Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hufvudsakliga skäl, som till stöd för en sådan tullfrihet kunnat åberopas, eller att dessa produkter utgöra de för alla samhällsmedlemmar oundgängligaste lefnadsförnödenheter, och derföre icke bort, särdeles för den fattigare befolkningen, genom tull fördyras, gäller äfven och i samma mått om de yrken, som åstadkomma varor, hvilka för lefnadsbehofvens fyllande äro lika nödvändiga, såsom exempelvis oundgängliga beklädnadsartiklar, samt en mängd materialier och elfekter för beredande af bostäder, m. m., men hvilka yrken äro hugnade med tullskydd. Utskottet har här ofvan redan yttrat sin åsigt om behöfligheten i allmänhet för vårt land af sådant skydd, men huru -den frågan än må betraktas, måste, sålänge någon näring är deraf i åtnjutande, anspråket derpå äfven för jordbruket vara oafvisligt, enär Bevillning s-Utskottets Betänkande 8. 9 enär eljest dess idkare förblifva hänvisade till nödvändigheten att på samma gång sälja sina egna alster billigare, men deremot köpa sina flesta förnödenheter dyrare, än idkarne af andra näringar. Då i öfrigt jordbruket för närvarande ovedersägligen befinner sig i en belägenhet, som gifver grundad anledning till farhågor, huruvida det fortfarande skall kunna med en stor del af nuvarande fastighetsegares bestånd bedrifvas, och en bland de visserligen flera orsakerna till detta allmänna betryck tvifvelsutan är att finna i nämnda missförhållande, måste ock vara af synnerlig vigt att söka det afhjelpa, och har Utskottet i sådant afseende funnit sig böra å en del landtmannaprodukter föreslå de tullafgifter, som för hvarje särskilt fall här nedan uppgifvas. Beträffande dervid först i ordningen artikeln fläsk, var derå uti 1854 års taxa Fläsk tull stadgad till belopp af 24 sk. lispundet, motsvarande 3 R:dr 75 öre centnern, men hvilken tull blef genom Kongl. Kungörelsen den 26 September 1855 borttagen, och oaktadt Rikets Ständer vid 1862—1863 årens riksdag å varan bestämde 2 R:dr 50 öre tull per centner, har den dock fortfarande fått till riket tullfritt införas.
Kom med mig hem och ställ dig vid vårdtornet på Brunkeberg och ropa, att alla de skola samlas omkring dig, som vilja våga lifvet för ett dåd ... sak samma hvilket, sak samma om det är utan mening ... sak samma om du så bara har att föreslå en folkvandring på nattgammal is öfver Ålands haf. Då skall du blekna och märka, att du kastat ett eldsbloss. Torrt granris kan brinna, du, och då luktar det som österlandets specerier och rökelser. Hans händer fattade broderligt den svartmuskige främlingens. – Hvarför då arbeta så träget in på natten? – frågade italienaren. Kræmer svarade: – Därför garfvar jag mitt oxläder, att jag, så snart det blir mjukt och färdigt, skall få lämna det till fru Beck och hennes skolbarn. De skola däraf sömma lifstycken, som vi hemligt kunna påtaga under rockarna. Här är en sammansvärjning å bane mellan fångarna ända långt bort till Archangel och Kasan. Med vapen i hand vilja män, kvinnor och barn gå tillbaka genom hela Ryssland ända ned till konungen i Bender. Sådana ha nu de svenske blifvit! Vill du följa oss, guitarrknäppare? FÅNGARNA I TOBOLSK. Vid en af de tomma gatorna i Tobolsk låg ett omåladt trähus och uppe i gafvelkammaren samlades några af de svenska krigsfångarna. Bordet stod dukadt med blötta gäddor, ugnspannkaka och hafresoppa, och den gudaktiga fru Beck, som nyss hjälpt fru Morton att undervisa skolbarnen i sömnad, hade för kvällen blifvit utsedd till värdinna. Tunga steg ruskade vindstrappan, och oupphörligt öppnades dörren. Där kom kapten Wreech med sina andaktsböcker och den inbundne fänrik Stjernflycht, som aldrig kunde lockas till ett leende, och den liflige löjtnant Köhler, hvilka alla som skollärare tjänade sitt knappa bröd. Löjtnant Sprengtporten, som ännu kring handlofven bar ärr efter kedjorna i Kasans torn, samtalade så pass högt med den vackre löjtnant Rothlieb, flicktjusaren, att fru Beck gaf dem ett frågande ögonkast.
I stället hemtade han fram en liten handkoffert, hvilken var bekant i hela södra och vestra Skåne, emedan den var oskiljaktig från Nisses person, när han å egen eller tidningens vägnar for på landsbygden, samt halade upp derur en bred bourgognebutelj. Nisse höll sig nemligen med egen vinkällare, deponerad hos en af vinfirmorna i Malmö. Han knep munnen samman, synade tingesten, stälde den på bordet, der den andra flaskan stått, stälde undan kappsäcken, drog upp, slog i de tre glasen, höll sitt upp mot ljuset, grinade emot det mörkröda och drack. «Häh,» utlät han sig, smackade med tungan, stack spetsen af servietten ned bakom stärkkragen, gaf sig med presterlig uppsyn i lag med kotletten, samt blef derpå fullständigt stum, – Nisse Svensson pratade sjelf aldrig, när han åt, samt såg högst ogerna, att de andra gjorde det. «Äta är äta,» brukade han säga, «och konversera är konversera, och de begge sakerna äro oförenliga. Derför går jag par principe aldrig på bjudning med sittande måltid. Det är franskt barbari. Alldeles oafsedt, att man vid sådana tillfällen ibland gerna skulle vilja offra tio år af sitt lif, om man bara fick lof att stiga upp och gå ut ett tag och knäppa upp byxorna. De voro ungefär färdiga med vinet och kotletten, då den gudstjenstliga stämningen tvärt bröts vid att dörren ut till skänkstugan utan vidare öppnades och en man trädde in. Mannen hade synbarligen trott, att rummet vore ledigt, ty han ryckte till, då han varseblef sällskapet, samt ville just draga sig tillbaka igen. Derpå blef han emellertid stående och betraktade de tre, mycket lugn, men tydligen en smula rådvill, medan Nisse satte ett par styfva ögon under de buskiga brynen på fridstöraren. «Go’ kväll,» sade denne. «Herrarne får ursäkta; men jag visste inte, att här var upptaget. Annars – go’ kväll, är det inte Nils Svensson?» «Jo, det stämmer,» genmälte Nisse barskt och utan att resa sig, lutade sig fram och borrade ögonen in i halfdunklet.
Sprängning och anläggning af vägen mellan Stockholm och Drottningholm, samt i sammanhang dermed broars byggande öfver Tranebergs, Nockeby och Lofö fjerdar. 19) Fyllnaden i kostnaden till Gustaf Adolfs ärestod. 20) Stora operans inredning. 21) Brölloppskostnaden till sångaren Karsten. 22) Utstyrsel till kronprinsens förra amma. 23) 8000 daler silfvermynts belöning och dessutom lifstidspension åt konstnären Hallblad för uppfinningen af sättet att öfverflytta taflor så väl på duk, som trä, koppar och gips. 24) Pension till Kellgren. 25) Respenningar till Stockholm och föräring åt Leopoldt. 26) Respenningar från Paris och underhåll till Desprèz. 27) Inköp af konststycken i Rom och Paris. 28) Förskönande af Haga park och anläggande der af ett stort slott. 29) Föräring åt Bellman. 30) Inköp och utdelning af spannmål och penningar i Dalarna, för att der mildra eländet och hungersnöden efter den inträffade missväxten. 31) Fonder till Vitterhetsoch Målare-akademierna 62 (Konungen faller in) – «Är det mycket qvar? – «Mer än hälften, Ers Maj:t.« – «Nog. Lägg listan på mitt skrifbord; jag skall gå igenom den rättnu. Du har väl icke förgätit dig sjelf, Elis?« – «Min konungs nåd är mig alltid tillräckligt. Huru skulle jag drista gå dess välgerningar i förväg!« – «Nå, nå, du skall, foi de gentilhomme, i alla fall ej varda glömd. – Du är väl befalld till hertiginnan i afton?« – «Ja, Ers Maj:t.« – «Farväl till dess! – så vida jag får tid att visa mig der en liten stund.« Andra uppträdet. (Slottets vestra hvalf. Klockan 8 på aftonen.) Notarien Bethén står nere i hvalfvet med ögonen stirrande upp åt trappan. Efter en stunds förlopp upplyses stället af ett starkt sken.
St:s dä lemnade tillstyrkande af denna sak blefve orubbad! och oförändradt; så skulle jag visserligen icke här höja min röst för att bestrida detsamma; men för den värde ledamoten, likasom för något hvar inom detta Stånd, kan det ej vara obekant, att denna fråga blifvit likasom ett stridsrop för motståndarne till den fria handeln, som häruti vilja se en början gjord till begifvanden i denna väg. Det är dä utan all fråga, att ett afslag i denna sak skulle anses som ett frånoch tillbakagående i sjelfva hufvudfrågan och derigenom K. M. verkligen skulle kunna finna Sig förhindrad, att sedan upptaga frågan till pröfning, förr än måhända efter en annan riksdag, då R. St. möjligen skulle åter kunna yttra sig för saken. Jag, som vid 1840 års riksdag såsom ledamot i Ekon.Ulsk. deltog uti frågans pröfning, samt ännu har den litliga öfvertygelsen, att det ej vore blott af nytta för Gottland, utan äfven för liela Sverige, att få nederlagsrätt för Slitö hamn, kan således nu ej annat än vördsamt yrka bifall till Ctsk:s betänk. Den commerciella delen af frågan har af den siste värde talaren tillräckligt blifvit utredd för Ståndet. Jag har dervid blott att tillägga, att den farhåga för smuggling, hvilken blifvit framställd, förordad och förespeglad som ovilkorlig följd deraf, att denna hamn får nederlagsrätt, måste minskas i samma mån, som Svenska tulltaxan i allmänhet erhåller en friare natur; ty ju friare tullagstiftningen är, ju mindre är faran för smuggling. Sorn jag hoppas och tror, att vi i allmänhet fortgå på denna bana, så hyser jag således ej mycken fruktan för denna våda. Huru lätt det för öfrigt kan vara att försäkra sig mot smuggling frän Slitö, lika väl som från andra på andra sidan sjön belägna hamnar, behöfver här ej utvecklas. — Att för öfrigt den rättighet, som bär är begärd, ej är annat än den, som förut är 4 rikets städer beviljad, är ock redan utveckladt.
Bet. 26 202 stiger '1,000 Thlr, deri äfven inberäknaclt de lill hans hus (hustru, hemmavarande barn i fadrens bröd) hörande familjemedlemmars särskilda inkomster. Skatten utgår efter en i 30 klasser delad tariff, så beräknad, att skatteqvoten aldrig öfverstiger 3 procent af totalinkomsten. Den betalas med en tolftedel af beloppet hvarje månad. Rörande utlänningar gäller hvad förut anförts och här kan tillämpas. Taxeringen verkställes af Skattekommissioner, i hviika kommunerna genom valde taxeringsman äro representerade. Appell eger rum till Bezirkskommissionen, hvars ordförande är en af Finanzministerium förordnad Regeringskommissarie. Inkomst af fastigheter beräknas efter arrendet eller hyresbeloppet, med tillägg af förekommande, arrendatorn åliggande naturaeller tjensteprestationer (säd, mjölk, körslor etc.), hvaremot onera få afdragas. Af icke bortarrenderade eller borthyrda fastigheter beräknas medeltalet af de 3 sista årens nettobehållnine såsom inkomst. D ^ O Landtliga fabriksgrenar (brännerier, bryggerier, qvarnar, tegelbruk m. m.), såvida de icke redan vid gårdens nettoafkomst äro tagna i beräkning, likasom sten-, skifferoch kalkbrott, grufvor och masugnar, beräknas till nettoinkomsten, såsom om landtgårdar blifvit bestämdt. Icke uthyrda byggnader beräknas till inkomsten efter ortens hyrespris. De på fastigheter hvilande onera och skatter (Lasten und Steuern), liksom räntorna af intecknade och andra skulder, få afdragas från inkomsten, men skulderna måste på anfordran till summa och ränta bevisas genom specielt angifvande af borgenärens namn och vistelseort samt skuldebrefvets datum. Enligt Finanzministeriets reskript den 29 November 1853 menas med onera endast naturaprestanda, som fortfarande lagenligt åligga eller åtfölja fastigheten, men icke sådana, som frivilligt äro åtagna eller som endast för kortare tid öfvertagits eller blifvit pålagda. Med skaller förstås de af fastigheterna utgående statsskatter, men icke kommunaleller distriktsafgifter.
Domkapitlets i Skara underdåniga skrifvelse af den 8 sistlidne Augusti, deruti DomFråga om kapitlet, — under förmälan, att Adjunkten vid dervarande högre Elementar-läroverk MaAdjunkten J. gister Johan Mathesius, hvilken varit anstäld vid läroverket sedan höstterminen 1829 och Mathesii förden 16 i nyssnämnda månad fyllt 65 år, till följe af sinnessjukdom alltsedan höstterminen ^drTnin^l 1859, med undantag af en del utaf derpåföljande vårtermin, varit ur stånd att sin tjenst m Itaten^ bestrida, — så väl för egen del som med anledning af Mathesii förmyndares derom gjorda framställning, i underdånighet anhållit, att Kongl Maj:t täcktes till Rikets näst sammanträ - 16 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. dande Ständer aflåta nådig proposition, att Mathesius, från den tid, då han erhåller afsked från sin befattning, måtte från allmänna indragningsstaten årligen för sin öfriga lifstid få uppbära 3,000 Rdr, eller ett lika belopp med sin lön; hvarjemte Domkapitlet, med vitsordande af det utmärkta nit och den berömliga skicklighet, hvarmed Mathesius städse bestridt sina tjensteåligganden, i underdånighet bifogat hans meritförteckning äfvensom af vederbörande utfärdade betyg om lians ålder och sjukdomstillstånd.
Dessutom är det ganska många som negotierat en Summa, hvilken innom ganska kort tid bort utbetalas, och hellre än på den lott d m var öfrigt, bara insatt dem uti ett så allmänt och aucioriseradt Verk, för att begagna den lilla Räntan, jag känner bland andra en, som efter många svårigheter fick på dess Egendom i September lana 10,000 R:dr Batfro, sorn han icke kunde begagna till annan Skuld t betalande förr än i October Månads dut, och för att under tiden förlora mindre af Räntan , insatte han dem för TreprocentsSedlar , hvilka med lika förmån kunde användas till utbetalningen , då det icke är billigt att han derigenom plundras. Min önskan vore derföre, att Banquen antingen så gerna straxt inlöste alla Trepro-t Dm 17 Martil, /. ni, 41 eentsSedlar eller åtminstone på de 5 åren derföre betalte den föreskrifna Räntan , samt att de bade vid omsättningar och Läns betalande för fullt antogos. Ridderskapet och Adeln har dessutom förut redan beslutit, att sådana Sedlar skola vid både omsättningar och inbetal, ningar för fullt emottagas. De kunna nu förmodligen ej vara sig olika. Hvad Götheborgs Discont angår, som alltid varit sä ganska väl manierad, tyckes intet vara billigare, än om den emot fullkomlig och bepröfvad säkerhet, samt billig Ränta fick låna en Summa, till dess deras utestående Lån kunde, utan att alldeles ruinera Låntagarena, inflyta. Dessutom torde det vara högst angeläget uti en. så stor Handelsstad, som Götheborg, någon Discontlnrätt; ning finnes, så mycket mera, som vi nu kunna göra oss den glada förhoppning, att det indrägtiga och rika Sillfisket skall återkomma till våra stränder, hvilken rörelse erfordrar mera Contant än någon annan , så vida den skall fullkomligen drifvas-, och ej hela vinsten stadna uti utländska förskjutna Comptoirs händer. Herr Zelow anhåll att Statsoch BancoUtskottens Betänkande måtte återremitteras. Grefve von Lantingshausen, Albrecht, an-i förde skrifteligen:
Han ganska väi hade sig bekant att de skulle blifva stora, ville på allt sätt minska dessa, är en så ädel och vacker känsla, att säkert ingen af hans undersåter icke skulle vilja derför hembära Honom sin vördnadsfulla tacksamhet. Att då Kronprinsen, som i Sin sorgl i ga skyldighet måst åtaga sig regentskapet, redan underrättad om dels hvad som under Riksdagen skett dels hvad som skulle ske; de stora utgifter Staten haft att bära, uttryckte sin önskan att heldre undvara det ifrågav:de apanaget, isynnerhet som Hans höge fader gifvit tillkänna att Han ville understödja Honom af Sin egen civillista, är äfven en så vacker och naturlig känsla att den förklarar det tillkännagifvande FinansMinistern gjort till StatsUtsk. 3Ien, mine Hrr! jag har ännu icke hört något bestämdt yttrande från dessa höga auktoriteter, att de aldrig vilja mottaga nämnde apanage. Vi hafva ett exempel, oss ganska nära, i ett grannrike, der denna fråga, efter min öfvertygelse, behandlats på ett mycket mera politiskt sätt. Samma tillkännagifvande lärer äfven der blifvit gjordt, hvilket medförde det resultat att stortinget förklarade att det kände hvad landets nationela värdighet tillkom och hemställde derefter om antagande eller afslag. Jag tror att vi, oaktadt sakens nuv:de mindre angenäma läge, befinna oss i samma ställning. Jag kan således icke godkänna den förkastelsedom öfver förslaget, hvilken Gr. Lagerbjelke grundat derpå att detsamma skulle vara ett intrång i privat!ifvets angelägenheter. Mine Hrr, det är icke en privat angelägenhet, och jag undrar hvad den saken har med privata angelägenheter att göra, om å ena sidan grannriket Norge visar sig hafva känt hvad dess värdighet tillkommer genom att fatta det Den 20 Februari. 839 beslut det gjort, men å den andra vårt land, på sätt bär af många blifvit tillstyrkt, lägger förev:de förslag ad acta. Jag tror att vi då skulle stå i en ganska ofördelaktig dager inför Europa, och det kan icke vara oss angenämt jemförde med något land, till och med icke ifrågav.de grannland. Jag tror att detta skäl ensamt bör förmå oss alt göra allt för att icke komma i en sådan ställning.
Men om äfven på detta sätt 2 millioner silfver-speeie utginge från Banken, vore de likväl icke förlorade, utan de funnos i allmänhetens fickor, samt skola der mera betrygga rörelsen, än om de ligga i Bankens^ hvalf, — icke derföre att deras värde blefve på något sätt olika, antingen de ligga i allmänhetens fickor eller i Bankens hvalf, utan emedan derigenom allmänheten bibringas riktiga begrepp om mynt och sedlar. Hvad för öfrigt detta mom. beträffar, innefattar det 2:ne serskilda delar. Den ena, som nu utgör föremål för tvist, in nehåller hvilka sedlar, som skola utgifvas. Den andra utgör en antydan om hvad som i mom. Litt. b) kommer att närmare bestämmas, nemi. att pä sedlarne skall stå, att de skola inlösas med så och så många ort 12-lödigt myntadt silfver. Bien då denna sednare del af Litt. a), hvilken antyder, med huru månglödigt myntadt silfver sedlarne skola inlösas, står uti så nära sammanhang med efterföljande Litt. b), att i fall R. o. Ad. antager Litt. b), äfven sednare delen af Litt. a) bör bifallas, hvaremot, om R. o. Ad. finner för godt — hvilket jag anser vara rikligt — afslå Utsk:s förslag i Litt. b), det icke bör i Litt. a) antydas, att sedlarne, såsom bär är föreslaget, inlösas med 12- ort-lödigt myntadt silfver, utan med plantsar och således icke myntadt silfver: så får jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. behagade besluta, att med pröfuingen af sednare delen af Litt. a) måtte anstå tills dess Litt. b) blifvit föredragen samt af Ståndet afgjord. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: Afven jag anser nödigt och nyttigt, att de nuvande enoch tre-R:drs-sedlarne indragas, samt ersättas med silfvermynt.
Uti särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar har blifvit föreslaget att, enär Johan August Furstenhoff, hvilken alltifrån år 1837 i egenskap af Kamerare handhaft det hufvudsakliga bestyret med den, till följd af Rikets Ständers vid 1828 års riksdag gjorda underdåniga framställning om befordrande af forvagnsinrättningen i riket, af enskilda personer inrättade och med statsmedel understödda deligensförbindelsen emellan Stockholm, Göteborg och Helsingborg, sedermera år 1859, efter det berörda bolag, till följd af den då till en del öppnade jernvägsförbindelsen emellan Göteborg och Stockholm och den i sammandrag dermed anbefallda indragningen af det bolaget ditintills beviljade understöd, måst upplösas, gått miste om den af honom i egenskap af Kamererare vid nämnde bolag innehafda och för hans och hans familjs uppehälle nödiga inkomst, Rikets Ständer måtte, med afseende å den outtröttliga omsorg för ofvannämnda allmännyttiga deligensinrättnings vidmakthållande Furstenhoff under sin tjenstetid ådagalagt och då Furstenhoff, hvilken numera uppnått en ålder af 59 år, under sin långvariga tjenstetid ådragit sig ett sjuklighetstillstånd, som hindrad honom att vidare besörja något ansträngande arbete, tilldela honom - Expediticns-Vtskottets Förslag till mderd. Skrifvelse, N:o 186. 33 nom för hans återstående lifstid ett årligt understöd från allmänna indragningsstatec af 1,200 R:dr. ' De upplysningar, som i fråga om förre Kamereraren Furstenhoff blifvit Rikets Ständer meddelade, hafva ansetts vara af beskaffenhet att icke helt och hållet böra lemnäs utan uppmärksamhet. Det har nemligen blifvit vitsordadt, att
Men de lagkloke män, som stiftade denna lag, ansågo del likväl icke rådlig!, all bortkasta den grund, hvarpå lagen från urminnes tider hvilat; de bortrensade endast af det gamla hvad som icke mera var användbart; de codificrade de stadgandcn, som under tidernas lopp hade uppkommit och hragte dem i system. Jag hade trott, att detta förhållande skulle verka till efterföljd, då man nu vill stifta en ny lag; jag hade trott, att man icke skulle rent af vilja bortkasta det gamla, för att införa eli nytt system, hvars verkan ännu är ett problem, som i intet land till fullo blifvit upplöst. Här har en Konungens rådgifvare åberopat, att R. St. redan vid 1815 års riksdag uttalade den mening, att criminallagen behöfde förbättras. Han liar derifrån velat hemta ett stöd för antagande af det ifrågavar. förslaget; men, så vidt jag känner, åsyftade väl II. St:s skrifvelse lill Konungen är 1815 ett lillkännagifvande af sjelfva hehofvet, men ingalunda, att det Auburnska eller det P Ii i ladel ph iska systemet skulle läggas till grund för den nya lagen. Tvertom är jag för min del snarare höjd alt tro, det Ständerna, med denna sin skrifvelse, hvilken sedermera några gånger blifvit förnyad, haft till syftemål, att det nya lagverket, liksom är 1734, skulle byggas på förut befintliga grunder. Man kan således icke häraf hemta någon grund för antagande af delta lagförslag. Det har varit mycket omtvistadt hvilketdera mest skulle verka på brottslingen, att, såsom det nya lagförslaget innehåller, för en längre tid beröfva honom sin frihet, eiler afflictivt bestralfa honom. Det kan visserligen vara möjligt att åtskilliga individer finnas, som äro af den natur llr af Ekströmer uppgifvit, och hvilka således kunna känna sig hårdare bestraffade genom frihetens förlust än genom ett a lil i c l i v t straff, men om så är förhållandet med några, sä torde det likväl blifva svårt att bevisa, del ett sådant förhållande med den stora måssan af våra brottslingar äger runi.
Trädvaror: Wed, Ek-ochBok18 sk., Björk, 12 och andra slag 8 sk. pr famn, Wäfnader, Helsiden-, flor, gaze, tyll alla slag 4 R:dr, släta och fasonerade, under rubriken andra slag, 4 R:dr, Bomulls: alngods, andra slag, ej specificerade, färgade 32 sk., samt tryckte eller pressade 36 sk. pr W. Till Utskottet återremitterades 1:sta momentet af artikeln Win, deri Utskottet hemställt, att införsels-tullen må bibehållas oförändrad samt artikeln Ylleväfnader, andra slag, valkade, två eller flerskaftade; och lät Ståndet bero vid Utskottets å pag. 69 gjorda hemställan, rörande andra öfvergångs-åtgärder vid införsels-förbudens upphäfvande. Hvad beträffar Utskottets utlåtande, angående Utförsels-tullen blef detsamma bifallet, dock beslöt Ståndet att i tarifen under artikeln ”Trädvaror: virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, alm, ask, bok, björk, ek och andra ej specificerade sådane trädslag, som växa 220 Prot.-Utdrag den il och i3 Maj 1854. inom landet,” skulle tilläggas orden: ”med undantag af plankor och bräder, sågade, af ek och ask.” Hvad Utskottet i öfrigt i dess förslag till Tull-taxa i fråga om tullen för varors inoch utförsel samt tullfrihet hemställt, i öfverenstämmelse med nu gällande stadganden, blef af Ståndet godkändt; äfvensom Ståndet biföll de af Utskottet föreslagne tullvärden, med undantag af värdet å Socker: toppkandioch kak-, som nedsattes från 12 sk. till 10 sk., samt å Ljus: stearin-, hvilket nedsattes från 32 sk. till 28 sk. pr H.. Angående Credit-upplaget och transito-afgiften bifölls Betänkandet i sin helhet.