Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Geete, Sten Porse, och N:o 1661. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henrik Adolph Oscar, efter IN -.o 86. Hr Stuart, Fredr. Christopher, och N:o i5o2 B. Hr von Uthfall, fullm. Frih. Cederström, Anders; Riddar husUtskottet: K:o >3o4. Hr Kuylenstjerna, Otto Wilhelm, efter N:o 253. Frih. De Geer, fullm. Frih. D’Albedyhl, Christer Henrik. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af ledamöter att uti Utsk:n inträda under deri åt permitterade ledamöter lemnade ledighetstid ; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, i BevillningsUtskottet: N:o 702. Hr Prytz, Lars Adolph, under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 3. Frih. Gyllenstjerna af Lundholm, Kils Christopher; i;i Den io Octobcr f. ra. Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet: N:o 579. Hr Klöfverschjöld, Carl Fredr., under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 277. Frih. Mannerheim, fullm. Hr Tersmeden, Gustaf Reinbold. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utskrs utlåt. N:o 27, i anledn. af anmärkn:r emot betänk. N:o 1 2, ang:de grunderna för den blifvande allm. bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. 4:de artikeln. Föreskrifter, ang:de hvad vid mantalsoch skattskrifningar, Taxeringssamt Pröfnings-comite'er bör iakttagas, om ändrings-sökande i debiteringsoch taxeringsmål, samt om besvär öfver ådömda böter. 3g:de §:n. Hr Edenh jelm, Gillis:
Såsom aktor i dylika mål med detta, har jag alltid gjort till regel, att när AdvokalFiskalsEmbetet funnit sådana omständigheter förekomma att det ansett »nåden böra gå för rätten», så har jag alltid eftergifvit den rättighet jag ägt, att utkräfva den andel af den ådömda summan, som enligt KammarRins instruktion mig tillkommit. När nu den grannlagenhet och laggrannhet blifvit af StatsUtsk. iakttagen, att bibehålla aktor vid sin rätt, ehuru anledn. till ett motsatt förfarande ej saknats, så är det för mig en pligt likasom en tillfredsställelse att förklara, att om äfven, hvilket är anledn. att förmoda, R. St:r lika med Utsk. icke anse sig kunna besluta öfver en rättighet, som mig i egenskap af tjensteman tillkommer, jag likväl alldrig ämnar att af den i frågav:de personen utkräfva det ringaste af det aktorsarfvode, som mig skulle tillkomma, utan att jag, när K. M:s Nåd. Bref i öfverensstämmelse med R. St:rs beslut till KammarRm anländer, tänker förklara att det förbehåll som blifvit gjordt af min lagliga rätt i egenskap af aktor i målet, icke af mig kommer att begagnas. Förev:de Utlåt, blef uppå härefter framsläld propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogos och bi föllos StatsUtskis nedannämnde den 31 sistl. Augusti på bordet lagda Utlåt:n. N:o 120, i ani. af väckt fråga om försäljning af i Landskrona gamla stad befintliga, Kronan tillhöriga, byggnadstomter; och N:o 121, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om anslående af f. d. Profoss-boställot vid Westgötha Reg:te, Backabo N:o 5. Thorbjörnsgården, till boställe åt en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län.
Dock bade Etsk. aldrig bort nämna någonting om hvad det ansett mig böra finna blifva följden af den förändring Utsk. i betänk. N:o 242 föreslagit, emedan, enligt hvad jag redan tror mig hafva tydligen visat, en sådan följd deraf omöjligt kan uppslå. R. o. Ad. biföll StalsUtsk:s utlåt. Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s utlåt. N:o 246, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller, alt Högv. PresleSt:s beslut i della ämne måtte uppläsas, och jag derefter få yttra mig. Undertecknad Ridd. secret. tillkännagaf, att något prot.utdr. från PresleSt. rörrde pröfningen af förevar, utlåt, ännu icke hade ankommit. Hr von Hartmansdorff: Det förundrar mig, att icke något prot.utdr. i detta ämne ännu från Högv. Ståndet ankommit, ty jag vet, att målet derstädes för flere dagar sedan är afgjordt. Det har skedt sä, alt Ståndet anslagit en summa af 3,000 r:dr för en gång till det ändamål, som här är i fråga. För min del hemställer jag, att R. o. Ad. måtte uti detta PiesleSlrs beslut instämma. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det förefaller mig verkligen oväntadt, att icke något prot.utdr. frän PresteSt. ankommit, dä en sådan handling kommit Utsk. tillhanda, redan innan delta utlät, afgafs. I anledn. häraf erinrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt det endast var PresteSt:s i afseende på nu förevar, utlät. N:o 246 fattade beslut, hvarom prot.utdr. saknades, hvaremot prot.utdr. rörrde nämnde Stånds beslut i anledn. af SlalsUtskrs föregrde, under Nro 206, afgifna tillåt, i ämnet äfven till R. o. Ad. ankommit.
En vård Talare har till stod för sin mening att i Universitets Inrättningens grundförfattning inga brister finnas., åberopat intyg och yttranden i Upsala Consistorium af åtskilliga berömda Universitets Lärare, afgifne för Femtio-Fem år sedan, och hvilka skulle bevisa ^Talarens satts. Derpå svaras: Att Auctoriteter ingen ting bevisa; och att om de sådant skulle göra, rått så berömda Lärare vid samma Universitet, nemligen, de store tankarne Hoijer och Boetius, i skrifter, adresserade till hela Nationen, för några och tjuge år sedan, öppet framlagt en motsatt mening: att sådane brister ver-t keligen finnas. Samma Talare har velat finna roten till det onda hvars verkningar öfverklagas, uti vissa af Staten vidtagne Förfatningar och att Universitets - Inrättningen således deri vore oskyldig. Eller med ett ord, att en .yttre Samhällets inverkan på Universitererne vållat den med rätta i så lång tid klandrade ytligheten i Civila Tjenstemannabildningen vid Academitrne. Origtigheten af denna förklaringsgrund år Stats-Utskottets B etan handen. 53p handgriplig; hvilket bevisas både af erfarenheten och af sakens natur; ty, vid närmare betragtande skall man finna, att, det ligger fullkomligt i Lårarnes magt, att genom forelåsningarnes och Examens-fordringarnes beskaffenhet förekomma alla skadeliga följder af Tjenste-Betankandet och de derpå grundade Befordrings-Lagarne, och erfarenheten utvisar också i fullt mått vid vissa Examina och vid vissa tidpuncter, att de kunnat förekommas och yerkeligen blifvit forekomne, så vål i Upsala sorn i Lund. Dessutom gifves det andra Examina och rigtningar af Studierne dår samma ytterlighet blifvit iakttagen, utan att der någon vferkan på Ungdomens tänkesätt af Tjenste-Betånkandet kunnat komma i fråga. Grundorsaken, eller sjelfva roten till det onda måste således åtminstone till största delen vara befintlig och stå att anträffa i sjelfva Universitets - inrättningen.
Svenska Bancosedlar för hvarje Rrdr Hamburger-Banco; f) att Banco-Fullmägtige skulle ega rättighet, att uppskjuta den öfverenskomna silfverlevereringen lill år J.833, under vilkor att Leveranteuren i sådan händelse derom senast den 3o Junii i832 underrättades; och att af Banken erlades till Leveranteuren, såsom ersättning, 1 -l procent af ievereringssumman med io,5oo Rrdr, hvaraf liqviden, efter Fullmägtiges options-rält, finge verkställas med Hamburger-Banco, Riksdaler för Riksdaler; §y alt i händelse Banco-Fullmägtige, inom den 3oJunii i83a, hvarken tillsagt Leveranteuren om någon leverering för år i832, eller underrättat honom om levereringens uppskjutande till år 1833, ansågs Conträdet förfallet; likasom om Binco-Fullmägtige, efter alt hafva, på sätt blifvit förbehållet, uppskjutit levereringen till år i833, icke inom denj 3o Junii i833 underrättat Leveranteuren om levereringens verkställande; och skulle Banken erlägga såsom ersättning, i händelse contractet återginge år i832, arne procent af leverering s-summan med 14,000 Rrdr, eller om återgången inträffade år 1833, 3 procent med 21,000 Rrdr Svenskt siifver-specie, i begge fallen med afdrag för hvad sorn redan kunde vara erlagdt 1 ersättning för levereringens uppskjutande till år i833,ochni«d >4 Banco-Utskoltets Betänkande IV.o 12. förbehåll för Banco-Fullmäglige af options-rätl till denna ersättnings liqviderande med Hamburger Banco, Riksdaler för Riksdaler; samt b) att Leveranteuren vid Contractets undertecknande skulle anskaffa antaglig borgen till Bankens säkerhet för 3 procent af Leverance-summan.
Ett enda mål af denna beskaffenhet har af samtlige Riks Stånden blifvit förklarad! hvilande till annan Riksdag, nämnligen frågan om företeendet af Justitia Ombudsmannens Diarier (1812). Jag har altid trott att detta förklarande (dessutom oformligt derigenom att det saknade Konungens sanction) var en följd af brådskan, som förbisåg Lagens föreskrift, och af ett så eftertänklig! exempel, att det aldrig mera böra äga rum (anm. av Silverstolpe). Maj 1815 589 sjelfva böra uptagas, men ock kunna genom särskildt beslut upskjutas till en annan. Till uptagandet å den tid, nämnligen nästa Riksdag, som Grundlagen särskildt för Constitutions mål bestämmer, erfordras på sådan grund icke något beslut, utan på sin höjd, och endast i fall fråga derom upstår, ett förklarande att ej vilja afstå från den af Grundlagen meddelta af görande-rätt. Till hvilandet åter måste erfordras ett beslut, efter det skall innefatta ett af stående från berörde rättighets utöfning: Och då nu i sin naturliga ordning upkommer den frågan, huru många röster erfordras till detta beslutf synes mig af den ovägerliga rättigheten till uptagandet och afgörandet fcilja: 1 :o Att den eller de af de Fem constitutionella Myndigheterne, Konungen och de fyra Riks Stånden, som ej vilja från denna rättighet afstå, kunna dertill ej af någre eller någon bland de öfrige tvingas; 2 :o Att, då med termen afgöra förslagen Grundlagen omöjligen kan mena en, två, tre eller fyra femtedelars, utan alla femtedelarnes beslut öfver desamma, är ock, i följe af Lagen, uptagandet allas pligt, så snart Konungen eller ett Riks Stånd, hvilket som heldst, ej från föreskriftens utöfning afstår; och 3 :o Att, då ingendera Myndigheten kan förmenas att förslagen uptaga oell afgöra, måste ock icke mindre än allas enstämmighet fordras för deras upskjutande till annan tid: det är: Röstberäkningen af sammanstämmige Fem, icke den af sammanstämmige Två, vara på närvarande fråga användbar.
Man behöfver ej göra mera, än läsa ut ifrågavarande Nummer af Allmänna Journalen, för att inse egentliga afsigten med Aitikeln från Luback; och då detta blifvit verkstäldt med behörig eftertanka, torde ej vara svårt att finna, det man haft orätt, att inför ett Riksstånd framdraga en sak af denna beskaffenhet. Friherre Rudbeck yttrade sig, att, i anledning af de upplysningar Friherre eif Wetter. Den 31 Mars. stedt nu behagat lemna, samtyckte han gerna, att den af honom gjorda motion måtte förfalla. Friherre af Wetterstedt förmälte sig icke önska, att hans anmärkningar vid Friherre Rud. becks Dictamen finge rum i Protocollet, i händelse Friherre Rudbeck icke funne sitt Dictarnen böra derstädes förblifva. På gjord erinran af undertecknad Riddar - husSecreterare, att Friherre Rudbccks Dictarnen vore intaget i det Protocoll, som 1 dag vedan blifvit justeradt, och salunda ej kunde undergå rubbning, förföll denna fråga, och uppå gjord proposition af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken biföll Ridderskapet och Adeln att, enligt Friherre Rudbecks medgifvande, dess motion skulle förfalla. Föredrogos de af Herr Blomstedt, Hans, i sista Plenum upplästa Memorial, rörande ÖrlogsFlottan , hvarvid Friherre Wirsén, Gustaf Fredric, skriftligen. anförde följande : Tvänne af Herr Hans Blomstedt i Plöglofl. Ridderskapets och Adelns sista Piel um uppläste och på bordet lagde Memorial föranleda mig att inför Ridderskapet och Adeln vördsamt framställa en och annan omständighet, som har sammanhang med detta ämne, hvil - 34ö Den 31 Mars. ket jag haft, ej allenast tillfälle, utan ock skyldighet, att med någon uppmärksamhet följa. Det är frågan om Rikets försvar till sjös, om anvisning af dertill nödiga medel, samt om deras disposition och förvaltning, sorn Hr Blomstedt framställt.
Men de spännande afventyren hafvn kanslce Irrar något af den forna t; jinsIcrnften, och därpA torde författaren hrifva r&amp;lcnat, då han i Ar iitsändt en ny öfversättning och bearbetning. Hvem som haft, rednlctionen om hand, st&amp;r icke nngifvet, men man behöfver icke slå u,pp många sidor i boleenför att finna, att den som b~mbetat sitt original 135 detta satt &amp; r icke blott ~årdslös, utan olr~innig om sitt eget språks enldnste regler. Några esempel må anföres: han trodde sig höra skott och dessa förde hans tankcm p&amp; s i m reskmmater »; - runlla hade ett gemensamt hopp, att blifva ~~~~~~~~~~~~~dn f ö r alla de rnissïiilrningar, som drabbat dem »; - » nu korn något att tilldragn sig »; - » hvillcen för alltid sagt faryal nf de l r a ~ m a t e r; ~ - » $ra~rlsäg den diii fromma sångens,. o. s. v. Icke sdlan iiro ord iiteglömdn eller ouilcastade och satsens lconstriilction oredig, så att den rn8ste liisas flera gånger för att .leunna förstås. Det faller af sig sjdf, att under s&amp;dann förhållanden allt det lätta och lcnrnlrterisernnde i förf: s stil går förloradt; Maii får blott kvar det tonn slcelettet af berättelsens ianeh511, de vilda bragderna, de blodiga striderna, de otroliga iifventyren och det lyclrliga slutet på alltscmmans. - DA det finnes så godt om andra roliga böcker, som med d l t skäl kunna clnbefdlas, amse vi oss böra ' nfr&amp;da från inköp af denna bole. Illustrationerna äro af den vanliga sorten, antagligen efter tyska förebilder, och priset synes icke vara billigt. Vid iiidinngi.Kiiseii af William O. Stoddard.
Nåden är en helig »sak; det är till ovanliga fall den bör sparas — till de fall nem»ligen, som lagstiftaren ej mäktat i hela deras concreta omständlig - Den 8 November. 103 ahet förutse och för hvilka lagskiparen således saknar den ledning, »som fördras för ett i alla afseende rättmätigt domslut. Det är i »sådana fall, och i dem allena, som man måste vädja från den »skrifna lagens bokstaf till den oskrifna lag, som den Högste i »samhället bär inom sitt bröst.» Vi befinna oss f. n. i den ställning, att brottmålslagen i flera fall icke kan tillämpas, utan nåden alltid måste träda emellan och mildra lagens straffhot, hvars verkställighet vid nuvarande civilisation skulle anses för otidig grymhet. I 1734 års M.s-B. qvarstår dödsstraff för många brott, hvilka numera, enl. allmänna omdömet, anses böra vida lindrigare bestraffas. En nödvändig följd häraf har ock blifvit, att nåden i alla dessa fall måst anlitas. Nåden har sålunda blifvit regel, och lagen endast undantag. Lagen dömer årligen omkring ett hundra personer till döden; men straffet verkställes endast på en, två eller tre. Den verkan, en sådan tomhet och betydelselöshet i laghotet nödvändigt måste åstadkomma, har också icke uteblifvit. Den skräck och fasa, lagens hot om döden borde ingifva brottslingen, förefinnes icke. Lagen har i detta afseende förlorat all aktning. Numera är det ingalunda sällsynt att, när Domaren afkunnar dödsdomen öfver en brottsling, denne föraktfullt ler åt domaren, med förklarande, att af den domen blir intet. Till denna punkt hafva vi kommit genom underlåtenhet att i tid ändra föråldrade lagar. För att åt lagen återförvärfva det anseende den förlorat, är det nödigt skyndsamligen ändra de stadganden, hvilka allmänna tänkesättet redan utdömt och -hvilka till följd deraf icke vidare kunna tillämpas. Och är det i sådant afseende jag nu går att föreslå afskaffandet af dödsstraff för åtskilliga brott, Derigenom åsyftas icke någon förändring uti hvad som factiskt eger rum, utan endast att bringa lagen i öfverensstämmelse med hvad redan länge tillämpats.
Sedan 4l> 42> 43 och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan 3 qvart till 10 om aftonen; och befunnos efter voteringens slut, klockan tre qvart till 12 om aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösLerne hafva utfallit som följer: Ja — 146. Nej — 206. I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMa.rska.lken BancoUlskottens ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln till Utskotten återremitteradt. Friherre Cederström, Jacob: Sedan återremiss af ifrågavarande Utlåtande nu är beslutad, anhåller jag, att Herr Grefven och LandlMerskalkcn täcktes inhämta , huruvida Den 26 Mars e. m. Ridderskapet och Adeln instämmer i mitt förslag om föreläggande af fjorton dagars tid för Statsoch BancoUlskotten alt inkomma med deras Utlåtande öfver återremissen, och då jemväl yttra sig i hufvudfrågan om anslag till Götha Canalbyggnad. Begärdes på bordet. Upplästes till justering och godkändes FxpeditionsUtskottets under N:o 43 afgifne förslag till Rikets Ständers underdåniga Adresse till Hans Majit Konungen, i anledning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Betänkanden: Frän Bevillningsutskott et : Af den 7 dennes: N:o i5. Angående Stämplade Pappersafgiften. Frän Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af den 18 dennes: N:o 8. I anledning af gjorde anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesverket i Riket af den \ Lades på bordet. igo Den 3o Mars f. m.
Prop. till R. St. 1847. 87 Transport 11:1 r 3,966: 32. - 73,366: 7. i. svarande mot den lön, lian nu vid hospitalet åtnjuter; samt att, sedan adjunkten vid veterinär-inrättningen i Skara, Chirurgia>magistern Lars Tiden den 1 sisllidne September nied döden afgått och eflerlemnat en mer än 73 år gammal enka, hvars tillgångar, enligt efter mannen hållen bouppteckning, utgöra endast 1,119 R:dr 17 sk. 5 r:st. B:ko, derifrån dock bör afdrngas den husröteersätlning, hvilken kan komma ali drabba sterbhuset, Rikets Ständer, med afseende ej mindre å den åldriga, genom sjukdom och bräcklighet till arbete oförmögna, enkans nödställda belägenhet, än äfven å adjunkten Tidens ovanliga förtjenster om veterinär-vetenskapen, må bevilja Tidens enka en årlig pension af 300: alt under hennes återstående lifstid af allmänna indragningsstatens medel utgå. 4 266-r> — Tillsammans R:dr 77,632:39. i. Och föreslår Kongl. Maj:t härjemte, i afseende på regleringen af denna stat: att, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan under andra hufvud-titeln blifvit begärdi, må till fortsatt utgående intill nästa riksdag å indragningsstalen uppföras det årliga arvode af 1,200 R:dr, Professoren Doktor Schlyter för ulgif vande af Sveriges gamla lagar fått sig tillagdt; att det pensionsunderstöd, Rikets Ständer vid föregående riksdagar, men hvarje gång endast för liden till nästpåföljande riksdag, å allmänna indragningsslalen anvisat för afl.
Herrans Ande är öfver mig, derföre att han hafver smort mig; till att förkunna Evangelium dem fattigom hafver han sändt mig, till att läka de förkrossada hjerta; till att predika de fångar frihet, och dem blindom syn, och dem sönderslagnom förlossning; Till att predika Herrans behageliga år. Sedan lade han boken tillhopa, och fick tjenarenom, och satte sig; och allas deras ögon, som i Synagogone vore, aktade på honom. Då begynte han till att säga till dem: I dag är denna Skrift fullbordad för edor öron. Och de båro honom alle vittnesbörd, och förundrade sig på de nådefulla ord, som gingo af hans mun, och sade: Är icke denne Josephs son? Då sade han till dem: Visserliga mågen I säga till mig denna liknelsen: Läkare, läk dig sjelfvan; huru stor ting hafve vi hört i Capernaum skedd vara; gör ock sådana här i ditt fädernesland. Sade han: Sannerliga säger jag eder: Ingen Prophet är afhållen i sitt fädernesland. Men jag säger eder i sanning: Många enkor voro i Israel, uti Elie tid, då himmelen igenlyckt var i tre år och sex månader, då stor hunger var öfver hela landet. Och till ingen af dem vardt Elias sänd; utan till ena enko uti Sareptha Sidons. Och månge spitelske voro i Israel, i Elisei Prophetens tid; och ingen af dem vardt ren gjord, förutan Naeman af Syrien. Och alle, de i Synagogon voro, uppfylldes med vrede, då de detta hörde; Och uppreste sig emot honom, och drefvo honom utu staden, och ledde honom ut öfverst på klinten af berget, der deras stad på byggder var, och ville stört honom der utföre; Men han gick midt igenom dem sin väg. Och han kom ned till den staden Capernaum i Galileen; och der lärde han dem om Sabbatherna. Och de förundrade sig på hans lärdom; ty med hans tal var väldighet. Och uti Synagogon var en menniska besatt med en oren djefvuls anda; och han ropade med höga röst,
Stånd yttrat denna önskan, linner jag för min del tämligen olämpligt att villja tillerkänna Ett Stånd rättigheten att aftruga de trenne öfriga ett i deras tanka omoget och förhastadt beslut, blott derföre, att Ett Stånd kunnat anse tänkesätten stadgade och öfvertygelsen mognad, eller icke kommit att lemna uppmärksamhet åt de politiska skäl, som verkat hos Med-Ständerna. Jag förmodar mig i det anförda hafva tydligen bevisat, att jag icke anser ett eller annat Riks - Den 3 .Tuni. Riks-Stånd, icke ens alla fyra Riks-Sfånden tillsamman , hafva rättighet att genom sammanstämmande beslut, emot Konungens vilja , uppskjuta de Grundlagsfrågors afgörande, genom bifall eller nfslag, sorn i anledning af Konungens Propositioner blifvit 3 någon, föregående Riksdag beredda. Men jag. tror, att detta uppskof kan och bör ätadkommas genom Konungens yttrade vilja å ena sidan, och genom Riksens Ständers af pluraliteten afgjorda önskan a den andra. — Grundlagsfrågor, sorn af Riksdagsmän blifvit väckta och å någon föregående Riksdag beredda, anser jag kunna af trenne Riks-Stånd, äfven utan Konungens samtycke, ytterligare till annan Riksdag läggas på bordet. När i dessa frågor två Stand stannat emot två, torde, i analogie med 81 §• RegeringsPormen, deras mening böra blifva gällande, som beslutet uppskutit. — I närvarande fall finner jag, just uti vår Konungs sätt att utöfva Sin magt enligt Lagen, ett victigt skäl att med förtroende hvila vid den första Proposition om Grundlagsfrågornas hvilnnde, Kongl. Maj:t i nåder gjorde till Riksens Stander den 28 sistlidne Mars, öfvertygad, att densamma var föranledd af sann ömhet för det Polk, hvars välfärd, enighet och sjelfbestånd äro främsta föremålen för Konungens omsorger, säkraste jordiska stödet för Dess kraft och enda villkoret för Dess ära. Då jag icke kan förmoda, att Högloft.
Hvad dervid först angår första delen af Johannes Nilssons motion och Sand stedts framställning i fråga om 5 § i Kongl. Förordningen den 9 Februari 1802; så enär berörde § redan är, i hufvudsakligen enahanda syftning med motionärernes förslag, förändrad genom Kongl. Maj:ts, i anledning af Rikets Ständers vid sisthållne riksdag gjorda underdåniga anhållan, den 23 Oktober sistlidne år utfärdade nådiga kungörelse, om hvars tillvaro motionärerne synas hafva vid motionernes afgifvande saknat kännedom, anse Utskotten berörde förslag icke påkalla vidare utlåtande. I fråga åter om sednare delen af Johannes Nilssons motion, hvarmed motionären synes hafva åsyftat, att stadgande borde meddelas derom, att, inom samma by eller hemman, delegare icke skola deltaga i hägnad af andra delningseller skifteslinier, än i dem, som skilja hvar och en från hans granne; så lärer, enligt Utskottens åsigt, ordalydelsen i 6 § af Stängselförordningen, der det heter, att emellan grannar och delegare inom samma by, gård eller hemman bör med skijldigheten att hägna och stänga förhållas på samma sätt, som angående byar och enstaka gårdar fvreskrifvet är, så att den, som stänga vill, eger vitsord och den angränsande är skyldig deri taga del, icke kunna föranleda till antagande deraf, att hemman i by skall deltaga i hägnad uti skiljelinier emellan andra hemmansdelar i samma by; och då Utskotten derföre anse det af motionären föreslagna stadgande icke vara erforderligt, få Utskotten tillstyrka, att motionen i denna del icke må till någon åtgärd föranleda. I strid mot den åsigt, Carl Tholsson uti sin motion yttrat, finna Utskotten ingalunda obilligt, att ett byalag, som undergått laga skifte, derefter skall fortfarande deltaga i hägnadsskyldighet mot enstaka gård för äfven andre hemman, än dem, som vid skiftet orhållit sina egor intill det enstaka hemmanets.