Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tryckfrihcts-förordningen förekommer en straffart, fängelse å fästning, hvilken ej igenfinnes bland dem, som i Strafflagens 2 Kap. 1 § äro uppräknade. Då den i förstnämnda mom. omförmälda förbrytelse synes vara af mindre grof beskaffenhet än de i de båda sednare momenten omnämnda, har, i den af Utskottet föreslagna nya redaktion af dessa moment, straffbestämmelsen fängelse å fästning blifvit i 8 mom. utbytt mot fängelse samt i 9 och 10 mom. mot straffarbete. Tryckfrihets-förordningen åberopas lagrum, hvilka upphöra att vara gällande, när den nya strafflagen träder i tillämpning. I de här nedan föreslagna ändringar af dessa moment har hänvisning skett till allmänna lagen. Do motsvarande bestämmelserna i strafflagen igenfinnas, för den i 3 § 1 mom. Tryckfrihets-förordningen omförmälda förbrytelse, i 7 Kap. 1 § Strafflagen, för den i 3 § 4 mom. Tryckfrihets-förordningen uti 9 Kap. 5 § 1 mom. Strafflagen, 7 mom. Tryckfrihets-förordningen uti 10 Kap. 11 mom. Då de i Tryckfrihets-förordningens 3 § 1 och 3 mom. omförmälda förbrytelser äro ordnade annorlunda i Strafflagen än i Grundlagen, har Utskottet ansett sig böra föreslå ändring af dessa båda mom. till öfverensstämmelse med Strafflagens 7 Kap. 1 och 2 §§. Tryckfrihets-förordningens 3 § 2 morn., som åberopar 1 Kap. 4 § Missgernings-balken, hvilken redan finnes upphäfd genom Kongl. Förordningen den 23 Oktober 1800, angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, har blifvit föreslagen alt ändras till öfverensstämmelse med 1 § i denna författning, dock så att maximum af böterne Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 16. 3 upptagits till det i Strafflagens 2 Kap. 8 § i allmänhet fastställda högsta bötesbelopp af 500 R:dr R:mt eller 333 R:dr 16 skillingar Banko.
Så hette det bland annat: 396 ter. Sin sista tjänst innehade hon i trettiofyra år intill sin död och erhöll för några år sedan patriotiska sällskapets medalj för långvarig och trogen tjänst. Hon gjorde sålunda fullt skäl för den vackra, men anspråkslösa titeln trotjänarinna, som eljes föga passar för vår tids tjänstefolk. Bland de många vackra dragen i hennes karaktär var också det, att hon var sparsam. Hon klädde sig snyggt, men enkelt och var rädd för att utgifva ett enda öre till sådant, som kunde få namn af lyx. Därför kunde hon ock några veckor före sin död förordna att, sedan hon lagt sina ögon tillsammans, skulle hennes vänner och kamrater af hennes efterlämnade tillgångar erhålla hvar och en sm minnesgåfva. Sålunda fingo några 100 kr., andra 50 och andra åter 10 o. s. v. Dessutom innehöll hennes testamente att till förmån för de små elända och vanlytta vid Eugeniahemmet skulle öfverlämnas 1,500 kr. Hennes bouppteckning visade en tillgång af Öfver 4,000 kr, allt hopspardt på tjänarinnelöner. till text ur Goethes dikt Harzreise im AVinter », en dyster och melankolisk tonmålning för altsolo, manskör och orkester, i hvilken fru Linden på ett ypperligt sätt utförde altsolot. Konserten var fulltaligt besökt, och bland de närvarande märktes konungen, kronprinsen och hertiginnan af Dalarne. Hr Richard Andersson gifver i dag fredag en musikafton i Vetenskapsakademien med sina privatelever. * Ottefåglar. E n midvinterskiss för Idun af Torkel Fröken Hulda Lundins slöjdkurs för utBerg. (Forts. o. slut.) bildande af handarbetslärarinnor afslöts för höstterminen sistlidne torsdag i Klara folkskola. I kursen hafva deltagit 39 elever. Nästa kurs börjar, enligt annons i dagens nummer, den 7 nästkommande februari. Men på torsdagsmorgonen gick allt på tok. Först slog Rut väckaruret i golfvet, så glaset sa smack, se ' n bröt Disa af trotjänarkammen i sin motsträfviga man, och till sist pöste teköket kokhett vatten öfver » För all den krankhet, mänskligheten tär, smörassietten.
Utsk:s Memorial N:o 5i. 20 åtminstone med högst få undantag, icke haft skäl att kl iga öfver missbruk härutinnan ; och det synes kunna tagas för afgjordt, att man med tiden, allt som. Nationen hinner vänja sig vid Jury-inrättningen, skall få ännu mindre anledning dertill. Dessutom torde få anmärkas, att, om man någon gång fått se en eller annan mindre väl känd person utöfva Jurymannakallet; så torde det kanhända linnas äfven så många lika beskaffade personer, 1»vilka, i egenskap af ordinarie Domare, dagligen göra, hvad Jurymännen gjorde blott en enda gång. Erfarenheten, tillägger man, har visat, litt Författare blifvit frikände, som aldrig hade bort undgå lagens näpst. — Jag vet likväl icke, livad man i denna del just har att klaga. Många Författare hafva visserligen blifvit frikände ; men så hafva också många blifvit fällde: och nästan alltid har allmänheten tyckts gilla Utslaget. Och om ett ogillande någon gång tyckts ega rum ; så har det helt visst icke alltid varit vid tillfälle af frikännelse. ; utan kanhända lika ofta, då Förlatiarerr blifvit fälld. Frän en eller annan undantagsbändelse får man ej bedöma det hela ; och i alla läll liar Juryn, uti rättvisa, hittills kunnat uthärda jemförelse med' nästan hvilken Domstol som helst. Sjelfva Konungens Högsta Domstol har lyckis 20 Bil. till Constit. Utsks Memorial N:o 51 ■ icke alltid få sina Domslut gillade af allmänheten, till och med kanhända någon gång då det gällt lif, ära och gods. Inga riksvårdande olyckor hafva hittills tiniat genom Jurys förhållande, hvarken medelst fällning eller frikännande. Och om någon skulle anföra, att en skrift blifvit frikänd, hvars innehåll tyckts liksom lägga hyende under syndaren; så lår jag, till svar derpå, endast tillkännagifva, att jag sjelf hört en predikan hållas, som blifvit tryckt, efter censur af ett Consistorium ecclesiasticum, uti hvilken predikan drefs den för syndare behagliga läran, ati alla menniskor skola utan undantag blifva saliga.
Enligt våra nu gällande författningar blir mången för mindre brott genast dömd till straff, hvilka medföra föragt, hvarigenom hederskänslan, hvilken, jemte Religionen, starkast verkar till dygdens befrämjande, blir tillj intetgjordIngenting håller då tillbaka från framskridande uti lastbarhet. Och den* 6om i början hade kunnat återföras på dygdens väg, slutar med att blifva ett ämne för allmän afsky. En ung flicka, sorn förser sig, oftast ett offer för en nedrig förförares obetänksamma Bil. till Rid. o. Ad. Pr, i Band, 9 Den 3 F elmar ii. förhållande, och "merendels igenom vårdlösad uppfostran, okunnig om hvad hennes heder fordrar, blir stämplad med föragt i sin landsort, Och, torde hända, bragt derhän, att kasta sig i liderlighet, för att. kunna uppehålla sitt lif, En ung menniska som, genomen försummad uppfostran, är okunnig om lagens föreskritter, som befinner sig i yttersta nöd, tillgriper ett obetydligt peningevärde för att rädda sig och fat* tiga föräldrar, bör dömas såsom tjuf och blir derigenom urståndsatt att med ett hederligt näringsfång kunna upprätthålla sitt i sin hemort fallna anseende. Inför lagen äro dessa visserligen skyldige torde hända icke alltid inför ett högre Väsende. — Det vore, till täddande af sådane olycklige, ett Asylum kunde inrättas, dit denna ungdom kunde skickas och där förblifva, under uppsigt af en redlig och Gudfruktig prestman och en vältänkande Ordningsman. Sedan densamma där blifvit behörigsn undervist uti Christendom och sedolära, sedan den derigenom vana vid arbete, fått afsky för lättjan kunde den efter hand utsändas till andra orter än dera, der brottet blifvit begångit, på det att ingen förebråelse måtte missfördelaktigt verka på dess sätt att vara. Den kostnad Staten härigenom får vidkännas, blir mångdubbelt ersatt igenom de Den 5 Febraarii. på detta sätt bildade, redlige och gode Medborgare. N:o 9. Härn Excellence Herr Grefvi von Engeström, Lars: Lättjan är visserligen, såsom ordspråket säger, alla lauters moder.
Hvar och en med någon erfarenhet af fabrikers drift, vet, att större eller mindre nybyggnad i och för sjelfva arbetet understundom kan erfordras, och att ett längre upskof dermed förorsakar menlig följd. Helt nyligen har ett Kronan till hörigt hus i Landskrona, som var uplåtet åt särskild entreprenör och hvarest omkr. 200 lifstidsfångar skulle sysselsättas, nedbrunnit. Om man nu antager, att upförandet af ett nytt bus vore oundgängligt för arbetet, och att amira medel än fångvårdens dertill ej kunde beredas: icke vore det da nyttigt eller lämpligt att fördröja återupförandet af ett dylikt hus intilldess E. St:r måhända först vid nästa Riksdag få pröfva behofvet deraf. Jag är icke okunnig om de åsigter, som tillvägabragt ifrågavar:de förslag, och jag vet icke, om jag lyckats öfvertyga dem, hvilka hysa dessa åsigter, att bäst vöre, om förslaget kunde få för falla. Skulle likväl R. o. Ad. besluta att eri^ underd. skrifvelse i ämnet bör till K. M. aflåtas, så hemställer jag om icke denna skrifvelse bör så affattas, att R. St:r i underd:het anhålla, att förslagsanslaget till fångars vård och underhåll icke må anlitas till bekostande af väsendtliya nybyggnader, så framt ej upskof dermed skulle finnas föranleda synnerlig olägenhet eller förlust. l)å denna punkt blifvit återremitterad af ett RiksStånd, efter hvad jag tror mig veta, anhåller jag att R. o. Ad. måtte fatta enahanda beslut. Hr Bildt, Didrik Gillis: Enl. 57 § RiluLsOrdmn äger Svenska folket att sig sjelf beskatta, och det måste, såsom en följd häraf, äfven tillkomma nationens representanter att undersöka statsbehofven. Således är det endast i högst vigtiga undantagsfall statsmedel kunna ställas till Regeringens disposition, d. v. s. då utgifternas b lopp på förhand icke kunna beräknas Om StatsUtsk. alltså endast i undantagsfall tillstyrker It.
Någre andra förskott förekomma väl icke vid Salpeter-ärendenas förvaltning än af sådane mindre poster, som likmätigt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente af år i832 må af Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utgifvas åt Styresmännen i Länen för anskaffning af tunnor till Salpeterns inpackning och aflöning åt Sjuderi-manskapet jemte de af Comiten meddelande rese-penninge-förskott åt Uppbördsmännen, hvilka förskott inom kort tid redovisas och hvarå någon förlust hittills ej heller uppkommit; men Comiten har likväl, på sätt Revisorerne äfven upptagit, icke underlåtit, eller gifvit anledning befara uteblifvet noggrannt iakttagande af Fondens säkerhet härutinnan, i de fall den finnes nödig. Börande Comiten äfvenväl härvid i underdånighet upplysa, att borgen för den Silfversparre åliggande skuldsbetalning blifvit honom affordrad och behörigen afgifven. ( 45 ) 9:0 Uti denna punkt hafva Revisorerne, med anförande af Fondens utgifter på det hela för ifrågavarande år sammanslagne, uppgjort den beräkning, att hvarje vid Krutbruk lefvereradt Lispund Salpeter kostade vid pass 9 R:dr 3 sk. och att således, enär 7 R:dr 24 sk. per Lispund till producenterne betaides, omkostnaderne uppginge till En R:dr 21 sk. Lispundet, eller nära 21 procent af inköpspriset; såsom orsak hvartill Revisorerne trott sig böra andraga åtskilliga af Räkenskaperne inhämtade förhållanden med egentligen sådane utgifter, som för Salpeterns uppbörd, inpackning i fastager och deras försegling samt transporten åtgått, och hvarvid anmärkningar jemväl blifvit gjorde hos KammarRätten, men ännu icke lära vara afdömde; hvarjemte för öfrigt omförmäles kostnaden vid ett SalpeterSjuderiStyresmannen i Östergöthland G. C.
Jag känner viii att Friherre Mannerheim under en tid af 20 år eller ifrån 1789 intill 1809 icke varit i Statens tjenst, men om han då i strid med sine tänkesätt icke ville bibehålla sig deruti, tvekade han icke eller att Öfvergifva sitt lugn, då han, trogen sine grundsattser, ansåg sig kunna vara Fäderneslandet nyttig och ifrån en genom Nationens förtroende,upphöjd ännu oförsökt platts medverka till en sansad njutning af den återvunna friheten. I allmänhet skulle jag ock finna förenligt med JustitiaeOmbudsmans-Äuibetets syflning och egenskap, aLt den som en gång dertill kallad men såsom icke dertill åter invald måste 566' S-t-a-t: s - U t s k o t te t nd en.. lemna detsamma, vore b$ry,liigade, lill na. gon viss årlig pension, döK,4ag, skulle, vilja föreslå till i5oo R:dr så framt den. afgåenne Juslitias-Ombudsmannen icke ville . återtaga sitt förut innebafyande, Ämbete, Derigenom skulle det stora ändamålet vinnas, att äfven sädane Ämbetsmän. hvilkas plaltsr jelte kunna lemnäs obesatte, skulle kunna emottaga detta förtroende i hopp att vinna denna ersättning för rubbn.ip. gen af sine förhållanden, hvilket o,ok i allmänhet torde anses böra gälla för hvar och en Ämbetsman, som kallas att öfvergifva sin närvarande ställning, utan någon visshet för sitt framtida öde, och utan, att äfven då krafterne upphöra och verksam-, heten af åren begränsas, vara försäkrad cm öii tarflig bärgning. I saknad af ett, sådant stadgande är Justi tias-Ombudsmannen mera vanlottad än andre Civile Ämbetsmän, då han deremot med den högre skicklighet och utmärkta egenskaper man. af honom fordrar, oberoende och tryggad för alla enskilda bekymmer, borde få öfverlemna sig till utöfningen af Ämbetspligter, för hvilka han alltid kan finna ett vidgadt fält.
Men jag bör ej uppehålla Höoloflige Utskotten med denna allmänna öfwersigt af ämnet; sedan för detsamma, genom redan tagne Beslut, en annan gäng blifwit utstakad, hwilken således mäste iagttagas och fölljas. Högloflige Utskottens Beredning ansörer, att Kongl. Majtt i Dest Nädiga Proposition om LandtTulls-afgistens ater tagande ibland Bewillningsanstagen, öfwerlämnat till Ständerna att xröswa, hwilketdera alternativ ägde företräder, Landt-Tullarnes äter införande eller nägot annat medel, som med lika lätthet och pa lika billiga grunder, inbragte ät Skaten dest fulla behof, och Beredningen tillägger alt 2290 Den zo Julss. att den intet ögonblick twekat begagna den frihet, som Konungen förunnat, som Regeringsformen förbehållit, och som Stats.Rådet anfört, såsom ett skäl för des' tillstyrkande af den Nådiga Propositionen; men hwarlill'tjenar detta andragande, art Konungen förunnat frihet till öfn erläggning i elt ämne, som Regeringsformen at Riksens Ständer förbehal, lic; ett sadant anförande ar onödigt, om icke alldeles öfwerflödigt. Hwarken Konungen eller desi Stars-Råd hafina betraktat ärendet fran annan synpunkt, än att Riksens Ständer malte utfinna de wisaste och fullkomligaste medlen, till utgörande af den erforderliga beskattningen; och när Beredningen ansedt det tjena för desi ändamål att åberopa Stats, Rådets yttrande, synes Beredningen icke hafwa bordt underlåta den fullständighet som icke bör saknas i det man anförer om andras yttrade tankar. Hos hwar och en som med owäld bedömmer detta ärende, ligger till grund att Landttulls.-afgift icke bör patänkas bland medlen, till inbringande af ten erforderlig,: Bewillningen, deräst läktare och niera anwändbare kunna pafinnas; men ware ock all fördom, alle ensidige afsigter och allt förhastande bannlyste, i jemnförelsen emellan detta och andra medel.
Län, de socknar i så väl återstående delen af sist - 28 nämnda län, samt öfriga kustlän, med undantag af Norrbottens och Westerbottens län, hvilka antingen omedelbart gränsa till hafvet eller äro belägna i skärgårdarna; och slutligen alla vid hafvet liggande städer, Stockholm, Götheborg, Umeå, Piteå, Luleå och Haparanda likväl undantagna; samt armeens bevärings områden åter upptaga alla delar af riket, som icke, enligt det föregående, skulle utgöra sjöbevärings-manskap; varandes tabeller uppgjorda, utvisande, serskildt för armeen och flottan, det antal beväringsmanskap, som, enligt dessa grunder, skulle inom hvarje län årligen till vapenöfning uttagas, äfvensom likaledes det antal sådant manskap, som belöper på hvarje Stad ocb Fögderi inom hvarje län, jemte dettas fördelning mellan landtoch sjökrigs-maklen, samt jemväl mellan regementer och korpser; 3:o att bevärings-manskapets uttagande, så väl till vapenöfning som till krigstjenst, yerkställes efter enahanda hufvudgrunder inom armeens och flottans bevärings områden, hvarvid skulle iakttagas: a) att årliga mönstringar, förrättade på lika sätt som hittills, verkställas serskildt för städerna oeh landet, samt serskildt inom armeens och flottans bevärings områden, hvarvid mönsterrullor öfver bevärings-manskapet upprättas serskildt för hvarje Stad och hvarje Fögderi, hvilket likväl ej må hindra mönstrings förrättande serskildt med en eiler flera delar af fögderiet; b) Sedan aila vid mönstringen tillstädeskomna bevärings-skyldige blifvit, på sätt derom särskildt föreskrifvet är, besigtigade, införas de approberade i stadens eller fögderiels mönsterrulla efter manskapets längd sålunda, att den längsta erhåller första rummet, den, som står honom närmast i längd, det andra och så vidare, med iakttagande dervid, att, om två eller flera äro af lika längd, ordningen dem emellan afgöres efter åldern, så att den äldsta erhåller Usta rummet, den, som dernäst är äldst, det andra, o. s. v., men om någons födelsedag ej vore känd eller flera af dem vore födda på samma dag, genom lottning; c) De från mönstringen uteblifne bevärings-skyldige böra i serskildt stadgad ordning efter enahanda grunder besigtigas samt de approberade i stadens eller fögderiets mönsterrulla ofördröjligen införas, på sätt ofvanföre nämndt är, dock med iakttagande, att de, som utan styrkt laga förfall från första mönstringen uteblifvit,
Utdrag af Borgare' Ständets Protocoll wid Urtima Riksdagen i Orebro den 15 October 1810. S. D. I-Iti Memorial under denna dag hade, uppä Vorgare-Standets äterremisi, Bewillninas. Ut. Den 15 October. 241 Utskottet förklarat att det ej funnit nägon anledning att förändra sitt förut aflcmnade förslag i afseende pä utgörandet af Tjenstbjons Bewillnings. afgift; och duflöt Srändet, pä de skäl som det till Utskottet utfärdade ProtocollsUtdrag af den iz sistledne innehäller, att, med ogillande af ofwanbervrde försiag, för sin del stadga att föreskriften uti i. Art. i. §. rörande beräkningen af behällen inkomst, jämwäl borde gälla för Tiensthjons beskattning, och säledeS deras lön och underhäll upptagas, jämte deras särskilda inkomster, wid Maximi afgiftens be. stämmande. I följd hwaraf Ständet fann nödigt att Utskottets redaction sä wäl af 4. Art. 1. §. 7. Mom. som af z, 4, 5 och i?, Reglor. ne blefwe pä följande sätt förändrad eller jeni. kad. Moment skulle erhälla nedanskrifne lydelse: Husbonde answare för sitt Tjenstfolks i Tariffen t7l:o s. utsatta person, liga skyddsafgift, men tjensthjonet för den bewillning som det för Egendom och beha!- len Inkomst bär erlägga sedan derisrän dest af Husbonden utbetalta skyddsafgift blifwit afdragen. Uti z:dje Regeln borde uteslutas de sista orden: af minst Lemtio Riksdaler sm äret. Början af 4 de Regeln stiille fölunda för. ändraS: Husfolk sch Tjensthjon, som, urom sin lön och sitt underhäll, hafwa behällen in. komst, äligger rc. Bihang, lil. B. N:- Zi, 32. Utur 242 Den 1Z October.
Vänta bara! (högt) Nej, nu gå vi ner och spela! (sakta) Säg: "ja, det gör vi!" ERIKA (högt). Alma kan behöfva vara ensam och läsa! (sakta) Kom nu! (de skynda ned och smyga sig sedan utmed fondväggen till ett skåp som står på högra sidan) Nu krypa vi bakom här, så skall du få höra på roligt! ERIKA. Tyst du! det kan vara bra att veta tills man sjelf blir stor en gång! Var nu mycket tyst! (de dölja sig bakom skåpet). ELISE. Men... ELISE (högt). Ja det gör vi! ELISE. Jag ser ingen! VALTER (ser ut genom fönstret). Ändtligen ha' de gått! ALMA (elegant klädd, från venster). Flickorna ä' borta! Jag undrar om han ännu är qvar! (går fram i rummet så att hon kan se Valter, men drar sig hastigt tillbaka) Han är qvar! VALTER (för sig). Der är hon! (halfhögt) Alma! älskade Alma ALMA (för sig). Skall jag gå fram Nej, jag bör inte göra det jag borde inte göra det... 64 VALTER (som förut). Alma! ett enda ord, eller du gör mig förtviflad! ALMA (för sig). Jag bör åtminstone säga honom hur' ond jag är! VALTER. Om du inte kommer, så kastar jag mig ut genom fönstret! ALMA (springer hastigt fram till fönstret). Valter! hvad tänker du på! VALTER. Älskade Alma ändtligen får jag då se dig ... tala vid dig ... ack! om du visste hvad din anblick nyss förtjusade mig... ERIKA (sakta). Det skall jag komma ihåg! ALMA. Herr baron ... det är mycket obeskedligt af er att öfverraska en ung flicka så der... VALTER. Men, var det mitt fel att du kom till fönstret... Missunnar du mig denna syn som aldrig går ur mitt minne? VALTER. Alma säg du! säg att du förlåter mig ... för min kärleks skull... ALMA. Nåväl ja, jag förlåter dig ... men nu måste jag gå! ERIKA (sakta).
I anledning af hvad denna § innehåller derom, att den lindring i bevillningen efter Usta Artikeln, som är medgifven dem af allmogen i Kopparbergs län, hvilka afbörda sig mantalspenningarne med kol till Stora Kopparbergs bergslag, skall upphöra i den män nämnda sätt för mantals-penningarnes erläggande afskafläs, har morn Borgareståndet Herr Falhem anmärkt, att detta sätt för nämnde personela afgifts äfbördande redan med 1850 års ingång upphört, samt i följd deraf yrkat, att § 145 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 9. 17 måtte undergå den redaktions-föråndring, hvartill anmärkta förhållandet kunde föranleda; och har, med anledning af detta yrkande, §:n af Borgare-ståndet återremitterats. Ehuru, på sätt anmärkt blifvit, allmogens inom Stora Kopparbergs län skyldighet att till Fahlu Bergslag leverera hemmans-ränta, qvarntullsoch mantals-kol numera, till följd af den nedsättning i koppar-räntan, som blifvit bergslaget medgifven, i allmänhet upphört, torde likväl, då, enligt 2:dra punkten i Rikets Ständers vid nästlidne Riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse, angående koppar-räntans nedsättande, Svärdsjö och Bjursås socknars skattskyldige, enligt deras egen önskan, tills vidare bibehålla såväl skyldighet som rättighet att kol-skatterna in natura utgöra, samt den lindring i bevillningen, som hittills varit dem medgifven, följaktligen fortfarande för dem eger rum, någon förändring i ordställningen uti § 145 icke erfordras. Stockholm den 30 April 1857. Reservation: af Herr Komminister Beclman: »Kongl. Majit har, i sin Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof af den 30 sistlidne Oktober, vid förslaget till anskaffande af hammarskatten, behagat antyda sin höga vilja, att stångjerns-tillverkningen, i likhet med annan varu-förädling, måtte beskattas endast genom, årlig bevillning s-taxering. Det Höglofl. StatsUtskottet, som enligt Utlåtandet JV2 33 (Litt.
Sådant kan ej grundlagsenlig! ske på ett Exped.U tsk:s memor. PresteSt:s sednare beslut är således blott en opinionsyttring om behandlingssättet, och om R. o. Ad. finner målets skick ej vara sådant, att frågan hör förfalla, äger R. o. Ad. en obestridlig rätt att besluta om en annan behandling af densamma. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde ånyo, om R. o. Ad. behagade lägga Exped.Utsk:s nu föredragna memor. till handkna. Bifölls. Föredrogs ånyo R. o. Ad:s särskilda, i enlighet med 3o § Ridd.Ordn. tillsatta Utsk:s d. j dennes på bordet lagda utlåt, öfver ett af Hr Crusenstolpe i plenum d. 27 sisth April f. m. afgifvet yttrande. Hr Oxehufvud, Göran Adolph: Jemte anhållan, att detta betänk, må ytterligare förblifva hvilande på bordet, begär jag, alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa den propos., att detta mål blir uppfördt främst på föredragn:slistan för nästa plenum. Gr. von Hermansson, Carl, förenade sig med Hr Oxehufvud. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som förklarade, att den begärda bordläggningen icke kunde förvägras, hemställde, om R. 0. Ad. behagade, på sätt Hr Oxehufvud yrkat, be - I 12 Den 12 Maj. sluta, att detta mål skulle blifva det första på foredragnlslistan i nästa plenum. Bifölls. Ånyo föredrogs PresteSt:s d. 21 sistl. Mars e. m. på bordet lagda och enligt särskildt beslut sedan d. 23 i samma månad livilande inbjudn. till Medstm att förena sig i PresteSt:s särskildt fattade beslut i anledn. af Bancooch LagIltskms utlåt. N:o 4- Hr Stuart, Carl Gust.: Jag får upplysningsvis anmäla, att Bancooch LagUtsktn redan besvarat en motion af Frih.