Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der komma blodsmännen, Danton, Robespierre, S: t Just, Couthon. Vålnaden ser deras hufvuden falla, och en hatfull rystning skakar dess töckenformer. Derefter ser den statsformer falla: direktorium, konsulat, kejsardöme, restaurationsmonarki, borgarekon ungadöme, igen republik, på nytt kejsardöme och sa åter republik. Generationer framträda och försvinna. Åren pösa upp som lätta bubblor på tidens breda flod och sjunka tillbaka. Redan är seklet fyldt sedan den stora revolutionens utbrott, och man bereder sig i Paris och hela Frankrike att fira dess minne, och Frankrike har inbjudit hela Europa att komma till sig. Det gråa töcknet sitter qvar på sin plats, hatfullt spejande på förberedelserna till festen. Då knallar plötsligt ett skott på jagtslottet Meyerling i Österrike. Ett sorl af förvåning flvger genom Europa. Maria Teresias ättling, arfvingen till Österrikes, Ungerns, Sieben-burgens, Böhmens, Mährens, Galiciens, Slavoniens, Kroatiens, Tyrolens troner, har skjutit sig. Vålnaden vacklar. I nästa ögonblick lyfter den sig blixtsnabbt i skyn och försvinner. Men minnet lefver. Det sekel, som till evigbeten flyr, Sin saga täljer för den tid, som gryr.Ludvig1 XVI. Ludvig den sextonde föddes såsom tredje son af dauphin, Ludvig ’ XV: s son, i Versailles 23 augusti 1754, erhöll vid födseln titel af hertig af Berry, blef efter faderns död 1765 presumtiv arfvinge till kronan, bortgiftes vid sexton års ålder med Maria Teresias fjortonåriga dotter, Marie Antoinette, besteg tronen, när Ludvig XV år 1774 i följd af sina utsväfningar ej kunde längre hålla i hop, blef slutligen afsatt den 21 september 1792, stäldes inför natio-nalkonventets domstol, dömdes till döden samt halshöggs den 21 januari 1793.
Jag ber att i sådant afseende få upplysa, att frågan två gånger förevarit på afdelningen, utan att afgöras. Först tredje gången blef den afgjord, sedan afdelningen likväl förut gjort sig underrättad om alla till dess lösning hörande förhållanden. lJtsk:t stannade sedermera i det beslut, som nu föreligger till pröfning, och detta desto hellre, som Utsk:t var fullt öfvertvgadt om, att de sakkunnige män, hvilka skulle erhålla uppdraget att utarbeta ett förslag i frågan, ganska säkert komme att väljas så, att de, med inhemtande af andra länders lagstiftning i detta ämne, skulle kunna utarbeta ett fullständigt förslag. Jag motsätter mig en återremiss derföre, att jag tror, det Utsk:t icke gerna kan fatta något annat beslut än nu skett; och jag hemställer till Frih Sprengtporten, om icke, genom begäran om det tillägg, han föreslagit, uppmärksamheten tillräckligt blifvit fästad på hvad Frih:n önskar. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag oförändradt. Frih. Sprengtporten: Då jag med ani. af Frih. von Sclnilzenheims sista anförande finner, att de ledamöter, som icke tagit närmare kännedom om det förslag, jag afgilvit, möjligen föreställa sig att det är vidlyftigare än jag verkligen framställt, hemställer jag, huruvida icke detta förslag kunde få ånyo uppläsas. 360 Den 11 Febrnsri e. m. I ani. häraf blef det af Frih. Sprengtporten afgifne förslag i frågan uppläst. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag anhåller endast att i korthet få tillägga, att jag instämmer i den redaktion, som af Frih. Sprengtporten blifvit föreslagen, hvadan jag anhåller om propos. på bifall till densamma. Jag gör det med aril. af Frih. Tersmedens begäran om återremiss. Jag inser nemi. icke, hvartill den skulle tjena. Det är officielt kändt, att två Stånd redan bifallit Utskds Betänk., och efter all anledning har det tredje Ståndet gjort likaledes. Jag tror derföre, att om R. o. Ad. antager Frih.
Likaledes och ehuru medgifvas måste, att nu gällande införselafgifter å lin, ohäckladt, 1 r:dr 12 sk., och häckladt 2 r:dr per lispund, vid betraktande af varans egenskap af råämne, äro alltför höga, anser utskottet likväl afseendet å den betydliga linodlingen inom landet kräfva, att dessa tullbestämmelser med varsamhet modifieras; hvadan ock utskottet, i stället för de af Kongl. Majit föreslagna tullnedsättningar till 12 sk. å det förra och 24 sk. å det sednare, hem ställer, att införseltullen å ohäckladt lin må bestämmas till 40 sk. och å häckladt lin till 1 r:dr 32 sk. lispundet. Hvad åter stearin angår, så har inom utskottet blifvit upplyst, att för frambringandet af denna vara ur råämnet, talgen, erfordras serdeles dyrbara fabriksinrättningar och att stearinfabrikationen, som inom landet på sednare tider betydligt utvidgats, är den förädlingsnäring, som, vid jemförelse med stearinljustillverkningen, företrädesvis bör njuta skydd af tullagarne; vid hvilket förhållande och då utskottet icke ansett sig kunna föreslå nedsättning för införselafgiften ä talg, utskottet tillstyrker, att stearin, hvars rätta värde torde vara 25 sk. skålpundet, måtte åsättas 5 sk. införseltull. För artikeln ull, alla slag, som i gällande taxa är fördelad i 2 rubriker: »Grof jutsk och isländsk, eller annan härmed jemförlig» med 2 sk. och »all annan» med 8 sk. införseltull, har Kongl. Maj:t af skäl, som i sammanhang med Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 15. 19 frågan om artikeln garn, kamullsoch kardullsblifvit närmare utvecklade, ansett böra bestämmas gemensam införselafgift af 2 sk. per skålpund. Då tullspecialerne utvisa, att af den inporterade ullen omkring
Återstoden, så väl beväringsmanskap, som rusthållshästar (80,336 man och 539 hästar), qvarstår, så länge kriget pågår, såsom för landtförsvaret disponibla; allt på sätt Konungen för godt finner. De af extra rotehållare anskaffade hästar, 2,206 stycken, användas och fördelas efter behofvet till allmänna trossens m. m. fortskaffande, och hvartill nödiga kuskar af allmänna beväringsmanskapet uttagas. lii Slatssamt Alim. Besa. och Ekon.-Vlsk. Betänkande, N.-o i8. Allmänna beväringsmanskapets samtliga 5 klasser upptagas förslagsvis till 104,250 man, sjöbeväringsmanskapet häruti inberäknade Landtstormen, dess sammansättning och fördelning är lika med dess organisation i förslaget N:o 1, med undantag deraf, att inträdet i landtstormen sker vid utgången ur 5:te beväringsklassen, hvarföre äfven första uppbådet är ökadt med 20,850 man; så att. för landtstormen beräknas: och är derjemte i detta förslag den föreskrift tillagd, att om, under fredstid, bela eller någon del af landtstormen skulle vilja organisera sig, välja befäl och på egen bekostnad sockenvis verkställa öfningar, sådant må varda tillåtet. Rekryteringen: Stående härens manskap, som utgöres af dels stridande, dels icke stridande, rekryteras uteslutande med frivilliga. För att kunna antagas som stridande, fordras att vara mellan 18 och 30 år, ega god frejd oell hafva begått 11. H. Nattvard, samt vara utan lyten, fel och bräckligheter, och till växten ej under 5 fot och 5 tum lång. För inträde i härens icke stridande del gälla enahanda vilkor, undantagande längden, hvarå ej göres afseende. Vid värfvad trupps stridande del anskaffas och antagas rekryterna af kompani-chefen. Vid indeld trupps stridande del anskaffas rekryterna af rustoch rotehållaren och antagas af kompani-chefen.
Jag vet intet hvarför, men bara namnet: «grefvekammarn i sö’rtornet» låter ända som något spökaktigt, så jag tror aldrig jag ville ens säga’t, om jag vore ensam i mörkret, helst här på detta Grantorp. De andra skrattade. – Ja, du måst’ tro att det ä’ heller intet att leka med, – sade Bengt – men nu ska’ vi be’a Gunnar, som bäst vet till ’et, först tala om sagan om «grefvekammaren» och «väpnareloftet», och så den dera paschasan, den deringe qvällen, då Olle var en sådan satans mes. – Ack ja, kära Gunnar, tala om det – bad Elin och de andra flickorne äfven. – Jo – sade Gunnar och drog till sig en stol, på hvilken han satte sig, midt emot Elin – jo, med grefvekammaren i sö’rtornet förhåller det sig på det sättet, att fordomsdags, för många herrans år tillbaka, så va’ här en grefve, som rådde om hela herregåln (det ä’ väl derför kanske den än kallas «grefvegålen» af många gamla), och den grefven skulle var’t fasligt elaker mot båd’ folk och gemål. Han bara for och fälades och regerade ända som en turk, men grefvinnan hon lä’r var’t en riktig englabild, så god och nedlåtande, och fasa skön dessutom, så grefven va’ svartsjuk på allt manfolk, till och med på sin egen väpnare; och nu begaf det sig att grefven en dag skulle rida bort, för att vara borta flera dagar, men just som han skulle rida af borggården och hans väpnare med, så gjorde dennes kamp en så’n satans sats, att väpnaren låg i backen och bröt armen af sig, och i morgon ska’ jag visa dig, Elin lilla, hvar det var, ty den stenen står än qvar, som han bröt armen mot, och kallas än i denna dag för «väpnarestenen», och får aldrig ta’s bort, och kan intet heller ta’s bort, för de säga att han når tvärs igenom hela jola, alldeles som ett godt eller ett ondt samvete igenom ena menniska.
Då gällande Regerings-Form uti 86 § stadgar, att med tryckfrihet bör förstås: »hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda, »af Tryckfrihetslagen ej föreskrifna hinder utgifva skrifter; att sedermera endast inför »laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna der»för straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt »lugn utan att återhålla allmän upplysning;» måste deraf följa, att ej någon må i annat fall, inför annan domstol, i annan ordning eller på annat sätt än tydlig lag bestämmer, i tryckfrihetsmål tilltalas, dömas eller straffas. I fråga om behörig Domstol bestämmes uti 5 § 6 mom. Tryckfrihets-Förordningen, att förbrytelser emot samma lag upptagas vid allmän under-rätt i den stad, der boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade skriften utkommit, anlagdt är, eller på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet, anmäldt blifvit Detta synes väl ock Consistorium Academicum i Lund hafva antagit, då Consistorium uti sitt beslut den 22 December 1852 först och främst yttrar, »att Magister »Munck af Rosenschölds verksamhet såsom skriftställare, i hvad den på ett eller an»nat sätt kunde innefatta brott emot Rikets tryckfrihetslagar, icke tillhörde Consistorii »upptagande och pröfning; hvarföre något afseende icke heller kunde derpå fästas;» men Consistorium upptager icke desto mindre, såsom det kan synas, till pröfning en med nämnda skriftställare-verksamhet temligen nära beslägtad och nära sammanhängande verksamhet, då Consistorium såsom stöd för sitt beslut om relegationen i främsta rummet åberopar »Munck af Rosenschölds medverkan till spridande af en på han* 148 »boktryckeri då utgifven tidning, hvilken genom samhällsvådliga läror, äreröriga rykten »etc. etc. städse varit af en, isynnerhet vid ett Universitet, särdeles vådlig beskaf»fenhet. De öfriga skälen för relegationen äro: »att Munck af Rosenschöld medelst ett i allmnänhet högeligen tadelvärdt uppförande emot
Maj:ts och Rikets Stats-kontor, enligt bemyndigande af mig, lyfter de medel, som äro till embetsverkets disposition anslagne, har af mig erhållit den föreskrift, att å räkning, öppnad med Rikets Ständers Bank, insätta de lyftade medlen, samt hvarje gång sedan insättning ägt rum deröfver förete insättningsbevis, äfvensom att hvarje år den 31 December å den af honom förda — 334 - särskilda räkning öfver insättningar i och uttagningar ur Rikets Ständers Bank förskaffa vederbörande banktjenstemans intyg öfver då innestående behållning. När sedermera samma redovisande tjensteman i April månad för mig framlägger den afslutade räkenskapen att, efter granskning, till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets'Rammar-rätt afsändas och dervid jemväl äskas ett intyg å räkenskapen att den balanserande behållningen verkligen förefanns, samt detta intyg kan grundas på vederbörande banktjenstemans förut omnämnda påskrift å bankräkningen, har jag för min del så mycket mindre kunnat tveka om min pligt att sådant intyg lemna, som jag ej vet någon annan, af hvilken den redovisande tjenstemannen skäligen skulle kunna begära och erhålla detsamma, än den kontrollerande Chefen. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormakt igste, A llernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts nnderdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte: F TH. BERG. Stockholm den 27 December 1S64. Kongl Kammar rättens underdåniga utlåtande, angående Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid detta embetsverks expensmedelsräkning för år 1862 oell gjorda framställning i afseende å granskningen af länens landsböcker. Stormäktigste, Al lernådigste Konung! Sedan Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, uti ilen af dem den 14 sistlidne
Forlön tillflyter allmogen förnämligast génoxn Kalkbruken, såväl för sten till ugnarne, sorn kalk ifrån en del af dem, till lastage-platserne; äfvensom för förer med varor ifrån de ofta inträffande sti-andningarne, synnerligast uti länets sydligaste district; der härflytande inkomster från dessa olycks* händelser, utgöra en betydlig binäring. Man *— *7 Man kail nästan icke inträda i någon gård i dessa socknar der icke någon emning ^ från strandningar möter ens öga. Ett lika förhållande agde 01 örn ruin på Fårön; men sedan Östergarns Båk blifvit inrättad, styra seg, Ja"0, frJn Finska viken kurs på densamma, i stället för att som fordom “ " l^akanninjf af Gottlands norra odde. De flesta strandningar inträffa l1ge * a fartJ?- 1 följd af deras sjö-lagar öfvergifver ofta den Engel, lii • nC n°^? ^et strandade fartyget utan att deltaga i bergängen, och inträffa.- dervid ofta att de med starka drycker trösta sig öfver den timaue olyckan. Allmogens vinter-slögder bestå förnämligast i skogs-hugge och trädarbeen; bland de sednare utgör förfärdigandet af tunnor till den osläckta kalken en betydlig del; äfven förfärdigas af några få tern],gen väl arbetade moblei och andra snickare-arbeten. Örn det allmännare föi färdigandet af tröskverken är redan nämnt. Olshögen af skogs-effekter upptager dock den mesta tiden. Oija socken i södra Häradet finnas goda sandstensbrott, men socken. i,06,'"6 7 Va Unni5r uträknin& deruti att sjelva sysselsätta sig med jord. b.uket celi mot en billig ersättning öfverlåta bearbetningen af dessa stenbrott dt Sina grannan den norr om dem belägne Fide socken. Ett stort antal slipstenar tillverkas bär, hvilka utskeppas från den närbelägna Burgs!
Utan afseende å värdet; skall ock såsom för stöld domas i följande fall, nemligen: 1:o) om man stjäl medelst inbrott, som i 12 §. sägs, eller, för brottets föröfvande, bortförer och med våld eller list öppnar skåp, kista, skrin eller annan förvarings-persedel, som med lås, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten är; 2:o) om man stjäl ur försegladt bref, som ej åt allmänna posten förtrodt är, eller ur kläder, som någon bär på sig; 3:o) om man stjäl nattetid i hus, som bebodt är, och gerningsmannen olofligen, dock utan inbrott, dit inkommit eller der sig undangömt; t 4:o) om gerningsmannen för stöldens löröfvande sig med vapen inställt eller eljest användt ringare skräckmedel eller bot, än att gerningen till rån hänföras kan; eller 5:o) om han genom ansigtets färgning eller genom förklädning sökt göra sig okännbar; Och vare straffet böter, efter t hy i 1 §. skiljs, samt straff-arbete från och med sex månader lill och med två år. §• 7. Stjäl någon kreatur, som går i bete ute å mark, vare lag som i 6 §. skiljs. Den som. olofligen mjölkar annans ko, får eller get, eller stjäl tagel ur mahn eller svans på häst, under etet kreaturet går i bete ute å mark, dömes, utan afseende å värde, för stöld, efter thy i 3 §. sägs. §• 8. Hvar, som något stjäl af fartyg, som strandadt eller eljest förolyckadt är eller utan fojk i sjö drifver, eller, under bergning, hvad till sådant fartyg hörer eller derå fördt var; eller från den, som genom allmän farsot, eldsvåda, vattunöd, skeppsbrott, uppror, liendes åträngande, eller annan sådan nöd eller fara är satt ur stånd att sin egendom värja, skall, af hvad värde det tillgripna vara må, straffas, för stöld, med böter efter 1 §. samt straff-arbete från och med två till och med fyra år. §• 9.
Möjligen kan en skuld, sede], och en sådan år en Bancosedel, som in~ löfes vid påfordran, förlora i sin credit af den fruktan, att en sådan inlösning framdeles kunde komma att upphöra; men icke kan jag förstå, att lika förtroende kan gifvas åt en sedel, som icke inlöses, som åt den, som inlöses, derföre att man hade visshet, att i en aflägsen framtid kunna få den förra också inlöst, åfven antagit, att en sådan visshet kunde erhållas genom ett beslut, som innan verkställigheten inträdde, kunde ändras af samma makt och med samma rätt, som det blifvit fattadt. Jag för min del fortfar i den öfvertygelse, jag hår ofta yttrat, att första vilkoret för befåftandet af ägande-rattens helgdy för afhjelpandet af den öfverklagade förlägenheten och förberedande af en framtida tillväxt i Nationens induftrie, rikedom och välftånd, år en så skyndsam och rättvis realisation, som möjligen ske kan. Jag anhåller således om återremiss af Betänkandet i sin hela vidd, med alla tillhörande Bilagor. Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm: Tvånne värde Ledamöter af detta Hus hafva framställt den förmodan, att Statsoch BancoUtskottens nu till granskning förevarande så kallade HufvudBetånkande rörande financeplanen icke kan återremitteras, utan i förening med de flere af Utskotten under sårskildte Littera dervid fogade Betånkmden, angående detaillerne af samma plan. Så hafva Ulskotten ej Den 14 Juli i e. m. 7*7 sett saken. JJe hafva tvärtom tydeligen förklaa rat, att de vidtagit ett dylikt expeditions-sått derföre, att om grunderne af RiksStånden antagas, men i detaillerne anmärkningar äga rum; sådant ej skulle medföra omgången af en återremiss utaf det hela.
Utskotten hafva i följe häraf, med särskildt afseende på denna Anslags-Summa, som finnes vara nödig för innevarande års arbete, enligt den arbetsplan, hvarpå Canalens tidigare färdigblifvande sig grundar , trott sig finna en ganska betydlig anledning för till - 4 Sami. 3 B. >7 2 58 Ståts-Utskottets styrkandet af detta anslags beviljande deruti, att, enligt hvad Utskotten inhcmtat,' sedan Kongl. Maj:t, efter derom af Directionen gjord underdånig hemställan, i Nåder gillat och faststält en plan .för innevarande års arbeten, hvars utförande till stor del innefattade vilkoren för möjligheten af de förslagS verkställighet , hvilka Directioneu i öfrigt, rörande det återstående Canal-arbetets fullbordande, framstält, och alla anstalter för arbetets bedrifvande i öfverensstämmelse med denna plan under hela den för detta år återstående arbetstiden blifvit träffade, ej mindre genom, tili arbetsställena commenderadt större antal manskap, än genom derefter lämpade uppköp af Proviantpersedlar m. m.; så skulle, då arbetstiden redan så långt framskridit, utan att Rikets Ständer varit i tillfälle ätt fatta bestämde Beslut, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställningar i detta ämne, i enlighet hvarmed denna arbetsplan kunnat tidigare på året utan något äfventyr förändras, nu mera deremot betydlige förluster, till förökande af sammanlagde arbetskostnaden , blifva oundviklige, derest, genom minskning uti de, såsom erforderlige beräknade tillgångar , en inskränkning af det bestämda års-albetets utförande skulle blifva nödvändigt att vidtaga, genom ett enkelt upphörande af arbetet vid den punkt, hvarvid det befunne sig, då medlen till dess fortsättande bruste , hvilket ej allenast skulle göra en del af de för arbetets bedrifvande till en större utsträckning Betähkanden.
Dm 14 December. Zsr 20. Stockholms Läkt. 21. Orebro Höfdingedöme. 22. Nyköpings Län. 2Z. Tillblad för fjerde Afdelningen, Göth» Rike me» särskild Plåt för signette. 24. General-Charta elwer Götha Rike. 2§. Gottland eller Wisby Län. 26. Götheborgs och Bohus Län. 27. Huland eller Halmstads Län» 28. Norra delen as Wermeland. 29. Södra delen deraf eller Carlstads Län. ga. Elfsborgs Höfdingedöme. Zi. Skaraborgs Län, hwilka okwannämnde Chartoe äro urgnne och följande twenne under gravering, att äfrven pä min omkostnad med sörsta aflämnas till utgilwande. Östergöthland eller Linköpings Län. Zz. Charta öfwer Jönkopings» och Kronobergs.Län med Blekinge. Hwarefter ej flera återstå till denna Smens?» Atlas än Ch->rtor öfwer Calmare Län och Skäne Hwartill de speciella Lhartvr äro författade eller sam» mandragne. Jemte de oswannämnde aflämnaS följande af mig inköpte Chane platan 1:0 Charta öfwer Wester NorrlandLän Utgifwenaf Landshöfdingen Friherre OrmlrLlcl. L'.o fiswer Medelpad särskildt. Ztv Osmer Gestrikland utgiswen af Landshöfdingen Grefwe Oonsteät. 4:s 8Z4 Den 14 December. 4:0 E)fw>r Calmars Län som Doctor 8girrman lä it gravera. Äswen aflämnas början as Cbartor öfwer sär, skilde Bergslager och Härader som jag ulgi»wit. 1:0 Cbartc.plät öfwer Nya Kopparbergs bergslag. s:o Dito öfwer Grythytte Bergslag. 2.0 Samling af färsrilde rirade speer lle Char» tor öfwer härader och Socknar författade efter do wrd Long!. Landtmäteri»
» Hvad ska du med allt det där? » frågade hon dock slutligen. » Gå till stan me ' et, » förklarade Sven tryggt och någon vidare upplysning gaf han ej. Modern hade ingen invändning att göra, och en förmiddag traskade Sven med sitt » tafvelgalleri » inrulladt i ett stycke skinn i snöslasket in till staden, till hvilken det var omkring en half mils väg. Han tog till mor Annas undran också en korg med sig. Som bekant växlas på vissa orter i Sverige s. k. påskbref, innehållande symboliska tecknin. gar från » Blåkulla », trollpackor på kvastar etc. och öfver hufvud taget alla möjliga och omöjliga bilder, som en fruktsam fantasi förmår alstra — alltsammans presenterande sig i brokiga färgerUnder målningen skrifver brefvets afsändare vanligen vissa traditionella verser, såsom Sopa, raka, smörjehorn Sänder jag till resedon. Akta dig för stubbar och stenar, Kvistar och grenar, Så att du inte blir blinder och haltGr Och trillar som en välter. Ursäkta min lilla, Jag skrifver så illa, Jag satt i mitt kök Uti dam och i rök, Och pennan var stackot, Och bläcket var blackot ... Detta bref är skrifvet sent om en morgon och tidigt om en afton, i det sneda huset med den vridna skylten på den krokiga gatan till höger om tuppen, som gal, när månen går ner i en skinnpäls. Din vän Pelle i Blåkulla. O. s. v. Utanskriften formuleras med förkärlek sålunda: » Till det största trollet ... mamsell Den eller herr Den. Påskafton. » Dessa bref, förseglade med rödt lack, hvari en fjäder fästs, inslungas under påskaftonen oförmärkt i adressatens bostad — det gläntas alltemellanåt på förstudörren, ett bref kommer indansande på golfvet; hvem gifvåren är, det är och förblir länge en hemlighet — i alltihop ligger en viss mystisk tjusning, som sätter barnens nerver i spänning och till och med berör de äldre. Det fanns och det finns väl ännu » påskbrefsartister ». Dessa måla » gubbar » och sälja dem till de i konsten mindre förfarna.
— Sc. 2. De tre visa män samtala om stjernan. Balthasar, som känner alla andra stjernors ”operation” och ”revolution,” känner dock icke denna. Caspar erkänner sig äfven förvirrad af denna stjerna, som ”omslår all fundament”: ”Berömder var Copernicus, Thertil och så Origanus, Then sinrijke Herlitius, Tycho Brahe, Ptolomæus, Höglärde männer alle slätt, Dock skulle the bekienna rätt, Om the then stiernan finge se, Förundra sigh skulle wist the.” De finna, att profetiorna om Messias gått i uppfyllelse, men då de vilja fortsätta resan, se de en ”hofslunt,” mena honom vara en Herodis utskickade och mana hvarandra till försigtighet. — Sc. 3. Fecialis söker utforska dem; de säga sig söka den nyfödde Judakonungen och fråga, hvad han vet om honom. Fecialis känner ingen annan konung än Herodes, men om honom veta åter de ej stort. På sändebudets frågor kunna de blott svara, att Messias är redan född. Fecialis går, de visa uppmana hvarandra ytterligare till försigtighet och låta leda åsnan i stallet. Fjerde akten. Härolden rödjar plats för Herodes, som säger: ”I månghe åhr med frid har jagh roligt regerat, Och aldrigh på min stool aff någon kung turberat, Nu säges wara född en konung ny i Juda, Then oss fördrijfva skall; Men upå hvad maner han Cronan ärfva må Sampt folck med land och lähn, må jagh och veeta få; Ty skall jagh laga så, at jagh med frid och roo Her effter som her til för fienden må boo.” Han låter kalla presterna; de tala om Messias, hvilket han förklarar för ”lutter pludderi”. Väl söka de bekräfta sin utsago med profetiorna, men Herodes frågar, om ej han är konung i Juda, och då de svara ja, afskedar han dem och skickar efter de visa män.