Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att någon tvekan icke skulle kunna uppstå derom, att icke domaren borde vid detta, som andra förhållanden, kunna urskilja det rälta; men vid sådane händelser skulle nästan aldrig några fordringar för utborgade varor kunna utlagas, emedan sällan i salubodarne finnas vittnen till hands för alt bestyrka huru manga u fläsk, eller smör, eller hvad annat som helst, blifvit lemnadt lill en köpare, som icke på förhand låtit annoncera sitt besök, och straxt efter handelns afslulande bortgår utur boden. Den bevisning, som vid andra transactioner kan åstadkommas, den äger icke rum vid varors uttagande i handelsbodar. Gäller icke köpmannens bok för något i sådant fall, — hvilket den ej kunde göra, derest icke lagen sä stadgade — så blefve han urståndsätt att utkräfva hvarje sådan fordran, då den ej godvilligt medgafs af den, som tagit varan. Den ovillkorliga rätt att ensam förete och fylla all bevisning, sorn enligt nu gällande lag tillkommer handlande, som förer ordentlig bok, är genom den föreslagna lagen modifierad sä, att handlanden åstadkommer halfva bevisningen lill stöd för sitt käromål, genom sin boks företeende, och mot denna bok har vederparten rättighet att fria sig med sin ed, derest han sig dertill befogad linner; men linner han sig icke kunna gä eden, då står det honom fritt alt ät köpmannen öfverlemna ali med ed fästa bokens riktighet, i hvilket fall köpmannen inträder i samma rättighet, som hittills. Få sätt jag förut haft äran yttra, förutsätter utborgning, under de förhållanden, som med lagförslagets antagande skulle inträda, att köpmannen skall hafva förtroende . lill ärligheten hos den person, till hvilken han lemnar varor. Ar han icke derom öfvertygad, tager han säkerligen skuldsedel af denne person, eller lemnar honom motbok. Man liar trott, att blotta föreskriften om motbok skulle vara tillräcklig, för alt trygga handlandens rätt, och ansell försummelsen alt lemna motbok saklöst kunna medföra äfvenlyret af fordringsanspräkcts ogillande; men motböcker brukas i allmänhet icke i andra fall, än dä längre tid fortsatta handelsförbindelser komma i fråga.
Hesselgren. På Hederv. BondeStåndets Eedamöters vägnar Ståndets Eedamöters vägnar And, Fredin. Nils Mänsson» vägnar M. M. Rosbeck. Uppläst Den 11 Juli. 1121 Uppläst hos HSglofl. Ridd. och Ad. den n Juli, Högvörd. Prest-Ståndet den 14 Vällofl. Borgare-Ståndet den 11 . Hederv. Bonde - Ståndet den 11 Vördsamt Memorial! Af enskilt Riksdagsman har hos Constitufions-Utskottet fräga blifvit väckt om den förändring i 4 §. Regeringsformen , att i stället för ordet eller mellan frälse och ofrälse, ordet och måtte införas; och får Utskottet nu för Riksens Ständer föreslå denna förändring, genom en så lydande redaction af sista meningen i berörde 4 ”Konungen utvälje dertill kunnige, erfarne , redlige och allmänt aktade infödde Svenske frälse och ofrälse män af dp rena Evangeliska läran.” Hvilket förslag I^ltskotfet tili Riksens Ständer öfverlemnar för att. behandlas enligt den 56 § Regeringsformen. Stockholm den lo Juli 1815. På Högh Riddersk. På Högv. Prest Stån - och Ad. Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Vallofl. Borgare - På Hederv. Bondea Ståndets Ledamöters vägnar A. J.son Hyckert. dets Eedamöters vägnar C. v. Rosenstein. Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin« G. Vord-; 31*8 Den 11 Juli. Uppläst hos Hög!. Ridd. och Ad. dea si Juli. Högvörd. Prest Ståndet den '4 Vallöf!. Borgare-Ståndet den 11 Hederv. Bonde - Ståndet den 11 Vördsamt Memorial!
Han bar nemi. visat, att när detta förslag till lag, som nu utgör föremål för öfverläggning, icke kan blifva lag förr än Konungen dertill lemnat sin nåd. sanction, så är det icke farligt med inkräktningen på konungamakten. Frågan är egentligen den, huruvida Konungen, bättre än de landsorter som önska inrättandet af en privatbank, kan bedomina nyttan och behofvet deraf. Frågan är om lian kan bedomina om rörelsecapilalet för mycket och på ett skadligt sätt ökas derigenom att banker stå upp under lagen. Gör man sig ett sådant begrepp om rörelsecapitalets ökande, att det beror på ett hugskott af några personer att uppställa en bank och låna ut penningar, antingen det sker med beräkning att kunna få sina penningar igen eller ej; eller ock att, sedan de. beräknat att bålla ute en viss del af sina creditsedlar, men linna sig icke kunna göra det, ulan nödgas invexla dem allihop med R. St:s Banks sedlar, de likväl kunna fortfara med rörelsen, — tror man detta, så gör man lätt uti att låta någon vaka öfver alt icke onödiga banker må uppstå; rnen jag ber att man malte göra sig reda för hvad creditsedlar i verkligheten äro. De äro egentligen icke annat än skuldsedlar, af enskilda utgifna, för att begagna något som kallas credit, något som personer inom ett fritt samhälle tro sig berättigade all begagna under vissa inskränkningar. De sorn anse dessa sedlar för ingenting annat än skuldsedlar, hoppas jag, om icke nu, åtminstone längre fram, skola erkänna, att roan skulle möjligtvis kunna gå så långt tillbaka uti den princip de drif vit, att det äfven skulle vara förbjudet förenskilde att utgifva skuldsedlar; ty är det icke alltid vådligt för emoltagarne att personer få utgifva skuldsedlar? Vöre det icke mycket bättre om Konungarne ägde rättighet att pröfva till huru stort belopp hvar och en äger rättighet alt begagna credit till ingifvande af skuldsedlar.
Bankohuset är ju nu icke mindre än förr, och dess förvaringsrum äro sannerligen icke öfverfyllda af ädla metaller; men rum saknas alltid för den gäst man icke vill herbergera. Den stora vådan för Bankens realisationsförmåga, som skulle uppstå af dessa guldoch silfver-panters inräkning uti metalliska fonden, kan jag omöjligen begripa. När en guldeller silfverpant inlemnas i Banken, så utlcmnas sedlar på densamma såsom lån på 6 månader. Denna pant kan aldrig uttagas, utan att samma sedelbelopp, tillökadt med upplupen ränta, åter i Banken inlemnas. Efter G månader kan lånet indragas eller omsättas efter vederbörandes pröfning. Skulle pan - 8 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 8. ten icke utlösas, utan hemfalla till Banken, så liar panten, förvandlad till mynt, ett värde som fullt motsvarar lånet, för hvilket Bankon dessutom under tiden åtnjutit 5 procents ränta. I sådan händelse ökas härmed Bankens metalliska fond för vida mindre kostnad än med det silfver, som enligt 109 och lil §. §. i Baukoreglcmcntct, får indragas från utrikes ort; och i allt detta kan jag omöjligen so någon fara, aldraminst då det jemföres med åtskilliga andra åtgärder, som utan betänkande vidtagas, ehuru de förekomma mig verkligen vara i högsta grad äfventyrligä. Detta likasom mycket annat, påminner ofta om det gamla ordspråket: ”sila mygg och svälja kameler.” Men vill man åter nödvändigt undvika att på G månader i sender inberäkna dessa guldoch silfver-panter uti Bankens metalliska fond, som jag hört förespeglas såsom så farligt, så är ingenting lättare. Yid sista riksdag blefvo Baultofullmägtige icke förpligtade men berättigade att, utom 3.j millioner, sorn redan voro utlcmnade, utlemna ytterligare 5.J millioner såsom försträckningar till filialbanker, i fall penningeställningen sådant kunde medgifva. Häraf behöfde blott några hundra tusen Riksdaler intill nästa riksdag afsättas till fond för denna belåning och vara fullt tillräckliga.
Motionairen, sorn ansett detta för Banken menliga förhållande kunna med ringa kostnad förekommas genom organiserande af en Vexlings-anstalt, bidragande på en gång att föröka Bankens Silfver-förråd, och att, i gemenskap dermed, bereda någon förmon åt Landets Jordbrukare, har i sådant ändamål föreslagit: det Rikets Ständers Banco-Styrelse mätte få sig uppdraget att, under dess inseende, uti Banken inrätta ett Vexlings-Contoir, hvarest allt slags utländskt Silfvermynt kunde, efter för hvarje månad bestämd medel-curs, blifva emot BancoSedlar invexladt, och äfven allt omyntadt Silfver sorn erbjtides, efter visst bestämdt pris per Lod, inköpas, men Contoiret deremot också hafva det uppdrag, att till vissa bestämda pris alltid hålla Svenska SpecieRiksdaler tillhanda för den del af Rikets Landtman, som finnas förbundne att uti Silfver till Banken fullgöra inbetalning för derstädes erhållna Fastighets-lån ; helst Bankens Gäldenärer väl fått rättighet att mot bevis insätta deras Silfver-afbetalningar uti Banco-Utskottets Betänkande N.-o 85. Landt-Ränterien, men det icke funnes nog bestämdt , huruvida Forsellöns-kostnaden skulle af Banken eller dess Gäldenär ersättas.
Är det väl ett tillstånd, som ian kallas att gå fram åt i civilisation? Jag för min del tror, att det snarare kan sägas gå tillbaka. Jag undrar icke, Mine Herrar, att den motsatta sidan härvid finner ett stöd emot min öfvertygelse uti den tystnad, som i detta afseende inom sjelfva BondeStåndet egt rum. Jag har egendom både i Stockholms och i Nerikes Län, och jag får högt förklara min förundran, att ingen af BondeStåndets Fullmägtige från dessa Län instämt med mig i dessa ljud, och att jag ensam måst på deras vägnar påkalla en förbättring. Jag undrar således icke, att man kallar min målning svart och öfverdrifven, och att man önskar en målning af solskin lill åstadkommande af måtta i färgskildringen. Såsom ett ytterligare bevis på den så mycket omtalade välmågan, får jag påkal - Den ai Ju 1 i i f. m. la Eder uppmärksamhet på Brukspatronernas behof af undsättning i penningar år 1826, blott för en tillfälligt felslagen conjunctur, och närman här såg, huru behofvet af 1000 R:dr satte i förlägenhet egare af 1000 Skepp:d Smide, när man sett detta uti den för närvarande likväl mest förmögna af våra medborgareklasser, så tror jag, att alla bevis äro öfverflödiga. Det är med förundran jag bort taflan öfver Landets vanmakt så mycket misstydas af en Ledamot, hvilken visat nit för våra myntförhållanden, utan hvilkas förbättring ett ekonomiskt välstånd blir en fysisk omöjlighet. Jag medger att det redan är mycket, att under ett sådant Myntväsende ställningen kan vara sådan den är; men derföre hafva vi att tacka naturen och inga Ministrar. Jag frågar, om 1809 års Statsskick bereddes under några förhållanden, sorn kunde gifva hopp om någon ens för tillfället tillfredsställande fullkomlighet. Det är sannt, att Grundlagarne innebära i sig sjelfva möjligheten till alla förbättringar; men jag frågar, om det verkliga beliofvet deraf blifvit uppfattadt af en Ministére, som vet, att permanent bibehålla sig, icke ifrån 1809, utan ifrån 1800?
Memorial angående beviljande af enahanda förhöjning i Tractamenten för Ståndens samt Stats-Utskottets Notarier oell Cantzlister sorn vid sista Riksdagens slut bestämdes; åberopande i denne Remiss Hedervärda Bonde-Ståndet dess förbehåll härom vid afgörande af frågan om desse belöningar vid denne Riksdag. Stats - Utskottet har i anledning häraf under öfvervägande tagit detta ärende; men dervid för sin del ej funnit skäl tillstyrka den ifrågaställde förhöjning å de redan beviljade Stats-ZJtskottets Bacini anden. 2025 Dagtractamenten; hvaremot Utskottet ansett sig icke bora underlåta att föreslå, det Secreterare» vid Riksgälds-Verket, Herr Protocolls-Secreteraren och Riddaren Sylvan, sorn bitradt sammansatte Statsoch Banco-Utskotten uti deras vidlyftige och vigtige arbeten, matie i stället för de 133 R:dr 16 sk. i månaden, som för honom såsom Secreterare för Riksgälds - Verkets ärender aro beviljade, tilläggas lika arfvode med de öfrige Secieterarne vid Utskotten i ali. mänhet, nemi. 166 R dr 32 sk. i månaden. Till Stats-Utskottets åtgärd har för öfrigt . dels blifvit från Högvördige Fråste-Ståndet remitterad en anmälan af Riksens Höglofl. Ständers Serskildta Utskott om arfvode för en Ex* trä CanizSist derstädes, sorn den 7 sist!. April blifvit antagen, dels ock öfverlemnad en uppgift af Ordföranden uti bemäldte Utskott ä den personal, som för öfrigt af Utskottet för dess göromål varit begagnad, nemligen en Secreterare och en ordinarie Cantzlist, för hvilke arfvoden alltså nu böra föreslås, sedan vid den förra regleringen för de ordinarie Utskotten fråga derom iör det då ännu ej tillkomne serskildta Utskottet icke förevarit eller förrän nu blif-j vit vackt.
Man kan ej neka henne sin högaktning, ja, sin beundran för hennes redliga uppsåt, hennes ädla sträfvanden, hvilka ej lämnat någon möda osparad, för den uthållighet och energi hon lagt i dagen. På visst sätt kan hon sägas vara yngre än mannen, hvaraf följer, att hennes intresse är lifligt på områden, där hans redan hunnit slappas, och hvad särskildt lösningen af kvinnofrå- gan beträffar har » skapelsens herre » i allmänhet ej lagt i dagen något synnerligt intresse. Men medaljen har äfven sin frånsida, och den verkar ej tilldragande. I sin, låt vara af sanningskärlek förestafvade motvilja för en tro, som endast var en inlärd läxa utan innebörd, har hon skjutit öfver målet och kastat all kristlig tro öfver bord. D e n äkta nutidskvinnan ler åt uppenbarelsen och förklarar sig, ej utan en viss stolthet, vara ateist. Kommer därtill, att hon hyser antipati mot pliktbegreppet, uppreser sig mot allt, som hon behagat kalla konventionella fjättrar, och svärmar för abstrakta jämlikhetsideal. Det är icke utan, att hon har en lätt anstrykning af löjlighet. Ej därför att hon har bläck på fingrarna, begignar glasögon och rider på velociped — vid sådant fäster sig ingen förståndig människa nu för tiden — men därför att hon icke riktigt tycks ha smält allt sitt nya vetande och till följd däraf uppträder en smula viktigt. D e t kan ej annat än väcka löje, då man hör henne nästan i samma andedrag, som hon uttalar ett sublimt förakt för all med naiv inkonsekvens utslunga ett eller annat slagord, hämtadt från någon af hennes efter egen smak valda auktoriteter, Darwin eller Spencer, troende sig med detta i ett enda drag hafva gjort matt där, hvarest människosläktets rikast utrustade andar under århundraden, ja, årtusenden snart kämpat en strid, som ännu måste betraktas som oafgjord, och som söker sin like i fråga om det skarpsinne och den lärdom, som å ömse sidor blifvit utvecklade.
Föredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, och Hr von Hartmansdorff, Aug., LagUtsk:s d. 28 sisth Januari på bordet lagda Betränk. JVs 6, i anledn. af väckt motion, ang:de uphäfvande af lagens stadganden om nedsättning af Revisions-skilling och om ställande af borgen för kostnad och skada för rättighet att fullfölja civila mål från lägre till högre domstol. Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 28 sistl. Januari på bordet lagda Betänk. JVs 7, i anledn. af K. M:s Nådiga Propos., ang:de ändring af 7 och 17 §§ i 30 kap. R.B. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Taube, Henning Edvard, och Frih. Cederström, Rudolf, Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 sistl. Januari på bordet lagda Betänk. JMt 14, i anledn. af väckt motion om ändring af 20—25 §§ i K. M:s förnyade Nådiga Taxa på arfvode för Landtmäteri-förrättningar d. 18 October 1834. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, och Gr. Taube, Henning Edvard, Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 sistl. Januari på bordet lagda Betänk. JU 15, i anledn. af väckt motion om utsträckning af den, i Kongl. Kungörelsen af d. 17 Mars 1780, civila embetsman medgifna tid att utan dertill af K. M. meddelad serskild tillåtelse, vistas å utrikes ort. Föredrogs och biföllos Allm. Besv. o. Ekon.Utskrs nedannämnde d. 28 sistl. Januari på bordet lagda Betänk:n:
Herr Riddarhus-Seereteraren Silverstolpe anförde: "Beswarandet af frägan, huruwida i Tryckfribets-Lagen bör kunna stadgas en allmän Theologi, ? Censur eller ock blott en inskränktare i afseende pä religieusa skrifter, som kunna lemnäs till tryckning under Titlarne: Predikningar, Skriftetal, Catecheser, och sädanc Läroböcker, som icke äga Regeringens autorisation till anwändande wid Under»visnings-Werken, beror hufvudsakligen pä en ren lottning as Regerings-Formens 86 Z:s lydelse. 436 Expeditioner till Ni!S-Itiindrn. Eu sadan tolkning wägar jag hoppas den följande wara: Berörde § stadgar: "Med Tryckfrihet förstas bwarje Swensk Mans rättighet att, ntan nägra af den offentliga Magten i förwäg lagde hinder, utgifwa skrifter". Bland de hinder, foni af den offentliga Magten i förwäg möjligen kunna läggas för utgifningen af skrifter, är utan twifwcl Censuren ett: Censur i allmänhet är således i Grundlagen förbuden. Den Theologiska Censuren bär fullkomligen kännetecken af all annan Censur, och för densamma är derjemte i Grundlagen intet undantag gjordt: Den är säledes, lika ined all annan, i första delen af Tryckfrihetsdefinitionen förbuden. Widare stadgas: att "sedermera endast inför laglig Domstol kunna tilltalas för deras innehall, och att icke i annat fall kunna derföre straffas, än om detta innehall strider emot tydlig Lag". Tolkningen af de relativa orden sedermera, deras, derföre och detta lärer medgifwas wara ren, da den göres pä följande sätt: Att (sedermera) sedan man, utan nägra af den offentliga Magten i förwäg lagde hinder, utgifwit skrifter, endast inför laglig Domstol kunna tilltalas för (deras) sädane utgifne skrifters innehall, och att icke i annat fall kunna (derföre) för de utgifne skrifternes innehall straffas än om (detta) desse utgifne skrifters innchäll strider emot tydlig Lag.
Ifrån Vällofl. Borgare-Ståndet har till Statsoch Bevillnings-Utskotten blifvit remitteradt ett af Herr Lagmannen och vice Talmannen Landberg dit ingifvet så lydande Memorial: ”Då all Uppbörd af Landtull äfvensom af accis för varor , som ifrån inrikes ort till Stad föras, i grund af Biksens Ständers år 1810 vidtagna Beslut, samt Kongl. Maj:ts Nådjga Kungörelse af den 30 November samma år, ifrån och med den 1 Januari .18x1 kommit att upphöra, hafva Biksens Ständer i frågan om Kronans er - sätt - a i 5 « Den 2 2 Juli. sättning för de inkomster, som genom denna Uppbörd influtit, förklarat, att af <ie 15,000 B:dr , hvartill Ovarn-tullen i Stockholm, Götheborg och Carlskrona uppgått, och sohl af dessa Stader särskildt bör godtgoras, kummer sä mycket som svarar emot Mantalspenningar att der uppbäras , i lika förhållande som annorstädes, samt i alla Städer enahanda summa som hittills, under namn af Salu-accis, utgått af vissa Näringar, att uttaxeras, men att del öfriga, innefattande Husbehofs-accis och Uandttull, att fördelas i den man innevånarne kunna finnas draga nytta af Landt-tulla mes afskaffa tide.’’ ”På lika sätt hafva Riksens Ständer vid Urtima Riksdagen i Örebro år 1 S 12 , i enlighet med hvad Kongl. Förordningen den 10 Fehr. 1813 innehållet;, hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillkännagifvit, att Riksens Ständer, hvad angår fördelningen af Uandttulls - ersättningen inom hvarje Stad, beslutit:
Ah, hon visste det, de skulle säga, att hon var snål och knusslig! » Tyst, tyst, tyst, håll dig nu undan i kö- ket bara, så ska du få se på någonting, » sade gamla kaptenskan, öppnade dörren, sköt in henne till kokerskan och försvann själf genom förslugudörren. kokkonst. Det såg nästan ut, som om man tänkte börja middagen från början igen. Men slutligen blef det för lång väntan för lilla fru Hult. Hon böjde sig småleende mot sin goda vän, kyrkoherdens fru, och hviskade halfhögt med visshet om att bli uppfattad med sympati. » Jag tror, de gått och köpt fisken! » Men hon fick strax svar på tal från ett oväntadt håll och på ett oväntadt sätt. Det var hennes egen mor, som höjde sin allra skarpaste röst. » Hör du, min kära Amalia, » sade gamla kaptenskan, » nu ska du inte sitta och bita tungan af dig. Tycker du, det passar sig att yttra sig så i ett gästfritt hem, dit man blifvit vänligt inbjuden? » » Men, snälla mamma. , » började fru Hult. » Ja, ja, jag skulle just vilja se dig ställa till en middag för femton personer och fyra ulfvar. För de ä ' inte annat än ulfvar, de mål. Stek och fågel och kakor och dessert kommo efter hvarann med iltågsfart, och kaptenskan gick omkring med sina fulla tallrikar och prisade lilla fru pastorskan. För kyrkoherden berömde hon lamsteken, för nämndemannen kycklingen, för länsmannen plommontårtan och för kyrkvärdarne den hembryggda likören; så fingo inte deras fruar en lektion i kokkonst morgonen därpå, så voro de då inte lika vanliga herrar, och fick inte pastorshuset efter den dagen rykte för att vara bä- sta mathuset på fem mils omkrets, så hjälper det då ingenting med agitationer. Men när herrskapet Hults gick öfver gårdsplanen och kom till sitt igen, tog fru Hult sin mor i förhör. » Säg mig nu, mamma, » sade hon, » hvad gick det åt dig? Förut hade du ju så mycket att anmärka. » » Tyst, » sade gamla frun, » jag går och funderar på någonting. » » På hvad d å?
Hastigt som blixten rann det upp i Hedvigs hufvud att hon skulle stalla honom p i ett sista prof: om han fiirstod, om han sjalf hade anat hennes langtan efter arbete, d&amp; ville hon erkanna att hans karlek var akta, annars " Det var mina elever - ni vet inte att jag nu har blifvit Iiirarinna. " " Det ar val inte möjligt ", utbrast han och riktigt hoppade till. i stolen. " Jo, det ar bara ett vikariat jag sköter nu, men om det &amp; F. möjligt för mig, som inte har nAgon examen att komma med, sil skulle jag sedan garna p&amp; allvar vilja egna mig &amp; t lararinnekallet. Är n i s i förvanad öfver det? " " Ja, det a r jag verkligen. E r ilder, er stallniug, ertn - han höll p&amp; att s8ga " utseende ", men hejdade sig. " Kan ni inte fSrst&amp; " - Hedvig lyfte sina ögon för första gAngen: mot honom och betraktade honom genomtrangande - " att jag behófver arbete? Har hemma &amp; r ju ingenting att göra för mig. " Han steg upp och gick med Nnga steg af och an p&amp; golfvet. Plötsligt stannade han midt för henne. en varelse sidan som ni ar e j " Nej, det kan jag inte förstil skapad att arbeta och sltipa. " Hans rast lat dampad och ntistan darrande. " Till. hvad a r jag skapad d&amp;? " frigade hon. Ögonblicket efter ville hon bita sig i tungan. För allt pris ville hon undvika en förklaring, och nu hade hon sjalf gifvit tecken att den skulle komma. Han lutade sig öfoer hennes stol, och hur skumt det var kunde bon se att bans ögon blefvo nastan svarta. " Ni ar skapad att bilras pB, händerna af nigon, som tilskar e r af hela sin sja.1 att - ' ban ville fortsatta, men ban var för mycket upprörd far att finna ord, som uttryckte hans starka kanslor, och ban var aldrig nigon vEbn af Raser. Han betraktade henne, der hon satt nedböjd, skriimd och logslig.
De med denna Nådiga Proposition, efter hvad ofvan är antydt, sammanhängande särskilde motioner, hafva blifvit väckta, inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Lejonhufvud, R. A., Herr Carlheim Gyllensköld, H. A. O., och Herr Ribbing, A.; inom Högvördiga Preste-ståndet af Herr Biskop Thomander, Herr Doktor Sandberg, Herr Prosten Ljunggren och Herr Prosten Almqvist; samt inom Yällolliga Borgare-ståndet af Herr Rodell. Desse motionärer hafva nemligen vidrört enahanda ämnen, som Kongl. Maj:t i Sin Nådiga Proposition, till hvilken de följaktligen sig sluta. En gemensam pröfning är således af sakförhållandet påkallad. Men derförinnan är en redogörelse för innehållet af omförmälda motioner af nöden. Det anmärkes förthy hurusom det blifvit föreslaget: a) af Herr Prosten Ljunggren: det måtte, för den händelse att religionsfrihet och rättighet att ur statskyrkan utträda tillätes, varda stadgadt: l:o »att anmälan hos Pastor om utträdande ur församlingen bör åtföljas af anmälan om inträde i annat kyrkosamfund, hvilken Pastor sedermera Konungens Befallningshafvande meddelar; 2:o att ingen öfvergång från statskyrkan må tillåtas, utan att den, som önskar ur församlingen utträda, inför behörig myndighet visar sig ega försvarlig kännedom af lutherska bekännelsen och dess stri - LagUtskottets Betänkande Jt/i 46. digheter med det kyrkosamfunds bekännelse, till hvilken öfvergången skall ske; 3:o att denna myndighet skall vara en jury, i hvilken församlingen väljer 3:ne ledamöter och den, som anmält sig vilja ur församlingen utträda, äfvenledes 3:ne.