Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre tacke vi Dig, Du skyarnes evige Konung! Lofve Dig himlarnes här! Allt lefvande qväde Din ära! Ty Du frälsar i nöd. J djup, förkunnen Hans allmakt! Sjungen er Skapares nåd, J luftens qvittrande söner; Och Du, frälsade folk! ack, vörda Din herrskande Fader! Ur Dramen Susanna: femte aktens fjerde och femte scener. SUSANNA. THIRSA. SUSANNA. Så har jag fått min dom, och dödens timma nalkas ... Mig tycks, jag fasar ej; min smärta kännbart svalkas; Jag andas mera fritt ... Är detta den tyrann, Som menskans öga ser med sådan rysning an? Är det den stora skräck, som grafvens konung väcker? Min blod helt stilla går; ett lugn min själ betäcker, Hvars like aldrig var bland mina känslor än; Min död syns mig en tröst, en efterlängtad vän. Ja, Thirsa! gråt ej mer; låt stanna dessa tårar, Ditt hjertas tysta språk! Mig ingen oro sårar; Min plåga är förbi; en kär, osynlig hand Har löst min nöjda själ från alla jordens band. Döf till bekymrets låt, så väl som nöjets toner, Jag ser med lika köld mitt bål och kungars throner. Sjelf Kärlek är förglömd; och blodens egen röst Får inga gensvar mer utur mitt slutna bröst. Allt hvilar – allt är tyst, för Himlens högre stämma; Blott guda-känslor nu mitt väsen öfversvämma. Ja, Du, fördolda Makt! som tolkar ditt befäl Med thordön uti skyn, med nåden i vår själ; Som, rörd af bönens rop och nödens tysta smärta, Upplyfter med Din kraft ett svagt, förläget hjerta, Långt öfver all natur, långt öfver tankens gräns! Du ensam herrskar här, Du ensam hos mig känns; Du sprider i mitt bröst en stråle från det Höga, Som, endast sedd af Tron, är mörk för dårens öga; Den styrkte mina fjät på farans hala brink, Den styrker äfven nu mot dödens bistra blink. Ett offer för min dygd, jag lifvet gerna låter! Det var ett lån af Gud:
N;o 1 1 r, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 73, öfver Herr Erik M. Lefflers motion, att, då Förmyndare förordnas af annan Domstol, än den Under-Rätt, i hvars Domsaga Förmyndaren bor, sistnämnde Rätt må erhålla del af förordnandet; Med afslag af Betänkandet N:o 78 och Utlåtandet N:o nr, beslöt Ståndet, att, då Domare förordnar till Förmyndare någon utom jurisdictiönen boende person, det åligger Domaren, att derom genast underrätta Domaren i den ort, der den förordnade Förmyndaren har sitt hemvist, med skyldighet för sistnämnde Domare att sådant i Domstolens förmynderskaps-protocoll anteckna; N;o lia, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande Nio. 74 Trot, Ut dr. d. 3 Sept. 183 4- öfver motion om bestämd föreskrift, huruledes Förmyndare bör ansvara för ränta å myndlingens Capital; Utlåtandet N:o 112 bifölls, och Betänkandet N:o 74 lades till handlingarne; N:o 113, i anledning af ålerremiss å Utskottets Betänkande jy;o 75, öfver motion angående ändring af a3 Cap. 5 §. sista momentet ÄrfdaBa]kcn; Betänkandet N:o bifölls, och Utlåtandet N:o n3 lades till handlingarne; IST:o 1 14, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o j6, öfver motion om stadgande, att, då Domstol förklarar någon böra stå under förmynderskap utöfver den i Lag bestämda myndighets-ålder, sådant skall i Tidningarne och från Predikoslolen kungöras;.
Augusti, tillkännagifvit, hade, redan under den 26 Juli 1844 och den 24 Mars 184(1, vederbörande Chargé d’affaires i Belgien fått sig ålagdt, att, på grund af de i sådant afseende från Riksgälds-kontoret meddelade uppgifter, vidtaga lagliga åtgärder för äterbekommande af handlinr/ame rörande fordna Svenska statslanen i Brabant; om hvilket uppdrags fullgörande nuvarande Chargé däffaires sedermera erhållit påminnelse. Men då ingenting för sagde ändamål kunnat i laglig väg tillgöras, hade sistbemälte embetsman, genom bemedling af 2:ne arfvingar efter Bankiershuset Enkan J. M. Smets i Antwerpen, lyckats erhålla några dylika handlingar, hvilka medelst ofvanberörde skrifvelse blifvit till Fullmäktige öfverlemnade; dervid Herr Utrikes-stats-ministern förklarat, att, ehuru 'föga utsigt förefunnes, att de ännu saknade handlingarne kunde återbekomma*, skulle dock Kongl. Maj:ts Beskickning i Brussél blifva anbefalld att, med ledning af de uppgifter, som fran Fullmäktige erhöUos, vidtaga de ytterligare mått och steg, hvartill omständigheterna kunde föranleda. Efter emottagandet af de Fullmäktige sålunda tillställda handlingar, hvilka — utom Kongl. Maj:ts, under den 1 Juli 1803, utfärdade bemyndigande och förbindelse i afseende på en allmän reglering af betalningsterminerna för ifrågavarande lån, samt 2:ne af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, åren 1789 och 1803, rörande samma län meddelade förklarandet! — hufvudsakligen bestodo af räntekuponer, tillhörande de för sistnämnde lån utglfna obligationer, hafva Fullmäktige till Herr Stats-ministern för utrikes ärendena aflemnat en ny uppgift ä de autorisationer och förbindelser, sorn, tid efter annan, blifvit för Svenska statslånen i Brabant utfärdade, men, såvidt af Riksgälds-kontorets räkenskaper och öfriga handlingar kunnat inherntas, ännu ick« äro till detta verk återställda.
Oö o afkyla hans intresse för sjelfva institutionen, — och denna omständighet, i förening med hopade andra tjenstegöromål, skulle möjligen kunna föranleda honom att till sina biträden öfverlåta förteckningarnes förande, hvaraf med skäl kan befaras, det dessa förteckningar icke alltid komma att blifva förda eller genomgångna med den omsorg och konseqvens, att ingen anteckning försummas och ingen försumlig förmyndare undgår att erhålla föreläggande att sin skyldighet fullgöra. Och kan ett sådant förhållande uppstå, då är ock ändamålet med förteckningarne förfeladt. Det är således jemväl i de omyndigas intresse, att förändrade stadganden angående dessa förteckningars förande meddelas, — och Utskottet har i Riksdagsfullmägtigen Sven Nilssons framställning, jemförd med 3 och 6 §§ i Herr Carléns förslag, trott sig finna ledning för en tillfredsställande lösning af denna fråga. Utskott har nemligen ansett det böra stadgas, att Rätten i stad skall för hvart fjerdedels år och domaren å landet för hvart Ting låta gode männen tillställas uppgift på entledigade och förordnade förmyndare samt på deras myndlingar; att gode män skola, med ledning af dessa uppgifter samt inkomna förmyndareräkningar, årligen upprätta förteckning öfver förmynderskap och före den \ September till Rätten eller domaren insända afskrift af samma förteckning, med särskilt anmälan om de förmyndare, som försummat att aflemna räkningar, eller mot hvilkas räkningar anmärkning skett, i hvilket sednare fall den klandrade räkningen jemväl bifogas; samt att om gode männen underlåta att förete sådan förteckning eller att göra anmälan, som sagdt är, Rätten eger tillhålla gode männen att sin skyldighet fullgöra.
— Den illa förstådde strophen lyder så här: ”att undvika alla olägenheter är omöjligt; men sä länge man måste medgifva, att antalet af jordbrukets och öfriga hufvudnäringars idkare är större än Capitalisternas och penninge-Löntagaroes, så torde också hindrandet af de förras undergång vara af större angelägenhet, än förkommandet af blott ett passagert lidande för de sednare; så mycket heldre, som Capitalisten , om han skulle anse näringsidkarens öde vara lyckligare, alltid äger öppet, att uti detsamma ingå; och Löningstagarnes skadeslöshållande, i alla fall, är en tunga, som drabbar egentligen Näringsidkarne , men aldrig kan komma i likhet med fortfarandet af den svåra förlägenhet, hvari dessa sig nu befinna.’’ — Må man nu rättvisligen förstå denna tydliga framställning, och må man jemföra den mening , som här ligger öppen i sjelfva ordalydelsen, med den mening, som Friherre Staél, i dess nyss upplästa anförande, mig påfört, samt vidare med den conclusion, som Friherre Stael gjort. Jag är säker, att aldrig något ord af den upplästa meningen kan rättvisligen uttydas, hvarken till orättvisa , eller till någon särskild benägenhet för inskränktare eller enskilda åsigter. Friherre Staél von Hollstein: Såsom Friherre Boye nu uppläst sina ord, har jag Den 7 J«li *• m - Också fattat dem; jag kan häraf likväl icke draga annan slutsats, än den jag förut gjort;det passagera lidande, sorn Capitalister och penninglöntagare skulle' tillskyndas genom Friherre Boyes förslag, är allt för litet bestämdt, bade till tid och egenskap, för att kunna afgöra , om det icke i stället för ett lidande skulle leda till ruin för ganska många, derest hjelpen skulle bestå i öfverflödig ökning af Pappersmyntet. Som Ridderskapet och Adeln ansåg de gjorda anmärkningarna hindra antagandet af Utskottets Betänkande, föreslog Herr Landt Marskalker* att detsamma måtte återremitteras, och BancoUtskottets Utlåtande deröfver till Utskottet åtfölja; hvilket bifölls.
"Alldeles: vildbrådet, som han stal ifrån mig i dag morse, under det jag sof... Nå, jag visste väl att den vackra och stolta Magda var för rättsinnig att neka till att han haft hem det!" "Men hvem har kunnat ... kunnat..." "Riktigt, hvem har kunnat förråda att det var han se det är just sjelfva hufvudpunkten eller, rättare, olyckspunkten, ty den visar att han haft vittne." "Ack, så förskräckligt! Han hade för några dagar sedan hört att jag önskade mig en smula vildt åt far, eftersom vi voro utan kött... Jo, nu ser det ut!" "Lugna sig, fru Lönner lilla!" Och patronen utsträckte sin hand för att låta tröstorden åtföljas af en smekande klappning på Magdas ena axel. I sin bestörtning gaf den unga qvinnan ej akt derpå, och patronen hade den lyckan att få för några ögonblick ostörd betrakta en hals så välformad, att han velat gifva värdet af hundra harar och lika många rapphöns, om denna lycka kunnat förlängas blott en enda qvart. Men nu reste sig Magda ur sin tankfulla ställning, och i det hon såg upp, varseblef hon i gästens ögon ett uttryck, som alls icke behagade henne. Blygsamt betäckande sig med halsduken, som fallit af, då hon upptog skytteln, yttrade hon hastigt: "Hvad är egentliga meningen med besöket jag tyckte att patron nämde om att icke vilja oss något ondt? Vildbrådet, som är orördt, lemna vi genast tillbaka." "Det är visst fråga om det nu!" "Hvad är det då fråga om?" "Om sjelfva tillgreppet vet jag saken kommer inför rätten ... jag nämde ju att det fins vittne!" "Men det kan väl icke bli någon sak af, om ej herr patron vill." "Eger då jag rättighet att undandraga mig lagen, som är för alla...
Föreningen icke hafva någon annan rätt, än att draga den ojemförligt tyngsta delen af skyldigheter, under en, ifrån Norska sidan alltför ihärdigt påstådd, i många fall för oss förödmjukande blott likhet i Representation i utlandet. Under det Danska väldet hade Norige redan år 1763 att underhålla en krigsmakt af 22,533 man med tjensteåligganden och förflyttningar inom samtlige Danska Staterne '). Kort före skilsmessan ifrån Danmark utgjorde de Norska stridskrafterna till lands, åtminstone på papperet, 22,612 man, det förra 3, det sednare 2 proc. af landets, vid hvardera tillfället varande befolkning. Antager man, såsom Norrmännen sjelfve, sistnämnde styrka efter beräkning såsom nödvändig i anseende till en fremmande, temligen mäktig landtmakts grannskap, så skulle Norige, efter samma beräkning, nu, om -det, ieke hette förenadt med Sverige, nödgas hålla en landtarmé af 32,922 man och dess utgifter för landtförsvaret skulle, under sådane förhållanden, i st. f. 760,000 Specier, militair-budgeten uptager för den, till 12,000 man efter föreningen nedsatta truppstyrka, upgå till 2,026,000 Specier. — Norige har således blott i detta afseende genom föreningen vunnit en årlig besparing af 1,266,000 Specier, eller 4,905,000 K:dr r:mt, när Sverige deremot, genom den s. k. föreningen, icke uti sin försvarsstyrka vunnit nedsättning af kostnaden för en enda man.
Hr Sandelhjelms yttrande hade blifvit brutet genom ankomsten af K. M:s Hofcanceller, hvilken aflemnade ett nåd. meddelande från K. M. Hr Anckarsvärd, Au g.: Under ett föreg:de plenum isynnerhet, och äfven i detta, har mycket betydligt klander blifvit tilldeladt StatsUtsk. i och för dess betänk, anglde Carolinska medico-chirurgiska institutet. Jag förbigår gerna de förebråelser, som collectivt blifvit lemnade StatsUtsk. för oskicklighet och okunnighet, samt framförallt alt ej vara jurister. Allt detta kan jag lätt bära, det kan till en del vara grundadt; men det är en annan svårare förebråelse, som långt tyngre träffat mig, och det är den, att jag såsom utskrs-ledamot skulle hafva öfverträdt de rättigheter och skyldigheter jag haft. Jag önskar derföre rättfärdiga mig, och åtminstone visa de grunder, hvarifrån jag utgått. Jag anhåller derföre såsom utgångspunkt få åberopa hvad Konungen sjelf i sin nåd. propos. yttrar. Der står, pag. 5: ”Statsbehofven, så väl de hvilka tillhöra den van"liga statsreglertn, som de af utomordentlig beskaffenhet, ”hvilka K. M. anser såsom angelägnast nu böra i första rum’’met fyllas, uppgifvas här nedanföre; kunnande R. St. i ”öfrigt af de prot.uldr., som finnas bilagda, äfvensom af de "handlingar och beräkningar, hvilka skola StatsUtsk. tiII"stål - Den 5 Maj f. m. ”ställas, inhemta, hurusom utöfver sistnämnda angelägnare ”behof, flera andra blifvit anmälda, hvilka, såsom ej saknande vigt, K. M. ansett jemväl böra komma till R. St:s ”kännedom." När jag dermed jemför det åtföljande Statsrådsprot. , pag. 10, så finner jag, att der omtalas allt, hvad Sundhets-colbm tillstyrkt rör:de medico-chirurgiska institutet.
A l l t hviskade: g o d jul, fridfull j u l; endast ditt hjärta kände sig därunder allt mera fattigt, tomt o c h kallt. Så till sist öppnades den gamla boken, o c h nu ljödo från andäktiga läppar de heliga orden. H v i l k a minnen vaknade ej nu i din själ. Betlehem, herdarne, barnet i krubban, den ljusnande natten öfver österland, ja, öfver hela världen — allt detta, som fordom g a f l i f o c h färg åt din jul, trädde åter fram i hela sin rika fägring, såsom när du hörde det för första gången, i samma hem, från samma läppar. D u vaknade liksom från en dröm, en mångårig sömn i fridlöshet o c h fattigdom o c h kände dig åter rik som barn i hemmet. Julfriden, sabbatsstämningen därinne, de minnesrika orden ur julevangeliet, allt göt sig som stilla, milda, varma droppar öfver ditt frusna sinne. D u var åter i detta kära hem, där minnenas röst hördes öfverallt hviska o m forna lyckliga dagar. A l l t var tyst o c h stilla, så tyst o c h tillika sä högtidligt stämningsfullt det kan vara en vinternatt i norden, då » tusen, tusen stjärnor glimma på den mörkblå himlens grund. » I ett nu dig genomlefde du åter vara ett det flydda. V a r det en d r ö m, allt detta? Kanske, men då en ljuf dröm med ett ljuft uppvaknande till en glimmande j u l m o r g o n. Härligt strålade templet där borta med stilla värmande sken öfver den snöhöljda b y g d e n. Ä n n u härligare strålade det tempel däruppe, som ej af människohand vardt b y g d t. O c h båda lyste de i den tidiga ottau till den ende eviges ära. K. A. Hagström. Tant Lovas juldag. — de orden värmde ej längre ditt hjärta. H v a r f ö r? J o, Betlehems stjärna hade slocknat för dig o c h mörker inträdt.
Sedan en annan värd talare redan upplyst, att för den händelse, alt förtpllning af glas skulle ske efter vigt, det förhållande skulle uppstå, att det tjockare och i mindre värde varande glaset skulle komma att i tull draga lika mycket som del tunnare och i större värde varande, så får jag fästa uppmärksamheten på ett annat skäl, som finnes anfördt i Utsk:s betänk., nemi. alt för den händelse, att allt glas skulle förtullas efter vigt, sä skulle, såvida icke vissa dimensioner för glaskistorna i taxan utsättas, de smärre dimensionerna komma att vidkännas en i jemförelse lill de större allt för hög tullafgift, hvaraf torde synas, alt beräkningen efter vigt i tull å glas icke kan vara lämplig. Hvad dernäst beträffar det af Gr. Lagerbjelke hafda yrkande, att Utsk. i afseende å det hvila glaset skulle gå tillbaka lill samma tull, som nu är den gällande, på den grund, 440 Den 1 Mars e m. att Utsk. i nu föredragna betänk., enligt Hr Grefvens förmenande, icke gör större skillnad emellan grönt och hvilt glas, än som. förut ägt rum, så är förhållandet visserligen det, att någon större skillnad icke är föreslagen; dock får jag göra Hr Grefven uppmärksam derå, att Utsk. i så måtto frångått sitt förra betänk, som tullen å hvitt glas enligt detsamma var förhöjd med 9 r:dr, hvilken förhöjning dock nu blifvit nedsatt till 4 r:dr. Dessutom har till Utsk:s kännedom kommit den omständighet, att på det sista halfva äret prof blifvit till tullkamrarne nedsände på grönt glas af icke ringa grön färg, med antydande till tullkamrarne, att sä snart något glas befans hvitare, än nämnde prof, skulle det förlullas såsom hvitt; och när nu profveu finnas att tillgå, kan icke underslef så mycket som förr äga rum. För min del skulle jag visst icke hafva något emot omtullen på det hvita glaset nedsattes; men jag tror icke, att det skulle leda till något resultat hos de 2:ne Stånd, som redan fattat sina beslut i detta afseende. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
1,000,000 timmer efter Dalelfvens vattendrag kostar i afbarkning i medeltal (under en gifven tidsrymd) åtminstone 100,000 kronor; alltså för att " skydda ” en näring på 50,000 kronor årligen (d. v. s. lemna ett illusoriskt skydd), skall man påtvinga en annan näring en direkt uppoffring per år af 100,000 kronor. Jag med-gifver, att dessa 100,000 kronor årligen skulle falla landtbefolk-ningen till bästa; men — de tagas från de medborgare, som dock i många fall äro och i en framtid väl blifva de största skogsegare i Sverige, nemligen landtmännen. Det har varit sagdt, att bark skulle lägga sig på elfbottnen och göra bottnen osmaklig för fiskodlingen — den naturliga så väl som den konstlade. Härvid skall jag upprepa, att all bark går vid vårfloden utför vattendraget, men sjunker den, så sker detta i det djupa vattnet emot en strandsluttning; ej går den flytande barken upp emot de källor, dit fisken söker, då den lägger sin rom och der fiskodlingsapparater läggas; fisken har ej sin lekplats i stora strömfåran efter ett vattendrag. På bottnen af de strida norrländska elfvarne är dessutom en ständig omsättning, förorsakad af isbildningar, som till och med förorsaka, att större stenblock flyttas ur sitt läge. Det har varit sagdt, att i vattendrag flytande bark kan iflodtid lägga sig på ängar. Jag bestrider ej, att så kan vara fallet, men emedan de strida, stora Norrländska vattendragen, för att kunna bestå, ega naturliga höga strandbäddar, äro ängarne på sidorna försvinnande arealer. Deremot har jag ej hittills hört talas om hvad skada bark-ningen gör i skogen, och jag tror derför, att skogafverkare ej hittills haft någon synnerligen respekterad rätt. Emellertid är barkning i skogen mycket menlig för skogens återväxt. I de stora barkhögarne bilda sig stora maskmassor, som • mycket skada ungskogen.
Då således denna grundlag icke förhindrar R. o. Ad., att lill de vilkor, som i Ridd.-Ordn. finnas föreskrifna för representationsrättens utöfning, äfven lägga ytterligare sådana, som R. o. Ad. finner vara af behofvet påkallade, anser jag dessa tillägg vara snarare till en båtnad för Med-Stånden än ett förnärmande emot dem. Frih. Tersmeden har sagt, att R. o. Ad. icke skulle ega rättighet, att vidtaga den föreslagna rcslrictionen, emedan de ledamöter af Ståndet, hvilka derigenom blifva uteslutne från representationsrätten, skola deraf hemta anledn. till missnöje. Elt sådant missnöje eller obelåtenhet skall alltid uppstå hos hvar och en, som icke vill det rätta och sorn endast afser personliga fördelar. Tvifvelsutan äro de ledamöter af Ståndet, hvilka i följd af nu gäl - 102 Den 14 J u n i e. m. lande Ridd.-Ordn. blifvit uteslutne från representationsrättens utöfning, ganska missnöjde dermed och skulle gerna se, att blott börden, utan afseende pä öfriga qvalifikatiouer, skulle utgöra rättighet, att härstädes uppträda. Och man torde måhända i detta missnöje finna en förklaringsgrund, hvarföre en och annan ledamot af detta Ständ, som, enligt nu gällande Ridd.Ordn., är från representationsrättens utöfning förhindrad, med sä mycken ifver uppträder i reformsällskaperne och der uttalar de förkastelsedomar öfver R. o. Ad. som Frih. Tersmeden nyligen omnämnt. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag förenar mig med de Hrr som begärt återremiss på betänk., men jag anhåller att dervid få göra en anmärkning, hvilken Ridd.-Utsk. i händelse betänk, blir äterremitteradt, ville laga i öfvervägande. Såsom vilkor för representationens utöfning, är uti förslaget föreskrifvit bland annat, att man skall äga fastighet till ett värde af 5,000 r:dr.
Strömbergs befrielse från ådömd återbäring af beräknad provision å brödbakning i Christianstads kronobageri; N:o 129, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 57, angående indragning af liof-jaktvarfvet m. m.; N:o 131, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse i fråga om upphörande af invalid-inrättningen vid Ulriksdal; N:o 132, i anledning af väckt motion om pensionering af de statens embetsoch tjenstemän, hvilka, till följd af vansinne eller annan svår sjukdom, under ett års tid varit ur stånd att sina tjenster förrätta; N:o 133, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna me del att till läns-styrelserna aflemnas för att tillhandahållas de församlingar, som, för beredande af arbetsförtjenst åt sina fattiga, deraf kunde komma i behof; N:o 134, i anledning af väckt motion om låne-understöd af allmänna medel till kust-allmogen för sjöfartens befrämjande; samt N:o 135, i anledning af väckt motion om prägling af en medalj öfver aflidne professoren m. m. E. G. Geijer. S. D.
Jag tror, att de Heste, som närmare granskat berörde löneregleringar, skulle gerna önska att man nu stöde på samma punkt, som före deras vidtagande. Beträffande åter den frågan att, då i åtskilliga stift, domprostar icke finnas, utan biskoparne der tillika äro kyrkoherdar öfver vissa församlingar, samma förhållande skulle kunna äga rum i alla öfriga stift, skulle jag tro att det vore vida riktigare, om i de stiftsstäder, hvarest domprostar icke finnas, kyrkoherdar för dessa församlingar tillsattes, så att biskoparne i sådane stift, såsom varande chefer för allt presterskap derinom, icke tillika voro kyrkoherdar. Mig synes, att en biskop, som skall vaka öfver ordningen inom kyrkan, öfver ett helt stift, icke bör vara upptagen af bestyr för en enda församling företrädesvis, hvarföre man borde 188 Den 9 April f. m. undvika att biskopar tillika voro kyrkoherdar. Jag hemställer, att R. o. Ad. mätte alsia betänk. Hr Akerman, Fredr.: Ingen har uppstått till försvar för betänk., ty litet hvar lärer inse, att ett bifall vore detsamma som att erkänna, det all styrelse inom kyrkan vore öfverflödig, och denna sats, conseqvent tillämpad, skulle föra derhän, att äfven all regering vore öfverflödig, hvilket åter vore ett tillbakagående lill naturtillståndet, då hvar och en skötte sig sjelf, ölen jag kan deremot icke neka, det jag instämmer i Frih. Tersmedens reservation, hvaruti föreslås en skrifvelse till Konungen med begäran om reglering i förevarande hänseende.