Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
att ägnat kall, nå- närmare tacksam, finna hjärtade uttala att f å t r ä d a i s i n ä d l e, af liksom han har gång önskan ett söka Den som kvinnan, utan äfven den varmatt karaktär. förtoende, m e d henne, kvinna åt i till lidanden hjälp. grundtonen o c h en skall sö- det beden M o l a n d e r, s o m af till s k a l d e n, och sköna utgjort för hvarje fadern, Johan samma På hvilket sitt verkningsfält, ju har och folkvisor beundran. stämmer energi läkaren våra förhoppningar. Hon W. A. S. * Ett arf. J Yl an har egentligen ingen rättighet att tvina f v * på att icke de mest otroliga saker kunna hända en människa. J a g vet nu en, som aldrig hittills trott på möjligheten, att hon skulle bli ihågkommen i någon väns testamente eller på annat sätt erhålla något a rf, men d o c k nyligen på detta sätt kommit i laglig besittning af en gammal dams efterlämnade litterära kvarlåtenskap. Detta var i h ö g grad öfverraskande, dels emedan ingen dödlig anade eller visste, att gumman skrifvit anDat än de prydliga förteckningar hon förde öfver innehållet i sitt boko c h linneskåp, dels emedan arftagerskan dittills blifvit tämligen van att blott antingen erhålla kallskurna blickar o c h miner, eller o c k lindrigt hvitpepprade bref från misskända förf. till belöning för hennes blygsamma afböjande att läsa och b e d ö m a deras likaledes misskända manuskript. Ä l d r e hufvudstadsbor minnas nog den hädanfarna gamla. H o n var en född Nobili o c h utöfvade på sin tid ett icke obetydligt inflytande på tonen i de mest eftersökta sällskapskretsar, icke minst genom sin ryktbara förmåga att genom sin smittosamma tystnad kunna kväfva hvarje mindre nobelt samtalsämne, som ville insmyga sig i det lag, hvari hon befann sig.
Häremot får Utskottet åberopa de skäl, som uti dess förra Betänkande äro anförde, och endast dertill lägga, att frågan icke, såsom anmärkningarne innehålla, blifvit framstälde genom Kongl. Majrts Nådiga Proposition, utan vederbörandes underdåniga ansökning, endast genom Nådig Remiss öfverlernnad till Stats-TJtskottets åtgärd; och att den olikhet som nu öfverkiagas uti Lönerne inom Kongl. Svea och Götha Hof-Rätter inträffar på flere andra ställen, och synas ej böra afhjelpa» annorlunda än på en gång, genom en allmän ny Reglering. För öfrigt bör Utskottet anmäla , att dess yttrande i denna del är bifallet af Preste-Ståndet, och lemnadt utan anmärkning bos Bonde-Ståndet. 10:0. Hvad slutligen angår den, uti Utskottets Utlåtande, föreslagne Löne-Reglering , för de vid Läns - Fängelserne tjenstgörande Fång-Predikanterne , så är inom Preste-Ståndet erinrat, att, det för Fästningsoch LänsArrestanternes själavård i Malmö, föreslagne Arfvode af 100 R:d., ej motsvarande de 36 538 Stats-Utskoltcts Tunnor Spannmål, sorn dertill förut varit bestådt; att de Fång-Predikanter sorn hafva endast 4 a 6 Tunnor Spannmål i årlig Lön, äfven borde njuta Lön-förbättring; att FångPredikanten i Westerås syntes vara i behof af, och berättigad, till, en sådan förbättring, och att någon Lön för en Fång-Predikant i Östersund äfvensom i Christianstad icke blifvit föreslagen; och är enahanda erinran gjord inom Borgare-Ståndet, angående Lön för FångPredikanten i Christianstad.
Tiderna, vi lefva i, äro ej just så glada häller, genmälte den tilltalade, medan han höll in årarna. Aftonen var mild och lugn. Ej en våg krusade den vida fjärden, i hvars famn skog och stränder speglade sin saftiga sommarskrud. De båda männen fortsatte härpå sida vid sida under ett lifligt samspråk rodden. Den vida vattenspegeln smalnade mer och mer af och inom kort styrde de in i ett långsträkt sund, på ömse sidor omgifvet af dunkla skogar och ängsmarker. Plötsligt höll den ene af de samtalande åter in årarna och yttrade: Hör du sången där borta. Hans högvördighet gör det storståtligt för sig, medan andra fattigstackare få knoga och arbeta för brödfödan eller ock svälta ihjäl. Jag vet ej annat än att han fullgör sin plikt, som en ärans man och kyrkans föreståndare bör göra det. Jo, jag tackar. Att genom uppenbart trots draga kung Kristians vrede ned öfver oskyldiga landsmän, det kallar du att fullgöra sin plikt. Och att sedan låta sjunga fromma sånger för att få oss att tro honom vara en uppriktig Guds man, det tycker du bevisar hans varma nit för kyrkans och folkets sak. Men att han låter sina väpnare stinga ihjäl oskyldiga människor, som anropa hans bistånd, hvad kallar du då det? Det kallar jag lögnaktigt förtal. Jaså, du tror kanske att jag ej känner till huru biskopens folk stack ihjäl Hans Erikson, för att han dristade sig söka upprättelse mot Sturens orättvisa fogdar. Men du glömmer att tillägga, huru väpnaren Månson flydde undan Gud vete hvart för att undgå sin herres straffdom och huru han förgäfves efterspanades både när och fjärran. Och sände han ej skepp och soldater till Sverige för att motarbeta konungens afsikter? Det hade han rätt till och därmed fullgjorde han sin plikt som en ärlig och god finsk man tillkommer. Är det då rätt att sätta sig mot sin öfverhet? Kung Kristian är ingen laglig styresman öfver Sverige och oss. Han har med våld inträngt hit och med blod och ränker gått fram öfver fredliga bygder. Akta ditt hufvud! Om dylikt talesätt komme till hans öron, kunde det gå dig illa. Det betydde så litet.
Banco-Utskoltcts Betänkande N.-o S2. ■'Då det icke torde kunna motsågas, ”att handeln utgör en af de förnämsta k al”lor till ett Lands välstånd, men då i Sve”rige den enskilda Capital-förmögenlieten ”är nog inskränkt, torde det vara ett af de "vigtigaste föremålen, att lån af allmänna niebel borde utgå Lill handelns underlätlnn”de och dess bringande lill mera vidsträckt”liet. Till vinnande af delta ändamål tor”de det kraftigaste medlet vara, alt Banken ”meddelar Lån mot pant af vissa varor, ”sorn genom magazinering icke lätt undergå förskämning, och vill jag lill den än”tlan försöka att göra elt ulkast lill de föreskrifter, som i sådant fall skulle kom”ma att tjena till efterrättelse, till någon ”del hemtade från dem, sorn gälla vid ett ”i Hamburg år 1826 inrättadt, på Adier ”grundadt, privat Instistut, hvars föremål ”är en dylik belåning.’-’ ”För att utgöra en för hela Riket all”män och fullkomligt njrtlig inrättning, bor”de väl densammas verknings-krets utsträc’kas till alla Piikets Stapelstäder, så att Lån Tmge meddelas på varor, upplagda i hvilken Stapelstad i Riket som helst; men då 'svårigheten af en controll, i alla afseenden ’’så nödvändig för Bankens säkerhet, genast ”'härvid sig företer, torde Inrättningens verk”nings-krets till en början, eller på försök, i’dnto~Utskolte(s Betänkande N.o S2. ”böra inskränkas till Städerna Stockholm ”och Götheborg, der i alla fall de största ”upplag af varor i Riket ega rum.
Några dagar sednare, än ofvan beskrifna händelse, tilldrog sig en annan, som var bestämd att skingra Leonhards villa. En af pigorna hade, under det hon städade rummen, funnit en liten biljett på sängkammargolfvet. Den var för söt på sitt rosenröda papper och för lik den, som aftonen förut blef genom samma person emottagen af borgmästarens betjent, med uttrycklig befallning att lemna den endast till fru Lindmark, som vid dess emottagande visade en alltför stor sinnesrörelse att ej den skulle bemärkas af den sluga flickan, som nu vid den oförmodade åsynen af samma papper, ej kunde motstå frestelsen att erfara hvad det innehöll. Olyckan ville, att hon ej kunde läsa skrifvet och hon tvekade att låta någon annan se detta kostliga fynd, ty hon var sin matmoder mycket tillgifven; men qvinnans arfsynd, nyfikenheten, segrade dock och hon bar brefvet till betjeningen på kontoret för att af dem höra det sig föreläsas. Hennes önskan blef äfven med all beredvillighet uppfylld, men när de få raderna, som biljetten innehöll, voro lästa, sade den äldsta kontoristen — alla hade varit närvarande vid läsningen — som var en äldre, redlig trotjenare och Leonhard mycket tillgifven: ”Det var ej rätt, att du viste denna biljett åt någon, det var ej redligt handladt emot din fru, Marie, som alltid varit så god emot dig, säger du. Dock det är en sak, som ej kan hjelpas numera och kanske var det äfven bäst som skedde; ty nu måste du föra denna biljett till herrn, han måste se den.” ”Ack Herre Gud!” ropade Marie förskräckt, ”det törs jag visst icke, då skulle han säkert ge mig stryk.” ”Du är ett dumhufvud! Hvad behöfver du säga att du med afsigt ger den åt honom? Kan du ej låtsa, som om du tillfälligtvis hittat den? Jag tycker att ni qvinnor så ofta ljugen för roskull, så att det gerna kan ske engång äfven för nöds skull.” ”Men hvad nytta vore det dervid?” frågade flickan ängsligt, ”månne ej herrn blir så ledsen på frun, att han ej vill veta mer af henne?”
Inrättning och be» stämmelse, har Stais-Utskottet trött, att, med undantag af Län på Metaller, alla andra utlåningar lärn peli g ast skulle kunna besörjas genom Biksgälds-Contoiret, såsom det Verk, der de för nödiga ansedde Upplärt aitan någon ölägénhet kilnnä göras. £hurii någon egentligen behållen vinst för Jliksgälds-Contoiret på Upplåningar icke ingått uti Stats-Utskottets beräkning, torde dock andra fördelar Jutina beredas genom Låne-fundefnas »fverflyttnifig och derigenom, att Lån mot 3 procénts stenta på Afskrifnings .rakning mottagas. Vilkoret för fastighets-lånen Skulle kunna göras lindrigare, ©ch Biksgälds-Cohtoiret äfven komma i tillfälle, att lämpa ock inrätta Discont - Utlåningarna efter omständigheterna, och såmedelst, vid påkommande behof, för egen rakning, på någon tid, begagna de tillgångar, hvilka genom 3 procents Lånet erhållas. På deésa och dé flera, uti det ofta i'béropade^ förslaget, anförda skal, har alltså Utskottet trott sig böra föreslå: 1:0 Att de Summof Banken nu bär instuckna uti Biks Disconten, hvars Octroj med nästa år tilländagår, söccesive och i den nian de genom inbetalningar af Biks-DiscoaLens fordringar blifva tillgängeliga, öfverflyltas till Biksgälds Contoiret; och på lika sätt Bankens försträck»ingar åt Discont-Verken i Malmö och Göthe’ borg, när dessa Låne-Inrättningars Octrojer upphöra; och ankemmer på särskilt pröfning huruvida. Den 50 Juni'.
N:o 148 gjorda första hemställan med den förändring, att för deri nämnda nya Profession vid hvartdera Universitetet beviljas 4,500 Kdr eller tillhopa 9,000 Kdr Kmt, samt beloppen fördelas i 3,000 Kdr såsom lön och 1,500 Kdr såsom lönetillökning, och med Den 20 November e. ra. förklarande derjemte, att ifrågav:de anslag i Tabellen N:o 5 bör uptagas under titel »Till en ny Profession för ordnandet af undervisningen vid Universiteterne i Ny-Europeisk Lingvistik, Modern Litteratur och Estetik, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde hemställan af R. o. Ad. afslagen. Vid voteris slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 16, Nej — 26. Sedermera förekom och bifölls Utsk:s i förev:de punkt gjorda hemställan ang:de löneförhöjning för språklärare vid Upsala Universitet. Högloft. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 3 e. m. In fidem protocolli, Albert ilunck. Fredagen den 20 November 1857. Plenum kl. G e. m. Prämste närv:de ledamoten Erih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Landtnäs ställe föra ordet. Justerades pleniprot. för den 19 sisth September f. m. Eortsattes pröfningen af StatsUtskis Utlåt. N:o 1-48, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Åttonde Hufvudtite). Härvid förekommo; 27:de punkten, ang.-de anslag för åtskilliga dels äldre, dels nyligen uprättade låro-anstalter vid Upsala Universitet. I fråga om mom. a, ang:de arfvode åt Ofver-läkaren vid Upsala CentralHospital, emot förbindelse att hålla föreläsningar och SI 8 Deri 20 November e. m. meddela klinisk undervisning rörande sinnes-sjukdomarne och deras behandling, yttrade: Hr Olivecrona, Sam. Rudolf Knut:
I mål, som blifvit af något bland de ständiga utskotten handlagde, skola de från Riksförsamlingen utgående skrivelser uppsättas och expedieras af kansliet hos det utskott, som ärendet beredt. Uppsättandet och expedierandet af andra för bägge Kamrarna gemensamma r. o. § 36. skrifvelser, äfvensom af riksdagsbeslutet, hesörjes genom ett serskildt Riksförsaminom. 1. lingens kansli, under inseende af två inom Första och två inom Andra Kamaren dertill utsedde ledamöter, hvilka jemväl, tillika med Kamrarnes talmän och vice talmän, tillkommer alt utse och förordna de tjenstemän, som Riksförsamlingen anser för detta kansli erforderlige; — egande den ledamot af statsrådet, som Konungen dertill förordnar, rättighet att öfvervara riksdagsbeslutets justering i de delar, som röra Konungens yttranden. Riksdagsbeslutet skall af Riksförsamlingens ledamöter underskrifvas och beR. O. § 72. seglas. Öfrige från Riksförsamlingen utgående expeditioner undertecknas endast af talmännen. § 148. De allmänna stadgar och förordningar, hvarom Konungen och RiksförsamlinR. o. § 74. gen under riksdag gemensamt beslutit, skola dock endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 149. De i Riksförsamlingens kamrar förda protokoller samt öfriga riksdagshandR. o. § 89. lingar skola, på statens bekostnad, så tidigt ske kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt och protokollerne i den mån, Hamrarne hvar för sig förordna. F. Riks da rf s af slutande. % ISO. Ej må lagtima riksdag, utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande r. o. § 80. beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till R. F. § 109. / 44 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 9 Kamrarne öfverlemna Siri proposition om statsverkets tillstånd oell behof. Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, när Han så för godt finnér.
Dessa skötas af en Adelsman, en Prest, en Borgare och en Bonde med ett Banko-ombud; de äro kringgärdade af reglemente, så att de icke kunna rätta sig efter tid och omständigheter; beskaffenheten af lånerörelsen är på förhand bestämd, ehuru derom aldrig kan reglementeras utan skada för affärerna, och slutligen kunna dessa få personer icke noga känna ortens alla affärer och affärsmän och äro ej heller personligen intresserade i saken, så att Banken alltid riskerar mer på denna fåtaliga förvaltning, än om den lemnäs åt ett större bolag med solidarisk ansvarighet. Detta bolags Direktion har naturligtvis, att stödja sig vid bolagsmännen, spridde öfver hela orten, och hvilkas upplysningar om affärer och personer äro så mycket tillförlitligare, som de sjelfva stå risk, om förluster uppstå. Detta bolag är intresseradt af att penningarna äro utlånade och på samma gång af att sådant sker endast på säkra händer. Denna omständighet är så vigtig, att ingen Lånebankssty - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. 11 reise kan på bättre grunder organiseras. Man har härigenom förenat de enskildas intresse med det allmännas. Dessa bolag hafva dessutom den stora fördelen, att de vid sin utlåning icke behöfva följa mer än en enda princip, nemligen ”säkerhet för lånet.” lill huru stort belopp på en hand, blifver deras sak; äfvensom att belåna varor, vexlar, re> verser m. m., allt sådant rätta de efter affärerna och sin egen fördel. Då dessa bolag afse mindre områden t. ex. ett Län, så är hvarje person med affärer känd inom Bolaget, så att redbarhet, ordentlighet, flit och skicklighet kunna gälla såsom kapitaler för vinnande af kredit och förkofran, hvilket både i moraliskt och ekonomiskt hänseende måste fördelaktigt inverka. Vidare hade dessa Filial-Banker den fördelen, att de gjorde Hypotheks-föreningarne öfverflödige: ty genom att på egendom erhålla ett kreditiv mot 4| procents ränta till så stort belopp, som innebure full säkerhet och af bolaget godkändes, hade man vunnit en större fördel, än den någon Hypotheksförening kan lemna.
Då Oecono. mueUtskottet framställt de skäl, som ligga tili grund lör dess Betänkande, vill jag ej bort-% taga tiden med ett upprepande deraf, jag utbeder mig endast få upplysa, att Utskottet icke afstyrkt ProductPlacatets upphäfvande och icke heller den yrkade rättigheten för utländska Skepp, att utan förhöjde Tuilafgifter i vära hamnar afhemta SkogsefFecter\ men Utskottet har endast ansett tiden ännu icke vara in., ne till en sådan förändring, och icke förr lämpligen inträffa, än en fullkomlig reciprocié emellan oss och andra handlande Nationer äger rum $ det vill säga, när vi jemväl njuta samina fördelar till goda i Utländningens hamnar, som han i våra. Genom ett motsatt förhållande skall, under det möjligen en inhemsk Näring vinner förkofran, den Svenska handeln afstadna eller gå alldeles förlorad. Och då jag Ridd, o. Ad. Prof. VI, B. II. Afd. ii, 12. 82 Dm 21 Maji. tror , att Näringar och handel böra stå i band med hvarandra, hemställer jag, om en brytning af detta samband är förenlig med Rikets sanna fördel. Detta har varit det skäl, hvarföre Utskottet ansett frågan böra öfverlemnas till Kongl. Maj t, som ej lärer underlåta att vidtaga de åtgärder, hvilka med Landets bästa öfverensstämma. För öfrigt har jag ej något att tillägga, helst Betänkandet till Utskottet lärer komina att återgå. Grefve Spens, Carl Guslaf: Då meningarne i detta ämne varit så obetydligt delade, borde jag måhända icke upptaga Ridderskapets och Adelns tid med några anmärkningar , hvilka icke särdeles skilja sig från hvad man redan anfört, men som jag i denna vigtiga fråga anser det vara nödigt, att, i fall en fri handel med Svenska SkogsProducter icke skulle gå igenom, man likväl bör visa, det ganska många af Ridderskapet och Adeln hyst tänkesätt , hvilka för Näringarne och frihet i Productionen varit fördelagtige, anhåller jag att få uppläsa följandet
Min mening är detta oaktadt ingalunda, att hos Ridderskapet och Adeln söka verka en återremiss af Betänkandet, men att uti våra Protocoll dervid förena mina anmärkningar, är hvad jag anser som rättighet och pligt. Genom de ConstitutionsU skottets Protocoller, som ändtligen blifvit tryckte, finna vi en Ledamot hafva yttrat, det han trott sig lin. na en StatsRåds Ledamot vid flere tillfällen hafva sine Embeten på ett obehörigt sätt utöfvat; en annan Ledamot anmärker tryckfrihetsfrågans föredragande i Handelsoch FinanceExpedition; ett Rättegångsmåls föredragning i samma Expedition, och hvad som värre är, StatsRådets uteblifvande yttrande till protocollet i nästan alla mål, der nu varande Konungen ej sjelf uppmanat dem dertill, förbi - 45 S Den 27 Maji. gående efter godfycko af Allmänna Beredningen och Publique Verk m ni och detta oaktadt har ConstitutionsUlskoaet öfver hufvud i råd-lagen om Regerings-ärenderne tydligen röjt det upplysta nitet, och den oafiåtna omtanka» för Statens gagn. Jag finnér lätteligen, huru Utskottets pluralitet förmått åstadkomma det ocs förelagde Betänkande Jag finner äfven, att det afen annan pluralitet möj* ligen kan godkännas; men mig må det tillåtas, att ej d haga i detta godkännande, då jag derigenom skulle brista uti förtroende till de tvänne detta Ståndets värde medlemmar afCotistiiutions-Utskottet, hvars å facta stödda meningar äro i så stor motsägelse med den grund, hvarpå decharge för Stats Rådet ensamt bör och kan få hvila. Slutligen kan jag ej undgå,' att yttra min förundran deröfver, att ConstitutionsUtskottet som vårdare och tolk af Grurid-lagen, kan inträda på andra än, för det samma utstakade områden; och jag förstår ej, huru Utskotset ens kunnat komma på den tankan, att tillstyrka Riksens Ständer önskningar i economisk väg.
Tillander, till vidmakthållande och vidare utvidgande af sin nyttiga och kostsamma Fabriks-inrätt* ning, blifvit tillerkänd rättighet att för de tillverkningar, som vid hans Fabrik här i staden åstadkommas , i ManufacturDiscontFonden arli* gen ifrån 1816 års början och tills vidare upptaga Lån i vanlig Discontväg till 30 procent utöfver den honom i sådant afseende , lika med öfrige Fabriks-idkare, tillkommande rättighet; samt åf sistnämnde dag, hvilket tillåter Fredric Modin, att i förhållande till den tillverkning af hvita Vaxljus, han styrker sig hafva det föregående året åstadkommit vid sin i Stockholm anlagde Fabrik, årligen få i vanlig Discontväg uppbära Lån af ManufacturDiscontFonden , likväl med villkor, att ett Vax-blekeri af honom underhålles, svarande emot hans tillverkning af berörde Vara. Då, 1 betraktande af hvad sålunda förekommit, Revisorerne å ena sidan funnit den författning, som bestämde ManufacturDiscontInrättningens ändamål och förvaltning , nemligen Reglementet derföre af den 2 a April 177g, innehålla och stadga att de Lån som Fabriksidkare ägde att der till godo njuta, borde beräknas och bestämmas efter det föregående årets tillverkningsvärde, samt Fondens vid årets början behållne belopp, i mon af samma tillverkningsvärde , samtelige de lånberättigade emel - Riks. St. Revisorert Berättelser.
Ty dels föddes ofta hans qväden omedelbart inom dem; dels var det i alla fall blott der, som han vidgade Poesiens förtrollningsmakt till en oskiljelig förening med Musikens och Mimikens. Han ägde nämligen en behaglig sångröst, mycken kännedom af Tonernas konst, och en sällsynt skådespelar-förmåga. Den sista, hvilken han äfven på sällskaps-theatrar hade med allmänt bifall ådagalagt 56, begagnade han både fullkomligast och helst, när han sjungande lät sina komiska diktgestalter för åhörarne framstå. Maneret af hans sång var föröfrigt det nu gammalmodiga, som i hans bästa tid allmänt gällde, med många såkallade för-slag och efter godtycke anbragta öfverlopps-noter; dock i allo genomträngdt af en rik och fin expression, som gynnades af den icke ovanligt starka, men klangfulla, smidiga och på sig sjelf alltid säkra stämman. I kretsar af det slag, som han älskade, sågs han ock aldrig – under sin helsas dagar – till meddelning ohågad eller nödbuden: föll andan på honom, så var han genast redo att gripa cittran och sjunga öfver hvad som behagades, öfver hvilket ämne man uppgaf. Då blundade han, för att ej störas af yttre föremål; tills de melodiska vågor, på hvilka de inre föremålen svallade fram i dagen, hunnit taga en fart, som af ingenting kunde hämmas eller villas. Så qvad han ofta på Hofvet, för sin Konung: såsom då han engång af denne blef anmodad, att med sitt sångspel afmåla Konungens bägge f. d. Guvernörer Grefvarne Tessin och Scheffer, tvenne Herrar af högst olika lynnen och sätt att vara; han gjorde det i ögonblicket, till allas beundran och Monarkens synnerliga nöje. Gjörwell, som här är sagesmannen, berättar sig ock sjelf hafva åhört, huru han, vid ett annat tillfälle, föreställde utgångs-scenen efter slutad gudstjenst i en landskyrka, med klockarens orgelspel pro exitu, och genom ljud från både cittran och rösten lät tydligen förnimma, huru folket slog igen sina bänkdörrar, traskade gången utföre och tog farväl af hvarandra.
Äfven anhåller jag, att i sammanhang härmed StatsUtskottet måtte uppställa UtgiftsBetänkandet sålunda, att för hvarje Titel samtlige Rubrikerne, på samma sätt som i RiksStaten, blifva synlige, och att detta, för fullständighets skull, ulföres så, att så väl det nu anvista anslag för hvarje sådan rubrik, sorn det af Kongl. Majit begärda, jemte det af Utskottet föreslagna måtte kunna utredas. Som tryckning af Allmänna IndragningsStaten är vid anslags-tillfället af vigt, anhåller jag, att Utskottet måtte sådant hos Rikets Ständer föreslå. Lades på bordet. Herr Hjertas Gustafj anförde skriftligen : Som det är af stort inflytande, att redan uti Ynglingaåren kännedom uti vapnens bruk meddelas, och att de bättre Classerne, hvilka vid ett Krigstillfälle vanligtvis Den 15 December f. m. 117 intränga sig i Befälet, sålunda då kunna lätt uppöfvas uti sina åligganden; vågar jag föreslå, att Rikets Ständer anslå medel till en Lärare för Exercis , Målskjutning och Gymnastik vid hvarje Gymnasium, samt 2:ne vid hvarje Universitet; hvarefter Rikets Ständer böra lios Kongl. Maj:t anhålla, att skicklige Lärare måtte på Constitutorialer förordnas, intill dess fördelarne af en sådan inrättning hunnit pröfvas och af Riket Ständer godkännas. Som Dans-, Ridoch Fäktkonst deremot icke synes mig vidare böra vid Universiteterne af Staten påkostas, kunna dessa Lärares löner föreslås till indragning., och medlen användas till upphandling af nödige exemplar af Grundlagarne, Allmänna Lagen, KrigsLagen och ExercitieReglemen.- ten; hvarefter återstoden synes mig bäSjt användas till Universiteternes nu illa försedda Laboratoriers iståndsätlande och fullkomnande. Lades på bordet. Herr Hjerta, Gustaf, uppläste följande: