Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Nio 67, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel: V. 561. — N:o 68, angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel: V. 561. — Nio 69, i fråga om kärande-parts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofs-beslut: V. 561. — N:0 70, angående förändrade stadganden i afseende på vilkoren lör rättighet att fullfölja mål hos Hof-Rätterna och Högsta Domstolen: V. 561. — N:0 71, angående Stämpel-pappers-afgiften: V. 609. — Nio 72, i fråga om indragning af de så kallade prebendepastoraten: V. 609. — N:0 73, angående ömsesidig frihet för undersåter inom Sverige och Norge att vistas och bosätta sig inom ena eller andra riket, äfvensom att derstädes idka handel och vissa andra yrken: V. 609. — Nio 74, i fråga om utvidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter: V. 609. — N:o 75, i fråga om tillämpning af nu gällande stadgande angående ersättning åt militie-boställs-innehafvare för å bostället för Kronans räkning huggen ek: V. 609. — N:o 76, angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel: V, 637. — Nio 77. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition angående förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe: V. 637. — Nio 78, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition angående upplåtelse till Göteborgs stad af Elfsborgs Kungsladugård med dertill hörande lägenheter: V. 637. — N:o 79, angående beviljadt anslag för jernvägens mellan Orebro och Arboga fortsättande till Köping: Y. 637. — N:o 80, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående förändrade bestämmelser i fråga om upplåtande åt enskilde af Kronans mark i Norrland och Kopparbergs
Men om äfven ett sådant skifte vore fullbordadt och dess välgörande inverkan på landtbruket börjat visa sig, så kan jag för min del icke inse någon skada vara skedd derigenom att 2:ne sådana skiften åsladkommes, ty Gottland liar en icke obetydlig vidd och innehåller ända till 293 skifteslag, så alt man icke kan begära, att en bonde, sora bor 8 å 10 mil från den trakt, der skiftet blifvit verkslälldl, derom skall äga någon närmare kännedom. Gottland företer dessutom det egendomliga förhållande, alt jorden derstädes icke såsom i det öfriga Sverige, varit brukad i byalag, utan under enstaka hemman, hvilka sedermera under tidernas lopp genom arf och frånsäljande blifvit sönderdelade, så att skiftet hufvudsakligen kommer att bestå deruti, alt det ena hemmanet byter ägor med det andra, tilldess att* hvart och ett hemman får sina ägor sammanlagde, hvarföre jag tror att sällan några statsmedel blifvit bättre använda än till ifrågavar:de ändamål StatsUlsk., hvars hushållsamhet jag visst icke vill klandra, har likväl icke varit så njuggt i andra anslagsfrågor, så att det skulle förvåna mig, om Utsk. efter tagen kännedom af de uplysningar, som härstädes och måhända äfven inom de andra Stånden meddelas, ändock skulle fortfara att afstyrka beviljandet af ifrågavande summa. Men i afseende å denna summa hemställer jag huruvida det vore skäl att hänföra densamma till rubriken förslagsanslag, ty möjligen skulle åtskilliga af StatsUtskis och Ståndens ledamöter deraf taga sig anledn. till den farhåga, att summan skulle växa utöfver det bestämda beloppet, hvarföre jag tror glt ändamålet möjligen säkrare skulle vinnas, om summan såsom ett oföränderligt anslag intill nästa Puksdag beviljades. Hysande denna åsigt af saken, instämmer äfven jag i den af flere ledamöter yrkade återremissen af denna punkt. 228 - Den 20 April. Frih. Åkerhjelm: Oaktadt alla de uplysningar, som blifvit lemnade, finner jag mig dock icke öfvertygad om nödvändigheten af det begärda anslagets beviljande.
Påstående väcktes då om deras hysättande, hvilket likväl endast mot Wennergren kunde gå i verkställighet, emedan Citr. Hegardt, genom företedt läkarebevis, styrkt, det han ej, utan våda för lif och helsa, kunde bysättas. Kort derefter afträdde äfven denne till borgenärernes förnöjande siri egendom, som likväl var så obetydlig, att densamma helt och hållet åtgick till concurs-omkostnader. Rådman TVennergren inkom redan till 1823 års Banco-Utskott med ansökning om befrielse från sin ingängne löftesfö 1Lindelse, mot erläggande af 10 procent å det såsom lån utgifna capital, hvilken ansökning Utskottet då ansåg sig icke kunna bifalla; men som 'Vennergren redan derförinnan, för åtnjutande af personlig frihet, erbjudit en successiv afbetalning af 5o R:dr i qvartalet, hvilken för en gång den 28 Nov. 1822 fullgjordes, och på grund hvaraf han också utur bysättningshäktet lösgafs, fann Utskottet skäligt lemna det medgifvande, att /Vennergren finge tillgodonjuta frihet till personen, så vida han anskaffade någon säkerhet för framgena fullgörandet af sistnämnde anbud. Wennergren var likväl oförmögen både att anskaffa den ifrågaställde borgen och åstadkomma den ringaste afbetalning. Vid 1828 års Riksdag förnyade Wennergren sitt anbud af 10 procents inbetalning, hvilken andra personer skulle hafva lofvat att fullgöra, i fall han vunne befrielse från vidare kraf, hvilket anbud dåvarande Banco-Utskott endast på det sätt antog, att all execuliv åtgärd emot Wennergren finge hvila, så länge han fortfor att befinna sig i lika utblottadt tillstånd och oförmögenhet att Verket förnöja.
I hvilken situation han än uppträder, så bevarar han alltid den öfverlägsenhet, ^som jag skulle vilja kalla för » kulturens ro ». — Han är icke blott en fin herre, han är en förnäm, danad adelsman. Han kan icke göra något simpelt. Det är blott uppkomlingar, som posera på scenen liksom i lifvet, och genom knalleffekter söka vinna publikens uppmärksamhet, d ' Ändrade är alltför upptagen af att vara Don Juan för att kunna befatta sig med publikum, och till och med i de mest rifvande tempo, bevarar han denna ba-lance, som är så ytterst sällsynt att finna. Då han sjunger dryckesvisan i ettFRANCESCO D ' ANDRADE. presto, som man knappt kan följa, får den icke karakteren af en orgievisa, som en supbroder sjunger, men af ett utbrott af en otämbar, öfversprudlande lifsglädje, som strömmar öfver sina bräddar lik en flod. — Den liflighet, med hvilken han spelar Figaro i » Barberaren », är åter en helt annan. Under det att Don Juan blott lefver för att roa sig själf, så är Figaro till för att tjäna alla andra. Han är den outtröttliga företagsamheten, som ständigt står till tjänst, och för hvilken intrigen är lifsluften. Han är alltid färdig natt och dag till att hjälpa andra ur förlägenheten och har själf blott den tillfredsställelse, ' som sådana verksamma människor gärna njuta af, den att veta sig vara en mycket viktig och oundgänglig person. Liksom man i de mindre italienska städerna samlas hos apotekaren^ såsom den man hvilken representerar vetenskapen och bildningen på stället, så måtte i Spanien barberaren i småstäderna vara den intelligenta makten, som beherskar och leder det lilla samfundet. Rossinis » Barberaren » är tydligen en typ för en spansk barberare, och d ' Ändrade, som på nära håll känt och studerat dessa människor, förstår, som endast en sydländing kan det, att gifva honom ali den verve, ali den smidighet, munterhet och fiffighet, som gör honom till operans egentliga hjälte, trots grefve Almaviva, som har älskar-rollen.
Ehuru sökanden således, vid emottagningen af ifrågavarande befattning, derför icke begärt högre arfvode, än nyssnämnde honom tillerkände belopp, har likväl, enär, i följd af de, under tiden sedan sista Riksdag, inträffade 3:ne Stats-Revisioner, denna befattning möjligen kommit att blifva mera besvärlig och tidsödande, än sökanden, då han åtog sig densamma, förmodade, Stats-Utskottet, med afseende derjemte å den vitsordade ordentlighet och noggrannhet, hvarmed Ljudstedt sina åligganden i berörde hänseende uppfyllt, ansett sig ega anledning tillstyrka Rikets Ständer att bevilja Post-lnspectoren Lindstedt en tillökning af Etthundra Riksdaler i det honom tillerkända arfvode för bestyret med tryckningen och utdelningen af vissa, Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll tillhörande handlingar. iSotats-Utskottets Memorial, N:o 38g. 3 I händelse Rikets Ständer bifalla, hvad Utskottet nu tillstyrkt, torde, för beloppets utbetalning, Utskottet få sig uppdraget att Fullmägtige i Riksgälds-Contoret härom underrätta. Stockholm den 3o November 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 2 Dec., kl. 12 m. Memorial, med förfrågan, i anledning af Rihs-Ständens beslut , rörande Byggnads-Lånet till staden IVener sborg. (Rgs Afd.)
Emin var en egendomlig blandning af motsatser och han var som ett skåp med lönlådor: just då tjufven trodde sig ha tömt det, låg kanske det bästa kvar fördoldt. Han kom henne att tänka på Egyptens forngudar, hvilka visserligen hade menniskokropp men ett gåtfullt, obegripligt vidundershufvud. Det hände någon gång att Harven hade smärtor i sitt sjuka ben och missmodig stannade på sitt rum. Nelly blef då sittande ensam med den unge araben, som full af medfödd värdighet betraktade henne med sina stora ögon medan han talade. En förmiddag uteblef Emin alldeles. Han infann sig först fram på eftermiddagen, då Harven gått ut på sin sedvanliga studievandring i bazarerna. Gården glödde i solskenet och Nelly och Emin måste uppsöka ett hörn bakom två citronträd för att få skugga. De voro nästan undanskymda af de starkt doftande träden och de många brokiga krukväxterna, som omgåfvo hvart och ett träd i en ring. Den gången hade Emin icke några böcker med sig. Sedan han uppläst ur minnet en af sina egna dikter, men glömt att öfversätta den till franska, började han tala om den af Gud välsignade staden. Nelly kände endast denna stad till rocken, ej till hjertat, förklarade han med varm och klangfull röst. Hon måste lofva honom att i sällskap med sin far besöka hans bostad redan nästa dag för att se ett arabiskt hem. Hvilken ordning och renlighet herskade icke inom dessa tusen små hus, som med sina burspråk och tillslutna fönster syntes främlingen så fiendtliga! Äfven flit bodde inom dessa afskilda hem, dessa små stater i staten; men araben arbetade endast för det närvarande och icke för ett aflägset ovisst mål, meningslöst och lättfärdigt uppoffrande sitt korta lifs lycka. Det närvarandes stilla, fredliga lycka var Islams grundval. Islam ville redan på jorden se paradisets återsken och icke helvetets. Muslimanen insåg, att det enda i lifvet, som verkligen vore vårt, det var den dag som är i dag. Han älskade allt som kunde förljufva det närvarande. Derför älskade han också prakten som man föredrar sammet framför säckväf. Men han kunde undvara prakten liksom profeten kunde det, då han sjelf mjölkade sina hjordar och lappade sina skor.
Stats-Utskottet, till hvars behandling frågan remitterades, erkännande motionens gagnande syftemål, var dock lör sin del icke öfvertygadt om lämpligheten af att anvisa statsmedel för detta ändamål. Enligt Utskottets tanke kunde nemligen detta från det allmännas sida kraftigare befrämjas dels genom åtgärder för att bereda den qvinliga ungdomen en förbättrad uppfostran, dels och hufvudsakligen genom lättade tillfällen för qvinnan att försörja sig genom ärligt arbete. Uti motiveringen härför yttrar Utskottet, bland annat, att, så länge icke från det allmännas sida allt blifvit gjordt, som kan göras, för att från lastens bana rädda dem, hvilka allvarligen bemöda sig att emotstå frestelserna, så länge skulle inrättandet af en stats-institution, afsedd uteslutande till fallna qvinnors omvårdnad, vara mindre ändamålsenlig. Utskottet ansåg derföre denna angelägenhet böra tills vidare öfverlemnas åt den enskilda menniskokärleken och det kristliga deltagandet för olyckliga, hvaraf, dädanefter såsom dittills, kunde förväntas en välgörande verksamhet. Utskottets yttrande i denna del blef äfven Rikets Ständers beslut. Det skall måhända derföre synas mången obehörigt och ändamålslöst att åter väcka en fråga i enahanda syfte. Lifligt öfvertygad, att de ädle och menniskoälskande män, som i Stats-Utskottet vid förra riksdagen bestämde den då väckta motionens öde, antingen icke egt tillräcklig kännedom om hvad med frågan sammanhänger, eller ock misstagit sig i omdömet deröfver, samt att nuvarande Stats-Utskott skall finnas benäget att lyssna till hvad, i det borgerliga samhällets och mensklighetens allmänna intresse, kan, för ett anslag af ifrågavarande art, anföras, — dristar jag dock till Rikets Ständers behjertande vördsamt hemställa, hvad i sådant hänseende synes böra komma i betraktande. Främst torde dock vara nödigt att undanrödja tvänne missförstånd, som härvid ligga nära tills hands och synas verkligen hafva föresväfvat sistlidne riksdags Statsutskott, då det i ämnet afgaf sitt utlåltande. Meningen med denna min motion är liih. till R. St.
Innan fem års ålder läste han redan obehindradt, och nödgade sin fader, som under de nästföljande åren förblef hans ende läromästare, att låta honom begynna Grammatikan. Allvarsam och tyst, sällan deltagande i barnlekar, satt han helst inne vid boken och mestadels hos fadern, hvilken han ständigt sysselsatte med vetgiriga frågor. Öfverhufvud sökte han sällskap hellre med män, än med gossar; ty hans fattningsgåfva, lika trägen som snabb, tyckte sig nästan blott i äldre personers samtal finna något innehåll. Mest lefde han bland de vittra verk och samlingar, hvilka, dels såsom böcker, dels såsom handskrifter, anträffades i faderns ägo. Vid fyllda tio år öfverlemnades han af den faderliga undervisningen åt den allmänna. Läroverket i Skara, der han nu mottogs med genast börjande uppmärksamhet, såg honom snart utveckla egenskaper, som gjorde honom till lärarnes gunstling, men bland lärjungarne förvärfvade honom både beundrare och ovänner. Hans kamrater funno honom nämligen något förmycket i tankar försänkt, ojemn i lynne, egensinnig, förbehållsam; och dertill kom, att en stark håg för satir, tidigt eggad genom läsning af Dalins Argus och Holbergs Komedier, dagligen yttrade sig i allahanda inoch utfall. De, som icke voro föremålen, förtjustes af deras ”qvickhet”; de andra, vanligtvis äldre och mera groflemmade än han, klappade ej sällan upp honom för deras ”kitslighet”. Studierna försummades härunder ej: framstegen fortgingo med skyndande fart; blott med möda kunde fadern hejda lärarnes lust, att belöna den snillrike gossen medelst tätare flyttningar, eller förkortningar af hans skoloch gymnasii-tid. Hvad fadern dervid befarade, var först och främst menliga följder för sonens helsa; följder, som befrämjades af nätternas offrande åt hans hufvudstudium, Vitterheten. Också sjuknade han 1767, eller vid sitt sextonde år, i en feber, som var nära att sluta hans dagar och qvarlemnade en svår inverkan på hans bröst.
Utlåtande N.-o 174' denna tydning ej annat kan än leda till ett touroch anciennetets-system, hvilket lemnar routinen samma anspråk på befordran, som den utmärktaste Embetsmanna-duglig]iet — en jemnlikhet, icke mindre oförenlig med menskliga anlagens skiljaktiga beskaffenhet och tjensternas olika fordringar, än hinderlig för Embetsmanna-Corpsens med Civilisationen fortgående utbildning — så måste Utskottet anse andan af denna författning motverka det ändamål, som Regerings-Formen åsyftar uti 28 der det uttryckligen stadgas, att vid alla befordringar afseende endast må fästas å förtjenst och skicklighet. Och då för öfrigt flera af denna Författnings speciela stadganden hänföra sig till förhållanden, som längesedan upphört, och icke ellef låta förena sig med vår närvarande constitutionela ordning, i hvilket afseende Utskottet tror sig endast behöfva hänvisa till Tjenste-Betänkandets 16 §., såsom innefattande en efter nu gällande Regeringsform grundlagsstridig inskränkning af Konungens Höga utnämnings-rätt, och denna inskränkning tillika grundad på en Rikets Ständer icke eller, nu mera, tillkommande rättighet att upptaga och pröfva besvär öfver praejudice i befordringsmål, så anser Utskottet sig, utan att ingå uti någon vidlyftigare utveck - Allm. Bcsv.- och Oec.-Utsk. Utlåtande N;o i’]4- 11 ling af denna fråga, hafva tillräckligt. motiverat sin vördsamma hemställan, att förevarande * Motion må af Rikets Höglofl. Ständer lemnäs utan afseende. Men ehuru Utskottet funnit merberörde Tjenste-Betänkandes återställande till kraft och verkan vara oförenligt med vår närvarande civilisation och samhälls-ordning, har det dock icke kunnat förbise behofvet af en Författning, som med lika ordning och fullständighet omfattade'alla till civila befordringsmål nödiga föreskrifter.
Börs från en allmän omstörtning, utan jemväl förekommit deu allmänna oreda och de oberäkneliga olyckor för hela landet, som sannolikt blifvit oundvikliga följder af denna omstörtning; enär berörda kloka åtgärder förberedt stiftandet af Stockholms Garautiförening, som åter gjort det möjligt för flera ansedda och verksamma handelsfirmor att resa sig och återtaga sina affärer; och enär slutligen, om dessa operationer misslyckats, BankoFullm. blottställt hela sin timliga välfärd och måhända sin personliga frihet, kan jag icke annat finna, än att de, för hvad de under så ytterst brydsamma förhållanden vidgjort, förtjena både landets och 11. St:rs erkännande för skicklighet, nit, omtanka och mod till upoffring för det allmänna, hvarföre och på de skäl i öfrigt, som Prof. Agardhs och Dokt. Sandbergs reservationer närmare utveckla, jag röstar för Den 11 Januari e. m. 109 att åtminstone det med 15 röster mot, 14 i Utskrts déeharge-menin» inflickade tvetydiga och inskränkande ordet »i allmänhet» mätte derutur uteslutas. Hr Björnstjerna, Oskar Magnus: Genom en tillfäl lighet, som jag beklagar, har mitt namn ej kommit att inflyta bland reservanternas mot denna punkt, sådan den nu nr affattad. Jag har likväl inom Utskit, så godt jag förmått, sökt motsätta mig införandet i denna slutmening af hvarje ord, som skulle, kunna anses innebära något klander. Väl har jag biträdt en eller annan af de anmärkningar, som i Bet. blifvit framställda, men detta förhindrar mig ingalunda, då nu ett, allmänt omdöme öfver Bankens hela förvaltning skall uttalas, att fullt erkänna den skicklighet, omtanka och nit, hvarmed Hrr BankoFullm. skött deras ansvarsfulla kall. Det lärer ej kunna bestridas, att ställningen under de sednast förflutna åren varit mer än vanligt bekymmersam, men det oaktadt liar Banken, tack vare Fullm:ges omtanka, undgått alla betydligare förluster, bättre än kanske någon vågat förmoda eller hoppats vid slutet af förra Riksdagen.
Våra tjenstebefattningar äro i allmänhet icke så slafviska, alt de förneka oss så mycken tidsuppoffring, som fordras för den ifråga var. befattningen. Jag har 3;ne gånger blifvit kallad att deltaga i dessa taxeringsförrättningar, och har ingen gång funnit mig föranlåten att afsäga mig detta förtroende. Den anmärkning, jag bär hört yttras, att för närvar, så unga medlemmar af R. o. Ad. i taxerings-committden vore invalda, att commitle'en af deras närvaro icke kunde hemta någon ledning vid öfverläggningarna, skulle jag, hvad åldern beträffar, gerna taga åt mig, om icke mina snart uppnådda 44 år gjorde det mindre lämpligt. Hvad åter resultatet af min verksamhet inom commilte'en beträffar, öfverlemnar jag åt mina medarbetare att bedöma, huruvida jag under mina lifliga bemödanden lyckats att vara nyttig eller ej. Hvad som likväl icke kan bestridas, är det, alt Ridd.-direct., efter flera misslyckade val, mäst vända sig lill den yngre personalen af vårt Stånd, hvartill för innevar. år hufvudsak liga orsaken varit den, att de äldre och mera insigtsfull ledamöterna af R. o. Ad. äro i andra förtroenden af Ståndet kallade lill verksamhet under påstående riksdag. Sedan jag nu så öppet klandrat, att så mycken svårighet möter vid valen af taxeringsman, vore det med verklig förlägenhet jag skulle emottaga den underrättelse, att jag framdeles till ett dylikt förtroende blifvit kallad; ty det är otvifvelaktigt, att man slutligen finner det obilliga deruti, att, för det att ingen annan vill åtaga sig en dylik befattning, skola de ledamöter, sorn i flera år fullgjort detta åliggande, framgent dermed fortfara. Med anledning af den erfarenhet, jag äger i detta ainné, nödgas jag bestrida det yttrande, som här af en värd ledamot äfven blifvit fäldt, att de andra Stånden i dylika fall icke visade mera nit än R. o. Ad. Det är just den motsatta erfarenheten, som föranledt mig till det yttrande, jag Den 4 Juli, nu vördsamt afgifvit.
Den, som af en eller annan anledning vill köpa lösa färger, råder jag att köpa dem, förvarade i porslinskoppar. D e nödvändigaste akvarellfärgerna äro följande: Lamp Black, Cbinese White, Gamboge, Yellow Ochre, Naples Yellow, Crimson Lake, Light Eed, Rose Madder, Brown Madder, Indian Red, Vermilion, Hylin &amp; C:is Fabriks-Aktiebolag, i Ä 3 3. Cobalt, French Blue (Ultramarin), Indigo, Prussian Blue, Burat Sienna, Sepia, Vandyke Brown. (De af dessa uppräknade, som kursiverats, äro möjligen mera umbärliga.) Cbinese White bör helst köpas i tub eller glasflaska, Bose Madder och Brown Madder helst i tub, Gamboge (gummigutta.) helst i stycke. Fördelaktigast är att använda engelska färger; de äro nämligen hållbarare än de billigare tyska. A f Yellow Ochre kan dock mycket väl tyskt fabrikat användas. Prussian Blue bör så sparsamt som möjligt användas; den är nämligen synnerligen ohållbar. V i d akvarell målar man som bekant på papper. A f akvarellpapper finnas många olika slag. Det engelska s. k. Whatmanspapperet (obs. ej Watmansutan K) är utan tvifvel det bästa. Det säljes under flere benämningar, beroende på den olika kornigbet det besitter, V i d större målningar begagnar man helst papper med större kornighet, vid mindre mera slätt papper. För öfrigt kan man mycket väl, om man så vill, till akvarellmålning begagna ritpapper af god beskaffenhet. Detta är nämligen billigare än det öfver hufvud taget dyra akvarellpapperet. I handeln finnas också att tillgå s. k. akvarellblock, som äro ganska bekväma och lämpliga för amatören. D e bestå af en pappskifva (af större eller mindre storlek), hvarpå efter hvarandra spants med skifvan lika stora ark akvarellpapper. När man målat färdig en skizz på det öfversta arket, skär man löst detta och har under detsamma ett nytt papper, färdigt att användas. Man slipper på detta sätt det så besvärliga fastspännandet af papperet.
Jag anser det således rått att PresteStåndet afslagit detta momentj och enligt samma princip vål, att det sednare blifvit antaget, enligt hvilket Ledamöternas antal ökas med sex. Då desse momenter åro så fullkomligt åtskiljde, hemståL ler jag, om icke man för att blifva principen trogen , nemligen att öka Ståndets talrikhet, 8 Den 5 Maji f, m. A bör afslå det första momentet och antaga det sista; Herr Rofenblad, Bernhard'. Till alla delar instämmande i hvad Herr Cederschjöld anfört, och då jag dessutom, enligt min öfvertygelse ej önskar från vår Statsförfattning uteslutet det uråldriga bruk, att Sveriges Biskopar skola vara sjelfskrifne deltagare uti Representationen, före?nar jag mig med Herr Cederschjöld i den anhållan, att ifrågavarande förslag till ny redaction af i3 §. Riksdags-Ordningen måtte styckevis till antagande eller förkastande blifva framståldb Friherre Cederftråm\ Jacob: Äfven jag instämmer deruti att den sednare delen af förslaget borde bifallas om det vore möjligt och om ett sådant beslut vore öfverensstämmande med Grundlagen; men förslag till förändringar uti Grundlagen skola i hela deras vidd antingen antagas eller förkastas; och enligt 56 §. v RegeringsFormen får deröfver endast med Ja eller Nej beslutas. Herr Cede rfchj åld: Efter hvad jag kan förstå, måtte dessa tvenne uti särskildta stycken åtskilde momenter kunna anses såsom tven-' ne särskildta förslag till ändring i §:n, och således det ena alltför vål kunna antagas och det andra förkastas. Herr Lefrén, Johan Pehr: I afseende på billigheten af förslaget, delar jag satarna tanke Den 5 Maji f, m. 9 som Herr Cederschjöld, men jag kan ej underlåta att hvad formen beträffar, instämma med Friherre Cederström. Jag tror mig böra fram-i ställa den tanka att det kunde blifva vådligt, så handtera som till ändring föreslås.