Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man vilja i detta fall stifta en lag, så kunde den endast komma att innehålla, det bolaget borde berättiga direetm att, å dess vägnar, emottaga lagsökningar samt förklara, det bolaget anser sig vara bordt, då direetm blifvit hörd; men sådan §:n nu är, kan jag ej bifalla den, enär jag anser oriktigt, att bolaget kunde blifva ohördan dömdt, och att ett utslag kunde göras gällande emot en person, sorn icke i detsamma är nämnd. Jag tror man lät tast är ifrån saken, om denna mening uteslutes; ty om bo - Den ai Mais e. m. 4j3 laget vill lenina en sådan fullmagt åt direche, ian stadgandet inflyta i bolagsreglorna, och vill bolaget det ej, så måtte det vara dess ensak, om dess credit blixmindre. Del tillägg, lii-Stuart föreslagit, finner jag icke innefatta något, som är stridande mot lag; tvärtom tror jag det innehålla, hvad sorn nu är lag, oeli synes derföre vai-a öfverflödigt, enär denna lag ej hehöfver upprepa de lagstadganden, sorn redan äro gällande. Dessutom liar Hr v. Troil rikligt anmärkt, att banklagen bör hafva till föremål stadgandet af rättsförhållande emellan bolaget och allmänheten och icke emellan bolagsmännen sjelfva. Jag tror således, att det föreslagna tillägget ej bör inflyta i denna lag. Frih. Boye: Då man ingår i att stifta speciella lagar, får man icke afvika från de principer, som nationens allm, civillag innefattar. Man får icke stifta speciella lagar, rakt stridande mot principerna i landets ålim. civillag. Jag vet, icke, hurudana lagarna äro i Skottland; men det vet jag, alt i Svenska folkets civillagstiftning har i alla tider den princip varit hyllad, alt ingen kan åläggas något lagligt ansvar, än mindre utmätning eller bysättning, utan att vara lagligen hörd. Att bryta denna allm. lagprincip lärer icke vara tillåtet och skulle ej leda till annan påföljd, än att allmänheten skulle ogilla vårt förslag och K. M. afslå detsamma. Hvad skulle vi dä vinna dermed?
A. bifogade Calcul, som upptager Discontens Skulder och Fordringar, är, ibland de sednare , denna tillgång alldeles utesluten ; detta kan icke vara en Omission, ty Respective Utskotten nätnna den i deras B-tänkande (Sid. 2) med dessa ord : ”dock bör harvid upplysningsvis anmär”kas, att ibland de uti Götha CanalDiscont ”Litt. A. upptagna tillgångar, bestående af ”Fordringar tor udånte Mi de} , icke är begripen den Summa af R:dr 1,100,000, som i* ”från Disconten blifvit förskjuten till Canal”arbetet. ’5 Högloflige Utskottets framställning 3? ämnet i dessa åberopade uttryck lärer för alltid förblifva oförklarlig, och det ännu mera , sedan det af flere Ledamöter blifvit anmärkt, men utan allt afseende lemnadt till Rikets Ständer. Förhållandet är, såsom en origtighet, anmärkt af Herr Landshöfdingen Ba* ron J. Cederström, vidare utfördtjjaf StatsSecre?- terareo Herr Baron Wirsén, med hvilken sig förenat Herr Amiralen Schiitzercrantz, Herr Presidenten von Schulzenheim och Herr Lagman Noreus Herr G, Hulphers har äfven serskilt yttrat sig i ämnet, och visat olagligheten af denna Procedure, och synes hafva fattat ämnet redigt, då han påstår, att frågan om Götha CanalDiscont har ett oskiljaktigt sammanhang med eller snarare beror på Utgången af frågan om fortfarande understödet till sjelfva Catialbyggnaden. Sluteligen har Den i 7 Martil, f. m. äfven Herr Eklundinstäi“t med Herr Baron Wirsén i sin åsigt af ämnet i denna omstän'- dighet. Respective Utskotten hafva brukat den lindriga Termen , att Disconten forskjutit till Canalarbetet denna Summa. Jag, sorn icke lärt mig*den konsten att måla svart med hvitt _ jag anhåller vördsammast om Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid detta sätt att åtkomma Allmänhetens Penningar.
Återremitterades, vid förnyad föredragning, Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 8 1, angående regleringen af utgifterne under Riks-Slatens tredje Hufvud-Titel; N:q 82, angående utgifterna under Riks-Statens fjerde HufvudTitel; tf;o ' Trot. JJlär. ä. 28 Maji iBåijj. -Jf*' “N:o 83, angående regleringen af utgifterne under Riks-Staténs fem<ie Hufvud-Titel; N:o 84, angående utgifterne under Riks-Statens sjette Hufvud-Titely 3Nr:o 8g, i fråga om utgifternes reglering under Riks-Statens åttonde sHufvud-T.ilel; N:o 87, angående regleringen af Riks-Statens nionde Hufvud-Titcl; och N:o Sp, angående utgifter å allmänna Indragnings-Staten. S. T). Föredrogos å nyo och Jj i fö 11 os Stat - Utskottets Utlåtanden: N:o 85, angående Iliks-Statens sjunde Hulvud-Tilel; och K;o 88, angående regleringen af utgifterne under ,Riks-Statens tionde Ipufvud-TiteL Den 28 Maji i834« Yrin Hö-glo fl. Ridoerskapet och Adeeh. 8. D. Föredrogos. å nyo och återremitterades nedannämnde den 211 ■Hennes på hordet lagde Utlåtanden från Stats Utskottet, nemi.
Således synes mig denna omständighet icke utgöra något skäl för återrremiss, hvilken jag så mycket heldre motsätter mig, som jag icke deltagit i det beslut, 11. o. Ad. fattat i afseende på den 8:de §:n. Altman hittills uti var nu gällande lag icke ansett tillgrepp af gods frän förolyckadt och strandadt fartyg såsom stöld af hittegods, trodde jag mig förra gången hafva uptyst, då jag omnämnde att detta brott' finnes infördt i 42:dra Kap. under rubrik af nidingsstöld. Redan af 1734 års lagstiftare ansågs således delta brott vara af neslig beskaffenhet. ( Hr von Hartmansdorff: Om R. o. Ad. derutinnan begått en motsägelse, att Ståndet godkände 7:de §:n, men återförvisade den 8:de, anser jag mig icke skyldig härtill, ty jag yrkade genast, då sjelfva grundsatsen blifvit återremitterad, att man blott skulle göra anmärkmr vid de serskilda §§, som dermed sammanhängde, och derefter återförvisa dem alla till Utsk. Men mina motståndare lyckades likväl få den 7:de §:n bifallen; och de försöka äfven nu att förmå Ståndet till ytterligare motsägelse, nemi. att godkänna den 9:de §:n, ehuru den 8:de blifvit återförvisad. Efter först till bifall och sedan till återremiss af förevarande § framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han trott sig finna att Ja härvid varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller 9:de §:n af LagUtsk:s förslag till författn. om stöld och snatteri, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde § gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Som likväl den af motionären föreslagna förändring af 4:de mom. uti förevarande § skulle, genom den från olika anspråk och lefnadsvanor härflytande obestämdheten af hvad som kan anses tillräckligt för lifvets uppehälle, lemna ett alldeles obegränsadt utrymme för befrielse från bevillning i anseende till fattigdom och bristande arbetsförmåga, samt den af motionären förutsatta okunnigheten hos lägre exekutionsbetjente om hvad som rörer deras tjenst, i läll den förefinnes, lärer böra på annat sätt afhjelpas än genom allmänna författningars aftryckande på debetsedlarne, — en åtgärd, hvilken i förevarande läll dessutom lätteligen kunde af den skatlskyidige tolkas såsom en uppmaning till honom all, äfven utan synnerliga skäl eller utsigt till fram gång, öfverklaga en honom öfvergången utmätning, om än utmätningsmannen dervid endast fullgjort sin skyldighet, får Utskottet hemställa, att hvad Herr Henschen, enligt hvad här ofvan blifvit omförmäldt, föreslagit, icke målte vinna Rikets Ständers bifall. § 142. I öfverensstämmelse med hvad Utskottet här förut vid § 2 föreslagit derom, att 500 Ridr Rimt skulle utgöra den minsta löneinkomst, för hvilken bevillning enligt samma § bör erläggas, torde ock de i § 142 lista och 6:te mom. omförmälda löneoch pensions-belopp, som från bevillning enligt 2:dra Artikeln äro belriade, böra till 500 Ridr Runt förhöjas. § 145 Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o 5. 29 § 145. Då Östersunds siad numera kan anses vara i afseende på sin rörelse fullt jemförlig med öfriga Femte klassens släder, loide den lindring i bevillningen, som intill danna riksdag blifvit derstädes bosatte borgare medgifven icke vidare böra fortfara. § 148.
Genom våra Garfveriers tilltagande i produetion, minskas årligen införseln af beredda hudar och skinn, hvilket gynnande resultat troligen skulle motverkas, om tullen derå gkulle förhöjas, Således lärer, b vad Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 44• 4 i Herr Hartmansdorff härom anfört, ej förtjena afseende. Humla: I anseende till denna artikel är dels jrkadt förbud emot införsel, dels att tullen, såsom för högt föreslagen, måtte nedsättas. Då likväl det oundgängliga behofvet för Landets större bryggerier fordrar, att utländsk Humla införes, och den inhemska productionen deremot äfven bör uppmuntras, så tror Utskottet den gamla tullen, i R:dr för L&., som utgör 20 procent af värdet, vara lämplig, och tillstyrker således dess bibehållande. Jern: StångHerrar Anckarsvärds Lagerhjelm och Ståhle hafva ansett den af Utskottet föreslagna införselstullen för låg; Herr Winberg har derå yrkat förbud , och Herrar af Rosenschöld och Ståhle hafva dessutom trott, att utförsels-tullen å Dannemora Jern borde förböjas.
Slutligen biföllos såväl Utskottets, å sid. 44. gjorda hemställan angående öfverlemnande till Kongl. Maj:t af sistbcrörda förslag som ock Utskottets yttrande, sid. 45, i anledning af en utaf Riksdags-Fullmägtigen C. A. Larssons väckt motion. 400 Prat.-Utdrag den 16 och 18 Maj 1SCO. Härförulan beslöt Riddcrskapet oell Adelil, ali Bevillnings-Ulskoltets vid förnyad handläggning af de uti ifrågavarande Betänkande framlagda förslag skulle ega för sig öppet alt vidtaga de ändringar i af Bidderskapet oell Adeln godkdnda §§, hvilka kunna finnas hehöfliga för att bringa deni till öfverensstämmelse med de föiändrade stadganden, som till följd af återremisserna kommc att föreslås. Den 18 Maj. Frän Ilögv. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Banko-Utskottet en af Biskop Anjou väckt motion om prägling af en skådepenning, i anledning af Deras Majestäters Konungens och Drottningens kröning. Den i C och 18 Maj. Frän Höge. Presle-Sldndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande N:o 51. i anledning af ej mindre Kongl. Majlis nådiga Proposition med förslag till förordningar, angående dels ändring i gällande bestämmelser för den, sorn träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare och deras religionsöfning, än älven enskilda motioner i samma ämnen. Utskottets hemställan å sidan 51, i hvad den rörcr tillstyrkt förkastande af Herrar Ribbings, Konlrakts-proslen Rundgrens och Rosenqvists framställningar bifölls; och ogillade Ståndet derjemte dc af Utskottet löreslagna ändringar uti olvanberörda af Kongl. Maj t framställda förslag till förordningar, hvaremot samma nådiga förslag till alla delar oförändrade af Preste-Ståndet godkändes. Den 18 Maj.
— Med afs:de på de bravorop, som blifvit bifogade Hr von Franckens gjorda yrkande, så hemtar jag häraf ani. förmoda, att R. o. Ad. ogillar min motion. R. o. Ad. eger i sådant fall grundlagsenlig rätt, att, då motionen endast rörer ett Ståndets enskildta ordningsmål, antingen direkte här i plenum behandla densamma och mitt förslag afslå, eller ock remittera motionen till Riddarh.- Utsk:t. Hvilketdera som sker, är mig likgiltigt. Jag har gjort hvad jag ansett vara rätt och med min pligt öfverensstämmande; mer kan jag icke göra. Skulle R. o. Ad. afslå mitt förslag, så kan ju möjligen derifrån sig härleda ett slags entente cordiale emellan R. o. Ad. Jag har ingenting deremot, jag tillåter mig endast, att, under förmodan att så blifver fallet, framställa den önskan, det sagde förhållande må hafva den påföljd, att R. o. Ad. må adoptera sagde tidningsredaktions yttrade åsigter om grunderna för och behofvet af en blifvande representationsreform. Kommer detta att ega rum, så må gerna mitt förslag lalla och den omordade tidningsredaktionen opåtaldt fortsätta sina utgjutelser emot mig. Det af mig förespeglade resultatet skulle, i mina ögon, medföra en så omätlig fördel lör 332 Den 6 December f. m. fosterlandet, att jag med fullkomlig resignation skall underkasta mig alla möjliga personela tidningsanfali. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Som denna motion rörer ett ämne, som tillhör ordningsstadgarne inom Riddarhuset, och således beror af R. o. Ad. att antingen remittera till Riddarb. -(Jtsk:t, eller genast sjelf afgöra, och då dessutom motionen hvarken är nödig eller nyttig och ej behöfver någon vidare utredning, får jag anhålla om afslag å densamma.
4:o ©e på 9eiFS©tatenS .£)ufvub»$itlar uppFommanbe befpa» ringar må Ijäbanefter icfe anvifaS till några bejläntba löncanjTag på ©tat; men font några ©mbetSverF och (Eorpfer blifvit, feban fifra öeiFsbag, ur nämnbe befparittgar, reglerabe meb ^ögre 5lflöningS©ta» ter, än be af SciFetö ©tanber faflfiällbe, famt af be bermeb tillagbe förmoner fommit i åtnjutanbe; håfve <28i bifallit, att, få länge tjcn» (Fernäs nuvaranbe innehafvare qvarfta, må be fortfaranbe tillgobo» njuta bet högre aflöntngSbeloppct; hvarvib (Fillnaben emellan ben mia odj ben gamla ©taten (Fall, fåfom hittills (Fett, utgå af be å åpuf» vub»£itlarne uppFommanbe bcfparingar. 5:o 2llla, unber $ufvub»£itlarne föreFommanbe, utgifter fnrfrce *2öi till jemna tiotal fammanjemfat od) utfört. &. 4*
Kistan fördes på en vagn, dragen af 6 svarta hästar, hvar och en ledd af en lakej. Den följdes närmast af 300 barn. Frankrikes mest frejdade konstnärer vandrade i sorgetåget, och i templet var det de yppersta sångarne från Stora operan, som utförde musiken. Oräkneliga voro de folkmassor, som då voro i rörelse: Journal des Débats jämförde därför detta tillfälle med Gambettas och Victor Hugos begrafningsdagar. En saga! Ja, låter det inte så? Den lilla butikflickan och den fattige employéns hiDttningrgatan AU BON M A R C H É! Heliga namn, af alla parisiskor uttaladt med vördnad och andakt! Tempel, hvars tröskel ingen provinsdam beträder, utan att hjärtat klappar häftigare! El Dorado, som hägrar hvarje dag i tankarne för dem alla, dröjada paradis med modegudinnans frukter på godt och ond t! Ja, småle nu inte, min läsarinna! Besöker ni det — och, var uppriktig, ni har längtat därefter! — så sker det väl ej med andakt, men med beundran åtminstone, och något paradis är det möjligen inte för er, men helt sä- kert ett féälott. Se här ett rekommendationskort från » Iduns » chef! Er arm! Jag blir er ciceron, Dock, före själfva besöket, en blick på huru varorna anlända. Det jättelika etablissementet är indeladt i 70 s. k. rayons eller sektioner. Hvar och en af dessa lyder under en chef, som är sjä- len däri, ett slags allsmäktig direktör på sitt område. Det är han, som gör inköpen för sin sektion. Denna sistnämnda fråga — inköpet — sammanhänger med den om modernas uppkomst. Men moderna uppkomma ju hos damskräddarne och storsömmerskorna, anmärker ni. Aja, storsömmerskorna och herrar damskräddare med Worth i spetsen kunna understundom » lancera » en kappa, en robe, en hatt, ja, t. o. m. en hel kostym — i den fina världen, bland » de högsta 10,000 » i samhället.
En fee uppfyller skoputsarens dåraktiga önskningar och låter honom erfara deras följder, eller räddar hon honom ur den förlägenhet, i hvilken lika dåraktiga företag störtat honom, och hvar och en, som icke tror på andars mellankomst, hvilken tro också vanligen motarbetas af några löjliga sidor hos dessa andar, han måste tänka på svårigheten att nuförtiden häfva dårskapens följder. Då olaterna genom sådana utomorordentliga tillställningar förlöjligas, så har en möjlig harm endast andeverlden att vända sig emot. Förnämsta författaren för denna teater är Raymund. Nu skrifver Nestroy för densamma. Han är en förtjenstfull komiker, ehuru ej af det finare slaget. Dess förnämsta skådespelare för närvarande är Scholz, hvilken under förf:s vistelse i Wien var stadd på resor. Juli månad är också i afseende å teatern missgynnande för ett besök i Wien, emedan då den förnämsta teatern af de fem, som finnas, Burgteatern är tillsluten, och de förnämsta sujetter vid de öfriga äro borta på permission. En hr Scutta öfverträffade vida Nestroy. Han uppträdde som «Schuhwixfabrikant» i pjesen «der hinkende Teufel» och var mästerlig, stilla och lugn, men hade komik i hvarje min och åtbörd. Pjesens knut är, att en apotekare, hvars dotter den fattige blanksmörjefabrikanten älskar, fått rikedom och ett rart stenhus genom en händelsevis funnen öfverlåtelseskrift från den sednares farfarsfar till den förres, hvars upptäckt likväl skedde först efter fabrikantens föräldrars död. Händelsevis en gång ensam i apoteket får denne höra en bedjande röst ur en af de stora burkarne, han öppnar locket och får se den haltande med små horn och hästfot krypa upp ur densamma. Till tacksamhet yppar nu denne, att öfverlåtelseskriften varit pro forma, och det är nu blott fråga om att få reda på en annan skrift, hvarigenom detta bevisas. Den haltande, som redan då för tiden vistades i huset, visste väl, att en sådan fanns, men hade ej reda uppå, hvart farfarsfadren undanstuckit den.
Majit dertill funne tillgångar, samt alt i de städer, der cavallerie-trupp vore stationerad, stall, magasin och förvaringsrum för fourrage m. m., i mon af tillgångarne mätte, på allmän bekostnad, varda anskaffade, så att 1809 och 18ro årens Riksdagsbeslut i denna del, så fort möjligen ske kunde, måtte vinna verkställighet; att, sedan Kongl. Majit, efter inhemtände af Krigs-Collegii och StatsContorets Utlåtande, och med tillkännagifvande af hvad derigenom, blifvit utredt, Lill Rikets å förra Riksdagen församlade' Ständer öfverlemna t att för inqvarteringsbesvärets jemnare och rättvisare fördelning; äffi hittills, bestämma de grunder, Rikets Ständer för godt funno; hafva Rikets: Stän der uti skrifvelse (jNio 342), med uppskjutande af ärendet, för hvars fullständiga behandling ålskillige förberedande åtgärder i administrativ' väg erfordrades, till Kongl. Majit i underdånighet hemställt, om icke den åsigt i ämnet, sorn förut af Rikets Ständer vid 1809 och i8a3 årens Riksdagar blifvit yttrad, finge, såsom grund för inqvarteringens framtida reglerande, antagas, och, i ölverensstämmmelse dermed, uttryckligen bestämmas: att städernes inqvarteringsskyldighet till de i ständige garnisoner 'B Slatssamt Allm. S'sv. och Oecon.- TJltk.
I afseende på en talares yttrande, att StatsUtsk., enl. hans förmenande, varit obefogadt att ingå i pröfning af denna 23 §, derföre H. 3. 26 402 Den 8 Februari. att Hr Printzensköld till Utsk. ingifvit ett anförande, hvilket af Utsk. måste besvaras, men man måste ju gifva svar på tal, som det heter. Utsk. har äfven afgifvit detta svar i enlighet med dess öfvertygelse om det rätta. Man har framställt en skildring af Adv.-Fisk:rs olyckliga belägenhet, orsakad genom ständiga eftergifter från Statens sida af deras lagliga rätt. I detta serskildta fall tror jag olyckan icke vara serdeles stor, enär Adv.-Fisk. Printzensköld genom sina nitiska bemödanden uti ifrågavande balansmål redan inbringat sig en summa af mer än 7,000 R:dr b:ko. Då man uti ett enda mål kan göra sig en sådan vinst, tror jag att det icke står så farligt till med Adv.-Fisk:rs utarmande genom borttagande af en del utaf deras inkomster, hvilket endast undantagsvis och vid serdeles bevekande omständigheter eger rum. Gr. Sparre, Erik: Hvad först beträffar en talares framställning om olämpligheten deraf, att R. St:r inlåta sig i en fråga af rent juridisk beskaffenhet, såsom den nu förevar:de, ber jag att få förfråga mig hos den värde ledamoten, huru han ville att Ständerna i dylika fall skola bära sig åt. Om en person kommer till en annan och emot honom framställer ett anspråk, som ännu icke blifvit i rättegångsväg anhängiggjordt, hvad skall då den sednare göra? Han måste väl svara antingen ja eller nej till den förres begäran. Detta är just hvad Utsk. gjort och hvad Ständerna skola göra. Om svaret icke utfaller efter Hr Printzenskölds önskan, står det honom öppet alt hos domstol anhängiggöra sin talan och der söka utverka sig ett förmånligare svar.
Som likväl utredt blifvit, att upphäfvandet af contractet med Gästgifvaren Widgren och öfverlutande på annan person, som emot billigare vilkor åtagft sig alt detsamma fullgöra, tillskyndat Statsverket en besparing af 888 R:dr 20 sk., anser Utskottet förevarande anmärkning icke föranleda någon åtgärd å Rikets Ständers sida. 12 Stats-Utskoltets Utlåtande, N.-o j6. § 33. Revisorernes anmärkning, rörande anslag af 5oo R:dr till hvartdera af Gardes Regementerne för inköp af instrumenter och musicalier, anser Utskottet vara af mindre betydenhet, hvarföre densamma torde höra förfalla. § 34. Då, enligt hvad Kongl. Krigs-Collegium upplyst, följande uti Utrednings-Afdelningens räkenskaper balancerade förskotler, nemligen lill Capitainen Söderberg, för modellritningars uppgörande, i5o R:dr; till GeneralLieutenanten m. m. Friherre Cederströrrij skjutsoch tractaments-penningar, i5o R:dr; till Herr General-Adjutanten för Armeen, till uppköp af Utredningspersedlar, 700 R:dr; till Öfversten m. m. Grefve von Rosen, skjutsoch tractamentspenningar, 175 R:dr och lill Rytlmästaren Åkerstein 5oo R:dr, dels blifvit behörigen redovisade, dels contant återbetalde, hemställer Utskottet, alt de af Revisorerre i berörde hänseenden gjorde anmärkningar må förfalla. Passevolance-Fonder ne. § 35. Hvad Revisorerne anmärkt, rörande förvaltningen af Mötesoch Trosspassevolance-Fonderne, anser Utskottet lämpligen böra upptagas i det serskilda betänkande, som, i följd af de till Utskottet remitterade motioner, i dessa ämnen kommer att till Rikets Ständer afgifvas. Förvaltningen af Sjö-Ärendena. § 36.
De hinder, sorn möta för Skolans begagnande i de flesta trakter, synnerligen af det Öfra Sverige, äro hufvudsakligen trenne: afståndet emellan boningarne, och således äfven från skolan; föräldrarnes, äfven de förmögnares, behof att dagligen begagna sina barn till hjelp i sitt arbete, Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, IS:o 5. i5 samt <!e fattigare föräldrarnes oförmåga att bålla sina barn borta från hemmet och i Skolan med föda. Af dessa binder har hittills följt och måste äfven framdeles altid följa, dels att barnen icke infinna sig eller ens kunna infinna sig dagligen i Skolan, dels att de ofta äro under längre tider derifrån frånvarande, dels slutligen att de ganska snart och så fort sorn möjligt, således med ganska orediga, osammanhängande och ofullständiga kunskaper lemna Skolan, samt således äfven snart förgäta det lilla de läst. Detta kan hvarken afhjelpas med förmaningar eller tvångsmedel, och alla försök att genom sådana medel hålla barnen till en jemnare och långvarigare skolgång, äfven om de skulle få kraft af lag, skola otvifvelagtigt misslyckas på andra ställen, än i städer och större slättbyggnader, samt vid flera fabriker på landet. Men det är klart, att dessa hinder skulle i en betydlig nion försvinna, om Skolor så inrättades, att barnen endast 3 eller 2 bestämda dagar eller ock blott en dag i veckan, allt efter olika omständigheter, infunno sig i Skolan för att erhålla lexor, hvilka hemma öfverlästes, samt derefter åter på bestämda dagar förhördes och närmare förklarades. Detta sätt är redan allmänt brukadt vid undervisningen för Nattvardsbarn och det har, så vidt jag vet, icke mött några hinder. En sådan method med hemläxor är äfven redan antagen till och med i våra lärda Skolor. Det är naturligt, att uppoffringen i tid och kostnad för föräldrar att hålla sina barn i skolan skulle blifva högst obetydlig; och att barnen lätt, en eller två gånger i veckan, skulle kunna vandra en längre skolväg, hvilket har sina svårigheter, då det skall ske dagligen. Denna skolgång blefve för föräldrarne mera angenäm, emedan den gamla och hittills vanliga läsningen under föräldrarnes ögon förblefve som förut.