Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Karlarne sågo tärda, böjda ut, kufvade af det hårda kroppsarbetets ok, otympliga och simpla. Men deras hustrur och döttrar! Flere af dem voro ytterst torftigt klädda, men ändå hvilken grace! Hade man fått se ett par af dessa arbetarehustrur i Sverige, skulle man ha trott, att de voro förklädda damer af värld, — så nästan majestätiska voro deras låter, så smaksäkra deras dräkter, trots att de hvarken voro hela eller rena. Men det är, när man icke ett ögonblick tviflar på sin egen personlighet, som man får denna harmoni öfver sitt utseende. Och hvad är väl hemligheten i den franska salongsdamens oöfverträffliga konversation, om ej samma säkerhet på sig själf. Ah, hon är i det hänseendet oförliknelig den gamla vittra dam, som jag så ofta haft nöjet att höra kåsera. Hon har en 1898 färdig mening om allt. Jag har visserligen, på mitt fackområde flere gånger försökt motsäga henne. Men tror ni jag någonsin fått rätt. A h nej, jag har alltid till sist måst retirera inför det säkra leende, vid hvilket man underförstår. — Ah, hvad de äro löjliga, dessa lärda herrar, som förgäfves söka med sina abstrakta teorier fatta, hvad vi kvinnor veta genom naturlig instinkt Och jag har verkligen blifvit så pass fransman, att jag insett min skyldighet att säga — Cest bien possible, madame, que je me trompe. * Taine har dock också rätt i, att parisiskans aktivitet har en svag punkt: nervositeten. - ah, hvad flertalet af parisiskorna se bräckliga ut, enerverade. Ni har säkert hört sägas, att parisiskornas fot är förtjusande liten. Vet ni, hvarför den är d e t? Därför att hela hennes kropp är svagt utvecklad. Hon är merendels så mager, så späd. Och jag har en gång i en salong åhört en konversation af mondaina pariser-damer, som gjorde ett nästan pinsamt intryck af nervositet. Samtalet var fjäderlätt i sin ytterliga elegans. Orden fladdrade som fjärilar från tanke till tanke. Men bland de närvarande var en schweizare, en medelålders man med kalvinistiskt allvar och något vetenskapliga tankevanor.
M. kunna fatta saken sä, att meningen vore att genast företaga större byggnader. Men om på sätt jag haft äran föreslå, ordet ”utvidgning” borttages, torde någon anledn. till en dylik farhåga icke förefinnas. Dessutom är det icke sannolikt att skuldsättning ådrages riket ulan att R. St. sådant uttryckligen begärt. Jag tror således att Frih. Palmstjernas farhåga verkligen är ganska öfverflödig. Hvad åter beträffar det beslut hvaruti PresteSt. i frågan slädnät som slutar med en begäran alt K. M. mätte till nästsammanträdande R. St. afgifva förslag till den organisation som kan erfordras, så får jag dervid anmärka att, om någon organisation finues icke vara behöflig, sä är ju proposm också öfverflödig. Vid afgifvande af min reservation utgick jag från den öfvertygelsen att administrationen af hospitalerna inom vårt land vore bättre än vid många andra inrättningar och att den således icke företrädesvis påkallade någon undersökning; men då under de sednare åren en stark agitation i saken uppstått, har jag trott att den icke kunnat lugnas pä annat sätt än genom en undersökning och utredning af verkliga förhållandet. Jag har derföre ansett mig icke böra motsätta mig den begärda undersökningen, men dervid tror jag ock att saken bör sladna. Om, i följd af denna undersökning, det visar sig att förbättringar kunna 176 Den 21 Ju n i f. m. åstadkommas utan Statsverkets betungande, så är detta mycket väl och då behöfver man väl icke särskildt anhålla att K. M. derjemte ville låta utvidga hospitalerne. Jag har dessutom användt uttrycket ”utan Statsverkets stora betungande” och får fästa Hr Ekströmers uppmärksamhet derpå att detta icke ovilkorligen är detsamma som stora utgifter. En lid kan inträffa, da större utgifter kunna ske, ”utan Statsverkets stora betungande,” ja till och med utan att alls vara för Statsverket betungande, såsom förhållandet skulle ha varit vid 1840 års riksdag, om saken dä varit före.
Wid sädan beskaffenhet har jag ansett mig icke, kanske utan eget answar, kunna wägra Baron Cestermröms och fiera Banco - Utskottets Ledamöters prkande, att, säsom swar pä frägan om tryckning, hwari Kansti-Fördclningen sig icke utlätit, mätte i Contra-Propositionen införas , att det förut af BancoUtffottet icke säsom hemligt ansedda Kansli-Fördelningens Sammandrag kunde blifwa allmänt bekant, om kännedomen deraf nu eller framdeles östundaS skulle; warandcs fbrhällandet ganska olika, om, till enskilt upplysning, kännedom af dessa handlingar medgifweS, eller om detta, säsom ett Riksdagsärcndc, skulle ifrän Wanco-Utskottct hafwa blifwit, jemlikt första ContraPropositionen, till Rikets Ständers pröfning och bcdömmande hänffjutit, som nu icke kommer i fräga: att Baron Lesiermrvm , som genom Kansli - Fördelningens fbrcnämde Proposition ej fäkt frägan om tryckningen beswarad, ägde rätt att i Banco,Utskottets kienum derom yrka swar, är säledes ostridigt; äfwen som - Den iZ September. Z49 som att han och dc ssere, hwilka i sädant afseende yrkade att den af Uistotict säsom icke hemlig ansedda Kansti - Fördelningens Sammandrag borde i Contrapropostkiouen intagas, till beswarande af frägan, hwad kunde bliswa allmänt kindt, äswcn ware dertill berät» Ligade, lär wäl icke heller kunna motsägas, helst pä annat sätt Memorialernc om tryckningen icke kunde beswaras.
Proposition j N.-o SS. mission, såsom varande en permanent och af Kongl. Maj:t godkänd kommunalkorporation samt egande vården om stadens öfriga allmänna angelagenheter, flage Öfvertaga det af bemälde kommitté förut ombesörjda uppdrag att pröfva de säkerhetshandlingar, som för lånen erfordrades, samt att lånebeloppen och räntemedleifi, efter i nåder bestämmande grunder, framdeles indrifva, under vilkor, att Drätsel-kommissionen vid utlåningen af det för de af branden hemsökte, beviljade anslag, å stadens vägnar, iklädde sig den gemensamma ansvarighet för lånens återbetalning, som varit stadens nödhjelps-kommilte' ålagd. Sedermera har ock Kongl. Maj:t, under den 23 sisllidne Juli, beträffande lånevilkoren och återbetalningen af de anvisade 10,000 rtdr, i nåder medgifvit, att, under iakttagande af hvad rörande säkerheten för lånet redan funnes föreskrifvet, lånesumman finge i fem år från lyftningsdagen innehafvas, hvaraf de två första åren, enligt förut lemnad tillåtelse, utan ränta, samt derefter emot ränta af fyra för hundrade, som vid slutet af hvarje år, räknadt från lyftningsdagen, borde, tillika med en tredjedel af primitiva kapitalet, erläggas. Då emedlertid ofvanberörda understöd och lån af tillsammans 12,000 rtdr banko blifvit, genom Kongl. Majtts och rikets Stals-kontor, af under händer hafde medel, anordnade och utbetalde, vill Kongl. Maj:t härmed tili Rikets Ständer öfverlemna att anvisa erforderlig tillgång för godtgörande af såväl de utan återbetalningsskyldighet beviljade 2,000 rtdr, som äfven deri medgifna lånesumman; hvarjemte Kongl. Majit föreslår Rikets
Jag anhåller, för alt det verkligen billiga i detta afseende må befrämjas, om återremiss af Utskts betänk., med begäran, att StatsUtsk. ville härtill anvisa ett förslags-anslag af några tusen r:dr, som kan fyllas af Riksg.contoret, derest brist uppstår; i hvilket fall jag är öfvertygad, att några hinder icke kunna möta för K. M:s bifall till Ständerncs begäran, Hr von Hartmansdorff, Au g. t Då det anslag, som StatsUtsk. för ifrågavar. utgifter anvisat, redan är till sin natur ett förslags-anslag, så kan jag icke finna, att för tillgången på medel någon återremiss behöfves, StatsUtsk:s utlåt. N;o i32 blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs StatsUtskrs den 27 sisth Maj f. m. på bordet lagda utlåt. JN:o 133, i anleda, af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de väckt fråga om statsanslag för en pharmaceutisk liiroa nstaft. Den 3 Juni c. ra. På begäran af Fril). Sprengtporten, Jac. Wilh., biel' dess reservation upplåst. Frih. Cederström, Jacobi Lika med Frih. Sprengtporten anser jag frågan icke vala ratt behandlad af Stats(Jtsk. Det år icke ensamt Apolhekare-societeten, som har nytta af att pafmacenterne erhålla grundlig Undervisning; det år Svenska allmänheten, som är i behof af inedicafnenter, som har det största intresse, att desse personer icke äro of uninge. och misstaga sig om ingredienserna vid medicamenterncs tillblandning å apotheken. Det är dessutom fråga om en allmän bildnings-anstalt; ty fastän apothekare Uteslutande hafva rättighet att hålla medicamenter lill salu, så är det icke blott ett visst antal personer, som få vara apothekare, Utan de fä vara så mångå som helst, blott de visa sig dertill hafva skicklighet.
Konungen, som ärnade sig till Svartsjö följande förmiddagen, lät imedlertid riksrådet Sparre förtälja ända till de minsta omständigheter af kronprinsens vistelse på egen hand hos sin farmor. Gustafs hjerta hoppade af glädje, då han förnam all den ömhet, enkedrottningen visat barnet, hvilket, å sin sida, trifts ganska väl i hennes sällskap. Konungen var betänkt, att iakttaga första lägliga tillfälle under modrens tillfrisknande, att tillvägabringa en försoning äfven mellan de begge drottningarna. L’homme propose et Dieu dispose! Dödsengelns lyftade lia afskar alla vishetens beräkningar. Hertigen af Södermanland befann sig nu på en resa i Finland, och hans gemål vistades under tiden hos konungaparet på Drottningholm. Alla tre, jemte sin uppvaktning, höllo denna eftermiddag till i China, dit riksrådet Sparre fick befallning att äfven föra kronprinsen. Gustaf var vid detta tillfälle särdeles upprymd. Vid åsynen nu af China försönk han, mot sin vana, i milda svärmerier. Barndomens bilder kringsväfvade honom hvarthelst han kastade ögonen i minnets panorama. Det var, som hade Lovisa Ulrikas ande ännu en gång besökt dessa för henne så kära rum, – i afsigt att säga dem ett evigt farväl. «Just der du sitter, Sophie – yttrade han till sin gemål – «satt en gång, jag kommer grant ihåg «det, min mor och min högstsalige fader vid hennes «sida. Hennes lilla Rose, det vackraste hundkräk, «jag någonsin sett, låg vid hennes fötter. Der, i hör«net af rummet, klängde en markatta på den för«gylda stången, som nu är tom Tom! det stö«ter ögat. Vi måste skaffa oss en ny best, eller ock «låta taga bort stången, som eljest står der utan än«damål Den förgylda buren i fönstret hyste, då «som nu, en bevingad pratmakerska; men denna är «grön, Bijou var krithvit; denna talar endast prosa, «Dalin hade lärt Bijou att upprepa rim för min mor «på hennes födelseoch namnsdagar.
Om jag icke mycket miss tager mig, så gjorde Hr Gr. o. Landtm, i början af den discussion, som föranleddes af detta betänk., den framställningen, att alla de ledamöter, hvilka önskade att framställa förslag till gemensamma tankar, skulle desamma afgifva, och att sedermera alla 238 Den 13 Mars f. m. dessa förslag, hvar för sig, skalle komma att discuteras. Jag tillstår uppriktigt, att jag då ansåg denna framställning föranleda dertill, att, dä discussionen öfver dem en gång begynt, så skulle alla vidare förslag upphöra af sig sjelfva, d. v. s. något ytterligare förslag icke få väckas. Jag finnér nu att jag misstagit mig, och vill blott nämna, att om jag trott det varit tillåtet att, efter discussionens början öfver ett till pröfning framlagdt förslag, framkomma med ett sådant, så hade jag icke allemnat del förslag, som jag framställt, utan väntat dermed till längre fram; men då jag, som sagdt är, misstagit mig, har jag velat anmäla det för R. o. Ad. H. Ex. Hr Gr. o. Landt m. yttrade, att R. o. Ad., såsom II. Ex. redan omnämnt, icke fattat något beslut, som inskränkte rättigheten att afgifva förslag, och H. Ex. ej eller velat genom någon framställning gifva anledn. till ett sådant beslut, utan tagit för afgjordt, att yttranderätten i denna vigtiga fråga borde lemnäs så fri sorn möjligt; men då R. o. Ad:s öfverläggning om Const.Utsk:s ifrågavar. mern. nu fortsattes under det 7:de plenum, så torde denna rättighet icke vara för nära trädd derigenom, att H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen om detta mern. fulländad, så vidt den anginge framställande af förslag till gemensamma tankar. Härvid anmälde sig och yttrade: Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Genom /y morn. i Presterskapets Privilegier den 16 Octobér ijz3, är Presterskapet försäkradt om bibehållandet vid indelnings-stommar och annex, att dem bruka, häfda eller häfda låta; och som denna dispositionsrätt öfver berörde hemman skulle väsendtligen inskränkas genom sådana föreskrifter om åboernes besittningsrätt, som motionärerne föreslagit, framför allt genom den yrkade rättigheten att lösa hemmanen till skatte, hvilket också redan genom Kongl. Förordningen den ic^ September 1723 är bestämdt förbjudet; så är det uppenbart, att de åberopade privilegierne skulle, genom den föreslagna Författningen, rubbas, och Presterskapet få vidkännas en minskning af dess i behörig ordning faststälda löneförmoner. Om åter, på sätt en af motionerne innehåller, åboerne å sådane hemman påbördas andra förbindelser, än de genom bruknings-contracten iklädt sig, eller annars-icke få tillgodonjuta, hvad lagen om landtbönder i allmänhet stadgar, ankommer det på dem att i behörig ordning deremot söka skydd af redan gifne lagbud, utan att något ytterligare stadgande är i detta afseende af behofvet påkalladt. Om kyrkohemman i Halland hafva Utskotten yttrat sig genom Betänkandet N:o 44> i anledning af derom väckt serskild motion, och det förhållande-, sorn, serskildt i afseende^på dessa hemman, blifvit genom berörde motion framlagdt; men af hvad de nu ifrågavarande motionerne innehålla, kän icke med någon säkerhet slutas Lill förhållandet med kyrkohemmanet! i Skåne, Blekinge och Bohus Län, och då motionärerne icke namngifvit några af dessa hemman, eller uppgifvit någon viss kyrka, sorn sådane hemman tillhöra, hafva Utskotten icke varit i tillfälle att inhemta de fullständigare upplysningar, sorn för; ett bestämdt omdöme i denna del erfor - 22 Slatssaint Allm. Bcsv.- och Ekon.-U[sköttens Betänkande, N.o 4^. dräs, derföre
Med föranledande af de sålunda gjorda anmärkningarna, har Utskottet tagit detta ärende i förnvadt öfvervägande; och som, hvad först angår dels Utskottets vid Upsala Län gjorda hemställan, att den förenkling af grundräntorna, som kunde för detta Län finnas lämplig, måtte definitivt antagas och således utan Länets innevånares vidare hörande bringas till verkställighet, dels ock Utskottets tillstyrkanden rörande ränteförenklingens verkställighet för Westerbottens, Christianstads, Blekinge, Jemtlands och Norrbottens Län, dessa punkter blifvit af tre Riks-Stånd 4 Stals-Utskollets Utlåtande, M 191, bifallne och således jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen af Rikets Ständer afgjorde, kan i afseende härå den ifrån Borgare-Ståndet erhållna återremissen icke till någon åtgärd föranleda. Beträffande åter Utskottets hemställan, dels att gjord framställning om förvandling af hufvudpersedlar i penningar måtte lemnäs utan afseende, dels ock att dagsverksräntan måtte till andra hufvudpersedlar förvandlas; så och ehuru denna hemställan är af två Stånd bifallen, dock som, enligt hvad Borgareoch Bonde ståndens protokoll utvisa, farhåga inom dessa Stånd uppstått, att dagsverksräntans förvandling till ändra hufvudpersedlar skulle medföra skatteförhöjning, samt de fleste Bonde-Ståndets ledamöter, hvilka i frågan sig yttrat, förklarat, det de önskade berörde räntas förvandlande i penningar, och Utskottet vid sådant förhållande anser, att ett medgifvande af dagsverksräntans förvandling i penningar skulle väsendtligen underlätta genomförandet af den vigtiga och länge behandlade frågan om skatteförenkling, finnér Utskottet sig böra sin ofvanberörde hemställan så till vida frånträda, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer för deras del besluta, att dagsverksräntan måtte få till penningar förvandlas.
Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande JV:o yg. nom Norrska Lagen af den 14 Junii 1816 är i afseende på Norrska fartygs utskylder till samma tjenstemän föreskrifvet, så att af hvarje Svenskt fartyg, som på den ort, hvarest Svensk och Norrsk Consul eller vice Consul är anställd, antingen lossar eller intager ny last, eller håde lossar och lastar, Consul vore berättigad uppbära i Consulade-afgift en femtondedels Qj-f) Riksdaler Hamburger Banco, Spansk piaster eller deremot svarande belopp i landets mynt för hvarje svår läst af fartygets drägtighet efter dess mätarebref; hvaremot Consul ej borde få af fartyg, som hvarken lossa eller lasta, uppbära någon Consulade-afgift, utom i Helsingör, hvarest Consulns inkomster äro serskildt bestämda.” Efter Nådigt öfvervägande af Commerce-Collegii förrberörde underdåniga hemställan, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt bref af den 2g Junii sistlidet år, behagat i Nåder förklara, att Kongl. Maj:t funnit godt bifalla, det Svenske och Norrske Consulerne må ega att af Svenska skepp uppbära den af Commerce-Collegium föreslagna afgift, hvilken beräkning dock icke komme att utsträckas lill de Consuler, sorn vid sin tillsättning fått sig en högre Consuladeafgift beviljad och hvilka under sin tjenstetid borde dervid bibehållas; hvarjemte Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna, att samma Dess Nådiga beslut, hvarom Commerce-Collegium hade att utfärda Kungörelse, borde ifrån och med innevarande år träda i verkställighet.
Jag har endast bliswit öfwerröstad, men ic' ke öfwertygad om den föregifne sö>dclen an bibehälla den oinstränkta bränwinsbränningen, endast af det stal, at näringsfriheten bör ha las i helgd; men oaktat denna pri»c-p om näringsfrihet i alla andra afseende», ge na af mig »öisvaras, kan jag fa mycket mindre finna nägot ffäl, att dcroä grunda rättigheten till en stadeliq inrättning, som Hwarken Konung eller Riksens Ständer behöfwa något prejudicat, för widtagande af nytt ga anyalter förenliga med näringsfriheten, och man e> eller lärer kunna upgifwa någon näring, hwars frihet blifwit ukwidgad sedan 1810 äiö Riksdag, i anledning af den dä tillätne oinstränkta branwinsbrän» ningen. Dkstutom kan jag icke medgifva, att bränwinstillwerkning, bör anses, såsom näring; ty denna benämning äger icke ruin, förr än den öfwergatt till fa - Z2k Den 28 Maj!- fabriksrörelse, och urartal frän dest rätta ändamäl, som fordom warit, och bör wara, rättighet atk tili husbehof och i sammanhang med landlmanna rörelsen, sä sörwandia deu spannemäl, man pä sin ford producerar. Man tror sig förekomma det stadliga af en sadan oinskränkt tillåtelse, da man öswerlemnar till Negeringen, att utfärda förbud emot all bränwinsbränning; men ehuru jag icke will bestrida Regeringen denna rättighet, till förekommande as hungersnöd, kan jag icke sinna någon anledning, alt sälta Regeringen i nödwändighet, att ofta, och nästan beständigt förbjuda Vesta stora bränwinsfabrir ker, dä det hörer till en wiö Regering, art äfwen i goda är, förekomma en sädan misthushallriinq as denna första nödwändighets wara, för att i inistwäxt är, kunna hafwa nägot förråd deraf givar i landet. Hwarföre öka Regeringsbördan med dessa ob.hggliga omsorger?
Att likväl den nedra kammaren bör vara talrikare än den öfra, torde likväl icke utan allt skäl vara, snart sagdt, axiomatiskt antaget i den nyare stals-rätten. Redan den omständigheten att hvarje särskild ledamot af den öfre kammaren härigenom får ett större personligt anseende och en större politisk makt, eger stor vigt. För att få ledamöternes antal lika i båda kamrarne, måste vidare detta antal fixeras, och kan ej på ett naturligt sätt rättas efter vexlande folkmängds-förhållanden. Härigenom uppkomma antingen påtagliga orättvisor eller ock måste valkretsarne ofta jemkas utan afseende på kommunala gemensamhets-förhållanden. Föreskriften om ärendenas företagande samtidigt i båda kamrarne, sammanhänger med bibehållandet af fasta, från båda kamrarne utsedda Utsk., som ega föreslå sammanjemkning af olika beslut. Härigenom synes faran lör förhastade beslut synnerligen starkt motverkad. Kammaren sättes nemi. derigenom i tillfälle att omgöra det förhastade, hvilket icke blefve fallet, om en kammare, stödjande sig på den andras föregående bifall, med densamma sig förenade. En ogrundad anmärkning är ock, att förslaget syftar att gifva grundlagarne en större rörlighet än hittills, genom medgifvande, alt grundlags-ändringar under vissa förhållanden kunna alltför hastigt åstadkommas. De kuuna nemi. i intet fall så hastigt åstadkommas, som enligt nuv:de grundlag, då det står Konungen öppet att omedelbart efter den riksdag, som antagit ett ändrings-lörslag att hvila, sammankalla en ny riksdag för dess slutliga pröfning. I afseende å förhållandet emellan riksdagen och kyrkomötet anrriärkes, att detsamma borde omvändas, så att kyrkomötet finge de funktioner, K. M. velat tillägga riksdagen, och tvertom, hvarmed åsyftas att riksdagen icke vidare skulle behålla någon rätt att positivt ingripa i kyrkolagstiftningen, utan på sin höjd förbehållas ett veto. Då emellertid representations-förslaget och förslaget till lag om kyrkomöten tillägga riksdagen och kyrkomötet i detta fall alldeles enahanda funktioner, nemi. såväl initativ som veto åt båda, så skulle förhållandet blifva olörändradt genom ett byte.
Och sedan ytterligare trenne Herrar Statsråd afgäld och blifvit ersatte dels af tvenne från Ridderskaptt och Adelns och Preste-ståndels /majoriteter hemtade representanter, dels af en marini embetsman, lyckades det att åt de reaktionära styrelse-principerna vinna ett allt mer och mer vidsträckt utrymme. Efter denna korta återblick i afseende på personal-förändringen inom konseljen, som, enligt min föreställning, icke i någon mån träder grannlagenhetens fordringar för nära, tillkommer det mig att redogöra för min uppfattning af de grundsatser, enligt hvilka regeringen i allmänhet är vorden förd och de särskilda förvaltningsgrenarne, hvar för sig, blifvit bandhafde. Men innan jag skrider till en sådan redogörelse, vill jag fästa uppmärksamheten vid en och annan omständighet, som väl kan anses egen för det svenska statsskicket. I andra konstitutionella stater beror styrelsens verksamhet uti hvad som vår grundlag benämner ”allmänna mått och steg”, nästan uteslutande af representationens ledning och beslut; hvaremot regeringen här har sig ensamt förbehållen lagstiftningsrätten i alla de s. k. ekonomiska m. fl. ärenden, hvarom handlas i 8p § Regeringsformen. Detta utvidgade område för Regeringens myndighet gifver henne icke blott större rättigheter, ulan derjemte högre pligler och en vidsträcktare ansvarighet. Regeringen kati således icke finna giltig ursäkt för sina misstag, under åberopande af från Rikets Ständer gjorda framställningar, då dessa icke finnas grundade på rättvisa och en fullständig insigt, eller icke fästa ett billigt afseende jemväl å det talrika antal medborgares rätt, sorn sakna ombud inom vår nuvarande slånds-representalion.