Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid Utskottet, på de grunder som föreslagne voro, ansett sig icke kunna tillstyrka den till sin nödvändighet vitsordade Löneregleringen för Indelta Arméens Befäl, har Utskottet deremot för verkställigheten deraf framställt följande nya förslag, och hvilket till större redighets vinnande, torde kunna i 7 hufvudpunkter indelas: tro att Löneregleringen blifver generel, så att de bättre lottade Regementernes indelningar minskas, för att bereda någon tillgång till de sämre lottades förbättring; 2:0 att omflyttningen af boställen må ske till vinnande af mera öfverensstämmel - 22 Den 21 Maji f. m. se emellan deras godhet och motsvarande grader; 3:o att ett tillökadt Statsanslag af 24,i65 R:dr 42 sk. 6 r:st. blifver nödigt, som å 3:dje Titeln kommer att uppföras; 4:o att de af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne tjenstegrader bibehållas med boställen, hvilkas uppskattade afkastning afräknas ifrån de för hvarje grad fastställde löner; 5:o att de som icke, enligt det Nådiga förlaget, erhålla boställen, må på lön få sig anviste vissa andelar af Boställsarrenden, att i lika ordning med annan löneinkomst tillträdas; 6:0 att Skånska InfanteriRegementerne böra förses med boställen af dem, som vid Skånska CavalleriRegementerne blifva till öfverlopps; och 7:0 att ett nytt AccordsReglemente måtte i Nåder utfärdas på de af Kongl. Maj:t föreslagne grunder, samt att i och för detta ändamål ett creditif af högst 100,000 R:dr må på RiksgäldsContoret anvisas. I detaljen har Utskottet nedsatt de för en och annan tjenstegrad föreslagne löner, och hvarom jag här nedan skall yttra mig; men innan dess torde mig tillåtas få vid de föreslagne grunderne framställa en och annan anmärkning. Den 21 Maji f. rn.
Om hemmanen skola sättas till hvarandra i jemförliga värden, så måste man också hafva något slutvärde, hvilket blir det rättmätiga värdet. Derföre har också, som Gr. af Ugglas och Frih. Palmstjerna hafva sagt, det nuvar. stadgandet ledi derhän, att man ansett minimi-lariffen vara det absoluta rätta till hvilket det jemförliga skall refera sig. Hvad åter Gr. Mörner anfört om skillnaden emellan jemförliga och rättmätiga, tror jag att det rättast bör afgöras vid 112:te §. Jag ber att få fästa upmärksambeten derpå, att om Hr Gr:n bar rätt, så hindrar det icke alt det stadgande, som han påyrkar, står bättre i 112:<e § och att det är Pröfnings-komitéen och icke Taxerings-komitéen, som är bäst qvalificerad för alt pröfva denna sak. Så har jag trott och fortsätter derföre mitt yrkande om bifall till den föredragna §:n. Gr. af Ugglas: Genom nuvar. stadgande finues visserligen föreskrifvet, alt jemförliga värden inom Taxerings-komitéen skola åsättas hemmanen, men likväl finnes icke föreskrifvet alf jemförliga värden skola de olika Taxerings-distrikterna emellan åsältas hemmanen, ty det stadgande, som i 112:te § blifvit inlagd!, fanns icke då. Utsk. insåg det, som man i allmänhet väl torde inse, att inom samma distrikt hemmanen någorlunda jemnt mot hvarandra beskattas, och att olikheter härutinnan äro undantag, men Ulsk. ansåg nödvändigt alt gifva den gemensamma myndigheten, eller Pröfningskomitéen, rättighet och skyldighet att jemföra taxeringarne inom de serskildta komitéerna med hvarandra. Att icke det närvar, stadgandet tyckes hafva varit lyckligt, hafva dessutom de exempel Hr von Hartmansdorff framdragit bevisat, så att i den vägen torde det icke blifva större orättvisa än det förut varit. Jag får för öfrigt endast hänvisa till hvad jag förut yttrat, och förnyar min anhållan om bifall till §:n. Hr von Hartmansdorff: Om min tanke varit den, som Gr.
Lån 20,000 R:dr synes dock, såsom ”varande Statens medel, kunna afskrifvas; och af innevarande års anslag blifver, efter hvad Riksens Ständer inhämtat, en behållning af 8000 R:dr, så att endast en Summa af 32,000 erfordras, sorn nu skulle anvisas; Och som tillgång dertill finnes af öfverskotterne på detta års Stats-intrader, så få Riksens Ständer i underdånighet tillstyrka , att, genom afskrifning utaf berörde Lån 20,000 R:dr och de bristande medlens 32,000 R:dr ut« betalning af nyssnämnde tillgång, samt användandet af återstoden på detta års Stats-anslag liqvideras förenämnde 60,000 R:dr, så att ofvan, uppgifne Stats-anslag 15,000 må kunna med nästa års början och intill nästa Riksdag disponeras till anskaffande af Kassern åt Andra Gardes - Regimentet, på sätt Eder Kongl. Maj:t i Nåder lämpligast finner, hvarvid dock Riksens Ständer i underdånighet föreslå att något der till tjeniigt hus matte varda inköpt, på det den större kostnad, som nybyggnad medförer, må •undvikas, äfvensom det vilkor härvid underdånigast föreslås, att då Gardes-Regimenterne af Stockholms Stad åtnjuta inqvarteriags-penningar, desse Regimente! mätte sjelfve tor framtidea Underdåniga Sirifvelser. 307 bestå underhålls-kostnaden för de på. Statens bekostnad åt dem upplätne eller anskaffade Regiments-Kasserner, s-å att någon utgift Härtill aldrig ina komma, att Staten belasta; hvilket allt i underdånighet understäiles Eder Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande. Riksens Ständer framhärda etc.
Direcfionen bör i min tanka befrias från annan ansvarighet ån den, som Bolaget kan ega rått alt utkräfva, och Bolagsmännens ansvarighet förändras antingen i enlighet med hvad nu eger rum i våra 5:ne senast sliflade Banker, så att de gemensamma tillgångarne i Banken skola i första rummet användas lill infriande af Bankernes förbindelser, innan den personella ansvarigheten tillämpas, eller också, i fall man vill vara strängare, att den personella ansvarigheten något suspenderas och först vidtager f. ex. fjorton dagar, efter det sedelinlösen blifvit vägrad eller Direclionen lagsökt, hvarigenom allmänheten ej kan anses lida, men de förmögnare Bolagsmännen vinna tid att uppnegociera penningar, utan att blottställa sig för den execuliva magtens våldsamma och credilförslörande behandling. Jag hemlar denna senare idé från den Frivat-Banks-lag, som Slaten New}'ork den 18 April i858 antagit och hvaruti sladgas, att Bank-delegare aflemna Statspapper eller inteckningar till Statens Ombud, och alt sedelhafvare, som i 10 dagar blifvit manquerad af Banken, eger att utfå liqvid af samma Ombud, som till betäckande af förskottet genast försäljer ett motsvarande belopp af hypölheken och infordrar nya sådana från Banken. Jemte den lör stränga ansvarigheten, har Utskottet äfven föreslagit en inskränkning i sedel-emissionen, som skall hindra Privat-Bankers uppkomst och som vittnar både om bristande undersökning och misstag i uppfattningen 0111 deras idé och sått att verka. Vill man, å ena sidan, ålägga en så strång ansvarighet, att hvarje delegare måste icke allenast pantsätta en stor del af sin egendom, utan äfven sätta sin credit och välfärd på spel för en tillfällig conjunetur, den det icke stått i hans magt att afvärja, så måste man äfven tillåta en någorlunda vinst på de i företaget insatte capital; i annat fall låra inga Privat-Banker uppstå. Nuvarande Banker ega rättighet att utgifva sedlar till ett belopp, som med 5o procent öfverstiger beloppet af contanta penningar och grundfonds-hypothek.
Då emedlertid stads-skolorna, på sätt ofvan förmäles, ega laglig rätt att åtnjuta den för närvarande till skolorna ingående helgonskylden, samt denna jemväl är afsedd vid1 bestämmandet af lärarnes aflöning, lärer, för genomförande af nämnde förändring uti helgonskyldens användande, blifva nödigt att till skolorna anvisa ett årligt penninge-anslag, motsvarande helgonskyldens värde; för beräknande hvaraf Utskottet anser medeltalet af de tio sednaste årens markegångspriser böra läggas till grund; i följd hvaraf och då helgonskylden utgår Jill skolorna i Lunds stift med 25 tunnor 18 kappar råg, 1,338 tunnor 34 kappar korn, 6 kappar rågmjöl och 6 kappar kornmjöl samt kontanta penningar till belopp af 18 R:dr 8 sk. 6 rst. och till skolorna i Halland med 96 tunnor 8 j kappar korn och 5 tunnor 8 kappar hafre, det statsanslag, sorn nu blifvit ifrågasatt, skulle, på sätt bilagde tabell närmare utvisar, utgöra för Lunds stift 8,353 R:dr 20 sk. 10 rst. och för Halland 587 R:dr 12 sk. 4 rst., eller tillsammans 8,940 R:dr 33 sk. 2 rst. I fråga åter om sättet för användandet af den helgonskyld, som skulle komma att till socknarne återgå, är väl uti Rikets Ständers underdåniga skrif - Slals-lltskollels Utlåtande, N:o 423.
Riksdag samt deröfver taga behörigt be.vis; Hvarefter och sedan detta blifvit fullgjordt , Borgare-Ståndet ansåg Herr Bergs-Rådet vara från allt ansvar och ersättningsskyldighet i afseende på ornförmälte Protokoller frikallad; Och skulle de Respektive Med-Stånden äfvensom StatsUtskottet härom vördsamt och vänligen underrat - Pro t. Utdr. <1. 24 Mars 1818. 237 tas, samt Piotokolls-Utdraget häröfver jemväl till Herr Bergs - Rådet och Riddaren Robsahm expedieras. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 5 dennes rneddelte och sédan sista Plenum på bordet hvilande Utlåtande , i anledning af Riksdagsmannen från Jönköpings Län , Anders Sandstens Memorial , angående Edelfors guldverk, blef samma Utlåtande uppå derom framställd proposition af Hedervärda Bonde-Ståndet gilladt och antagit. S. D. Lag-Utskottets Utlåtande af den 27:de Februarii , angående den , uti serskilda till Högvördige Preste - Ståndet och Hedervärda BondeStåndet ingifne Memorial, Väckte fråga om skärpning i det nu för tjufnader stadgade straiF m. m., blef , då det nu å nyo föredrogs, af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Lag-Utskottets på bordet hvilande Betänkande af den 25 Februarii öfver de af Herrar A. L. Schwan och Jacob Linström, uti ser. skilda Memorial , gjorda förslag, angående beloppet , hvarunder enskilda personer icke må vara tillåtet att utfärda invisningar, blef, då det nu å nyo föredrogs, af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets insände Utlåtande, af den 25 sistlidne Februarii öfver väckt fråga om jämkning i Roteringen vid Vesterbottens Regemente; Och blef samma Utlåtande af Bonde-Ståndet bifallet.
Men sjelfva amortissements-principen frångingo Ständerna i8i5, och skola frångå den emellanåt allt framgent, så länge Näringarnes röst kan höras öfver Capitalisternes; de skola rusa från den, om Utskottens Betänkande antages, med så mycket mer ytterlig häftighet vid nästa Riksdag, som innan dess rolerna kunna vara ombytte, i fall en del af dem, som nu önska annalkande till Silfverperiod, då redan hafva varit kloka nog, att förvandla sig sjelfva till Närings-idkare, för att vinna äfven på det vacklandet af deras Landsmäns ställning. Öfvergifver man, så gerna snart, sorn sent, och innan ännu nöd och brytningar tvinga, sjelfvilligt hoppet om realisation genom financiella konstgrepp; fäster man sig orubbligt vid den lankan, att öka vår Export och vår production, minska vår consumtion och våra dårskaper —■ vid den sanningen, att, när detta skett, kan Landets Penninge-art icke undgå att hjelpa sig sjelf, Myntmaterien må vara Papper eller Silfver, eller hvad liebst, som i rörelsen sättas kan — då behöfver man intet tillställa någon räntevinst för Banquen på Nationens bekostnad. Ändamålet, hvarföre man ej omedelbart afskrifver hela StatsVejrks-skulden, är då blott, alt icke minska 603 Den i5 April. Banquens hela Hypotliek-massa; man af betalar denna skuld, och förvandlar den småningom till fordringar hos enskilta, emedan man anser håde billigare, att Lånet endast tynger den som sjelf velat det, och kan afbetalas af den som vill, än att det genom Bevillning skall tynga hvar Medborgare; och tillika, för Opinionens skull och Ilypothekers säkerhet, nyttigare, att det icke består i en Statens skuld, icke kan befaras, vid någon hvälfning, att Nationen skulle afskrifva den.
Häraf kan slutas, att den första uppsättningen af folkskolor inom landet nu är att anse såsom nära fulländad och att, derest, i mån af behof, småningom nya skolor i en eller annan ort tillkomma, antalet af lärare, erforderliga för dessa nya platser, ingalunda kan anses jemförligt med det betydliga antal, som vid folkskolornas bildande på en gång öfver hela landet först måst blifva behöfligt. Då således ett så stort antal folkskole-lärare icke lärer hädanefter lith. till R. St. Skrifvelse, N:o i IS. kunna komma i fråga att anställas, som under de nästförflutna åren, och 1 sammanhang dermed antalet af lärjungar i Seminarierne så högst betydligt sjunkit, synes något hinder för folkskole-väsendets vidare ordnande och behöfliga folkskolors förseende med examinerade lärare icke kunna uppstå deraf, att Seminariernes antal förminskas, hvarigenom deremot tillgångar kunna vinnas, att bereda utvidgning och fullständigare organisation af de återstående Seminarierna och sålunda sörja lör folkskole-lärarnes förbättrade hildning. Hvad åter beträffar urskiljandet, hvilka Seminarier böra företrädesvis indragas, hafva Rikets Ständer funnit frågan derom, i anseende till brist på nödiga upplysningar, icke kunna lämpligen göras till föremål för Rikets Ständers underdåniga framställning, utan böra helt och hållet öfverlemnas till E. K. M:ts Nådiga pröfning; varande af Rikets Ständer icke förbisedt, huruledes större rese-kostnad kan i följd al ifrågavaran de åtgärd möjligen uppkomma för en del af de personer, som skola begagna undervisningen i Seminarierne. Och få Rikets Ständer alltså hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att en förminskning i folkskole-lärare-seminariernes antal mätte ega rum, samt att de Seminarier, sorn bibehållas, måtte varda utvidgade och fullständigare organiserade, så vidt befintliga tillgångar medgifva; äfvensom att, der så nödigt pröfvas, någon del af de till stipendier vid folkskole-lärare-seminarierne anslagna medel måtte användas såsom rese-underslöd för lärjungar från aflägsnare orter.
Jonas Christopherson, för Carlstads, Kihls och Grums Härader. Georg Nyqvist. för Flfdahls, Öfre och Nedre samt Fryksdals Öfre Tingslager, A. Kylander, för Nordmarks Härad. P. Eriksson. för Niis och Gillbergs Härader. Elof Andersson. för Jösse Härad och Fryksdals Häraders Nedre Tingslag. Hans Pehrsson, för Gestrikland. Lars Andersson. för Norra Helsinglands Domsaga. 01. Pehrsson. för Södra Helsinglands Domsaga. Eric Ersson. för Vestra Helsinglands Domsaga. P. Mattsson. för Norra Ångermanlands Domsaga. Jonas Hansson. för Södra Ångermanlands Domsaga, Öfra Landet. M. Sahlen. för Södra Ångermanlands Domsaga, Nedra Landet. E. Larsson. för Medelpad. P. Byström. för Sveg och Hede Härader. Anders Olsson, för Sunne/ Hallens, Bergs, Ovikens och Underåkers Härader. Nils Larsson. för Offerdals, Rödöns, Liths, Hammerdals, Ragunda, Räfsunds och Brunflo Tingslager. Olof Pehrsson. för Norra Domsagan af Westerbottens Län. Olof Lindström. för Bygdeå, Nysätra, Löfångers och Burträsks Härader. Lars Gustaf Sandberg, för Södra Domsagan af Westerbottens Län. för Norra Domsagan af Norrbottens Län. Anders Bäckström. för Södra Domsagan af Norrbottens Län. Jacob Lindby. Olof Lagergren. Per Nilsson. för Norra Domsagan af Gottför Södra Domsagan af Gottför Torna och Bara lands Län. lands Län. Härader. Nils Pehrsson. för Onsjö, Rönnebergs och Harrjagers Härader. för Luggude Härad. Jöns Andersson. för Oxie, Skytts och Wemmenhögs Härader. öbag§ Ola Månsson. Ntis Andersson. för Färs och Frosta Härader. L. S. för Ingelstads och Jerrestads samt Ljunits och Herrestads Härader. för Albo, Gärds och Willands Härader. L. S. Nils Svensson. Johannes Bengtsson. Jöns Pehrsson. för Östra och Westra Göinge Härader. för Norra och Södra Asbo och Bjäre Härader. för Listers Härad. 01.
Propos. ang:de Krigs-Colkii ombildning till en arméförvaltning; N:o 192, i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden; och N:o 199, med reglemente för Bankens styrelse och förvaltning. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 2 dennes bordlagde Mern. N:o 245, med förslag till voterings-propos. i ani. af Riksståndens skiljaktiga beslut rörande de i Mem:t N:o 240 framställda förslag i fråga om beredande af tillgångar för det till försvarsverkets fullständigare ordnande af K. M:s äskade särskilda kreditiv; hvarefter ett prot.-utdrag härom upplästes och godkändes. Föredrogs Hr von Franckens, Georg Wolfgang, den 2 dennes bordlagde förslag om aflåtande af inbjudning till Med-Stånden att biträda R. o. Ad:s i afseende å Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 241 fattade beslut, för såvidt det rörde Hr von Franckens, August, motion om beviljande af ett särskildt anslag lör anskaffande af pansarfartyg. Hr von Francken, Geeorg Wolfgang: Då jag, till följe af ankomna p rotts-utdra g, erfarit att de öfriga Stånden bifallit Stats-Utsk:ts Betänk. N:o 241, hvarigenom ett R. St:rs beslut härutinnan ohjelpligen blifvit åstadkommet, får jag afstå från min anhållan om den ifrågavtde inbjudningen. 388 Den 4 December. Efter härmed slutad öfverläggning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. bifölle Hr von Franckens nu gjorda anhållan att få sitt ifrågav:de förslag återtaga. Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 2 e. m. In fidem, 0. Brakel. Fredagen den 4 December 1863. Plenum kl. 2 e. m.
Man fördömer väl statens inblandning i enskildas företag; men man gör det, emedan genom denna inblandning vanligen uppstår ett privilegium till fördel för dem, som komma i åtnjutande af statens tillgångar. Här kan sådant icke med skäl sägas blifva fallet. Åtgärder, som åsyfta att förvandla den intecknade skulden från uppsägbar till ouppsägbar, och småningom aflösa densamma, böra betraktas såsom åtgärder för det allmänna bästa. Det torde icke behöfva ådagaläggas, att i ett land som Sverige, 39 der jordbruket intager ett så framstående rum i jemförelse med andra näringar, alla sociala förhållanden i mer eller mindre mån bestämmas af den ekonomiska ställning, hvari jordegaren sig befinner. Och som hypotheksföreningarne hafva till ändamål att betrygga och förbättra denna ställning, är det följaktligen ett allmänt intresse, som manar staten att understödja dessa inrättningar och sätta dem i tillfälle att uppfylla sitt ändamål. Man har visserligen förebrått föreningarne den stora utländska skuldsättning, som de föra nied t och hvilken, efter hvad man föreställer sig, egt rum endast för jordegarnes räkning celi ofta på ett för landet ofruktbärande sätt. Det förtjenar härvid anmärkas, att endast en mindre del af de utländska lånens belopp omedelbart kommit jordega ine till godo, hvaremot största delen åtgått till inlösen af deras äldre intecknade skulder. Den indragning, som häremot svarar, har således skett till förmån för handeln och näringarne i allmänhet. Det är otvifvelaktigt att för den del af de utländska lånen, som kommit jordegarne till godo, jordbrukets mer och mer stigande förkofran lemnar riklig ersättning. Sedan stateu både inom och utom landet ingått i täflan med föreningarne om låns upptagande, är hans förbindelse att understödja hypotheks-föreningarne så mycket större; och om staten befordrar föreningarnes låneoperationer, och kursen på obligationerna derigenom höjes, skall det för honom blifva så mycket lättare att, då han för egen räkning behöfver upptaga lån, betinga sig fördelaktiga vilkor. Komiterade hafva nyss åberopat Frankrikes och Norges exempel. I det förra landet har staten försäkrat
Att BondeSt. vill hafva större anslag till häradshäklena är ganska naturligt; ty förslaget i detta ämne innehåller en ganska stor lindring för hvarje landtman, en lindring som faller i ögonen på hvar och en som ej eftersinnar det han sjelf slutligen mäste betala hvad kronan alltid dyrare än häraderna kommer att bygga, att underhålla och att bekosta för häradsfängelserne. Om BondeSt. haft ett sådant yrkande, är det att beklaga såsom varande emot dess verkliga nytta; och det är, enligt hvad jag förklarat, dess verkliga gagn som föranledt mig att uppträda emot häradsfangelsernas bekostande af staten. Hvad åter angår att anslag förut varit beviljadt till häradsfängelsers byggande, hafva R. St., genom öfverlåtelse till Den 23 Februari f. ni. 039 K. M. att efter Dess välbehag disponera återstoden af förra beloppet, alldeles frånträtt denna fördelning. Här är således fråga om ett helt nytt anslag, hvilket R. St. kunna anordna som dem lämpligast synes, och hvarutinnan intet löfte återkallas. Hvad åter beträffar, att det af just.-stats-ministern afgifna lind. förslag, ej egentligen vore ämnadt till någon definitiv ledning vid regleringen af domsagorna, så ber jag att få fästa uppmärksamheten hiöl t derpå, att detta förslag är af K. M. i Dess nåd. propos. åberopadt, och att det blifvit till R. St. öfverlemnadt; men man åberopar ej ett förslag, ej heller utdelar man ett sådant som ej skall tjena till ledning. Det är visserligen sannt att det aldrig kan komma i fråga att på en gång tillämpa allt hvad förslaget i den vägen innehåller ; men likväl har H. Ex. nu behagat yttra att det skulle med ringa förändring komma att användas redan på en eller två domsagor af de nu ledigvarande 6. Man ser sålunda att förslaget ej är så blott och bart förslag eller projekt, som nyss nämndes, utan att det likväl skulle komma att utföras, fastän de nuvar. penningetillgångarne omöjligen tillåta att göra det på en gång, hvilket jag ej heller ansett vara meningen.
Det är lagstiftarens pligt att sä stifta sina lagar, att de, så vidt möjligt är, inverka förädlande pä det allmänna omdömet och icke missleda detsamma, hvilket måste blifva förhållandet, om lagen gör det till belöning, som icke bör så anses. Derigenom gifves en falsk riktning åt det sträfvande efter ära och utmärkelse, som är driffjädern till så många stora handlingar, och som icke bör riktas på flärd och ytlighet, hvilket ingalunda bidrager till enskildt och allmänt väl. Jag påstår deremot, att de väsendtliga fördelarne af delta förslag äro i främsta rummet hvad jag nyss sade, alt det skulle välgörande inverka pä Den 5 September. 223 del allmänna omdömet om hvad som egentligen bör anses såsom värdt att eftersträfva och såsom medförande anseende. Det är väl också skäl, alt uti detta fall, såsom uti andra lefnadsförhållanden, hvarje sak får motsvara sin benämning. Titelväsendet inverkar för öfrigt högst menligt på de enskilda lefnadsförhållandena, och det har blifvit citeradt af flera talare bär, att den inbillade högre värdighet, som titlar medföra, ofta uppiiggar till ett deremot svarande lefnadssätt, som öfverstiger den sålunda belönades förmåga, och mången gång medför hans ekonomiska undergång. Man har bär sagt, att om icke titlar utdelades och verkade som afledare för fåfängan, så skulle densamma i stället kasta sig på något annat, t. ex. på lux i mat och kläder. Detta är efter min tro en stor förvillelse, och långt ifrån alt vara en afledare, är detta flärdfulla titelväsen just en inledare till lux och öfverflöd; och om man icke intill roten afhugger detta falska begär och detta falska tvång, som man derigenom får alt lefva öfver sina tillgångar, så skall det medföra samma menliga följder som hittills. Derjemte finnes det en omständighet, som jag ännu icke hört uttalas till sitt rätta namn, hvartill denna rättighet att utdela titlar kan gifva anledn., nemi. alt om någon Regent vill begagna sig deraf, så är det ett högst verksamt medel lill corruption.