Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
” – Sedan jag, i följd af detta beslut, uppvaktat min tillkommande sköna brud i nära sex veckor, och beständigt blifvit emottagen på ett sätt, hvilket, om det icke gaf bestämdt hopp, likväl för ingen del antydde motsatsen, medgaf min tid icke längre uppskof i hufvudsaken. Jag ansåg, i alla händelser, bäst att först känna kommerserådet på pulsen, och, såsom man säger, pejla djupet. Sedan jag en eftermiddag, då vi voro ensamme, manövererat hit och dit, och det tycktes mig, som han väl fattat meningen, ryckte jag ändtligen fram med mitt anbud. Efter en stunds djup tystnad, började kommerserådet sitt svar ”med att hoppas,” – hvilket jag i all stillhet, utan alla motsägelser, lät honom göra, – ”att min värde farbror vore nog ädelmodig och rättänkande, att hjelpa mig på litet stadigare botten, hvartill han i öfrigt tog sig anledning att sluta af den försträckta ackordsumman. – Det var visst icke tänkbart, att en man, med professor Lings ädla tänkesätt, ville göra något endast till hälften. Och då han dessutom länge haft sig bekant, huru djupt och innerligt jag älskade hans dotter, ville han icke neka mig hennes hand, så vidt jag kunde erhålla hennes eget samtycke, hvarom jag när som helst egde frihet att förvissa mig.” Följande dagen uppvaktade jag Rosa. Himlen vet, hvarifrån jag tog alla de sköna ord jag talade; men hon syntes verkligen litet rörd, och bad mig komma tillbaka nästa afton, då hon ville gifva mig ett afgörande svar. Vidare, min kära Carl Gustaf, är icke att förtälja om den saken. Jag kom, fick ja, i kommerserådinnans närvaro, och gick halfdrömmande derifrån. Hvad sedan följde vill jag icke beskrifva; ty, så lättsinnig jag är, älskar jag dock Hilda af hela mitt hjerta; och endast nödvändighetens jernhand förmådde mig att försaka henne.
3: o Det är fortfarande tillåtet att transportera en pant till en annan, men en person får inte beviljas mer än 6.000 riksdaler. § 4 1: o Fastighetslånen skall avbetalas varje år med svenskt silvermynt eller däremot svarande lodtal myntbart silver reducerat till Riksdaler efter nu varande Skrot och Korn, med ett belopp av 2 %. Låntagaren kan betala av snabbare om han vill. 3: o Säljs panten på grund av bristande förmåga att betala eller annat skäl, övertar köparen lånet mot villkor att han betalar det kvarstående. 4: o Ständerna har medgivit en lindring i betalningssättet för låntagare i landsorterna, så att de kan insätta i Ränteriet för bankens räkning även kontrollerat verksilver som beräknas till 20 skillingar i specie för varje lod. Ränterierna avger bevis till banken. § 5 I övrigt gäller samma stadgande för de nya lånen som de gamla, vad gäller ansökningar och hur man förhåller sig till gäldenär, som inte betalar sin avgift, försäljning av panter och så vidare. Stockholm den 20 januari 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående den av Rikets Ständer fastställda förnyade Instruction för Deras Revisorer över Bancooch Riksgäldsverken. Stockholm den 20 januari 1824 Nya beslut och tillägg angående publicitet av Bankoverkets hela ställning kommer att äga rum vid de mellan riksdagarna infallande revisionsförrättningarna och dels beräkning av revisorernas reseoch dagtraktamenten. Punkt 1 Revisorernas förrättning består av att ta noga kunskap om verkets styrelse och förvaltning sedan sista sammankomsten. De skall följa Banco ordningen, instruktioner, reglementen och särskilda resolutioner, som redan är utfärdade eller kommer av Ständerna att utfärdas. Upptäcker de något som är försummat eller kommit i olag skall de det med all sorgfällighet rätta och ge råd om förbättringar. Vid förrättningens slut skall särskild berättelse insändas till Ständerna. Berättelsen utskrivs i tre exemplar och en förvaras förseglad i Riddarhusarkivet, ett i banken och ett befordras till trycket i Postoch Inrikes Tidning. Punkt 2 Då revisorernas förrättning består till huvudsak att överse verket och befordra författningarna till en jämn och orubbad verkställighet, så skall de inte befatta sig med någon slags disposition av bankens medel.
Räkenskaper balanceras väl alltifrån år 1808 en skuld till Långholms Spinnhus af R:dr 95: 35. 4-> men enär detta Spinnhus numera till namnet upphört och blifvit med Correetions-Inrättningarne införlifvadt, hvarförutan nämnde summa redan blifvit af Stockholms Fattigvård Spinnhuset godtgjord, synes ock, att beloppet bör utur Räkenskaperne afföras. Och Utskottet får af sådan anledning föreslå Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underd. anhålla, det förrberorde ba-* lancerade medel måtte, i vederbörlig ordning, befordras lili afskrifning. I afseende på de af Utskottet serskildt granskade lånehandlingarne har förekommit, att, ehuru den skuld, hvarför Ryttmästaren C. W. Wenus till Arbets-Inrältningarne häftar, väl blifvit år 1831 minskad med 1,3i4 R;dr 2 sk, 8 rist., eller ifrån 3,875 Ridr 6 sk, till 2,261 Ridr 3 sk. 7 r;st., med hvilket sistnämnde belopp samma skuld till i83a års Räkning blifvit utbalanceradj så hafva dock afbetalningarne hufvudsakligen å Capitalet blifvit afförde, hvaremot ränteskulden under loppet af året ökats med 126 Ridr 20 sk. 7 rist. och uppgick vid årets slut till 865 R;dr 29 sk. 7 T.st_ —, Sorn likväl, efter hvad Utskottet inhemtat, delta förhållande, eller att afbetalning å ett räntebärande Capital fått beräknas innan den upplup - 2 [ Stäts-Utskottets T er atti else No 343. • «* ne räntan blifvit behörigen godtgjord, jemväl fästat Kongl. Kammar-Rättens uppmärksamhet och åtgärd; så anser Utskottet denna fråga icke erfordra Rikets Ständers behandling. Utskottet har tillika granskat den serskilda Hufvud-Bok, som blifvit förd öfver byggnadsomkoslnaderne för Malmö Arbetsoch CorreetionsInrättning, hvarvid resultatet till siffran befunnits sålunda: Debet.
Här är en af de banor, der qvinnan hvarken drifver mannen från arbetsfältet eller på ett, för hela samhället skadligt sätt, nedtrycker arbetslönen, genom att taga ringare betaldt för arbetet än mannen; flera sådana fält finnas väl, blott man gör sig fri från gamla trånga fördomar och modigt griper till, der tillfället att göra ett verkligt gagnande arbete erbjudes. Vi hafva, bland annat, en stor brist på praktiska arbetsskolor. I mången större by eller mindre stad skulle dylika vara välkomna, och de skulle säkert bära sig, om man blott nöjde sig med att börja så smått, att ingen blefve skrämd af ståten och de dermed följande stora skolafgifterna, utan läte företaget hafva sin naturliga växt, så det kunde slå säkra rötter i folkets kärlek och förtroende. Här råder bland de skolbildade klasserna en rent af ömklig okunnighet om vår landtallmoge, dess lifsuppfattning och lefnadssätt, och dock är en förnuftigare vexelverkan än den, som modejournalerna förmedla, rent af nödvändig, om vi skola gå framåt i en sundare andlig utveckling, än den, hvari det falska, det oäkta i tidens bildning nu hotar att indragaäfvenlandsbygdensungdom. Mödrarna hålla i regeln starkare på gamla fördomar än fäderna, och det är ofta de förra som varit ifrigast i arbetet för att slopa barnens anlag för rent praktiskt arbete. Men det är också troligt, att de nu med desto större liflighet skola tillegna sig den tankegång, som sätter kroppsarbetet och alla husliga sysslor lika högt som hvarje annan verksamhet. Qvinnan är ju, på få undantag när, en stor vän af allt praktiskt arbete, och frigjord från en falsk bildnings sytrådsbojor skall det blifva modern, som företrädesvis aktar på sina gossars och flickors naturanlag och skyddande håller sin hand öfver dessa, så att hon, i stället för att få se sina barn omformade till schabloner, den ena lika ledsam som den andra, kan framvisa unga, lifskraftiga menniskor, hvilka hvar och en kommit på sitt rätta arbetsfält. Flug, svarta svan! (Till.) ft-ut fångt Set - Bår tiM oceanen * videt tan3, L-L^OC., dn.
Till följd af denna anmärkn. har Utsk. i den nuv:de 6:te g intagit den ur förra förslaget uteslutna 49 g i K. I 47:de g har Utsk. intagit det praescriptions-sfadgande, som Utsk. i sitt förra Betänk, ansett böra utgöra föremål för en särskild Författning. Den 48 (gamla 47) g är af R. o. Ad. godkänd och äfven lemnad oförändrad. Sedan jag nu genomgått förslaget anser jag mig slutligen böra erinra B. o. Ad. derom, att St:t förra gången behagade godkänna don af LagUtsk. hyllade åsigt, att det i K. M:s förslag före kommande stadgande, att genom hvad deri förordades icke skedde någon ändring af hvad i Grundlag fanns föreskrifvet, icke borde i lagen intagas. Do öfriga Stin hafva deremot återremitterat Utslcs yttrande härom. Utsk. har icke af de anförda skälen funnit sig föranlåten att frångå sin redan yttrade åsigt i saken, och jag hoppas, att tvistefrågan skall kunna på ett mera lämpligt sätt lösas sålunda, att sedan detta lagförslag vunnit R. St:rs bifall, Konst.Utsk. afgifver ett förslag till ändring af det ifrågavide moni. i TryckfrihetsFörordnm, hvarigenom all anledn. till misstydning undan rödjes. På grund af hvad jag nu haft äian i största möjliga korthet anföra, anhåller jag om bifall till det här afgifna lagförslaget. H. Ex. Hr Gynther, Claes Ephraim: LagUtsk. har visserligen i det nu framlagda förslaget vidhållit en mängd uti K. M:s förslag gjorda förändringar så väl i sak som form, men då åtskilliga rättelser i det första förslaget egt rum, vill jag nu icke motsätta mig ett bifall till detta lagförslag, utbedjande mig att få med några ord tillkännagifva hvarföre jag anser mig böra detsamma biträda. För att göra denna framställning mera lättfattlig, torde det tillåtas mig att få särskildt yttra mig öfver de trenne afde!n:r, hvari Utslcs förslag sönderfaller.
— Tänkom oss en dylik reclaination, framställd af de aktade Brittiska eller Ryska generalconsulerne här i Sverige, och den påföljd, i händelse af ett rättvist anspråk, som derå skulle löija. Om för ytterligare exempel, i närvar, ögonblick, då så mångfalldig klagan höres öfver förhållandena med Öresundska tullen, en Dansk man vore anställd såsom Svensk och Norrsk generalconsul i Köpenhamn och Elseneur,— skulle denne Danske man, äfven förutsatt med bästa vilja, dock kunna med samma nit och ifver uppträda emot vexationerna eller söka upptäcka missbruken, som den der anställde Svenske mannen 1111 gjort? Skulle det icke tili och med höra förlåtas den Danske mannen, om han för sitt eget lands materiella intresse något tillslutit ögonen för det främmande landets? Skulle det väl vara att undra på, om han uraktlåtit något af sin skyldighet af fruktan för sin egen Regerings missnöje, eller af bäfvan alt af mängden i dess eget land stämplas såsom en dålig patriot? Jag tror icke att svaret på dessa frågor af någon, som närmare tagit kännedom af förhållandena, skall kunna blifva af tvetydig beskaffenhet. Jag vågar på dessa grunder fortfarande hysa den mening, alt generalconsulerne helst böra vara ensamt embetsmän, samt att Svensk eller Norrsk man framför den som står i något slags beroende till främmande Regering städse bör till dylika befattningar äga företräde. I afseende å 3:dje punkten, eller frågan om manifesterna för fartyg, som segla till Holstein, anser jag väl att vår Regering blott med svårighet skulle kunna göra hos den Danska Regeringen någon framställning i berörde afseende, eller söka alt åstadkomma förändringar i de legalisationsacter, sorn denna Regering för seglationen på sitt egel land föreskiifvit. Emtdlei ttd loide det liUålas mig att upply sa, Den 19 September e. in. 533 ali Commerce-colltm redan gjort framställning i delta amne lill K. M., i följd hvaraf någon vidare åtgärd i frågan icke tolde vara af beliofvet påkallad. Emot Hr Oxehufvuds, af Ekon.Utsk. tillstyrkta, förslag alt generalconsulerne skulle lyda under ulrikes departementet, har jemväl anmärkn. blifvit gjord.
Om man nu betraktar saken ej blott i sin grund och i verkställigheten så får man äfven se på framgången. Ar det någon förhoppning att dessa Gr. Sparres förslag, som i sig sjelfva äro ofullständiga, på sätt tvänne talare visat, likväl kunna vid denna riksdag vinna något afseende? Jag anhåller att i sådant hänseende få veta hvad de öfriga Stånden derom beslutat, ifall Ridd.-secret. har prot.-utdr., som derom gifva någon upplysning. I anledn. häraf upplyste underl. Ridd.-secret. att enligt ankomne prot.utdr. rörande pröfningen af förevaride betänk., PresteSl. bifallit Utskms betänk., RorgareSl. godkänt Ulskins 6 serskilda yttranden och i öfrigt lagt betänk, till handlingarne, samt BondeSt. återremitterat 1 och 3 punkterne jemte dervid gjorde anmärkmr, lagt andra punkten till handlingarne med ogillande af Utskms i ämnet yttrade åsigt, och godkänt 4, 5, 6 och 7 punkterne. Hr von Hartmansdorff: Ståndet finnér således att Utskms betänk, redan är af 2me andra Stånd bifallet. Om nu R. o. Ad. skulle återremittera det, likasom BondeSt. har, kan man väl då hysa någon sannolik förhoppning att de tvänne Stånd, som redan godkänt betänk, skola afstå ifrån denna deras mening, och antaga en annan? Det synes under nuvarande förhållanden, då riksdagen är så långt framliden, icke troligt. Hvartill tjenar då en 526 Den 30 September. ätcrremiss? Jag hemställer följaktligen vördsamt att då man i sak, efter mitt förmenande ingenting vinner, utan endast åstadkommer onödigt besvär för Utsk. och tidspillan i afseende på behandlingen af andra ärenden, R. o. Ad. måtte bifalla betänk. Hr von Hohenhausen: Jag liar blott några få ord att yttra i anledn. af hvad Gr. Sparre anfört, att ordet reparation alldeles icke saknades tillförene, utan alt detsamma då ersattes genom ordet undei håll. Jag medgifver att det kan lill viss del dermed så förhålla sig, men det hjelper icke saken.
Jag mins för några år sedan, da insurrections-facklan var tänd uti Rikets södra Provincer, hade den kanske blifvit outsläckt om ej Arméen varit till hands och deltagit i dess släckande; jag deltog sjelf för val i dämpandet af detta uppror, för att ej kunna framställa det som ett bevis på nyttan af Arméens tillvarelse inom landet. Att minska Arméen vore dessutom ett ojäfagtigt sätt, att ingifva mod hos våra grannar, och grannar äro alltid fiender, men ej farliga fiender då de frukta och bära agtning för en nation. Må hvar och en hushålla i möjligaste mohn, jag respecterar denna princip, men må aldrig den känsla hos någon uppstå, att för enskilt vinning vår Armée skulle förminskas. För öfrigt tror jag vara bäst, att öfverlemna detta ämne åt Konungen, som bäst vet hvad vår frid tillhörer, som bäst inser medlen att upprätta vår sjelfständighet. Friherre Björnstjerna: I det fordna Athen fanni* en berömd Rhetorisk Skola, Sophisternes, der Friherre Anckarsvärd skulle spelt en ly. sande röle , då han ville hänföra mitt yttrande till den slutsats, att jag, medelst upprepandet af fordna missbruk, sökte rättfärdiga existerande. Jag har icke omnämnt dem för affinitetens skull, utan tvertom för att visa contrasten e mellam - Den 24 Februarii. mellan missbrukens fordna tillvarelse, och de-j ras nu varande frånvaro. För öfrigt förenar jag mig i ett afseende fullkomligt med den värde Ledamoten, i det nemligen: att det vore ganska önskeligt, att enahanda princip som blifvit följd för fördelningen af Generals-lönerne, äfven skulle kunna blifva iakttagen för de öfrige graderne. Jag har ock för Skånska Caval!eri-Rege_’ menterne, der skillnaden i lönings-methoden år störst, uppgifvit ett project, hvarefter den skulle kunna blifva jemnad, men, ehuru framställd för. flere år sedan, har frågan ännu icke blifvit afgjord. Ett stort hinder kommer alltid att inträffa vid ali löne-jemkning, nemligen aceor~ derne.
Då Utskottets Ord - 94 Den g Mars e. m. förande Herr Grefve Posse var den, som, när denna fråga första gången förevar, egentligen väckte och bidrog att underhålla striden, hade jag i sanning väntat mig, att han bordt vara angelägen att icke låta Utlåtandet till Ständerne afgå i en sådan form, som icke kunde undgå att föranleda till en ny. Detta Utlåtande vittnar för öfrigt, mine Herrar, på ett högst ofördelaktigt sätt mot Rikets Ständer, huru vi begagna vår dyrbara tid. Jag säger icke, att jag önskar återremiss; jag ville häldre betragta det fanatiska Utlåtandet såsom en under Riksdagen inträffad oförmodad casus, och göra den nya motion: att hela upplagan deraf måtte blifva uppbränd. Herr Rosenbladj Bernhard: Jag beklagar, att det värdiga sätt den siste värde Talaren föreslagit till ifrågavarande Utlåtandes vederläggning, nemligen dess uppbränning, nu mera skulle förfela sin åsyftade verkan, då två å tre upplagor redan äro utgångne bland Allmänheten, som dem med begäran emottagit. Af de anmärkningar, som här äro gjorde, är nästan ingen, som innehåller försvar för motionen, utan äro de i allmänhet att anse såsom en critik af Utlåtandet. Man har nämnt, att det kunde bära vittne till framtiden af författarens förmåga att uppsätta ett sådant. Den 9 Mars e. m. 95 Jag tror att deras anföranden, som så exegetiskt och dogmatiskt här yttrat sig, äfven skola till framtiden förvaras i den lärda Journal, som kallas Ridderskapets och Adelns Protocoller. Så väl Motionairen, som flere Talare hafva fästat sig vid den oriktighet i behandlingen, att man sagt, det motionen om Jjångfredagen blifvit återkallad i följd af den oro den förorsakat. Jag hemställer, om icke just på Riddarhuset det likväl var någon art af förmärkt oro öfver Långfredagens indragning, som föranledde
För sin del anser Utskottet sig böra erinra, att Författningarne, rörande Bergverks anläggningar för Tackjernstillverkningen, innebära nu för tiden inga hinder för dem, som vid derom anställd undersökning ådagaläga sig utan andras förfång ega disponibla tillgångar af driftvatten, skog cch malm; utgörandes de hufvudsakligen i öfrigt, dels föreskrifter om sättet att, vid dylika undersökningar, göra hvars mans fått hörd, och med skälig pålitlighet atro - fiesv. och Ekon. tJtsk. Betånkandin. gi? Fia rätta förhållandet, dels ock imellan vis» sa Idkare ingångne, stadfästade föreningar em Hushållsordningar och Ömsesidiga rättigheter, hvilka mer och mindre såsom Bolagens Reglor kunna anses; Varande ock för redan privilegierade Blåsningar icke någon annan, tillverkningen väsendtligen hindrande, gräns utsatt, än den naturen, genom Skogsoch Malmtillgångarne, egentligen sjelf bestämmer. Rörande dernäst Tack jernshandeln, så är, enligt Kongl. Förordningen, den 30 Juni 1820, försäljningen inom landet imellan Tackjernstillverkaren och jernbruksegaren fri upplåten till den grad, som deras eget Verk det nödtorfteligen tarfvar och deras privilegier på köpe-Tackjernsrätt, men icke på egen blåsning äro grundade, i hvilket sednare fall, Bruksegare icke, till förfång för de på KöpeTackjern grundade verken, få försumma sin blåsning och drifva Tackjernsköp, Utöfver sine privilegier; likväl för dem medgifvet, atr, när af gällande skäl de sättas utur stånd, att blåsningsskyldigheten fullgöra, efter anmälan och pröfning, för någon kort tid erhålla Köpe-Tackjernsrätt. Hvarjemte, till jemnkning, då sådane förhållanden ständigt komma att fortfara, Riksens Ständer vid 1818 års Riksdag till Kongl. Majestät öfverlemnat, Bihang till T&ks St. Fröt, 1Ö23. 8-'d« Sami. N:e> 52* gig Btsv. och Ekon. IJtsk.
Ja helt visst skola de åsyftade utgifterna mer än väl upvägas i framtiden, derigenom att fattigdom och brott icke skola tillväxa i den mån, som de nu synas göra, och sålunda många bekymmer och stora utgifter derigenom inbesparas för samhället. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e/m. Hr Odenerantz, Mathias, anförde skriftligen: Vid sednaste Riksdag tillerkände R. St:r ett bolag af strandegare kring sjöarne Yngaren, Halbösjön och Långhalsen m. fl. vattendrag inom Nyköpings län ett under vissa vilkor bestämdt lånebidrag af 50,000 R:dr b:ko i och för dessa vattendrags sänkning, hvilket lån ock redan kommit bolaget till godo, men då under detta arbetes utförande, som tog sin början våren 185 5 och alltsedan med drift under sakkunnige mäns ledning fortgått och fortgår, dagspenningen och priset å materialier i betydlig mån stegrats utöfver hvad vid kostnadsförslagets upgörande kunde beräknas, samt hvad sjelfva undersökningen i och för nämnde vattendrags sänkning vidkommer, densamma, ehuru verkställd af dertill autoriserad person, vid utförandet af sjelfva arbetet befunnits i flere afseenden mindre tillförlitlig och noggrann, har deraf upstått en för bolaget oförutsedd högt ökad kostnad, bekymmersam i mån af den enskildes större eller mindre förmåga att densamma bära, hvarföre, och då detta företag, ehuru till en början hufvudsakligen afsedt till enskildes fördel, äfven förr eller sednare bör kunna blifva till särdeles gagn och nytta för hela den omgifvande trakten, jag härmedelst vördsamt får af R. St:r anhålla, det R. St:r behagade i och för detta stora och vidsträckta arbetes fortsättande och fullbordande ytterligare till ofvansagde bolag och under enahanda dess garanti och skyldigheter, som det tillförbands i och för erhållandet, af det vid sednaste Den 15 November f. m. 213 Riksdag af E. St:r lemnade Statslån, bevilja ett lånebidrag af 30,000 E:dr b:ko.
Med anmälan, att under titel: ”Rikets Ständers Riksgälds-kontors medel till kostnader ”för en vattenledning till Carlskrona,” under en längre följd af år, en behållning af 4,099 R:dr 19 sk. 7 rst. i räkenskaperna inoch utbalanserats, om orsaken hvartill upplysning icke erhållits af tillgängliga handlingar, hafva Revisorerne ansett, att, om berörde summa icke för det afseada ändamålet erfordrades, densamma borde till Riksgälds-kontoret öfverlemnas; och får, i anledning häraf, Förvaltningen i underdånighet underställa Eders KongL Majris nådiga pröfning, huruvida nämnde belopp, — återstående å det af Rikets Ständer, vid 1834 och 1835 års Riksdag, för en vattenledning till Carlskrona beviljade extra statsanslag, 83,333 R:dr 16 sk., hvaraf för jernrören m. m. till vattenledningen utbetalts 79,233 R:dr 44 sk. 5 rst., — bör, såsom afsedt för vattenledningens fullföljande, fortfarande i räkenskaperna balanseras, eller om, på sätt Revisorerne hemställt, detta belopp skall till Riksgälds-kontoret återbetalas. I anledning af Revisorernes yttrade mening, att det skulle leda till en lättare öfversigt af den ekonomiska förvaltningen vid Flottans Stationer, om uti den berättelse, som vid hvarje ”statsreglering” (hvarmed förmodligen menas Stats-revision) algi Ives, jemväl meddelades underrättelse om verkställda nybyggnader och reparationer, lär Förvaltningen, i öfverensstämmelse med hvad, till följd af en likartad framställning vid 1843 års Statsrevision, blifvit under den 7 Mars 1844 i underdånighet yltradt, anföra: att, genom Kongl, cirkuläret den 14 Augusti 1841, de förvaltande Ycrken endast fått sig ålagdt, att vid hvarje inträffande Stats-revision, till ledning för granskningen af Statsverkets räkenskaper, uppgöra och i underdånighet ingifva till Eders Kongl.