Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frun skulle tala alvarsamt vid henne, säga att hon ej kunde få stanna kvar längre hos dem, och så skulle hon få packa ihop det hon hade och flytta bort. Hvart? Ja, hvart? Hon hade ingen att komma till. Hon fick lof att börja slå sig fram på egen hand, lära sig något, att sy eller tvätta eller något annat. Hvad som hälst! Å, men Gottfrid skulle nog hjälpa henne. Men ... Hennes syster skulle få reda på det. Ja, det förstås, det kunde ju inte hjälpas. Men modern! Det brände i henne, och gråten ville bryta fram. – Mamma, mamma, och, om hon hade varit här ändå! Hon sköt undan diskarna, som hon höll på med, och grät. – Då hade det aldrig, aldrig skett. Men Gottfrid skulle väl ändå veta någon råd. Han var ju så snäll emot henne, och hon ville ändå inte, att hon inte hade träffat honom. Det andra det var nog tråkigt, men det gick väl öfver. Hon hörde, hur han gick i trappan, och hon torkade bort tårarna. Blodet stockade sig i bröstet på henne. Hon gick fram till dörren och gläntade på den. Med nedslagna ögon och gråten i halsen stod hon framför honom. Han såg upprörd ut och ville först gå förbi henne. Men hon häjdade honom. Han drog sig undan handen, som hon lagt på hans arm. – Nå, hvad är det nu? – Det var mitt fel, sade hon. Han såg sig om, ifall någon skulle komma. – Ja, det var förbannadt dumt, sade han. – Jag får inte stanna kvar, förstås, sade hon, och tårarna trängde fram igen. Han gjorde en åtbörd af otålighet: – Ja, gråt nu bara inte. – Ja, du vet inte, hur jag har det. Du får lof att vara vänlig mot mig. Han blef plötsligt uppmärksam. – Du är väl aldrig ... – Nej, det var inte det, jag menade. Men jag får inte stanna kvar, och frun blir så ond, och hon har varit så snäll mot mig förut. – Ja, men hvem har sagt, att du ska stanna? Hör på mig nu, Elin, och var en förståndig flicka. Han lutade sig mot räcket till trappan och drog henne till sig.
Stats» Utskottets Betänkande sinnes alt Utskottet ej hast tillräcklig tid att genomgå Proco» roller och handlingar, da deremot Herrar Revisorer, som wörö 30 tift antalet, hwartannat är i .zme mä» nader troligen werkställt den noggrannaste granskning. Jag wägar ej decidera. — Uti en emellan Herrar Re» visoker och Fullmägtige upkommcn fräga om förordnandet af en Bokhallare pa behaglig tid, har Full» mägkige uti deras förklaring (se Bilagan Litt. N.) efter min öfwertygelse fullkomligen urredt detta ämne, och mäste det owedecsägeligen ester RegleMenretS ordalydelse och ösprir tillhöra Fullmägtige, ait läka sadane Personer bestrida systorne, som äga skicklighet, den troligen Fullmägtige säkrast kunna bedöma, hälft nämnde Reglemente tillägger Fullmägtige rättighet, att pä längre efter korrtare tid efter aldeles skilja Betjeningen jfrän dest besättning, hwadan den icke annorlunda äri med Constimtorialer bör antagas och försts. Herr Öar! ekon anhöll att fä upläsa flutmeningarne af Herrar Revisorers berättelser: — Är i8oz säges: "Wi haswa nied mycken tillfredsställelse,erfarit, "att H. Herrar Fullmägtige, med rådighet ^ch klokhet ''samt nit och ömhet för ContoirclS bästa sört deras "förwaltning af Riksgälds-Contoiret, och att de såsom "redelige män till alla delar swarat emot dec wigkiga "förtroende Rikets Högloft. Ständer ät dem updragit.
Hon är där en bland de älskligaste qyinnogestalter Strindberg danat .. Modern är sig temligen lik i båda styckena, endast att färgläggningen äfven i fråga om henne är miudre bjärt i den senare upplagan än i den första. Men hon är i detena som det andra samma egoistiska, bigotta och inskränkta representant för allt hvad Strindberg sammanfattar under namn af matriarkatet. De figurer, på h vilka den ändrade tonen i den senare upplagan inverkat mest fördelaktigt, äro munkarne. I den första äro de rena teaterbofvar ntan en gnista af något försonande drag, snåla, lystna och skrymtande. I den senare äro de snarare svaga än elaka, män som lika mycket genom omständigheternas makt som sin egen karakter blifvit dåliga. Utom det, att de sjelfva på det viset bli mera mänskliga och sympatiska, så h vässes äfven udden i den mot katolicismen rigtade pilen därigenom. Alla religioner kunna ha dåliga b§kännare, så att så som de först voro tecknade träffar hugget icke läran. Men i den senare upplagan framlyser just den dåliga inverkan den har genom att förderfva karakterer, som äro böjliga och kunna ledas till såväl godt som ondt. Hvad som åter i fråga om karaktersteckningen utgör den versifierade upplagans svaga punkt är efterspelet. Den bild vi där fa af Mäster Olof har det felet att ieke blott vara än mera falsk i historiskt afseende än något i teckningen af honom förut, den är äfven konstnärligt osann. Den strider mot hela den utveckling hans karakter i dramat fått. En karakter af den arten försoffas ej för lifvet af ett slag; han dukar antingen helt under för det och blir en hånande skeptiker, eller reser han sig luttrad efter det — men en matgud och toffelhjelte blir han näppeligen. Kristina har äfven blifvit alldeles omdanad. Hon framstår i Olofs och sonens samtal som ett veritabelt huskors, en något djärf utveckling af tredje aktens vackra och tilltalande figur. Efterspelets intressantaste del är emellertid ej skildringen af sjelfva dramats figurer utan det deri inflätade mysteriet med dess uppoch nedvändning af förhållandet mellan Satan och Gud.
Revisorerne af denna anledning och enär det med Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga framställning åsyftade ändamål, nemligen att förekomma anvisningar på sådana tillgångar, hvilkas befintlighet vore oviss, ej helt och hållet kunde vinnas, så länge föreskrifterna om sagde utbetalningar ännu vore gällande, hemställt, att bemälda embetsverk måtte erhålla nådigt förständigande, att hädanefter under förskottstitel, såsom beroende på ananmälan hos Rikets Ständer, anordna alla sådana utgifter, som dittills utgått af öfverskotten å stats-verkets inkomster, har, efter det nästlidne års Stats-revisorer förmält sig jemväl uti ofvannämnda yttrande instämma och Kongl. Stats-kontoret, i ämnet hördt, tillstyrkt den föreslagna åtgärden såsom lämplig, Kongl. Majit, enligt hvad Revisorerne inhemtat, vid underdånig föredragning af detta ärende den 3 Februari innevarande år, funnit godt i nåder förklara alla om dylika anordningar gifne föreskrifter i Kongl, bref, reglementen eller författningar vara till kraft och verkan upphäfda samt uti nådigt Bref af samma dag, bland annat, anbefallt Kongl. Stats-kontoret att, i de fall, der annan tillgång för bestridandet af ifrågavarande utgifter saknas, dem under förskottstitel anordna och vid påföljande riksdag till ersättning anmäla. I sammanhang härmed få Revisorerne meddela följande förteckning öfver de vid revisions-årets slut balanserade och på anmälan hos Rikets Ständer beroende förskotten Utgifter till Kommittéen för reglerandet af vissa juridiska förhållanden emellan Sverige och Norrige 5,963: 76. Dito till dito för undersökande af grunderna för städernas beskattning 6,000: — Dito till dito för utarbetande af förslag till militära helsovårdens i riket ordnande 3,678: 66. Dito till dito för kommunal-lagstiftningen i riket 4,470: 74. Dito för uppgörande af formulär till förvaltande verkens räkenskaper 1,800: — Kostnader i och för 1857 och 1858 årens stats-revisioner 14,371: 92. Ersättning för dagsverks-skyldighetens upphörande vid kungsgårdar och andra kronolägenheter 1,313: 31.
Bränvinsfrågan bade vid den näst förflutna Riksdagen blifvit så behandlad, och nu borde hvarje i statssaker än aldrig så litet bevandrad genast kunna inse, att förutom den oafvisliga jernvägsfrågan en annan lika oundviklig och till sin natur bestämdt ägande anspråk på företräde i afseende på enteriör behandling, fanns nemi. om reglering af bankoch penninge-väsen - Don 2 Maj. 427 det, en fråga sorn långt före Riksdagens början framstod med symptomer, som icke bordt anses af sekundär vigt. Jag torde nu ha rätt att fråga: hvarföre motsatte sig det rådande partiet begagnandet af utvägen serskildt Utskott för denna fråga, då motion derom formligen väcktes? Och hvarföre kom icke jernvägsfrågan äfven under ett serskildt Utskott? Den sednare frågans besvarande ber jag få dröja med, och jag anhåller om R. o. Ad:s tålamod för det jag så vidlyftigt motiverar den i sig sjelf enkla motion jag ämnar väcka, men för hvilken jag genom en föregående analys af hvad som vid Riksdagen sig tilldragit, nödgas bana vägen på detta vis. Må man icke svara mig att jag bordt, innan jag väckte motionen, söka understöd derföre hos det motsatta partiet, till hvilket man torde förmodat att jag egentligen skulle mera egentligen höra. Orsaken var uppenbar, och jag försummade icke många dagar att än vidare förklara den. Det fanns icke i verkligheten något sådant andra parti mer än till namnet. Jag har ännu icke kunnat begripa tillvaron af en politisk förening utan äldre stående häfd och organism, äfvensom utan tillkännagifven ledande grundsats, omkring hvilken ett nytt parti kunde formera sig. En hufvudman, huru aktningsvärd till sin person, och till sin ställning nog uphöjd, för att vara passande i och för den första kongregationen, kunde blott för en ganska kort tid bilda annat än blott ostensibel. Jag uprepar att jag icke begriper anledningen till den ostensibla splittringen i två partier. Vore icke de mest framstående personernas karakterer öfver alla misstankar för dubbelhet, så skulle jag lyssna till deras hviskningar, som anse hela tillställningen såsom ett upgjordt spegelfäkteri.
Ingen må, vid 33 R:dr 16 sk. bot, vägra beslagare att på ofvanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke heller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förbrytelse ej upptäckes, så vida visitationen icke företages emellan kl. klockan nio om aftonen och fem om morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote 33 R:dr 16 sk. egarens ensak. Våldföras vid dessa och dylika tillfällen kronoeller stadsbetjente eller andre tillförordnade beslagare, eller sker våld i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i oträngdt mål, gånge dermed såsom allmänna lagen i 18 kap. 8 och 9 §§. Missgerningsbalken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, för slika fall utstakar. Skulle, under den tid brännvinsbränning är tillåten, beslagare vilja anställa undersökning om pannerymden, vare han skyldig, om pannan nyttjas, när han sig i detta ändamål infinner, att afbida tiden, då den afrunnit, så att undersökningen icke må för panne-egaren medföra olägenhet eller skada. S. GO. Om någon af de betjente, som böra vaka öfver efterlefnaden af denna författning, sjelf bryter deremot förmedelst olofligt innehafvande af brännvinsbränIIih. till R. St-s Prot. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 84 666 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 199. » nings-redskap, brännvins-lillverkning eller försäljning, vare han förfallen till dubbla böter, och miste tjensten. §. 61. Beträdas de i §.
Jag har trott mig böra fästa uppmäksamheten derpå, att det är af stor vigt såsom varande i full öfverensstämmelse med en rigtig statsmanna-åsigt om handelns ord - Den 5 Juli e. m. 533 nantie i en slat, likasom med rättvisa oell billighet, att den församling, sorn icke vill hafva en handelsbod inom sig, må ega rådighet alt handelsboden sig afsäga. På grund af hvad jag anfört anhåller jag om äterremiss. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har anfört, alt K. befallningsludes åtgärd i dessa frågor inskränkes endast dertill, att tillse om den, som söker rättighet till anläggande af handelsbod, kari räkna och skrifva m. m. Jag anhåller att i delta afseende få fästa den värde talarens uppmärksamhet uppå, att om äterremiss skulle beslutas i den syftning, att församlingarna hädanefter skola ega rätt att blifva hörde och landsh:ne sedermera skola pröfva ansökningarna, och meddela beslut om handelsbodar få inrättas eller icke, sä erhåller ju landshtne en sådan rättighet, som Hr von Hohenhausen ansett honom böra hafva, och hvarigenom denna anmärkrn. förfaller. Hvad åter angår sista delen af samma värde talares yttrande, torde det böra tagas uti betraktande, huru det skulle se ut om en församling sade: vi vilja icke hafva någon krog, men församlingarna likväl skulle kunna åläggas, att hafva en sådan, pä samma gång församlingen ägde absolut veto emot handelsbods anläggande. Det skulle således harva till följd att anläggandet af handelsbod vore förenadt med större svårigheter än anläggandet af en krog, hvilken väl vore nog orimligt. Hr Printzensköld: Jag är till alla delar förekommen af Gr. Lagerbjelke, i hvars yttrande jag instämmer och har icke något att tillägga. Hr von Hohenhausen: Jag kan icke inse, huru landsh-.ne kunna tilläggas den rättighet, Gr. Lagerbjelke omförmält genom det af honom föreslagna tillägg.
Majt liar i Nåder behagat, uti dess till Rikets Ständers Stats Utskott aflåtna Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, öfverlemna till dess åtgärd hvad Kongl. Majus och Rikets Stats Contoir i dess underdåniga berättelse andragit och hemställt, i afseende å den nu tillgörande, Statsregleringen. Va - Den a g Maj. Under Riksstatens rista Hufvudtitel, innefattande Kongl. Hofoch Slottsstaterna, förekommer först den Pensionsstat, Kongl. Majit, efter Hennes Majit Enke-Drottningen Sophia Magdalenas den 21 Augusti 1813 tirnade död, låtit för dess Hofoch Stallstat samt ^Betjening reglera och hvarå upptages en summa af 17,875 Ridr 34 sk. 8 rist, som, med 336 JRidrs afdrag för en sedermera afliden Pensionär skulle, från denna Hufvudtitel öfverflyttas på allmänna Indragningsstaten, hvarefter det öfriga af Högstsalig Hennes Majits Hof-Statssumma komme att indragas och för Statsverkets nu uppgifna behof som tillgång påräknas.
— N:o 209. i anledning af väckt motion, om fortfarande understöd för reparation af Linköpings domkyrka. X. B. 14, 244, 384. A. 385. XI. E. 122. U. 285, 309. — N:o 210. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående pension på Allmänna Indragnings-staten åt tvänne Afvittrings-landtmätare i Norrbottens län, äfvensom rättighet till dylik pension för sådana tjenstemän i allmänhet. X. B. 14. A. 244. XI. E. 3. — N:o 211. i anledning af Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition an gående förlängning af arbetstiden för jernvägsanläggningen mellan Köping oell Hult. X. B. 14, 244, 385. A. 387. XI. E. 122. — N:o 212. i anledning dels af Kongl. Majus Nådiga Proposition om anslag för hospitalernas förbättrande, dels af väckta motioner, angående inrättande af ett hospital för hufvudstaden. X. B. 53, 245. XI. A. 13. E. 122. ■— N:o 213. med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till efter Närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. X. B. 122. A. 245. XI. U. 185. A. 213. E. 243, 246, 293. A. 295.
Jagkan ej begripa annat, an att en Styrelse för Carlbergs KrigsAkademie skulle kunna göra det gällande hos Regeringen, som har medel dertill, utan att Rikets Ständer, på en särskild hemställan om behofvet äf denna sak, skulle ingå med anhållan derom lill Kongl. Maj:t. Jäg skall likväl ej motsätta mig saken på minsta vis; för min del må den gerna gå; men den kommer att öka den mängd af löjligheter, hvaraf representationen i alla fall är besvärad. Friherre Sprengtporten Jacob TVib helm: Lika med Friherre Anckarsvärd tror jag det vara orätt, att lemna någon föreskrift i detta afseende; men innan jag skul 44 H. ' 6 82 Den 5 October f. m. le vilja bidraga till ett sådant anslag, önskar jag i alla fall äga visshet, att något ändamål dermed vinnes, och att derföre en undersökning hade utredt, örn klimatet vid Carlberg verkeligen förbättrades genom uttappningen af dessa dammar, ty, om ej något vinnes, ser jag ej, hvarföre Rikets Ständer skulle anslå medel, för att få denna vackra anläggning mindre behaglig. Skulle åter förslaget åsyfta att bilda en fond till fullbordande af den canal, som ÖfversteLieutenant Ljungberg föreslagit, och hvartill kostnadsförsläget upppgår till 3oo,ooo R:dr, nemligen genom Rörstrands viken, och strändernes förseende med mur, då är ändamålet af större vigt, och då har jag ej något deremot; men så länge Clara sjö och denna vik finnas i deras nuvarande skick, tror jag ej, att ändamålet vinnes genom Herr Munck af Rosenskölds förslag. Friherre Cederström’. Då jag för några ögonblick sedan framställde min öfvertygelse, att denna fråga borde genast upptagas, såsom innehållande en förändring i StatsUtskottets Utlåtande, förutsatte jag, att Ridderskapet och Adeln ej hade förgätit innehållet af Utlåtandet, och att således frågan endast borde vara om bifall eller afslag å den begärda förändringen. Utskottet bar föreslagit, att hvad som kan besparas, skall blifva en tillökning för Undervisningsverken i allmänhet.
Hvad det förslag beträffar, som en värd talare uppgjort till ändring af lagens stadgande om Morgongåfvaj så är det bekant, att Morgongåfvan härleder sig från bruket att den nygifte mannen, morgonen efter bröllopet, öppet constaterade sin vunna erfarenhet om den rätt, hvarmed bruden burit sin krona; och jag tror således att det nu mera vore stort skäl att afskaffa åtminstone namnet. Men jag anser icke detta ämne stå i omedelbart sammanhang med den nu förevarande frågan; och tillstyrker derföre bifall till Betänkandet, under önskan att Herr Hjertås förslag må behandlas såsom ny Motion. Herr Berg von Linde, Johan Albert: I anledning af Herr Thams anmärkning, att 72 D e u 22 J u 11 i i f. m. Utskottet skulle hafva förglömt, att 1 sammanhang med förslaget till förändrad arfsrätt och giftorätt, äfven föreslå en förändring af Lagens stadgande om Morgongåfva, får jag upplysa, att någon glömska härvid icke ägt rum; men Utskottet har ej funnit den väckta Motionen nog vidsträckt, för att anse sig berättigadl, att på grund deraf upptaga frågan om Morgongåfva, enär denna fråga ej har samma omedelbara sammanhang med arfsrätten, som Utskottet funnit giftorätten äga, om hvilken sistnämnde Utskottet ansett nödvändigt att utlåta sig i förening med arfsrätten, ehuru ingen Motion derom blifvit väckt. Den nu angifne orsaken har föranledt Utskottet, att blott förhandla arfsoch giftorätten; men det gifves äfven ett annat skäl, hvarföre frågan om Morgongåfva icke blifvit vidrörd. Jag skulle nemligen tro det falla af sig sjelf, att om giftorätten blifver lika efter Stadsrätt och Landsrätt, måste äfven Morgongåfvan blifva lika och således ali tillämpning af stadgandet om skillnad i Morgongåfvorätten i förhållande till den olika giftorätten i och med det samma upphöra, utan behof af något serskildt stadgande derom.
Nu likasom då, lägger jag särdeles vigt derpå att den uti K. M:s Propos. framställda grundsats om qvinnans myndighet erkännes; och då de af mig vid förra tillfället föreslagne tillägg icke vunnit understöd samt hopp för mig icke finnes att få dem godkända, — hemställer jag nu till R. o. Ad. om antagande af den Kongl. Propostn oförändrad. Åtskilliga talare hafva förmenat, att någon väsendtlig skillnad icke skulle förefinnas emellan K. M:s Propos. och Utsk:s förslag. Jag åter har en alldeles motsatt åsigt. Skillnaden emellan X H. 14 210 Den 12 December f. in. Kongl. Proposin och Utskis förslag består deri, att uti den förra 8r den ogifta qvinnans myndighet regel, men i det sednare endast undantag. Bifalles Utslcs förslag sker icke någon märklig förändring uti hvad, som redan f. n. eger rum. I båda fallen erfordras att ogift qvinna, som vill blifva myndig, måste derom göra anmälan. Endast auktoriteten, hos hvilken denna anmälan bör ske, är olika. Nu är det hos Konungen, då skulle det blifva hos Domaren. Men det är just lagens erkännande af grundsatsen om qvinnans rättighet och skyldighet att sjelf sköta sina angelägenheter, hvarpå jag lägger särdeles vigt. En sådan af lagen uttalad grundsats kunde icke undgå att hafva ett stort inflytande på den qvinliga ungdomens upfostran. Kännedomen derom att qvinnan vid mogen ålder skulle sjelf vårda sina affärer, måste nödvändigt verka derhän att hon blefve undervist om de saker och förhållanden, som för detta ändamål fordras. Under förra discussionen härstädes ordades mycket om fjärilstoft och reseda-doft, som hos qvinnan skulle bortnötas, i händelse hon utsattes för kampen med verlden. Dylika fraser torde mera passa sig för en Don Juan eller Lovelace, än i en lagstiftande församling. Qvinnan kan, lika litet som mannen, tillbringa hela sitt lif under glas och ram. Hon måste pröfva lifvets allvar och utstå dess strider. Då beror det på huruvida hon genom sin upfostran härtill förvärfvat sig krafter, eller om hon endast blifvit ämnad til! en salongsdocka.
Få våra barn växa upp i hem, der man förstår taga vara på och värdera, om ock blott mindre och lägre grader af konsten, så skola de dock så småningom vakna för och fatta samt värdera den högre och större konsten, när de en gång skola ut i lifvet. På så vis — om ej annorlunda — kan hvarje qvinna inom hemmets område utöfva konsten och sjelf genom kärlek till den samma sprida trefnad och behag i ej ringa mån Må dock ingen tänka sig, att endast kärlek till konsten och dess rätta utöfvande äfven inom hemmets gränser är den hufvudsakligaste grundvalen för den verkliga lycka och fostrande kraft, vi der skola söka och finna. Nej, konsten sjelf måste ledas och tuktas af den ande, sant gudfruktig och sedligt ren, som just bäst förmår lyfta densamma till den höjd, hvarifrån allt rent och skönt stammar, urkällan till allt godt — Gud. I nästa veckas nummer, som blir tolfsidigt, börja vi å följetongsafdelningen en synnerligen fin berättelse: » J a g e l l e r d n? &gt; af Marie von Olfers, hvilken för vår räkning öfversättes från det t y s k a originalet. Ett sommarhem. c / j y din skönsta tanke med och din allra bästa önskan, när du kosan styr hit ned, lut till bergen, fjärden, grönskan! Glädje trifs med glädje bäst — du skall bli vår sommargäst. a Från allén får ögat fatt ve ' n det hvita boningshuset, med veranda och rabatt skimrande i middagsljuset. Genomskinligt klar och varm luften står kring fönsterkarm .. Lind, uti hvars vida fång humla, bi och geting surra, och på muradt gårdsutsprång sorglös katt, hörs sno och snurra, dufvors flygi kring luftigt slag och från planen liens tag — Det är helsa, lust och fröjd, så en hvar kan le och lifcas, och jag vet, att du blir nöjd och skall riktigt hos oss trifvas. På din kind, af sorger blek, skifta skall en blomsterlek. Dofter, så du kan förgås, bölja från den täta parken. Liljan breder hvita krås, hilles ett .lummer (veckan under hela q v a r t a l e t.
Men innan motionären velat framställa förslag i detta afseende, har han upptagit till pröfning och besvarande de hinder, som hittills ansetts förefinnas, och de inkast som vanligen göras emot mosaiske trosbekännares eller judars upptagande till medborgare bland andra folk, och äfven sökt att visa de fördelar, som genom ett sådant deras upptagande kunde vinnas. Sålunda har motionären anmärkt, att vid den första lagstiftningen här i riket för judarne, eller 1782 års reglemente, hvarigenom de lingö rättighet att hit inflytta, orsakerna till de inskränkningar i deras medborgerliga rättigheter, som då stadgades, tydligen böra sökas uti den tidens obekantskap med så väl andan af deras religion, som deras nationalitet, och deraf föranledd omsorg om statsreligionens helgd, samt fruktan för deras alltför talrika inflyttningar, hvilka lätteligen kunde leda till menligt intrång, genom främlingar, uti våra egnes yrken och handteringar, men att dessa skäl, till följd af förändrade förhållanden, förlorat sin kraft. De i riket boende ju - Bih, till B. St. Prot. 1847 och 1848. 8 Sami. 28 Häft. 1 2 Allm Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 107. dar äro nemligen nu mera infödde svenskar, med undantag af högst få, hvilka till följe af Kongl. Maj:ts serskilda nådiga tillstånd, fått hit inkomma.