Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänna Institutet för döfstumma och hlinda har, under styrelse af dess direktion, deruti Hennes Maj:t Enke-Drottningen, såsom Beskyddarinna, täckts taga del, samt genom nitisk verksamhet och omvårdnad af föreståndaren, kandidaten Ossian Borg, fortfarande haft samma lyckliga framgång, hvarigenom denna stiftelse vunnit välförtjent utmärkelse. Afdelningen för blinda har under ifrågavarande tid ytterligare blifvit af rikets ständer understödd med ett årligt anslag af 1,000 riksdaler banko; och har Hans Majrt Konungen till samma ändamål täckts år 1846 öfverlåta lägenheten Öfra Manilla; äfvensom till nämnde afdelning blifvit skänkte 5,000 riksdaler af Svenske General-kon - 19 suln Anastasy. Vidare hafva tillfallit Institutet genom gåfvor och testamenten af fru Kihlgren 1,120 R:dr, af stadsmajoren Nordlander 1,000 R:dr, af viktualiehandlanden Wallin 500 R:dr, af enkefru Helin 1,000 R:dr, af demoiselle Palm 2,000 R:dr, af generalmajoren grefve Nils Gyldenstolpe 818 R:dr 34 sk. 11 r:st., af superkargen Siborg 2,000 R:dr, af demoiselle Jenny Lind 2,177 R:dr 8 sk. och af presidenten Boström 1,000 R:dr, utom penningebidrag till inköp af böcker och materialier samt gåfvor af sådana. Enligt revisionsberättelserna hafva ifrågavarande fem års inkomster utgjort 79,517 R:dr 13 sk. 6 r:st. och utgifterna 75,361 R:dr 16 sk. 4 r:st. Årliga medeltalet elever har varit 75 döfstum ma och 9 blinda. Fattig försörjningen i länet har blifvit, såsom förut, bestridd genom utdelning från fattigkassor och socknemagasiner samt sammanskott af matvaror och penningar. Uti en del socknar, särdeles närmast hufvudstaden, hafva afgifterna till fattigvården årligen stigit och äro ganska kännbara.
Domslutet göra ändring, men fällt klaganden, för det han nyttjat missfirmligt skrifsätt, att böta Tjugofem R:dr Banco; om hvilket beslut Herrar JustitieRåden Themptander j Bredberg j Nybleaus , Engelhart Nordenstolpe och Grefve Sparre i allo sig förenat; hvaremot, beträffande sjelfva målet, Herr JustitieRådet Stråle yttrat den serskilda mening: Då lagens ord i i Kap. 1 §. Missgerningsbalken ”Then ej orkar böta, plikte med kroppen, som i Straffbalken sägs,” samt likaledes uti 4° Kap. 1 §. samma balk, ”plikte med kroppen” synes tydeligen böra hänföras till de i 5 Kap. t\ §. Straffbalken utsatte bestraffningar både med spö eller ris och med fängelse vid vatten och bröd, skulle det uti Kongl. Brefvet den 20 December 1787 begagnade ordet ”kroppsplikt” kunna jemväl anses efter ordalydelsen åsyfta ej allenast spö eller ris utan ock fängelse vid vatten och bröd och således innebära att ej blott spö eller ris, som för enkel stöld skolat ådömas, borde till antalet fördubblas, utan äfven dagatalct af fängelse vid vatten och bröd likaledes dubbelt beräknas, dock aLt högsta kroppsplikt ej öfversteges. Det är således R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. således blott i betraktande deraf, att då utsättandet af spö eller ris sker med lika beräkning i dalertal för hvarje par deraf, är deremot daga talet af fängelse vid vatten och bröd uti 4 §• af 5 Kap. Straffbalken utsatt sålunda, att en progressiv förökning i dalertalet äger rum, så att när de första fyra dagarne svara emot 10 daler, är deremot de 4 dagarne emellan 20 till 24 svarande emot 3o daler, och det är på denna grund, sora den tydning af stadgandet i 1787 års Kongl. Bref blifvit af de fleste
SialsUlskotlels Utlåtande, JW 33. 21 Materielen. 18:o. Enär å 4:de Hufvudtitein medel ej funnes anvisade till bestridande af bekläduads-slitnings-ersättning för de kommenderingar utur indelda arméen, hvilkas underhåll af nämnde Hufvudtitel bekostades, bar Kongl. Maj:t täckts ånyo begära Rikets Ständers medgifvande dertill, att, så länge anslaget till lifmundering för indelda infanteriet lemnar behållningar, desamma måtte användas till godtgörande af omförmälda bekläduadsslitning, äfvensom hvad derefter kan öfverblifva till fyllande af andra beklädnadsbehof, som för indelda arméen kunna yppas. Till Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga framställning tilJstyrkes Rikets Ständers bifall. Diverse anslag. 49:o.
Vid Upsala Universitet har numera det förhållande, i hvilket detta biträde bör stä till den i nämnda läroämne anställde Professor, blifvit bestämdt genom ett under innevarande år meddeladt Kanslersbref, som stadgar, att de tvänne förut befintliga spräklärareljensternas innehafvare framgent skola hafva samma skyldigheter, som universitetets statuter för adjunkter bestämma. På det en motsvarande förändring skall kunna vidtagas vid universitetet i Lund, hvarest likväl, enär antalet af dem, som söka ifrågavarande undervisning, vid detta universitet otvifvelaktig! är vida mindre, en adjunktur i de lefvande språken för närvarande torde vara tillräcklig, måste onekligen en ytterligare anslagstillökning vara af hehofvet påkallad. Då således genom den nya professionens inrättande för den studerande ungdomen vid hegge universiteten blifvit beredt ett förut saknadt tillfälle alt inhemta en på vetenskapliga grunder bygd bildning i de moderna språken, men, hvad Lunds universitet angar, för att göra denna undervisning fullt gagnande, erfordras, utom professionen, större lärarekrafter, än som kunna åsiadkommas med de alltför otillräckliga anslag af tillsammans 600 R:dr, hvilka nu äro anvisade för tvänne språkmäslarebelättningar, hafva Rikets Ständer, lill inrättande vid sistnämnda universitet af en adjunktur i ny-europeisk linguistik, beviljat ett. årligt anslag af 2,000 R:dr; dock så alt af berörde belopp endast 1,400 R:dr uppföres pä ordinarie stat, men återstoden, 600 R:dr, beviljas alt utgå blott intill dess nuvarande lönerna lör språkmästarebefaltningarne vid samma universitet, utgörande sammanlagdt enahanda belopp, blifva lediga och kunna såsom tillgång för den nya lärarebeställningen beräknas; och få Rikets Ständer med anledning häraf, i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes förordna, att språklärarebefaltningarne vid Lunds universitet hädanefter icke må återbesättas, utan alt de dermed förenade löner, i den mån de blifva tillgänglig^, användas för den nya adjunkturen i ny-europeisk linguistik. 23:o. Det af E. K.
Der fanns verkligen en häfdvunnen rätt, der fanns hvad Utskottet kallar vana, och likväl mötte en förändring härutinnan föga betänklighet. Här åter är alls icke fråga om någon sådan rätt eller att fråntaga städerna någon deras af gammalt egande förmån, utan endast en ganska billig begäran, att städerna må åt landet något dela med sig af den stora vinst, som i och med vår nya bränvinslagstiftning, hvars stadganden göra försäljning af bränvin så godt som omöjlig å landet, men i så ymnigt mått kom städerna till godo. Om jordbrukaren för det intrång, som sålunda skett i hans rättigheter, fordrar någon ersättning af de kommuner, hvilka häraf uteslutande skörda vinsten under det att han ensam drager förlusten, är detta ett anspråk, hvars befogenhet Utskottet, mera skämtsamt än lyckligt, söker jäfva med det inkastet, att landtkommunerna, såsom konsumenter af såväl städernas öfriga varor, som af deras bränvin, skulle kunna sträcka sina påståenden jemväl till åtskilliga andra afgifter, som för borgerlig näring och rörelse till städerne erläggas. Detta 24 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottets Bet. Utskottets yttrande torde svårligen vara allvarligt mcnadt; men skulle händelsevis någon stadsbo häraf taga sig illa vid, vill jag endast erinra om det alldeles exceptionela förhållande, hvari vår bränvinslagstittning befinner sig och huru föga handteringen med denna vara låter sig jemföra med andra stadsmannanäringar. Huruvida åter, såsom Utskottet säger, städerna fortfarande hafva af nöden att få behålla dessa afgifter så nära odelade för sin fattigvård, sin folkundervisning och O O ' O polis etc., kan jag icke så noga bedöma, men det tror jag mig veta, att, under det åtskilliga städer rent af råka i villrådighet vid användandet af dessa deras nya ökade inkomster, finnas deremot landth om muner, hvilkas håde fattigvård och folkskola måste ligga så godt som nero af brist på medel till deras behöriga upprätthållande.
Tretio alnar lång, och fyra alnar bred; all vid ena måtto; Och fogde fem af dem tillhopa på en del; Och sex tillhopa på den andra delen; och gjorde ju femtio lyckor på hvart tapetet vid stadet, dermed de vordo tillsammanknäppte; Och gjorde ju femtio kopparhäkte, der samma tapeter med tillhopafogdes; Och gjorde ett täckelse öfver detta täckelset af rödlett vädurskinn; och öfver det ännu ett täckelse af tackskinn; Och gjorde bräder till tabernaklet af furoträ, som stå skulle; Hvartdera tio alnar långt, och halfannor aln bredt; Och uppå hvartdera två nåckor, der de med vordo tillhopasatte; så gjorde han all bräden till tabernaklet, Att tjugu af dem stodo på södra sidone; Och gjorde fyratio silfverfötter derunder; under hvart brädet två fötter, till två sina nåckor. På den andra sidone af tabernaklet, som var nordantill, gjorde han ock tjugu bräder, Med fyratio silfverfötter; under hvart brädet två fötter. Men bak i tabernaklet på vestra sidone gjorde han sex bräder; Och tu annor på de tu hörnen af tabernaklet baktill; Så att hvartdera af de båda parade sig med sitt hörnebräde ifrå nedan uppåt, och kommo tillhopa ofvantill med en krampo; Så att bräden vordo åtta, och silfverfötterna sexton; under hvart två fötter. Och gjorde han skottstänger af furoträ; fem till bräden på den ena sidone af tabernaklet; Och fem på den andra sidone; och fem bak vestantill; Och gjorde skottstångena, så att hon öfver bräden allt bortåt skjuten vardt, ifrå den ena ändan till den andra; Och öfverdrog bräden med guld. Men deras ringar gjorde han af guld till skottstängerna, och öfverdrog stängerna med guld;
Till reparation eller ombyggnad af den nuvarande lokalen äro hos Öfver-intendents-embetet uppgjorda tre särskilda förslag, af hvilka det ena omfattar styckevis företagen ny grundläggning jemte murars och bjclklags iståndsättande för en kostnad, beräknad till 112,000 R:dr, det andra äfsér enahanda åtgärder tillika med påbyggnad af en för utrymmet behöflig ny våning, för 134,000 R:dr, och det tredje för hela husets rifning och fullständiga ombyggnad med nya grundmurar och en våning högre än nu, uppgår till ett kostnadsbelopp nf 150,000 R:dr; i dessa summor inbegripna 9,000 R:dr, allt Riksmynt, till bestridande af utgifterna för samlingarnes bortflyttning under tiden. Då de båda förstnämnda förslagen möta stora svårigheter i afseende på grundläggningen, utan att likväl vara för framtiden fullt betryggande, och då, efter hvilketdera förslaget som helst, en högst betydlig kostnad skulle nedläggas på en Riksarkivs-byggnad, som alltid hade den för sådan bestämmelse hufvudsakliga olägenheten att vara på en sida sammanbyggd med stora enskilda hus och på en annan sida skild från sådana endast genom en smal gränd samt följaktligen blottställd för eldfara från den angränsande trängsta delen af staden; men huset deremot, genom sitt utmärkt vackra läge på de öfriga två sidorna och sin smakfullt prydliga inredning såsom bostad för enskilda personer* hvilken bestämmelse icke heller skulle förgrunden och trossbotfnarne medföra en så förstörande tryckning, sorn Riks-nrkivets tunga pappersmassor nu utöfva, torde kunna antagas, under nuvarande förhållanden, ega ett saluvärde af omkring 120,000 R:dr Riksmynt; har Kongl. Majit, lika med Öfver-intendentsembetet, funnit, att i fråga om valet mellan det nuvarande husets bibehållande och iståndsättande, eller anskaffandet af en ny, för ändamålet mera tjenlig lokal, Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o i O i. den sednare utvägen mäste anses ega ett obestridligt företräde.
Revisorerne hafva uti 1 §. förmält, att, i anledning af gjord reqvisition å Arméens Pensions-kassas räkenskaper för åren 1844 och 1845, så vidt desamma rörde de till Kassan utgående allmänna medel, hade Revisorerne erhållit endast ”utdrag af Arméens Pensions-kassas Imfvudböcker” för berörde tvänne år, utan annan verifikation, än Direktionens tryckta kungörelser om pensions-utdelningen för samma år; i anseende hvartill och då dessa utdrag innehålla blott speciella summor, samt det icke ens är vordet uppgifvet, huru stort belopp, som år 1845 från Wadstena Krigsmanshus-kassa influtit, hvarom dock sistnämnde kassas räkenskaper Jemnat upplysning, dertill komme, att ej heller kunde af berörde utdrag ur räkenskaperna synas, huruvida för Krigsmans!)us-kapitalet, 136,871 R:dr 39 sk. 3 rst, ränta för år 1845 ingått lill Kassan och om säkerhetshandlingarne äro tillfyllestgörande, Revisorerne ansett sig icke kunna om Arméens Pensions-kassas förvaltning och stats-bidragens användande fälla något omdöme. Med hänseende till hvad sålunda blifvit erinradt vid beskaffenheten af den lemnade redovisningen för de allmänna bidrag, som under ifrågavarande år till Kassan utgått, får, i likstämmighet med Direktionens öfver lika beskaffad anmärkning af 1845 års Stats-revision afgifna underdåniga Utlåtande till Eders Kongl. Maj:t af den 26 Februari 1846, Direktionen nu i underdånighet anföra: att, sedan 1841 — 408 — års Slats-revision framställt yrkande derom, att Arméens Pensionskassas räkenskaper måtte till Rikets Ständers Revisorers granskning öfverlemnas, Eders Kongl. Maj:t har, med gillande af de skäl, Direktionen för sin vägran härtill anfört, under den 23 November 1841, låtit meddela det nådiga förklarande, det Eders Kongl. Maj;t icke funnit anledning vara för handen att låta Direktionen förständigas, att tillställa Revisorerne fullständig redovisning för förvaltningen af alla under
Men ack, hvad glädje har väl jag af sången, Af skämt och löjen, lekar, prakt och glans! Jag dödens kyla känner genombäfva Min stackars sargade, förtärda kropp. Ack, ve mig arme, jag får ej upp lefva Den sälla dag, som var mitt hela hopp! Kläd af min skrud ' — Du kanske då skall finna Rätt mången småsak, som dig fägna kan: Så till exempel namnet på en kvinna, Rätt farlig just för hafvets käcke man. Hvad göken gör i vårens sköna dagar. Hvad löfven göra under kulen höst. Ett metriskt ytmått, om du så behagar. En som är älskandes och skalders tröst. Hvad nordisk pilt och tös fick fordom lära. Hvad fordomtid man gömt i grafvens famn (Det braket börjar åter bli i ära); Nämn bygdens värsta oiygdpåses namnl Hvad nog den bytingen helt fräckt plär göra, När han för sina bragder svara skall. Hvarmed han nog traktera skall ditt öra, Om dom tillämpas i sin stränghet all. Hvad klär den nakna, torra, öde heden I doftande, oändligt härlig skrud Och gör den vilda marken till ett eden. Jag räknade sekunderna till dagen, Då allting äter skall få lif och färg. Så blef jag sårad och tillfångatagen Utaf en liten, oansenlig dvärg. vet inte, » sade hon dröjande. lop: o m f ö r er, h v a d j a g sade » så var buketter? » barnets väl på v ä g, » tänka skall gärna tala från rummet. i d e n saken, så blir j u friska u p p klädd Emmy in i stor toalett. fläkt Där sig i b l a n d! Idun LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR A R: IDUN UTGIFNINGSDAGAR! KR. 5: — IDUNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. 5: IDUNS MODETIDN, UTAN PL.
De hade i all hast blifvit så goda vänner, att de gräto, då de skildes åt. Men sedan gingo tolf år, och de båda gudsystrarna lefde hvar och en i sin värld och råkades aldrig. Under hela denna tid var Giannita stilla i sitt hem och kom ej en enda gång till Catania. Men så hände det verkligen något underbart. Giannita satt en eftermiddag i rummet innanför boden och broderade. Hon var mycket skicklig, så att hon ofta var nästan öfverhopad med arbete. Men det kostar på ögonen att brodera, och det var mörkt i Giannitas rum. Därför hade hon ställt dörren till boden på glänt för att få in litet mera ljus. Straxt efter det klockan slagit fyra, kom den gamla mjölnaränkan Rosa Alfari gående förbi. Donna Olivias bod var mycket tilltalande, då man såg den från gatan. Blicken gled genom den öppna hvalfdörren in till stora korgar med färskt grönt och brokig frukt, och långt borta i fonden hade man konturerna af Giannitas vackra hufvud. Rosa Alfari stannade och började tala med donna Olivia, endast därför att hennes bod såg så vänlig ut. Det följde alltid jämmer och klagan med gamla Rosa Alfari. Nu var hon ledsen öfver att nödgas resa ensam till Catania nästa natt. »Det är en olycka att postvagnen ej kommer till Diamante före tio,» sade hon. »Jag somnar på vägen, jag, och kanske man då stjäl mina pengar. Och hvad skall jag taga mig till, då jag kommer till Catania klockan två i natt?» Då ropade Giannita plötsligen utåt boden: »Vill ni ej taga mig med till Catania, donna Alfari?» Hon frågade halft på skämt utan att vänta svar. Men Rosa Alfari blef ifrig. »Gud, barn, vill du följa mig?» sade hon. »Vill du verkligen?» Giannita kom ut i boden, röd af glädje. »Om jag vill,» sade hon, »jag har ej varit i Catania på tolf år.» Men Rosa Alfari såg förnöjd på henne, ty Giannita var hög och stark, hennes ögon voro muntra, och hon hade ett obekymradt löje på läpparna. Det var en härlig reskamrat. »Gör dig bara i ordning,» sade gumman.
Det här kräket har inga allvarliga afsigter i afseende på dig eller kandidaten, men vill sannolikt vid lämpligt tillfälle för sin krets omtala, att det har framstående svenska bekantskaper. Jag har sett svenska nöt, som handlat så i afseende på framstående norrmän», förklarade jag lugnande. »Du är oefterrättlig!» påstod Hertha, men det är ovisst, om detta påstående gälde mig eller paraplyet, som hon sökte stålsätta med tillhjelp af en hårnål. »Kandidat, kan inte du bota kräket för efterhängsenhet?» »Jag har ej närmare studerat den åkomman», log kandidaten och satte sina gulklädda fötter, vanligen af Ambrosius benämda »de små gule», i raskare takt och gjorde sig blind för alla de blåbär, smultron och hallon, som lockade vid vägkanterna. Då nedkämpade Hertha sin qvinliga stolthet och vände sig vädjande till den manlige kamraten, Ambrosius, bedjande med blickar, åthäfvor och ord: »Käre, snälle Ambrosius, kan icke du, som är en man, skilja oss af med odjuret! Vi ha gått en kilometer, vi ha gått två i detta sällskap, och ännu tåla vi det! Tänk bara hvilken oro det skall väcka i nötets hem, när en så framstående medlem i afton saknas! Om du nu ej inskrider, skall du få se att vi i detta sällskap komma intågande i Lillehammer, och der kan till yttermera spektakel hända oss, att vi bli beskylda för att ha lockat besten med oss.» Ambrosius stannade, såg sig förstulet tillbaka, fann att den objudne reskamraten, som en stund stått tvekande, nu åter satte sig i gång och började lunka efter oss, nu och då utstötande höga rop. Han stoppade hastigt sin pipa, bad kandidaten »stå för», medan han tände den, drog så några kraftiga drag, vände sig om mot den objudne kamraten och ropade med en stark manlig välljudande stämma: »Hold kjæft, ko, du kjeder mig!» svängde sig så på klacken, räckte sin gummiklädda arm inbjudande åt den i systerkappan klädda kandidaten och skred framåt med lugna steg.
I afseende på föremålet för de underdåniga besvär, som angå arrendeafgiften för Stipendieinrältningens egendomar Toftestad, Sundsby och Åby, bafve Vi af handlingarne inhämtat: 1:0 att, sedan afvelsgården Toftestad, 1/2 mantal frälse, efter fötegången arrendeauktion, blifvit, genom kontrakt den 6 Juni i8i5, på 3o års tid, räknad från Midfastan 1816, upplåten till Majoren Carl L. de Mare, mot årligt arrende, 153 Tenor korn, lör hvilken afgifts erläggande under de 5 första åren Häradshöfdingen H. G. Bråkenhjelm och Kapitenen A. F. Rosenborg borgat, en för begge och begge för en, såsom lör egen skuld; men M ajoren De Maré saknat Lillgång att gälda första årets arrende, hvadan J lagsökt löftesmännen, bland hvilka Bråkenhjelm inbetalt sin andel för 2:ne år med tillsammans Rdr 24 sk., dervid dock förekomma, att, i anledning af yppad särskild rättegång, efter Bråkenbjelms sedermera inträffade död, om gillligheten af den utaf honom , jemte äfven aflidne Kapitenen Rosenborg, ingångna omförmälda borgensförbindelse, Högsta Domstolen, genom slutlig
Fröken Ingelotz ' vistelse i Vadstena blef dock icke lång; redan 1892 var det på bankdirektör Wallenbergs anmodan hon öfvertog värdinneskapet på Grand Hotel Saltsjöbaden. Att hon var detta uppdrag vuxen visade sig snart: hotellet har under hennes vård utvecklats till något enastående i ordning och hemtrefnad, elegans och komfort. Man känner att en klok husmoders öga, utan att ängsligt förlora sig i hvarje detalj, dock vakande hvilar däröfver, man märker öfverallt spåren af en bildad kvinnas administration, man går igenom de praktfulla salongerna, alltid smyckade med friska doftande blommor, den smakfulla, i hvitt och guld hållna matsalen, det luftiga musikrummet, beläget så långt från sofrummen, att dit icke kan tränga en ton från de musicerande — eller man gör en rond genom köksdepartementet, med antiDgen * Parament 1897 Då allt hvad skönast man tänkt och känt, Som blott till hälften blef sagdt på pränt, En tår Ixelt speglar tillbaka! Carl Snoilsky. dess otaliga skafferier, kaffekök, diskrum, serveringsrum, vinskänk, etc. e t c, allt inredt på det mest praktiska sätt och allt prägladt af en utsökt ordning. Ett synnerligen angenämt intryck får man äfven af hotellets tjänstepersonal, som med undantag af portiern utgöres endast af kvinnliga uppasserskor, alla iklädda ljusa bomullsklädningar och små hvita mössor och mera lika tjänarinnor i ett fint privathus än uppasserskor på ett hotell. I sin ansvarsfulla och maktpåliggande verksamhet — som ju icke blott har en praktisk och estetisk, utan äfven en moralisk sida — understödjes fröken Ingelotz af en syster, som ett par år efter hotellets grundläggande öfvertog vården af linneskåpet och skötseln af hotellets blommor. Men förutom denna ordinarie uppgift har hon äfven en annan, långt viktigare: själf en lefvande kristen, önskar hon innerligt att få vara de unga tjänsteflickorna till stöd och ledning i andligt afseende; när hon kan, samlar hon dem omkring sig till gemensamma bönestunder, och kommer någon i andlig nöd eller bekymmer, så vet denna, till hvem hon skall gå för att finna deltagande. Det är icke för mycket att säga, att detta stilla tysta inflytande lämnat välsignelserika spår efter sig.
Bänk hörer under påstående VIal eller Votering mara i ffranket eller der frammanföre, an mindre sta i skrank - Den 29 Mars. e. m. 1401 firank-dörren, sa framt han ej hörer til den Bank, som upropad är, hwara Niddarhus-kiscalen noga och alfwarsam tilsyn halla bör, och hwadan honom äfwen owilkorligen aligger at wid alla Wal och Voteringar tilstädes wara. Ingen mä ej heller wid Votering rösta, som i Uprops-listan ej antecknad sinnes, fastan han ock för sin person skulle med koller försedd wara. §- 49- Wid alla Wal och Voteringar, Bankmans walet undantagit, stola manne uprop ste. Den som sig ej infinner nar andra upropet för hans Bänk 'werkställes, haswe sin rättighet den gången förlorat. §. 50. Finnes wid Votering twanne eller flera Sedlar sammansitta, etter finnes Sedel pä något sätt märkt eller teknad, ware alla sadana Sedlar ogillade. Wid wal af personer nyttjas skrifne Sedlar, som stola wara enkle, flutne, hoprullade, omärkte och frie frän all twärydighet sa wäl i anseende til personers namn som oriktighet i anseende til deras antal; börandes om siikeWalsedlars beskaffenhet astid före walet fullständig skriftlig underrättelse anfläs pa lika sätt i anseende til Voterings-kropositioner är stadgadt; äfwen stola alla Wal, dagen förut, til Ridderstapers och Adelns underrättelse genom anslag kungörasWid Voteringar nyttjas tryckte Sedlar med Ja och L7?ejsom uti Riddarhus-(iantLliet stola wara at tilgä, sa wäl som pä ett innanföre dörren i Stora Riddarhussalen framstäldt bord, hwadan alla sadana skrifna såsom olagliga anses. i4or Den 29 Mars. e. m. §- 5i.