Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
K ö p en docka silke af alla möjliga kulörer och lägg huller o m buller i påsen, och sedan kan ni säga: H. * X X X I X. Underlägg för kamordningarna vid morgontoiletten, hvilket har den praktiska fördelen att för hårfelt skydda den fint betsade loiletten. Klipp af hvit linnestramalj en bit, 35 cm. lång och 25 cm. bred, repa upp kanten 2 cm. till frans, brodera derinom en liten bård med blått och rödt bomullsgarn. Klipp sedan för den obroderade XLV. Eldgaffelslåda. Beställ hos en bleckslagare en tresidig blecklåda. Hvarje sida bör vara 14 cm. lång o c h djupet af lådan 3 eller 4 c m. Udda ut en klädesremsa samt sy på den med plattsöm någon ranka. Sätt sedan remsan rundt om kanten på lådan. Utilis. Slärkskjortsomslag för resor. Tag härtill javastramalj, 85 cm. lång; 47 c m. af längden skall vara 47 cm. bred, den andra delen af längden klippes af 10 cm. från hvardera sidan, således återstår i midten 27 cm:s bredd, hvilket sedan bildar klaff. På denna klaff broderas nu en bård och namnet i midten, på undre sidan broderas äfven en bård, med konturerna till en hopviken stärkskjorta i midten. Det hela fodras med hvit domestik, hopvikes för skjortan samt hopknytes med sidenband. Utilis. VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten pä Iduns lämplighet för platssökande och platsu tbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfrlga slags T r e d j e s y m f o n i k o n s e r t e n egde rum sistlidne lördag efter ett program o c h med ett utförande, s o m gjorde denna musiktillställning till en verklig högtid. För programmet redogjorde vi i föregående nummer o c h vilja nu endast nämna, att den från golf till tak fullsatta salongen helsade de olika numren med det lifligaste bifall.
Ilti sä wäl Högwördige Preste - Ständer som Wällofl. Borgare - Ständer har af någre Ledamöter blifwit yrkadl, att anflaget för Allmänna Fattigwärden mätte, om icke indragas, åtminstone minstas. Srats-Utstotlet har uti desi förra Betänkande upgifwit den författning, hwarpä denna Inrättning sig grundar samt hwartill medlen, som densamma efter berörde författning ä Stat upbär, isrän längre tid tillbakars warit anstagne. Dä Leffe Titlar granskas, lär det mer än tydeligen wisa sig, att de icke äro bestädde för sädane af Stockholms Fattige, ät hwilka, efter försattningarne, Stadens Församlingar och deras Fattig-inratkningar böra lemna understöd. Den 12 Februarii. 535 Ester den ifrän Borgare Ständer yttrade önskan, alt erhälla en ännu mera specisique »gist pä fördelningen af deHe medel, sädan den warit före Fattigwärdens inrättning, fär Stais - Utstotter den nu meddela, nemligen: Underhäll för Barnen i Stockholms Stora Barnhus, enligt Kongl. Brefwkt af den 17 Februarii 1746 förut anordnade till Commerce - Collegii disposition - 166: ga: Dito för fattige Fabriques-arbetares Barn derstädes, enligt Kongl. Brefwen den 17 Decemb. 1756 och Z Fevruarit 1771 förut anordnade till Commerce - Collegii disposition - r,oc>o: Till Medicamenter för Fattige Hule i Stockholm, enligt Medicinal Staren, förut anordnade till Fattig-moäicorum disposition - 500:
Ända långt norrut ha nybyggarne redt åkrar och ängar och byggt upp trifsamma byar i den forna vildmarken, där numera på sin höjd några få hundratal, helt fredliga rödskinn finnas kvar. Endast längst i norr och nordost, upp emot gränsen till Kanada, äro skogarna i Minnesota ännu i det närmaste orörda. Timmerhuggarne tränga visst årligen allt längre in i vildmarkens hjärta, men ännu ha de icke helt rådt på den. Ännu äro skogarna där borta fulla af vildt och vattendragen af fisk. Endast de, som förut hade sin enda utkomst af jakten och fisket, ha försvunnit. Och därför står skogen där uppe ändå mera öde och tyst och hemlighetsfull än fordom, då de närmaste nybyggena ännu voro många dagsresor borta åt söder. Under sommaren händer det väl som oftast att stadsbor tränga ett stycke in i ödemarken for att under en eller annan vecka ofreda de vilda djuren och lefva gränsmarkslif på lek. Men de nå aldrig mycket långt åt norr. Strömmar, kärr och sjöar och skogen själf hålla dem tillbaka. Leken begynner så otroligt fort likna allvar, om man tvingar sig fram litet längre in i ödebygden. Det är på vintern odlingen tager sina fjät allt längre in mot den jungfruliga skogens hjärta, med dånande yxhugg och brakande af fällda skogsjättar, som lämnat ungdomsåren bakom sig redan då de första nybyggarne stego i land på kusten ettusen mil längre åt öster och slogo de första slagen i kulturens kamp mot vildmarken. Då kölden lagt broar öfver strömmar, sjöar och kärr och snön byggt väg genom den stiglösa bygden infinna sig timmerhuggarne i skaror och slå upp sina vinterläger icke långt innanför utkanten af den orörda storskogen. Och då de på våren draga därifrån har storskogens gräns flyttats ett stycke längre åt norr. Inom längre eller kortare tid därefter komma sedan nybyggarne, men de ha ännu styft arbete innan den första sådden kan anförtros åt jorden. Den grofva timmerskogen är fälld, men stubbarna stå kvar och mellan dem vanligen annan skog så tät, att både eld och yxa måste tagas till hjälp för att reda åkern. Det är ett vida hårdare arbete än den simpla plöjningen ute på prärin, men mödans lön är fullt lika osäker.
Icke ett skrik hade hon gett upp, stum och hvit hade hon låtit sig styras af krigarens råa 5 grepp om armen, och när hon fick hjälmen på hufvudet, gick hon, utan att skaka på dess tyngd, in mot tempelcellen och sjönk ned tätt intill marmorväggen. Där satt hon, utan att lyfta hufvudet nog till en blick omkring sig, medan kvinnorna klagade. » V e, ve vårt öde, » kvedo de. » D u också Satyras, och du Timas, och du Aretemias, som skulle bli brud så snart, alla äro vi här! Ve oss, vi öfvergifna, nu bränna de våra hem, aldrig få vi se dem mera. De släpa oss bort som trälar, de taga oss med våld, våra röfvares barn få vi bära i skam och gråt och möda. Hur allt förändras i ett slag! Tänk i går blott! O, att vi aldrig hade känt lyckan! » De famnade o m sina knän och vaggade af och an, tårarna strömmade ned under hjälmarna. Några lyfte af dem för att kunna torka sin gråt, men behöllo dem på knäet, kastade ej bort dem, ty de visste e j, o m den herre, som ödet gett dem, var sämre än den de kunde få. Nedanför trappan bedömde männen skrattande deras gestalter och nämnde namnen på deras eröfrare. » Den är dens, och den är dens, » sade de, » hej däruppe, ha ni systrar? Gläd er, ty de komma också hit, om de likna er. » Och tid efter annan kommo nya grupper och ny gråt. Aristonike hörde det som i ett sorl långt borta; stenens köld mot hennes axel tycktes henne tränga igenom allt. Då förnam hon tätt intill sig i skuggan en röst, som hon kände igen, och hon riktade blicken dit. Det var den gamla Boisca, Euphros mor, som satt där nedhukad, mumlande och stirrande mot en blomkorg och m e d de magra händerna hjälplöst famlande bland stjälkarna. För Aristonikes blick såg hon u p p; hennes ögon voro liksom brustna i förtviflan, men omsider smälte de i tårar, och hon talade sakta och jämrande. » O du, Aristonike, du här och med den hjälmen p å!
B. af betänkandet 11:0 206, att, derest, efter verkställd utredning af förhållandet med den å f d. 4;de hufvudtiteln uppkomna brist af 700 r:dr, ersättning derför skulle till Statskontoret inflyta, densamma borde debiteras under inkomst-titeln extra medel och uppbörder, för att såmedelst öka inkomst-öfverskotterna och i sista Stals-Utsk:s Utlåtande, N:o 288. 5 hand komma Riksgälds-kontoret tillgodo, — har af Ridderskapet och Adeln blifvit återremitterad, men deremot af de öfriga riks-stånden bifallen. Då, vid sådant förhållande, denna fråga är, jemlikt ^5 § Riksdagsordningen, af Rikets Ständer afgjord, kan berörde återremiss icke föranleda till någon åtgärd. 2:0 Det uti samma § litt. D. af berörde betänkande framställda förslag att åt t. f. stads-kommissarien Fredin måtte anförtros uppgörandet af en Riks-hufvudbok efter ny method, samt en formulär-hufvudbok öfver Stats-kontorets enskilda rörelse, är af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, men af öfriga riks-stånden deremot godkändt. Enär, vid sådant förhållande, ärendet är, i kraft af nS § Riksdagsordningen, af Rikels Ständer afgjordt, kan Utskottet med denna fråga icke taga vidare befattning. 3:o Uti 3 § hade Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med begäran om meddelande af elen föreskrift, alt personer, bosatte uti hufvudsladen och åt hvilka löner, arfvoden eller gratifikationer blifvit anordnade, sjelfve må beloppet uppbära och qvittera.
M:s nåd. remiss å åtskilliga alunverksägares underd. anhållan om upphäfvande eller nedsättning af utförseltull åalun; 4?» Den 09 December f. m. N:o 257. ang:de lindring i bevilin. för invånarne i staden Wenersborg; N:o a58. ang:de ett af K. M. i nåder öfverlemnadt förslag till lag för Banken; N:o 25g. ang:de förändring i 2 § 16 cap. Ärfdabtn; N:o 260. angrde inskränkning i åklagares rätt att anställa åtal å begångna förbrytelser emot föräldrar samt stjufoch svärföräldrar. Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. n dennes f. m. på bordet lagda mernor. N:o 66 med förslag till ändring i Riksd.- Ordn:s föreskrifter om bergsbrukens representation. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Då denna fråga förra gången förevar, var det hufvudsakligen en ledamot, Hr Cederschjöld, som gjorde anmärkntr vid mitt förslag till ny redaclion af ifrågavar. §, hvilka anmärkntr hufvudsakligen härledde sig derifrån, att han icke med mig delade åsigt om den princip, sorn borde ligga till grund för denna §. Den princip, jag hyllat, är densamma, som igenfinnes i närvar, grundlag äfvensom i Constit.Utskrs förslag. Hr Cederschjöld utgick från en annan. Frågan begärdes då på bordet, på det att de ledamöter af R. o. Ad., som densamma kunde interessera, måtte blifva i tillfälle att taga närmare kännedom af mitt förslag. Hr Cederchjöld har tagit kännedom af detta förslag, men af tjenstegöromål hindrad att vara närvar, i dag, har han anmodat mig att framställa det förslag, hvarom vi blifvit ense. R. o. Ad. torde således tillåta mig uppgifva, hvaruti han skiljer sig från mig.
Allmänna MagazinsDireetionen hittills begagnat måtte upplåtas till Bonde-Ståndets disposition; i anledning af gjord ansökning att erhålla betalning för en af Riksgälds-Contoiret utgifven derstädes såsom hypotek aflemnad Obligation; och angående Riks-Ståndens skiljaktige beslut, i fråga om pensions anslående åt förre Justitiae-Ombudsmannen Friherre Mannerheim, Statsoch Bevillnings-Utskottens: Angående såväl minskning uti Stämpelafgiften för Spelkort, som förändring i afseende på sättet för Ko r t-B e v i 11 n i ngs-s t ä m pli n - gens verkställande; och angående väckt fråga om ytterligare förmåner och friheter för Gästgifverierne uti åtskillige orter. StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens : Angående upphäfvande af såväl Inrikes Tullbevakningen, sorn Gränse-Tulibevakningen mot 32.8 Den 8i December «. m. Norrige; rörande Postföringen i Riket; om rättighet för Herjeådahlens Allmoge, att tullfritt få hämta Salt från Rörås Kopparverk i Norrige tili eget behof; och angående ytterligare understöd för Nybyggarne i de Norra Provinserna. Statsoch B ane o-Utskottens; Angående tiden för nästa Revision af StalsBancooch Riksgälds-Verkens räkenskaper; med anmälan om de af Riks-Ståliden fattade olika beslut, i anledning af förekommen fråga om Låne-Rätt uti Riksens Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkrings-Verket; i fråga om medel till förskott å Arn i iget lill Götha Calial-Byggnad för nästkommande år; och i anledning af Kongl. Maj:ts Skrifvelse, angående betalning af förre Kongl. Famillens här i Riket innestående enskildta förmögenhet. StatsBancooch Lag-Utskottens: I anledning af väckte frågor om stadgande af liqvidationsgrund vid gälldande af Skulder i Bancomynt. StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens : Rörande anslaget för S tr orm ens ilingarne, samt öfver åtskillige dermed gemenskap egande motioner.
"Utsk. har antagit, att utgifterna å Idessa båda titlar ''skulle kunna inskränkas, såsom en följd jemväl af de lättade utvägar för truppers transporterande, som i sednare tilder uppstått; med anledn. hvaraf Utsk. tillstyrker, att ■”'anslaget för durchmarsch-kostnader må nedsättas till r:dr "20,000” etc. Jag har haft tillfälle att se ett stort krig föras, och dervid förmärkt, att våra trupper i början fingo många efterliggare, derföre att de icke kunde marschera; d. v. s., att de icke voro vana vid att gå långa vägar eller att sköta sina fötter under marschen. I den mån fälttåget räckte längre, upphörde denna olägenhet, förmedelst öfningen och vanan. Skulle nu trupper uti Sverige, ett land, som är så glest be - D c n 9 Maj f. ra. 467 bodi, och der långa marscher förmodligen alltid skola komma att behöfvas, icke i fredstid få öfva sig att gä, utan, om möjligt vore, alltid transporteras sjöledes; så befarar jag, alt vår aimee skulle genast förlora en del af sin användbara styrka, just genom ovanan alt marschera. Snarare borde trupper hållas'dertill än derifrån; det är cn oförgriplig anmärkt!. , som jag hoppas icke må anses förmäten. E11 ledamot har bär, rör:de förvaltningen af de lill krigsbehof anslagna medel, yttrat sig på ettsätt, som jag aldrig skulle hafva väntat. Det tillkommer icke mig att vederlägga hans mening; men jag kan likväl icke underlåta att yttra min bedröfvelse deröfver, att en laglärd man icke gör skilnad emellan hvad som hörer till öfverläggning och lill anklagelse. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: En värd talare liar om användandet af de lill försvaret anslagna medel begagnat ordet g a s p i 11 a g e. Ordet har blifvit här olika uppfattadt.
Rär förmodligen kommer att ur räkenskaper ne afföras, sedan redovisningar för de under år 1853 utbetalda medel utaf dåvarande så kallade mindre kreditiv, äfvensom för hvad under sisth år utbetalts utaf kreditivet till upprätthållande af rikets neutralite, hunnit afgifvas och i föreskrifven ordning granskas. På sätt i den nu meddelade uppgiften öfver Riksgälds-kontorets bokförda tillgångar redan är omförmäldt, linnes värdet å den af Kontoret begagnade fasta egendom bland dessa tillgångar i räkenskaperna upptaget med 60,000 R:dr; men då denna egendom icke kan betraktas såsom en för bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade utbetalningar disponibel tillgång, och då statens åt andra förvaltande verk öfverlemnade fastigheter numera icke finnas i dessa verks hufvudböcker uppförda, så anse sig Revisorerne böra hemställa, att ifrågavarande egendoms värde, i likhet med hvad vid 1840 och 1841 års riksdag beslöts och allt sedermera iakttagits i afseende på det till lokaler för Riks-stånden och Utskotten upplåtna hus, endast måtte upptagas inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper. Förhållandet mellan Riksgäldskontorets skulder och tillgångar. Riksgäldskontorets hus. 44 — Skuldernas och tillgångarnes belopp den 30 Juni 1855. Jemte har ofvan intagna, från nu granskade räkenskaper hemtade, uppgifter, angående Riksgälds-kontorets skulder samt fordringar och öfriga tillgångar, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela några, på Kommissariatets sednast afgifna halfårs-berättelse grundade och i Fullmäktiges protokoll för den 7 sisth September förekommande, upplysningar, rörande dessa skulders och fordringars belopp vid slutet af Juni månad innevarande år: Enligt åberopade berättelse, uppgingo Riksgälds-kontorets skulder vid nyssberörde tidpunkt till R:dr 7,958,731: 17. 4. hvaraf de räntebärande skulderna utgjorde Kalr 3,974,421: 31.
Hr von Har tmansdorff: Då Ståndet helt nyligen beslutat, att 1845 års taxa skall vara gällande i fråga om väfnader, synes det mig vara mest consequent, att låta samma taxa gälla äfven för ull. Disk. har. emot hvad Frih. Gyllenhaal yrkat, bibehållit skilnaden emellan gröfre och finare ull och äfvenså den nuvat:de tullafgiften å den gröfre, men deremot med | nedsatt afgiflen å den finare. Mig synes likväl, som våra inhemska schäfetier behöfva den uppmuntran, man beredt dem genom högre tullafgifler å den finare ullen. Mau bör fördeuskuld icke nedsätta denna tull, hvarigenom dem beröfvas en förtjenst, hvilken erfordras till kostnadernes betäckande för finare färs införskrifning, underhåll och vård. Här är likväl fråga icke blott om tullafgifterne, utan äfven om otterne, hvarest ullen skall införas. Ifrån stadganderne i nu gällande tulltaxa, som för ull inskränker införseln lill vissa städer, nemi. Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg, har Utsk. i så måtto afvikit, som det föreslagit, att denna inskränkning till vissa orter skall alldeles upphöra. Jag medgifver visserligen, att många svårigheter torde mota i afseende på bevakningen enl. nu gällande föreskrifter; men det torde dock vara en sanning, att, såvida någon tillförlitlig kontroll skall blifva möjlig, rättigheten att införa ull bör inskränkas till vissa orter. Jag vill såsom bevis nämna, hurusom under en förgången tid, då grof ull var belagd med 2 sk. och fin ull med blott 4 sk. i tull, men införseln var medgifven alla stapelstäder, endast 15,000 U finare ull införtullades ärligen i medeltal. Under senare liderne hafva deremot årligen förtullats 4 till 500,000 $ finare ull, oaktadt nuvar:de skillnaden i tullen af 6 sk. är så mycket större. R. o. Ad. torde således finna nödigt att fortfarande inskränka införseln af ull till vissa orter äfvensom bibehålla tullalgifterne å ull enl. nu gällande tulltaxa, hvarom jag jemväl anhåller.
Flertalet af Altonas inbyggare ha också ställt sig på hans sida, myndigheterna och prästerskapet framför allt – och främst af alla konsistorialrådet Reichenbach. Denne stridbare andans man hade redan i oktober månad insändt till det tyska kansliet i Kjöbenhavn en angifvelse mot månadsskriften »Till nytta och nöje», för gudlöst och smädligt skrifsätt. Och nästan samtidigt hade polisdirektören i Altona, J. P. Willebrand, inkommit med en liknande angifvelse, däri doktor Struensee och monsieur Panning uttryckligen nämndes som medarbetare i månadsskriften, och däri han anhöll, att den skändliga afhandlingen till hundarnas pris måtte undertryckas. Resultatet af denna skallgång blef, att månadsskriften indrogs. Dessutom skulle författaren till lofsången öfver hundarna – i enlighet med Bernstorffs resolution – »i stillhet eftertryckligen betygas, att slikt förment kvickt skrifsätt icke vidare finge brukas». Och polisdirektören gjorde sig ett speciellt nöje af att adressera denna tillrättavisning till Struensee. Emellertid fick förläggaren tillstånd att utgifva en annan månadsskrift, som han kallade »För ro skull» och hvaraf två häften utan anmärkning lyckats passera syndicus Klefeckers argusögon. Till dessa trycktes i hemlighet nya titelblad, därpå de betecknades som novemberoch decemberhäftena af »Till nytta och nöje», hvarefter de tillställdes den indragna månadsskriftens abonnenter. Men saken upptäcktes, boktryckaren blef åtalad för trots och lagbrott och undskyllde sig offentligen med, att sådant skett uteslutande för att tillmötesgå en önskan af doktor Struensee. Nu triumfera monsieur Unzer och hans vapendragare; men den slagne reser sig snart till ny kamp. Han bestämmer sig för att framträda öppet, kasta hela sin ställnings och sin personlighets anseende i vågskålen och under sin egen ledning utgifva »Altonas månadsskrift». Han har lyckats att för sin plan intressera boktryckarna, bröderna Burmester, nära fränder till Ottilies aflidne man och högt ansedda borgare i Altona. På så sätt blir också hennes namn knutet till företaget, och hans mod växer, ty hoppet hviskar inom honom: i detta tecken skall du segra.
Sedan Utskottet nti afgifvet Betänkande N:o 9, i anledning af vackt motion af RiksdagsFullmägtigen David Rasmusson från Malmöhus Län, tillstyrkt, att då en egare af en skattlaggd vattenmjölqvarn, i anseende till minskad eller alldeles försvunnen vattentillgång, vore föranlåten att dess drift inställa, honom måtte vara tillåtet, att, utan hinder af andra qvarnegares bestridande, få i stället inom samma ort uppföra vädermjölqvarn till tulltägt, derest han dertill kunde ega tjenlig plats på ett afstånd af minst 150 alnar från allmän väg; men deremot ansett, att, sä länge ekonomiska mål i allmänhet funnes böra tillhöra Konungens Befallningshafvandes befattning och af - 1522 Beit! och Ekon, Utsk. Belänkanclen. görande, skäl icke vore för handen, att i afseende på behandlingen af frågor om rät* tighet till nya tullqvarnars anläggande föreslå ett olika förfarande, elier såsom David. Rasmusson yrkat, öfverlemna slika frå* gor till domstolarnes pröfning; så hafva Vallo/]. BorgareStåndet och Hsderv. BondeStåndet till Utskottet behagat återremittera samma Betänkande, i anledning af de af flere Ledamöter dervid gjorde erindringar, hvilka hänföra sig dels till sättet för målets handläggning, i hvilket afseende är anmärkt, att dess egenskap bordt fordra äfven LagUtskottets yttrande deröfver, dels till det af Utskottet föreslagna villkor för uppbyggande a£ vädermjölqvarnar, att nemligen desamma icke finga uppföras närmare än 150 alnar från allmän väg, hvilket ansetts vara förnärmande för egande rätten, och af Hederv.
Ringvalls fader, som, enligt hvad hon straxt förkunnade för oss, i lifstiden varit kamrer i Göteborg. Hon bjöd oss nu att taga plats i soffan vid det präktigt dukade kaffebordet och serverade oss kaffe i gamla förgylda koppar, troligen ett arf ifrån föräldrahemmet. Vi läto oss kaffet väl smaka och doppade af de sköna kringlorna och pepparkakorna. Vår uppmärksamhet var dock oaflåtligt rigtad mot köket, till hvilket dörren stod öppen, och der den unga flickan sysslade vid köksbordet, och vi svarade nästan förströdt på mamsell Ringvalls mångahanda frågor. O, hvad hon var fager, denna unga mö! Att vi ej redan hade fått se henne, då vi ackorderade om rummet! (Vi fingo sedan veta, att hon vid den tiden, pingsttiden, varit ute på landet för att helsa på aflägsna slägtingar.) Hon låtsade sig visserligen ej märka, att hon var föremål för vår stora uppmärksamhet; men af de behagfulla rörelser, hon alltjemt utvecklade under sitt sysslande vid bordet, kunde vi dock ganska godt förstå, att hon ej var likgiltig för vår närvaro. Efter kaffet förfogade vi oss åter in i vårt rum och började under tystnad att packa upp och ordna våra saker. Oaktadt vi båda voro lika intagna af och endast tänkte på den unga flickan, dröjde det en god stund, innan någondera af oss gaf sina känslor luft och i ord uttryckte desamma. Det var, som om den ene ej velat låta den andre förstå, hvad som rörde sig inom honom. Först då den unga flickan i köket med behaglig röst uppstämde en visa, bröt Tegnéhr tystnaden, i det han utbrast: »Det var sjelfva tusan till grann tös!» Jag fann det nästan vanvördigt af Tegnéhr att använda sådana simpla ordalag om den sköna flickan. Men då jag visste, att han var föga poetiskt anlagd, så gitte jag ej tillrättavisa honom för hans brist på smak, utan nöjde mig med att helt enkelt nicka bifall. Det blef nu ej mera taladt om henne, utan försjönko vi återigen hvar och en i sina tankar, hvilka väl egentligen gingo i samma rigtning.