Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Också 35 H. »6 Dci) 3o J ti I i i f. ra. anser jag det vara billigt, all ett maximum bestämmes för de böter KyrkoRådet må äga ådöma enskildte; ty det finnes hvarken juridiskt eller moraliskt skäl, alt låta detta bero på godtycke. Det är icke förenligt med personlig säkerhet, att vara blottställd för ett så obegränsadt bötesbelopp , att möjligen en persons hela förmögenhet kan dertill åtgå, helst ett beslut härom af KyrkoRådet knappast kan öfverklagas , utan är af den palriarkaliska natur, att vad deremot ej får äga rum. Jag tillstyrker derföre det stadgande, att KyrkoRåd ej må tå ålägga någon högre böter än 10 R:dr Banco, hvilket i allmänhet visserligen icke är för stort maximum. Dessa mina anmärkningar torde få åtfölja en förmodligen blifvande återremiss af Utlåtandet till Utskotten. Friherre Wrangel; Henning: Alla de, sorn äro underkastade Sockneslämmornes mångvälde, äro Grefve Cronhjelm tack skyldige för hans Motion uti förevarande ämne; ty vi hafva mer än mycken erfarenhet af Socknestämmo-beslutens menliga följder. I likhet med Grefve Cronhjelm är jag af den mening, att, om vi vid Riksdagar åläggas skatter, kunna vi åtminstone hoppas lindring deri vid kommande Riksdagar, hvaremot många af de afgifter, som å Socknestämmor beslutas, blifva beständige och nästan öfvergå skattebidragen till StatsVerket. Utskotten tro en hvar hafva tillräcklig sä - Den 3o .lii 1 i i f. m. 243 kerhet för att ej blifva ohörd oell emot sin vilja beskattad, genom det att Socknestämmas hållande kungöres åtta dagar, innan den skall äga rum; men de hafva dervid förgätit, att många personer, som hafva egendomar i flere serskildte Socknar, omöjligen kunna vara på alla ställen tillstädes vid samtidiga Socknestämmor.
Några författningar till upphjelpande af handeln i landet finnas icke utom de allmänna för Riket gällande, dock kan jag i sammanhang härmed icke underlåta att inför Eders Kongl. Maj:t uttala en, önskan, som otvifvelaktig! delas af hvarje Länets patriotiska invånare, den nemligen, att något prohibitift stadgande kunde, utan förnärmande af någon samhällsklass’ mera vigtiga och maktpåliggande intressen, meddelas till hämmande af den öfverhandtagande 19 handeln härstädes med å södra orter tillverkädt bränvin, hvilken handel mer och mer synes hota landets välstånd i ekonomiskt och moraliskt hänseende, äfvensom den gäckar och tillintetgör Nykterhets-Föreningarnes alla bemödanden och de lyckliga resa kaler deraf, man vågat så hoppfullt emots?. Enligt de rapporter, som från Länets särskilta orter ingått, kan den så kallade Gårdfarihandeln, hvars skadlighet för landet erfarenheten tyckts vitsorda, anses vara i aftagande. §. 4 Politisk Författning. Kammarverk. Något hemman har under dessa sist förflutna fem år icke ingått i skatt, eller blifvit af öde upptaget eller i ödesmål förfallet. Blott en enda Nybygges-anläggning är genom delinitift beslut beviljad, hvaremot, som ofvan berörd t är, ej mindre än 124 ansökningar om sådane Nybygges-anläggningar på laga åtgärd, i enlighet med Afvittringsförfattningarne beroende. Hemmansklyfningarne hafva äfven årligen fortgått, under iakttagande af föreskriften i Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning i ämnet den 19 December 1827 angående undersökning rörande besuttenheten; och utbeder jag mig i öfrigt få rörande förhållandet dermed och hemmausklyfningarnes verkningar på Länets kultur och välmåga hänvisa till det underdåniga utlåtande, sorn den för Länet bildade Kommitté derutinnan afgifvit.
Då bondens gröda går i.mät för Skatter, finnes, ingen gräna, fpr dess vanvärde. De vackra theorier, att, genom förän-» drade Tullförfattningar, och industriens vän*, dande åt andra håll, som på boskapsafvel; m. mförekomma Landtmannens förbigenhet, hvilka här blifvit framstälde, vill jag ock hoppas i en framtid skola blifva välgörande; men et,t skyddsmedel för jordbrukarens näring under ö fvergå 11 gs peri oden påkallas högt. Skälen för en Magazins-inrä 11 ning är o för mångå att, uppräkna och för påtagliga, för att icke ses, a£ den, som vill se dem. De förluster förra Magazinslnrättningen tillskyndat Staten äro påtaglige följder af felaktig iustruetion, orimligt uppdrifua. in»» * Ben 17 December f. m. 89 köpspriscr och i synnerhet dess brådstörtade upplösning. Dess nylta för Svenska jordbrukaren, kail deremot icke bestridas. Några års tålamod med Magazinslnrättningens upplösning skulle ersatt; alla förluster. Då Rikets Ständer anordnat ett Creditiv, att användas till afvärjande af hungersnöd. hvad är dä kloka,re, än att detta Crqditiv användes till uppköp af inhemsk. Säd i de sädesrikaste provincer, som eljest äro blottstälde för vanvärde å sin hufvud-! sakligaste om icke enda produetion? N13, för högst modererade priser. Då Inrättningen icke får blifva ett verk , samt Handelsinstitut^ erfordras förden in-r gen Direction; hvilket måste vara ett bestämdt vilkor; äfvensom att MunicipalControlLeurer på Magaz-insFörvaltare genom Herrar Landshöfdingar böra förordnas. Vilkoret för ali Span måls magazinering, är torkad Säd. Den kan utan omkastning förvaras 6 ä 7 år, utan att skadas, i djupa Ringar, sådane de i Finland brukas; och Slaten äger ännn tillräcklige Magaziner, för förmodad öfverproduetion.
— Dessa omständigheter torde tillräckligt ådagalägga olämpligheten af pensionsväsendets nuvarande inrättning samt behofvet af en annorlunda beskaffad organisation, äfvensom föranleda lill den slutsats, att Arméens pensionsväsende icke kan blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemnas åt Staten, som sålunda borde öfvertaga Arméens Pensionskassa, men deremot ock ensam besörja pensioneringen. Om derjemte nu befintliga olikhet i grunderna och vilkoren för pensions åtnjutande afhjelptes, skulle utan tvifvel pensioneringen mera motsvara sitt ändamål och jemväl i afseende å underhållet blifva för Staten vida mindre betungande, än den nu är och med dess nuvarande organisation fortfarande måste blifva. För verkställandet på en gång af en sä omfattande reglering af pensionsväsendet, att deri i allo tillfredsställer fordringarna från det allmännas sida, kunna visserligen möta åtskilliga hinder, hvilkas undanrödjande tilläfventyrs äro förenade med stora svårigheter. Men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder torde dessa svårigheter kunna aflägsnas och sä mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet. I betraktande af delta allt få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det E. K. Majit täcktes vidtaga de åtgärder, som finnas lämpliga till förberedande al en sådan reglering af pensionsväsendet för Arméen, att hela pensioneringen må kunna af Staten öfvertagas samt till åstadkommande af mera enhet i grunderna och vilkoren för pensioneringen jemte nödig förenkling i förvaltningen; äfvensom alt E. K. Majit måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva nådigt förslag lill en dylik reglerings verkställande, 36:o. Officerares anställande, i utländsk krigstjenst. Jemte erinran, hurusom vid sisllidne riksdag af Rikets Ständer anvisades ett anslag af 9,000 R:dr årligen för åren 1858, 1859 och 1860, alt enligt E. K.
Det har blifvit föreslaget, att anhöriges ansvarighet, hvarom i slutet of § 4 är nämndt, borde så bestämmas, att »föräldrar och barn samt syskon mu til/förbindas att, i mån af behof, å ena, samt förmåga, å andra sidan, bidraga till hvarandras underhåll.» En bestämmelse i detta hänseende synes vara af behofvet påkallad, så mycket hellre som allmänna lagen icke derom innehåller något allmänt tillämpligt stadgande. Hvad § 4 af fattigvårds-förordningen härom nämner, lärer under närvarande förhållanden blifva utan all påföljd, enär anhörige 24 Lagoch Ekonomi-Ulskottens Betänkande, N:o' 33. icke kunna åläggas någon ansvarighet, så länge lagbud derom saknas. Yäl förmena Utskotten, att ett vädjande till menniskohjerta!, skyldskaps-känslan och den kristliga kärleken skall göra lagbud umbärliga; men då erfarenheten, tyvärr! ofta vitsordar ett motsatt förhållande, så kan jag icke i detta fall dela Utskottens förhoppningar. Jag finnér mig derföre föranlåten att påyrka ett sådant tillägg i författningen, som ofvan blifvit anfördt; men då motionären ansett, att detta tilllägg borde få sin plats uti § 1, så är jag deremot af den mening, att det lämpligare kunde inrymmas i § 5 och der utgöra ett serskildt moment. Denna sistnämnde paragraf afhandlar nemligen ett undantag från den i g 1 kommunen ålagda allmänna skyldighet att försörja sina behöfvande medlemmar, då den bestämmer husbondes förpligtelse mot tjenstehjon; anhöriges förbindelse utgör ett annat undantag från den allmänna regeln och saknar icke analogi med förenämnde i § 5 afhandlade fall. Det synes derföre vara lämpligt, att båda undantagen sammanföras i en paragraf, men afhandlas uti serskilda momenter. 5:o. I §§ 14, 15, 16 och 17 hafva Utskotten helt och hållet frånträdt de grundsatser, som i nu gällande författning blifvit antagne, i afseende på så väl rättigheten att välja vistelseort, som åliggandet för kommuner att försörja inflyttade personer, och vilkoren för deras befrielse från sådan skyldighet.
Utskottet, som tillika fått del af de ärendet tillhörande handlingar, har tagit denna fråga i öfvervägande; och alldenstund Rikets år 1850—1851 församlade Ständer, genom beviljande af årlig tillökning i det vid föregående Riksdag å stat uppförda anslag för Båtsmans-beklädnadens anskaffning och underhåll, erkändt nämnda anslag vara för dermed afsedda ändamål otillräckligt, finner också Utskottet det vara billigt, att den för åren 1849 —1851 å berörde anslag uppkomna brist, utgörande, enligt hvad vederbörande vitsordat, 39,078 R:dr 2 sk. 2 rst. banko, eller 58,617 R:dr 7 öre Riksmynt, jemväl varder ersatt, hvadan Utskottet, som äfven för sin del finnér lämpligt, att ersättningen bestrides af den utaf Kongl. Majit i sådant afseende uppgifna tillgång, tillstyrker, att Rikets Ständer må bifalla hvad Kongl. Majit uti högstberörda Nådiga Proposition behagat äska och föreslå; kommande återstoden af behållningen, utgörande 1,082 Ridr 39 sk. 7 rst. banko, eller 1,624 Ridr 23 öre Riksmynt, att till Riksgälds-kontoret öfverlemnas. Ank. till Exped.-Utsk. d. 5 Jan. 1858, kl. 11 f. m. VHatande, i anledning af väckt motion, att de vid innevarande Riksdag beviljade löne-tillökningar måtte i blifvande aflönings-stater upptagas i särskild kolumn. (U. A.) Från Ridderskapet och Adeln har Stats-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälda Riks-Stånd af Friherre Adam Christian Raab väckt, så lydande motion: ”att Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla det Stats-kontoret måtte anbefallas att, vid uppgörande af de särskilda Embetsverkens Aflöningsstater, uppföra de gamla lönerna och de vid denna Riksdag beviljade provisoriska löne-tillökningarne i särskilda kolumner.»
Dahlby gästgifveri är hållskjuts, under den sednare femårs-perioden, afskaffad och frågor om indragning af samma skjuts vid andra gästgifvaregårdar äro väckta, men ännu icke afslutade. Öfverallt och i synnerhet å slättbygden, hvarest, som förut blifvit nämnt, åkerbruket gör anspråk på alla arbetskrafter, vore man sinnad alt upplåta skjutsningen till entreprenörer, eller ock att diligencer och forvagnar inrättades; men som vägarne, i synnerhet vissa årstider, befinnas i uselt skick, tror jag icke alt skjutsning kan utgöras annorlunda än som nu sker. Angeläget är alltså, att vägförbättringar påtänkas innan någon lämplig och varaktig ändring i skjutsväsendet är alt förvänta. Posthemman inom Länet finnas icke, utan endast postförare, hvilka allmänneligen klaga öfver den ringa lega dem tilldelas, helst de, om än vägarne äro svåra, nu mera alltid äro skyldige alt, jemte post-väskan, skjutsa åtföljande postiljon. I förra lider, och då ridhäst fick begagnas, voro klagomålen mera sällsporda. Större eller mera märkbara eldsvådor hafva icke å landet inlräffat, och sanktionerade Brandstods-förordningar finnas inom alla härader. Femårs-Berättelse Jr, Malmöhus Län, 3 18 Någon ny marknad liar icke tillkommit och de årliga vid Hörby, Trelleborg, Annelöf och Skurup hållus i vanlig ordning. § 5. Städer. Malmö. Stadens folkmängd, hvartill jemväl räknas garnisonen, utgör för närvarande 9,862 personer, af hvilka 5,542 äro mantalsskrifne. Folknunomern har således ökat sig med icke mindre än 738 personer sedan sista Femårs-berrättelsen afgafs. Orsaken till ökningen vill man hämla till någon del från tillkomsten al flere fabriker och manufakturier, hvilka jemväl föranlett till införskrifning af ålskillige utlänningar, dels odk har man ansett arbetande klassens fortfarande böjelse att ingå i tidiga äktenskap, utan all beräkning af möjligheten att försörja sig och de sina, bidraga till folkökningen. Handel och sjöfart, vanliga handlverks-yrken, fabriker och jordbruk utgöra stadens innevånares allmänna näringsfång.
Förordnande får Hof-R'dtts-Rådet, Häradshöfdingen Carl Peter Törnebladh, att vara Riksens Ständers Justilius-Ombudsman. Vi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer, Grefvar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap och Menige Allmoge, som härstädes å Allmän Lagtima Riksdag äro Förordnande. församlade, gore veterligt: att, sedan I jemnlikt hvad g6 och g7 §. §. Regerings-Formen samt 63 §. Riksdags-Ordningen stadga och förmå, Vare utsedde Electorer sammanträdt till väljande af Vår Justitias-Ombudsman, och dertill i laglig ordning blifvit vald Hof-Rätts-Rådet, Häradshöfdingen Carl Peter Törnebladh; så vilje Vi, i kraft häraf, hafva förordnat honom Carl Peter Törnebladh, att vara Vår Justitias-Ombudsman; hvarvid honom åligger, att ställa sig till efterrättelse Rikets Grundlag och Laga Stadg3r jemte den af Oss, under den 27 Februarii 1810, särskildt utfärdade Instruction, med de deruti gjorda tillägg; och kommer han att åtnjuta de Lönings-vilkor och öfriga förmåner, som Vi för detta Embete anslagit. Till yttermera visso, näfve Vi detta underskrifva och med Väre Insegel bekräftat, sora skedde i Stockholm den 15 October 1823. Uppl. o. godk. hos Samtl. Riks-St. d. 15 Oct. 1823, Förordnande f ör Lagmannen, Häradshöfdingen och Borgmästaren Nils Callerholm, att vara Riksens Ständers JustiticeO inb näsmans Suppleant. "Vi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer-, Grefvar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Förordnande.] 6i9 Presterskap, Borgerskap och Menige Allmoge, som härstädes I Allmän Lagtima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, vid det, enligt 98 §.
Som "Utskottet härvid inhemtat den upplysning, att dylika ÖfverskottsMedel för åren 1824, 1825 och 1826 blifvit, hvarje år, efter Riks-Hufvudbokens afslutande, i behörig ordning till RiksgäldsContoiret afIcfvererade, och såmedelst är fullgjordt hvad Hrr Re - 348 Stats-Utskottets visorerne med deras hemställan åsyftat, har Utskottet funnit anledning nu saknas att tillstyrka, det K. M:t med någon underd. anmälan i detta ämne besväras. §• 2* Angtde K. Con voy-Gommissariatets på Riks* gäldsContoiret anvisade Creditiv. I afseende å det, vid sisth Riksdag, K. ConvoyCommissariatets på RiksgäldsContoiret anvisade Creditiv, hade följande Beslut blifvit Hrr Fullmäktige till efterrättelse meddeladt: ”1 sammanhang med regleringen af RiksStatens Tredje HufvudTitel, hafva R. St:r ”för godt funnit, att, jemte det åt K. M:t blifvit öf”verlemnadt, att använda de Sextio Sex Tusen Sexhundra Sextio Sex R:dr 32 sk. B:co, som af SjöTulls"Intraderne äro anslagne K. Convoy-Commissariatet, ”hvilka skulle serskildt å 3:dje HufvudTiteln tfppfdras, ”ett motsvarande Creditiv anvises, att, efter föregån”gen pröfning och K. M:ts Nådiga Beslut, begagnas, ”i mån af behofvet och emot Commissariatets Förbin”delse, hvarefter, vid nästa Riksdag, kommer att för”ordnas, huru de medel, som, på grund häraf, kunna ”för StatsVerkets räkning lyftas, bora ersättas.” Och hafva Hrr Re visorerne emot de utbetalningar på detta Creditiv, som, åren 1824 och i8a5, med 66,666 R:dr 32 sk.
Vid 39 § har herr Hammarberg, U. _, framställt anmärkning i afseende på föreskriften, att mantalsoch skaltskrifningarne skola börjas i medlet af November, och i stället föreslagit, att de bordö begynna den 20 Oktober eller åtminstone vid November månads ingång; men dä några olägenheter af det nuvarande stadgandet icke försports, har Utskottet icke funnit skäl att deruti tillstyrka den af motionären föreslagna ändring. fteviUningt-Utskottets Betänkande, N:o g. 31 1 afseende vidare å hvad denna paragraf innehåller derom, att mantalsech skattskrifning skall förrättas i närvaro antingen af Konungens befallningshafvande eller ett sådant dess ombud, som med nödiga kunskaper förenar anseende i orten, har såväl Lars Wenander, i sin förenämnda motion, sorn Per Bengtsson från Calmar län yrkat, att, med Landshöfdings frikallande hån (i-ttd åliggande, hädanefter må, på lika sätt, som angående val till ledamöter i taxeringskommitté är stadgadt, uti allmän sockenstämma väljas fullmäktige af hvart stånd, hvilka, sedan de inom sig utsett ordförande, skola vid raantalsskrifningarne närvara och angående uppförande i mantal eller befriande derifrån och från belöpande utskylder besluta, hvarefter och sedan mantalslängden blifvit i socknestätnma justerad och undergått ytterligare granskning hos taxeringskommitteen, densamma borde ligga till grund för debiteringen, och anmärkningar, i afseende å derigenom vunnen befrielse från utskylder, icke kunna i Kammar-rättens revision göras; äfvensom herr Hammarberg i sin berörda motion ansett, att mantalslängden, sedan den blifvit uppgjord och granskad i den ordning, som för det närvarande är stadgad, borde vara fri från ytterligare revision, så vidt fråga är om mantalspenningar och bevillning efter l:a artikeln.
Misskända båda kanske för °e olika begrepp vi gjorde oss om samhället hvaruti vi befunno oss; mea den dag skall komma, då vår tvist blir sliten inför sunda förnuftets och erfarenhetens domstol. * Jag har uti det redan anförda oftast ledt mig från sak inpå nain ringa person, ett ej sällan ogilladt sätt att bevisa hvad nian tror vara det rätta och jag således har att urskulda. Men hela mitt sätt att studera eller samla den erfarenhet jag önskat tillgodogöra, är ett idkeligt betraktande af händelser och deras resultater, hvilka jag skulle högst ofullkomligt kunna ordna, utan att historiskt återgå till liändelserne derifrån slutsattserne dra# gas. Häraf följer val, hvilket måste medgifvas, att den, som gjort dessa slutsattser, måste personligen framträda lika som tiden och stället, der händelserna sig tilldragit; men jag skulle tro, att härvid icke förloras 1 tydlighet, örn än något skulle förloras i slutsattsernes allmänligliet. Vistandet uti en landsort föranleder för öfrigt icke någon särdeles utveckling af förmågan att ordna som sig bör hvad man vet; ej heller tillförlitlig* kännedomen af de rådande, eller om jag må så säga, stämplade åsigterne* Man nödgas der leta sig fram till dem, som göra sig gällande på stället» oftast i strid med de i hufvudstaden antagne. Uti mina föregående Femårs' Berättelser har jag mera vidlyftigt än jag måhända bort, upptagit förhållande1 innom Länet i allmänhet och uti få hänseenden har det förändrat sig; * anseende hvartill, förevarande berättelse icke kan komma att blifva så omständlig som de föregående, enär jag bordt undvika att återupprepa hvad de innehålla. Af Tabellerne vågar jag dessutom ej draga bestämda slutsatser, ehuru jag anser de nu lemnade så tillförlitliga som de kunna vara* Om Eder Kongl. Maj:t Nådigst täcktes erinra Sig alla de anspråk mango* och gjordt på Länsstyrelsernas verksamhet, så torde äfven Nådigst öfverse* dermed, att icke alltid omsorgsfullt utarbetade Statsekonomiska afhandlifl' gar kunna presteras. Att anspråkslöst redogöra för verkligt förhållande!» är egentligen vår sak.
Som emedlertid, å ena sidan, den nuvarande föreskriften att afgiften icke får afkortas, synes, med hänsigt till ifrågavarande näringsgrens serskilda beskaffenhet, ingalunda vara olämplig, samt, å andra sidan, en ovilkorlig bestämmelse om afgiftens erläggande i förskott torde vara för statens säkerhet i allmänhet obehöflig, men för närings-idkaren deremot alltför betungande, finner Utskottet icke skäl att å denna motion i ena eller andra afseendet tillstyrka bifall; hvare - Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 17 hvaremot oell då det nuvarande serskilda stadgandet, att den, som vill undgå borgens ställande för året, skall vara skyldig att förskottsvis betala afgiften, torde vid tillämpningen möta svårighet derigenom, att beloppet af denna afgift, såsom beroende af framtida taxering, icke kan vara på förhand kändt, Utskottet hemställer, att berörde stadgande må ur författningen uteslutas. Uti sin förr omnämnda motion har Friherre Alströmer, biand annat, äfven hemställt, att, då olika meningar uppstått rörande tillämpningen af den i Bev.-Stadgans It § uppgjorda klassificering al Månglerska)', den föreskrift måtte der införas, att nämnde klassificering borde tillämpas, utan afseende på den serskilda klassindelning, som i öfrigt kunde vara för månglerskor å serskilda orter uppgjord. Utskottet, som funnit den ifrågaställa föreskriften icke vara af behofvet påkallad, tillstyrker alltså, alt något afseende å berörde hemställan icke må fästas; Hvaremot och med anledning af ett utaf Friherre Alströmer uti nyssnämnde motion jemväl väckt förslag, att under rubriken Tidningsskrifvare borde införas, att dermed förstås såväl redaktörer som deras biträden, Utskottet, som finnér ett sådant förtydligadt stadgande läriipligt och derjemte anser förläggare för tidningar skäligen böra härunder inbegripas, hemställer, att ifrågavarande rubrik må erhålla den i förslaget intagna förändrade lydelse.
Af Herr V01I Stockenström, Erik, om ändring af 2 Kapitlet 13 i Strafflagen. Då den nya Strafflagen ej varit gällande längre tid än från innevarande års början, kan det synas nog tidigt att redan föreslå ändring i densamma, hvarföre jag ock skulle hafva tvekat att nu väcka förslag i sådan syftning, derest ej ett stadgande i nämnda Lag synts mig medföra synnerlig olägenhet, som jemväl lätteligen torde kunna afhjelpas eller åtminstone förminskas. Jag afser 2 Kapitlet 13 §, som stadgar, att Konungens Befallningshafvande skall förordna om förvandling af böter efter 10, 11 och 12 §§ i samma Kapitel; i följd hvaraf Domstol ej vidare lärer ega att derom förordna. Jag tror visserligen någon 196 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 85. anledning ej vara att befara, det misstag af Konungens Befallningshafvande mera än af Domstol skall begås vid verkställande af den ganska enkla åtgärden. Men olägenheten ligger deruti att numera två särskilda beslut ovilkorligen erfordras, ett af Domstol, som stadgar bötesbeloppet, och ett af Konungens Befallningshafvande, som bestämmer förvandlingsstraffet. I anseende härtill är det tvifvelaktigt om Domstol, der en bötfäld förbrytare, som saknar tillgång till böternas gäldande, förklarat sig med utslaget nöjd, kan genast efter domens afkunnande förpassa honom till fängelse för undergående af förvandlingsstraff, eller om ej fasthellre Konungens Befallningshafvandes särskilda beslut angående förvandlingen först måste afvaktas innan vidare åtgärd med den brottslige får vidtagas, hvaremellertid denne, lemnad på fri fot, kan afvika från orten och ej vidare anträffas. Lika tvifvelaktigt är, huruvida Kronofogde eller Magistrat, som för verkställighet emottagit saköreslängd, bör, innan Konungens Befallningshafvandes förvandlingsbeslut erhållits, till fängelse insända de personer, hvilka befinnas sakna tillgång till ådömda böter. Under tiden skulle det stå den brottslige fritt att genom afvikande undandraga sig bestraffning.