Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi ansågo hvarandras foster lika som våra egna, logo åt våra misstag och voro de första, som dem erkände. Rättelsen meddelades utan högmod och antogs med nöje och utan förödmjukande. Vi gåfvo ett exempel åt litteratörer, som aldrig lär efterföljas, bland hvilka egenkärleken icke tål att underkasta sig andras omdöme, högmodet såras af rättelser, priset meddelas med hemlig afund och kritiken med bitterhet. Huru litet förstå icke vitterhetsidkare deras eget interesse med ett sådant förhållande! Hvad upplysningar, hvad lättnad i deras arbete förlora de icke därigenom! Fel, som tidigt kunna undanröjas, blifva fläckar. Kritiken skall bittid eller sent framställa dem för allmänhetens ögon och näpsa högmodet. Våra sammankomster hos Aspasie slutades merendels med en supé, där hon visade sig lika så behaglig, som hon varit det vid skrifbordet, alltid intagande sitt rätta ställe, hvarhälst man kunde henne finna. Timmarne försvunno under ett roligt skämt och infall, som icke voro studerade. Bör jag vid åtankan af de sälla stunder, jag åtnjutit som skald, sörja förlusten af den utvärtes lyckan? Hvilken tjänst, ehuru hög den kunnat anses, hade förmått att meddela mig samma oskyldiga och förtjusande nöjen. Kretsen af min varelse utvidgades såväl i anseende till känslor som tankar. Jag har åtnjutit som människa all den sällhet, som mänskligheten är mäktig att åtnjuta. Det var under denna sälla tid, som jag författade mitt första fullkomliga arbete, Satiren öfver mina vänner43. Jag har att tacka det muntra lynne, som mitt älskade sällskap mig meddelat, för den liflighet, som andas i detta arbete och i ett skaldestycke aldrig fyllest kan värderas. Det är det enda af mina arbeten, som förmått att tränga sig till alla landsorter och i ett ostördt minne bibehållas. Alla där framstälde porträtter äro dragne efter naturen. Originalerne igenkände sig utan att såras och deltogo i skämtet. Creutz, som aldrig förmådde att yttra någon känsla utan med hänryckning, kunde ej misstaga sig, om hvilken var påsyftad i teckningen af den vän, Som kiknar bort af fröjd och mig i armen fattar Och repar tanken opp och andra gången skrattar;
Således målte det finnas 2:ne skarpt motsatta opinioner i detta fall, och svårt kan vara att säga hvilkendera af dem har rätt; men man skulle äfven kunna uppkasta den opinion, att ingendera af dem har rätt, ulan alt det är Hr Rydin, som har rätten på sin sida. Ekon.Ulsk. har icke åberopat 81 §:n Reg.F-.n, såsom något skäl hvarför motionen borde förfalla, och deruti tror jag att Ekon Ulsk. gjort ganska rätt; ty 81 §:n Reg.Ftn säger visserligen, att ”ej må frågor om ändring eller uppliäfvande af grundlagarna i Ståndens plena väckas, utan skola de omedelbarligen gå till Const.- Utsk.; men hvad kan väl vara anlednm till detta stadgande? Jo! att Ståndens plena skulle blifva alltför tumultuariska, om frågor, hvilka fordra så mycken besinning som de om förändringar uti grundlagarna, finge uppkastas i Ståndens ple - D c n a4 Maj' naDerföre liar man ansett, att sådana frågor borde först handläggas i Const.fJtsk., hvilket man tiinkte sig vara sammansatt af de klokaste och förståndigaste män inom representationen, Detta gäller naturligtvis om saker, hvilka under pågående riksdag skulle behandlas. Ku är deremot förhållandet ined Hr Rydins motion, alt den ieke handlar 0111 några grundlagsförändringar, utan endast afser en und. anhållan hos R. M , ali K. M. ville tillförordna en comité, d. v. s. en församling af kloka och förståndiga män, som logo ämnet i öfvervägande oell deröfver algåfvo sill yttrande, hvilket sedermera vid nästa riksdag borde underställas ii. St. Det är således klart, att 81 §:n icke är tillämplig i afseende på Hr Rydins motion; ty den ena handlar 0111 huiti med grundlagsförändringar skal! tillgå under pågående riksdag, oell den andra åsyftar att få en förnuftig tanke i likartade ämnen uttryckt emellan riksdagarna. Häraf syres således, att 81 §:n Reg.Fm icke utgör något hinder för bifallandet af Hr Rydins motion.
Jag har således, så väl af dem som talat emot, som dem som talat för förslaget blifvit styrkt i min öfvertygelse och i min föresats alt rösta ja för förslaget. Hr von Ha rtmonsdorff, Aug: När det hvilande förslaget lades på Adelns bord och alla andra tego på detta rum: så yttrade jag några ogillande ord icke blott för att uttrycka mitt eget tänkesätt, utan jemväl det, som jag förmodade skulle blifva Ståndets. Orden voro ganska få emedan det var utan ändamål att tala emot ett förslag som måste hvila, antingen vi ville eller icke, sedan det af Konungen var afgifvel och af Const.Utsk. tillstyrkt. När nu sä många af R. o. Ad:s ledamöter grundligt genomgått förslagets bri - Den 18 December. 63 stei', så borde det varit öfverflödigt för mig, att derom ytterligare säga min mening. Men när jag i går anmälte mig att tala, hade förslaget icke ännu fallit i något Stånd. Om jag under sådant förhållande likväl tegat, så hade det utan tvifvel ansetts såsom öfvermod i medgången, eller för nyck eller för brist på skäl. Derföre hade jag beredt mig på ett omständligare yttrande. Nu åter, sedan förslaget i ett annat Ständ fallit, är det utan ändamål att derom hålla något tal. Jag kan icke heller anse de många anföranden, som här blifvit afgifua sedan PresteSt:s beslut blef oss kunnigt, annorlunda än som personalier öfver en afliden. Jag vill icke klandra riem. Det brukar man heller aldrig derföre att ehuru öfverdrifvet beröm som slösas pä en död, så fördrager man det, emellan han ämdock icke stiger upp igen, och man följaktligen icke vidare har ondt af honom. Detta är ock skälet, hvarföre jag ämnar tala om förslagets förkastande. Men jag vill säga något af ett annat skäl nemi. det, att så många som möjligt måtte på detta rum deltaga i ogillandet. Derigenom skall Adis endrägt blifva lika påtaglig vid detta tillfälle, som vid det föregide, dä man vill hindra oss att snart besluta om frågan.
ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om Remisser till Statsoch OeconomieUtskotten af Memorialer rörande dels erbjudande till Staten af Höganäs Stenkolsgrufvor, dels Pensioners anslående för fattige Civile och Militaire Embetsoch Tjenstemän , som hafva många Barn och dels upprensning af de inom Stockholm belägne Sjöar, 12. — om Remiss till Statsoch BancoUtskotten af a:ne Memorialer angående Financerne, dito. — om Remiss till Statsoch BevillningsUtskotten af 2:ne Memorialer dels angående befrielse från Kronoutskylder för Arbetarne vid Höganäs Stenkolsgrufvor och dels angående nedsättning af BeviUningsSumman, dito. —. om Remiss till Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotlen af Motion rörande upphafvande af förbud emot Landsköp, dito. — om remitterande till Lagutskottet af, 1:0 ett Memorial angåi ide ändring i vissa fall uti författningarni föreskrift örn Rättegångs-processen till varnande af mera beqvämlighet för Parter, i4, 2:0 ett Memorial, angående rättighet för Kongl. 12 178 Maj:ts Befallningshafvande, att, utan omgång, rätta förelupen olaga vatten-uppdämning, 3:o ett Memorial, angående upphäfvande af EmbetsYerks rättighet att domina i mål, hvarmed de förut tagit befattning, dito, och 4:0 en Motion, angående böters erläggande i brottmål efter den brottsliges förmögenhet, dito.
Då t. ex. en husbonde tillsäger sin tjenare att uträtta någonting, så händer icke sällan att han, husbonden, erhåller till svar: »Det kan Ni uträtta sjelf.» Under husagans tid var densammas applicerande det naturliga svaret på ett slikt tredskande. Nu åter finnes för dylika fall ingen mot svarande, ändamålsenlig, tillrättavisning. Vid sådant förhållande tror jag dessa tjenstehjonsböcker vara lämpliga till åstadkommande deraf, att tjenarne måtte iakttaga mer noggranhet och hörsamhet mot sina husbönder än som f. n. sker. Dessa tjenstehjonsböcker skola dock hafva mer, liksom laga kraft, än de nuvarande vanligtvis sönderrifna papperslapparne, hvilka derjemte oftast äro så nedsmutsade, att de icke utan stöista svårighet kunna läsas. De i ämnet väckte förslag innehålla nemi. att dessa tjenstehjonsböcker skola vara stämplade och utlemnas af vederbörande myndigheter. Hvad jag anser böra utgöra ett hufvudsakiigt skäl för tjenstehjousböckernas införande är, att man derigenom skulle kunna vinna någon skärpning i husbonde-rätten. Denna rätt är dock en makt i måste tillägga husbonden. Husbonden återfinner icke denna magt i de nuvarande orlofssedlarne. Han erhåller endast ett, jag skulle kunna sägn, fång af sådana der sönderrifna och söndertrasade papperslappar, hvilka man nästan aldrig läser igenom. Från de der folkmarknaderna i Westerås, dit menniskor i massa, åtminstone från medlersta Sverige, strömma för alt låta lega sig, hör man oupphörliga klagomål öfver de öfverhandtagande förfalskningarne af orlofssedlar. Vid tanken på de oordningar, såsom slagsmål m. m., hvilka blifva en följd af dessa samlingar utaf löst folk och, på sätt bekant är, städse vid dessa marknader existerat, kan jag, då detta ämne står uti nära sammanhang med den förevarande frågan, icke undgå att uttala miu förvåning deröfver, att ännu i ett så kalladt civiliseradt samhälle sådana menniskomarknader få oförhindradt fortfara.
Herr Rådmannen Lundgren villa till Protocollet hafva reserverat att, då Herr Rådmannen inom Vällofl. Eorgare-Ståndet instämt uti det derstädes tagne beslut om gillande af Baneo-Utskottets förut afgifna Betänkande i frå - Banko-Utskottets Belänkanden. gan om prescriptions-tiden för I.ans omsättning i Banco-Discnnt-Verket, Herr Rådmannen for sin del ej ansåg sig kunna pti beslut om någon förändring deraf deltaga. Uti enahanda reservation instämde äfven Herr Grosshandlaren T Videberg Hvarom Utdrag af Högloft. Banro-lJtsko-ttets Protocoll skulle Betänkandet bifogas. Ar oell dag sorn förr skrifvit står. Banko-Utskottets Betänkandent 14g' N:r 21. Riksens Hölofl. Ständers Banco-Utskotts
Siänder tillförne fastställda grunder för Statsregleringens verkställande och Rikslmfvudbukens upprättande, enär derigenom lulluppbörden hvarken tumme att förändra sin egenskap af en till Statsverkets utgifter af Rikets Ständer disponibel inkomst eller komme alt uteslutas ur Rikshufvudboken , deri de redan till Riksgälds-Conloret ingående statsbidrag ära, i likhet Ined alla andra allmänna Verks medel, upptagna. Sedan iS23 års Riksdag, hvarifrån den nuvarande förändrade organisation af I ull bevakningen härleder sig, och då de sedermera tillämpade samt mer och mer utvecklade äsiglerne, angående lullafgiflernes bestämmande, försl gjorde sig gällande, hafva Statens inkomster af tullen nästan oafbrutet ökat sig och, med undantag allenast af ett eller annat år, betydligt öfversligit de vid hvarje Riksdag förhöjda belopp, hvartill denna Slals-inlrad blifvit af Rikels Ständer beräknad. De ansenliga öfverskott, sorn å nämnde inkomsttitel sålunda uppkommit, hafva äfven, efter afdrag af derå vid några Riksdagar anvisade utgifter, blifvit Riksgälds-Contoret godtgjorde, enligt de emellan delta Verk och Kongl, Stats-Conloret upprättade liqvider. Men som dessa på Rikshufvudboken grundade liqvider icke kunnat uppgöras förr, än efter dennas afslutande, har Riksgälds-Contoret vanligtvis icke kommit, i åtnjutande af omförmälde öfverskott, förr än i å 3 år, efter det Kongl. Stals-Contoret emotlagit desamma. Enär nu RiksgäldsConloret under tiden varit nödsakadt att genom upplåning anskaffa en del af de för bestridandet af dess utbetalningar erforderliga tillgångar och i följd häraf mast vidkännas ganska betydliga ränte-ulgifter, skulle ovedersägligen eLt tidigare tillgodonjutande af ifrågavarande öfverskottsmedel varit af väsendtlig nytta för delta Verk, som derigenom kunnat bereda sig en ansenlig besparing i berörde ränte-utgifler samt molsvarande tillökning i dess till Rikels Ständers disposition nu egande behållning.
Denna ifrågavar. § upplästes, så lydande: "I den händelse bankbolag bestämmer viss tid för upphörande af deras bankrörelse, men sedermera ändock önskar att dermed få fortfara, skall kungörelse derom Irenne gånger införas i allmänna tidningarna, minst 18 månader före stämmodagen.” Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg denna punkt böra införas såsom 5 §. Gr. Frölich begärde att den måtte blifva den 2. Hr Rosenblad: Då, vid blifvande sammanjemkning af Ståndens olika beslut, det är af vigt att §§:ne, när de komma ifrån Stånden, stå redigerade i motsvarande nummerföljd, så är väl bäst att förevar. § kommer som N:o 3, och alt N:o 2 behåller sitt gamla rum. I sak är detta visserligen likgiltigt. Gr. Frölich: Det var blott derför jag gjorde anmärkn. emot Hr Frih. o. Landfors propos., att jag förmodade, det redan var besiutadt att man icke skulle bry sig om nummerföljden. För öfrigt är det likgiltigt hvilken siffra som sättes öfver §:n. R. o. Ad. beslöt, att den nu antagna punkten skulle såsom 3 § i förslaget införas. 4 §:»• Gr. Frölich: Det är en § till i mitt förslag, som jag redan uppläst i anledn. nf en talares anmärkn., nemi. den 6:te, som står i fullkomligt sammanhang med den i:sta och den 3:dje; det är naturligt att de förenade Utsk:n, som gått en annan väg, icke behöft upptaga ett sådant stadgande sorn i nämnda § tinnes intaget.
"Att ej allenast de till Götha Canals fullbordande, enligt "Wederbörandcs förut gjorda uppgift, crforderlige 845,344 "R:dr, utan derutöfwer io4,6Z6 R:dr, eller tillsammans "gLo,ooo R:dr B:co, mätte af Rikets Högloft. Ständer. Bo"laget förffottswis bewiljas, att, i samma wäg som de Ca"nalen 1828 tillftagne summor, successivt pa 5 är, enligt de "för hwarjc är uppgörande och Kongl. Masts hoga bifall Betänk a uden, N:o 2Z. XIX ''undersiällande wanlige arbetsoch kostnadsförftag, Utgä, "med wilkor, i afseende pa återbetalningen, deni Herr Dont"Prosten ofwan utförligare uppgifwit, saint under det 0- "rpggliga förbehäll, att Bolaget pä det kraftigaste tillför"binder sig, att Canal och werkstad pä 5 är fullborda, om "ock dertill ffulle fordras ett ny och betydligare insättning "pä Accierne, och det wid den påföljd, att, i motsatt fall. Bolaget genast blifwer upplöst, samt Staten ingär i dess bäde "rättigheter och skyldigheter, att Canal och werkstad sjelf fullborda; utan att något anspräk ä ersättning för de af Bolagsmännen insatte Capitalcr, ä deras sida, dä eller framdeles skola kunna göras, eller ens af Rikets Högloft. Slängder widare till pröfning kunna upptagas."
Af denna Kronans förbehållne Optionsrätt, hvilken i likket med hvad om Kronans behållne ränta i allmänhet är stadgadt, egenteligen »ynes hafva sitt afseende på de tillfällen, då Kronan af Spannemålen ieke hade behof, och alldeles icke att derigenom på Arrendet göra en ytterligare vinst, har, för att göra Arrendet för Kronan så förmånligt som möjligt, den följd uppstått, att, vid de tillfällen, då det gångbara priset å Spannemålen fallit under Markegången , Kronan utfordrat Arrendet i penningar, och åter i motsatt händelse in natura, hvarigenom Arrendatorerne, som sålunda komme att i bägge fallen erlägga ett högre Spannemäls-Arrende, än det i Contracterne bestämde, finge vidkännas lidande och Kronan åter, på Arrendatorernes bekostnad, en icke påräknad vinst, så mycket mindre billig, som Kronan, då den i ymnigare år, för prisens jemna bibehållande å Spannemålen och en lättad afsättning derå, later af enskildte uppköpa Spannemål, närmast synes vara skyldig att, vid sådane tillfällen, in natura taga säden af egne räntegifvare.
Jag* frågar, om det är möjligt, att lemna någon större latitudDeruti finnes ej något band, likasom jag icke kan lin - 435 Ten 14 Augusti f, m. jia af denna princip, någon fara f6r Konunga-' magten, enär Konungen äger rätt, att efter sin kunskap om landet, göra de inskränkningar so*n finnas oundgänglige, och då tror jag att Fabriker m. m. kunna äga hopp att vara 6a mycket skyddade, som de kunna begära, ty de böra ej ensamt vara berättigade, att njuta privilegier på andra medborgares bekostnad. Herr Mannerhjerta, Ulric Emannel, anförde skri ft el igen: (Se Bilagan N:o 4.) Herr Grefven och Landt-Marskalken til 1— kännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr von Hohenhausen, Michael’, Den ifrågavarande första punkten innehåller tillåtelse, att, emot en afpassad tull, i riket införa alla utländska varor, beroende undantag häruti på Kongl. Majus Nådiga pröfning. Första delen af denna framställning är ett indirect önskningsmål, att alla varor må införas. Den andra delen blott ett utdrag af hvad Grundlasen i denna del tillerkänner Kongl. Majtt. Jag föreslår följande förändring af den sednare delen: * När Kongl. Maj.t, för Rikets val, finnér ert fådan import icke /ladligGenom den förra meningen hafva Riksens Ständer bestämdt uttryckt den öfvertygelse, att införsel af alla varor u* tan undantag , icke vore skadelig. Det är emot denna princip, jag vill anföra några ord, ej Ben 14 Augusti /, m, för att uppväcka en ordstrid, emedan det är sjelfva principen sorn jag vill hafva ändrad , samt klar och bestämd framställd. Den öfvervägande nyttan emellan tvenne länder af deras ömsesidiga handel mates ej endast af psnningevinsten, som tillflyter det ena landet, då dess varuexport öfverstiger det andras i värde. Om någon skillnad för det ena landet uppkommer mellan exporten och importen, blifver det underbalance, och i motsatt förhållande ölverbalance, mea en sådan jämnas åter snart.
Uti en till Utskottet ställd ansökning, hvaröfver Bankodiskont-direktionen ullåtande »f'gifvit, har förre gårdegaren i Döderhultsvik Sven Carlsson Kastman anhållit, att, mot inbetalning af 200 r:dr banko, vinna eftergift för återstoden af det lån, stort 480 r:dr, som sökanden, mot borgen af handlanden S. J. Pettersson och gårdegaren Magnus Kastman år 1842, genom omsättning, hos Bankodiskontverket upptagit; förmälande sökanden, att han, som med löftesmännen delat det ursprungliga lånebeloppet, 600 r:dr banko, af sina i knappa omständigheter stadde slägtingar erhållit löfte om bidrag till betalning af ackordsanbudet, genom hvars antagande sökanden skulle sättas i tillfälle att med bättre mod och framgång kunna arbeta för sin framtida bergning. Af ofvanberörde utlåtande har Utskottet inhemtat, att handlanden Pettersson, före lånets förfallotid, afslått sin egendom till borgenärerries förnöjande; men att »konkursmassan, vid slutlig utredning, icke lemnat tillgång för oprioriterade borgenärer, samt att, vid sökt verkställighet af konkursdomen, Pettersson afvikit från orten, utan att sedermera kunna anträffas. Vidkommande låntagaren och Magnus Kastman, upplyses, att de, som förut afyttrat all sin egendom, blifvit inmanade i bysättningshäkte samt der under flera månader qvarhållils, hvarunder de hos
-N:o 6otj angående förändring i nu gällande föreskriftom allmänna indragningsstatens utgifvande af trycket N:o 602, om närmare bestämmande af saltpetterfondens utlåning. N:o 603, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Creditoremes uti afl. Öfverdirect. KihljUröms gäldbudna bo und ansökning, med förslag lill förlikning i Rättegången, angående det med bemälde Öfverdirecteur ingångne arrende om Ädelfors guldverk. N:o 604, om förhöjning i lönen för Justitiae Ombudsmans Ämbetet, och om den rang Justitiae Ombudsmannen, sedan han från Ämbetet afgått, må tillgodonjuta. j?3 Prof. Ut är. d, 19 Nov. igss. S. D. Vid föredragning af BevillningsUtsIcottetS afgifne Ytterligare Utlåtande!} N:o 56, i anledning af de mot Utskottets förslag till en ny Chartae Sigillatae författning gjorde anmärkningar, fann BottdeStåndet för godt bifalla Utskottets förut vidtagna åtgärd, med de rättelser och ändringar sednare Utlåtandet innehåller, och ansåg BondeStåndet sig följaktligen icke kunna antaga Högv. PresteStåndets inbjudning i ProtocollsUtdrag den 17 dennes, rörande 5; 8 och 18 §• 5- af förenämnde författning. S. D. Vid föredragning af Banco-Utskottets under !S':o 71 på grund af återremiss afgifne förnyade Utlåtande, angående föreslagne förändringar i Bankens inre administration dess sedlars utgifvande och beskaffenhet m. m., fannBonde-Ståndet, som redan bifallet Utskottets förut meddelte Betänkande för godt, att äfven antaga de tillägg och rättelser det sednare innehåller.
Det är fördenskull rätt och billigt att i denna lag stadga ansvar för tjenare, sorn förskingrar anförlrodt gods. Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att Den 30 Oktober. 143 jag aldrig bestridt det icke den, sorn förfar sin husbondes egendom, bör allvarsamt straffas; men jag har endast påstått, att ett sådant brott icke kan karakteriseras såsom stöld. Rån jag kalla en dräng, som far illa med min häst, för ljuf? Man måste väl i lagen, likasom i allt annat, gifva en gerning sitt rätta namn, och man får icke åt en förbrytelse gifva benämningen stöld, derföre att man anser den svårare än stöld o. s. v. Det kan t. ex. icke falla mig in att såsom tjuf beteckna den person, som våldfört sig på en annan och gifvil honom så eller så många slag, ehuru delta brott kan vara lika samhällsvådligl som tjufnad. Men det har sin egna och härifrån skiljaktiga karakter, hvilket också bör bestämma straffet; och på samma sätt bör jemväl en tjenare, om han förfar min egendom, straffas för detta brott, och om han stjäl, straffas för det. Om således, på sätt Frih. Rehbinder anmärkt, det kommer alt fattas ett tillräckligt strängt straff för den tjenare, som förfar min egendom, så är sådant en helt annan fråga. Det blir Utsk:s pligt att söka redan vid denna riksdag åstadkomma ett stadgande i delta afseende; men jag försvarar Ulsk:s åtgärd att i denna författning, der det är fråga om stöld, gifva denna förbrytelse sitt rätta namn. Frih. Rehbinder: GrSparre har tillkännagifvit hvad han menar med stöld, och jag förmodar alt hans mening är LagUtsk:s. Det är således stöld, om en tjenare tillgriper sin husbondes spao. mål och behåller den eller gifver bort den; men del är deremot icke stöld om han, under det han för säden till qvarnen, af elakhet skär hål på säcken och låter den rinna bort. Jag anser dock, för min del, karakteren af det sednare brottet vara vida fulare; ty i förra fallet kan någon ursäkt finnas, i det sednare deremot ingen.
Jo helt enkelt genom en missräkning i upgörandet af stats-regleringen, — visserligen en lycklig missräkning,— men dock någonting som i verkligheten slagit annorlunda ut än i beräkningen. Bör nu stats-regleringen så upgöras att man på förhand kalkylerar på sådana missräkningar? Enligt min tanka bör detta icke ske, ty ehuru otvifvelaktigt beräkningen bör upgöras med all den försigtighet som fordras för att brist icke måtte upkomma, — således heldre en mån för lågt än för högt — tror jag dock, att i detta som i andra afs:den, man bör söka komma sanningen så nära som möjligt, och jag föreställer mig också att SlatsUtsk. skall i sådan syftning söka reglera den nuv:de staten. Således synes mig äfven ur denna synpunkt några vidare föreskrifter med afs:de på öfverskottsmedlens öfverlemnande icke vara erforderliga. Beträffande deremot öfverlemnandet af de upbörds-medel som för tillfället möjligen kunna undvaras, men som eljest äro påräknade för löpande statsutgifter, får jag förklara att ett sådant stadgande eller en sådan åtgärd är, enligt mitt förmenande, af den mest äfventyrliga och skadliga beskaffenhet. Först och främst vill jag i det afs:det åberopa hvad som redan förut blifvit här anmärkt, nemi. att detta är uppenbart och rakt stridande mot Reg:sFn:s föreskrift. 64 § Reg:sF:n säger, utan all slags tvetydighet att »såväl de ordinarie som extra-ordinarie inkomsterne skola vara under Konungens disposition till de ändamål som af 11. St:r blifva bestämde»; och då dessa medel sålunda skola vara under Konungens disposition lärer det väl icke lagligen kunna bestämmas att de i stället skola vara under någon annans, hvilken man alltid kan tänka sig, icke skulle kunna eller vilja återlemna dem till den som ensamt har rätt att deröfver disponera. Jag anser således att man genom detta förslag gjort ett försök till inskränkning i en af de aldra vigtigaste rättigheter, som tillhöra Konungamakten och som ingen styrelse någonsin saknar eller kan sakna utan att sjelfva begreppet om styrelse derigenom till sin grund bl ifver uphäfvet.