Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rickert samt understöd för hans Fru Sophia Schönherr om hon sin man öfverlefver. Ilr Björnstjerna: Ändamålet med de motioner sorn Utsk. i denna punkt behandlat, har varit att erhålla förhöjd pension åt Exped.Sekret. Richert. Detta förefaller naturligtvis oegentligt, då pensioner vanligtvis icke tilläggas andra tin de sorn utträdt ur Statens tjenst. Man kan således icke förstå deras mening annorlunda än att det arfvode eller den gratifikation af 833: lfi Bko, som blifvit Exped Sekret. Richert tilldelad, skulle förhöjas och att han icke vidare vore i tjenst. Motionärerne hafva upgifvit att han icke åtnjuter i pension så mycket som ett afskedadt JustitieRåd, samt anse detta vara en oformlighet. I det fallet kan likväl ingen jemförelse anställas förrän Exped.Sekret. Richert erhållit afsked, och då lära otvifvelaktig! R. St:r icke underlåta att med anledn. af hans ådagalagda stora skicklighet gifva honom en pension på ett belopp som motsvarar den nuv:de lefnadskostnaden, men att nu, sedan R. St:r en gång hafva tillagt Exped.Sekret. Richert ett arfvode, förhöja detsamma förefaller mig ganska oegentligt. Man kan visserligen äfven nu framställa att med anledn. af förhandenvarande förhållanden bör han åtnjuta pension motsvarande den upgifna lefnadskostnaden, men denna omständighet lärer väl icke kunna tagas i betraktande för andra än 'de personer hvilkas löner skola regleras. För Häradshöfdingarne hafva icke lönerne blifvit reglerade och således finnes icke något skäl att för en ensam person göra ett så beskaffadt undantag. Om man återigen å andra sidan tager i betraktande den utmärkta omsorg och den möda som Exped.Sekret. Richert nedlagt på Lagberedningens arbeten, anser jag icke det tillkomma R. St:r, att sedan föreg:de Ständer en gång anvisat ett arfvode, som kan motsvara skälig vedergällning för detta nedlagda arbete, nu vilja förhöja detsamma; hvaremot i händelse Exped.Sekret.
Jag kan ej bestrida hvad den siste Talaren yttrat, eller att den ifrågaställde underrättelsen skulle vara förmånlig för löftesmännen, men då det ej hittills skett, och det bör bero på livar och en att sjelf se sig före, fruktar jag, att en sådan föreskrift skulle för mycket öka Embetsmännens göromål, och anser den derföre icke nödig. Den 3o J u 1 i i f. m. i75 Herr Cederschjöld: Sedan den siste Talaren medgifvit, att det vore förmånligt för allmänheten, att en sådan inrättning vidtoges, som Herr Montan föreslagit, hemställer jag om man icke bör göra mera afseende på allmänheten, än på några hundrade Riksdalers mindre vinst i Disconten; och mera skulle det väl icke kosta, om ock en serskild Embetsman i sådant ändamål tillsattes. Herr von Hartmansdorffj August: För min del har jag, såsom det af reservationen synes, varit af den mening, hvilken först var i Utskottet rådande, att nemligen anmanings-brefven borde afskaffas, och att, i deras ställe, borde jemte reversalen lemnäs en tryckt underrättelse om tiderna och vilkoren för omsättnirigarne. Men då Be t tänkandet återkom, stannade i Utskottets afdelning lika många röster emot hvarandra, så att man måste draga lott om hvilkendera borde hafva företrädet. Det blef då den, som nu upptages i Utlåtandet; men äfven inom Utskottet funnos Ledamöter, som ej voro nöjde härmed, utan ville, att äfven löftesmännen skulle underrättas. En sådan åtgärd agde rum före år 1828, men den befanns nästan omöjlig att verkställa, emedan mängden af löftesmän var alltför stor, och den afskaifades derföre vid sista Riksdag. Om man nu, på sätt Utskottet föreslagit, ginge medelvägen, mel - Den 3o Juli i f. m. lan anmaningsbref åtingen, och anmaningsbref åt alla, både låntagare och löftesmän, derigenom att endast de förre anmanades, så kunde man kanske på sådant sätt jemka meningarne tillsammans. Herr Hjerta„ Gustaf: Jag instämmer uti hvad den siste Talaren yttrat.
som linge sett mycket mörh-t ut, men hastigt xtvecldat sig till h w d det ännu i dag ar, en af de mest siiistgifsanile affiker i landet, det så kallade » Vifstcl uarf s. Seoare Llef S~edlbom redaktör af Aftonbladet, hrilket kom de bida makarna att röra sig inom nyn områden. Sredboms ursprungligen sk ansprtikslösa hem antog im allt större dirnensioiier och f o - vandlades snart till ett ratt lysande och inom sin h e t s t o ~ - gifva,nde hus, som dock alltid, tack rare Fredrikas tidigt vunna erfarenhet och medfödda dagligiiet, hölls inom griinsernn för en klokt beräknad h~ddliiimig. Hennes gamla satt att förkofra sitt vetande fillainpacles nu i större skala, i samma iiitin som hennes iimg$ingeshetz upptog allt flera utmärkta och b e g i f ~ a d e personligheter. XII fick hon äfven tillfälle att geilom i f i g lasning af np~tkommeii skönlitteratur öka sin redan ratt omfattande beliisenhet. Lägger man därtill det glada siiCskapslifiet, de &amp; t omvaxlande nöjen ägnade samkvämen i det egna hemmet samt de njutningar hufvudstadens musikvärld erbjöd under en tid d % Jenny Lin d, Belletti, Gunther, Poroiii m. t !. utgjorde dess ledande stjiirnor, s&amp; förstår maii att den unga finns tid vm ' till det yttersta upptagen. Det är ju tydligt, att det ligger en riss tro !lmalce ofves ett saldant rikt lif. Nen rikedomen lias s i m faror, och Fredrika, som smakat p&amp; kunskapens frukt utan att kunna simaitii den och jagat från det ena nöjet. den ena hiinf6fömnde njutningen till den andra, mr ocksi i fara att förlora sig sjiilf. Att hon, om ocksi halft ornedrete$, kkade denna fara, kair man sluta si: till af den gliidje hiarmed hon omfattade der: riiddning. som bjöds henne.
Och försöktes denna lösning under tillvarelsen af någon politisk eller religiös frihet; så skulle den desto hastigare medföra kyrkans söndring från samhället, vare sig att kyrkan folie i egna inhemska folkledares händer, eller att den blefve ett rof för främmande hierarki. Bättre synes då vara att genom biskopsstift och goda pastorater, för hvilkas erhållande högre vetenskaplig bildning är ett vilkor, fästa upplysningen vid kyrkans angelägenheter. Så har svenska kyrkoförfattningen blifvit organiserad, i sammanhang med de vetenskapliga undervisningsverken, utgångna från den grundtanken, att de i främsta rummet hade att sörja för kyrkans behof, och att detta var det högsta för samhället. Mig har denna inrättning, jag bekänner det, förekommit likasom anlagd under en högre ledning, än tidehvarfvets medvetande, i hvilket det skedde. Jag har derföre vågat kalla den en vis inrättning, och betraktar den såsom ett hufvudmoment i detta politiska system, hvilket hittills skyddat fäderneslandets frihet och upplysning och hvars bestånd och utbildande är föremålet lör min högsta förhoppning. Att förstöra denna, kanhända i sitt slag enda kyrkoförfattning, afskaffa biskopsembetena, sönderstycka alla de pastorater, hvilkas inkomster öfverstiga en prestmans nödtorftiga R. St. Just■ Ombudsm. Einb.-BeräUelse för år 1852. H bergning, vore visserligen vägen både till befrämjande af religionsfrihetens förespråkares önskan orh till undervisningsverkens efterlängtade emancipation från prostväldet; men det vöre också vägen till kyrkans emancipation — från lärdomen, från upplysningen, sådan vetcnskaperne äga den. Sedermera måste det blifva lättare, ömsom att för svärmares läror och förehafvanden vinna anhängare bland presterskapet, och ömsom att hos prester träffa förföljelseanda mot olika tänkande, i stället för det upplysta och fördragsama nit, som röjt sig under den senare tidens sekteriska oväsende. Detta allt kan icke inträffa, så länge ett prestestånd tinnes, sådant det svenska är j denna stund.
Är åter frågan att förekomma ett missbruk och stadga en Principe för framtiden, v så är det icke StatsUtskottet, men Lageller OeconomiaeUtskottet, som har alt befatta sig dermed. StatsUtskottet uppger behofven och föreslår StatsRegleringen, men här är icke fråga om något visst Behof eller någon viss Utgift, utan endast att stadga en Principe till förekommande deraf, att beslut om Utgifters bestridande i allmänhet, icke må på ett Ridd. 0. Ad. Prot. II. B. Si , 82. 6^2 Den 10 Januarii. visst sätt fattas. Då är det frågan att granska hvad föregående Författningar i detta ämne föreskrifva och hvilka nya Förordnanden, som i detta ämne böra föreslås, och det tror jag hör till Lag-, ej till StatsUtskottet. Friherre Boyej Ludvig: Jag utber mig att få uppdraga skillnaden emellan de tvänne frågor, sorn innefattas i detta ämne. Den hufvudsakliga ligger i Herr Berghmans Motion, och den preliminaira ligger i det Förklarande, som Herr Grefven och LandtMarskalken behagat göra, och som blifvit understödt af Herr Grefve Mörner emot Motionens upptagande in Pleno.
Till ytterligare bevis derpå, att den Chrrstianopelska Tariffen och Tractaten af år hoi alltid af Danmark varit ansedde såsom gruuderne för Sundska Tull-umgäldernas bestämmande, är uti den Svenska repliken åberopad ^:de Artikeln af den Tractat, som afslöts mellan Preussen och Danmark den 17 Juni 1818, der det heter: ”Sundska tullen bör erläggas efter i6z(5 års Tariff, eller på sätt, hvar”om Danmark kan öfverenskomma med de mest gynnade Nationer. Hvad ”angår de handelsvaror, som i Tariffen ej äro specificerade, så betala Preus’\siska undersåtare endast 1 procent af deras värde, i likhet med andra ”mest gynnade Nationer;’’ och då således bestämmelserna i 1701 års Tractat måste antagas vara gällande för Holländare, Engelsmän och Preussare, blefve deraf en ovilkorlig följd, att de äfven vore det för Sverige, sorn eger en obestridlig rätt alt äska deras tillämpning på sin handel och sjöfart, äfven om Holland funne skäligt tillåta afvikelser, hvaraf måhända dess handel numera icke skulle lida någon mehn. I öfrigt, och med vitsord derom, alt denna underhandling blifvit förd på ett sätt och med ett språk, värdigt Sveriges Nationalkänsla och dess rättvisa sak, tror Utskottet sig böra ur samma replik anföra följande: 28 Allm. Besa.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, IV:o 112. ”Del kan icke undfalla Danska Regeringens skarpsinnighet, alt Öre”sundska Tullsystemet, som leder sin upprinnelse från tider, då styrkan ”afgjorde allt, ej mera befinner sig i öfverensstämmelse med de grundsat”ser, som för närvarande bestämma de Europeiska magtei nas inbördes för’’bållanden, och att det nu endast hvilar på helgden af Tractater, hvilka ”uttryckligen föreskrifva de umgälder, handlande magter förbundit sig att ”erlägga för passagen genom Sundet.
Hon hade ej kunnat göra en rörelse för att visa, att hon lefde, om hon velat än så gärna, men hon skulle ha hållit sig stilla äfven om hon kunnat röra sig. Hon var alltjämt bara glad åt att hon var så godt som död. Man kunde väl ej heller riktigt säga, att hon lefde. Hon hade hvarken sans eller sitt vanliga medvetande. Det var endast den delen af själen, som drömmer drömmar om nätterna, som lefde inom henne. Hon kunde ej en gång tänka så långt, att hon förstod hur förfärligt det skulle vara för henne att vakna, sedan grafven blifvit fylld. Hon hade ej mer sitt förstånd i sitt våld än en drömmande. – Jag undrar – tänkte hon – om det kunde finnas någonting i hela vida världen, som skulle kunna förmå mig att vilja lefva. Så snart hon hade tänkt detta, tyckte hon, att kistlocket och svetteduken, som lågo öfver hennes ansikte, blefvo genomskinliga, och hon såg framför sig pengar och vackra kläder och sköna trädgårdar med ljufliga frukter. – Nej, ingenting af allt detta bryr jag mig om – sade hon, och hon slöt ögonen för alla härligheterna. Då hon såg upp igen, voro de borta, men i deras ställe såg hon alldeles klart och tydligt, att en liten Herrans ängel satt på grafkanten. – God dag, du lilla Guds ängel! – sade hon till honom. – God dag, Ingrid – sade ängeln. – Medan du ligger här och ingenting har att göra skall jag tala med dig om gamla tider. Ingrid hörde tydligt hvarje ord ängeln talade, men hans röst liknade ej något hon hört förut. Den var mest lik ett strängaspel, hvars toner voro ord. Den liknade ej sång, utan musik af fiol eller harpa. – Ingrid – sade ängeln – kommer du ihåg, att medan din morfar ännu lefde, träffade du en gång en ung student, som gick med dig från gård till gård, och spelade på din morfars fiol en hel dag? Den skendödas ansikte upplystes af ett leende. – Tror du, att jag glömt detta? – sade hon. – Allt sedan den tiden har det ej gått en dag, utan att jag tänkt på honom. – Och ej en natt, utan att du drömt om honom? – Nej, icke en natt, utan att jag drömt om honom.
Dac, jgag. tgi Den 15 December 1828. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Sedan, till underdånig följd af Kongl. Majt:s Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 6 dennes, om val af Hemligt Utskott, Preste-Standet , den 10 uti denna manad, utsett Ledamöter deruti, beslöts, att Expeditions - Utskottet skulle genom Utdrag at Brotocollet härom underrättas, med anmodan att, såsom svar på Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse i detta amne, Uppsätta förslag till underdånig Skrifvelse ifrån Pikets Ständer, med uppgift på de hos samtlige Riks-Stånden valde Ledamöter uti nämnde Utskott. S. D. Remitterades till LagVt sko t Ut ! Prosten Anjous Memorial, om förändrad uppläsning från Predikstolarne af vitesförbud. Allmänna Besvärsoch Oeconomie• Utskottet; l:o Theol. Lectorn, Doctor Häggblad* Motion, rörande löneanslag för ännu Bikt till H, St. Prut, J3it — Samt. 3; dra Häfti *» ij4 Vrot. Vt Jr. d. 13 Dac. jyaj. en Provincial-Läkare i Vesternorrlands Län. 9:0 Biskoppen m. m. Doctor Tegnérs dito, om rättighet att vid Biskops-visitationer döma till sammanbyggnad af Kyrkor. 3:0 Prosten El/stroms Memorial, angående Sockne-Skolors inrättande i Landsförsamlingarne. 4:0 Biskoppen Doctor Thyselii Motion, angående inrättandet af en Paedagogie i Eskilstuna Stad. S. ». Blefvo till Stats * Utskottet remitterade : 1:0 Professoren Geijers med Besp. MedStanden communicerade Motion, om allmänt understöd för Academiska Bid-Skolan i Upsala. *:o Ordens-Biskoppen m. m.
Däraf skulle kanske också er hy ha godt;, Souchong n:r 1 5 Skolfux. Mot den egentliga s. k. skrifkramSouchong n:r 2 4: 30 pen eller skrifsjukan äro jämte undvikande af skrifgöromål massage (i förening med lämpliga gymnastiska rörelser) och elektricitet de verksammaste medlen. Förefinnes därjeinte allmän r.ervs vaghet, måste naturligtvis äfven denna på lämpligt sätt behandlas. — livad nytta Ni kan hafva af hypnotisk behandling, lemna vi osagdt; mer än en tillfällig lindring torde i alla händelser knappast vara att vinna därmed. Försöken Th. (finborg &amp; Cds i Stockholm tillverknngar af 1) Borde behandlas med insprutningar af ljum koksaltlösning (1 %). 2) Ja, naConeentrerad turligtvis! 3) Skulle detta fortfara, bör Ni låta läkare undersöka henne, emedan det möjÄ t t i k a ligen kan bero pä något underlifslidande. pä flaskor för utH. Förbind dessa ställen morgon och spädning. afton med 10 % borvaselin på rena linnelapS e n a p, par. — IS i bör i sommar bada flitigt i Öppet vatten. blandad efter engelsk och fransyek smak, Siri. Dessa försvinna så småningom af sig flere sorter. själfva; något medel att påskynda processen kunna åtminstone vi icke säga Eder. Biffstekssås. Pris pr kilo Non Plus Ultra O. T. 5: 40 och 4: 50 pr såsom varande myckel pass hållsthe af god kvalité '. Försändelser till landsorten emot efterkraf eller postförskott. Finest Assam Malty Cachar Pekoe Assam _. Ceylon Darjeeling H n s m ö d r a r! Hur skall man taga rostfläckar ur en marmorskifva? Lalla. Två Smålandsflickor, hvilka tänka göra en resa genom Sverige och Norge, bedja Iduns ärade läsarinnor gifva ett godt råd om, huru resan klokast bör ställas för att på samma gång blifva angenäm och ej alltför kostsam. Kessällskap af någon yngre glad familj önskas. Reslystna ungmor.
Jag vet icke hvarföre man skall vara så njugg med Statens medel, då det är fråga om vår tros grundval, att man icke kan löna några arbetare, som sysselsätta sig med densamma, utan bekläder Kommissionens ledamöter med Statens mest maktpåliggande embeten och sätter dem i sådan belägenhet, att de omöjligen kunna fullfölja arbetet. Skulle man icke kunna insätta ledamöter, som lönas och födas för detta arbete, så att man en gång hinner målet? Jag vet icke hvarföre man skall vara så frikostig och anslå 20 mill. för lättade kommunikationer på jorden, under det man visar en sådan sorglöshet för lättade kommunikationer med himmelen? En sådan hushållning med Statens medel 128 l>cn 14 J a n u a r i. kan jag åtminstone icke gilla. Det synes för öfrigt, M. Hrr, såsom hade It. St. redan i detta fall gjort ett medgifvande, som de icke gerna kunna taga tillbaka. Instruktionen för Bibelkommissionen uttalar tydligen och med stor bestämdhet, att sådana medel finnas och alltid stå till buds, således är det redan gifvet och kan icke komma i fråga att begära dem. Här är blott fråga om alt begagna hvad som redan är gifvet, att se saken med en sund blick och söka vinna det mål, som man så länge skjutit efter och alltid förfelat. Jag skulle kunna tillägga mera, men som jag vet att sådana frågor, som denna, icke äro så smakliga som jernvägsoch bankfrågor m. fl, så inskränker jag mig till en anhållan om bifall till Ekon Utsk:ts förslag. Hr Tham: Ogerna tager jag ännu en gång 11. o. Ad:s up märksamhet i anspråk, enär jag redan förut varit i tillfälle att framställa mina åsigter i ämnet, men jag anser likväl alldeles nödvändigt att med några korta ord dels belysa, dels besvara de påståenden, som här blifvit gjorda. Jag ber att i första rummet få hembära min tacksamhet till deri siste talaren och motionären, ty aldrig hade någon bättre än han kunnat understödja min åsigt.
Ständer betagas möjligheten, att om denna Kungsgård, efter önskan disponera; har StatsUtskottet trott sig äga desto större skäl tillstyrka att Tullgarns Kungsgård med tillhörande Lägenheter och Inventarier ina, efter Hennes Kongl. Höghet Prinssessan, tillfalla hans Kongl. Höghet, Prins OSCAR, att i Dess lifstid, under fulL nyttjande rätt, disponeras med samina vilkor, Hennes Kongl. Höghet Piinssessan den nu innehar, som Riksens Höglofl. Ständer derigenom sättas ytterligare i tillfälle att ådagalägga sitt underdåniga lifliga deltagande för den Furste, uppå Hvars lofvande och utmärkta egenskaper Rikets alla Innevånare bygga ett så väl grundadt hopp om Rikets fortfarande sällhet och ära. Stockholm den 33 Januari! 1818. StatsUtsi. Betänftanden. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Härad sskrif varén Rydstr örns Pension. K.ongl. Maj:t har genom Nådig Remiss af den 17 sistledne December till Riksens Sländers Statsutskott öfverlemnat förre Häradsskrifvaren i Tjust Fögderi af Calmare Län, Lars Rydströms underdåniga ansökning, att för 3’ulii till och med December Månad 1815, utbekomma den honom efter afskedstagande från nämnde Syssla tillagde Pension, som Rydström på den grund ej kunnat för nämnde Månader få upbära, att anmälan hos Kongl. StatsCoötoiret derom ieke blifvit gjord inom den Prasscriptionstid, som blifvit bestämd genom Kongl. Kungörelsen den gide December 181?. lif ■ Då, i följd häraf, StatsUtskottet nu hemställer denna fråga till Riksens Höglofl.
Men just för denna manöver förtjente vårt general-befäl heder och beröm; ty: 1:o blef det derigenom möjligt för oss, att kunna bärja och till Sverige öfversända de betydliga kronans förråder, hvilka funnos i Wasa, äfvensom alla der befintliga fångar samt egna sjuka, hvilka utgjorde omkring 1,400 man; 2:o hade vårt general-befäl för afsigt, att derigenom förena sig med general Vegesack och hans från Sverige öfverkomna fördelning, hvilken förstärkning för Finska hären var af högsta nödvändighet. Jag tilltror mig således kunna påstå, att det icke var något strategiskt fel af vår befälhafvare, ehuru det så ansågs i början. Men huru ock dermed må förhålla sig, så blefvo vi räddade från den öfverhängande faran, genom en krigslist af general Adlercreutz. Den var följande: Adlercreutz lät ifrån högqvarteret utsprida det rykte, att hela Finska hären skulle aftåga till Wasa, der gå om bord och öfverföras till Sverige. För att göra detta så mycket mera troligt, vidtogos många förberedande anstalter härtill; embargo lades på alla i Wasa, Ny Carleby och kringliggande orter befintliga fartyg, till vida större antal än som verkligen erfordrades, för att transportera hvad som fanns uti Wasa. Det ansågs vid Finska hären för så säkert, att vi alla skulle afgå sjöledes till Sverige, att 60 man af Savolaks brigaden rymde öfver till fienden på en enda natt; emedan de alldeles icke ville blifva förde öfver hafvet. Ryssarne styrktes derigenom så mycket mera i den tron, att vår föresats verkligen var denna; och de uraktläto derföre att skicka några trupper till Ny eller till Gamla Carleby, utan sammandrogo all sin styrka i trakten omkring Wasa, för att så mycket mer kunna försvåra vår inskeppning, och dervid kunna slå oss, eller taga större delen af oss till fånga. Häraf kan det förklaras, hvarföre Ryska styrkan, som nu stod vid Ny Carleby, var så liten, eller omkring 15 à 1600 man, och hvarföre en lika liten trupp var qvarlemnad på vägen åt Gamla Carleby.
Angående ränteoch kapital-inbetalningarne för erhållne byggnadsoch valtenaftappning slån. (1851 års Revisions-berättelse sid. 47.) I afseende på dessa årliga inbetalningar hafva de år 1831 församlade Revisorer erinrat, att desamma icke blifvit fullgjorda inom de i skuldförbindelserna bestämda terminer; hvarförutom det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att flera till odlingseller vattenaftappningsföretag utbekomna lån, för hvilka betalningsskyldigheten redan år 1848 vidtog, uti 1830 års räkenskaper funnes med sitt ursprungliga kapitalbelopp utbalanserade; och hade det derjemte förekommit Revisorerne anmärkningsvärdt, att Riksgälds-kontoret i slutet af år 1851 ännu icke erhållit ersättning för extra brandförsäkrings-afgilter, sorn utaf Styrelsen för städernas allmänna Brandstodsbolag blifvit utskrifna och af Riksgälds-kontoret under år 1849 förskottsvis betalda för några till kontorets säkerhet intecknade egendomar i sladen Wenersborg. Vid anställd undersökning om förhållandet med liqviderna lör ofvanberörde lån, har Utskottet funnit Revisorerne ägt grundad anledning lill sin i sagda hänseende gjorda anmärkning; dock hafva ifrågavarande liqvider under de sednaste åren i allmänhet blifvit verkställda med mindre tidsutdrägt och afvikelse från de härom i skuldförbindelserna intagna bestämmelser. Dessutom måste, hvad vatlenaftappnings-lånen beträffar, de löreskrifna årliga inbetalningarnas fördröjda verkställighet till en del tillskrifvas det för sådana lån vid 1844 och 1845 års riksdag stadgade betalningssätt, enligt hvilket de förfallne kapitaloch räntebeloppen skola i sammanhang med allmänna utskylderna erläggas och till Riksgäldskontoret inlevereras.
Upplästes Kongl. Majrts denna dag ani komna nådiga Propositioner; l.o Angående förändring af nu antaga na bestraffningssätt, och inrättande af allmänna Arbetsoch Corrections-hus, jemte meddelande af LagComitéens särskildt utarbetade Betänkande om förändring af Un-: der-domstolarnas och HofRätternas antal och organisation} gifven Stockholms Slott den 19 April 1815. 2:o Angående Wermlands Läns skiljande från Götha HofRätts, och hänvisan; Deri 5 Maj. e. m. de under Svea HofRätts jurisdictioh, samt om ändring i Lagens stadgande, rörande Domlört antal ledamöter i HofRatt; gifven Stockholms Slott den 19 April 1815. Z:o Om ett mera bestämdt stadgande, än nu gällande .Författningar innehålla, angående hvad som bör iakttagas vid under» dåniga besvärs anförande hos Kongl. Majit i brottmål 3 gifven Stockholms Slott den 19 April 1816. Dessa tre Konungens nådiga Propositioner blelvo till Lagutskottet remitterade. Herr LandtMarskalÅert hemställde, öm ic* ke, sedan frågan om ett nytt fudeReglemente blifvit af tre Stånd till det särskildta Utskottet öfverlemnad, Herr Malmerfelts, Friherre Boyes samt Herr Pålmans yttranden i samma ämne borde till berörde Utskott öf. verlemnas. Bifölls. FöredrogOs å nyo och bi föll os följande StatsUtskottets den 27 April på bordet lagda Betäukanden, nemligen.' 1:0 Angående en vid l?,l5 års Revision yppad fråga om Pnescriptionstid för RiksgäldsContoirets inhemska skulder. Angående det lån af 120,000 R.‘dr Btco, som en af Rikets Herrar, f. d. GeneralGouverneuren m. m.