Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle således t. ex. kunna stadgas, alt hvar och en ägde rätt att inom sitt district, genom electorer, välja på en adelsman, en prest, en borgare och en bonde, inom de samhällsclasser, som redan anses eller genom framtida lagbestämmelser kunde komma att anses tillhöra något af dessa Stånd. Men folkets valrätt är så naturlig, att den icke kan genom någon argumentation bortraisonneras. Något erfarenhetsbevis emot dess menliga följder liar icke heller blifvit Aberopadt. Allt, hvad man kan hafva att anföra deremot, består i anmärkn:r mot det reglementariska; men sjelfva principen lärer icke kunna bestridas af någon, som vill organisera staten, sådan den, enligt förnuftets och Skaparens anvisning, bör vara. Constit.Utsk. har sagt, att en representation genom allm. val representerade personerna och icke samhällets stora fortgående interessen, och alt sålunda genom en dylik representation framtiden alltid skulle komma att uppoffras åt det närvarande. Jag har redan haft tillfälle att i tryck utveckla mina åsigter i detta afseende, och vederläggningen af sophismer är i sanning ej svår, enär en hvar mäste medgifva, att den, som representerar det närvar., jemväl representerar framtiden, d. v. s. att det, som är gagneligt för det närvar., äfven måste vara det för framtiden, såvida icke hela Skaparens ordning skall vara en fullkomlig oordning. Men så är den icke, utan den Högste Lagstiftaren har inrättat allt så, att ett efterföljande alltid står i ett bestämdt förhållande till ett föregående; och lika öfvertygad jag är, att allt, som är rätt, äfven är nyttigt, och att en uppoffring för det rätta blott är en skenbar uppoffring, lika öfvertygad är jag, att ingenting är nyttigt för det närvar., utan att äfven vara nyttigt för framtiden.
Men då ingen sådan velat företaga detta arbete, får det ursägtas, att jag låter nitet för fäderneslandets väl inleda mig på denna för inig nog främmande bana. Då man erinrar sig, huruledes vid sistl. Riksdag den Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof uppgaf statslån såsom den enda utvägen till betäckande af de ofantliga extra anslag, som då fordrades för försvarsverket, men att R. St., efter någon afprutning, funno tillgång till anslaget utan skuldsättning; och då man nu finnér samma statslånseller statsobligations-utväg anvisad för att fylla nya extra behof; så kan man nästan blifva frestad att tro, det statslånesystemets införande är sjelfva ändamålet, och de uppgifna behofven endast medel till dess vinnande. Till denna tro skulle man nästan kunna blifva särskildt benägen af sjelfva bristen på tecken till hushållning och sparsamhet. Åtminstone synes ingen sparsamhetsandå uppenbara sig i regleringen af Styrelseverken. R. St. öfverlemnade år 1823 åt K M. att gifva dessa Embetsverk en ny organisation, i hopp att stora besparingar derigenom skulle vinnas. Och nu visar det sig redan, att betydligt ökade kostnader derigenom uppkommit, icke allenast transitoriskt genom de många indragna embetsmännens försättande på indragningsstat, utan äfven permanent genom de så betydligt ökade lönanslagen. Och en ännu ytterligare förökning torde man snart hafva att förvänta, då åtminstone vissa Verk tilläfventyrs icke länge kunna umbära tillökning i personalen. Icke heller synes regleringen af de särskilda Militärcorpserna vittna om någon synnerlig fallenhet för sparsamhet. Många corpser finner man hafva blifvit reglerade, men alltid med ökad kostnad. Mig synes sjelfva ordet ”reglering” antyda ett tillvägabringande af bättre ordning och hushållning; och man tyckes åtminstone vara berättigad till det påstående, att en reglering, som medför ökade kostnader, icke blifvit med hushållning utförd. Kortligen: ingenstädes har jag funnit ringaste försök till indragning och besparing; allestädes idel tillökningar och nya utgifter.
JVs 7 lill Kongl Maj.ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. förordat Konsistor» anhållan om adjunktslönernas inom de verldsliga fakulteterna förbättring till 2,000 R:dr riksmynt; och får jag på samina, ofvan anförda skäl tillstyrka, alt Nådig framställning derom må göras. Ifrågavarande adjunkters antal vid Lunds universitet utgör 15, af hvilka 5 åtnjuta i lön 700 R:dr, jemte en ar 1851 tillkommen löneförhöjning 180 R:dr, inalles 880 R:dr Banko eller 1,320 R:dr Rik smynt. Således erfordras för hvarje en tillökning af 680 R:dr, eller för fem Runt R:dr 3,400. De öfriga 10 adjunktslönerna utgöra 500 R:dr Banko och med lönförhöjning af 180 R:dr, 680 R:dr Banko eller 1,020 B:dr riksmynt. Lönetillökningen, som nu erfordras, utgör således 980 R:dr r:mt för hvarje, eller för 10 ... » » 9,800. Ifrån den sammanlagda summan af » » 13,200 höra dock ytterligare afdragas 1,000 R:dr Banko, som utgå till de 10 äldsta adjunkterna, i följe hvaraf den summa, som till löneförbättring behöfver af Rikets Ständer äskås, utgör Riksmynt R:dr 11,700.
Beträffande åter Stuteriet och dertill hö/- $58 StatsUtsiiottets Beiänkandetl. rande Byggnader; så hafva Committerade lauf; efter dertill upgjordc Forslager, dels upföra nya, dels förbättra de gamla Byggnaderne, hvilket inedfört en kostnad af 58,858 Ral 31 sk. 2 rst. till och med 1815 års slut, deröfver Redogörelse vore afgifven, hvarförutan till Odlingskostnader samt åtskiilige andre behof åtgått i och för Regleringen 14,840 R:d 45 sk. 2 rst; eller tillsammans "7 3,6 g g R:d 28 sk. 4 rst., sorn af SfatsWerkets medel blifvit utbetaldte och förskjutne till Stuterilnrättningéns försättande i fullkomligt stånd; öch för att ådagalägga, huru desse penningar blifvit använde samt att de icke utgöra förlust för StatsWerket, uplysa Committerade, ätt, då den tillförene af Statsmedlen bestådde årliga Summa af 55763 R:d 42 sk8 rst. beräknas såsom en besparing från och medi8i2j hade, med den för Kongsöhr nu ingående ArreiuleSpannemål af 730 Tunnor järnte Lösen för de till denna Kongsgård förr utgjorde Dagsverken som iikaledes tillfaller Staten, StatsWerket under de förflutne åren haft en ersättning af 63,77g R:d 34 sk. 8 rst. så ätt allenast en Summa af Q,g 19 Rid 42 sk. mera blifvit utbetald, än sorn ingått, och hvilket sistnämnde belopp inom ett eller annat år skall fullkomligen ersättas. Committerade hafva jämväl bifogat én af Stallmästaren Schenson uprättad förteckning öfver de vid Stuteriet tillkomne och afgångne Hästar under de sistföfflutne Sju åren, hvaraf inhämtas, att Under denne tiri tillsammans 46
Den 23 Maj f. m. 393 Det är vidare temligen naturligt, att en vapenöfningstid af en månad skulle för ynglingarne vara vida tröttsammare, och man skulle icke heller kunna anstränga dem så mycket, i synnerhet som flere af dem vid fyllda 22 år äro af den svaga kroppskonstitution att de icke kunna strapsera. Det är klart, att då de beväringsskyldige andra året komma till vapenöfningarne med friska krafter, de af befälet mottagas med mera tillfredsställelse och att de under denna korta tid kunna bättre uthärda alla ansträngningar. Är det meningen att bibringa de beväringsskyldige en militärisk anda, är det naturligt att densamma bättre bibehålles, om de veta att de under 2:ne år höra under vapenyrket. Under alla synpunkter finner jag förslaget ang. 2-årig exercis innefatta fördelar, och anser detsamma derföre böra antagas; så mycket mera, som B. St. vid sednaste riksdag antogo det. Det skulle se besynnerligt ut, om K. St. nu förnekade den åsigt, de då uttalade, och hvilken en sednare erfarenhet bekräftat vara riktig. Erih. Creutz: Man har visserligen sagt, att det skulle vara förenadt mod de största svårigheter, att vid inträffande krig uppöfva beväringsmanskapet så, som om de exercerade i 2:ne år. Gr. Anckarsvärd har dock visat motsatsen, och jag ber att blott få tillägga några ord till hvad han yttrat. Eör min del tror jag att, om de stora och ökade utgifter, som andra årets beväringsexercis medför, i stället användes på förökandet af befäl och korporaler inom arméen, tillräckligt befäl skulle finnas för den del af arméen, som vid hastigt anfall skulle möta fienden, och dessutom befäl i reserv för den hemmavarande beväringens exercis. Det vore således, efter mitt förmenande, framför allt annat af vigt att bereda arméen ett förökadt befäl, hvilket förenade de kunskaper, den öfning, skicklighet och intelligence, som erfordrades för att grundligt undervisa och öfva den vapenföra ungdomen och i farans stund ingifva den en tillförsigt, som allena kan föra till seger.
Icke det ringaste gagn men val ett ökadt besvär med deraf föranledda svårigheter vid jordeboksliggarens begagnande, skulle alltså blifva följden af den föreslagna förändringen. Med den nya rubriken: verk och inrättningar, är fullkomligt lika förhållande. Nu uppföras mjölqvarnar, sågar, stampar, jernbruk m. fl. hvar under sin rubrik, sä att de lätt igenfinnes i jordeboken. Denna lätthet försvinner genom deras sammauföring. Och det är allt hvad som vunnits pä förändringen. Att utbyta det gamla mot nytt, då verkliga fördelar derigenom vinnas, är önskvärd! och klokt. Men att ändra blott för nyhetens skull, om ock det nya är långt sämre än det gamla, synes mig vara en sak, som klokheten bjuder att förkasta. Denna punkt lemnades utan anmärkning. Gr. Ridderstolpe anförde skriftligen: Hvad komiterade i deras betänk, anfört, ang:de häradsskrifvare-tjensternas indragning och i deras ställe häradsbokhållares anställande vid landskontoret, samt den förändring, som deraf skulle blifva en följd, i afseende på mantalsskrifningen; kronoutskyldernas debitering och kontroll vid uppbörden, hvilket betänk. K. M. i den delen ock i nåder gillat och godkänt, har under för - ben 2 Augusti. utsättning af R. St:s bifall till skatteförenidings-frågan i allmänhet ostridigt sä mycket företräde framför den åsigt skrifvare-tjenstens bibehållande uttalat, att jag vågar vördsammast tillstyrka H. R. o. Ad. att pä sätt komiterade föreslagit, nu eller samtidigt med sjelfva skatteförenklings-frågan fatta definitijt beslut om häradsskrifvaretjenstens indragning, samt den dermed sammanhängande förändring i sättet för mantalsskrifningarna jemte debiteringen och uppbörden af kronoatskylderna. Skulle åter, i enlighet med hvad Utsk. tillstyrkt R. o.
Vid kamares sammanträde eger hvarje dess ledamot rätt att, stående och från p. Q. § sin plats, till protokollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, sorn under pfyerr läggning komma, ocb om lagligheten af allt, spm inom kamaren sig ]ti|Idrag§r. Hvar och en yttrar sig öfver ett ämne i den ordning, han dertill sig anmält pcb uppropad blifvit. Ej må någon tala utom protokollet, Ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck. Sker det, eger kar maren pröfva, huruvida den ledamot, som sålunda sig förgått, må af talmannen erhålla tjenlig föreställning och varning, eller om saken bör till laga domstols behandling öfverlemnas, eller ock alldeles förfalla. Biil. lin K. SI. Skrifvelse, N:o 85. § ne. När ett ämne skall slutligen illgöras, böra alla dertill hörande handlingar uppläsas, sä framt nägon kamarens ledamot sädant äskar. Ej mä något mål, deri öfverläggning egt rum, lill slutligt afgörande företagas, lörr än talmannen inhemtat, huruvida kamaren anser öfvei läggningen fulländad; börande derefter proposition framställas. Sedan talmannen förklarat, om han funnit propositionen med ja eller nej besvarad, skall dervid bero, så vida ej minst tre ledamöter begära votering, hvilken då ej må dem förvägras; en hvari öfrigt obetaget att låta sin serskilda mening i protokollet antecknas. In gen må försöka att beslutet genom ny öfverläggning upprifva. Då voteras skall, bör voteringsproposition, jemte tydlig kontraproposition, genast författas, justeras och anslås, samt omröstningen straxt derefter verkställas. — Proposition må ej göras, om votering skall ega rum, ej eller omröstning derom tillåtas. Vid omröstningarne, som alltid skola ske med tryckta och omiirkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar, beräknar hvarje ledamot en röst. Till undvikande af lika röstetal för ja och nej, skall i mål, der blott enkel pluralitet erfordras, talmannen, vid hvarje omröstning, förr iin scdlarne uppräknas, en bland dem uttaga och genast förseglad aflägga.
Herr ?LKIman önskade i den föresiagne propositionen allenast den förändring att deri infördes det Ridderskapel och Adeln ej ansett stridande mot Preste-Standetö Privilegier, akt updraga ät skottet att inkomma med förslag till jämkning af Desi löner. r76? Den 28 November Friherre klannsrbeim inwände, att det were tädligast hafuw delta för en framtid sig förbehållit, sedan Preste Sänders sivar om denna sak inkommit, Efter någon obetydlig ytterligar-e justering gillades följande proposition, hwilken salunda af Herr Greswcn och LgndlMarfkalken framsiäldes: bifaller Högloft. Nidderskapet och Adeln att, j anledning af n» under öfwerläggninq förehafde och i sammanhang med StatS-UljjkottetS Betänkande up« konnie frägor pm reglering af Bifkops-lönerne samt. Plan art inga i någon förutgående pröfning huruwida nämnde löner more, sädane de nu äro, PresteSränder genom Desi privilegier förwgrade, till Hög. »widige Preste-Srändets egit öma behjertande af Mikels och Desi StatS-Werkö ivcrkcliga behof hemställa, art öswerlägga, och Riddcrffaper och A» deln wänligen meddela, i hwad mätto Prcste-Standet genom egit begifwande och patriotiska upoffringar af innehasivqnde förmäner, fjkulle finna sig beredwilligk att SlalS-Werkers betrangda tillstånd underlätta? - Pä ytterligare gjord proposition beslöts att Ridderffapet och Adelns nu fattade beslut genom en E)epnration genast skulle de öfrige Respektive Skantzen meddelas, dg Depmationen skulle medföra följande? Ut - Den 28 November *761 Utdrag af Protokollet, hallit i Högloft.
Hon har tagit medicine doktorsgraden vid ett universitet i Schweiz och rädsla, falsk stolthet, öfvertalning o. s. v. Den har Dyligen genom ett särskildt kejserligt dekret blifförsta osanningen kan knappast undgå förälvit bemyndigad att i Salzburg förestå en anstalt för drarne. Den är ej så lätt för läppar, vana att ögonsjukdomar. eljes tala sanning. Bedan rodnaden ocb stamningen, om icke själfva saken visa föräldrarne, Från garderoben skrider jag sakta öfver boudoirens tröskel ... ah! hvilken d o f t! vå- att någonting är på tok. Huru skola de nu förgar jag fortsätta? Jag nalkas heliga mystehålla sig? Många föräldrar äro för sina barn rier, jag erkänner det, men jag lofvar att vara en förebild i lögnen; de behandla osanningen Behaget oeh skönheten. som en bagatell. Dåraktiga föräldrar finna kandiskret A f Francois Coppé. ske till och med nöje i den lille lögnarens uppMina ögon falla genast på en puderask. finningsförmåga. En sorglig glädje! Det är Puder! — utropa ni • — det är väl ingen märnog sannt, att den lille ofta användt ett förvå- f-^jehaget (på afstånd): Se, hvilken skön bild! värdig artikel i ett fransyskt toalettrum, eller Hvilka former, hvilken symetri! Gudomnansvärdt skarpsinne för att lyckas med sin hur? Ja och nej. Det är ingenting märkosanning, men åt detta skarpsinne skall man liga konturer! Är det ett nytt mästerverk af värdigt bland damer, som vilja vara. jag ej glädja sig. Den första lögnen bör behandPygmalion, en annan Galatea? — O! Promehöll på att säga i&gt;chici&gt;, men hejdade mig, ty las med föräldrarnas hela allvar. Det orätta tbeus, det fattas ingenting utom den himmelordet är vulgärt och kommer aldrig öfver en och förhatliga i densamma måste göras riktigt ska elden.
Jag sade i början af detta anförande, att jag ej ämnade stödja min mening på några fraser och deklamationer; men jag kan dock ej undgå att i förbigående anmärka, att det ifrågavar. ämnet bör äga hela vårt deltagande, ej allenast från nyttans synpunkt sedt, utan äfven ur religionens. Och eftersinnar man rätt religionens första bud i afseende på förhållandet till medmenniskor: att jag skall älska min nästa som mig sjelf, så mäste man ovillkorligt inse, att man kan göra mycket för hela denna angelägenhets ordnande och oändligt mycket mer, än hvad hittills är gjordt, utan att ändå hafva uppfyllt mer änien obetydlig del af detta religionsbud. Men allt sådant kan enligt min öfvertygelse icke ske med något tillfredsställande resultat, utan att man gör hela denna fråga (ill, på visst sätt, en allmän samhällsangelägenhet, d. v. s. om man icke gör den till en statsangelägenhet med en permanent öfverstyrelse (hvilket är ett stadium af frågan dit jag för min del tror att vi engång nödgas komma, ehuru opinionen ännu ej är mogen derför), så bör man åtminstone göra den till en angelägenhet för större distrikter och egna en långt allvarligare omsorg deråt, än hittills; ty på annat säll är det omöjligt, att motarbeta den hydra af likgiltighet och egoism, som är sä benägen att trycka ned den fattige. Och egoismen kommer alltid att i samhället utöfva sitt tyranni, så framt ej samhället utöfvar eller motsvarar sitt ändamål, att utgöra ett skydd för den svagare mot den starkare. Jag anhåller att dessa anmärkmr måtte få åtfölja motionen. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Då, vid ett föregrde tillfälle, Hr CedeVschjölds motion ang:de fattigvården remitterades, yttrade jag min önskan, att få beledsaga densamma med några anmärkmr, och dessa går jag nu att för Ståndet framlägga. Jag finnér mig äfven Den 4 Januari. 15 dertill ytterligare uppmanad af den motion, som nu är föredragen, hvilken jag ieke ämnar diskutera, men som synes mig vittna 0111 den aldra största tillförsigt till sina åsigtcrs ofelbarhet. Hr Gripenstedt uppläste härefter följande:
G. blifvit författad, hvilken på ena sidan, uti serskilda columner, upptager Skulderne, den i October 1818, eller den dag, då utredningen i RtgtsContoiret tog sin början, samt den 1 Januarii 1829; och på andra sidan, uti serskilde columner, Tillgångarne vid samma tidpunkter. Häraf befinnes, att Skulderne, hvilka, den 1 October 1818, bestego sig till 4,782,786 R:dr 3i sk. 11 r:st., utgjorde, den 1 Jan. 1829, 988,044 R:dr 4° s^-j och hafva Skulderne således, under utredningstiden, blifvit förminskade med 3,794,74* R;dr 39 sk. 11 r:st. Tillgångarne, den 1 October 1818, till ett sammanräknadt belopp af 3,868,837 R:dr 37 sk. 8 r:st. hafva deremot, intill den 1 Januarii 1829, blifvit förminskade med 3,404,371 R:dr 4* s^. 7 *:st. och balanceras sistberörde dag till ett belopp af 464,465 R:dr 44 sk. 1 rst. Vid jemförelse emellan Skulder och Tillgångar, var Bristen, den 1 October 1818, 913,948 R:dr 42 sk. 3 rst., men hvilken, den 1 Januarii 182g, blifvit nedsatt till 523,578 R;dr 43 sk. 11 r:st, så att, enligt Räkenskaperne, bristen är vorden under utredningstiden förminskad med 3go,36g R:dr 46 sk. 4 r:st.
Teodoros gick utan att hindras av någon. Utkommen på gatan mötte honom en vagn, ledsagad av två fackelbärare till häst. - Plats för prokonsuln av Akaja! ropades av fackelbärarne till de mötande hoparne. När vagnen hunnit dubbelporten, svarades på den vaktande legionärens rop: - Prokonsuln av Akaja. Folket fick således veta, att prokonsuln lämnat staden. Biskop Petros och Krysanteus arkonten hade särskilt underrättats, att han av ett viktigt ärende kallats till Korintos. Innan prokonsuln lämnade Aten, hade han emellertid i biskopens närvaro förhört de i kalkstensbrottet vid pelarfältet fångade atanasianerna och funnit dem skyldiga till det brott, för vilket de åtalats, nämligen hemlig gudstjänst i enlighet med deras bruk och lära. Deras dödsdom var undertecknad. När Karmides fram emot midnatten styrde kosan hem, väntade utanför hans dörr en slav, som höll vid tygeln en ridhäst, prokonsulns kappadokiske Akilleus. Slaven räckte Karmides ett brev, som han läste vid skenet från vestibulens lampa. Det hade följande lydelse: »Annжus till Karmides. Måtte det blida ödet foga, att detta brev råkar i sin ägares hand och vänligt emottages av honom! Den gode Lysis ber dig vara välkommen till sin villa. Din säng står bäddad med svällande kuddar. De skönaste drömmar, som någonsin genom elfenbensporten gått ut att fröjda en sovande värld, äro kallade att infinna sig vid din bädd. När morgonstjärnan slår upp ögat, skall hon finna samlade Karmides och Olympiodoros och Demonax och Palladios och Myro och Praxinoa, alla friska, strålande och glada, samlade kring den arme Annжus Domitius som en skyddsvakt mot de bekymmer, som peka på hans prokonsulariska insignier och anse sig hava rätt att suga hans blod.» TRETTONDE KAPITLET. Sorgespelet. Den homoiusianska befolkningen hade under natten svärmat kring gatorna och hopvis ledsagat de spridda truppavdelningar, som ännu mot morgonen genomströvade stadsdelarne för att uppsöka och fängsla de förnämsta medlemmarne av kättarekyrkan.
Det statsbidrag Kongl. Maj:t behagat föreslå Rikets Ständer för dessa båda arbeten, är dock så ringa, åtminstone hvad angår anläggningen af Kinda kanal, att all tanke på detta arbetes utförande måste öfvergifvas, derest icke Rikets Ständer skulle behaga på ett mera verksamt sätt understödja detsamma. Kongl. Maj:t har nemligen, på sätt den nådiga Propositionen, pag. 53, innehåller, endast alternativt föreslagit att, derest icke vederbörande inom 1863 års utgång i behörig ordning afslutat kontrakt om utförande af arbetet för segelleden emellan Hattefura och sjön Stora Lee, den för detta arbete under denna statsregleringsperiod afsedda lånesumina af 450,000 R:dr skulle få användas såsom lån för utförande af Kinda kanal, derför arbetskostnaden syntes påkalla statsbidragets fördelande på 2 statsregleringsperioder. Granskar man närmare innehållet af Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition, så kan man dervid icke undgå att finna, att de på sjette Hufvudtiteln föreslagna statsbidrag till produktiva arbeten äro ytterst knappt tilltagna. Väl är det lätt att inse att då Staten i så mänga andra rigtningar tarfvar stora anslagssummor, tillgångarne måste blifva hårdt anlitade; men då man af ifrågavarande nådiga Proposition derjemte inhemtar, att Rikets Ständers Bank eger ett behållet öfverskott af icke mindre än 6 millioner R:dr, hvilket icke tagits i beräkning för de uti den nådiga Propositionen föreslagna statsutgifter, torde man kunna hysa den säkra förhoppning, att tillgångar skola kunna beredas äfven för andra produktiva arbeten än anläggningen af Statens jernvägar, hvilka, enligt hvad föregående Rikets Ständer antagit, förnämligast böra byggas med upplånta medel, så att icke ensamt samtiden får vidkännas kostnaden för deras utförande. Jag vågar ock föreställa mig att, såvida jernvägarne skola erhålla tillräcklig trafik, måste landet samtidigt upparbetas äfven i andra orter än dem, der jernvägarne blifva förlagda.