Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kredilivet 1,800,000 ndr för manufakturdiskonten, i förhållande till tillverkningen, icke öfverstiger beloppet af det kreditiv, som jernhandteringen och vågbara effekter blifvit tillagd med 3,500,000 r:dr, och värdet af dessa effekter icke torde öfverstiga 12,000,000, då det af yllemannfakturerne i Norrköping endast uppgår till 4 millioner och i det öfriga riket utöfver 2 millioner, så anser jag alt proportionen ej är öfverskriden och ingen särdeles stor förmån lemnad manufakturerne och fabrikerne framför jernhandteringen och koppartillverkningen. O Hr Akerman: Jag anhåller all få fästa uppmärksamheten på olikheten emellan kreditivct för jerneffekters belåning och kredilivel för manufaktur-diskonten. Det ena afser en näring, som tillverkar exportabla artiklar, hvilka likväl under delta år måhända komma att utföras till högst obetydliga belopp och, då tillverkningen mångfaldigt öfverstiger förbrukningen, kan någon synnerlig vinst af denna näring icke väntas. Hvad åter angår manufakturerne och den för dem befarade större införseln af utländska manufakturvaror, sa tror jag, att en sådan införsel icke kommer i fråga med andra varor, än sådana, hvilka icke tillvepkas inom landet. Våra manufakturer äro, med afseende på våra behof, ännu i sin linda. De enda, som fått någon utsträckning, äro bomullsspinnerierne, men äfven dessa kunna icke fylla landets behof. Då, som vi litet hvar känna, icke obetydliga qvan titeler garn konsumeras, men emot införseln häraf hinder blifvit lagda genom höga tullafgifter, hvilka lära för bomullsgarn uppgå till 5 sk.; så innefattar denna höga tull den stora fördelen för bomullsgarns-tillverkaren, att icke behöfva frukta någon tällan. Hr von Troil, Emil: För min del tror jag, alt den ställning, hvaruti manufakturidkare under en kommande lid inom vårt land kunna blifva försatte, i ganska ringa mån beror af det beslut, R. St., med föranledande af Bevilln.UlsIcs framställning, komma att fatta.
Om nu till exempel 1 mantal äges af 4 Åboer, och detta 1 mantal är uppskatladt till 4ooo R:dr, men |:dels mantal i samma by försåldes till 2000 R:dr, Som verkligen någon gårig kunnat inträffa, har man då någonsin, utan att bryta sin ed, kunnat uppföra den försålda £tdelen till 2000 R:dr, utan att uppföra hela mantalet till 8000 Rrdrs värde och alla därmed jemförliga hemman till lika fördubbladt värde, hvarigenom minimi-Tariffen äfven skulle för ett sådant Län fördubblas? Är detta förhållande förenligt med den ed Taxeringsman aflägga? eller böra icke alla andra föreskrifter huru värdering skall ske uteslutas ur nya BevillningsFörordningen, än de, som i 17 mom. uttryckas, nemligen: att på grund af den locala kännedom BeredningsComiteen bör äga, åligger densamma att utröna egendomarnes beskaffenhet till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningstillfälle, formoner och oneraj Den 8 December e. m. hvarvid afseende äfven bör göras därå, om den ifrågavarande egendomen genom eldsvåda, vattenflöde, eller andra olyckshändelser blifvit försämrad; varande det i öfrigt Comiléens pligt, att på ära och samvete icke sälta någon egendom till lägre värde, än den skulle komma att gälla, om den utan tvångsmål skulle säljas. Med Nationens snart 20-åriga Taxeringserfarenhet anser jag alla andra värderingsoch vägledningsföreskrifter mera förledande, än upplysande för Taxeringsmännen, än de jag ofvan före nämnt; hvarföre jag föreslår: 1:0 att i5 mom. uti 3 Art. 2 §. BevillningsFörordningen, som ålägger Domare, att till Kronofogden såsom vägledning för Taxeringarne uppgifva alla vid HäradsRälterne uppbudne fastigheter, måtte ur den blifvandeBevillningsFörordningen uteslutas; och 2:0 att ur 17 mom. samma Art. och §. måtte i blifvande BevillningsFörordningen utelemnas all ledning af några skedda köp å till Taxering förekommande egendomar. Lades på bordet.
Då Rikets Ständer sålunda hos Kongl. Majit redan gjort underdånig hemställan om vidtagande af de åtgärder, som, jemväl i Utskottets tanke, äro de mest lämpliga för åstadkommande af ett tjenligt aflöningssätt och förbättring i v:ikoren för Komministrarne, samt ärendet, såsom redan beredt, inom kort lärer bffva inför Kongl. Majit föredraget och i Nåder pröfvadt; finner Utskottet, som icke kan förorda Friherre Hermelins förslag, att lönetillökning för Komministrarne skulle beredas uteslutande på Kyrkoherdarnes bekostnad, sig böra vördsamt tillstyrka, att i anledning af motionerne, så vidt de röra Komministrarnes aflönande, någon åtgärd icke må af Rikets Ständer vidtagas. Allm. Besv. och Ekon.-Ulskotlcts Betänk., \:o SO. 11 Beträffande C) förslager i afseende å förbättrande af extra ordinarie Presterskapets lönevilkor; så hafva jemväl härom motioner blifvit gjorda vid 1847—1848 årens Riksdag, i anledning af hvilka Rikets Ständer, i enlighet med vederbörligt Utskotts tillstyrkande, hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning derom, att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande Stifts-Styrelser att. der sådant icke redan skett, så snart sig göra läte, med Presterskapet öfverenskomma om, och uppgöra en reglering af Adjunkternes löner, samt att med berättelse derom sedermera till Kongl. Majit inkomma. Öfver denna framställning hafva Konsistorierna afgifvit underdåniga Utlåtanden i sammanhang med yttranden i anledning af förslagen om konventioners införande och om löneförbättring åt Komministrarne; varande genom dessa Utlåtanden upplyst, att den uti ifrågavarande afseende redan i Kongl. Majits Nådiga Cirkulärbref den 14 September 1*39 gifna föreskrift blifvit i de flesta Stift fullgjord och Adjunktslönerne således reglerade, samt att, der detta ännu icke skett, en sådan reglering kunde och borde vid Prestmöten åstadkommas; hvaremot Kongl.
Vid ett föreg:de tillfälle, dä fråga var om den indelta spanmålen, kunde det i min tanka vara alldeles likgiltigt om man bibehölle den der uppförda summan eller ej, men nu deremot, dä det verkligen ingriper i statsregleringen, sä må jag säga att jag också icke har någonting emot en måttlig förhöjning af denna inkomstpost, men äfven med all önskan att träffa sanningen så nära som möjligt, så mäste man likväl äfven taga en annan omständighet i betraktande, nemi. försigtigheten att icke uppställa sina beräkningar så, att man löper allt för stor fara att råka i bryderi vid den slutliga liqviden. lag troi' att hvar och en enskild, som räknar klokt, upplager sina inkomster, visserligen så mycket möjligt är i öfverensstämmelse med sanningen, men ändock alltid med en viss jemkning hellre under än öfver, och tvertom med utgifterna. Samma grundsats torde man kanske äfven böra följa vid statens reglerande och derföre vore det val ändock säkrast att vidhålla den här föreslagna summan. Frih. Cederström: För samhället är det af alldeles lika följd om statsregleringen kommer att genom oriktig beräkning lemna brist, hvilken genom bevillning skall fyllas, som om genom andra oriktiga beräkningar af inkomsternas belopp man bereder besparingar, som komma alt ligga oförräntade eller ock göras fruktbara genom utlåning. För det skattdragande samhället är nyttigast om i statsregleringen ordinarie inkomster och utgifter gå emot hvarandra och hvad som då utgiften fordrar utöfver inkomsten, det får fyllas af bevillningen. Det är i öfrigt icke så skadligt som man tror, mine Hirf att något höja inkomstberäkningen i st. f. att bestämma utgifterna på för lågt beräknade inkomster, då de summor, som genom högre beräkning af inkomsterna kunnat vinnas, hade kunnat användas till behöflig:», nyttiga och t. o. m. nödvändiga utgifter, som man bortresonerat, derföre att man ansett sig äga mindre inkomster än man verkligen har. Emot en sådan ordning vid statsregleringen reserverar jag mig fullkomligen och instämmer ronde denna punkt med Hr von Hartmansdorff. Frih. von K riemer:
Med afseende å frågan, huruvida det är skäl att diskutera detta ärende, sedan det redan blifvit genom 3 Stånds beslut afgjordt, instämmer jag helt och hållet i hvad den siste värde talaren derom yttrat. Ärendet är nemligen al den stora vigt, att, om rikets första Stånd deråt egnar några minuters tid, dessa ingalunda kunna anses lörspillda. Likaledes delar jag i allmänhet de åsigter, samme värde talare i sjelfva saken uttalat. Jag ifrar varmt för folkskolan och önskar af innersta hjerta, att den måtte erhålla den största utveckling, som utan allt för stora praktiska svårigheter kan gifvas ät densamma; men just derföre att jag känner dessa praktiska svårigheter, har jag begärt ordet, för att närmare utveckla de här mycket omnämnda förhållanden, som icke för närvarande medgifva någon rubbning af folkskolans schema och verksamhet. Dessa förhållanden äro då först, att vi hafva ett alldeles otillräckligt antal folkskolor. Deras antal utgör för det närva rande endast 3,391 och det är lyckligt, om man kan påräkna, att det finnes en folkskola för hvart tusental af innevånare, men, som på 1000 menniskor i allmänhet finnas 200 barn i skolåldern, har det redan under folkskolans nuvarande organisation visat sig vara för en lärare omöjligt att meddela dem alla undervisning. Ehuru man på många orter har, för att afhjelpa dessa olägenheter, börjat inrätta småbarnsskolor, i hvilka ungefär | al barnen erhålla undervisning, återstå dock 160 barnjjlör folkskolan. Tyvärr hafva derjemte, sedan folkskolor blifvit inrättade, mödrarne mer än skäligt upphört att läsa med sina barn, så att de aldra flesta af dem komma till folkskolan fullkomligt okunniga till och med i enklaste innanläsning, och den olycklige folkskoleläraren måste använda lång tid, innan han ens kan lära dem att tänka så mycket, att de kunna inhemta första elementerna af undervisningen. För att det icke skall för folkskoleläraren blifva en omöjlighet att uppfylla sitt kall, borde det finnas en skola på 500 innevånare samt lärjungarnes antal icke öfverstiga 80 och ändå fördelas i 2 serskilta klasser.
Jag ber att få fästa Bevilln.Utskis uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att om det verkligen anses möjligt, att nu förminska husbehofsbränningen, Utsk. måtte afse möjligheten, att vid denna riksdag minska skatterna för dem , hvilka kunna vilja afstå från denna jorden nu tillhörande rättighet, den möjlighet nemi., som kunde uppkomma derigenom, att bränvinsbränningens idkande såsom fri näring och beskattande såsom sådan , lemnade ett rikt medel till skatternas nedsättning. Måhända finnas afven andra medel att ersätta jordbrukaren den förlust, han skulle anse sig göra medelst afståendet från bränvinsbränningens utöfvande i mindre scala; men att för närvar, bestämdt förbjuda husbehofsbränningen , ti or jag vara en så ömtålig sak, att jag ej med min röst kan dertill bidraga. — Jag vill endast fästa Utskrs uppmärksamhet på möjligheten att finna utvägar till utsigt för den mindre jordägaren , att med vinst kunna frångå denna näring; och då man vandrar denna väg, tror jag man följer den, som lättast kan föra till målet. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kl. 6 på e. m. komme att fortsättas. Hr Ribbing, Bengt: Hufvudsakligen instämmande i de grunder Hr von Rosen anfört, utber jag mig att helt kort få gora några tillägg dervid. Såsom en hufvudsak anser jag, att, såvida icke några i högre grad genomgripande reformer i denna lagstiftning kunna åstadkommas, den helst må förblifva sådan den är, ty de smärre förändringarne åstadkomma endast kostnader för allmänheten. Jag skulle helst önska, att ingen bränvinsbränning utöfvades, men detta lärer vid detta riksmöte endast kunna förblifva en from önskan, hvarföre jag nödgas afstå från att söka göra den gällande, och endast vill tillkännagifva de principer för denna lagstiftning, hvilka jag anser för de enda, sorn kunna bidraga till ernående af det mål , man allmänt åsyftar. Den synpunkt, hvarifrån man måste utgå, bör endast vara moralisk. Jag instämmer således i de åsigter Hr von Hart - Den 4 Mars f. m. mansdorlf yttrat i afseende på den inkomst
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han, innan diskussionen vidare forlginge, ansåge sig böra nämna, alt flere talare anmält sig, men att, då 2:ne serskilda frågor blifvit väckte om föredragningssättet, R. o. Ad., för att icke inveckla sig i en öfverläggning, som sannolikt blefve ganska sväfvande, torde tillåta att föredragningssättet först bestämdes. Hr Gr. o. Landtm, skulle dock upropa de talare, som anmält sig, i den ordning de begärt ordet. ' Gr. Mörner: Om jag hade haft det courage att yttra mig i lnifvudfrågan, som deh siste värde talaren, så hade jag icke behöft väcka fråga om formen för föredragningen, enär hans yttranden, såsom mig synes, icke allenast omfattat både J5:te och 7:de punkterna, utan äfven åtskilligt annat. Det var för mig åtminstone högst oväntadt, att den värde talaren skulle komma till ett sådant resultat, då han började med att bestrida punkternas gemensamma diskuterande, och om diskussionen skulle med denna frihet fortgå, så behöfdes icke något samtycke, hvarken af R. o. Ad. eller någon annan, för att behandla båda punkterna gemensamt, emedan både dessa och mycket derutöfver redan blifvit afhandladt. För min del skall jag derföre finna mig belåten om endast del förklaras ali diskussionen får fortgå i den utsträckning, hvartill den siste värde talaren gjort början. Frih. Sprengtporten: Då jag begärde att de ifrågavande punkterna skulle i ett sammanhang föredragas, så skedde det derföre, att jag ansåg för mig omöjligt, att kunna se saken uti ett sammanhang, utan att båda dessa punkter blefvo under diskussionen afhandlade; men då nu en värd talare” redan har yttrat sig öfver Den 23 September f. m. 201 frågan i sin helhet, så anhåller jag endast att Hr Gr. o. Landtm, ville tillåta äfven oss andra att göra på samma sätt. Hr Hjärne, Harald: Då fråga om föredragningssältet för ett Betänk, upslått, har man vanligen ansett graunlagenheten fordra, att man icke yttrar sig öfver hufvndsaken, förr än denna preliminärfråga blifvit afgjord. Gr.
Svenska medborgare bidraga olika till Statsbebofven: sjelfva jorden har olika natur, medförande olika skyldigheter för samhällets försvar, olika medborgerliga pligter och onera af flera slag; alla slags näringar, och jemväl handeln, äro under tvångslagar: myntväsendet omöjligt för allmänheten att förstå: allmänna uppfostran, i hvad som fordras för kroppens utbildning och deltagande i samhällets försvar, i allmänhet åsidosatt Allt detta måste rättas, om Sveriges Statshushållning skall regleras i öfverensstämmelse med dess Styrelseform; och dessförutan kan den icke blifva varaktig. *) Må ingen häraf taga sig anledning förmoda, det icke jag, lika med hvarje upplyst medborgare, med tacksamhet erkänner hvad Styrelsen och Ständerne i dessa afseendeu verkat; men följden har ännu icke hunnit blifva allmännelig. Dertill fordras ilo Att all jord bringas till samma natur, Den Svenska jorden har ifrån Landets ”första historiska tider varit underkastad ”skattskyldighet, Detta förhållande må, i ”afseende på grunden för statens rättighet ”lill dess medlemmars bidrag, vara det rät'ta eller ej; man må antaga, att medborgaren för sin egendom, eller att egendomen för sig sjelf bör vidkännas Statsbidrag; så utgjorde likväl vår ännu gällande uråldriga jordbeskaltning icke ett så väsendtligt hinder för landets välmåga, jordbrukets 'och landtmanna-näringarnes uppkomst samt 'folkökningen, om icke jorden vore på så 'mångfaldigt olika sätt inom provinserne, ja inom samma provins, samma härad och 'samma socken, beskattad, samt orättvist 'och ojemnt betungad; eller, annorlunda ut'tryckt, om jorden verkligen vore, i nion 'af graderad beskaffenhet, öfverallt lika beskattad, på lika vidd. Men äfven en sådan likhet i skatt efter bördighetsgrad och ^vidd synes, för att blifva fullkomligen rättvis, ännu tåla villkor och modificationer. 'Olika afsättningsti II fällen, och andra loenia och ekonomiska omständigheter, skulle 'kunna göra till en orättvisa, att 5o tunnland jord i den ena provinsen belädes med lika stor skatt som 5o lili en annan, oaktadt lika bördighetigrad. Dessutom synes "beskattningen, för alt approximera den idc*) Utdrag af M.
M e n det skrämmer dig icke, ty du vet äfven, att kaos går före nyskapelsen, o c h du, skeptikern, som på samma gång kan d r ö m m a så fagra drömmar, vet äfven, att ur detta kaos skall framgå en mänuiskolifvets härlighet, sådan jorden ännu icke bevittnat, att kvinnan o c h mannen slutligen skola finna ett nytt, rikare sätt att lefva, såväl livar för sig s o m tillsammans, när de bli verkliga troende på den nya religion, som är din, den enligt hvilken människonaturen skall följa sina egna lagar, utan att därvid skrämmas af nå- gon skuldkänsla; då själfhäfdelsen anses lika berättigad, lika betydelsefull för personlighetens värde o c h för lifvets fullhet s o m offervilligheten. Och o m det i denna stund rundt o m i Europa, m e n särskildt i norden, finnes ett nytt släkte af män o c h kvinnor, hvilka i sitt personliga lif som i sitt äktenskapliga samlif allvarligt söka förverkliga både den manliga o c h kvinnliga personlighetens frihet; o m i samhället s o m i h e m m e n kvinnans personlighet nu tar sin egen plats bredvid mannen, då är det framför allt du, Henrik Ibsen, hvilken lärt man s o m kvinna, huru mycket rikare lifvet kan blifva för dem båda, sedan hängifvenheten består däri, att kvinnan på alla områden är en personlighet, s o m ger sig, icke en varelse, som kastar bort sig. Genombrottet af detta nya ideal har kraft svåra strider, o c h mången kvinna skulle uppgifvit striden, ifall icke du gifvit henne modet att trots allt följa sin af dig väckta instinkt o m vägen till en större lycka för både man o c h kvinna. Om du, s o m det synes mig, m e d något mildare blick ser på kvinnan än på mannen, så är det emedan du upptäckt: att när du vunnit oss kvinnor för ditt nya ideal, då ha vi mera helt och hänsynslöst än mannen sökt förverkliga det.
St:r då icke underlåta, att fästa behörigt afseende på det förtjenstfulla af hans vid utförandet af samma arbete nedlagda möda. iQ2 Slgts-Utskottets N:o 243. (Bil. till 4*de Hufy. Tit.) Ytterligare Utlåtande, i fråga om Anslag af SlatsMedel, för författandet af en fullständig Historia om Konung Carl XI:s Regering samt den så kallade Frihetstiden. (U.-A.) I afgifvit Utlåtande K:o i3g liar Utskottet tillstyrkt, alt en Summa af 2000 It:dr matte af It. Sttr beviljas, såsom belöning åt den som framlemnar en sådan Historia om FörmyndareRegeringen under K. Garl XI:s omyndiga år, samt bans egen Regeringstid hvilken, behörigen granskad, af K. M;t kan finnas värdig en sådan belöning; hvaremot Utskottet afstyrkt allt bidrag af StatsVerkcts tillgångar för fortsättningen af det utaf Herr Cederschöld påbegyndta utgifvandet af äldre Riksdagsllandlingar från oeh med Riksdagen år 171g till år 1772. I anledning deraf har blifvit anmärkt, inom /?. o. A. af Hr v. Hartmansdorff samt inom V. BorgareStåndet af Hr Noréus > på sätt Uti. N:o 242 innehåller, att en belöning för det redan påbörjade arbetet om Svenska Folkets Historia under Kanungarnc af /Hasa Allen företrädesvis borde bestämmas fram fö v det ifrågavarande ännu blott önskade Historiska Verket; hvarjemte inom H. R. o. A■ Hr Crusenstolpe, Magnus Jacob^ ansett såsom alldeles oriktigt, att ål Regeringen uppdroges, att belöna den okände kanske tijlocb med ännu ofödde Författaren af en Historia om Betan k anden, N:o 243. 19! Carl XI, da man icke sett något prof på beskaffenheten af denna Historia, och då R.
Då man ej kan påräkna att mäsken kommer att blifva afverkad förr än 3 dagar, sedan den är bragt i förmäskekaret, och ingen del af mäskprocesscn får börjas, innan kontrollörerna kommit till bränneriet, samt dessa måste vara närvarande ända till dess pannorna förseglas, inser man, att för hvarje gång ett bränneri sättes i rörelse, kontrollörerna der mäste uppehålla sig och allönas 5 dagar, under hvilka bränneriet ingen skatt erlägger. Ju kortare tid ett bränneri hvarje gång är i rörelse, ju dyrare blifver således kontrollen. I städerna kommer detta ej alt betyda något särdeles, emedan dessa brännerier förmodligen komma att drifvas så träget, att verksamheten kanhända icke mera än cn gång under hela terminen kommor att afbrytas. Enligt denna uträkning skulle kontrollutgifterna i stadsbrännerierna årligen utgöra omkring 24,000 Spd. För att tillverka de ofvan antydda 6 4/2 millioner potter måste hvardera af de 50 landtbrännerierna drifvas under 5:ne månader om året. Då det icke är osannolikt, att dessa sednare endast under 45 dagar i sender skulle komma att vara i verksamhet, så måste till de omnämnda 5 månaderna eller 90 dagarne vidare läggas 5 dagar för hvarje gång rörelsen skall börja, hvilket tillsammans gör 420 dagar för hvarje apparat, eller 6,000 dagar för samtliga, och kontrollafgiften således tillsammans 50,000, eller för landtoch stadsbrännerier tillsammans omkring 54,000 Spd. Emedan kontrollörerne, såsom förut är anmärkt, böra omflyttas från ett bränneri till ett annat, måste de hafva ersättning för skjuts med 4 häst, hvilket man kan antaga belöpa sig till 56 sk. dagligen för hvarje kontrollör, och således i det hela till omkring 6,500 Spd. Hvad ö.verkontrollörernes aflöning angår, har kommissionen trott, att denna borde anslås till 600 Spd. för hvardera, liksom de böra erhålla skjuts för 4 4/2 häst, hvilket, 24 Norska Kommiss. Betänk, ang.
Östergötlands Län. 8 58 Stadens inkomster hafva sednare åren öfverhufvud varit för år: af Handel och Sjöfart 13,000 R:dr Banko. — Donerade jorden 11,000 Diverse under många titlar 6,000 — Genom uttaxerade medel 20,000 — Summa 50,000 R:dr Banko. Utgifterna hafva deraf blifvit bestridde för alla årliga behofver, och äfven för de betydliga nya byggnader som verkstälts. Enighet i syfte, omsorgsfull och driftig, med sparsamhet verkställd, förvaltning har utan betydlig skuldsättning åstadkommit mycket till stadens gagn och prydnad. Bland utgifter, hvaraf staden har ingen, eller åtminstone ganska ringa nytta, är skjutsningen. Med skjutslega af 20 sk. milen för hvarje häst, har årligen förlusten varit 3,550 R:dr Banko. Från och med den 1 Januari 1838 är skjutslegan förhöjd lill 24 sk. Banko milen för hvarje häst, men härigenom kan blott minsta delen af förlusten förekommas. Om Corrections-huset är förut nämnt. Linköping. Staden, som från äldsta tider varit en landsortens medelpunkt, och nu är säte för Länsoch Stifts-slyrelserne ägde vid 1837 års slut, enligt mantals-långderne, en folkmängd af 4,501 personer, och har den således sedan 1832 års slut, på de fem förflutna åren, ökat sig med 538 personer, eller 131 procent, af dåvarande folkmängden. Då denna större befolkning nu finner lika god utkomst härstädes som förut den mindre fann, så ådagalägges deraf att rörelsen ökat sig sedan år 1832. Husoch tomters antal är 261 inom stadens egentliga gränsor; men åtskilliga tillbyggda platser äro derintill så närbelägne, alt de i sjelfva verket utgöra en tillökning af staden. Årligen uppföres ett och annat nytt boningshus, allt af träd, och utan anspråk på prydlighet eller större varaktighet; undantagandes nya skolhuset, son"! är af sten och mera smakfullt utseende. 59 Slö ista uppmärksamhet förtjenar Domkyrkan, såsom eli skönt minne af medeltidens byggnadssätt.