Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o r. Herr Cederschjöld, Pehr Guflaf: Uti 13 §. af sista BancoRevisionfens beråt^- telse anföres: ”att circa 700,00® R:ar innestå i Banken såsom deposition för upptagne PiastrarP Men som 72 §• RegeringsFormen uttryckligen bjuder: att Riksens Ständers Bank ostörd md förvaltas, efter de ordningar, stadgar öch reglementen, hvilka redan gjorde äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna;” och jag ej har mig bekant, att Riksens Ständer någonting förordnat om Piastrars uttagande ur Banken; så får jag anhålla, att BancoUtskottet täcktes upplysa: af hvem och till hvad ändamål dessa Piastrar blifvit uttagne; saiht, framför allt) hvem som berättigat Herrar BancoFullmägtige att dem utlemna? Herr Tham, Wollrath'. Ägande det lugtia medvetandet, aft mina Riksdagsmanna-åtgärder hvarken varit eller Den 4 April e. m. blifva ledda af andra*afsigter ån ett varmt nit för Fäderneslandets väl, emottager jag med tacksam* het alla upplysningar, som röra detta ändamåls ernående äfven då de innehålla rättelser af egna misstag. Med fägnad finner jag derföre af Herr Bruncronas anförande, att min fruktan det något mindre lämpeligt förbud för Finska öppna Båtar, att här intaga retourladdningar lärer varit ogrundad; jag önskade af de skäl han anfört för Finska handelns oskadlighet, i det skick den nu är, äfven vara öfvertygad, men då jag har genom dem blifvit än mer i dea tankan styrkt att denna handel, sådan den nu drifves, är för landet högst skadlig, anhåller jag att vid Herr Bruncronas anförande få göra några anmärkningar.
Man har uti de afgifne anmärkningar anfört Englands exempel, såsom häremot stridande, men, obeiåknad den vedergällning, som redan uti RiksStånden harvid år annförd , att neni. ligen England uti låttheten, att emot en mindre aflöning få arbetare för sina talrika näringar och fabriker, njuter full ersättning för sina uppoffringar till fattigvården så om ej Utskotten destomera bedraga sig, ligger orsaken till Englands förnyade fattig, försörjning ffirnemligast deruti, att upöSlgt, corrections anstalter och Potice forfattningar i hänseende till de fattige, icke framgått i fothållande till utgifterna hvarigenom all fattigvård skall förfela sitt hufvudsaklig» ändamål. Sedd utur en sådan synpunkt skall fattigvården kunna öfvergå ifrån den naturliga medlidsamhetskåoslan, och det Christ* liga sinnets frivilliga utgjutande till en camhällspligt, som uti ett visst, till sina medborgare gifvet förhållande och underkastadt vissa lagar, skall genom de uti samhälls fördraget förvarande medel kunna utkräfvas. Det afsedda syftemålet-' förekommande af de fattiges kringstr\tande o h af moralitetens aftagande hos de lägre fo kclass r* na, kan icke på arnut sätt uppnås, ty den fattiges rättar ovilkorlig, att tigga, då h n ej annorledes kan uppehålla iifvet. Det Lagutskottets Bttänkanim, 43 gifves ändå härutöfver för Religions * sinnet och det frivilliga välgörandet ett tillräckligen vidsträckt lält, hvarpå barmhertigheten utan tvång kan utöfvas. Utskogen väga äfven i detia fall åberopa erfarenheten, an’ingen denna sköna känsla, äfven utan tvångspligten , visar sig starkare inom vålt Fosterland, der. hvarest lagar och öfverenskommelse!' åro träffade till da rödlidandes hufvudsakeliga undsättning, eller där, hvarest saken är iemnad till fullkomligt godtycke och örat år invant vid den behöfvandes nödrop.
St. Kongl. Förordningen emot fylleri och dryckenskap den 16 November 1841, ur hvilken förordning ansvarsbestämmelsen blifvit inflyttad i den nya Strafflagen. Enligt Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1790, skall, der, eller 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, i hvars ställe träder 25 Kap. i den nya Strafflagen, underdomare blifvit pliktfälld, hans andel i häradets eller stadens lott tillfalla Lasarettet i länet. Och slutligen tillförsäkra llidderskapet och Adelns privilegier af den 16 Oktober 1723, § 31, Frälsemannen alt efter lag åtnjuta den vanliga jordegande-andelen af alla sakören i anseende till böter, hvartill antingen dess enskilde bönder, folk och betjening eller andre fällas, som någon missgerning uppå dess frälsejord begått; hvarförutan Kongl. Brefvet den 21 November 1744 stadgar, alt af böter för olofligt svedjande å skattelVälsehemmans egor, ehvad det sker af skaltemannen eller af någon annan, frälseman eller den, sorn eger räntan af hemmanet, skall laga jordegande-andelen.
Så sker emedlertid nu; och då de 3:ne Ståndens ledamöter äro valda samt hafva betalt för sina riksdagssejourer, kunna de göra mindre afseende å riksdagarnas längd, än R. o. Ad:s ledamöter, som, utan något specielt uppdrag och med dryga enskilda utgifter för deras lefnadskostnad, måste uppoffra tillsynen Den 18 Augusti. af sina angelägenheter i hemmet, för att under årslängder Levista riksdagarna. Det är genom födseln R. o. Ad:s rätt och pligt att deltaga i bevakandet af folkets rättigheter, och jag är öfvertygad, att hvar och en villigt skulle fullgöra en sådan pligt, om riksdagarna, på sätt grundlagen afser, kunde slutas på 3 ä 4 månader; men för majoriteten är det nu, snart sagdt, omöjligt att öfvervara hela riksdagarna, utan alt åtminstone på kortare tider taga sig ledigheter. Sålunda uppstå vacancer i IJtsktn, och ju längre riksdagen varar, desto flera, så att numera nästan vid hvarje sammanträde några af R. o. Ad:s ledamöter saknas; hvaremot de 3:ne öfriga Ståndens ledamöter gemenligen kunna vara fulltaliga, och i följd deraf, snart sagdt, ensamt afgöra ärenderna. Jag har sjelf, särdeles vid denna riksdag, kommit i erfarenhet häraf. Det är således klart, att ändamålet, såsom vanligt hos Hr Cederschjöld, jemväl vid detta tillfälle varit godt och ädelt; men lika med Hr Riben betviflar jag, att hans motion grundlagsenlig! kan bifallas. Såsom Hr Riben anser nemi, äfven jag sista raden uti 79 § Riksd.Ordn. åsyfta endast de 2tne sista omständigheterna, hvilka uti § omförmälas; och Ridd.Ordn. måste alltid stå i öfverensstämmelse med grundlagarna. I min tanka kan man altså icke komma längre i afseende å R. o. Ad., än lill hvad som är stadgadt för de öfriga Stånden, nemi. att då en ledamot erhåller ledighet från Utsk., skall annan inväljas i stället; men jag tror icke, att grundlagens mening härvid är, att den sistnämnde skall afträda, då den förre återkommer till riksdagen.
Oaktadt Konungen icke, enligt öfverenskommelsen med Ständerne, åtagit sig anskaffa de större Husgeråds-kammar-behofven, tillät Han dock att, af Hofhållnings summan, mer än i4,ooo R:dr årligen användes till reperation af gamla Meubler och inköp af nya. Gam*' le förslitne Meubler såldes och de derföre influtne medel användes till uppköp af nya. För des. se medel ansåg Han sig icke behöfva lemna någon redovisning, hälst alla de Meubler, som för berörde summor anskaffades, påfördes Kronans Inventarier. År 18 i 5 fann Konungen att Hofstats-summan icke lemnade tillgång att använda så mycket som behöfdes til! Meublernes vidmakthållande; Han fick då af Ständerne, i detta ändamål, ett anslag af öooo R:dr, hvilket var då, och är än, en högst otillräcklig summa i tider, då hvar och en vet att Meubler kosta så mycket. Nuvarande Konungen befallte vidare, att / de ännu återstående obrukbare Meubler sknlle pä auction försäljas, och de derföre influtne penningarne hafva blifvit använde och bestämde till nya Meublers inköp. Hvad ved-förrådet angår, lemnar jag till Ridderskapets och Adelns upps *4* Fhn i Julli f. m. lysta bepröfvande, huruvida Ståndet finner sig värdigt att deruti yrka någon inskränkning i ett ögonblick, då Kongl. Famillen redan är ökad, och, som jag hoppas, blir det ännu iner. Friherre Wrangel, Henning: Ehuru jag ser Ridderskapet och Adeln med oro vänta på bifall, anhåller jag dock att få framställa några anmärkningar. Med samma skäl, sorn man kla_ gar öfver jemnt ökade anslag, kan man äfven förklara missnöje öfver det sätt, på hvilket inkomst och utgifts -titlarne framläggas Riksens Ständer. Jag tror att det ej är obilligt hegardt, att StatsContoiret till Utskottet framdeles öfverlemna r en budget, hvilken sedan förevises Ständerne, hvarigenom man kan finna, om inkomsterne svara emot behofven.
Då man ser prester och rättsbetjenter anklaga, inspärra och plåga landets innebyggare för det att de, af kärlek till Gud och Hans ord, äfven utom de kyrkliga gudstjensttiderne, sammankomma och upbygga sig uti detta heliga och dyra samt icke nog begrundansvärda ordet i den ordning och på det sätt, som af Ilerren Jesus och Apostlarne icke allenast blifvit tilllåtet ulan anbefaldt, så svider den rättsinniges hjerta, hvarhelst I H. 4 50 Den 3 December. i hela vårt vidsträckta land man hör sådana våldsåtgärder utöfvade. Då man'sedan skådar in i Sveriges Grundlag och finner 16 § R.F:n, uprättad af 1809 års Ständer, anbefalla det vidsträcktaste skydd mot allt samvetstvång, så frågas med rätta, hvar gränsen är för prelaturens och den lagskipande maktens godtycke. Denna § af R.F:n lyder så: ”Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta till lif, ära, personlig frihet och välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast utan ran sakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen frän ort till annan förvisa; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han icke derigenom störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer m. m.” Man skulle tro sig lefva uti 12:te eller 14:de århundradet, under påfvedömets mörkaste tid, då man svängde mordfacklan öfver dem som trodde och bekände annat om det tillkommande lifvet än hvad den maktegande kyrkan holle för rätt, när man hör de dekreter, som äro utfärdade emot de s. k. Läsarne i Norrland och Dalarne.
De rättigheter och åligganden, som gällande lag tillägger rikets ständer, tillkomma hädanefter riksdagen. Den fördelas i två kamrar, vilkas ledamöter väljas på sätt riksdagsordningen och särskild av Konungen och riksdagen gemensamt stiftad lag stadga. Kamrarna äga i alla frågor lika behörighet och myndighet; skolande riksdagen i kraft av denna grundlag sammankomma till lagtima möte varje år den 10 januari, eller, om helgdag då inträffar, dagen därefter; Konungen dock obetaget att, emellan lagtima riksdagar, urtima riksdag sammankalla. Ej må talan mot riksdagsman väckas eller friheten honom berövas för hans gärningar eller yttranden i denna egenskap, utan att den kammare, till vilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, däruti minst fem sjättedelar av de röstande instämt. Ej heller skall någon riksdagsman kunna förvisas från den ort, där riksdag hålles. Skulle någon enskild man eller någon kår, militär eller civil, eller ock någon menighet, av vad namn de vara må, antingen av egen drift eller med anledning av befallning, våldföra riksdagen, dess kamrar eller utskott eller någon enskild riksdagsman, eller störa friheten i deras överläggningar och beslut, vare sådant, där det ej är högförräderi, ansett som uppror; vad om försök, förberedelse eller stämpling till uppror eller underlåtenhet att avslöja sådant brott är stadgat äge jämväl motsvarande tillämpning. Det ankommer på riksdagen att i laga ordning låta beivra förbrytelser, varom här är fråga. Bliver riksdagsman, under tid då session pågår, eller under resa till eller ifrån riksdagen, när man vet honom i sådant ärende stadd vara, med ord eller gärning ofredad, gälle därom vad angående våld eller förolämpning emot Konungens ämbetsmän, i eller för ämbete, i allmän lag stadgat är. Denna Regerings-Form samt Rikets öfrige Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfwas, utan genom Konungens och alla Riks-Ståndens sammanstämmande beslut. Ej må frågor derom uti Ståndens Plena wäckas, utan anmäles de hos Riksens Ständers wid hwarje Riksdag walda Constitutions-Utskott.
B. bjudes, att Böterne i samma Balk, ther ej annorledes stadgadt finnes, samt alla andra böter och vitén , hvilka efter Allmänna Lagen och serskilda Författningar, Domare oell Embetsman tillhöra, skola gå till Konungen, i underd. hemställt, om icke alla dessa böter och vilen , undantagne de till Carlshamns Stads Barnhus disponerade, såsom ännu icke till något visst Kronans behof anslagne, måtte till SeraphimerÖrdensGillet få inflyta, till någon förstärkning uti den till Gillets disposition ställde Allmänna Hospitals-, Lazarettsoch BarnliusFond; så hade K. M:t, till Nådigt Svar härå, behagat meddela: det K. M:t i Nåder ville tillåta, att SeraphimerÖrdensGillet finge de ifrågavarande böter och vitén tills vidare uppbära och så länge förränta intill dess K. M:t om deras användande framdeles i Nåder förordnar. Enär det synes vara utan ändamål, att uti Räkenskaperna låta år ifrån år balancera skulder och fordringar af sådan beskaffenhet, som de ifrågavarande under rubrik: Konungens Ensaks BötesMcdel, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka R. H. St:r, att hos K. M:t i underd. anhålla, att till nästa Riksdag låta fullständigt utreda förhållandet; på det då må komma under pröfning och afgörande, an4 B. 3o 1 /J56 Stats-Utskottets tingen, efter skeende liqvid, någon fordran skall StatsVerket godtgöras, eller ock afskrifning anbefallas. De Laneoch dertill hörande serskilda SäkerhetsHandlingar, hvilka hos SeraphimerOrdensGillet förvaras hafva blifvit inventerade och genotnsedde; hvarvid någon anmärkning icke förekommit. 2:a Afdelningen. Lazarettsoch Carlius-Räkenskaperne. Desse från samtlige
Emot förslaget har vidare blifvit anmärkt, att det skulle utplåna de nuvar. RiksStm, bland hvilka man serskildt nämnt BondeSt. och Adeln. Ja visserligen skulle de uphöra att fungera såsom Riksstånd, men icke följer deraf deras utplånande såsom elementer i samhället, hvilket naturligtvis icke heller, hvad BondeSt. beträffar, 26 Den 18 December. lärer kunna på det sältet lillvägabringas; och då i öfrigt den värde anmärkaren, såsom sjelf en ifrig anhängare af klassvalen, äfven för sin del tyckes vilja uphäfva ståndsindeiningen, förmår jag icke rätt väl inse, harti den anmärkta omständigheten af honom kan åberopas såsom något skäl emot det Kongl, förslaget. — Hvad åter serskildt angår PresteSt., hvars bibehållande såsom en representant för statskyrkan man ansett så mycket aneglägnare, som förslaget icke ens skall antyda någon afsigt att i detta hänseende ersätta PresteSt. med någonting annat; så medgifver jag väl, att konungen, i sin egenskap af statskyrkans högsta Chef, behöfver för dess uprätthållande stödet af en närmast under sig varande auctoritet i kyrkliga ärenden, och att PresteSt. hittills utgjort en sådan. Men icke kan jag från detta statskyrkans speciella behof hämta något skäl för PresteSt:s bibehållande såsom ett serskildt politiskt element i alla andra allmänna ärenden. Man behöfver blott tillse, att det nyssnämda behofvet icke lemnäs oupfylldt, och för hvar och en som intresserar sig för den saken kan det icke vara obekant, alt vi för delta ändamål redan i flere är haft ett af kyrkolags-komitéen utarbetadt fullständigt förslag; hvadan också af anmärkmn i denna del icke synes qvarstå något annat, än det förmenta felet, att ingenting härom vid representationsförslagets framläggande blifvit omnämdt eller antydt, hvilket dock jag för min del ej kan finna annorlunda, än alt det skulle hafva varit lika olämpligt som obehöfligt, då man ej ansåg sig böra ingå i någon motivering eller närmare utveckling af förslaget i dess öfriga delar. Bland de speciella anmärkmr Gr.
Den pröfning Riksens Ständer, enligt gamla Redactionen, skulle utöfva af en sådan Föredragandens förhållande, innefattar en motsägelse, då Konungens rätt är obestridelig, att äfven sedan Ständernes gillande gifvit honom rätt att återtaga Embetet, genast kunna, om Kongl. Maj:t så för godt finner, honom derifrån entlediga; och skulle flere Föredragande från samma Expedition finnas i enahanda belägenhet, hvilken af dem skulle då äga företrädesvis rätt alt återtaga Embetet, då Ständerne gillat allas deras förhållande? Friherre Stael von Holstein: Friherre Cederström tycker sig icke finna någon serdeles förändring i §:ns nya Redaction, äfvensom en Contradiction deruti, att då Konungen kan afsätta StatsSecreteraren , Sländerne skulle kunna godkänna hans förhållande, samt derigenom ingå i pröfning af Konungens Beslut, hvilket allt vore stridande emot Grundlagens Esprit. Det är just i grund af denna, nu tämlig allmänt yttrade Principe, jag så mycket mera yrkar, att §:n skall blifva oförändrad, då den är det klaraste bevis emot en sådan tydning af Grundlagen. Då Konungen icke får återbesätta det lediga Embetet innan Ständernes sammankomst, och dessa äro berättigade pröfva förhållandet, samt detta icke kan ske utan att Konungens beslut äfven underkastas pröfning, 412 Den 12 Martil. samt på ett indirect sätt ogillas, om StatsSecreterarens åtgärd gödkännes, så innefattar detta stadgande det kraftigaste bevis derpå, att Svenska Folket är fritt och aldrig underkastat sig en Envåldsmakt. Denna §. är derföre grundstenen, hvarpå Frihetsbyggnaden är upprest; rifves denna undan, famlar snart det öfriga. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag gillar den nya Redactionen. Jag finner den förra i strid med RegeringsFormens 3:dje §., som bjuder, att. Konungens gerningar skola vara från allt åtal fredade. Riksens Ständer böra icke kunna directe ogilla en Konungens Personliga handling, utan blott indirecte genom yttrande af Opinionen.
Utskottets Betänkande tillika med Constit. och LagUtskottens, i anledning deraf, föreslagna åtgärder, gill. af PresteStåndet, IX 3. s 202 — 204, af BorgareStåndet, med inbjudning att i detta bifall instämma, IX 3. BondeStåndets Svar å denna inbjudning, IX 3, s 3oo. Förslag till sammanjemnkande af Ståndens olika beslut, XI s 296 — 3o3, bif. af PresteStåndet med inbjudning till de öfriga Stånden att häri instämma, IX 3. s 344 > af BondeStåndet, IX 3. s 357, af BorgareStändet, ix 3. s 3y4> men Adeln har fattat ett särskildt beslut och inbjudit MedStånden att deri instämma, IX 3. s 387, ej motsagdt af BondeStåndet, IX 3. s 411, bitr. af BorgareStåndet, IX 3. s 435. « Underd. RiksdagsBeslutet, §. 45. Ståhl, om försummad indrifning af en fordran bos SkepparÅldermannen, i Thorshälla. StatsUtskottets Yttrande, IV 2. s 1021 — 1023, bif. af PresteStåndet, IX s 345, af BorgareStändet, IX s 351, af Adeln, IX 3. s 366, af BondeStåndet, IX s 38o. Ståndsclubbarne, om upphörande af de nuvarande och inrättandet af en gemensam; Motion,remitt. till StatsUtskottet,lis 1241. Utskottets Utlåtande, IV 2, s 1780—■ 1782, bif. af PresteStåndet, ix s 5a4> 392 af Adeln, IX s 532, af BorgareStåndet, IX s 545, af BondeStåndet, IX. s 547.
Från denna afsats skulle 2:ne trappor leila upp till gatan, nemligen en på Riksgälds-kontorets tomt och en nära Riddarholmsbron. Vidare skulle mot jordmassan på Riksgälds-kontorets gårdsplan uppföras en mur, 2.} lot hög och stigande långs efter planens södra sida, sa att höjden deraf, på ett visst afstånd från hörnet af Riksgälds-kontorets hus, blefve lika med uppkörsvägen till huset förbi detta hörn. Vid omförmälda 2:ne särskilda byggnadsplaners och förslags jemförande, funno Fullmäktige det sednare förslaget företrädesvis antagligt, helst det förra gåfve anledning till hufvudsakligen enahanda anmärkning, som hos Stats-utskottet förekom emot det till Utskottet af Fullmäktige inlemnade förslag till planeringen och inhägnaden af samma plats, eller att då frågan om och huruvida den del af Riksgälds-kontorets tomt, som gränsade intill Riddarholmskanalen, framdeles kunde erfordras för utförandet af en föreslagen broanläggning mellan staden och Norrmalm, 'ännu icke vore afgjord, syntes det mindre lämpligt att genom uppförandet af en kostsam mur försvara och motverka detta brobyggnadsföretag, hvarförutan det af Kapi ten en Leijonancker upprättade förslaget, hvad såväl ändamålsenlighet och varaktighet som prydlighet beträffade, syntes närmast motsvara Rikets Ständers syftemål med deras angående ofvanberörde arbeten meddelade beslut. Deremot förklarade Drätsel-kommissionen, hvars yttrande af Fullmäktige infordrades, angående utförandet, på stadens bekostnad, af de utaf detta förslag föranledda arbeten utanför sydöstra sidan af Riksgälds-kontorets tomt: att Kommissionen, i anseende til! de flerahanda svårigheter, hvilka skulle hindra verkställigheten af den arbetsplan, hvarpå samma förslag vore grundadt, ansåg sig böra gifva företräde åt det andra förslaget, efter iäktagandet af dervid hos Vägoch vattenbyggnads-styrelsen gjorda anmärkningar.
Snatteri» der annan urbota påföljd än enskildt skrift och aflösning ej kommer i fråga; så ansåg Herr von Hauswolff sig böra tillstyrka det Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vederbörande må genom nådiga CirculaireBref förständigas, att ställa sig i Gap. 2 §. StraffBalk. till noga efterlefnad, så att arrestering ej må ske utan för gröfre Brott. Hvilket yttrande skulle Lagutskottet! BetHnknnden. 835 Betänkandet till Riksens Högloft. Ständer åtfölja, , Ut^Supra, Ex Protocollo], Joh. Jac. Kleman. Ankom d. 11 Ang. i8a3. Utlåtande, i anledning af anmävkninvingar lid Utkottets Betänkande N:o i frågan om Löftesmäns rättighet att uppsäga Borgen. Vid föredragning hos Högloft. Ridderskapet och Adeln af LagUtskottets, under den 28 nästlidne Maji afgifne Betänkande, öfver RiksdagsFullmägtigen Pehr Pelirssons från Blekinge Län Memorial, deruti Lagförklaring blifvit yrkad, huruvida Löftesman må ega rättighet uppsäga Borgen och, genom uppsägelsen, vinna befrielse från det ansvar han sig iklädt, då han i Borgen trädde; hvilken Lagförklaring Utskottet icke funnit anledning tillstyrka, enär, utom i det fall 10 Gap. 10 §.
Majit angående befrielse för åtskilliga stapelstäder från skyldigheten alt hålla ständigt upplag al salt, blef delta förslag älerremitteradl; I sammanhang hvarmed Ridderskapet och Adeln beslöt förständiga Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet alt inkomma med Utlåtande i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utskottets Betänkande N:o 25 öfver väckt motion om befrielse för Rikets stapelstäder från åliggandet att årligen införa och på ständigt upplag bålla vissa qvantiteter salt. Frän VåUofl. Borgare-Sldndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 95, i anledning af väckta motioner om försäljning af de för Stats verkets räkning utarrenderade egendomar. Afslogs. N:o 96, i anledning af väckt motion, angående upplåtelse till Uddevalla stad af qvarvarande delen af ett derstädes afbrunnet Krono-magasin. Bifölls. 446 Pro t.-Utdrag den 2 Juni 1860. N:o 9 7, i anledning af väckt motion om rättelse i de s. k. Ofrimans frälsehemmans i Bohus län beskatlnings-förhållanden. Bifölls. N:o 98, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas. Bifölls. N:o 99, i anledning af väckt motion, angående afståcnde af jord till Marstrands stad och dess Elementar-läroverk. Bifölls. Och N:o 100, i anledning af väckta motioner, angående förut varande Arrendators företrädesrätt, vid förnyad utarrendering af boställshemman. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:ö 102, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af de Danviks Hospital tillhöriga, med ständig städjeoch besittningsrätt på innehafvarne upplåtna hemman och lägenheter. S. D.