne å CreditivFonden icke härröra från illa beräknade åtgärder af Landshöfdingarne. Friherre Ridderstolpe, Fredrik:
Der nere man krigar bor en mäkta gudfruktig man i en kyrka, som är helt och hållet under jorden. Han är den ende, som kan hjelpa i trolldomsnöd. Men om Elsa icke är oskyldig, går det förstås för hvar och en, som ber för henne, som det gick för bonddrängen, som ville rädda sin fästmö. — Åh det vill nog ingen bedja hos honom för hennes skull, — sade mor Greta och nickade farväl. När mor Greta åter trädde in i stugan, tyckte Anders, att hon såg helt annanledes ut än han någonsin sett henne förut och han frågade derför, hvad hon hade i tankarne. Hon smålog sorgset utan att svara. — Åh det var nog endast om stackars Elsa, — tyckte Lars, — som de talat derute. En stund derefter tog Anders afsked. — Hafven I inte tänkt på, mor, att far skulle be' de höge herrarne om nåd? — frågade han mor Greta, när han önskade henne farväl. — Åh det har jag nog sagt mången gång — svarade hon, — men det är som att predika för döfva öron. — Kommer du nu med denna galenskapen igen? — utbrast gubben vresigt. — Det är nog en smal sak, förstås, att elda badstun varm, när man slipper sjelf bryta vedkasten. Men jag känner de höge herrarne jag. Han fortsatte en lång stund, sedan Anders gått att ondgöra sig häröfver. Mor Greta svarade ingenting. Det syntes dock tydligt på hennes min, att hon åt minstone icke var rädd att, om så kräfdes, bryta vedkasten. Mor Greta hade mycket att syssla med denna qväll och Lars hade redan lagt sig till hvila, när hon fick tid att gå ned i ladugården. Här gaf hon korna rikligt med strö och foder, samt klappade dem hvar och en, liksom hon tänkt, att hon icke mer skulle få se dem. Då hon återkom, var det tyst inne i sofstugan. Hon smög sig försigtigt bort till dörren. Jemna andedrag tydde på god sömn. Hon tände en smal torrvedesticka och satte henne mellan stockarne i väggen, framtog derefter ur ett hörnskåp sin helgdagsdrägt, som hon synade från alla håll och slutligen brådskande tog på sig.
Men med fästadt afseende pA de skäl, hvilka blifvit anförde emot Utskottets förslag om bestämmande af en högre och olika skjutslega för den skjuts, som bestrides på entreprenad, och då Utskottet väl A ena sidan icke kan vika från den äsigten, att en högre skjutslega endast bör medgifvas, såsom ett medel till underlättande af skjutsentreprenaders införande, men å andra sidan det icke kan bestridas, alt just delta ändamål skulle befordras, om rättigheten till den högre skjutslegan äfven sträcktes till reserverne och Gästgifvare vid de stationer, der entreprenadskjuts komme i gång ; så och för att derjemte åt sjelfva grundsatsen af skjutsuings-besvärets hvälfvande från jorden gifva en af mångå yrkad, mera utvidgad tillämpning genom entreprenadernas utsträckning äfven till reserverne, har Utskottet, med förblifvande dervid i öfrigt, trott sig i så måtto böra förändra sitt förslag i ardra Mom. af dess förra Utlåtande, att Utskottet nu tillstyrker, alt entreprenader må till vägabringas icke allenast å bållutan ock A reserv-skjutsen, och att för alla de Stationer, der entreprenader till större eller mindre del af Skjutslagen, dock icke under i af det häst-antal, som per dag vanligen utgår, kunna, efter Konungens Kefailningshafvandes bc Vtsk. stämmande för hvarje serskildt fall, till vägabringas, skjutslegan förhöjes med 4 sk. Banco för häst per mil, håde i Städer och på Landet, så väl för Entrepreneurens som det öfriga skjutslagets hästar; hörande Enlrepreneuren alltid, vid ansvar, hålla det fastställda antalet hästar fulltaligt, samt detsamma aldrig få bestämmas under 2, ehuru obetydligt beloppet af Skjutshästar än vore, som i medeltal från Stationerne utginge.
Lydik Larsson hyste, såsom de fleste olärde män, en till vidskepelse gränsande vördnad för lärdomen. Jaså, du har kommit in i trojanska kriget. Det var väl icke i går det. Sköto de ihjäl hvarandra med muskedundrar och stora kanoner? Nej, de kastade spjut. Aha, det var lansknektar. Nå, hvad togo de i tull för en tunna sill i Troja? Det står ej i boken. Åter smålog den stränge domaren. Det är smickrande för en olärd att förbluffa den lärde med en snärjande fråga, som icke får svar. Nåväl, jag förlåter dig, barn, att du gifvit dig i krig utan min vetskap, men gör icke om det! Cannabis går i trasor, jag skall skicka till honom ett par stöflar och en vinterpäls. Vi flytta till staden i morgon, och om en vecka följer du mig tillbaka till Kaskas torp. Din fostermor väntar dig. De stora bruna ögonen betraktade honom förvånade, men alldeles icke gladt öfverraskade. Hagar hade i öfverflödet på Turholm nästan förgätit det fattiga torpet. Får jag ej läsa mer för Cannabis? frågade hon. Vi få se nästa sommar. Skicka hans böcker tillbaka, jag skall förskaffa dig egna i staden. Tullnären hade ändrat beslut. Han beundrade detta barn, han höll henne mera kär, sedan man velat jaga henne från huset. Men upptaga henne till sin, det vågade han icke ännu. Han ville betänka sig än ett år, och vågskålen började sjunka för Betty Luth. Följande dag flyttade Turholms sommargäster med båt till det nära belägna gamla Helsingfors. Sammansvärjningen hade lyckats och misslyckats. Hagar skulle resa, men samtidigt fingo fogden Berg och hans hustru Priska sitt afsked ur tjensten. För egen person gjorde tullnären en omväg och medtog Hagar. Han ägde ett tegelslageri på Estnäsudden, där nu det nya Helsingfors är beläget. Halföns hårda berg, i vår tid så rikt öfverbyggda, voro en fullständig vildmark år 1637.
Uti den i försäljningsanbudet åberopade beskrifning uppgafs huset vara »i slu»tet af förra århundradet uppfördt med utmärkt solid grund» samt hafva »till alla dess delar» år 1854 undergått »en fullständig reparation», »så att det kunde sä»gas vara i det mest utmärkta skick». Enligt Stats-utskottets vid sistlidne riksdag, den 8 Maj 1845, afgifna utlåtande 511, sid. 6, hade Utskottet tagit ifrågavarande hus »i närmare ögonsigte och »sökt förskaffa sig fullständig kännedom om husets beskaffenhet», hvarvid Utskottet »funnit de i beskrifningen meddelade fördelaktiga uppgifter med verkliga förhållandet »öfverensstämmande». Vidare innehåller samma utlåtande: att detta hus, »efter den »för icke längesedan derå verkställda både utoch invändiga reparation, är i »mycket godt och väl underhållet skick, hvadan åtminstone under den närmaste fram»tiden ingen betydligare kostnad synes erforderlig för husets underhållande eller i»ståndsältande». Någon egentlig besigtning å huset har dock icke blifvit anställd, innan Rikets Ständers beslut om detsammas inköpande tillstyrktes och fattades samt Kongl. Maj:ts nådiga förordnande angående husets begagnande till lokal för Riksarkivet, uti skrifvelse till fullmäktige af den 18 Juni förberörde år, meddelades. Men då huset den lrste derpåföljde Oktober af säljarne afträddes och, enligt Kongl, Majrts nådiga föreskrift, af Kongl. Ofverintendents-embetet emottogs, verkställdes af hofarkitekten J. Carlberg en till husets alla delar sig sträckande inventering, dervid, så vidt inventeringsinstrumeritet visar, någon erinran likväl ej gjordes i afseende på detsammas beskaffenhet eller någon uppmärksamhet fastades vid de sprickor, hvilka i murarne af detta, likasom nästan alla inom samma trakt af staden belägna hus, lära varit synliga. Till följd af Kongl. Öfverintendents-embetets befallning, förrättades kort derefter, eller Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78.
1 &lt;8 kött, 6 il 7 ffi talg, 3 kannor mjölk, | kanna potatismjöl, 1 muskot, 12 charlottenlökar, 1 matsked starkpeppar, salt samt för 25 öre enkel torr aseptin. Köttet bör vara väl målet och befriadt från senor, talgen väl ren och fet samt finhackad. Att skära den är ej bra, emedan den då blir för grof. Mjölken sättes på elden och, då den kokar upp, ilägges aseptinen, hvarefter den ställes att kallna ett dygn. Köttet, talgen och kryddorna arbetas i två timmar, hvarunder mjölken småningom tillsättes jemte mjölet. Skinnen böra vara väl rengjorda och hafva legat i stark saltlake några timmar. Då korfven är färdig lägges den ulan att saltas i en tät bytta med lock. Den håller sig god och välsmakande året om och är naturligtvis mycket mera närande än korf, som varit skarpt saltad och vattnad. Efin. Ägg böra ej vispas mera än att de nätt och jemt gå sönder, annars vassla de sig. Till äggröra kan man ju taga en nypa hvetemjöl till hvarje ägg för att vara säker att den skall bli stadig. Efin. Köket. Konserveringssalt för friskt kött. 80 delar koksalt och 10 delar kalisalpeter pulveriseras och blandas. Sedan iröras 10 delar salicylsyra. Det färska köttet, fisken eller hvad det nu är ingnides med saltet, invecklas i papper och förvaras på en kylig ort, tills det skall användas. Innan köttet tillagas, aftvältas det med kallt vatten. Husmoder. Grytor med lemningarne efter mjölkmat o. d. kunna lätt göras rena, om man låter dem koka en stund med litet aska och vatten. Efin. » Cigarrer. » J 15 urvattnadt smör, 1 ägg, 12 lod socker, l &lt;8 hvetemjöl. Eöres ej mycket. Bullas i stänger i kanel i form af små cigarrer. Efin.
Såsom gemensamma anmärkningar för samtliga dessa Räkenskaper gälla följande: a) Att Pastorerna och Kyrkovärdarne för elt icke ringa antal Kyrkor innehaft större oförräntade behållningar, än som medgifyes uti 16 punkten af Kongl. Kyrko-Instruktionen d«n 12 April 18f5 , utan att upplysning lemuats, huruvida instundande behof sådant påkallat. b) Att lnventarie-conti öfver Kyrkornas tillhörigheter af böcker ju. m. vid åtskilliga Räkningar saknats, äfvensom att de befintliga, antingen äro till en del mindre noggrant upprättade, eller visa bristen al sådana böcker och handlingar., sorn vid alla Kyrkor böra finnas. För Malmöhus, Christianstads och Blekinge Läns Kyrkön Revisorerne hafva , hvarken i Kongl Instruktionen den ra April s 815., eller i Räkenskaperna, funnit orsaken för de utgifter, som till aflöningar utgått i flera Församlingar, dels åt Kyrkoherdar, dels åt Skollärare, Orgelnister, Klockare, Orgeltrampare och Barnmorskor. Den hushyra för Preste! skap och Kyrko-Inspektor, sorn utgår af Kyrkan Sofia Albertinas, i Landskrona, medel, lärer bero af särskilt Nådig Resolution. För Hallands och Blekinge Läns Kyrkor: Vid dessa Räkenskaper hafva Revisorerne saknat det Summariska Extrakt öfver samtliga Kyrkornas i Länen inkomster och utgifter samt fordringar och skulder, hvilket Lands-Kontoren i de 3:ne andra Länen upprättat. För Hallands Läns Kyrkor: Oaktadt l\, 5 och 6:te punkterna i ofvan åberopade Kongl. KyrkoInstruktion stadga, att böter, ådömda vid Härads-Rätten, ellep ålagda enligt Kyrkolagen, kollektmedei, afgifter för ringning och graföppning, gåfvor vid bröllopp m. m., böra uti Kyrkoräkningarna debiteras; så ehuru åtminstone en del af dessa inkomster utan tvifvel bort årligen ingå, befinnes för åtskilliga Kyrkor, att dylika medel icke äro tagna till uppbörd.
Annorlunda än i enlighet med dessa skäl och grunder synes, efter Utskottens tanka, Stockholms och Rikets öfriga Städers framtida rättighet till undsättnings-spannemåls erhållande, då en verklig nöd sådant fordrar, ej böra medgifvas, och efter andra förhållanden lärer ej eller Magazins-Inrättningen anses böra kunna med denna medverkande åtgärd sig befatta. Sedan nu Utskotten haft äran meddela sitt yttrande i hvad som med sjelfva liufvudsaken och ett framtida förordnande derom äger gemenskap, hafva Utskotten ansett sig ej böra underlåta, att serskildt taga i betragtande de skäl och omständigheter, som för närvarande synas påkalla, att Råg, till nedsatt pris, än vidare någon tid må Hufvudstadens Bagare-Embete i förut berörde ändamål från Magazins Inrättningens härvarande förråd tillhanda hållas, För att i Stockholm kunna bibehålla det grofva brödet vid ett jemnt pris, utan förhöjning j har ej allenast Kongl. Maj:t, såsom af Dess Nådiga Proposition inhämtas, fått vidkännas en ganska betydlig uppoffring, utan ock Allmänna Magazins-Inrättningen en ungefärligen lika stor förlust å det anslag af 1000 Tunnor oriad Råg i Månaden, som till 8 R:dr Bco Tunnan från Inrättningens förråd utgått och blifvit, jemte de jooo Tunnor, som genom Kongl. Maj:ts egen höga försorg, månadtligen anskaffats, till Bagare-Embetet utlemnade. Verkningarne af dessa anstalter hafva ock för Hufvudstadens mindre bemedlade folkclasser varit Slats-och Besvärs-Vtsiottens Betänkanden. 1095 ganska välgörande: att nu då tillgången på Råg i allmänhet är knapp och priserne högt uppjagade, låta denna undsättnings åtgärd upphöra, skulle förorsaka ett kännbart lidande för den fattige, som en längre tid varit van att få det grofva brödet till nedsatt värde och sannolikt ej mägtade betala denna första nödvändighetsvara efter det pris hvartill densamma utan allmänna bidrag på en gång skulle uppstiga. Fördenskull, och då härtill kommer, att MagazinsInrättningen på flere orter inom Riket uppköpt
Om åter utgiften inskränkes till det belopp af endast högst 30,000 R:dr, som erfordras för gårdsplatsens ordnande utan uppförande derå af fristående byggnader, jemte öfriga af Utskottet nödigt ansedde inredningar, torde väl denna obetydliga skuld genom kapitationsmedlen, beräknade till omkring 12,000 R:dr årligen, kunna inom några få år amorteras, hvarefter sistnämnde afgift säkerligen skulle lemna ett ej obetydligt öfverskott utöfver behofvet för Riddarhusbyggnadens och den blifvande parkens underhåll, till framtida disposition för Riddarhus-cassans förstärkning eller andra af Ridd. och Adeln bestämda föremål. Utskottet föreställer sig fördenskull, att, äfven ur ekonomisk synpunkt, goda skäl förefinnas att gifva företräde åt den af Utskottet här ofvan föreslagna reglering; och då Utskottet tillika för sin del finner det vara, jemväl ur synpunkten af försköning, mest fördelaktigt att Riddarhusgården icke bebygges, utan lemnäs fri och ordnas till en med träd och blomsterrabatter prydd plats har Utskottet, på dessa grunder, ansett sig böra föreslå Ridd. och Adeln att fatta följande beslut: Att alla de å Riddarhusgården nu uppförda byggnader skola borttagas; att gården derefter inhägnas genom ett på granitsockel upprest jernstaket med en prydlig jernport med jernpelare midt på norra fronten samt grindar på östra och vestra sidorna; att platsen afjemnas, grusas, samt genom plantering ordnas till ett slags park; att norra porten af Riddarhusbyggnaden orneras, i öfverensstämmelse med den af Intendenten Scholander afgifne ritning; 1(1 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 15. att bostad för Riddarhus-Vaktmästaren beredes i det nuvarande inre klubbrummet; samt att värmapparaten inflyttas i en del af Riddarhusets källrar, der äfven det för Riddarhuset och boställsinnehafvarne nödiga vedförråd, hushållskällare m. m. kunde inrymmas. Stockholm den 9 Juni 1866. Friherre Leuhusen, F. 0., afgaf följande reservation: