Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstols beslut någon gällande kraft, sedan detsamma afen högre blifvit upphäfvet, synes vara så uppenbarligen stridande mot en förnuftig Lagskipning, att, om ändamålet med de ifrågavarande Lastadganderna vore sådant, det skulle synas alldeles obegripligt, huruledes de någonsin kunna hafva blifvit antagna och godkände. Men just detta tyckes mig ådagalägga, alt det motiv, som ledt i4 Bil. till K. M. Nådiga Propos. No do, Lagstiftaren, måtte hafva varit något annat, och att detta således bör uppsökas och till sin riktighet granskas förr än Lagen ändras. För min del har jag trott mig finna, att orsaken till föreskrifterna derom, att en Fullmägtig uti Banken eller RiksgäldsContoiret som af Svea Hof-Rätt blifvit dömd ovärdig att utöfva ett sådant förtroende, icke annorledes, än af Riks-Stånden sjelfve må insättas i utöfningen af det honom lemnade uppdrag, oansedt Hof-Rätlens beslut blifvit af Högste Domstolen ändradt, icke möjligen kunnat grunda sig på ett större förtroende till Hof-Rättens än till Högste Domstol ns omdöme och rättvisa, utan att man antagit, det en person, emot hvilken förekommit sådana omständigheter, att HofRätten kunnat fälla honom, efter all sannolikhet, hade derigenom lidit så till sitt goda namn och rykte, att, ehvad utgången af sjelfva saken sedermera blefve, han borde tills vidare afhålla sig ifrån en befattning, som berodde på RiksStåndens förtroende. Erfarenheten visar ofta, att, ehuru en anklagelse icke kan inför lagen så fullständigt ledas i bevis, att den anklagade kan åt saken fällas, hafva likväl under rättegången sådana omständigheter förekommit, som, imer eller mindre mon, i allmänhet bilda det omdöme, att den anklagade ändock verkligen varit brottslig; och då skiljaktighet i Dom - Bil. till K. M. Bi'ullga Propo*. N. o 60. i5 sluten uppkommit om lians friande eller fällande, har detta merendels härrört af olika omdömen 0111 bevisningens fullständighet.
Utlåtandej N.o 3. olägenheter, hvilka, genom en mera jemn och ändamålsenlig reglering, kunde, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig nion förminskas, samt af sådan orsak hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att en, efter locala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfrige omständigheter lämpad, ny administrativ och cameral indelning i de delar af riket, hvarest en sådan indelning, efter anställde undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, måtte genom Kongl. Majlis Nådiga försorg tillvägabringas, Kongl. Majit, i anledning af denna underdåniga anhållan, under den 12 Juli 1834, i Nåder beslutat, att frågan skulle till Nådig pröfning förekomma i sammanhang med ett af nu mera aflidne Canzli-Rådet Nicander i lifstiden afgifvet förslag till förändring uti indelningen af Län, Härader och Domsagor m. m. inom riket. Utskotten få således tillstyrka, att förenämnde motioner ej måtte för närvarande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Nov., kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för Råstock Rotehållare i Banté , Wiste j Ase och Kållands m.fl. Härader i Skaraborgs Lätt, att erhålla utsyning å närmast belägne Kronoskog, för kneckte-stugors uppbyggande.
Canons sterbhns-delägares befrielse från ådömd ersättnings-skyldighet; N:o 51, i anledning' af väckt motion om anslag af inflytande tullmedel till aflöning åt en handtverks-föreningens ombudsman i Stockholms packhus; N:o 52, i anledning af väckt motion om rättighet för de militäre tjenstemän, hvilkas boställen af regeinenternas boställs-direktioner utarrenderas, alt, då arrende-afgifterna icke inflyta, derför af staten erhålla ersättning; N:o 53, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till godtgörande al kostnaderne för försvarslösa personers transporterande; N:o 54, i anledning af väckt motion, om anslag af allmänna medel till understöd och uppmuntran åt fattige jordbrukare och åt tjenstehjon för långvarig tjenst; N:o 55, i anledning af väckt motion om uppresande al en minnesvård åt fältmarskalken Magnus Stenbock-, samt N:o 56, angående tiden för tillhandahållandet af det till hamnanläggning vid Åhus anvisade bidrag af allmänna medel. S, D. Vid löredragning af Stats-utskottets den 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 46, i anledning af väckt fråga, angående Prot.-utdrag den 10 Februari 1848. 73 afskrifning af f. d. kronofogden C/ir. Öboms balans, beslöt Ridder skåpet och Adeln att_, med godkännande af Utskottets afstyrkande af bifall till den återstående uppbörds-balansens afskrifning, afslå livad af Utskottet i afseende på de skattskyldiges befriande från gäldande af samma balans blifvit tillstyrkt. S. L). Vid föredragning af Stats-utskottets den 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 47, i anledning af väckt fråga, att det vid Arvika köping belägna öfverjägmästare-boslället
Herr Stråle: Då jag nogsamt inser svårigheten att här under öfverläggning i plenum uppgöra lagredactioner, hemställer jag vördsammast, om icke frågan kunde få hvila ytterligare på bordet till hästa plenum; hvartill det af mig gjorde förslag kan blifva närmare granskadt, samt Ridderskapet och Adeln tilläfventyrs förena sig om detsamma, eller något annat. Herr von Hartmansdorff': Sedan jag nu mera funnit, att RiksStåndens beslut i detta ämne äro sinsemellan olika, bestrider jag icke, att Herr Stråles förslag antages; tydå 3)2 Den 6 November e. ni. mäste Lagutskottet inkomma med ett sa frimanjemkningsförslag, sorn måhända kunde förena de fyra olika meningarne. Her Cederschjöld: Såsom jag fattat Borgareståndets beslut, tillstår jag mig icke finna något hinder ått deri instämma. Det går så nära Herr Stråles förslag, att hans ändamål derigenom helt och hållet vinnes. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken yttrade, att, hvad angick den ifrågastälidte begäran om målets }7Helliga re livilande på bordet, ansåg Hans Excellence en slik åtgärd icke kunna beviljas, enär votering i saken redan blifvit äskad. Herr von Hartmansdorff: Då fråga är, att antaga Herr Stråles förslag till Contraproposition, afstår jag ifrån den af mig förut begärda omröstning. Herr Lefrén, Johan Pehr, förenade sig med Herr Stråle uti begäran, att målet kunde ytterligare få hvila på bordet. - I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då den ifrågastäldte voteringen nu mera blifvit återkallad, samt flere Ledamöter begärt, att målet måtte ytterligare få hvila på bordet, lomme detsamma ock, att, enligt 49 §• Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande. Ånyo Den 6 November e. rn. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den i g
Offentlig Bolags-Bank må icke utställa creditsedlar, invisningar eller förbindelser af hvad beskaffenhet sorn helst, till högre sammantaget belopp, än som svarar emot den af delegare insatta grundfond i c ont anta medel och hjpotheker. <—. .— Denna min reservation, hvars vidlyftighet af ämnets vigt torde lill någon del ursäktas, anhåller jag måtte få de Högloll. Utskottens Betänkande åtfölja, för alt Rikets Höglollige Ständers upplysta pröfning vördsammast underställas.” Med Herr Biskop Hedrén förenade sig Herrar Stuart, Bogeman, Zander och Rubin, den sistnämnde med tillkännagifvande, alt han ej varit närvarande då beslutet i 6 §. fattades. Herr Friherre Stjernstedt: ”Jag reserverar mig emot förenade Utskottens beslut i 8:de §., der det blifvit stadgadt, att Bolags-Banker skola inlösa sina Hör till Bancooch Lag-Utsk. Betänk. IV.o 2. g sina creditsedlar med Rikets gångbara mynt. Så länge Rikets Ständers Banco-sedlar kunna erhålla värdighet af Rikets gångbara mynt, anser jag, att genom Lag hör stadgas skyldighet för Bolags-Banker, att med verkligt eller metalliskt mynt inlösa sina förbindelser. Något hinder för ett sådant stadgande kan ej hemlaS från 73 §. Regeringsformen, som väl säger, att Rikets Ständers Bancosedlar må för mynt erkännas, men alldeles icke, att de vid alla tillfällen derföre skola erkännas. — Mina skäl, hvarföre jag anser ofvannämnde skyldighet höra åläggas Bolags-Banker, anhåller jag att här närmare få utveckla. De utgå från en åsigt, hvars rigtighet redan vid föregående Riksdag erkändes af förenade Statsoch Banco-Utskotten i deras Bet. N:o 1, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående myntvärdets upprätthållande, och hvaraf följande torde förtjena att i minnet återföras.
B:co afgift, och må hvar och en, som fabriksbränning utöfvar efter denna beräkning, för hvarje serskildt fall, skatta för så lång tid af året han bränna vill.” ”Controlen öfver bränvins-författningens efterlefnad bör ej uteslutande lemnäs åt kronobetjeningen, utan äfven och hufvudsakligen utöfvas af de Socken-ombud, hvilka hafva" sig församlingens enskilde angelägenheter anförtrodde, och bör Staten aflemna tili dessa Communers enskilda gagn en viss procent af deras bränvins-skatt, som lill folkskolornes befrämjande skulle användas.” Med Herr Grefve Horn förenade sig Herr Grefve Hermansson. 3:o af Herr Grefve von Fersén, H.: ”Då jag ej inser något giltigt skäl h varför bränvins-bränningen, mer än alf annan loflig industri och näring, skall tillbaka hållas ifrån förnuftsenlig utveckling, får jag vördsammast reservera mig emot den hämmande princip, sorn legat till grund för förenade Utskottens utlåtande i denna fråga, huru vackra de skäl än äro, som philantropien härvid kan lemna till stöd. Mig synes nemligen, sora måhända det egentliga och rätta skälet för ett slikt beslut bäst skulle återfinnas uti den enkla sats: att hvar och en önskar i sin mon, så mycket man kan, söka begagna en vinstgifvande rättighet, mera lönande ja inskränktare den får begagnas. Emot ett sådant obesmyckadt och rent utta la cl t skäl hade jag visserligen ej haft något att invända, sanningen hade varit dess stöd, och kländervärdt kan aldrig vara, att en hvar söker på loflig väg bereda sig den största förkofran. — Utskottens antagna utgångspunkt kan jag lika litet, som de derför anförde skälen, gilla, och i tillämpningen har jag således äfven varit af stridig åsigt med pluraliteten. Jag hade trott, att för landet ändamålseniigast och nyttigast skulle hafva varit, alt en gång antaga oell följa ett syslem, som vore ledande till bränvins-bränningens, såsom näringsgren betraktad, fullkomnande.
Nro 74 fattat, eller komma att hvila, tills Constit.Utskrs länge väntade betänk, om tryckfriheten inkommer. R. o. Ad. beslöt, att Constit.Utskrs memor. Nrris 75 och 76 skulle hvila, tills samma Utsk. inkommit med sitt utlåt, i frågan om förändringar uti Tryckfr.förordn. Lades till handlrna StatsUtskrs d. 22 dennes på bordet lagda memor. Nro 3gg, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs betänk. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskrs d. 22 dennes på bordet lagda utlåtrnr Nro 400. i anledn. af en inom PresteSt. väckt fråga om tillåtelse för Ståndets archivarie att emellan riksdagarna få bebo de rum i Riksg.contrs förra hus, hvilka af PresteSt. under riksdagarna begagna*; 18 H. 35 274 Den 29 Januari e. ra. N:o 4°*- ang^e gratilication åt den eller de tjenstemän inom Riksg.cont., som fått sig uppdragen befattning med utdelningen till prenumeranter af RiksStms tryckta prot. vid in ne var. riksdag, samt emottagningen och redovisningen för öfverblifvande exemplar af bihanget till samma prot. Ånyo föredrogs Statsoch Oecon.Utsktns d. 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 49 i anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsktns betänk. JNto 34, i fråga om folkskolors inrättande i Riket. Gr. von Fersen, Hans: Sora jag nu i Ståndet saknar en ledamot, hvilken detta ämne nära rörer och som eljest städse plägar bevista R. o. Ad:s öfverläggningar, nemi. Hr Statssecret. för ecclesiastikärenderna, anhåller jag, att detta betänk, må få hvila på bordet, på det han må få tillfälle att öfvervara föredragningen af detta ärende, då han ofta är tillstädes vid föredragningen af ärender, som ej hafva så nära sammanhang med hans departement. Hr Hjärne, Harald:
Maj:ts och Rikets Ständers bepröfvande, samt särskilda respenningar bestämmande för Landshöfdingen uti ifrågavarande vidsträckta län, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta proposition, ali, i ersättning för felande boslällsjord till utfodring af behöflige 2 hästar och 4 kokrealur, måtte sökanden och framtida innehafvare af Landshöfdinge-tjensten tilldelas 2,000 lispund hårdvallseller lindes-hö, att årligen efter gällande markegångspris lösas, äfvensom att med statsmedel måtte inlösas, till boslällshafvarens begagnande, den af General-Direktören Ros å residenstomten uppförda nya ladugårdsbyggnad.
Preslesländet. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet: l.o Rikets Ständers år 1055 församlade Revisorers Berättelse om den af dem förrättade granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1852 och 1853, tillika med de, i anledning af denna Berättelse, utaf vederbörande Kongl. Kollegier samt andra embetsverk och myndigheter till Kongl. Majit i underdånighet afgifna utlåtanden; 2:o Bemälde Revisorers Berättelse om granskningen af de under Kongl. Kommers-kollegium ställda fonder och medel, jemte nyssnämnde Kollegii deröfver afgifna underdåniga utlåtande; och 3:o Samma Revisorers Berättelse om verkstäld granskning af Riksgäldskontorets tillstånd och förvaltning, jemte Fullmäktiges i nämnde Kontor deröfver till Rikets Ständer afgifna utlåtande. S. D. Remitterades till Banko-Utskottet Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers Berättelse, angående verkställd granskning af Banko-verkets styrelse och förvaltning m. m. S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 1, om arfvoden för Utskottets Kansli. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 1, med hemställan om arfvoden tili Notarier och Kanslister. S. D. Vid förnyad föredragning af Doktor Sandbergs den 5 innevarande manad väckta motion om hela den personliga skydds-afgiftens upphörande såsom en Stats-verkets inkomst-titel och utgörande af ett motsvarande belopp till folkundervis - Prot.-Utdrag den 8 November 1856. 19 ningens utvidgning och förbättring, blef omförmälda motion, jemte de i anledning af densamma i Ståndet förenämnda dag afgilna yttranden, till Bevillnings-Utskottet remitterad.
De andra rummen lågo åt Klara kyrkogård. Öfver lindarne höjde sig kyrkans skepp som ett berg och på berget satt jätten med kopparhatten, som förde ett aldrig hvilande buller för att ange tidens lopp. Den slog qvarter i diskant och timmar i bas. Den ringde morgonbön klockan fyra i en liten pingla, den ringde morgonbön klockan åtta, den ringde afton klockan sju. Den klämtade tio på förmiddagen och fyra eftermiddagen. Den tutade alla timmar från tio till fyra om natten. Den ringde midt i veckan vid begrafningar och det var ofta den ringde nu under koleratiden. Och om söndagarne, o, då ringde den så, att hela familjen såg gråtfärdig ut och ingen hörde hvad den andra sade. Tutningarne om natten, när han låg vaken, var mycket hemskt. Men värst var eldklämtningen. Första gången han hörde i denna djupa, dofva klang om natten föll han i fross-skakning och grät. Huset vaknade alltid. Elden är lös! hördes någon hviska. Hvar är det? Man räknade slagen och så somnade man igen, men han somnade icke. Han gret. Då kunde mor komma upp, stoppa om honom och säga: Var icke rädd, Gud bevarar nog de olyckliga! Det der hade han icke tänkt om Gud förr. Om morgonen läste pigorna i bladet, att det brunnit på Söder och två menskor brunnit inne. Det var så Guds vilja, sade mor. Hela hans första vaknande till lif ingick med klockklang, klämtning och tutning. Alla hans första tankar och förnimmelser voro ackompagnerade af begrafningsringningar, och hans första lefnadsår utminuterades med qvartslag. Det gjorde honom åtminstone icke glad, om det också icke gaf någon afgjord färg åt hans kommande nervlif. Men hvem vet! De första åren äro lika vigtiga som de nio månaderna före. Vid fem år kom han i småbarnsskolan. Han kunde sina lexor och läste rent innantill. Kamraternas samlif tog bort enformigheten i hemmet, och umgänget med samåriga från andra samhällsklasser vidgade hans tankar, tog bort den monotona kritiken på syskon och föräldrar och gaf uppfostran. Långt efter, när han tänkte på denna tid, stodo endast två minnen qvar af betydelse.
I öfrigt och då Statens inkomst af Numer-Lotteriet utgjort enda, eller åtminstone hufvudsakliga skälet för dess tillvaro, har Utskottet ansett sig böra uppgifva beloppet så väl deraf, som af den utgift, hvilken genom samma Inrättnings upphörande uppkommer; och får i desse hänseenden Utskottet upplysa, att, efter afdrag af Numer-Lotteriets Stat och omkostnader, Stats-Verkets behållning utgjort: Att såsom bevillning För år 1827 — 1828 — 1829 — i83o — 1831 — i832 samt att till Post-verket för Numer-Lotler Numer-Lotteriets Stat anslår 5o,ooo R:dr, fördelade på följande sätt: Till Arfvoden för Directionen R:dr 2,000: — Löner . ... 7,720: deribland inbegripne 40 R:dr missräkningspenningar. — Ersättning till Lasaretts-Directionen för indrag ne Lasaretts-Lotteriet . _ 5oo: Diverse utgifter, bestående af post-porto, skrif materialier, ved, ljus och Extraordinariers betalning, samt andre omkostnader vid NumerLotteri-dragningarné, Boktryckaregesällers veckolöner och husens onera m. m., emot redo och räkning hvad åtgå kan på förslag 1 r,p46: 32. — Summa R:dr 5o,ooo. Af detta anslag skulle, efter Numer-Lotteriets indragning, komma att Stals-Verket påföras: aflöning R:dr 6,680: Ersättning till Kongl. Lasarettet . 5oo: 8 • och då härtill lägges den påräknade netto-inkomsten . 60,000: blefve, utom hvad i Postmedel och bevillning hittills utgått, den årliga bristen för Stats-Verket R:dr 67,180: som vid Stats-regleringen kom me alt observeras, med afdrag af den besparing å Löne-anslaget, som genom löntagarnes afgång kan beredas.
För fyra år sedan stod det att läsa i »Altonaer Mercur», att hon gått till sina fäder, fiskarna. Det gamla gardet lefver dock än: se där en kokett smilande puderskönhet, som niger djupt för grefven af Gottorp och affekterar att vara tjugu år. Att hon måste vara något mera, vet kung Louis alltför väl, ty tiden går fort, och det är nu mer än tjugufem år sedan han vann hennes gunst. – Det är madame de Flavecourt! Ni kan omöjligt gissa hennes ålder, Sire! – Nej, grefven af Gottorp anstränger sig förgäfves att göra det omöjliga möjligt, finna ett kvickt eller uddigt eller spirituellt svar. Och den fruktlösa ansträngningen gör honom misslynt. – Hon är mer än fyrtio år! säger den mycket älskade med ett stolt småleende. Då glimtar det till i kung Kristians trötta hjärna: – Ännu ett bevis för, att man icke åldras vid ert hof, Sire! Grefven af Gottorp är mästare i att sätta spets på en replik, och hans kvickheter citeras redan. Madame de Flavecourt betraktar med betänksam nyfikenhet detta majestät från dockteatern och tycks redan öfverväga, hvad svar hon skulle lämna på ett galant förslag. – Hvad är ert intryck, min nådiga? hviskar Holck i hennes öra. – Denne konungs näsa är förtroendeingifvande! nickar hon leende – och om icke alla solmärken bedraga har han äfven själ – och andra goda egenskaper. – Otvifvelaktigt! Men sätt icke lit till kroppen – Ni vet, att skenet bedrager! I Hjortgalleriet visar en gammal hofmästare, bugande, platsen, där drottning Kristina af Sverige lät afrätta sin stallmästare och privatsekreterare, markis Monaldeschi. – Privatsekreterare? – Konungens lifläkare vänder sig frågande till legationsrådet Sturz. – Hvad tror ni det betyder? – Förmodligen någonting i hög grad privat, att icke säga intimt! Struensee stirrar tankfull mot golfvet, lyfter sedan sin blick och anmärker, småleende: – En dyrköpt erotisk erfarenhet! Oktober månad gråter sina sista tårar, och november går in med blekt solsken.
Ehuru ingen nekar vigten af Oeconomiska Författningar, så lemnar man dock ofta föga uppmärksamhet åt de Ö! verläggningar, hvartill de föranleda; men jag vågar likväl fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid de skäl, som hos mig stadgat de Anmärkningar, jag nu går att göra vid OeconomiaeUtskoftets Betänkande. Utskottet medgif. ver, att hvarje L<gs högsta ögnamärke bör vara, att leda sinnena till fattande af rätta grundsattser, om de förut saknas eller missledas af ögonblickets falska beräkning; denna vackra phrase bör ej stå utan tillämpning ; den bör först undersöka nyttan eller skadan af de Lagar, som varit stiftade, innan den framträder, för att förändra dem; ty följderna afenOeconomisk Författning skola ej sökas i ti 11 förlig liga anledningar, de skola sökas i tidens och erfarenhetens slutsattser , och ej vankelmodigt öfverföra Statshushållaren från den ena ytterligheten till den andra. Då man följer Brännvinets Historia endast sedan 1809; så frågar jag, om ej denna korrta tiden nu är tillräcklig för att bevisa de skadligaste följder af ombytlighet i en Författning, sorn, då den ej kan umbäras, äger den enda ofelbarhet i dess stadga och oföränderlighet. 1809 års BrännvinsFörfattning fick en utvidgning i samma progression, som Penningetillgången. De förändringar, som sedermera Den 24 Martil, e. m. 421 ägt rum, de olika åsigter, hvarunder man bea traktat
Utsk:s möjliga försumlighet eller obehöriga undseende. Der har nemi. blifvit hvarje annat Utsk. och hvarje särskild riksdagsman medgifvet att, på satt 29 §. Riksd.Ordn. närma - D e ii 3o Juni f. m. 36c) mare bestämmer, väcka frågor om rådgifvares entledigande, hvilka frågor likväl, enl. klara ordalydelsen, ”icke kunna af ”R. St. afgöras förr, än Constit.Utsk. deröfver blifvit ”bordt. Sedan detta i fullkomlig öfverensstämmelse med stadgandet i i mom. af 56 § om allm. frågors behandling stående vilkor af Constit.Utskrs hörande blifvit nppfyldt, hafva, efter den ovedersägliga ordalydelsen, R. St. fria händer att besluta efter eget godtfinnande, utan att af någon enda bokstaf i grundlagen vara mera hindrade i behandlingen af anmärkntsmål, än i behandlingen af alla andra slags allmänna mål. Den andra syllogismen skulle blifva af följande lydelse: Som Constit.Utsk:s memor. innehöll afslag å dell till Utsk. remitterade anmarkn:sanledningen, samt hvarken 106 och 107 §§ lkeg.F. eller 29 § Riksd.- Ordn. lemnade R. St. någon pröfningsrätt af Constit. Utsk:s åtgärd i sådana anmärkn:sfrågor; altså kunde Constit.Utskrs ifrågavar. memor. icke heller återremitteras. Äfven uti denna syllogism är mellansatsen oriktig* Icke allenast pröfningsrätten, utan äfven afgöranderätten är nemi. R. St. ovedersägligen förvarad i 29 § Riksd.- Ordn. och 107 § Reg.F., i hvars sednare morn. stadgas, att frågor om anmärkningar mot Konungens rådgifvare ”kunna ”i R. St:s plena väckas och af andra R. St:s Utsk. än Con”stit. Utsk. hos Stånden andragas, men icke af R. St. afgo”ras, förrän sistnämnde Utsk. deröfver blifvit hördt.”