Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår det i nämnde g af lagen af den 4 Aug. 1815 befintliga -stadgande, att den embetseller tjensteman, som det åligger att utkräfva afgiften, är berättigad att, i den händelse han' hyser tvifvelsmål om den skattskyIcJiges vederhäftighet, taga det bränvin, som finnes vid bränneriet, i beslag, afstadna rörelsen o. s. v., finner kommissionen detsamma i sig sjelf förhatligt, liksom det äfven kan bereda embetseller tjenstemannen ansvar, eller också förleda honom, att, af fruktan derföre, i otid vidtaga förfoganden, sorn kunna vara högst förderfliga för den skattskyldiges kredit; af denna orsak anser sig kommissionen icke böra tillråda upptagande af detta stadgande uti en ny lag, och får kommissionen i detta afseende hänvisa till en af dess ledamöters reservation deremot på sista Stortinget. Man har åberopat, att något dylikt finnes i tullförfattningen, förmodligen dess 100:de ji, men förhållanderua äro ej desamma. Tullåfgiften är förfallen med detsamma som varorna införas, och derpå ges i Norrige och Danmark (icke i något annat land) kredit, hvaremot den anförda paragrafen just visar, att bränvins-afgiften icke är förfallen till betalning, och ändå skall den efter samma lagbestämmelse kunna utkräfvas, till och med'med användande af så utomordentliga och all kredit förstörande förfoganden! Det kunde vara flera skäl, sorn tala för kortare betalningstermin, t. ex. att afgiften skulle erläggas hvarje månad, men efter hvad i detta hänseende passerat på sista stor ting, ämnar kommissionen icke föreslå det. Enär afgiften anses var fästad vid do föremål, för hvilka den erlägges, hvilket äfven är antaget i slutet af -15 g i lagen af den 4 Aug. 1845, bör sådant uttryckligen nämnas, liksom äfven för tydlighetens skull, de redskap, på hvilka afgiften är lagd, i deras allmännelighet uppräknas; deremot anser kommissionen det mindre riktigt, att tilllika utsträcka panterätten till bränneribyggnaden, enär densamma i de liesta fall kan anses pantsatt i sammanhang med grunden hvarpå den står.
Utsk. påminner, alt R. o. Ad. vid sednaste riksdag afslagit den ifrågavarande förändringen; men Utsk. aktar sig väl att påminna, det R. o. Ad. d. 7 Juli 1834 bifallit Ridd.Utsk-.s betänk, af d. 11 Juni, som tillstyrkt bifall a Hr Lagerhjelms motion, att 22 § uti Ridd.Ordn., malte erhålla följande lydelse, nemi.: ”1 Utskott föres ordet af den R. o. Ad:s ledamot, som af R. o. Ad:s electorer dertill blifvit utsedd, och i hans frånvaro, af den, som bland dc närvarande har främsta sätet på Riddarhuset”. Denna partiskhet i framställningen må endast uppskattas efter förtjenst, ty jag hoppas att, efter denna upplysning, ingen deraf skall blifva missledd; men ett afslag vid förra riksdagen hör intet hindra bifall vid denna; ty utom många olika förhållanden, är det väl ej utan exempel, att eli beslut, fatladt vid en riksdag, blifvit upphäfvet vid den påföljande; vi hafva exemplet för ögonen i denna fråga. Ogillande ett dylikt förfarande i allmänhet, tror jag det vara nyttigt vid begångne misstag, såsom det nu ifrågavarande. I sammanhang med påminnelsen om åtgärden vid förra riksdagen, yttrar sig Utsk.: ”Utan ock etc.” Detta kallar jag en verklig synvilla. Jag var ibland dem, som med min voteringssedel bidrog att afslä förslaget om ordförandes väljande inom Utsk:n, icke för att bevara eli prerogativ, men jag anser förnedrande för det RiksSt., hvaraf jag liar äran vara medlem, att genom bifall till förslaget medgifva, att inom detta Stånd, som vanligen utgör öfver dubbelt antal mot de öfriga Stånden tillsammans, icke finnes tillgång på de lämpligaste Utsk:s-ordförander. Mig synes, alt dessa 2;ne frågor ej hafva något sammanhang; och det är ingen motsägelse att afslå val inom Utsk:n, så länge R. St. äro på närvarande sätt organiserade, men deremot bifalla att R. o. Ad. väljer ordföranden inom sig sjelf, efter förtjenst, och ej efter siffran.
Jag vill blott påminna den sista Talaren, att hvad jag sagt, haft afseende på förra Riksdagen, och hans anmärkning om hvad som vid början af denna förmenas hafva tilldragit sig, hör således icke till aaken* Herr Grefven och LandtMarslalken hem-’ vållde, om Ridderskapet och Adeln behagade Den 24 Fehruarii, 725 uti den af BondeStåndet uti dess ofvanberörde ProtocollsUtdrag gjorde framställning instämma. Ropades Ja. Justerades följande; Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den a4 Febr. iSaå. S. D. Remitterades till StatsUtskottet: 1) Kongl. Maj:ts d. 18 dennes f. m. på bordet lagde Nådiga Propositioner till Riksens Ständer; a) Om fortfarande af det ConvoyCommissariatet beviljade creditif; samt b) Angående Recognitionsskogarne. 2) Friherre Anckarsvårds, Carl Henric, den 17 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande anmärkningar vid Riksens Ständers Revisorers sistlidne år afgifne Berättelse angående Allmänna Magazinslnrättningen* räkenskaper och förvaltning, jemte de af Friherre af Nordin, Carl Johan, Herr af Uhr, Carl 724 Ben 24 Felruarii, Datid, och Friherre Anckarsvärds i anledning deraf denne dag afgifne y ttranden. 5) Grefve Hårds, Carl Gustaf, den aiden* nes på bordet lagde 3 motioner; a) Om Allmänna MagazinsDireclionen; b) Om besparingar i afseende på Statsbi^ drag; samt c) Angående medel att åstadkomma minskJ ning af Bevillningen.
Ständer åt det anförde lämna en uppmärksamhet, sem jag icke saknat anledning att af Utskottet begära, så torde Kongl, Brefvet den 17 Octo ber - Lagutskottets Bctänkandtn. toS feer 1778 varda upphäfvet och derigenom till Föraldrar, Husfäder och Presterskap å* terlemnas de rättigheter som för dem utgöra nödvändiga vilkor, att kunna vaka öfver sedlighet och ordning i Samhället, äfven dervid icke förbiseende det ändamål j att en mängd oäkta barn, hvars fäder kabske hade god tillgång att föda dem ! fall man fått efterfråga hvilka de varit, icke matté falla Församlingarnes Fattig Inrättningar tilt last, hvilket nu gemenligen är förhållandet; tit Supra. Ex Protocollo, Joh. Jac. Klemans : . N:o 220; Ankom den 12 Nov. 1823; Riksens Högloft. Ständers . Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Utlåtande, i anledning af gjorda Anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 184 i angående utfärdande af en Författning, sorti bestämmer ordningen för jast ställe L LagUtskottets Betänkande/n i£ S2& LagUtskottets BetånkandtH. se och ändrings sökande i afseende pH af Landtmätare verkstälde Gärdes» gärds delningar. Hedervärda BondeStåndet har genoul Protocolls Utdrag den go:de nästlidne September till Utskottens förnyade handlägg» »ing återremitterat ofvannämnde Betänkan* de, med de dervid gjorde anmärkningar* Att Utskotten väl föreslagit , att Härads» Rätt skall vara rätter
I flera trakter af Länet har man åt fårafveln börjat egna en allmännare håg och uppmärksamhet. På de flesta, af ståndspersonernes gårdar fin^as pf vanligt Spanskt slag, äfvensom merinos; flere hafva äfven förskaffat sig såkallade elektoralfår. Vid Ottenby är, jemte stuteriet, inrättadt ett schäferi, der fårens antal redan uppgår till öfver 700, hvaribland finnas en betydlig mängd elektoralfår. I allmänhet finnes på Öland ett godt fårslag och fårskötsel drifves der äfven af allmogen med större framgång än i allmänhet på Smålandssidan af Länet, hvartill bidrager fins vidsträckta och torra betesmarker, hvilka, fastän icke särdeles bördige, likväl inne - i3 hålla sådana grässlag, som af fåren med begärlighet ätas. I Sefvedes och Aspelands Härader är fårafvel äfven någorlunda betydlig och det Spanska slaget är der temligen allmänt. Den i Norrköping i sednare åren inrättade ullmarknad kommer utan tvifvel, att vara af ett märkligt inflytande på fårafvel och ullproduktionen inom denna provins; derigenom har tillfälle blifvit öppnadt till en förmånlig afsättning af ullen, landtmannen lär sig inse nödvändigheten af dess noggranna sorterande, och blir mer och mer öfvertygad örn fördelare af en handtering, den han förut i allmänhet försummat. ö Getter finnas här i Länet endast i de aflägsnaste - skogstrakterna, vid gränserna till Jönköpingsoch Kronobergs Län, men äfven der icke i någon betydlig mängd. * Skogar. Dessa bestå hufvudsakligen af furu, gran, ek och björk. Mera sparsamt finnas äfven bok, al, asp, ask, lönn, lind och flera andra, under lika polhöjd med delta Län, vanlige trädslag. Det är beklagligen ett af erfarenheten styrkt förhållande, att skogarne här, som på de flesta af andra ställen i Riket, äro i årligt åtagande. Detta gäller i synnerhet, hvad furuskogen vidkommer, som här i Länet är den betydligaste och ännu på flera stälten af Länets fasta land träffas till ovanlig godhet och storlek.
35 äfvensom med ändring af de för öfrigt i Lag eller särskilda Författningar, för brott, som i denna Förordning omförmälas, utsatta straffbestämmelser, der ej för vissa fall annorlunda här nedan säges, varder stadgadt som följer: Om förfalskning. § * Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon domstols eller annan offentlig myndighets dombok eller hufvud-protokoll, Kronans räkenskaps-böcker eller andra sådana handlingar eller skrifter, som till allmän nytta och efterrättelse äro; dömes till straff-arbete från och med fyra till och med ätta är. Förfalskar eller förstör embetseller tjenste-man, i afsigt som ofvan är sagd, slika handlingar eller skrifter, som han under sin vård har; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med tio år. § 2. Har någon antingen förfalskat allmän handling, som är utgifven i Konungens namn, eller i Rikets Ständers eller deras afdelningars, eller i domstols, Konungens befallningshafvandes eller annan offentlig myndighets, eller i särskild embetseller tjenste-mans uti ärende, som till hans embete eller tjenst hörer, eller ock å falsk skrift tillsatt eller annorledes förskaffat sig underskrift eller besegling, hvarmed sken af allmän handling deråt ber edes; och har han af den falska handlingen, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, bruk gjort; dömes till straff-arbete från och med ett till och med fyra år. § 3. Var handlingen af mindre vigt, såsom resepass eller betyg om Lag-Utskottets Betänkande M 40. fräjd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig eller annan förskaffa; då skall till straffarbete från och med fyra månader till och med två år dömas. § 4.
Då emellertid Riksgälds-kontoret, jemlikt Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag, i sammanhang med beviljandet af lån åt Norbergs nya jernvägsbolag, fattade beslut, under den 18 December 1856 till Handelsoch Sjöfartsfonden utfärdat skuldförbindelse å 150,000 R:dr R:mt, att från och med 1858 års slut återgäldas medelst årlig inbetalning 15,000 R:dr å kapitalet jemte fyra procents ränta å det vid hvarje inbetalning återstående belopp, hafva Rikets Ständer, under antagande att, derest Handelsoch Sjöfartsfonden på en gång från Riksgälds-kontoret utbekomme denna sin fordran, hvilken, efter derå sednast skedd inbetalning, nu i kapital utgjorde 90,000 R:dr, jemte ogulden ränta från sistlidet års slut, berörda fond möjligen skulle kunna med detta belopp bidraga till den för Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma, i underdånighet hemställt, huruvida icke, för den händelse en sådan liqvid af Riksgälds-kontorets skuld till handelsoch sjöfartsfonden komme att ega rum, en häremot svarande andel af omförmälda utgiftssumma må kunna af nämnda fonds tillgångar bestridas och det på Riksgäldskontoret anvisade förslagsanslaget i följd deraf med ett lika belopp förminskas.
H&amp; linde han förnt lyckats radda en vilsekornmen vandrares lif, och de bada mannen janite gossen lefva tillsaininans p % nybyggarevis, till dess de nödgas tly för indianerna, sonr ar.0 iite p i krigsstrat. Under inånga iifveiityr, och stiinciigt utsatta för liotancle faror, lyckas de slutligeii iippiik en större inilitiirstatiori, nieii först efter en het drabbning blifva indianerna tillbankaslagna. Bland de döda piträffas den vidskeplige röde höfdiiigen, hvilkeii som en ariiiilett på sitt bröst burit en vaska iniieliL1laiide de papper och dokiiment, som fordras för a t t stalla iillt till ratta. Trapperils oskiild .bevisas, och hans kamrat återfinner i den unge gossen sin soii, livilken senare vi i slutkapitlet, 20 år efteråt, återfiiintt som borginiistare i en af vesterns nya iippbloinstrande stader, vid Pacificbanan i Nebraska. Not den mörka bakgrimden af indianernas iaia och vilds bedrif - ter, frainsta de livita mannens karaktärer i en dager, som &amp; r allt för ljus; dar finnes ingeii skiigga, ingen flack och sedan den religiöse Jim fatt Iihlla sina föredrag öfver iiiiinet: » Liittjan iir alla lasters nioder w, blifva de niönster af ordiiing, arbetsamhet och giidsfriiktan, e dygd och goda seder. Man skulle fk leta vida onikring för a t t midt i civilisatioiiens sköte finna en femtonarig yngling, som uttrycker sig p % ett så utmärkt vkrdadt språk som delme., i vildmarken uppfödde Ricliard.
Deri talas icke om sträckningen; men Utskit har dock uti 4:de punkten varit tvunget att förena sträckningen med ett anslagsbelopp, och detta af det enkla skäl, att det tillkommer R. St:r att bestämma medel till de särskilda sträckningarna, hvaremot sjelfva sträckningen beror på K. Mits Nåd. pröfning. Önskar man nu högre anslag åt banan mellan Falköping och Jönköping, voterar man i enlighet dermed. Vill man det icke, bifaller man hvad StatsUtskit föreslagit i 5:te punkten. Jag är af samma tanke, som en föregide talare, Frih. Tersmeden, yttrat, eller att man bör söka så mycket som möjligt utreda frågan. Antingen man nu antager Frihis förslag till föredragningssätt eller öfvergår till det af Gr. Sparre i ämnet gjorda förslag, tror jag icke att någon sammanblandning af frågorna är att befara. Frågan är helt enkel. Vill man komma långt upp i Småland, skall man nemligen, utan afseende uppå om arbetet på den nordligare delen af banan försinkas, votera för den sydliga sträckningen o. s. v. Hr v. Kraemer, Anders Robert; Jag har begärt ordet för att fästa uptnärksamheten å en omständighet, hvilken jag icke förut hört någon talare påyrka, eller den olägenhet, som skulle blifva en följd deraf att R. o. Ad. företager 5:te punktens behandling före den 4:de, att nemligen föredragningssättet möjligen skulle kunna komma att uti förev.de fall afvika från föredragningssättet i MedStånden. Med temlig säkerhet tror jag mig känna, att alla de öfriga Stånden för närvide diskutera den 4:de punkten, utan att hafva gjort någon omkastning, och derigenom bestämt att den 5:te punkten skall i vanlig ordning företagas. I öfrigt synes mig, att just denna långvariga diskussion om föredragningssättet bäst visar, att det icke är så alldeles likgiltigt i hvad ordning föredragningen eger rum.
Erfarenheten förmäler dagliga försök att försnilla äfven de lindrigaste tullafgifter. Det omöjliga härutinnan är hermetisk tullspärrning. Det möjliga, och således det obligala, är, att smuggleriets bestående blir regeln och upphörer alt, sorn nu, bilda undantaget, — att sålunda lisken dervid stegras, och med denna praemien, och således priset å den iasmuglade varan. I samma mån sänkes då profilen vid det skändliga yrket och hågen att det idka. Jng föreslår en flytande tullbevakning, som under bela seglationstiden kryssar i farvattnen utanför de lifligast trafikerande kusterna. Tullbåtar mellan skären och längst kusterna förblifva lika oumbärliga. Men utan sådan yttre bevakning, skola de aldrig förslå. — Till en början, oell redan i år, skulle denna förrättas af de små lätta armera - Den g Januari f. m. de farkoster vi ilga, men dessa skulle efter hand aflösas af enkom och skyndsammast byggda ångfartyg, små, men många. — Dessa skepp äro till tullbevakning de yppersta. Viljan allena bestämmer deras kosa, — hvarken väder, vind eller ström hindra dem att upphinna smugglaren och uppflyta till honom i hans kryphål. Äro de så små, som de böra, för att blifva tillräckligen många, uthärda de visserligen icke all sjö, men väl den, i hvilken smuggleribåtar icke berga sig ute. I Sundet t. ex. skulle oförliknelig nytta stiftas af ett halft eller hellre ett helt dussin exemplar af den der lilla Näcken, som vi om somrarna se circulera emellan Norrbro-rundeln och Djurgården. Detta bevakningssättets genomgripande verkan utvisade sig, då den under choleratiden blef emot farsoten använd. Aldrig fann inhemska näringsfliten sig så kraftigt skyddad, och aldrig stego tullintraderna så högt. Väl må ganska riktigt anföras, att då försvårades underslefven äfven dermedelst, att införselsfriheten inskränktes till vissa hamnar.
Börjar man nu med*att anlägga fängelser, och ifrågavarande indelning sedan göres; så skall man antingen tvingas rätta denna efter de förut nnlagde fängelserne, eller ock nödsakas öfvergifva de byggnader man redan aulagt, och i stället uppföra andra, som äro rättade efter domsagorne. Jag anser derföre R. o. Ad. böra afslå betänk. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: Den siste värde talaren yttrade, alt i hans tanka vore ännu icke den rätta liden inne lill antagande af ett sådant förslag, som det nu ifrågavar. Jag för min del kan icke med den värde talaren deruti instämma ; ty redan vid förliden riksdag hafva R. St. uti und. skrifvelse för K. M. tillkännagifvit, att R. St. ingått på den princip, att ransakningsfängar skola, så vidt ske kan, i särskildt fängelse förvaras. Hvad nu sjelfva frågan angår, så är det först och främst bekant, att antalet af fängelser skulle uppstiga till emellan 4- och 500, i händelse vid hvarje tingsställe ett fängelse skulle uppföras, hvaraf man torde finna, alt omkostnaderne derför icke skulle blifva obetydliga. Men det är ännu en annan sida af frågan, som hör lagas i betraktande, som är ändamålet med sjelfva rausakniugen. Detta mäste vara att utreda huruvida den anklagade är skyldig eller icke, samt, i förra fallet, huru och på hvad sätt han föröfvat brottet. Nu har erfarenheten visat, alt det just är under transporterne som tångarne äro i tillfälle att af hvarandra erhålla sädane upplysningar, hvarmed de sedan kunna vilseleda domaren, och man har derföre funnit det vara af största vigt, att ransakningsfängar hållas från hvarandra åtskilde. Det besvär, som skulle uppkomma, derigenom att ett eller annat vittne, en eller annan åklagare skulle resa några mil längre än förut, anser jag vara af så föga betydenhet i jemförelse med hvad jag tagit mig friheten här ofvan antyda, att det icke torde höra lagas i betraktande. Det är af vigt att med kraftig hand känna de öfverhandtagande omkastnaderne i och för långvården.
Jag har nemi. icke kunnat finna något enda skal, hvarföre lifsoch andra förnödenheter för inrättningens behof, skulle blifva dyrare på Gottska Sandön än i Slockholm , enär de södra plovi rise ine af Sverige, der sådana förnödenheter i allmänhet erhållas till lindrigare pris, hafva kortare väg till det förra, än till det sednare stället; tverlom böra de der kunna erhållas för ett ännu bättre pris. Hvad beträffar ditforslandet af vissa byggnadsmaterialier, så böra väl åtminstone somliga af dessa, såsom kalk och tegel, samt Gottlandssten, af nyss anförda skäl stå till lägre pris vid Sandön, än i Stockholm. Endast anskaffandet af gröfre gråsten, som icke finnes på stället, skulle möjligen — likväl är det osäkert — blifva något dyrare; men denna synbara ökning i kostnad försvinner deremot derigenom, att ringmuren på denna ö icke torde behöfvas mer än knappt x^del af hvad som erfordras på fasta landet, hvarförutan sand, som finnes på ön, icke bör kosta mer än högst 8 sk. b:co per lass, då det deremot i Stockholm kostar från i r:dr riksg. till i r:dr b:co. Hvad angår den drygare kostnaden för sjelfva uppbyggandet af fängelset, så bör denna icke blifva större för annat än för den arehitect, som skulle få öfverinseende! öfver byggnadsarbetet. För byggmästare, gesäller och arbetare torde den blifva vida mindre än här, och om ibland dessa sednare användas dels sådane på fri fot varande personer, som i brist af tjenst eller arbete, enl. nu gällande författningar, äro lösdrifvare, dels sådane nu i fängelser inspärrade personer, hvilka rätteligen borde vara på fri fot, men nu mera icke utan våda för samhället så snart och på en gång kunna utsläppas ; så skulle kostnaden blifva destomindre, genom den mindre bevakning, som behöfdes för deras räkning på ön, än på fästa landet, och indirect genom det derigenom vunna större utrymmet för qvarvarande brottslingar. Hvad Den 4 Mars f. in.
Drefven elen 12 februari 1808 oek elen 22 februari 1821, att den i fder 8krifvelse omlörmälde Instruetion af clen i Oetoker a8o3 lör Vfaktmastare vici 8medjegärds kaktet vela clet i 8krifvelsen jemväl anförcia fängreglemente al samma clag, i kvacl clerigenom stacigas, att fänge, som meck orci eller gerning forbr^ter sig emot ^Vakt-betjeningen, skall straffas, elter kvacl Xrigs-Vrtiklarne om vakters förolämpande oek öfverfallancle stadga, icke klilvit, pä sätt af läder s^nes vara lurmodadt, uppkäfne genom Xongl. förklaringen den 28 likars 180^, utan mäste anses ännu vara till efterrättelse gällaade; oek bitbörande kestämmelser i Xrigs-Vrtiklarne, 6 Lap. §-, innefatta, att länge, k vilken med kugg eller slag öfverläder lien. 36 a /il/bssrr/s/r, ^V.'c> 3. som vakt eller varö om bonom sofvel', skäll strakbas moel 20 PS? spö eller i.cj cisZsrs bänZelse vill vatten oell l>röcl, oell std eletts strskb lior» secian IltslsZed ikerom vunnit IsZs lirell, Zenasd Zä i verkstäl liZlied, utsn abseenös pa beskakbenbeteu sb cle brott, bvarböre boo blifvit Iisktacl, eller std samma brodd cla suno ieke ksn vara pröbvacld eller sbclömclt. Ilarsf boijer std bubvuclsakliZs smlamäled meck
Proposition om Recognitions-Skogarnei köp, rätteligen vidtaga; a*tt vidare ingen bestämd föreskrift blifvit gifven, att Skatteköps-ansökningarne bordt, till Kammaroch Eergs-Collegierne ingilvas, hvaraf handt, att flere, såsom eljest vid Skatteköpsfrågor i allmänhet efter Författningarre tillgår, anmält sig derom hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i orten, äfven inom berörde tid, och andre åter, utan att göra särskild bestämd ansökning om Skatteköp, ansett Undersöknings-Männens tillstyrkande och hemställan derom göra tillfyllest, samt att i öfrigt icke någon Lagtima Riksdag förr än nu inträffat, och Riksens Ständer, vid de flere sedan ir 1811 inträffade Riksmöten, utan någon anmärkning låtit bero vid hvad samma års Kungörelse i berörde måtto innehåller, hvaraf Bruks-Egare haft allt skäl förmoda, att dervid skulle få förblifva, så synes desse Bruks-Egare, hvilka jemväl hvarken bordt kunna föreställa sig annat, än att deras rätt till Skattelösen af de för Bruken nödige skogar blifvit bevarad genom de dertill, i stöd af berörde Kungörelse, vidtagne publika åtgärder, eller att någon annan praescriptions tid derföre kunde beräknas, än den som uti Kongl. Majus, till allmän efterrättelse utfärdade Kungörelse blifvit utsatt, nemligen vid näst inträffande Lagtima Riksdag, icke kunna anses hafva åsidosatt något, af hvad dem för Skatteköpens erhållande, enligt de meddeldte föreskrifterne, tillhört att iakttaga, ock att de derföre icke eller sedan de jemväl dyrt bekostat de åtgärder, som bordt de samma föregå, skäligen borde hafva förverkat, utan fastmera som en ostridig rättighet kunna anse att, efter de grunder samina Kungörelse i Proposition om Recognitions-Skogame, 333 f allmänhet utstakat, få såsom de öfrige BruksEgarne till Skatte köpa den del af deras innehafvande Recognitions-Skogar, som för Brukens bestånd, i följe af Collegiernes beslut, funnits nödig och fått till Bruken bibehållas.