Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fall Ridderskapet och Adelil skulle bifalla Friherre Akerhjelms motion, om Allmänhetens inlåtande; så borde det naturligtvis ske med vilkor, att Ridderskapets och Adelns eget antal ej lade hinder i vägen, Jag har nu, så vidt jag kunnat, sÖkt besvära de mot förslaget gjorda invändningar. De som närmare beträffa verkställigheten, förmodar jag att den värda Ledamoten, som väckt frågan, sjelf lärer möta. Jag liar haft tillfälle att se huru det tillgår med hillett-utdelningen i Norrige och skall om det behöfves, hafva äran meddela de upplysningar, som i sådant afseende möjligen kunna åstundas. Den 2J Januarii, 167 Friheri'e Åkerhjelm, Gustaf Fredric; In. nan den af mig räckta motion oin publicitet blifvit till behörigt Utskott remitterad, anser jag mig skyldig att framställa ett förslag, så väl för verkställigheten af den motion jag gjordt, som till reglemente för bibehållande af ordning vid de offentliga plena, hvilka, i anledning deraf kunna komma att äga rum; men dessförinnan får jag förklara, att förslaget är utan allt anspråk på ofelbarhet, och må visserligen ej anses såsom rättesnöre, utan blott tjena till ledning vid frågans handläggning hos Utskottet Hvad först angår verkställigheten: så enär Rid. derskapets och Adelns närvarande Representanter ej utgöra ett större antal, än att de alla utan trängsel kunna placeras nere i salen, bör Läktaren blifva för åhörare helt och hållet dis. ponible. Sedan platsernes antal på samma Läktare äro beräknade, bör ett lika antal polletter göras, som för att skiljas från Ridder, skåpets och Adelns inträdes-polletter, böra vara röda på ena sidan med Riddarhusets sigill3 och på den andra antecknadt dagen då de gälla, som inträdespollettcr i Riddarhuset. Dessa polletter skulle sedan delas i 5 lika delar, hvaraf jrdel lemnades till LandtMarskalken, |:del till Grefvarne, |:del till Friherrarne och de återstående -|:delarne till Riddersoch Adelsmän, för att af dem, efter egen pröfning och urval till andra personer utdelas.
Men det har dock varit vida svårare att få kungliga medaljen eller annan reel utmärkelse för ett sjelf-taget motiv än för det föreskrifna ämnet. Vi sågo härom året — 1881 tror jag det var — huru ett par elever, som behandlat prisuppgiften något för fritt, blefvo alldeles utan belöningar för sina arbeten, af hvilka åtminstone ett var fullt ut jämngodt med de belönades taflor och lika hopp-gifvande som det arbete, som erhöll kungliga medaljen. Och som litet hvar af täflarne fika efter denna medalj, så underkasta de sig — eller ha åtminstone underkastat sig — att behandla ett motiv, som de aldrig skulle ha valt sjelfva. Man ihågkomme att Salmson, Kronberg, Severin Nilsson, Josephson, Larsson, Jenny Nyström, Hall och flera fmgo sina medaljer för pristaflor med ämne ur svenska historien, Hugo Birger och Björck för nakna figurer. Nu måla desse män folktyper oclf moderna genrebilder, landskap, allegoriska bilder, spanska scener eller danska fiskare, kort sagdt allt annat än hvad deras debut tycktes lofva. Héllqvist är säkert den ende, som — hittills åtminstone — blifvit sina ideal trogen, men det har han utom anlagen, som pekade åt det hållet, sitt inflytande af Munchenerskolan att tacka för. Till pristaflorna tecknas en skizz under bevakning. Det går till liksom vid skrifningarna till studentexamen vid elementarläroverken. De elever, som ämna täfla eller som för ro skull ämna teckna skizz, samlas uppe i akademiens storasal. Ämnena läsas upp och eleverna planteras ut i skilda rum för att anstränga sin uppfinningsförmåga. Hvarför allt detta? Om det är för att hindra eleven att “ låna “ idéer till sin tafla, så hindrar denna skizzteckning inom slutna dörrar honom alls ej derifrån, då han naturligtvis har i sitt minne er * mängd såväl grupper som figurer från mångfaldiga taflor och teckningar, han sett. Och tänk hvilken svårighet det är att på rak arm göra ett utkast Öfver ett ämne, som man kanske aldrig hört talas t^m eller som alls ej lämpar sig efter täflarens skaplynne. Jag mins en för detta kamrat?
N.-o 1. tens Cassör inflytande besparda Löningsoch Pastora ts-vacance-medel, dels om behörigt användande af de under interims-löne-slaten uppkommande disponibla tillgångar. Utom de för Stockholms Stad och på Gottland inrättade nya Gymnasier, har Kongl. Maj:t jemväl, under den 24 Mars 1824, beslutit anläggande af ett Gymnasium inom Lunds Stift uti Staden Sölfvesborg, och dervid, i afseende på blifvande nödiga fonde-r, uppbördsoch redovisnings-sätt samt regleringen i allt öfrigt, gifvit nödiga föreskrifter. Kongl. Maj:t har, med afseende å Hans Kongl. Höghet Kronprinsens afgifna underdåniga berättelse om tillståndet med Carolinska Academiens i Lund fonder och serskildta lön-anslag, fastställt den reglering och förbättring i åtskilliga delar, som funnits af nöden för Universitets-Cassans upplijelpande; och hafva derförutan de, tillberedande af en ökad lönings-stat påräknade spannmåls-bidrag af hvarje Professor, som tillträdt Prasbende-Pastorat, blifvit, genom Nådigt förordnande, bestämda, äfvensom, i samma afseende , vissa Tunnor afradsgild Spannmål anslagna, alt af Theologiae Adjuncternes och SeminariLPraefectens Pr a: beriden i vederbörlig ordning LillLönings-fonden utgå. Kongl. Maj.ts Nådiga. Berätt. N-0 1. 23 Enär Rikets Ständer ansett den till Medico-tlieologiska stipendier vid Upsala och Lunds Universiteter årligen anslagna summa af 5ooo R:dr höra lill 2000 R:dr inskränkas, har Kongl. Maj:t, i följd häraf, den i5 Octoher 1824, stadgat de förändringar, som uti Reglementet för nämnde stipendier derefter skulle ega rum. För vetenskapliga insigters inliemtande och utvidgande under utrikes resor, har Kongl.
Just för att hennes eget lif varit så tungt och glädjelöst, ville modern skona sitt barn, oeh då hon tyckte sig förmå så litet mot framtiden, som reste sig hotande och dyster, nekade hon henne aldrig, hvad stunden hade att bjuda. Så växte Sigrid upp med en rik flickas pretentioner och behof, utan blick för att modern arbetade sig till döds för hennes skull. » En god uppfostran » var det enda kapital fru Werner kunde gifva sitt barn. Därför sattes Sigrid i en af stadens dyraste skolor, där hon fick kamrater från rika, öfverförfinade hem, hvilka hon afundades och sökte likna, och genom hvilkas umgänge allt det sämsta inom henne spirade likt ogräs i gynnsam jordmån, medan kunskaperna däremot växte långsamt utan must oeh märg — litet barlast kanske, men ingen värklig hjälp på vägen genom lifvet. Huru svårt det var att hålla henne vid det dyra läroverket visste endast den, som trälade sig sjuk därför, och böckerna sedan, och att hålla henne klädd som de andra, helst nu då hon blifvit vuxna flickan, storväxt och stark vid sina fyllda fjorton år! Faster Karin, som hade ett charkuteri och stod sig godt, var den hjälpande handen, men också törntaggen, som ständigt sårade, ty hon skydde ej att säga sin mening rent ut, och den var bitter nog att höra. * Det var danstillställning hos Fanny Borg. Bara ungdom på högst tjugu år; men allt var gjordt som nu för tiden göres, för att de unga skola kunna ha roligt. Hela den praktfulla våningen upplyst, regementsmusik, dansprogram med den unga värdinnans monogram i guld. Dyrbara kotiljongsdekorationer, förfriskningar af alla slag samt till sist en splendid supé med många sorters vin. Det gick också rätt muntert till — isynnerhet efter supén. Sigrid var uppbjuden som alltid, ty hon var en af de vackraste flickorna och dessutom genomträngd af lusten att behaga, att visa det hon — den fattiga flickan — var lika god som någon annan. » Ni är er inte lik i kväll, fröken Werner, » sade hennes kavaljer, Harald Borg — sonen i huset, ett snobbigt löjtnantsämne, för hvilken Sigrid i tysthet flammade.
Då dessa bero på Konungs och Ständers gemensamma pröfning, så bör för deras behandling, när undantag icke är gjordt, gälla samma regel, som för allmän lags stiftande. Det är från denna grundsats R. o. Ad. utgått vid behandlingen af detta ärende och hvilken måste gälla såväl vid denna punkt, som vid hvarje annan. Jag anhåller att Ståndet behagade ogilla förevar:de propos. Hr Rosenblad: I afseende på utgången är det visserligen ändamålslöst att yttra någonting vidare och jag hade icke heller tänkt göra det, men jag anmälde mig då Hr Printzensköld framkom med den orimligheten att här åberopa 16 § Reg.F., hvilken han tillgrep när han icke kunde få fatt i någon annan. I an ledn. deraf tillåter jag mig yttra, att om någon anser den rätt vara förnärmad, som är genom berörde 16 § tillerkänd hvarje Svensk man, så har han i det fallet landets domstolar att tillita. Men detta hindrar likväl icke statsmaklerne att fatta de allmänna beslut, som de i laglig ordning kunna och böra fatta. Jag vill i det afseende anföra en kasus. Når K. Sin grundlagsenliga rätt, att genom en traktat med England tillförsäkra dem af detta lands innevånare, hvars fartyg kunde stranda vid Sveri - Den 25 September. 447 ges kuster, om lika fördel vid bergning, sorn Svenska fartyg, så ansåg det s. k. dykerikompagniet sig derigenom förnärmadt i sina privilegier och stämde Kronan, med anspråk på ersättning, och högsta domaremakten i Sverige godkände detta anspråk. Men ingalunda var Konungen derigenom bunden i Sin rätt att med främmande makter sluta de traktater, som han för riket kunde finna nyttiga, utan om någon ansåg sig deraf förnärmad i sina lagliga rättigheter, så hade han att vid domstolen göra sin rätt gällande til) ersättning.
Beklagligtvis måste vi väl erkänna, att vi i vårt skjuts-väsende icke hafva nedlagt mänga fordringar på beqvämlighet 'och skyndsamhet, sorn numera likväl äro tidens oåterkalleliga kraf i civiliserade stater — tvärtom synes skjutsväsendet stå i full analogi med Braut Anunds vägar och vara beräknadt pä den tidens föreställningssätt att ackommodera resande. Utländningar förvånas med rätta häröfver och kunde vi icke litet hvar särskildt arrangera oss för resor —- tv man måste i Sverige göra särskilda stora arrangementer derför — så är för oss ingen större beqvämlighet beredd — betäle man huru mycket som helst — än för våra korrektionister. Detta skjuts-väsendets tillstånd kommer sig derifrån, att denna del af kommunikations-anstalterna, 1 stallet flir att vara en spekulationens angelägenhet. som såsom sådan skulle utvecklat skjuts-väsendet i jembredd med allmänna fordringar på komfort och beqvämlighet, blifvit i stället, visserligen på samma gång ett tungt onus. hvilket villigt crkännes, likväl ett slags privilegium för jorden, som helt och hållet ligger utom den enskilda spekulationens område. Mindre välbetänkt måste jag sålunda anse den utväg, som Rikets Ständer synas vilja begagna, att allt fortsatt höja skjuts-legan öfverallt och samtidigt. Det bör icke undfalla oss, att denna utväg aldrig skall leda till målet: skjutsbördans lättande till lika rättvisa för alla och skjuts-väsendets sjelfständiga ordnande. I förra fallet derför, att lokala skiljaktigheter äro i vårt land för stora, att ingen penning uttrycker skjuts-kostnadens normal-belopp öfver allt i riket. Sålunda kan skjutsen bestridas i vissa trakter af Småland med flere andra ställen och på de fleste härads-vägar för 16 å 20 sk. banko, utan ringaste förlust, under det att på de stora farv ägar och synnerligast vid större städer, såsom Stockholm, Götheborg m. fl., skjutsen icke kan bestridas under 28, 32 sk. banko milen, eller något dylikt, per häst.
Då ifrågavarande bidrag blifvit meranämnde släder beviljade utan skyldighet för dem att samma bidrag återbära eller godtgöra, och då följaktligen hvarken för närvarande eller framdeles någon återbetalning af dessa medel är att förvänta, så får Utskottet tillstyrka, att ej mindre den summa af Tjugotre tusen Fyrahundra riksdaler, som utaf det vid 1840 och 18j 1 års riksdag anvisade mindre kreditiv blifvit utbetald för tomtregleringen i Wexiö, ände summor, å tillsammans Tio tusen riksdaler, som för dylika regleringar inom städerna Åmål och Kungsbacka äro utanordnade af det vid sednaste Riksdag beviljade enahanda kreditiv, må i Riksgälds-kontorets räkenskaper afskrifvas; lärande, i händelse Rikets Ständer härtill lemna sitt bifall, Utskottet fö förständiga Fullmäktige 0111 dc derigenom beslutade afskrifningarnes behöriga verkställande. Stockholm den 20 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Jan., kl. G 0. m. Utlåtandej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ejtergift af Kronans rätt till Danaarf efter Collega Schola5 J. Eklund. (I. A.) Sedan vid det den 3o April 18\a verkställda arfskifte efter Collega Schola; Jacob Eklund, som den 6 December 1840, utan kände arfvingar, afl idit, ett Stals-Ulskollets Utlåtande, N.o 23. It belopp af 2,724 r:dr 3r sk. 1 r:st banko blifvit afsatt för hans okända arfvingar, hvilka likväl, oaktadt å dem i behörig ordning utfärdad kallelse, underlåtit att inom behörig tid göra sina nrfsanspråk gällande, samt Stockholms stads af sådan anledning väckta påstående, det berörde medel mätte såsom danaarf staden tillerkännas, blifvit genom Svea Hof-rätts den 20 April i845 meddelade, af Kongl.
Ä r lyckan god omtalas detta snilledrag för vänner och bekanta, hvilka för det mesta tycka, att en så utvecklad smak hos ett så litet barn är något mycket » sött » och ytterst lofvande för framtiden. Icke alltid är man så varsam vid dessa berättelser, utan den lilla får mången gång höra både dessa och kommentarierna. Icke mindre skadliga äro de samtal om moder och klädedrägter, som i hemmet ofta förekomma, och som de små ofta få åhöra. Likaså öfverläggningarne om anordningen af deras drägter, kinket vid profning, valet af garneringar och dylikt. Barnen borde aldrig få vara med om dessa öfverläggningar och aldrig under några förhållanden tillfrågas om sin smak och sitt tycke: de hatva helt enkelt ingen talan här. Och då deras drägter profvas, bör man aldrig göra affär af, huru de sitta eller kläda den lilla, utan blott lägga vigt på, att allt skall vara ordentligt och väl gjordt, varaktigt, nyttigt, varmt, rymligt, lämpadt efter årstiden och tillgångarne. sannat utgifvarens länge hysta åsigt, att en särskild tidning för fruntimmersverldeh här i landet vore af behofvet påkallad — en tidning, som, utan att ingå i lärda och långa diskussioner och utredningar angående qyinnans rättigheter, i mera lättsmält form behandlade frå- gor, som på ett eller annat sätt beröra qvinnan och hennes verksamhet såväl inom som utom hemmet. Redaktionen har sökt göra sitt bästa i detta afseende. Huru vida vi lyckats, öfverlemna vi åt våra ärade läsarinnor att afgöra. V i vilja emellertid nämna, att Idun under årets lopp innehållit nära halftannat hundratal dylika kortare uppsatser i ämnen, som vi veta vara af intresse för vår stora läsekrets. Derjemte hafva i våra många underafdelningar talrika rön och råd meddelats till gagn och nytta för husmö- drarna. D e flesta och bästa af dem hafva otvifvelaktigt kommit från tidningens egen läsekrets.
Å ena sidan kan det visserligen invändas, att den här antagna tolkning af 1812 års Cirkulär vore för sträng, och att afsigten aldrig varit, att beväringsskyldig på Gottland skulle straffas hårdare eller dömas annorlunda, än hans like på fasta landet; men ehuru sannolikt det sednare än kan synas, måste å andra sidan tagas i betraktande, att lagens bokstaf är tydlig och klar, samt att en sådan tydning är deremot stridande, hvadan hvarken domaren eller officeraren lärer våga att densamma biträda. I nu nämnde fall har beväringskarl i allmänhet stundom fördelen af en lindrigare bestraffning, men i alla andra hänseenden har den på Gottland företrädet. Befriad från spö- och prygelstraff för militärförbrytelser, dem KrigsRätt äger afdöma, kan han icke extrajudicialiter underkastas sistberörde bestraffning, samt är berättigad att, lika med hvarje annan medborgare, för egentliga lagbrott svara inför vederbörande territorialdomstol, hvarigenom lian äfven undgår den skärpning af straffet, som Krigslagarna för vissa brott utsätta. Orsaken hvarföre de mildare åsigter, hvilka gjort sig gällande vid stiftandet af den särskilda Krigslagen för ön, icke vunnit lika vidsträckt tilllämpning, då förändringarna af 1812 vidtogos, lärer böra sökas i Sveriges dåvarande politiska ställning till främmande makter. Man torde hafva ansett vådligt att, vid början af det stora Europeiska krig, hvaruti Riket måste deltaga, alltför mycket mildra den dittills rådande ytterliga strängheten i militära lagstiftningen, och man synes hafva föreställt sig, att något undantag i afseende på allmänna beväringen, utan fara för krigstukten, då icke kunde beviljas. Det är åtminstone svårt att upptäcka något annat skäl, B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 39 hvarföre beväringsskyldig i allmänhet blifvit utesluten från elen mildare behandling, som hans like på ön får erfara, då han felar. Orsaken, om den varit den nu angifna, har längesedan försvunnit, och tiden synes vara inne att borttaga dess verkan.
Deremot torde det å andra sidan icke kunna förnekas, att ju denna stora inkomst, och sträfvandet att uppdrifva densamma sä högt som möjligt, innefattar en frestelse att snarare befordra än förhindra och hämma superiet. På många ställen användas dessa medel till kommunens sanna bästa, till allmännyttiga och nödvändiga ändamål, hvartill eljest tillgångar skulle saknats, men å andra orter tagas de i anspråk hufvudsakligen för att befria städerna från åtskilliga andra afgifter, hvilka otvifvelaktig! borde i alla fall utgå. Jag anser således visserligen, att något bör göras, ehuru icke på det radikala sätt, att man skulle från städerna aldeles borttaga hvad de nu äro i åtnjutande af, och icke heller så att det skulle utdelas på länen, i hvilket fall det, som inom den mindre kommunen visar sig som en olycka, blefve utspridt öfver hela landet. Det enda lämpliga och riktiga vore, enl. min öfvertygelse, Den 1 Augusti f. m. 23 att staten öfvertoge dessa medel, hvarigenom det enskilda intresset blefve neutraliseradt och man kunde hoppas, att kommunerna gjorde hvad de kunde för att motverka superiet. Dessa medel skulle äfven komma staten ganska väl till pass, och de äro i sanning tillräckligt betydliga, för att förtjena tagas vara på. Så t. ex. vet jag ett län, der den femtedel, som går till hushållnings-sällskapet, bestiger sig till öfver 20,000 rdr; i ett annat upgår den till 8,000. Jag tror alltså, att hela afgiften borde ingå till slaten, som sedermera skulle lemna till städernas disposition någon viss kontant summa, för betäckande af åtskilliga deras utgifter, eller ock öfvertaga några, städerna nu åliggande utgifter, hvilka egentligen äro statsutgifter, såsom t. ex. Magistratsoch Rådslufvurätts aflöning m. m. Af den för staten sedan behållna inkom sten kunde också någon disponeras för hushållnings-sällskaperna. som i allmänhet visat sig ganska väl använda de medel, som slått till deras förfogande. På dessa skäl och emedan frågan f. n. befinner sig i outredt skick, anhåller jag, att denna punkt måtte till Utsk:t återremitteras.
Då Utskottet, i denna likasom i alla öfrige frågor om lön-tillökningar, varit föranlåten att inskränka sig till den sparsamma beräkning, som de disponible tillgångar för StatsVerket ovilkorligen påkallat, fårUtskottet, jemte framställning af hvad den gamla Staten för hvar och en i lön upptager, samt det belopp K. M:t i Nåder föreslagit, till R. St:rs bepröfvande öfverlemna den förhöjning i lönerne för Embetsoch Tjenstemännen i Rikets 3 HofRätter, som Utskottet ansett kunna beviljas i Contant, utan förändring i det under lönerne förut begripne Spannmåls-anslag för livar och en. rji Stats-Utskottets Den nu gälK -«r.i i Utskottet For Presiden terne. landeStaten 11 tillstyri Svea HofRätt lön i pen»l*pt««« föreslagit icr ningar. 2849: 4^. 5. med27iT:rSp:l. Talfelpgr ,000: — 5ooo: .. 45oo;._ i Götha HofRätt lön 2849^ 46* 5. 5ooo: 45oo: i Christianstads D:o 2849: 4^* 5ooo: — 4^oo: * “ hvarjemte desse 2:ne senare Presidenter åtnjuta hvardera 1000 R:dr i Taffelpgr af Titelns besparingar; varandes, så väl i den af K. M:t föreslagne som af tjtsk. tillstyrkta summa, Taffelpgrne till 1000 R:dr beräknade för hvardera af HofRätternes Presidenter. För Vice Presidenterne i Svea och Götha Hof Rätter, hvar och en lön i4t4: tö. - 2000: 2000: med derunder begripne 134 T:r Sp:l. För hvar Och ett HofRätts-Råd i de 3 Hof Rätterne 1260! 1600: iSooi med 120 Tlr Spri derunder.
Detta ar ock gansta uppenbart RikckEtändcns afsigt; nieman de samfäldt funnit angelägenheten fordra att utwäg framgent lemnäs dem af Qwinnolönet, som kommit till förtjend upmärkfamhet, att f^ räda sig och deras gods sjelfum, fast än de oni sättet der, till warit skiljaktiga, och pä det KonglMaj.t ej mä » sakens sä beflaffade stick, anse sig förhindrad, att myndighets Ansökningar till pröfning uptaga, hwarigenoin den förman flulle förswinna, som Lwinnokönet i denna del aldrig tillförene saknat, dä stäk funnits till bifall, och hwilkcn frihet följakteligen ej eller hädanefter bör samma kön individuell förtvägras , hwilkct med Riks « Ständens liberala tänkesätt, och andra utwidgade Medborgerliga Rättigheter ej eller stär att förena, sä wägar jag hemställa, om icke Ridderstapet och Adeln skulle sinna angelägenhe, ten fordra, att till »vinnande af ett stadgadt resultat för Dispence-Rättighetcns fortfarande utöfning af Konungen, desi Mcd-Ständer kunde proponeras, att »ned Ridderstapcts och Adelns derom redan afgifne Förklaring instäinma, sä att Expedition, l likhet dermed mä kunna till Konungen frän Ständerne afgä. Herr 856 Den il ApkLk.
R:dr af fastighetens uppskattade värde; och har slutligen Ridderskapet och Adeln, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat berörda förslag, äfvensom i sammanhang dermed §§ 2, 3 och 4 i Bevillnings-stadgan. Under den diskussion, som föregått denna återremiss, hafva så olika yrkanden och förslag blifvit framställda, att någon Ridderskapet och Adelns gemensamma tanke i frågan icke kan deraf utrönas. Val har en och annan stämma höjt sig för bifall till Utskottets framställning, men för öfrigt synes man hafva velat undanskjuta hela förslaget och i sådant afseende yrkat, att Rikets Ständer skulle i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte erhålla uppdrag att, efter länens Hushållnings-sällskaps hörande, granska förslaget, hvarefter detsamma vid en kommande riksdag skulle af Rikets Ständer tagas i förnyadt öfvervägande. Under tiden skulle nuvarande Bevillnings-förordnirigs föreskrifter fortfarande blifva gällande, men algiften nedsättas från 1 R:dr till SO öre per mille af fastighetsvärdet. Dessutom borde minimi-tarifen borttagas, på det jemnare taxeringsvärden skulle erhållas. Andra yrkanden hafva gått derpå ut, dels att bevillningen af jordbruks-fastighet skulle beräknas efter behållna årsinkomsten, liksom det blifvit föreslaget i afseende å bevillningen af kapital eller arbete; dels ock att för såväl jordbruksfastighet, som annan fastighet, bevillningen mätte bestämmas till lika belopp af 4 öre för hvarje fulla 100 R:dr of uppskattningsvärdet, dels slutligen att, med bibehållande af föreslagna 3 öre för jordbruks-fastighet, all annan fastighet skulle utgöra blott 4 öre för hvarje fulla 100 R:drs uppskattningsvärde. Dessutom' har förslag blifvit väckt derom att den nya Bevillnings-stadgan icke skulle tillämpas förr än från den 1 Januari 1862, men beredningarna redan under år 1861 bildas för att insamla erforderliga uppgifter och upplysningar samt upprätta förslag till påföljande årets taxering.