Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag utbeder mig få fråga, om icke det just år den saken hvarom år fråga, och om icke det beslutet just innefattar en förklaring af 4g §, Riksdagsordningen P Herr von Flartmansdorff; Mitt förslag till beslut innehåller blott, att Ridderskapet och Adeln ej förklarar någon viss grundsats giltig för eller emot, utan blott anser det vara öfveinödigt, att Utskotten afgifva nya Utlåtanden, då inga nya omständigheter förekommit. Således 14» Dera 27 Augusti f. m. år icke något intrång gjordt uti den rätt Riksens Ständer kunna anse sig i detta afseende tillkomma. Herr Cederfchjold: Vid andra gångens aD hörande af Herr von Hartmansdorff^ förslag, finner jag nytt skål att protestera deremot. Det tyckes syfta derhän, som skulle Ridderskapet och Adeln förklara, att Ståndet icke finner nödigt, att efterkomma hvad Grundlagen till äfventyrs påbjuder. Genom ett sådant beslut skulle Ridderskapet och Adeln såga, att Ståndet icke vill ingå i undersökning om 4g (Jjtns innehåll, utan lemnande derhän hvad den kan stadga, decretera sig icke finna nödigt, att Utskotten skola besvara återremisser. Det vore följaktligen att förklara, det Grunlagen må vara hurudan som helst, finner Ridderskapet pcb Adeln §:n icke böra tillämpas annorlunda, ån så och så. Jag kan således icke bifalla det förslag Herr von Hartmansdorff framställt. Herr Lefrén, Johan Pehr: För min del skulle jag tro, att Ridderskapet och Adeln icke borde befatta sig med att tyda Grundlagen, helst den år klar. Jag hemställer, om den händelse skulle inträffs, som vid 18 j 8 års Riksdag, att Riksens Ständer uti ett önskningsmål stannade i så olika beslut, att ej något samfällt kunde ffamgtållas, och då något Stånd ville ingå till Kongl. Maj;t med särskildt skrifvelse, huru sådant vore möjligt, om ej Utskottet besvarade anmårkningarne. Häraf synes, att ett Stånd kan komma i afgjordt behof, att få anmårkningarne besva, Den 27 Augusti f. m. *43 rade.
Af alla de löne-regleringsfrågor, som vid innevarande riksdag blifvit underställde Ständernes bedömande, torde ingen vara af behofvet mera högt påkallad än denna. Nödvändigheten deraf har i 30 år varit insedd. Redan vid 1823 års riksdag anhöllo Ständerne, att en reglering af Landtstats-lönerne måt te företagas. I det underdåniga betänkande, sorn, med anledning häraf, Kammar-kollegium och Stats-kontoret, mot slutet af år 1828, afgåfvo, beräknades den summa som utöfver gamla staten för en dylik reglering erfordrades, till 247,161 r:dr 6 sk. 1 rst. banko. Den 13 November 1828 aflat Kongl. Majit till Rikets Ständer en Nådig proposition i ämnet, enligt hvilken tillöknings-anslaget nedsattes till 153,123 ridr 32 sk. 11 rst. Ständerne ansågo sig likväl icke kunna, på grund af bristande tillgångar bevilja mer än 6,000 ridr till partiela löneförbättringar. Vid 1840 års riksdag afläts åter en Nådig proposition, enligt hvilken blott 120.000 ridr äskades, men äfven denna afslogs med undantag af 40.020 ridr 42 sk. 8 rst.. som till löneförbättring-åt länsmännen anslogs. I den Nådiga proposition som Kongl. Maj:t vid innevarande riksdag aflåfit, Ur, under antagande bland annat af den grundsats, att nu anslagna indelningar skulle, med några fä undantag, bibehållas, tillöknings-heloppet bestämdt till 77,000 r:dr, eller om man tager i beräknande hvad vid 1840 års riksdag beviljades, ungefär enahanda belopp, som då af Rikets Ständer äskades. Men äfven denna summa har Stats-Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka, utan med vilkor af indelningarnes indragning. Ett dylikt förbehåll hade kunnat anses följdriktigt, om det förklarats skola gälla endast dem sorn af löneförhöjning komma i åtnjutande..
— Under allmän rörelse klingades med glasen, skålen dracks i botten, och en god stund hann förflyta, innan » stämningen » vände åter, ty det låg dämmande sordin öfver hjärtesträngarne. Men sedan » språkades » det och » glammades » friskt och gladt som förut. Holmgren påstod bland annat att jägmästarne visat sig hafva större tur hos fruntimmerna än löjtnanterna, då de hade vackrare uniformer och fingo ligga ute och sköta sig året om, stgo friskare och trefligare ut samt ej hade en förolöande verksamhet utan fingo rekreera sig i djupa, stämningsfulla skogar, der fink och trast spelade.Bourbonerna i Sverige. Af hr kapten J. E. Hagdahl hafva vi erhållit till förfogande en samling såsom tidsbilder synnerligen intressanta bref från biskop M. O. Wallenstråle i Kalmar tUl biskop Lindblom i Linköping rörande Bourbonernas vistelse i forstnämda stad. Wallenstråle, född 1733, död 1801, var en lärd och vitter man, bl, o. minmsvärd såsom en bland stiftame af Vetenskapsoch Vitterhetssamhället i Göteborg. Hans bref bära ock den bildade mannens prägel, då han minutiöst, men på samma gång med godi omdöme inför sin embetsbroder redogör för de illustra främlingames vistelse i Kalmar 1804. Ur brefven meddela vi följande utdrag. Den 20 sept. Jag är skyldig äfVensom högst villig att underrätta min k. bror, ' det vi ännu icke haft den lyckan att se nägon fransk prins p&amp; v&amp;r svenska jord. Likväl veta yi ej annat af än att de verkeligen komma, isynnerhet sedan en estafette fbr några dagar sedan ifrån K. M: t och Magdeburg anlände med befallning att den kommendering af 150 man Kalmar regemente, som var inkommen att göra les houneurs, skulle, på 36 man när, åter hem-fbrlofvas af orsak att prinsarne här lära bibehålla ett det strän * gaste inkognito, hoc est icke åstunda någon hedersvakt.
Man mäste således beräkna, att egennyttan ofta der är högsta driffjädern; det är då angeläget att författningarna derefter äro lämprde och uppfylla så mycket möjligt är hvad genom brist af sundare grundsattser måste sakrias. Om således husbondens fördel ofta måste förlora något genom tjenarens omtan* ka att förskaffa sig annan tjenst och genom hans liknöjdhet sedan han tagit sig annan husbonde, är det nyttigt att Lagstiftaren i möjligaste måtto förekommer de menliga följderna deraf. Detta anser jag ske om flytfningstiden blifver t. ex. den i Julii, då med lika ledig het sorn nu tjensthjonet å landet är medgifven , det alltså skulle vara i fjellsten trädt den 8 Julii, före hvilken dag hösloftern icke begynner, åtminstone i de Hufvudstaden omgifvande Länen. Denna tid är dessutom den lämpeligaste, icke allenast i redan omförmälte afseenden, utan äfven derföre, att vägarne då äro torra och goda, Sjötransporten lättare och säkrare, än sent på hösten. Men om denna flyttningstid antages, så blelve också nödigt, att prescriptianstiden för uppsägning ur tjenst flyttades fram till våren; och som före den nu gällande flyttningstidens antagande, sista uppsägning borde ske sju veckor före flytt»ingen, samt detta mellanrum synes vara tillräckligt; så skulle sista uppsägningstiden nu kunna utsättas till den i s Maji. Den 25 Martti, 89r Jemte det jag anser denna förändring af flyttningstid i allmänhet vara nödig håller j3g tilika före, att intet undantag i detta fall för Stockholm bör äga rum. Jag inser icke den minsta nytta hvarken för husbonde eller tjenare kunna medföras mera i Stockholm än annorstädes af tvenne flyttnirgstider om året, inen detta undantag, tillkommit genom Kongl. Brefvet den 6 Julii 1732 och i rak stridighet med 1734 års allmänna lag, (14 Cap. 2 §. HandelsBalken) förvillar och inverkar till oordningar för Landtmannen. Deraf har uppkommit den sed på landet, åtminstone närmare Stockholm, att uppsäga till flyttning om vå; ren.
N;ris 4^4; 455 och 456 m. fl. Hr Stuart: Jag anser mig nödsakad helt och hållet jäfva de af Hr v. Hartmansdorff anförda exemplens tillämplighet på nu förevar, fråga. De af den värde talaren åberopade utlåttn angå endast sådana mål, uti hvilka 2 RiksSl. beslutat återremisser och 2 Stånd, genom bifall eller afslag till Utsk:ns första betänkm, redan yttrat sitt ogillande af de väckta motionerna. Som dessa i följd deraf förfallit, 22 IT. 3» Den 20 Maj f. m. hafva Utsk:n ansett de erhållna återremisserna icke kunna föranleda annan åtgärd, än att RiksStm, till svar å desamma, derom underrättades. Ett undantag härifrån innefattas visserligen liti Bevilln.Utskts utlåt. JN:o 65; men i afseende pä detta utlåt, förekommer det särskilda förhållande, att sedan 3:ne RiksSl. först bifallit det af Utsk. framställda förslaget, hade Utsk., med anleda, af det 4:de Ståndets deremot afgifnä protest, frångått samma förslag, hvarefter förstnämnde RiksSt. medgifvit dess förfallande. Pä sätt jag redan upplyst, är nu deremot icke fråga om någon af BaneoUtsk. obesvarad återremiss, utan endast om tydningen afRiksSttns fattade beslut. Frih. Boye, Fredr.: Jag hemställer, om väl det sökta ändamålet kan vinnas genom den procedur, man föreslagit. Jag skall visserligen icke för min del motsätta mig ett sammanträde med Utsk. i denna eftermiddag, om så påfordras; men är Utsk. också skyldigt att rätta sig efter e.tt Stånds gjorda föreläggande? Hvad PresteSt. beträffar, tror jag, att motion i samma syftning der blifvit väckt i dag, emedan en ledamot så sagt; men hvad de öfriga Stånden angår, torde det vara bäst anmoda dem att fatta enahanda beslut. Frih. von Schulzenheim, Dav.: Jag begärde ordet i anledn. af de betänkligheter, Frih.
Stats-kontoret ansett vidare redovisning i denna del numera tillkomma Kongl. Kammär-rällen; men då Utskottet, lika med Revisorerne anser, alt förevarande undsättnings-medel icke bordt ur räkenskaperne afföras, innan desammas afskrifning blifviti behörig ordning genom laga kraft vunnet beslut godkänd, samt Utskottet dessutom inhemlat, alt dessa undsättnings-medel jemväl blifvit ur krediliv-fondens räkenskaper afförde, får Utskottet hemställa, 4 Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 201. att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det vederbörande måtte i nåder förständigas, alt åter i räkenskaperne uppdebitera ifrågavarande derur afförde undsättningsmcdel, 103,158 R:dr 42 sk. 10 rst., intill dess frågan om desammas afskrifning blifvit slutligen afgjord. § 5. (1853 års Rev. Ber. pag. 22, förkl. pag. 165.) Vidare hafva Revisorerne anmärkt, att då Stora Kopparbergs läns undsättnings-redogörelse hestode af icke mindre än sex särskilda räkningar, innefattande redovisning för undsättningarne under olika missväxt-år, utan något deröfver upprättadt sammandjag, hvarigenom en lättare öfversigtaf förhållandet med undsättnings-medlen kunde vinnas, det vore nödigt, att, lika med hvad inora de öfrige länen egde rum, en general-räkning öfver undsättnings-anstalterne i länet årligen upprättades och afgåfves; och får, på grund af hvad sålunda blifvit anmärkt, Utskottet, som delar Revisorernes åsigt om ändamålsenligheten af det ifrågaställda ■ sammandraget, tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta förständiga dess Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län att framdeles årligen upprätta ett sammandrag öfver undsättnings-räkningarne för länet och berörda sammandrag jemte räkenskaperne till vederbörande embetsverk insända. Kongl.
Orkestern sköter sin sak ypperligt under hr Hennebergs ledning. På uppsättningen är ingenting sparadt. Dräkter o c h dekorationer äro nya och synnerligen praktfulla. Och åt inöfningen af baletterna har hr Sjöblom synbarligen egnat den största omsorg. Ingen musikeller operavän b ö r försumma att se » Lakmé ». K. dramatiska teaterns nästa nyhet blir » P å nåd och onåd », öfvers. från italienskan. Vasateatern gifver onsdagen den 22 dennes för första gången Sullivans melodiösa operett » Mikadon », hvilken öfverallt i utlandet haft den mest lysande framgång. Den 21 Jan. (Forts, och slut.) Iföle nya bref, hon läste, upplyste henne tS^? visst ej därom, men de voro så nedstämda alla, så tryckta » du klagar öfver, att jag ej skrifver? Jag orkar ej, mor. Jag har det för svårt. Men kommer jag bara öfver dessa dåliga konjunkturer, så skall det väl bli bättre » Hon såg på daton, det var ungefär samma tid, som hon begärt den lilla ponnyvagnen af Johan. Men det var väl blott en tillfäl — lig, påstår du? Ack mödrar; åt edra söner om de än äro aldrig — » Jag är hvad ni äro är ingenting så vanliga. » inte lycker lika, ni godt nog, » plåga mig inte med bjudningar, mor. Jag låter Martha gå ensam. Jag kan ej vara ifrån skrifbordet just nu — dessutom är jag en för klumpig konsol till en så fin statyett. » » hennes sätt emot herrar är oklanderligt, det vet du ju, och jag vill inte höra något skvaller om henne, det säger jag ifrån » H o n började tänka efter — - — Hvarför hade han inte varit lycklig? Och ändå visste hon, att hon inte sagt ett enda häftigt ord, aldrig sårat honom, aldrig visat nycker; det hade modern alltid sagt henne vara så tarfligt. Men då —? jade hon som Nej, det var något annat. En oro börbränna henne • och så återtog läsningen. Det skulle väl stå något, upplyste henne? Affärstrasslet blef större, bekymren mera tryckande, och slutligen kom hon fram till sanningen; Johan hade åtagit sig reda upp hennes fars dåliga affärer.
Snär, mib jlabganbe af fbufetö märbe i Slllmänna $5ranbjlobS*&olag, tomten ej blifvoit beräfnab, bör, mib Jemtll wngS*£apertng, märbet beraf får* IFilöt tilläggas bet SBranbförfåfrabe Rufert; ^votlFet förbånanbe äfmen iafttages i affeenbe på ben jörb, font i roiga ©täber är meb tomterne förenab; broar* emot, bå, i ©tccffjolms ©tabö SötanbförfäfringS^nrättning, Somt ocb 77 ilbpggnab fått ett fammanlagbt toärbe, någon ferjfilb uppfattning af ben förra för bernil! ningen ej erforbraS. Dm elbSmåba inträffar, afräfnas mib Säre* ringen ben bel af #ufet, forn är uppbränb, ocb, i fall brunnit, uppjfattaS enbaft SonttenS märbe, änba till beg b«fet åter blifvoit uppbpgbt. gör voerfftälligbeten bäraf, åligger bet ej minbre
Sker den föreskrifna inbetalningen icke inom bestämd tid, bör för det förfallna oguldna beloppet utgöras sådan ränta, som i näst ofvanstående § är stadgad. Likaledes skall, sedan det för anläggningen af 2:ne flottbroar i närheten af Thorsångs kyrka, den ena öfver Dalelfven och den andra öfver Lillelfven, under sednast förflutna riksdag beviljade och år 1859 utbetalda lån å Tiotusen R:dr fått under 2 års tid utan ränta innehafvas, detta lån återbetalas genom erläggande af Sex procent årligen utaf hela lånesumman och med enahanda ränteberäkning, som här ofvan är föreskrifven i afseende på det för brobyggnaden vid Gustafs kyrka beviljade låneunderstöd. § 72. Det lån å Etthundratusen l!:dr, som under 1853 och 1854 års riksdag beviljades och under år 1858 utbetalades för en ny bro öfver Helgeå vid Christianstad, skall jemväl till Riksgälds-kontoret återbetalas genom erläggande af Sex procent årligen utaf hela lånesummau; hvarvid räntan godtgöres efter Fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning å detsamma; skolande, i händelse den föreskrifna årliga inbetalningen icke å bestämd tid verkställes, dessutom till Riksgälds-kontoret erläggas den för sådant fall i flera föregående §§ stadgade särskilda ränta. § 73. (Lydelsen af denna §, hvilken kommer att motsvara den 68 § i nu gällande reglemente, och således innehålla betalningsvilkoren för lånet till Landshöfdingeackordernas inlösande, beror af Rikets Ständers beslut i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition rörande förändring i den hittills stadgade betalningsskyldigheten för sagde lån.) Stats-Utskottets Memorial N:o 183. 29 § 74.
Krono Hani, , , 1 m TT T. • t ^ " * lie lil Lii dl lo I elind dl U lllUt/^l jpilu j tiel dl Ilj lidi c* j uOlUdlc* OCH JL Latorp med frihetsår ... ]^agor ... ... I^gde Fisken och Fiskelägenheter af särskilta slag, som ej under ^'nbegripne: Skatte ... i Krono . \lJolqyarnar Qvarnar, Grofbladiga ... %o Finbladiga ... Wyito med rätt till Köpelimmer från Kronans Skogar \jj°fs-Mjölqvarnar, deraf ingen med särskilt i Jordaboken uppförd *'■Sågqvarnar, deraf 10 Skattlagda javert : : : : :' : v%- .. • • • *t • sSte* > nemligen Renbetesland i Lappmarken ^^Vänningar, som tillhöra Kronan, omätte j^Oj>gar npplålne till Höslogar och Mulbete e §ar okänd rymd Pioner, som ej höra till viss näring något äntå hemmans Hemmantal. 2 <’ to n V) n Utsäde af: Medelafkastning sedan utsäde^ är afdragit. Underhållne Kreatur • d 5’ -t era •P C/J *1 Os T 5 o psr pre o c? •s 5 n psr tarf 5.« Og -5 n ’ < n F* O n sr X <5 0 nT tö tea CT5 O P K fiS n» ■ W sr 0 tass: p-5 0 "i C ' sr <jT X < n n w te» Qrq 5* 0 •i P 3 6» n $3 Cd fis 5 Sate: P-i rT n O te CD CO 3 las: (D sr p O * te» p * O p d p erci c0 &s *7 P: c/i < . e % 0 0 Cf ^ to p te ST p<! te: P Pp under st. R:dr sk. r. R:dr sk r.
Vid hennes jodfästniiig fyra dagar darefter, var kyrkan öfverfylld cif deltagande och salcnande vanner. Af en friinvarande sändes följande rader som uttryck af minne och hopp vid Fredriks Limnells bår: Död hon ar; Meii hennes godhet lefver, Och kärleken bär Till Gud lieiines frigjorda ande. Esselde. ' En protest mot den oniimnda författaren af " Kvinnans slakt lif ". *) M m ställer i viira dagar allt högre ansgir&amp;lr p&amp; ~ r v i k m ~ såsom sedlig personlighet, och ilet med rätta; ja, man gAi * stundom ancls d&amp;rhäll att satta Ihekc sin förhoppiiiiig om en sedlig nppriittelse af individen och samhället pk den bildade kviniian. Detta lär väl, vars för mycket begärdt, och äfven Digny har kanske nigon gång gjort sig skyldig till en liknande öfverdrift. Kvinnan hm tyvärr, hon också, sina fel, som of ta iiedslii af ven de vackraste f örhoppningar. Men hvad skall man säga om (le msn, som just taga i försvar de kvinlians fel och svagheter, som i första rummet motverka hennes sedliga uppgift? Man vill knappast tro att niigot sidant är möjligt, men det har likviil skett helt nyligen och p&amp; fullt allvar i en populärt vetenskaplig skrift, som gratis utdelats i tusentals +?) Bila.ga till Hiilsoviinneii 1891. exemplar och sarskildt tilliignats » 76vinlzo~ och y ifta nz %a D. Ncriftens författare ar visserligen onämnd, men d i han stallt sig i skuggan af ett s&amp; aktadt och kaiidt namn som herr doktor E. W. TIGvtlinds, läkaren, skriftställaren, rilqdagsmanlien och den inflytelserike religiöse talaren, s&amp; kan men icke lämna hans opus oanmilrlrt, helst d&amp; det shsom bilaga åtföljer doktor Wretlinds i vida kretsar spridda tidning w Halsovannelin.
Ständers Stats-Utffott, i Memorial af den ry dennes, yttrat, i anledning af Hederwärda Bonde-Ståndets remitz, angäende yrkad rättighet till skatte lösen för Äbocrne ä de under Johannisbergs Kungsgärd i Westmo land lydande hemman, Kurön, Ridön och Westeräng; Hwarom de Re'pective Md-Ständen wördsamt och wänligcn skulle härigenom underrättas. Vt ruxr». b, D» 723 Ven 17 April. S. D. Med gillande af Riksens Högloft. Ständers Stats-Utjkotts förslag, i ytterligare Betänkande af dcn ift denna', angäende Haga LustSlott, bestor Borgarc-Ständet Ktt nyttjande ratten af berörie LustSlott och-Park med tift, horigheter, därunder äfmen inbegripen lägenheten Freséati, mä till Kongl. Mattts Näoiga Disposition i undcrdänighet öfwerlemnas, stt dem efter egit Nådigt godstnnande begagna samt att, tillSlottets underhållande och nöchg Betjenirigs aflöning, anstäs i ett för allt 2200 R:dr oar äret, Hwarom de Rcspcctive Mcd-Ständen wöldjantt och manligen skulle härigenom'Underrättas, ttt sup-s. S. D. Veflöt Borgarc-Ständet, att, pä satt Riksens Högloft.
Berättelsen är ett inlägg i en af samtidens sociala frågor, ett vindicerande af en allmän sats samt afsigtligt konstruerad så, att tendensen må skärpas, tanken ställas i skarpaste belysning. Personerna äro liflösa marionetter och förkroppsligade egenskaper utan individuella nyanser: Astrid och Elisabeth personifikationer af kvinnoemancipationsidéen, August den förkroppsligade viljelösheten, Bang egoismens personifikation. Den senare har dock mera lösryckt sig från bakgrunden som en fri, rörlig menniska med lifvets ande i sig. – »Tantaluskvaler» är två öfverlägsna menniskors kärlekshistoria, tecknad mot bakgrunden af småstadsförhållanden. Personerna känna vi igen från »Judith Fürste»: Elisabeth Due och Judith Fürste, Hoegh och Banner, Platen och Restrup äro tecknade efter samma modeller. Elisabeth har tillbragt sitt lif i en olycklig familj. Fadern var ett afsigkommet skaldeämne, och modern hade satt hela sin lit till dottern, att denna skulle eröfra den plats i lifvet, som fadern icke kunnat nå. Detta kraf har Elisabeth känt tungt och innerligt; det har varit i hennes tankar hvarje timme på dagen och legat öfver henne om natten som en mara. Elisabeth Due är framför allt sund; »hon var ung, varm och troende». Hon ser på lifvet och menniskorna med en ungdomsfrisk tillit, och som alla de kvinnor, Adda Ravnkilde skildrar, ställer hon stora ideella kraf på sig sjelf och lifvet. Hon beundrar kraften samt anser såsom sin rätt och sin pligt att förakta svagheten. Hoegh är Banner allt igenom, såväl till sin yttre som inre menniska: af hög adel, med ett vildt ungdomslif bakom sig, stor menniskokännedom och lifserfarenhet, lefnadstrött, skeptisk, intelligent, bördsstolt, innerst god och fin. Han älskar motsägelsen, emedan den retar hans nyfikenhet; han afskyr motståndet, emedan det kränker hans stolthet. Summan af hans lefnadsfilosofi är den, att man skall vara hänsynslös mot alla och att man bör älska sig sjelf, icke kan älska andra än sig sjelf; resultatet af hans lif är detta:
Jag röstar för förslaget derföre: att det öpnar utväg till erhållande af en ändamålsenligare och för penningeväsendels handhafvande mera insigtsfull förvaltning af Sveriges Rikes Rank såsom den i K. förslaget kallas, än den styrelse öfver detta veik, som vi hittills haft eller kunpat få, med all aktning i öfrigt för de personer, som inom Stånden varit valde, för hvilkas undervisning och ledning det funnits nödigt att meddela i oändlighet detaljerade instruktioner, säkerligen i mänga delar till ej ringa förundran för de affärsmän, inom andra länder, som äga verklig kunskap om de naturliga lagarne för den större pcnningerörelsen, i fall några af dem skulle tagit kännedom om den Svenska menlöshetens förhållande i denna del. Jag röstar för förslaget derföre: att jag uti lagstiftningens Hilvar. högst bristfälliga sammansättning finner den enda möjliga förklaringen deraf, att Sverige efter 40 års fred, ännu är i saknad af någon sammanhängande, förnuftsenlig, helgjuten, och pä landets tillgångar beräknad plan för rikets försvar. Jag röstar för förslaget derföre: att jag tror, a‘t under vår fyrdelade representation ulan fasta grundsatser, med stridiga intressen och med olika bildningsgrad och insigter, knappast någon talentfull och välsinnad man i längden kan finnas, sorn vågar emottaga viet ansvarsfulla kallet att vara Konungens rådgifvare, med något slags tillförsigt att kunna upfylla det, till landets båtnad, till Konungens ära, och till sitt eget samvetes tillfredsställelse. Jag röstar för detta från Konungamakten utgångna förslag derföre: att en lång erfarenhet berättigar mig till den öfvertygelse, att II. St. aldrig skola sjelfva komma öfverens om något för hela folket lika antagligt förslag, — åtminstone icke under de lugna förhållanden, hvilkas fortfarande jag framförallt önskar.