Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på den norra stambanans rigtning har Kongl. Maj:t, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den för ämnets utredning tillsatta komitéens förslag, ansett samma bana böra från Stockholm ledas vester om Sigtunafjärden till Örsundsbro med en sidobaua derifrån till Upsala; vidare från Örsundsbro i vestlig rigtning till trakten af Sevalla kyrka samt derifrån genom Sala till någon lämplig punkt inom Dalarne; och då den del af banan, hvarigenom hufvudstadens jernvägsförbindelse med Upsala komme att tillvägabringas, först borde till byggnad företagas, har Kongl. Maj:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte för utförande af jernvägen mellan Stockholm, Örsundsbro och Upsala bevilja det dertill, efter afdrag af enskilde jordegares erbjudna bidrag i penningar och mark, erforderliga belopp, utgörande i jemnad summa 5,850,000 R:dr. Jemte det Utskottet, för undvikande af alltför stor vidlyftighet, i öfrigt får hänvisa till det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition fogade Statsråds-protokoll, hvilket innehåller fullständig utredning af de särskilda meningar, som, i fråga om norra stambanans rigtning, inom Stats-Rådct kommit under öfvervägande, får Utskottet nu öfvergå till de i fråga om denna stambana hos Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade motioner, nemligen: hos Ridderslcapet och Adeln: af Friherre Hermelin, Fr., som (i motion N:o 219), med stöd af Hans Excellens Herr Grefve Manderströms och Statsrådet Herr Grefve von Plåtens till det vid den Kongl. Propositionen bifogade
Hr von Hartmansdorffs yttrande i detta fall stödjer sig visserligen på en uppgift af min högt aktade vän Hr Nordenanckar, hvilken genom en af honom uppgjord beräkning, sökt ådagalägga, att banken för närvar, har en behållen capitalvinst af icke mindre än 9 millioner r:dr, deraf, såsom jag vill påminna mig, i-J million r:dr skulle nu genast vara såsom obegagnade disponibla. Jag har dock enskildt jemfört mina beräkningar med Hr Nordenanckars, men de hafva dervid befunnits så skiljaktiga, att vi, oaktadt inbördes upplysningar och enahanda uppgifter från banken, kommit till helt olika resultat. Jag vill således ejheller vid detta tillfälle ytterligare försöka förmå Hr Nordenanckar att medgifva riktigheten af den åsigt jag hyser och de beräkningar jag uppgjort uti förevar, hänseende. De grunda sig dock på den temmeligen noggranna kännedom jag, under mer än ett decennium, sökt förvärfva mig om bankens ställning och rörelse. Det är också denna kännedom, sorn leder lill det resultat, att banken för närvar, har högst obetydliga tillgångar odisponerade, såvida man ej vill beräkna räntevinsten för innevar. år. Bancofullmäklige hafva inför R. St. uppgifvit, att af bankens räntevinst och öfverskott äro sedan sista riksdag, använda till förstärkning af Handelsoch Närings-disconternas fonder 2,700,000 r:dr, till cassacreditiv 400,000 r:dr, och till discontfonden för publika papper 200,000 r:dr, eller tillsammans 3,3oo,ooo r:dr. Nu är det visserligen sannt, att en del af dessa medel ännu icke härigenom utgått i allmänna rörelsen, men de kunna för närvar, dock icke, utöfver hvad nyligen skett, till andra ändamål disponeras, utan inskränkning i de för nyssberörde lånegrenar anslagna fonder.
— N:o 3o3. i anledning af återremiss å N:o 200. XYI. B. i38, i58. A. 238. — JV;o 3o4- i anledning af väckt fråga om rättighet för Kongl. Maj:t, att, i saknad af tillräckligt årligt anslag för Beväringens beklädnad, för detta ändamål använda Reserv-förråden. XVI. B. i38, i58. A. 23q. XVII. A. 470. U. 5i2. XVIII. E. 3. — N:o 3o5. i anledning af återremiss å N:o 238. XVI. B. i38. A. 158. — N:o 3o6. i anledning af väckt fråga om rättighet för de Landshöfdingen-, hvilka, sedan början af år i83o, tagit afsked, att komma i åtnjutande af pensioner, till beloppet motsvarande den, som hädanefter afskedstagande, pensions-berättigade Landshöfdingar äga uppbära. XVI. B. i38. A. 159. — N:o 307. i anledning af återremiss å N:o 272. XVI. B. 138. — N:o 3o8. i anledning af RiksStåndens olilka beslut i fråga om handtlangnings-understöd för Nybyggare i de Norra Orterne. XVI. B. 138. A. i5g. XVII. E. 134. B. 164. A. 4°5. —- N:o 3og. i anledning af återremiss å N:o 275. XVI. B. i38. A. i5g. — N:o 3io. angående utsättande af en prsescriptionstid, inom hvilken de från RiksgäldsConloret utgifne CreditSedJar böra till inlösen företes. XVI. B. i3g. Å. 206. XVII. U. 5i 1. XVIII. 3. A. 5.
Hon vakar hela natten igenom, men det är för att spåra de eviga stjernornas kretslopp. Hon lägger möda till möda för att stilla en hunger, som intet djur har känt, för att släcka den törst, som intet djur kan erfara. Bakom företeelserna söker hon deras lagar. Hon vill veta, huru jorden danades, huru stjernornas kretslopp började; hon vill spåra lifvets källor. Då menniskans ädlare natur sålunda utvecklas, vaknar hoshenne ett ännu högre begär än det •efter. vetande. Hon önskar, att, äfven hon må i sin mån bidraga till att göra lifvet bättre och ljusare för sina likar, till att tillintetgöra nöd och synd, sorg och skam. Nu öf-verlemnar hon åt andra att söka rikedom, sinliga njutningar och att sola sig i den korta dagens solsken. xSjelf arbetar hon för ofödda slägten, kämpar för en ideel rättvisa hvil-kens förverkligande hon aldrig skall upplefva. Denna olikhet mellan menniskan och de lägre naturvarelserna gör, anmärker författaren, den förmenta analogi, på hvilken malthusianismen bygger sin slutsats, ohållbar. Gif djuret och växten mera näring, rikare lifsvilkor — de kunna icke tillgodogöra sig desamma annorlunda än genom att föröka sig. Menniskan deremot skall utveckla 9ig. Hos de förra kan den expansiva kraften endast utvidga tillvaron i nya antal; hos de senare skall den oundvikligen tendera till att utvidga tillvaron till högre former och mera omfattande förmögenheter. Det är ett faktum, att antalet födda barn är i proportion större i nykoloniserade, glest befolkade land, der kampen med naturen lemnar föga tillfälle till in-tellektuelt lif, äfvensom inom de fattiga klasserna i äldre land, hvilka midt ibland rikedomen äro beröfvade alla dess fördelar och reducerade till en blott djurisk tillvaro; mindre deremot inom de klasser, hvilka rikedomen förskaffat oberoende, ledighet, beqvänilighet och ett innehållsrikare öch mera omvexlande lif. Tendensen tili befolkningens förökande ar således ingalunda alltid och öfverallt lika. Den är stark.
Då vid landsstaternas lönereglering inom länen i allmänhet fråga kan uppkomma att på några ställen minska antalet af tjenstemän och derigenom bereda tillgångar för regleringen, är likväl detta förhållande för Öland, Gottland och Westerbottens Lappmark icke sådant. Någon minskning i antal kan der icke äga rum, utan på bekostnad af ordning. Giltigt skäl finnes altså icke att uppskjuta med regleringen af de ifrågavar. tjenstemännens löner, utan torde Utsk. till pröfning böra upptaga motionerna. I allmänhet måste jag bestrida den af Utsk. antagna grundsats att icke under lönerna beräkna spannmål, efter hvad hittills ägt rum. Denna förändring i antagna löningsgrunder medför olikheter i aflöningsbeloppen för alla tillkomna tjenster och är således principvidrig, då såsom grundsats måste antagas, att tjenstemän med samma befattning böra vara lika lönade; och jag yrkar derföre, att Utsk. öfverallt, der det tillstyrkt, vare sig nya löner eller lönetillökningar, må i enlighet med den K. propos., efter hittills fastställda grunder för lönereglering, derunder beräkna spannmål. Bilagor. Lif. A. (Se bifogade tabell.) Lil. A. Ö. P. M. öfver sportelutdelningen i K. Total utdelning ssumma. Secreteraren. Cancelliet gemensamt. Adv.fisc.cont. Kamer. Brandel. lista Prov.cont. Kamer. Törnqvist. Moberg. Carlmark. Spak. Norgren. Kamer. Nyblaeus. 3:dje Prov.cont. 'Anmärkning. ilo Secreleraren har särskildt, enligt författningarna, lösen för de fullmagter och constitutorialer, som af Collina utfärdas, men hvilkas belopp, sedan de flesta sådana tjenster numera tillsättas af K.. M. eller vederbörande verk, såsom Tullstyrelsen, Statscont. och Bergscollim, är, jemnförelsevis mot hvad fordom varit, obetydlig. 2:0 Hvarje Provinscontors andel i sportierna delas vidare inom cont. 1 4 lotter, utom den kamereraren enskildt tager af skattebrefs lösen. Cancelliets gemensamma sporteldel ater delas vidare i 6 lotter.
Men snart skall man finna sig tvungen att taga sin tillflygt till densamma, enär den synbart eller apparent förmögne icke mera lönnar åstadkomma hvad Staten behöfver. Då torde ordningen komma till de osynbart Föimögne att blifva hemsökta, på samma sätt , sorn man ej förr fallit på den tankan, att låta de aflägsnare Hemmanen deltaga i Durchtags - och Inqvarterings-besväret, än man såg att de nära landsvägen liggande Hemmanen blefvo oförmögne att bära bördan. Likväl får jag göra Ridderskapet och A-' didra uppmärksamt derpå, att det nu gällande BevillningsSystemet leder derhän , att Bevillningen läi t skulle kunna öfvergå till naturen af en Grundskatt ; oell hvad betyder Representations-rättigheten, när Bevillningar icke mera behöfvas? Hvad som redan handt, styrker denna min yttrade farhåga. Jag vet ej , huru man i andra Län lämpcde 1812 års Taxerings-grunder , men det vet jag, att 1814 års Taxering af Jorden i Ves manland blef högre, än den med noga tillämpning af grunderna hade bordt blifva. Året derpå kom en invitation eller en tillåtelse att sänka Bevillningen å jord med 1® procent och det derpå följande året åter en jpyitatioo att sänka den ytterligare 8 procent. Den 24 Mart-i, /. m. Bev'llningen å Jord blef nu under de fastställda beräknings-grunderne, eller rättare, man följde inga mer. Får verkställande Magten på sådant sätt inblanda sig i Bcvillningens fördelande, så täcktes Herrarne finna, att lika lätt, som Bevillnmgen det ena året på sådan väg sänkes, så skulle den kunna ett annat år höjas utan afseende på de öfverenskomne beiäkningsgrunderne. Sluteligen komme det därhän, att Be vil 1- ningen, fördeld på Länen, blefve ett extra tillskott, en tillökning blott i Grundskatten och Mantalspenningar, som Administrationen efter behag utskrifver. Herr Lagerhjelm, Pehr, anförde skrifteligen:
Tillåt mig, att med Eder och eder fru moder begråta vår käre Enevolds öde. Anse mig icke ovärdig därtill, om jag än blifvit den oskyldiga orsaken till hans ofärd. I veten hur mycket jag älskar honom. Han har varit den enda människa i världen, som ägt min hela vänskap. Hans olycka förorsakar mig de lifligaste smärtor, och från den sidan har min egen olycka blifvit mig mest kännbar. Han har delat min framgång med mig och vi skola med hvarandra njuta den lycksalighet, som vår Återlösare har lofvat oss. Jag vet ingenting att tillfoga till eder tröst. I kännen religionen. Jag har däri funnit min tillflykt, för att lugna mig öfver återstoden af mina olyckor. Jag beder Gud, att Han i detta ögonblick måtte låta Eder förnimma all religionens kraft. Jag skall aldrig upphöra att hysa den lifligaste tacksamhet mot alla de personer, som äro mig kära i eder hemtrakt. Han skrifver också ett bref till d:r Münter, däri han formulerar den hälsning, han redan muntligen bedt prosten framföra till grefve Rantzau: Jag har aldrig hyst en känsla, stridande mot hvad hans vänskap kunnat vänta. Öfvertygad sedan länge om, att han agiterade mot mig, har jag icke tillåtit mig att aflägsna honom från Kjøbenhavn. Lätt skulle det eljes ha varit mig, många bådo mig därom och anförde goda skäl, som icke berörde min person; men jag kunde icke besluta mig därför. Affärerna med Ryssland skola visa honom motsatta mått och steg, hvilka han förmodligen icke känner, då jag aldrig talat med honom om enskildheterna. Jag har kunnat förstå, om hans tillgifvenhet för sin herre kommit honom att finna sin väns uppförande tadelvärdt; men det föll mig aldrig in, att han skulle vilja med annans hjälp göra sin vän så olycklig som möjligt. Öfvertygad därom genom erfarenheten, har jag förstått, att lifligheten af hans nit, omständigheterna, öfvertygelsen om den fara, som han trodde hota konungen, kunnat kväfva hvarje annan känsla. Jag har icke bevarat någon bitterhet mot herr grefven.
Han har likväl begagnat sig af en annan, icke mindre skicklig, då han sagt, J, mine Hrr! som ifren för den Kongl. Proposm, hvad viljen J annat än hafva en oinskränkt religionsfrihet införd i landet. Jag påstår, att de, som försvara den Kongl. Proposm, hafva full rättighet att uttrycka sill mening; men deremot eger den värde talaren icke rättighet att påbörda oss andra afsigter, än dem vi uttala, och jag tillämpar på honom den satsen: qui prouve trop ne prouve rien. Samme talare har sagt, att han önskar en förändring, som öfverensstämmer med Grundlagen. Det är att intaga en fördelaktig position. Jag tillåter mig dock den frågan, om icke hvarje ledamot af R, o. Ad., som talat i denna fråga, har anspråk på att få intaga samma position, eller att anses icke vilja annat, än som öfverensstämmer med Grundlagen? Jag stannar här i mina anmärkn:r om den värde talarens taktiska sätt att tillvägagå. Jag vill blott erinra, att han i f. m:s plenum erkände, det han möjligen gjort sig skyldig till samma förebråelse, som han nu velat påbörda Koungens 318 Den 31 Oktober e. m. Rådgifvare, nemi. att såsom ledamot af LagUtsk. hafva glömt att anmärka, det Högsta Domstolen icke blifvit hörd öfver de lagförslag K. M. till R. St:r vid den Riksdagen aflåtit; men nu i afton har han återtagit detta erkännande och sagt, att det icke låg honom till last ett sådant förbiseende. Vidare har samme talare sagt, att i anledn. deraf, att Högsta Domstolen icke blifvit hörd öfver den förändring K. M:s Propos., innan densamma till R. St:r afleranades, undergått, man skulle kunna draga den slutsats, att K. M. till R. St:r skulle kunna aflåta Proposm, utan att Rådet derförinnan blifvit i ämnet bordt. Jag hemställer, huruvida ett sådant påstående förtjenar något svar, enär vi nogsamt känna, att icke någon K. M:S Propos., äfven om den vore kontrasignerad, emottages af R.
Han nfundades dein allt det, som följde med deras ungdom, deras säkra sjalfbelåtenhet, deras strålande visshet, att allt, livad de göra ar oeinotstkndligt, men framför allt detta: att de Zpclcades! Och livarför lyckitdes de? Darför att de visste saga det ratta ordet i rattan stund, kiinde oinklada sina känslor i granna fraser, posera, dragera sig, under dst att lian var tafatt och omöjlig i Iiennes slllskap. Han var r&amp;dd att göra sig löjlig. Det var deiiila ångest, som fjättrade honom. Han koni ihåg, liui narraktigt brodren burit sig åt i ett likiiande fall. Det soin klädde och passade de iinga - å denna ungdoin! Det fanns ögonblick, då lian velat byta iit sin ai !dliga förstfödslorätt om Iivars varde lian kannt sig så viss mot dessa unga snobbars societetsgq~nviilling. Darhiin hade det koiniiiit, att lian afiindades allt det, liaii för iihgra korta inånader sedan, djupt föraktat. Han hade en stund suttit ocli vagt i Iianden den geologiska Iiaminaren, som legat på bordet. Nu lade han den ifrån sig, steg upp och gick fram ocli ater i ruininet. Stannade framför det öppna pianot. Hurn voro orden till den dar iniisikstrofen? J o .rätt, nu visste Ilan. Han försökte några tongångar och gnolade iiiellan sina sainnian. bitna tänder l ?austsJ svar på Ikiefistofeles fïbga: d a g söker en skatt, som innebär. deiii alla, jag söker z6m~do~iz! » Han reste sig och stödde pannan mot handen. Håret vid tiiningarne var gråsprangdt. Han var en narmare femtio års mm. Han trinkte: Ve den till livilken den Mäktige kommer sent i lifvet. Ban kommer som en allt bortsopande hvirfvelvind, som en brän-)) ' 2 naiide sanium.
St:r vid sistförflutna riksdag hos K. M:t i underd. anhöllo om utarbetande af förslag till nytt lands - 348 Den 25 Oktober. ting, så hegärde Ständerna i sammanhang dermed, att en revision af lagarne ang:de kommunallagstiftningen måtte verkställas. Den revision, som blifvit resultatet af denna framställning, liar af Ständerna, såvidt jag inser, ej blifvit genomgången och granskad annorlunda. än i sammanhang och med afs:de på frågan om landstinget, i och för hvilket detta förslag blifvit utarbetadt. Att lör vinnande af tid Ekon.Utskit i särskilta afdelningar aflåtit sina sammanjemkningsförslag, har jag ej ansett vara olämpligt, alldenstund det dermed åsyftade ändamålet, eller vinnandet af tid, verkligen blifvit vunnet. På så sätt att gå till väga, hafva i detta ögonblick verkligen 3:ne delar af ämnet hunnit blifva genomgångna, men att denna omständighet skulle föranleda dertill, att Ständerna nu särskildt skulle aflåta en underd. skrifvelse, innefattande dess utlåt, öfver dessa 3:ne delar af frågan, anser jag ej vara riktigt. Jag har nemi, ej funnit något erkännande af Ständerna att en omarbetning af kommunallörfattningarne vore nödvändig, annorlunda än, på sätt Ständerna äfven vid sista riksdagen yttrade, i sammanhang med förslaget om landsting. Skulle Ständerna således aflåta en underd. skrifvelse i den forin, som här blifvit föreslagen, tror jag att frågan derigenom fick ett utseende, som alldeles ej vore det rätta. Enligt mitt förmenande är det helt och hållet ett misstag att denna skrifvelse blifvit aflåten förr, än äfven frågan om Ständernas utlåt, i afs:de på landstinget i densamma kunde inflyta. Hvad som dessutom ovilkorligen i detta Exp.Utsk:ts skrifvelseförslag är oriktigt, är att Utsk:t i slutet af detsamma säger, att R. St:r i frågan om landstinget komma att i särskild skrifvelse sig utlåta.
De stycken, som betecknas med orden »efter begäran», »pligtskyldigst», »efter behag», »viljefärdigst», »välvilligt»28, äro endast tjugoen. Bland dem finnes ett vid riksrådet och fältmarskalken, friherre Lorenz v. d. Lindes bår, kalladt »Den rätta adels dygdeväg»; ett vid riksoch kanslirådet Mattias Björnklos grift, han, som från simpel mjölnarson blef en af rikets inflytelserikaste herrar, var den djupast invigde i Karl Gustafs diplomati och vågade i rådet trotsa sjelfva de la Gardies makt; ett vid kongl. stallmästaren Reutercrantzs bröllop, hvilken då fruktades såsom stående högst i den unge konungens ynnest; ett vid den åttaårige friherre Axel Gyllenstjernas begrafning. Vi se att både förtjenst, makt och förnäm börd ej tvekade att uppsöka Lucidors penna. Andra stycken åter hafva väl af honom sjelf blifvit underdånigst framlemnade och belönade. Detta veta vi bestämdt hafva skett för de båda bröderna Gyllenstjerna, de engelska sändebuden lord Howard och Henry Coventry, kanske också, för riksrådet grefve Tott vid hans hustrus död, för aflidna riksrådet, öfvermaskalken och lagmannen, grefve Oxenstjernas och hans frus arfvingar, för riksstallmästaren grefve Torstensson vid hans lilla dotters död, för den i Holland födde rådman Pötter, som ordnat den 1668 af ständerna öfvertagna banken och derför adlades till Lilienhoff, hvarvid Lucidor för honom upptände en »Ehrenfackel» o. s. v. Antalet af dessa presenterade skrifvelser skulle bli ungefär tio. Vi vilja ej heller förneka, att af de öfriga poemen, fastän titelbladen ingenting upplysa derom, åtskilliga dels kunnat vara indirekta böneskrifter, dels blifvit bestälda och betalade. Men en hel mängd andra förekomma till umgängesvänner och bekanta, hvilka blott hans egen tacksamhet eller välvilja dikterat. Muntert skämtande, infinner han sig sjelf eller åtminstone hans lyra vid deras bröllop.
I Frankrike har hvitbetsodlingen på sednare åren tagit en förvånande fart och i norra Frankrike längs gränsen till Belgien finnas storartade fabriker inrättade för tillverkning af hvitbetsbränvin. Detta bränvin tillsättes med något drufsprit samt färgas och utföres derefter under namn af drufbränvin. Innan 1860 års handelstraktat med England afslöts, lärer sådant bränvin utförts till England i stor mängd. Svårigheten att åtskilja sådant förfalskadt bränvin från det äkta drufbränvinet lärer ock, efter hvad Franska vetenskapsmän intyga, vara mycket stor; ehuru det naturligtvis kan ske genom en kemisk analys, är det väl för sent att anställa en sådan, då bränvinet hit inkommer och angifves till förtullning. Vid diskussion om Franska traktaten torde jag få lemna faktiska uppgifter, som visa, att Franska fabrikanter kunna tillverka bränvin af samma sprithalt som det Svenska, men för vida billigare pris, och, om det förhåller sig så, torde det vara klart, att Svenska bränvinstillverkningen går en total undergång till mötes samt att statsverket kommer att lida en årlig förlust Den 13 Januari. 79 af 10 millioner och kommunerna af de inkomster, de nu hafva af bränvinsminuteringen. Hr von Koch: Jag ber R. o. Ad. ursäkta, att jag åter upptager dess tid, men jag gör det endast derföre, att jag nu förmodar, att liela denna diskussion tillkommit med anledning af det kända förhållandet, att Bevitln.-Utsk:t nästa Måndag sammanträder lör att afgöra frågan om Franska traktaten, och att inan i dag här har velat hafva en liten förpostaflar, på hvilken traktatens vänner varit alldeles oförberedda. Jag har åtminstone varit det, men tror mig dock kunna lemna on ytterligare upplysning i afseende å Frih. Ivlinckowströms anförande, Frih. Klinckowström har numera medgifvit, att det endast är surtaxen på Franskt vinbränvin som är fix, och att vi således kunna sätta hvilken tull som helst å allt slags annat bränvin och således äfven å hvitbetsbränvin, men samma talare har tillika förklarat, att i norra Frankrike hvitbetsbränvin i storartad skala förfalskas tili drufbränvin.
Jag tror, att ett förslag härtill kan genom Konungens Befallningshafvandes i orten försorg lämpligast uppgöras, och derefter Hans Maj:t Konungen till sanction underställas; äfvensom huru vägpenningarne skola uppbäras samt redovisas. Detta öfverlemnar jag likvist till uplystare mäns pröfning, och anhåller om återremiss af Utskottets Utlåtande, samt att Utskottet må taga i öfvervägande hvad jag haft äran anföra. Friherre Cederström> Jacob: Då återremiss förmodligen blir beviljad på ena - Den 16 Februarii f. m. handa grund, som genom votering sistlidlie Lördag blef gällande, att nemligen saken tillhörer Statsoch EkonomiUtskoltens gemensamma handläggning, vill jag väl icke anticipera på de anmärkningar, som kunna komma i fråga, då Utlåtandet återkommer, men tror mig likväl böra fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att innan något understöd af Statsmedlen beviljas för väganläggningar, bör en noga undersökning om vägens nytta och nödvändighet för orten i hvarje särskildt fall föregå, emedan allmänna Lagen i 25 Cap. ByggningaBalken ktadgar hvarje orts skyldighet, att bekosta de för densamma erforderlige vägar. Herr Lagerhjelm, Pehr: I afseende på innehållet af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, torde böra anmärkas, att det angår tvänne olika ämnen. Den första motionen af Daniel Andersson handlar endast om borttagande af en backe, och jag hemställer, om Ridderskapet och Adeln anser en återremiss uti denna del af Utlåtandet behöflig, eller om StatsUtskottet haft orätt i sin förklaring, att det icke bör tillhöra Staten att borttaga backar. I den sednare frågan åter, rörande Statsbidrag till större väganläggningar, som närmast afse Statens allmänna fördel, och först i en aflägsen framtid kunna blifva af motsvarande nytta för orten, medgifver jag väl, att considerationer böra äga rum, men instämmer med 12 Den 16 Februarii f. m.