Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Omkring 5 år således, äfven denna gång. 1841 d. IG Juni utsattes nästa riksdag till d. 14 Januari 1845; men i anseende lill Konung Carl XIV Johans inträffade död, utlystes urtima riksdag år 1844, d. 11 Juli, och sorn slutades 1845 d. 24 Maj, då nästa riksdag utsattes till d. 15 Nov. 1847; och d. 24 Oktober 1848 utsattes derpå följande riksdag till. d. 15 Nov. år 1850. Det visar sig sålunda att, närmast efter det nya Statsskickets införande, har man under en lång rad af riksdagar bestämt följande riksdags början på samma sätt, som jag nu föreslagit. Den 232 Den 2 April. raan, som, efter hvad mig 5r försäkradt erhöll det förtroendefulla updrag att författa Riksd.Ordn., var Axel Gabriel Silfverstolpe, den dåvarande Riddar!). Sekret. Ar det väl troligt, att denne man, utmärkt genom den ädlaste karaktär och den mest oförvitliga rättskaffenshet, skulle hafva medgifvit riksdagens utsättande på ett sätt, sommar stridande emot meningen af den grundlag, han sjelf skrifvit? Ar det likaledes troligt, att de män, hvilka egt det ärofulla förtroendet, att bekläda Landtmarskalkstolen, skull hafva, riksdag ifrån riksdag, tillåtit Ståndet att fatta sådana beslut, om de varit grundlagsvidriga? År det sannolikt att delta Stånd, likasom att de öfriga, alltid skulle hafva fattat dessa beslut, derest de saknat all lagenlighet? Dylikt påstående tyckes i sanning vara något förmätet! Då nu en sådan tillämpning af grundlagen, som den jag föreslagit, kunnat lagligen ega rum på den tid, då riksdag skulle bållås hvart femte år, är det icke då så mycket mera skäl att tillämpa sådant, när mellantiden är föreskrifven till endast tre år? Dy rbar är visserligen den folket tillhörige rättighet, alt genom sina lagliga ombud få rådpläga om landels angelägenheter; men att begagna denna dyrbara rättighet så tätt och ofta, att den blir snart sagdt utsliten, dertill ser jag icke något skål. Hvad angår utsättandet af 11.
Remitterades till StatsUtskottet. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Hr Silfv er stolpes, Fredr. Otto, d. 28 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, ang:de bidrag af allmänna medel för anläggande af en jernväg emellan Westerås, Fahlun och den i gemenskap med sjön Siljan varande s. k. Insjön. Föredrogs och remitterades lill StatsUtsk. Hr Ehrenborgs, Richard, d. 28 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om beviljande af ett låneanslag af 250,000 R:dr b:ko, för att under - Den 4 Januari f. m. 23 lätta anläggningen af en jernväg för lättare locomotiver emellan Köping-Hults-banan och Lindesbergs bergslag. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 oell 29 sistl. Dec. på bordet lagda Mern. med återlemnande af en utaf Riksdagsmannen E. J. Rudberg väckt motion. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, enl. från Hederv. BondeSt. ankommet Prot.Utdrag, motionären åtagit sig att låta omskrifva den ifrågavande motionen, och Ståndet beslutat, att den del deraf, som rörer Landthandlandes böckers vitsord, skulle remitteras till LagUtsk., samt den andra delen, eller hvad som rörer bränvinsminuteringen, skulle till det för behandling af bränvinsfrågan tillsatta serskildta Utskott öfverlemnas; hvarefter R. o. Ad., uppå derom framstäld propos., fann ifrågavande Mern. icke vid sådant förhållande erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. H. Ex. Hr Gr. Löwenlijelms, Carl Axel, d. 29 sistl. Dec. på bordet lagda motion om inrättande af Förmyndare-kammare inom hvarje län, härad eller distrikt. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. II.
Och jag är kär, dödligt kär i henne, och den befallande, inbillska, behagsjuka och kalla Sophie blir mig med hvar dag odrägligare, och våningen är snart i ordning, och om Söndag åttadagar lyses det första gången. Döm om min belägenhet Herman, och om du kan fatta hela grymheten deraf, så beklaga Din Olyckliga vän, Ludvig R. Mathilda till Emelie. Hernösand d. 6 Mars 1831. Älskade Emelie! Så är jag då åter i min lugna fristad, och det förefaller mig som hade jag varit ute och seglat på ett stormande haf, och nu inlupit i en säker hamn. Men hvar är min munterhet, hvar är min gyllene frid? o borta, borta, för att aldrig mer återkomma! Gråtande, men ändå icke olycklig, lemnade jag min mormors boning. Efter fjorton dagars vistande i min fars hus, i den bullersamma hufvudstaden, återkommer jag och är utan frid; ett rof för en brottslig kärlek. Ingen samvetsförebråelse hade ännu sargat mitt skuldfria hjerta då jag slet mig ur mormors armar, och då jag, till hennes förvåning, till hennes glada öfverraskning åter ilar in i hennes hydda, tycker jag att en hämdens ande förföljer mig. Jag har väl icke begått något brott, jag har väl icke gjort något afsteg från dygdens väg; men – säg Emelie! är det inte en stor synd att bli kär i sin systers fästman, och skall icke Gud straffa mig derföre? O jag ber honom hvarje ögonblick om förlåtelse; jag låfvar bot och bättring, jag föresätter mig alfvarligt att aldrig mer tänka på Ludvig – och ändå tänker jag hvarje minut på honom. Jag föresätter mig att rycka hans bild ur mitt hjerta – och ändå är den med elddrag tecknad der. Hvad skall jag göra? Hvad skall jag företaga? O du mitt hjertas enda, dyrbara och trogna vän! säg mig, trösta mig, råd mig! Mormor är utom sig af oro öfver min blekhet och mitt sorgsna utseende; hon påstår att jag är sjuk och vill nödvändigt rådfråga läkaren. Jag försäkrar henne förgäfves att jag mår väl, hon tror mig icke. Jag försöker att le, men förställningen vill icke lyckas.
Från bägge schäferierna hafva tid efter annan springbaggar och tackor för raceförbätlringar blifvit till landthushållare i Länet försålde, dock af Southdowns ganska få, eller vida färre än af Dishleij-slaget; och äro djuren af den förra racen betalta med 10 till 15 R:dr, men de af den sednare åter med 30 till 33 R:dr för stycket. Då Southdownsfåren tarfva bättre och ymnigare föda än något annat i orten allmännare kändt fårslug, och äro likväl icke ullrika, samt den finare ull, som de lemna, här ej heller är så afsättlig, som de gröfre för allmogens behof 11 mera tjenlige ullslagen, så har man ansett Southdowns-fåren icke passande för provinsen och veterligen icke någon landthushållare funnit lönande alt af denna race uppdraga en hjord, utan äro de från schäferiet försålda fåren vanligen begagnade till croisering med andra slag. Dessa omständigheter hafva ock va rit orsakerna till Soulhdowns-schäfei iets upphörande. Genom enskild försorg har äfven en och annan possessionat förskaffat sig afvelsdjur af andra fårslag än de omnämnde, hvaraf schäferierna bestått, rnen några större framsteg i förädlingen af denna kreatursafvel kunna dock ännu icke anses vara inom Länet gjorda. Skogar. Den i förra underdåniga berättelsen anmärkte misshushållning med skogarna fortfar ännu ganska allmänt. Att på alla sätt tillita sin skog, utan beräkning af tillgången för framtiden och utan någon åtgärd lill åter växtens befordrande, eller att bruka skogen, såsom borde den utrotas, är en gammal vana hos allmogen, som mängden envist vidhållit, oaktadt den menliga följden deraf, skogens betydliga aftagande, länge varit insedd och erkänd. Isynnerhet har det ständiga svedjandet, gemenligen på svag och bergig mark, för alt vinna en enda liten rågskörd, och fällandet hvarje år af massor unga träd till stör, såsom stängselämne, verkat skogsödande.
Ut Supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs LagUtskottets den 15 dennes under N:o 181 afgifne, samt den i§:de derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående yrkad ändring, dels uti K°ngl. Brefvet den 6 Maji 1767, i afseende på skyldigheten för sökander uti utsökningsmål hos Kongl. Majtts Befallningshafvande att anmäla, när sådane mål genom förlikning eller annorledes förfallit, dels uti Kongl, Förordningen den 31 Ju!ii 1815, så vidt den innehåller, att vilen vid förklaringars infordrande uti förenämnde mål skola förklarande parter föreläggas; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut Supra. S. D. Föredrogos ä nyo och gtllades följande Allmänna Besvärs-och OeconomieUtskattets »len 15 dennes afgifne, samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Be* tänkanden: N:o 180. Om er, jemnare reglering vid Den 25 September e. m> 349 de indeldte Regementerne, Stamoch HjelpRotarne emellan. Om upphörande af de Stockholms Stad anslagne så kallade Parm-, Bro-, Torgoch Renhållnings-afgifter för visse varor, som Landeller Sjövägen till staden införas. N:o i83- Om saköres längders allmänna kungörande. Om förhöjning i Tullen a Finskt och Ryskt glas, samt dess framtida förbjudande till införsel m. m.
Stats-Contoiret funnit det blifva nödvändigt att gifva hvarje Lands-Contoir dess särskildta formulaire, hvaruti borde noga observeras allt hvad i Länet, Uppbörden rörande, kunde vara att iakttaga; derjemte Kongl. Stats-Contoiret tillkännagifva, att för upprättandet af sädana förnyade Formulairer erfordrats afslutade LandsBöcker, men hvilka, för i8ro, från alla Län icke hade inkommit. I ansende härtill, och då Revisorerne i öfrigt inhämtat, att Lands-Böckerne för nämnde år från Skaraborgs och Gefleborgs Län ännu skola saknas, samt, för 1811, från de flesta Länen icke eller inkommit, ehuru de förre, inom Junii månads slut 1812, och de sednare vid samma tid detta ar, hort vara till Kongl. Karnmar-Collegiurn afgifne, samt att för afslutandet af Riks-HufvudBoken äfven fordras, det Uppbörds-Relationerne, sorn till Kongl. Kammar-Collegium årligen afgifvas, äro att tillgå; hafva Revisorerne, i förmåga af 30 §. uti Riksdags-Ordningen, hos Kongl. Maj.t, genom underdånig skrifvelse, anhållit, det Dess och Rikets Karnmar-Collegiurn måtte undfå Kådig befallning att ombesörja, det Lands-Böckerne för ifrågavarande år ofördröjligen och framgent på behöriga tider, tillika med UppbördsRelationerna varda afgifne, på det hinder deraf för Riks-Hufvud-Bokens författande icke må sig förete. Emed - H Den 3 Marsl Emedlertid hafva RevisorernC, så vidt uti ett sådant omständigheternas skick möjligt varit, utaf de inkomna General-Stats-Fdrslagen sökt turtina, l\um Stats-Medlen åren 1810 och 1811 ingått, j jemförelse tili deras uti Riks-Staten påräknade belopp, samt deröfver, så val sorn huru utgifterne finnas anslagne och utgått, låtit upprätta härlios fogade Tabeller.
Jag ämnar visserligen icke tala till understöd för denna motion, hvilken jag förmodar snart skall gä sin begrafning tili mötes uti Utsk.; men jag får lästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, all motionen omöjligen kan förklaras stridande emot i6 §:n Reg.F. Der står väl, att Konungen bör ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast. utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva, d, v. s att Konungen icke äger plt sjelf eller g* norn under-» ordnade auetoriteter godtvckligt fråntaga någon dess egendom; men detta måste vara annat, än att föreslå en författning, hvarigenom någon kan förbjudas att äga fast egendom i landet. Jag liar velat yttra detta , blott derföre att jag anser nödigt att anmärka allt hvad sorn förekommer i ändamål att söka inskränka molionsrälten. Gr. Gyldenstolpe: Om Hr Rosenqvist endast föreslagit, att ingen Jude efter 10 års förlopp skulle äga rättighet att i Sverige lägga sig till fast egendom, skulle jag icke satt mig deremot, men då meningen är, alt ingen af de Judar, sorn här redan äga fastigheter, skall få behålla dem, eller att de skola tvingas att afhända sig dem; finnér jag motionen grundlagsvidrig. Jag tror icke, att Ständerne, äfven om de handlade gemensamt med Konungen, kunde äga rätt att stifta en lag, hvarigenom de personer, som i landet innehafva fast egendom, skulle tvingas att afhända sig den. En lag, som förbjuder Judar att förvärfva fastigheter härstädes, kan visserligen stiftas; men en sådan lag kan endast för framtiden tillämpas och icke hafva en retroactiv inverkan på den äganderätt, som blifvit förvärfvad före lagens tillkomst. Den 12 Mar s. i5i Hr von Hanswolff, Carl Ulrik: Sorn ja» tror alt Ideen af denna motion ägir gemenskap med den motion, hvarom jag nyss yllrade mig, och att sistnämnda motion innefattade den goda sidan at jaken , får jag namna några ord.
Följden deraf att köpe-afhandlingarne, enligt Utskottets förslag, ej behöfva komma i dagen, förr än vid sjelfva utmätningen, skall ock blifva, atl snart sagdt efter hvarje utmätning process uppstår, som sällan för uLmätnings-sökanden kommer att medföra annat resultat, än ökade kostnader. — Jag tror således, för min del, något annat medel icke återstå, än att bibehålla 1835 års Förordning, och till de deruti intagne stadganden, rörande viss form för köpe-afhnndlingarn s upprättande och offentliggörande, bifoga några ytterligare kontroller med större verksamhet. I afseende på bevisningen om afhandlingens vigtighet och lagliga tillkomst, finner jag mig härvid nödsakad att, lika med Utskottet, föreslå ed - 21 Lag-Uitskoltels Betänkande, kV.-o G9. gång å köparens sida, såsom yttersta bevisningsmedlet; i afseende åter på offentligheten, anser jag det skulle medföra stor nytta, om man till hvad redan i delta hänseende är stadgadt, hide föreskrift om kungörande ej mindre i Soekne-kyrkan, än i Allmänna Tidningarne. Det förra, eller kungörelsen i galdenarens närmaste'grannskap, skulle icke allenast betaga honom til 1 - lalle att utsträcka sin kredit längre, än hans verkliga tillgångar räcka utan ä ven på ett verksamt sätt afhålla personer från alt låna si-, i e-ensknn al köpare, till svikeliga afhandlingar af ifrågavarande art. Det° sednare, eller kungörelsen i tidningarne, skulle deremot genom den omgång och de kostnader, som dermed äro förenade, åtminstone bland allmogen**! nå Son .”o3! 1 ijrujiet af clen slags pantsättning, hvaröfver isynnerhet hos LondeStandet sa mycken klagan blilvit förd.
Drag ej med dig dalens tvang i de grönne lider, skyl dem i en frejdig sang ned ad fjældets sider!» Men vi sjöngo ej om hur mycket vi lagt i påsarne. Efter resfrukosten stälde vår kapten det så, att vi alla fem händelsvis måste defilera förbi honom. Han njöt tyst vid åsynen af våra moderna figurer, men när den sista i raden gick förbi honom, hviskade han till henne: »Säg Ave, att hon alltid bör behålla denna moderna hållning, hon ser rent af stolt ut på ryggen». Der var ock en annan kapten, en gammal bekant och nu vår tillfällige reskamrat, han bara teg och stirrade, synbarligen utan att begripa hur vi kunnat bli så omskapade på några få timmar. Tåget till Ejdsvold gick vid niotiden, derför blef der ej tid till långa naturhistoriska begrundanden innan vi sutto instufvade i en kupé och mottogo våra vänners faderliga förmaningar och far väl. Så stängdes icke slängdes, som hos oss kupédörren igen och vi uthvisslades från Kristiania. Ejdsvold. Denna plats borde ha kunnat uppväcka vårt slumrande historiska intresse under färden på jernbanan dit, om ej naturen gått öfver boklärdomen och drifvit oss till idel naturbetraktelser. Vi voro dock samvetsgranna nog att förhöra hvarandra smått i »Odhners stora» samt »i sjette delen», sid. 58, af Teoferon Säve, och förvissades om, att en af oss felfritt kunde läsa upp strofen: »Räckande hvarandra händerna, bildade de en stor brödrakedja, hvarpå de under ropet: Enige och trofaste intill dess Dovre faller! under djup rörelse åtskiljdes.» Detta var mer än nog, ty vi ville ej tänka på dagspolitiken, men vi önskade innerligt, att högern och venstern måtte lefva så pass enige, att Dovre kunde stå medan vi vandrade i Norge.
Tagande för afgjordt, att dessa nu af mig angifna grunder redan innehålla anledn. lill alltför många stridiga åsigter, vill jag ej längre utsträcka hufvud-calhegoriernas om - 39a Den 12 Februari e. m. råde, utan anhåller att denna min vördsamma framställning måtte få åtfölja remissen af den K. propos:n till Besvärsoch Ekon.Utsk., äfvensom att det yttrande jag afgaf, vid frågan om tillsättande af särskildt Utsk. för detta ärendets behandling, måtte få biläggas såsom en ingress härtill. Hr af Ekenstam begärde, att hans på f. ni. i dag afgifna yttrande äfven måtte få åtfölja remissen. Frih. von Kraemer, Robert: Då Frih. Sprengtporten framställt ettså vigtigt förslag, som mantalspenningarnas ingående till communerna, i form af motion, anhåller jag att samma motion må hvila på bordet till nästa plenum. Frih. Cederström, Gustaf Carl: Lika med Frih. Sprengtporten anser jag det vara nödvändigt för fattigvården , att en gemensam cassa bildas för hvarje län, och hvarifrån medel till understöd kunde utbetalas; men i afseende på sättet derföre skiljer jag mig från Frih:s åsigter. — Jag tror, att ojemnheten i beskattningen till fattigförsörjningen är en ibland de hufvudsakliga orsakerna till de klagomål, som höras öfver den nuvar. fattigförsörjningen, och tror det vore lämpligare att , i stället för att inskränka den inom trånga gränsor, göra densamma mera utvidgad, och att bidragen dertill böra utgå efter andra grunder. Det naturligaste är, att familjen drager försorg om sina fattiga medelst den förmögenhet den erhållit genom arf; dernäst de som tillgodonjutit eller ännu draga nytta af de fattiges biträde, och slutligen Staten, som drager fördel af allt arbete, som inom dess område verkställes. Jag har för närvar. endast velat antyda detta, och anhåller att närmare få utveckla mina åsigter, när målet remitteras. Hr von Troil, Emil: Frih.
Prot. 1889 & 1860. i Sami. 2 Afd. 8 Häfl. 1 2 Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskds Betänkande JV:o 16. två tunnor råg, hö, halm, löf och vedbrand, visade sig lätteligen att båtsmansrotehållarne vöre ganska hård t beskattade. Såsom rättvis och behöflig föreslog motionären derföre den lindring, att båtsmans-rotehållarne mätte befrias från skyldigheten att förse båtsmannen med skjortor, strumpor och skor, samt, att detta bestyr måtte öfvertagas af Staten, i likhet med hvad vid infanteri-rotarne egde rum; hvilken förändring vore så mycket behöfligare, som rättegångar ofta uppstode emellan rotehållarne och Kronan, huruvida rotehållarne ålåge utgifva mer än en skjorta och ett pär strumpor. I anledning af hvad motionären anfört får Utskottet erinra, att fastän, på sätt Kongl. Maj:t i anledning af väckt fråga om lindring i båtsmanshållet med afseende på derifrån utgående beklädnadsbidrag, den 8 November sistlidet år aflåtna nådiga Skrifvelse, införd under N:o 48 i Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, gifver vid handen, rustoch rotehållarne genom rotekontrakten i allmänhet förbundit sig att bestå båtsmännen vissa utrednings-persedlar, deribland hängmatta och täcke, så äro dock bemälde rustoch rotehållare nu mera befriade från utgörande af omförmälde två utrednings-persedlar, hvilka af Kronan bekostas; hvadan motionärens häremot stridande uppgift innebär ett misstag.
Melpomene flyktig, och Thalia på vägen 540 Den a 6 Maj. att fly ifrån den första af Sveriges Teatrar: lian skulle likväl med ett så lifligt deltagande hafva lyssnat till Tragediens höga, värdiga språk, som än uppväcker hjertats ömmaste känslor utan att förveka detsamma, än upptnanar tili hjeltemodets kraftiga idrotter, eller till medborgerlighetens ädla försakelser: han skulle med ej mindre tillfredsställelse hafva följt den högre Komediens af konst och natur sammansatta karakters-målningar, som under det lekande skämtets lätta slöja så ofta dölja filosofiens vigtigaste syftemål, och med kritikens fina, fast af anständigheten återhållna spets, lindrigt men säkert träffa de fel, afvikelser, laster, till hvilkas bestraffning sjelfva Lagen icke sällan är kraftlös eller oanvändbar. I saknad af allt detta nödgas han dömma, att den nyttiga, ömsesidiga verkan, som i alla bildade samhällen varit åsyftad och vunnen, Teaterns nemligen på Åskådaren, dennes åter på Teatern, till smakens stadgande hos båda, är, inom hans eget Fädernesland, om ej alldeles förlorad, åtmindstone nära att upphöra. Görom likväl rättvisa åt TeaterStyrelsens berömvärda försök, att, så vidt dess åtgärd kunnat sträcka sig, bibehålla den sanna Dramatiska vitterhetens anseende ; försök, i hvilka den varit understödd, så väl af några förtjenta litteratörer, som af de mest utmärkte bland skådespelarne; men dessa bemödanden hafva ej lyckats, man Den 16 Maj. må dertill söka skälet i den alltmer tilltagande smaken för det öfverspända och jättelika, eller ock, för att mildra detta omdöme, utfinna ett annat skal, som verkligen kan med billighet lämpas på många åskådare, afven af de mindre bildade folk-klasserna.
Hr Dalman har likväl erkänt, alt hvad Constit.Utsk. föreslagit måste blifva hvilande, då han erkänt, att den afslagna propos. skulle blifva hvilande tili nästa riksdag. Frågan blir då: huru skulle nästa riksdag upptaga en afslagen propos. till antagande eller förkastande? Frågan om sammanjemnkningen af Ståndens olika tankar i grundlagsfrågor, som blifvit af Constit.Utsk. föreslagna, innefattar synbarligen, att Stånden yttra sig i den frågan, men icke alt förlasta hela frågan, ty ett förkastande är icke ett yttrande i saken, utan om saken. Nu har Constit Utsk., enligt grundlagen, framställt ett förslag till grundlagsändring, hvilket af 2:ne Stånd blifvit med jemnkningar godkändt och af 2:ne Stånd grundlagsvidrigt förkastadt på den riksdag, då endast öfverläggning i saken, men icke om sjelfva saken kunde äga rum. Utsk, var således tvunget att hålla sig inom den föreskrifna formen och kunde ej upptaga till jemnkning, hvad icke jemnkas kan, ty emellan ja och nej är ingen jemnkning möjlig, och votering om antagande eller förkastande af grundlagsförslag vid första riksdagen är förbjuden; men vid formen och uppställningen kunna vid den beredande riksdagen modificationer göras, hvartill den beslutande riksdagen deremot icke är berättigad, hvilken endast äger att öfver det hvilande förslagets antagande helt simpelt rösta med ja eller nej. Der står frågan; och jag skulle tro, att, vid närmare granskning, man torde finna, att Hr Dalmans anmärkn.T icke förtjena afseende. Gr. von Fersen, Hans: Just i full consequens med den opinion, jag hyst om det Constit.Utsk:s memor., som i sista plenum förevar, kan jag icke annat än gilla, hvad Con - 6o Den 4 December f. m. stit.Utsk. i detta memor. föreslagit, emedan det, enligt min öfvertygelse, står i full paritet med 56 § Reg.F., hvilken ställer under fullkomligt samma kategori bifall och afslag.
Men så har icke varit förhållandet, utan det till skjutsning begagnade hästantalet har under år 1860 varit till och med något mindre än det var år 1858. Orsaken måste således hafva varit någon annan, och den igenfinnes lätt uti den, på grund af Kongl. Kungörelsen den 11 December 1857, med nästföljande års början inträdda, ansenliga förhöjning af skjutslegan. Den närmaste följden af denna stegring af skjutslegan var inställandet af en mängd mindre angelägna eller eljest undvikliga resor. Kunde resan icke inställas, så sökte de fleste att finna andra, mindre kostsamma fortkomstmedel, hvarföre ock efter nämnde tid antalet af passagerare å ångfartygen lärer ökats, likasom man oftare än förr finner egna eller genom ackord anskaffade hästar begagnas till längre färder. Om det kan antagas, att skjutslegans förhöjning åsyftat tvenne hufvudändamål, nemligen att befordra inrättandet af skjutsnings-entreprenader och att, der sådana ej kunde åstadkommas, minska tyngden af det fortfarande skjutsningsbesvär, så har likväl, hvad Calmar län angår, det förstnämnda af dessa syftemål blifvit endast i ringa mån uppnådt. Antalet gäst gifverier, der skjutsningen öfvertagits på entreprenad, har icke ökats med mera än två, ehuru våren år 1858 anställdes förnyade auktionsförsök, för att, med de uti Kongl. Cirkuläret den 11 December 1857 medgifna lindringar i vilkoren, bereda sådan entreprenad å alla de stationer, der den icke redan ägde rum. Misslyckandet af dessa försök i de flesta fall har uppenbarligen haft sin orsak i den omständighet, att skjutstrafiken numera endast på en eller annan gästgifvaregård är tillräckligen betydlig för att ensamt sysselsätta de hästar, entreprenören måste underhålla. På de flesta stationer, der entreprenad blifvit införd, har den öfvertagits af gästgifvaregårdens ägare uti ett slags bolag med de närmast boende af reservskjutslaget. Mera än förr förmärkes nu hos skjutslagen obenägenhet att underkasta sig särskilda bidrag till entreprenören, och den förhöjda legan gör de skjutsningsskyldige mindre angelägna att befria sig från skjutsningsbesvärets utgörande in natura.