Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hwav de t;! indragning bcsiämda Boställen beträffar, af hwilka cn del ännu cj hunnit blifwa lediga, men åtskilliga redan hemfallit Kronan, och blifwir til SmtSwerkecs förmän bortt-srrenäergäs, sa anser jag, af enahanda grund, någon afgift för de förre af In» Lelningshafwaren, ehuru kjerrstin, icke aaa rum, häldst hanö tjenstledighet icke ciikommst pä egen derom gjord r r66 ansökning, akan blifwit en följd of Kongl. MasttS om förändring af en del Regementet frän Cawaileri til Infanteri ivldtagna näd-ga Försalknrng, urj hwilken han ock as silvan grund bliswik Ivid sin Jnnehafraaiide ion och Indelning ! sinder bibehållen, med famina rätt, sorn han dea under tjenstgsringm innehaft. Herr ZchsrnsLreurr. I g hade haldre sert, ar ^rmesyz ?snstc>ns-Easta, hmaraf än i dag mangen aldrig Krigsman nzmer sin bergning, fakt förblifwa orubbad, och i stället önskar, ak den Jord, hwarsm nu är fraga, icke mera än någon annan, warre fran den allmänna beskattningen fritagas. Herr Grefwen och Landt,Marskalk?!; provnnrrsäe bifall til 4-'de lVlomsutsr. Ropades Nej och Ja. Arfherre 1'»Il, joban Lbristopbsr. För mm de! förklarar jag, ar den blifvande UpskattningS Ommittoaii mä anse wik innehajwande lö-llstiriL Boställe ri! hwad warde och beskaffenhet den behagar : i detta och alls andra fall underkastar jag mig ar bidraga kr! den allmänna fåken. Efter detta yttrande, tror jag wig kunna anses owälviq, at rala om ^rmcchrn i anseende cil ^rmesn.
Ehvad han okänd vara vill eller ej, åligge honom att tillställa Boktryckaren en förseglad sedel, innehållande 1 Anteckningen i marginalen gjord med Hartmansdorffs stil; genom asterisk har hänvisning gjorts till texten. 8 Anteckningen gjord med Hartmansdorffs stil: tillägget står i överensstämmelse med ett ändringsförslag vid T. F. O. av 9 mars 1810. framlagt redan av 1809—10 års riksdags konstitutionsutskott; se C. U. M. 1810-15, sid. 60. 3 D:o med Mörners stil; genom asterisk har hänvisning gjorts till texten. 4 § 1 mom. 5 motsvarar § 1 mom. 4 i T. F. O. 9 mars 1810 och i konstitutionsutskottets ändringsförslag 1809—10 och 1810 års riksdagar; se C. U. M. 1810—1815, sid. 60—61; jfr i övrigt de enligt beredningens protokoll för eftermiddagen 12 juni beslutade ändringarna! (Se ovan sid. 180!) 15 226 Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 hans namn och hemvist, (om dessa) med påskrifvet betyg om dessa upgifters rigtighet, af 2ne på orten väl kände inom Sverige boende Svenske medborgare, hvilka åligge författare-ansvar, i händelse skriften inom laga tid åtalas skulle, och författarens namn och hemvist befunnes origtigt upgifne, eller i Sedeln saknades, eller ock författaren utan laga förfall från svaromålet uteblefve. Röjer Boktryckare författares namn och hemvist, då sådant honom ej af Domaren lagl. ålagdt är bote 200 rd: och varde hans brott kungjordt i allmänna tidningarne. 1 7. Mom. Den, hvilken utgifver Utländsk mans arbete eller öfversättning deraf, eller inländsk mans, som sitt namn ej angifvit, äge enahanda rättigheter, pligter och ansvarighet, som författare i alla de fall der ej i denna lag annorlunda stadgadt är.
Skrifvelse, A.o 163. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 April i845. Preste-Slå udel den 18 Borgare-Ståndet den ig Bonde-Ståndet den 2a Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående dtskillige Kyrkoherdars underdåniga ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspanmål. (Stats-Utsk. Uti., N:ris 199 och 251.) S. A. K. Uti Nådig Skrifvelse den 5 Augusti sistlidet år har E. K.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösnrr endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr noup.-rad. Anckarsvärd. Född 10 / 12 1833, död 8 / 12 1898. ycket blond, blek och bräcklig, en liten fin varelse, ej blott svag, men äfven sjuklig — sådan var i yttre afseende den kvinna, inom hvars späda gestalt, under hvars stilla väsen bodde den mest manliga begåfning, jag någonsin funnit hos en medlem af det kvinnliga könet. Hennes lefnadsomständigheter voro enkla. Dotter af intendenten Axel Nyström och hans hustru född Rung, ärfde hon både från fäderneoch mödernesläkten det konstnärsgry, den kärlek till skönhet och förfining, hvilka sedan präglade hennes eget hem. Detta bildades, när hon 1862 gifte sig med intendenten T. Anckarsvärd. Hon blef mor till en son — numera andre sekreteraren i utrikesdepartementet C. Anckarsvärd — • och sedan hon 1878 blifvit änka, kände hon som sin allvarligaste uppgift att för honom ersätta en far. Under flera af sonens skolår vistades i hennes hem också en hans vän, den nu i Finland bosatta unge målaren Louis Sparre. Och Ellen Anckarsvärd visade för dessa båda ynglingars intressen samma förmåga af kamratlig sympati, som hon ägde gent ' emot all annan ungdom. Men uppfyllandet af hennes stora, enskilda uppgift som mor, lämnade henne dock ett öfverflöd af tid, hvilket, jämte hennes ekonomiska oberoende, satte henne i stånd att, med fördubblad ifver, ägna sig åt de arbetsområden, på hvilka hon redan varit energiskt verksam under sin mans lifstid. Det är icke lätt att uppräkna alla dessa områden. Och det är nästan omöjligt att åt dem, som ej sett det, gifva en föreställning om huru offervilligt hon inom dem arbetade. Utom alla de mer tillfälliga uppgifter och de henne mindre närliggande föreningar, i hvilka hon tog del, finnes det intet slag af verksamhet för kvinnosaken, där hon icke i vårt land under nära en mansålder varit en af de yppersta krafterna.
Om han är lycklig nog att äga en åkerlapp, så behöfver han blott under brådaste skördetid hjälpa sitt lastdjur (hustrun) en smula. Landet är så fruktbart, och hans IDUN 1894 a språk på lifvets bekvämligheter så små, att resten af året kan han tillbringa i fullkomlig overksamhet tillsammans med sin kära pipa. Rökning är koreanens största njutning, och sällan synes en man där utan en långskaftad pipa hängande i munnen. Den kvinnliga dräkten liknar kinesernas och saknar hvarje spår af skönhet och elegans. Den består af ett par vida byxor af groft tyg, hvilka räcka ned på smalbenet. Kring lifvet äro de sammanhållna med ett tjockt snöre. Utanpå dessa bäres en kort kjol, hvilken räcker till knät. Kring skuldrorna ett litet ok eller axelstycke, vid hvilket ett par vida, långa ärmar äro fastade sålunda, att hela öfverkroppen från midjan lämnas obetäckt. Detta är den arbetande kvinnans vanliga dräkt. Tyget därtill beredes af hirsstjälkarnes fibrer. Likaså ofta händer dock, att kostymen är förfärdigad af ett stycke shirting » väfd i Manchester ». Från Iduns läsekrets. Från en sportflende ha vi emottagit nedanstående skrifvelse, hvilken vi ej vilja förneka plats, Irots drss öfverdrifter, då den nog torde innehålla en fond af sanning, som kanske finner genklang i många läsarinnors sinne. Herr Redaktör. Jag vet, att ni är en man, som kåde kan gifva och taga reson, därför hoppas jag få taga till orda med anledning af uppsatsen: » Kvinnlig simkonst » i ett af Iduns senare nummer. Vare långt (rån mig att ogilla kvinnornas simfärdighet. Konst vill jag icke kalla den. Hvad jag o c h säkert de flesta kvinnor med mig ogilla, är att simfärdigheten bland kvinnorna skall urarta till — ursäkta uttrycket — samma fåncri som h o s männen. Tycken I icke, mina ärade lä- sarinnor, att det låter lika ömkligt s o m löjligt, dessa titlar: simkandidat, simmagister, sirojubelmagister o c h — ifall vi icke redan hafva, så få vi nog snart — professorer!
St:rs verkningskrets förr än de, på sätt som grundlagen föreskrifver, i anmärkningsväg blifva uptagne. 430 Deli 2.4 De eernber. Ett ytterligare skäl, att ej vid motionen fästa afseende, hemtas deraf, att K. St:r ännu på intet, sätt erhållit officiel kännedom om, huruvida Sverige kommer att genom något ombud deltaga i den tillämnade kongressen eller ej. Dylika beskickningar äro kostsamma och stå icke väl tillsammans med de inskränkta tillgångar, som hos oss kunna användas för utomordentliga diplomatiska behof, och skulle dessa tillgångar ännu ytterligare komma att förknappas, kan man vara temligen förvissad om, att frågan om extraordinaira missioners afsändande i de allraflesta händelser måste förfalla, äfven med risk af att Sveriges politiska inflytande i den stora Europeiska rådsförsamlingen ännu ytterligare skulle komma att minskas. Om något Ombud nu bör afsändas, samt, i sådan händelse, hvad språk han bör föra, kan endast af Konungen fullständigt bedömas. Min vördsamma önskan är således, att R. o. Ad., utan att såsom RiksStånd fälla något omdöme i fråga, måtte lägga motionen till handlingarne, samt att detta mitt yttrande måtte få afsändas till det Utsk, som kommer att behandla ämnet. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Ehuru jag hade svårt att höra hvad den siste värde talaren yttrade, förnam jag dock, att hans syftemål var, att ifrågav:de motion skulle läggas till handlingarne. Jag kan icke för mia del instämma i denna begäran. Lika med föregående talare, anser jag nemi. det vara af ganska stor konstitutionel vigt, att äfven de utrikes angelägenheterna någon gång på allvar göras till föremål för Representationens upmarksamhet. Närvarande tidpunkt är i detta afseende särdeles lyckligt vald, då Sveriges enskilda intresse icke står på spel, då vi således genom vår öppenhjertighet icke kunna äfventyra någonting eller sätta diplomatien i förlägenhet, utan det blott gäller att uttala vår sympathi för ett ädelt folk, för hvilket jag är förvissad, att ingen på detta rum kan vara likgiltig eller neka sitt deltagande. Hvad nu beträffar Frih. Paykulls yttrande, att K.
Detta har ej län ge sedan blifwit omssapadt, men lär snarligen tarfwa at äterssapas; wid hwilken det är at bäde hoppas och föriiwda, at sä wäl fullständighet som besparing af öfwerflödige systlor iaktages; och at de, som finnas nödige och bibehällas, blifwa sä lönande, at de kunna lefwa deraf. s:s) Rong!. Maj:ts Cancelli med derunder hörande Lancclli-Ratt och Cabinetr förjiktrikes Brefwärlingcn, innefattande sädane Ambctsoch Tjenstemän, som behandla de Ministeriela MäleN samt sädane som äro nödwändige til alla de ärenders föredragande och expedierande, som höra til Kongl. Maj:ts Egit Höga afgö» rande, lär icke kunna förändras. Z:o) 6o4 Den 31 Julik. 8:0) Kongl. Rammar - Loklem'»m. Detta hufwud-werk förRikets allmänna'huShällning, beffattning och upbörd kan icke undergä, icke behöfwa eller täla nägon annan förändring uti desi indelning i wista Contoir, än blott at de, som haft at göra med sädane Provincer som frän. gätt Riket, med tiden alldeles indragas, och at Bytes, - Köpegods, - Reductions - och Dona. tions, samt Tull - och Licent-Contoiren, säsom til en del snart öfwerflödige och til en del mer skadande än gagnande, reduceras. De öfrige derunder lydande Werk: Kongl. Landt-MäteriContoiret, KonglMyntet och Chartä-Sigillalä-Contoiret synas deremot kunna förblifwa pä närrvarande fot. Men af sä wäl detta Col legii öfra styrelse, som af 6:0) Long?. Stats - LontoireL med bertil hörande Kongl. Ränte-Kammare. 6:0) Long!. Commerce-Lollegrum och 7:0) Longi.
St. att fatta, är olämpligt; men jag tror icke, att det behöfver någon förklaring. Hela anledningen är olämplig för att på grund deraf ingå med en und. skrifvelse till K. M. Frih. Cederström har redan antydt, att det beslut, som Ständerna med bifall till detta förslag skulle fatta, vore, att restitution eller eftergift icke borde beviljas i annan ordning, än författningarna stadga och förmå. Hvad författningarna stadga om restitution, tillämpas uti första instanserna och icke af Konungen. Beslutet skulle således innefatta ett underkännande af den ordning, som blifvit följd vid behandlingen af dylika ärender; men jag hemställer, hvad anledning Utsk. haft att i detta ämne tillstyrka någon skrifvelse af hvad innehåll som helst. Jag tror här icke är rätta stället att åberopa de bevekande skäl och omständigheter, som föranledt Konungen att bevilja ifrågavarande restitutioner; men de anledningar, hvarpå Utsk. grundat sitt förslag, äro endast, att till Majoren Uggla blifvit efterskänkt den stora summan af 108 R:dr 24 sk., hvilka medel han aldrig uppburit, utan blifvit ålagd att ei’sätta derföre, att han låtit missleda sig att betala kläde, som sedermera blifvit casseradt, äfvensom att till ÖfversteLieuten. Norlin blifvit restitueradt ett penningebelopp af 354 R;dr 02 sk., hvilka hans välvilja förmått honom att utgifva af egna medel till aflöning, då regttscommissarien qvarstadnat vid commissariatet Den io April fT ra. för att uppgöra sin redogörelse, och Korlin icke kunde ia. sina förskott ersatta, emedan reg:tscommissarien, då han kona hem, hade förstört penningarna. Jag hemställer, huruvida det då varit lämpligt att gifva nåd eller icke, särdeles då fråga var, icke om Statens utan om krigsfondens medel. I så beskaffade fall tror jag, att icke någon giltig anledning finnes att besluta en und. skrifvelse till Konungen af hvad innehåll sorn helst, utan att deremot anmärkningen bör förfalla; och på sådan grund anhåller jag om återremiss. Frih. Silfverskjöld:
M. alt bedomina, huruvida skogens tillgångar medgifva en dylik utsyning eller ej, i hvilket sednare fall de sökande naturligtvis få afslag å denna deras anhållan. Måhända hade äfven det lämpligaste varit att direct hafva vändt sig till K. M. med denna anhållan. Mig är det naturligtvis likgiltigt, jag har blott velat nämna detta upplysningsvis, såsom innehållande de grunder, hvarpå Utsk. till den del, som af betänk, synes, har bifallit bemälde rotehållares ansökning. Frih. Cederström: Rotehållarne hafva verkligen i enskild väg sökt göra sinn förmenade rättigheter hos K. M. gällande, och K. Kammareollegium har gifvit ett ganska fullständigt utlåt, i frågan, hvarigenom det visat sig, att Konung Carl XI väl skänkte rotehållarne utsyning frän skogarne till de första soldattorpens uppbyggande, men att det ock stannat dervid. När man således icke kunnat lyckas i enskild väg, så kommer man lill lt. St. med begäran, att desse skola lill K. M. ingå med en und. önskan, som man kallar oskyldig. Men är det väl billigt, alt R. St. skola komma fram med dylika önskningar? Manne icke desse rotehållare fä sörja hvar och en för sig och i det fallet stå i samma cathegori som de öfrige? Jag anhåller ännu en gång om afslag ä betänk. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: För mig vill det synas såsom ganska billigt, att rotehållarnes nu gjorda anhållan bifalles. Hr von Rosen har redan ådagalagt, huru det rörhäller sig o o ■ n med den juridiska rätten i frågan, att nemi. någon sådan icke absolut linnes, äfvensom att rotehållarne äga att välja emellan tvenne alternativer, antingen att lemna den obetydliga summan af l.j dal. sant i hushyra ät soldaten, eller ock all inqvartera honom i deras egna hus, och att på denna räkning rättigheten till utsyning blifvit dem fråntagen.
Upstår fråga om eller livart remitteras bör, kan denna fråga blott för den plenidagen läggas pä bordet”. Således påstår jag bestämdt icke blott att frågan, om remiss bör ega rum, kan göras, utan äfven att bon kan bordläggas. Kan nu frågan göras: sä är klart, att hon kan besvaras äfven med nej; och dermed är tvisten oss emellan afgjord. Ståndet torde finna, att jag icke misstagit mig i detta afseende, hvadan jag förnyar min anhållan om förslagets ogillande. Hr Cederschiöld: Jag har föreställt mig, att conseqvens alltid bör finnas i hvarje lagstiftning, men framför allt i grundlagen. Har jag häri icke .misstagit mig, torde Hr von Hartmansdorff haft orätt i sin framställning, ty då 56 §:n Reg.F. uttryckligen förbjuder, alt en allmän fråga må af R. St:r afgöras förr än den blifvit af vederbörligt Utsk. utredd och dess Utlåt, till R. St:r inkommit, och vidare uti 44 §:n Riksd.Ordn. detta förbud ytterligare uprepas, kan jag icke föreställa mig, alt i 49 §:n Riksd.Ordn. lior finnas ett stadgande, som tillintetgör verkan af 56 §:n Reg.F. och 44 §:n Riksd.Ordn. Den, som upmärksamt genomläser 1 Mom. i 49 §:n Riksd.Ordn. skall ock finna att de citerade ordalagen icke kunna så förstås, som Hr von Hartmansdorff velat tolka dem. Uti detta Mom. förekommer följande: ”Hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, såvida ej Ståndet enhälligt genast densamma lill vederbörligt Utsk. förvisar, ligga pä bordet till nästa plenum dä remiss bör ske”. Vidare i samma Mom. heter det: ”om en genom mundlligt anförande gjord framställning lägges på bordet bör anförandet till prot. dikteras och afskrift deraf sednast i nästa plenum till bordet aflemnas”. Detta mundtliga anförande kan naturligtvis afse både en allmän och enskild fråga.
* än vi — de s. k. bildade — kunna fullt förstå: till fattiga arbetare, hvilkas hela öde beror på deras herrar; till folk som lefva i en natur, der vintern huserar och tyckes skola pressa allt lif till döds och der sommaren blott skänker det mest tarfliga goda och under vilkor så knappa, att det måste förefalla oss som om släpet för det dagliga brödet skulle upptaga hvar enda tanke, och det synes nästan ofattligt att de kunna hafva känsla af hvad som lefver utanför deras fläck af jorden, än mera att de skulle känna sig solidariska dermed, att de skulle offra någonting der-för. Men äfven de anse sig hafva sin plats och svika icke. Skulle den Selmerska ministéren belönas efter den moraliska inverkan som striden har haft på landet, då borde der visserligen åt dess medlemmar resas - stora statyer, men skulle ' de hedras tillsammans med alla dem, hvilkas förderfliga handlingar ett folks lifskraft har förvandlat till gagn för folket, då komme ministéren Selmer likväl troligen i sämre sällskap än hvad den har förtjenat. Den makt, hvars inre styrka jag har gjort ett litet försök att skildra, växer för hvarje tid afgörandet låter vänta på sig. Riksrättens oändliga längd har så till vida blifvit till utomordent-^ ligt gagn för vensterns sak. De nya kommunalvalen, hvilka här som allestädes, der kampen blir hård, fått en politisk karakter, förete öfver hela landet ytterligare rörelse mot venster. Sålunda t. ex. i Jarlsberg-Laurvigs amt, der högern senaste gången vann, oaktadt den var i minoritet bland valmännen i första hand — en abnormitet, som kan inträda genom det indirekta valet. I Trondhjem, konservatismens fasta borg, som högern ansett lika säker som “ Norges faste fjeld “, reste sig redan * vid senaste val en vensterminoritet, som betänkligt närnjade sig hälften, och sedan synes venstern hafva helt och hållet tagit makten. Saken är nämligen den: här stå konservativa intressen på spel genom regeringens åtgörande, och Trondhjem är konservativt af den goda gamla skolan.
Debetsedel , hemtade skäl, synes så niysket mindre förtjena afseende, som både Författningen och försigtigheten bjuda, att Debet-Sedlar och Allmogens Qvittence-Böcker skola noga förvaras, och enskildes olägenheter, vållade af egen oagtsamhet, icke kunna tagas i allmänna frågor i betraktande; att stadgande ej förekommer, som förpliktar Lysnings-tagare, alt i händelse af Taxering å flere ställen uppvisa samtlige Debet-Sedlarne medgifves, men sådant har ansetts såsom en oundviklig följd af den antagne grunden, och något ansvar har man ej förmodat sig behöfva utsätta, då Utskottet i de mera upphöjda tänkesätt, hos de personer med hvilka ett sådant förhållande kan inträffa, påräknat dea säkra - Betiinkanden. 71 stej borgen för Författningens efterlefnad ; men då Utskottet fimier sig genom dessa anmärkningar påkaliudt, att närmare sig härom utluta, hemställes . vördsam ligen om ej slutet af denna §. må erhålla följande lydelse: ”För öfrigt gäller, i afseende på efterlefnaden af detta stadgande, hvad 11 §. samt 18 Mom. föreskrifva; och ansvare den, som på flere ställen Taxerad är, men ej samtelige Dehet-Sedlarne vid Lysnings-Chartans beräkning framvisar, enligt 12 §. 1 Morn., samt fylle bristen, och vare Pastor då från allt å.tal fri;” att Soldater och andre hörande till Gemenskapen inom Armeen och Flottorne, få vid Ägtenskaps ingående, erlägga en till 12 sk. bestämd Stämpel-afgift, finnér Utskottet, med hänseende till afgiftens ringhet, vara mera billigt, än att afskedade Soldater skulle, efter förra Författningen vidkännas en högre Stämpel-afgift, än de i tjenst varande, äfvensom Utskottet sluteligen tror sig sakna anledning till nedsättning af denna bestämda algiften, till af Bevillningen efter 11 Arti, enär, på sätt redan visadt är, densamma till enahanda belopp som tillförene utgår. 9 §•
389 uttryckt den åsigten, att någon sådan förändring, som den de båda Gr:ne, i afseende på sittplatserna önskat, aldrig bör ifrågakomma. Jag tillstyrker bifall till Uisk:s Betänk., ehuru jag för min del skulle hafva önskat att sista meningen varit borta, hvilken, ehuru blott innefattande en reflexion, likväl kan tydas så, som skulle Utsk. hafva förutsatt, det en inredning, ledande till större beqvämlighet än nu, framdeles torde komma att till vägabringas, hvilken beqvämlighet jag »lock för min del på det högsta mig undanbeder. Hr Björnstjerna: Då jag inom Biddarh.-Direkta) upträdde såsom reservant mot det der fattade beslut att icke låta verkställa Riddarhussalens inredning på eli ändamålsenligare sätt, kunde det visserligen vara öfverflödigt alt bär yttra mig; men jag har blifvit upkallad till följd af det förslag en talare här upläst, hvilket måhända skulle kunna komma någon att tro det vara den lättaste sak i verlden att här inrymma 500 personer, d. v. s anskaffa beqväma sittplatser för 500 personer. Jag bör här likväl i förbigående anmärka att Utsk. misstagit sig, i den föreställningen att Direkt:n endast sett eller tänkt på ett enda förslag, nemi. Prof. Scholanders; jag kan tvertom försäkra att mångfaldiga sådana blifvit upgjorda, ehuru man måst lemna dem alla å sido; ty huru man än vänder bänkärne åt Landtm:s-platsen, vare sig i en halfcirkel eller såsom nu, så kan man väl möjligen få 500 sittplatser, men det befinncs alldeles omöjligt att få 500 beqväma sådana; och jag betviflar att, i den händelse platserne gjordes Så som Gr. Oxenstjerna föreslaget, R. ö. Ad. skulle dermed blifva belåtne. De bänkar, som på Prof. Scholanders ritning äro utmärkta, hafva en bredd af 3 qvarter eller lika med de stolar, hvilka stå der framme ikring bordet. Denna djuplek behöfves för att sitta beqvämt.
Emedlertid och om härifrån, sorn jag förmodar, ordsaken egentligen härleder sig till behofVet af permission för Häradshöfdingar, och tillförordnande af substituter för demnunågon gång, kanske mer än förr, torde detta skäligen icke böra räknas dem eller HofRätterne till last, utan förnämligast tillskrifvas sådane händelser och förhållanden, som efter närvarande skick och inrättning ligga utom deras förmåga att afhjelpa eller undvika. Vidkommande äter vicarierriés mer eller mindre skicklighet5 så beror det onekeligerl på Hofrätternes eget urval af de personer, som de finna för godt anförtro UnderDomareEmbetets förvaltning; och merendels tillgår härmed så, att ingen får ett dylikt uppdrag, innati hans duglighet, antingen genom tjenstgöring vid Hot Rättens Protöcoll och i dess Canili^ eller och medelst undervisning och handledning af ordinarie Domare under flere TingsCourser, blifvit pröfvad och vitsordad. D«É första förordnanden meddelas ock blott i eniBil. till Widd. o. Ad. Pr. IV BändI* 178 Den i5 Maji e. m, kia mål, eller så kallade courant» ärender, men icke till ordinarie Tings förrättande. Genom de nu mera påbjudne strängare examina, och då någon ej förr än efter 21 års ålder får befatta sig med Domsregöromål, bör val äfven en säkrare grundläggning och ett verksamt correctif emot duglöshet väntas. Fullkomlighet straxt kan dock hvarken fordras eller vinnas. En gång måste ju den practiska öfningen för DomareSujetter, om jag så får uttrycka mig börjas, och derefter vidare fortsättas, helst erfarenheten visat, att utan den de bästa Theoretici begått stora misstag. Man torde häri finna anledning till ett mildare bedömande öfver de förres någon gång saknade ofelbarhet, och att anspråken rörande dem icke alltför mycket böra vidgas.