Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag emotsälter mig detta förslag ännu mera, om det, som jag dock ej vill tro, skulle innebära någon, om än aldrig så liten, begynnelse till en verklig inskränkning i konungamakten, sådan den genom t8og års lagstiftare constituerades. Många lefva ännu och kunna sjelfva bevittna, de <38 Den 5 A o j u s l i fm andra hafva kunna hört af sina fäder, hurudan! skit eti sådant inkräktande på den ena eller andra maktens område tager. Vid 1772 års revolution klappade hela nationen i händerna af fröjd vid grafven af den frihet, som för femtio år sedan hade utgjort dess stolthet och förtjusning; ty grunden för denna frihet hade blifvit rubbad genom den ena inskränkningen efter den andra i den ena statsmaktens rättigheter, till dess blott skuggan deraf stod qvar, all motvigt emot missbruken å den andra sidan försvann, och nationen, blott kännande olyckan af ett sådant tillstånd, ansåg den Konung som en räddare, som gjorde slut på oredan — ehuru friheten sjelf följde med i deras fall, som missbrukat henne. Det är således i den sansade frihetens namn, som vi nu åter sedan 3o år äga, sora jag nu och alltid skall med min röst motsätta mig hvarje försök att åter beträda samma bana, som nödvändigt måste taga samma slut, om historiens vittnesbörd ej sviker. Öfverdrift alstrar öfverdrift och slutar med ånger. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.: Jag röstar på det bestämdaste emot borttagandet af ordet allena i Reg.- F:ns 4 §• Detta borttagande skulle ofelbart alstra ett intryck, som visst icke af Ståndet åsyftas, nemi. att i84o års Ständer velat inskränka konungamakten. I hvarje annat afseende synes den ifrågavar. redactionsförändringen högst likgilltig. Jag har aldrig förmått fatta, att ordet allena i 4 §:n Reg.F:n kunde bilda någon argumentationsgrund i fråga om det grundlagsenliga sättet för konungamaktens utöfning. Efter detta ord läses ju: ”på sätt denna Reg.F. föreskrifter.
Nu grep han sig också an med arbeten och resor. Redan åren 1836 och 1837 hade han för första gången berört det lappska språkområdet. Åren 1841 och 1842 genomreste han i sällskap med Castrén alla tre Lappmarkerna ända till Arkangelsk, der han skildes vid sin reskamrat för att ej mera någonsin här i lifvet återse honom.6 Härifrån styrde Lönnrot sin kosa söder ut och tillbragte sistnämde års sommar uti Vepsernas land i Olonetska guvernementet. Nu, sedan han fått den långa tjenstledigheten, begaf han sig till Ingermanland, Estland och Livland, under hvilken resa hans insigter och synkrets naturligtvis betydligt vidgades. Såsom frukter af dessa resor utgaf han vid skilda tider värderika arbeten öfver Vepsernes språk och Enare-Lappska dialekten, för hvilka en redogörelse här dock ej kan få rum. Derförinnan hade han i tidskriften "Suomi" offentliggjort en omfattande och grundlig undersökning af vårt eget språk, deri han såväl på ljudsom böjningslärans områden meddelar en mängd nya iakttagelser, hvilka omedelbart kommo skriftspråket till godo och senare tillämpats i språklärorna. Lönnrots öfriga förtjenster hafva på sätt och vis undanskymt hans förtjenster såsom språkforskare. Jemförd med andra finska språkforskare före Castrén står han så högt, att de ej på långt när kunna mäta sig med honom. Hans språkliga vetande grundade sig på de gamla latinska och grekiska språken, i hvilka han egde grundliga insigter. På äldre dagar lärde han äfven känna den allmänna filologins grundsatser ur tysken Beckers en tid högt uppskattade verk "Organism der Sprache" och Diefenbachs arbeten. Härtill kommo de nyss nämda vestfinska språken, hvilka han kände mycket väl. Tyska och ryska både talade och skref han, om också ej felfritt, i sin yngre mannaålder, men glömde dem sedan på gamla dagar. Hans föregångare bland finska språkforskare egde en långt mindre omfattande synkrets. På tal om Lönnrot som språkforskare må jag med detsamma äfven omnämna hans Lexikon, som visserligen såg dagen mycket senare, men på hvilken han arbetat troligen redan vid tiden för sin flyttning till Kajana.
När nu förslag framställes till en jernväg utan begagnande af dessa vattendrag bredvid desamma, så alt det skulle blifva jernväg alltigenom mellan städerna, måste jag säga att att det för mig är alldeles oförklarligt huru så hastiga ombyten i tänkesättet hos de styrande, kunna få inrymme, och deruti ligger för mig ett bevis på vigten af komiterades yttrande (under hvilkas visdom jag naturligtvis helst lägger raina framställningar) att man icke bör komma fram med sådana vidt utseende och för Svenska representationen hitintills ohördt stora och på statsskulds-syslem grundade jern vägsförslag, förr än planen är gifven, och om företrädesvis afses, alt sammanbinda större insjöar eller städer, om man dervid skall taga i beräkning de vatlenkommunikalioner man äger, innan man på det aldranogaste har undersökt lokala förhållanden; noga tagit i öfvervägande hvilka orter mest äro i behof af en öpnad väg för rörelsen och hvilka som genom handling ådagalagt både att de behöfva det och attdesjelfve äro villige till större upoffringar. Det är icke skäl å Styrelsens sida alt förakta ett handtag från folkets. Om innevånarne uti de serskilda landsorterne ingå med i företaget, så har Styrelsen att af dem påräkna sakoch lokalkuuskap, trognare tillsyn, bidrog med hvad de kunna åstadkomma för bättre pris än då allt skall köpas och betalas för kronans räkning, korteligen, den egna fördelen vid företagens utförande verkar fördelaktigt; man kontrollerar, man upmuntrar hvarandra för det gemensamma bästa, att de må kosta litet och det var härpå jag förra gången syftade då jag yttrade mig, i anledn. af Gr. von Rosens framställning, att raan med större besparing verkställer arbeten genom beting, än då det skall ske direkte för Statens räkning och endast genom dess tjenstemän. Den K. Proposm kommer slutligen till följande resultat: ”Den förnämsta och lill utförande angelägnaste af nämnde hufvudbanor är naturligen den, som afser förbindelsen emellan Stockholm 144 Den 28 December f. m. och Götheborg. Anläggningen af denna hana, med afdrag af den del, som redan är under byggnad, skulle, efter ofvannämnda kostnadsberäkning, erfordra
Dåneförmåner, än någon annan Fabrication i landet, énäf, Utom för Borilullens Spinriing vi|| mecariiska Sptnrierier, hvarpå Dan meddelas, beräknadt efter Sträng, Bömullsväfverieirte ärö berättigade till lån lita med andre Fabriker, samt dessutom Cattunsttyckeri» ef eller Färgerioch Åppreterings -verkön för Bomullsvahror serskildt, åtnjuta samma förmån, äfven beräknadt efter Vahräns hela värde, fastän till mindre procent än de öfrige Fabrikerne. — Om derföre BomullsVäfveriér' och tryckerier vöro, hvad de synas böra vara , förenade i samma hand och sålunda utgjorde en sammanslagen Fabriksgten, skulle Utskottet ej tveka att föreslå, det endast för den färdigtryckta Cattunsvahran, Lån borde erhållas till lika Procent af dess värde, som belöpte för den dermed jemförlige appretefade och färgade Klädesoch Siden-vahräri och mindre åter för den otryckta Bomulls väfnadert; Men då nu deremot Bomullsväfverierne och Tfyckerierne utgöra serskilde .Näringsgrenar i olika personers händer och väfveriernes blotta tillverkningar, StatS-iJt$iiomts Betänkanden. 1407 sådäfte de derifrån tagas, hvita och pfärgade, äro så antagne till bruk och nyttjande, att de blifvit föremål för allmänt behof, samt BomullsväfVeriernes tillväxt vid det tillika nu inträffade förhållande, att BomUllsvahror äro till införsel i Biket förbudne, skulle underlätta ändamålet roed detta förbud och förekomma öfverträdelse!', anser Utskottet för det närvarande betänkligt att tillstyrka någön mindre Låneändel för Bomullsväfverierne än för de öfrige
Det såges vål i 5g §. RegeringsFormen: ”att hvad utöfver Statsverkets ordinarie inkomjier tar/vas genom bevillningar, bor fyllas" och i 3o §. Riksdagsordningen: "Stats Utskottet dligger att utröna, pröfva och föreslå det, sorn till Statsoch RiksgäldsVerkets behof erfordras, sedan nödige indragningar och besparingar blifvit iakttagne och sluteligen uppgifva huru mycket genom bevillning bör utgöras; men desse föreskrifter kunna icke upphäfva b<] §. Regerings-Formen: ”Svenska Folkets urgamla rått att sig beskatta, utöfvas af Riksens Ständer allena vid allmän Riksdag; och de förklaras tydligen genom 62 §. RegeringsFormen, så lydande: ”Sedan Stats Verkets behof blifvit af StatsUtskottet uppgifne och af Riksens Ständer pröfvade, ankommer det på Riksens Ständer, att en deremot svarande bevillning sig åtaga,” m m. Härunder förvar ras Riksens Ständers rättighet att pröfva, om de uppgifne StatsVerkets behof åro nödige eller icke, äfvensom Riksens Ständers frihet, att åtaga sig bevillning eller icke. Hvad Riksens Ständer pröfva att StatsVerket tarfvar utöfver Statsinkomsterne, blir ett behof, en Statsbriji, och denna brist ankommer det på Riksens Stån. der att fylla genom bevillning Riksens Ständer tillhör, att tillse det Statsbristen och den bevillning de vilja sig åtaga balancera hvarandra, och det är denna af Lagstiftaren åsyftade jemnvigt emellan Stats-bristen och den bevillning Riket förmår utgöra, jag velat göra Ridd. 0* Ad, Pn>t, l, B. 29.; 45o Den 12 Februarii. gällande, då jag yrkaf, att man först borde beräkna tillgångarne och derefter lämpa Statsutgifterne. Då 65 §.
Nådig författning till befraimande af de oafojorde urälens stuteliga handlaggninA / och organisationen af en fjerde Division, utgör en Reglementarisk föreskrift, som ankommer pä Kongl. Majus Nådiga wälbehag, sa anser Lag-Utstottct för sig något widare utlåtande haruliunan icke aga rum. 5:0 Lika med Herr Justiti-e» Ombudsmannen och pa de i desi Berättelse anförde stal, sinner Lag» Utstottet det wara en uppenbar följd af Riksdags-Bcstutet den 2:dre Man r^ro, att den uti Kongl. Förordningen den s October 772, Bergsmans-Ständet sörbehällne lösningsrätt till Bergsmanshemman, samt särskilt stadgade ordning för desse Hemmans försäljande genom Utmatnings-Auction, förfwunnit 6:0 Den första af de 2:ne Lagförklaringar Kongl. Maj t genom Högsta Domstolen meddelat, den nemligen af ten 27:de Julli i8n, om »värdering och försäljning af fast egendom ä Landet, som för gäld i mat taaes, ar föranledd af åtskilligt Landshöfdingars hos KonglMajit i underdånighet gjorde anmälander, om swarigheter, som motte wid werkstalligheten af Förordningen derom af den 27:^ April 18 is. — Denne sednare Förordning innehåller endast Neglementarista föreskrifter för wärderingar och Uc - Den z Junii. 427 mätnings-Auctioner; — Anwandbarheten af aila sädane förcstrister läres bäst af ärsarenhecen, och da denna nu wisat bristerne, och meddetsamma medlen alt dem afhjelpa och förekomma, anser Lag-Utstottct förenämd»: förklaring böra af Riksens Högloft. Stander tilläggas egenstap af standia Lag. 7:0 I ordning fälier derefter för Lag-Ut stöttet, att yttra sig äfwen öfwer ten andra Lagförkiarmgcn af den 28:t'
Stockholm den 24 Februari 1851. Ank. till Exp.-tJldf. d. 2(i Febr. 1851, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds nådiga proposition, angående anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af Salpeterhjelpen inom provinserne Småland och Öland. (/. A. Sedan åtskillige Riksdagsfullmägtige för Bondeståndet inom Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län vid 1840 och 1841 årens riksdag, uti serskilde till Kongl. Majit ingifna underdåniga ansökningar, anmält, hurusom, i strid med Kongl. Majds och Rikets Kammarkollegii bref af den 28 April 1638 samt Kongl. Resolutionerne den 13 December 1644 och den 9 December 1766, de räntepersedlar, som ingingo uti den, hemmantalsränta!) tillhörande, salpeterhjelpen, blifvit uti nämnde län eller provinserna Småland och Oland, af uppbördsman och indelningshafvare i så måtto oriktigt debiterade och uppburna, att sadant skett efter markegång, i stället för efter kronovärdi; och sökanderne med anledning häraf anhållit, det Kongl. Majd täcktes i nåder förständiga uppbördsman och räntetagare att upphöra med den, efter sökandernes förmenande, olagliga öfverdebitering i afseende på salpeterhjelpen, som sålunda dittills egt rum, så att allmogen inom dessa provinser måtte komma i åtnjutande af samma förmån, som hemmansinnehafvare i rikets öfriga landskap, att utgöra ifrågavarande gärd endast med det derföre belöpande kronovärde, utan persedelförvandling; så hade öfver dessa underdåniga ansökningar Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i förenämnde 3:ne län, med flere vederbörande, blifvit hörde, äfvensom Kammarkollegium, efter föregången undersökning och utredning i Kammararkivet, med dess Ådvökat-fiskalsembetes underdåniga Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 64. 7 yttrande, jemte eget utlåtande, til! Kongl.
J A. Sandstedt, från vestra Jönköpings län. L, Gezelius. »Ullin»»- STOCKHOLM, tryckt hos joh. beckman, 1848. I. Tarif för in för sel si ullen, åtföljd af en särskilt förteckning å varor, som åro vid införsel tullfria. Tullvärde. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. Banko. 11: dr sk. r:st R:dr sk. rist 8 16 —. * Agat, arbetad 1 skålp. 40 — 1 24 * Alabaster, arbetad, ej specificerad . 1 skålp. 16 — 20 Alun j alla slag 17 lisp. 5 8 * Anis 1 skålp. 2 20 — Antimonium, spiesglans ocb regulus 1 skålp. 1 — 7 6 * Apelsiner * Arsenik , till införsel af Apotekare, ocb efter erliållet särskilt tillstånd af Kommers-Kollegium, för fabriks1 skålp. 1 6 — 10 inrättningar Aska: 1 skålp. 6 _ 20 rå, af träd eller andra vegetabilier 1 lisp. 1 — 20 pott-: vällad eller orafiinerad 1 lisp. _— 1 — 1 32 raffinerad och kalcinerad 1 lisp. 16 30 Assa Foetida 1 skålp. 3 — 1 12 Balsam: kopaive-, peruviansk ocb annan natif 1 skålp. 6 — ATotf, liänföres under Apoteksvaror. Anchovis; se Fisk. Argentan, eller nysilfver; se Metaller sammansatta. Arrac; se Brännvin. Aska, tennoch bly-; se Tennaska. Aska, koppar-; se Kopparskrot. Askar och dosor, af sammansatta, eller, såsom arbe - tade, ej specificerade ämnen; se Slöjdevaror, ej specificerade. Auripigment; se Färger. Balsam, Riga-; se Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i införseltarifen upptagna bestämmelser. 1 Bih. till R. St. Banko.
Kronobergs regemente, som nästan fulltaligt (1100 man) på hösten 1702 från Pommern kommit till Polen, förlorade på 11 månader 133 man sotdöde och 3 stupade i träffning, och Östgöta infanteri (1200 man), som liktidigt dit anländt, förlorade åren 1703, 1704 och 1705 inalles 550 man, af hvilka 504 dogo sotdöd och endast 46 stupade på slagfältet. Sex kompanier af Nerike-Wermlands regemente förlorade från Mars 1702 till September 1703 inalles 133 man sotdöde och 19 stupade, samt under 11 månader af näst derpå följande år, 75 sotdöde och 2 stupade. Westerbottens regemente (1056 man) förlorade 1702: 236 man sotdöde, men ingen dödskjuten; och 1705: 143 sotdöde, men ingen stupad. Dal-regementet (1200 man) förlorade 1702: 118 sotdöde samt 3 stupade; och Uplands regemente af lika styrjca, från Oktober 1701 till November 1702: 120 sotdöde och 20 dödskjutne. Jönköpings regemente (960 man) förlorade från den 1 November 1704 till den 22 November 1705: 53 sotdöde och 4 stupade; och Westmanlands regmente, (1200 man) från Januari 1701 tiil Juni 1703: 230 sotdöde och 1 ihjälskjuten, samt från sistnämnde tid till November 1704: 163 sotdöde och 12 slagne. Sedan Svenska indelda arméen efter slaget vid Pultava blifvit i hemlandet åter uppsatt och använd i en annan krigsort, visade sig förödelserna med oförminskad kraft.
Län utgör gränsen emellan Laske, Barne och Kållands Härader å den ena sidan 4 samt Wilske, Skånings ocii Kinnefjerdings Härader å den andra och vid Lidköping faller ut i Wenern, Skofteby eller Lillån, som från Hornborga sjön i Gudhems Härad, går genom Skånings och Kinnefjerdings Härader samt vid Skofteby, ungefärligen en balf mil från Lidköping, förenar sig med Lidan, samt Norsån, som från Elfsborgs Läns gräns genomlöper Barne, Wiste och Åse Härader och nära Nyböle By af Ås Socken faller ut i en vik af Wenern, kallad Dettern. I alla dessa Strömmar finnas flerfaldige fall med dels begagnade dels obegagnade lägenheter för Vattenverk och endast Lidan kan från Lidköping till Torpudden, 23,000 alnar, göras segelbar genom uppränsning. Länets största Sjöar äro: Unden, Wiken, Ymsen, Osten, Lången och Ärlan i Wadsbo Härad samt Hornborga sjön i Gudhems Härad. Från Unden och Wiken lemnäs vatten-tillgången för Götha Canal, i hvars sträckning sjön Wiken jemväl är belägen. Härförutan finnes, i synnerhet inom Walle Härad', en mängd mindre sjöar och gölar, hvilka tillsammans upptaga en icke obetydlig yta, men livar för sig icke äro af den betydenhet, att de förtjena särskilt anmärkas. Landet Öster och Norr om Tidan, Billingsberget, trakten emellan detta Berg och Tidan inom Kåkinds Härad, Södra delen af Wiste Härad omkring ån Norsån, Kållandsö i Kållands Härad och Thorsö i Wadsbo, jemte Tandhems Pastorat, Bjurbecks och Wistorps Socknar i Wartofta Härad samt Götheneds och Forshems Pastorater i Kinne Härad äro Länets skogrikaste bygder; men den öfriga delen af Länet måste, då fråga är om ett allmänt omdöme, anses som slättbygd, ehuru äfven der finnas särskildte ställenmed skog för husbehof och kanske äfven till afsalu.
Utskottet får i anledning häraf fästa uppmärksamhet derå, att, i följd af Rikets Ständers numera lemnade bifall till Utskottets i 19 punkten af utlåtandet N:o 90, angående regleringen af utgifterna under riksstatens sjette hufvudtitel, gjorda hemställan, det uti nu gällande riksstat för navigations-skolan i Stockholm uppförda årliga anslag af 2,800 r:dr kommer att genast vid den blifvande nya stats-regleringens vidtagande och oberoende af den tidpunkt, då den Rydbergska donations-fonden kan varda till dermed afsedda ändamål använd, uteslutas från statsverkets beräknade utgifter samt beloppet af detta anslag endast förskottsvis och emot framtida ersättning af berörda fond från Riksgäld s-kontoret utgå; vid hvilket förhållande och då således de skäl, som föranledt Utskottets af Rikets Ständer godkända afstyrkande utaf det tillförene väckta förslaget om statsbidrags anvisande för en navigations-skola i Vestervik, genom Rikets Ständers ofvannämnda i afseende på Stockholms navigations-skola meddelta beslut icke förlorat något af sin giltighet, Utskottet finner sig böra hemställa, att herr Embrings nu förevarande sednare motion ej heller må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda, Stockholm den 8 Maj 1848. 6 Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 169. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Maj, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållna återrcmisser å betänkandet N:o 82, angående väckta motioner rörande förhöjning i priset å saltpeter. (J. A.) Ofvannämnda betänkande, hvilket Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet bifallit, har deremot af de tvänne öfriga riksstånden blifvit återremitteradt.
Till följe häraf, vågar jag vördsamt anhålla, att R. o. Den 11 Oktober. 173 Ad. matie, såsom en gifven följd af dess beslut ronde 39:de §:n, antaga den 47:de §:n sådan den uti Utslits första förslag till förordning ang. bränvins försäljning finnes upställd, d. v. s. alt de med kursiv slil här utmärkta orden: ”eller det straffarbete;” ”dock må straffarbete icke öfverstiga ett år,” skulle ur §:n uteslutas. Sedan härefter propos. å bifall till Utsk.-s nu, i afseende på ifrågavartde §, afgifua förslag först blifvit framstäld, men besvarad roed Nej, beslöt R. o. Ad., att, med vidblifvande af sitt förra beslut, afstå förevartde förslag. 39:de punkten, ang:de § 48. Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att ifrågavartde §, vid behandlingen af Utskts Betänk. Nto 13, blifvit af R. o. Ad. åter remitterad, samt sedermera hemstält om R. o. Ad. behagade bifalla den nu af Utsk. föreslagna redaktion, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld: Ehuru jag icke har någonting emot den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. på bifall till §:n, vågar jag dock vördsamt hemställa, om icke ordet ”gjord” här kunde utbytas emot ”begången.” Enligt Svenska språkets art, säger man icke gerna, att man gör en förbrytelse, utan man begår en förbrytelse. Nu är det visserligen sannt att i början af §:n står ordet ”begås,” men det blir ändock ingen tavtologi, om man utbyter gjord emot begången, ty verbet begås är här i olika tempus nyttjadt. Skillnaden är blott den, att enl. mitt förslag blifver det ren Svenska, hvilket nu deremot icke är förhållandet.
Vi hade då ' tillfälle att iakttaga, att bland de engelska flickorna funnos riktiga sinå bofvar, som ej skydde vare sig förfalskning eller lögn. Författaren, som hufvudsakligen tyckes älska att måla lifvets skuggsidor, har i %r gifvit oss en skil dring M n en kvinlig s högskola, där unga sstadentskors kunna staga grhden~. Och lifvet här a r ej bättre an i helpensionen; naturligtvis finnas afven ädla och upphöjda unga kvinnor, men berättelsen rör sig hufvudsakligen om alla de vidrigheter, som bokens hjältinna liar att utstå. Priscina ä r en fattig flicka, som en gång måste försörja ej blott sig sjiilf, utan sina tre små systrar. Med stor försakelse sätter hennes faster henne i stånd att besöka St. Benets hög-. skola. Hon kan ej pryda sitt rum vid skolan med taflor och annan grannlåt; på ett högst ogrannlaga satt erbjuda sig några af eleverna att vara lienne följaktiga till den lilla staden för att där göra de erforderliga uppköpen till rummets prydande. Priscilla ar lyckligtvis lika modig, d % det - gäller som hon eljest a r blyg, och säger i f r h, att hon ar fattig. Skolans tongifvande elev, den varmhjiirtade men illa uppfostrade ocli besynnerliga Maggie, tar Priscilla i sitt skydd och omfattar henne med sin varmaste vänskap. En annan kamrat blir svartsjuk och gör allt livad hon kan för att bryta den gryende vänskapen; hon inbillar bland annat kamraterna, att Priscilla koket-terat för en ung herre, som visat Maggie uppmärksainhet. Den unga Rosalinda skyr ej till sist att stjäla 100 kronor ur Maggies portmonnä och att göra Priscilla misstankt för denna stöld. Penningarna skall hon använda för att betala de koraller, som hon ropat in på en auktion, som en annan ung studentska ställt till p % sitt lösöregods för att betala de skulder hon &amp; samkat sig. Priscillas oskuld iipptäckes, Rosalinda måste lämna pensionen, och allt slutar p % bästa sätt. De skildringar L.
Som de för beräknande af det ökade anslag, hvilket med afseende härå skulle blifva erforderligt, från vederbörande Eforer infordrade uppgifter ännu icke fullständigt inkommit, får jag i underdånighet anhålla att, derest af desamma skulle finnas, att för en dylik löneförhöjnings utgående ytterligare anslag än som nu blifva begärda, kunde vara af behofvet påkallade, framdeles få derom göra underdånig anmälan. T. f. Rektorn vid Hudiksvalls på reallinien fullständiga läroverk, F. Wennberg, som den 14 Augusti 1833 befullmäktigades till ordinarie Kollega och den 22 Febr. 1843 till Rektor vid dåvarande högre lärdomsskolan i nämnde stad, skulle enligt Nådiga Cirkulärbrefvet den 20 Mars 1858 varit berättigad att i sistnämnde egenskap åtnjuta en lön af 5000 Rdr, såframt icke berörde skola blifvit till högre elementarläroverk utvidgad. För närvarande åtnjuter Wennberg, som från och med höstterminens början 1858 fortfarande såsom tillförordnad bestrider rektorsbefattningen vid samma läroverk, den derför å stat uppförda lönen, 5500 Rdr; men då numera rektorsbefattningar vid högre elementarläroverk endast tillsättas medelst förordnande, och det således kan inträffa, att Wennberg kommer att frånträda rektorstjensten, i hvilket fall han såsom kollega endast eger uppbära en lön af 2500 Rdr, har Wennberg i underdånighet anhållit, att Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om beviljande af ett anslag af 500 Rdr årligen, att såsom fyllnad i kollegalönen utgå från den dag, sökandens rektorsförordnande kan komma att upphöra.