Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
43 skäligt, i afseende på vidtagandet af den förut stadgade årliga betalningsskyldigheten för det lån, som bemälda konsistorium för skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation år 1845 från Riksgälds-kontoret utbekommit, bevilja räntefrilt anstånd under ytterligare fem års tid och således intilldess tio år från lånesummans lyftning förflutit. Hvilket Rikets Ständer få härmed hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Mars 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Mars 1851. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 15 Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående allmogens valfrihet vid klockares tillsättande i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus-län. (Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Uti., N:o 36.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit väckt fråga om vidtagande af åtgärder för allmogens i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän bibehållande vid den valfrihet vid kiockarelägenheters tillsättning, som varit dessa provinser af ålder tillförsäkrad, men hvilken frihet vore inskränkt genom föreskrifterna i Kongl, brefven den 6 Oktober 1820 och den 24 Januari 1835 samt domkapitlets i Lunds stift på förstnämnde Kongl, bref grundade cirkulär, enär häraf följt att förslag vid dylik tillsättning alltsedan blifvit upprättade 5 och är i detta ämne hos Rikets Ständer upplyst: att, sedan uti 1686 års kyrkolag 24 kap. 31 §:n föreskrifvits, att klockare skall af kyrkoherden och församlingen väljas, detta stadgande blifvit, 44 Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse
Men efter en månads vistande i Dresden blef det henne nödvändigt att åter rådfråga läkare, och denne föreställde henne, att om hon ej snart sökte grundlig hjelp, skulle inom kort hennes utseende bli vanstäldt. Det verkade, och det beslöts att hon skulle resa tillbaka till Berlin. Som det ej gick an att hon reste ensam, så gjorde hennes bror henne sällskap. Celestine hade på Nannas enträgna bön fått följa med ut, och hon och Nanna voro således nu på tu man hand i Dresden. Lifvet var för dem der visserligen något enformigt, men de trifdes dock temmeligen godt i sin enslighet, och roade sig om förmiddagarna med att promenera, och om aftnarna försummade de ej spektakler och konserter. Violinspelaren Ernst var kommen till Dresden och skulle om aftonen ge konsert. Nanna hade skickat efter två biljetter och en affisch, och under det nu damerna väntade på vagnen, sysselsatte de sig med att studera programmet. Bland andra numror förekom en ny konsert af Mendelsohn, som komponisten, hvilken för tillfället var i staden, sjelf lofvat exeqvera. Första afdelningen var slut. Månget beväpnadt och obeväpnadt öga var rigtadt på de begge vackra Svenskorna, som sutto i en fondloge, och konversationen var i full gång, då hastigt ett «sch» hördes i salongen. Det var blott regissören som trädde fram och gaf tillkänna för publiken, att herr Mendelsohn genom en påkommen opasslighet blifvit hindrad att utföra den af honom lofvade nummern, men att en resande konstnär som helt nyss inträffat lofvat exeqvera den i hans ställe. «Åh det var skada!» hviskades här och der af dem som gerna hade velat höra Mendelsohn sjelf; men i allmänhet gjorde underrättelsen en pikant effekt, och då Mendelsohnska konserten var första nummern i andra afdelningen, så voro allas blickar nyfiket spända åt det håll hvarifrån konstnären skulle inträda. Fonddörren slogs upp. Hvem vänta vi, om icke Alexis, och det var ganska rigtigt han.
Majit i nåder bistodos, måtte till halfva beloppet eller den andel deraf, som efter uppbörden af samma års skattebidrag funnes obetald, varda afskrifvet; varande såsom stöd för bifallandet häraf anfördt: att den, till följd af spanmålsbristen i andra länder och felslagen skörd j liera af rikets provinser, förliden vår uppkomna nöd icke inom någon af dessa provinser uppnådde den höjd, som i Blekinge, der hundradetals menniskor genomströfvade socknarna för att söka arbete och bröd; och hvarest vanligen icke något fanns att gifva dessa, alltjemnt sig ökande tiggarskaror, emedan pluraliteten af hemmansegarne måst sjelfve genom lån anskaffa sitt bröd och sitt utsäde. Utan den enskilda välgörenheten och det allmännas understöd skulle nöden mångenstädes icke hafva kunnat uthärdas. Besagde understöd, hvilket erhölls såsom räntefritt lån, måste dock återbetalas till den ena hälften vid innevarande och till den andra vid nästa års uppbördstid. Då nu vårskörden sistlidet år understeg medelmåttan och ej kunde beräknas högre, än i:de kornet, och då, i anseende till förändrade priser, 2 tunnor af den skördade spanmålen voro otillräckliga för liqviderande af en tunna utaf den utsådda, måste den skuldsatte. gå under, såvida han ej kunde påräkna statens mellankommande biträde. Derjemte borde härvid äfven tagas i betraktande den omständigheten, att fattigpersonalen uti ingen annan del af riket ökat sig i den otroliga grad, som inom Blekinge, samt att denna personals underhåll nästan ensamt drabbade den genom en följd af mer och mindre felslagna skördar lidande jordbrukaren. Det vore också troligen första, men, efter hvad på grund af närvarande förhållanden kunde befaras, icke den sista gången, en dylik förmån, som den nu ifrågasatta, söktes för denna provins. Skogarna voro nemligen numera för det mesta medtagna och några nya skördar hade i stället icke kunnat framkallas.
E. gillades; och 3:o Utlåtandet, N:o 354, Litt. F., och Utlåtandet, N:o 435, Litt. F., i anledning af ifrågaställda extra Stats-anslag till åtskilliga allmänna och enskildta föremål. l:o Angående anslag för tillvägabringande af Statistiska Chartor; 2:o rörande stipendier till utrikes resor i techniskt afseende; 3:o angående underhållet af Långebro öfver Helge-ån vid Christianstad; och 4:o angående anslag för inrättande i de Norra Länen af två eller tre Chemiska Blekerier och Appreterings-verk. Utlåtandet, N:o 354, Litt. F., godkändes. 5:o angående ifrågaställdt anslag för en Arbets-inrättning uti Eskilstuna Fristad. Ståndet beviljade ett anslag af 10,000 R:dr till nödiga byggnaders och verkstäders uppförande för en Arbets-inrättning i Eskilstuna Fristad, med vilkor, att det anslagna beloppet skall i Riksgälds-Contoiret innestå, intilldess fullständig plan för ifrågavarande Arbets-iuräUnings anläggande och vidmagthållande blifvit upprättad och af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd; hvarefter, och sedan Eskilstuna Fristad iklädt sig förbindelsen att tillskjuta, hvad som utöfver anslaget erfordras, och att inrättningen, på stadens bekostnad, framgent underhålla vid äfventyr af återbetalnings-skyldighet, medlen skola, i nion af behof, till staden utbetalas. 6:0 Angående ett äskadt lån af allmänna medel till egarne af Skönviks Glasbruk; och 7:o angånde utbetalning på en gång till Landtbruks-Academien af det byggnads-capital, som Academien haft hos Stats-verket innestående.
Att, ehuru tjensterne sålunda vore för många af dess innehafvare ganska betungande, desamma dock i sjelfva verket vore obehöfliga, ådagalades af ett utaf motionären anfördt exempel, der Auditören, med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, vistats utrikes under nära två års tid, derunder allenast till förrättande af synerne annan person varit förordnad. Dessa tjenster måste sålunda blifva förhatlige för innehafvaren, hvilken nödsakades till ständig påpassning, utan att derföre vare sig njuta den torftigaste bergning eller kunna beräkna befordran, saint kunde ej heller i längden annat än till oduglige jurister förvandla sina innehafvare. Motionären föreslog derföre att auditörstjensterne måtte indragas och Krigs-rätterne upphäfvas samt, i sammanhang härmed och under åberopande af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 67 vid förra riksdagen, att äfven Kongl. Krigshofrätten måtte indragas; eller, i fall detta förslag ej ansåges antagligt, Regementsauditörstjensterne måtte indragas och Distrikts-auditörsembeten inrättas, med skyldighet för Auditören att vara ordförande i Krigs-rätt, samt, i fall det anses erforderligt, till Chefs-einbetena inom distriktet, vid påfordran, afgifva skriftliga utlåtanden i juridiska ärenden; eller ock, om detta ej kunde vinna bifall, auditörerne åtminstone måtte befrias från personlig tjenstgörings-skyldighet hos Regements-cheferne, samt, likasom andre tjenstemän, tillerkännas ersättning för deras resor i tjenste-ärenden, enär, i annat fall, äfven desse vanlottade, understundom hårdt betungade och behandlade tjenstemäns anständiga aflöning förr eller sednare måste blifva en oafvislig fordran. Herr Gahn åter har andragit, att-Auditörerne blifvit anställde å en tid. då Offtcers-korpsen ej var mycket skrifkunnig.
Men för att ej genom någon vidlyftigare ingress uttrötta edert tålamod, mine Herrar, vill jag utan vidare omsvep gå till det ifrågavarande ämnet, nemligen Bevill - Den 3o Mars f. m. ningen, och vill uppbjuda all min förmåga, att inför Ridderskapet och Adeln ytterligare utveckla principerna för det förslag till Bevillning, jag till i8i5 års Rikets Ständers Bevillningsutskott hade äran inlemna. Likväl får jag dessförinnan hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln anhålla, att få uppläsa ett Memorial, under namn af Bihang till Tankarne, rörande Sveriges senare Bevillningssätt, på det Ridderskapet och Adeln måtte skönja, hvad det egentligen är, som BevillningsUtskoltet i dess Betänkande nu förkastat. Härifrån ernar jag ej afstå, för det de äro tryckta, såsom jag oklandradt låtit läsningen förfalla af sillens historia vid min motion om segelnotar, emedan då redan 3 Stånd afgjort saken. Också finnér jag det vara hvarken mera besvärligt eller svårt, att läsa något tryckt än något skrifvit. Ifrån uppläsandet af sjelfva Tankarne, vill jag för tidens vinnande afstå, och får endast omnämna, att de i slutet af dem bifogade tvenne Tabeller utvisa, att beloppet på hvarje bevillningssedel, då summan är en million, utgör 3 R:dr 34 sk. 9 r:st. Härefter upplästes en vid Friherre Cederslröms anförande bifogad tryckt skrift med Titel: Bihang till Tankarne rörande Sveriges senare Bevillningssätt, innehållande VärderingsMethoden; hvilken skrift var af följande lydelse: 294 Den 3o Mars f. m. Till grund för beskattning har jag antagit de förmåner Inbyggaren i Staten åtnjuter. Jag bar tagit för afgjort, att all afgift förutsätter etterhållet eller förväntadt motsvarande. Om en afgift erlägges utan i förhållande till någon deremot påräknad förmån, är den en frukt af Lagstiftarens tvång, ej af den beviljandes fria begifvande.
Om ej rummet sett så städadt ut, o m ej allt varit så prydligt o c h nätt ordnadt, den lilla tyllbiten hängd öfver fönstret o c h tallrikar, koppar o c h fat så ordentligt ställda i rad på hyllan, skulle han trott, att den förflutna aftonens händelser varit en dröm. Gen o m de tunna trossbottnarna ljödo deras i friga röster ned till herr Birger. Så hördes en grof, hård basstämma, s o m öfverröstade de gälla höga flickrö- sterna och for ut i grofva tillmålen. Basrösten besvarades af de ifriga diskantstämmorna, som alla talade på en gång. Så ljöd åter basrösten en smula lugnad, o c h sen blef det tyst. Herr Birger hörde en dörr däruppe öppnas och stängas. I trappan ljöd fottramp. — Lätta steg o c h så tunga. — Utanför herr Birgers dörr stannade de lätta stegen. » Au revoir! a six heures! » - ' limmade basrösten. Och de tunga stegen fortsatte vidare trappan utför. — En lätt, nästan tveksam knackning. — Herr Birger ropade » stig in! » — Dörren öppnades o c h två flickor stodo där utanför i trappans half dunkel. Tatjana — lång, smal och svartklädd m e d allvarligt, blekt ansikte o c h så en liten ljuslett, knubbig en, hängande leende vid hennes arm. — Det var violoncellisten v i d » les oiseaux ' s » orkester. Den lilla ljusletta såg sig nyfiket omkring i rummet o c h så klang hennes glada röst. » monsieur Birger! Monsieur Birger. Voilä M o i et Tatjana! » Herr Birger såg stum från den ena till den andra af de två flickorna. — Tatjana! — Och den lilla » oiseau » så förtroligt vid hennes arm! Hade Tatjana glömt, att hennes döde morfar förbjudit henne allt umgänge med d e m däruppe i öfversta våningen? Den lilla oiseaux puffade Tatjana i sidan. » Dis donc quelquechose! A h! sotte-lä! » fnittrade h o n till. Så tittade hon plirande från herr Birger till Tatjana.
Då Ridderskapet och Adeln nu besvarar det Hedervärda BondeStåndets första hälsning under detta Riksmöte, gör Ridderskapet och Adeln det med så mycken större tillfredsställelse, sorn Ridderskapet och Adeln, öfvertygadt 14 Den 2 6 November.- om BondeStåndets varma nitälskan för beredandet af Fosterlandets val, i förening med hvarje enskilt Medborgares, lofvar sig deraf förde vigtiga angelägenheter, hvilka till Rikets Ständers bedömande och åtgärd blifva öfverlemnade . en kraftig medverkan och ett säkert understöd. Ridderskapet och Adeln känner å sin sida lifligt sina pligter , och skall icke svika dem. — Med sådana tänkesätt, och af erfarenheten förvissadt, att hos det Hedervärda BondeStåndet finna motsvarande, anmodar jag Eder, att till Edra Medbroder framföra Ridderskapet och Adelns fortfarande aktning, välvilja och vänskap. Sedan Deputationen på vanligt vis blifvit ntbeledsagad , börjades uppläsningen af den utaf Riksens Ständers, till Stats-, Bancooch Riksgälds Verkens öfverseende, förordnade Revisorer den 20 i denna månad afgifna Berättelse om det tillstånd hvaruti Revisorne befunnit Banco-Verket vid deras den 15 sisth September påbegynte och i anseende till Riksens Ständers Sammankomst den 20 i denna månad slutade Revisions-förrättning. Läsningen afbröts af en Deputation från det Vällofl. BorgareStåndet, anförd .af Riksdagsmannen från Stockholms Stad, Rådmannen Johan Fredin, hvilken salunda toikade sitt Stånds tänkesätt: Den a 6 November. 15 Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk, Högoch Välborne Herrar Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln. BorgareStåndet skyndar att genom osr, sina Deputerade, hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofliga Ridderskapet och Adeln aflägga sin första vördsamma hälsning.
Ridderskapet och Adeln samt Uögvördiga Presle-Ståndet, och af Bonde-Slåndet afslaget, men deremot ålerremilteradt af Yällofl. Borgare-Ståndet, der åiskiliige anmärkningar blifvit deremot framställde. Dessa anmärkningar innehålla hufvudsakligen: att en SkeppsbyggeriSkola vore tillräcklig för vinnande af det åsyftade ändamålet, eller bildandet af skicklige Skeppsbyggmästare, och alt ett större antal sådane, än som uti en Skola lämpligen kunde erhålla sin bildning, hvarken vore af nöden eller komme att inom landet erhålla tillräcklig sysselsättning; hvarföre ock elevernes antal, som blifvit föreslaget till 25 uti hvarje af de tillstyrkte Skeppsbyggeri-Skolorne, ansetts vara alltför stort; att vidare ersättningen till de Varfs-egare, som åtogo sig inrättandet af ifrågavarande Skolor, hvilken ersättning Utskotten föreslagit alt utgöra 66 R:dr Zi sk. B:co för hvarje elev, vore alltför ringa, och att säkeiligen icke någon Varfs-egare skulle vilja åtaga sig alt för denna ersättning underhålla elever, hvilka icke skulle kunna med sitt arbete tillskynda Varfs-egaren någon serdeles nytta; i anseende hvartill berörde ersättning föreslagits, böra utgöra 13:3 R:dr 16 sk. B:co för hvarje elev; att Utskotten icke bordt föreslå det tillstyrkta anslagets utgående i 6 år, enär det icke vore lämpligt att bestämma tiden derför, utöfver nästa inlräfTande Lagtima Riksdag, samt slut - 14 Stafssamt /liim. Besa.- och Ekoru-ZJt slottens Vt latande, J\7:o 8.5» ligen, ;ill Utskotten ingått i förslag till reglementari-dta föreskrifter, hvilkas iakttagande möjligen kumle i el t eller annat hänseende 1 ii r ga hinder i vägen föi' Skeppsbyggeri-Skolornes iindnmAIsenIiga organiserande. Hvad sålunda blifvit a niord t, hafva Utskotten gemensamt tagit i öfvervägande.
«Har hon då begått något felsteg i sin ungdom?» stammade Leonna förlägen, ty hon kunde ej fatta det ståndshögmod, som beherrskade den andra. «Nu gjorde du en bra enfaldig fråga, min lilla vän, skulle hon då fått inträde i vårt hus, tycker du? men hennes far var en parveny i sitt stånd, och hvem vet af hvad för folk hennes mor varit.» Leonna tog sig före att — gäspa — och blef lemnad ensam. Ehuru Leonna vant sig att om aftonen anställa betraktelser öfver dagens företeelser, tog dock sömnen och tröttheten öfverhand, och lemnade alla de obehagliga intryck, hon den sednare hälften deraf erfarit, i bakgrunden. I sin djupaste sömn väcktes hon af flere talande röster, jemte skratt och sång. Blott till hälften vaken, vände hon sig, för att skingra hvad hon trodde vara dröm, men det fortfor, och nu besinnade hon, hvarest hon var, och att rösterne måste tillhöra fröknarna Bärendorf. Hennes halföppna ögon möttes af ljussken; hon beslöt att låtsa sofva, men iakttaga sällskapet, som tycktes ingen aning hafva om närvaron af en fremmande. Det fanns ej mera än tre fröknar Bärendorf, det visste hon; dessa unga damer voro dock sju till antalet, två voro barn om 11 eller 12 år, men lika frispråkiga som de äldre. De flesta voro mer än till hälften afklädda, blott en, som satt med ryggen vänd mot Leonna, hade endast tagit af sig hatten. «Emma fu, — fu, — fun — dera intet så mycket på ga, — ga, — lasögonen och lorgnetten nu, utan kläd af dig,» ropade en af de små flickorna, som kastat sig midt i en af sängarne. «Hör du Emma, hvad Bata säger?» yttrade den som såg äldst, och tillika något trött ut. «Hvad — bry — yr jag mig om hva — den näsp — perlan säger, eller pra — atar,» stammade den tilltalade häftigt; alla de andra skrattade. Tjenstflickan kom in med en vattenkaraff, sägande: «Fröknarna ska vara goa och int väsna så, och väcka de fremmande, som sofva redan.»
Fem år tillbragte han på detta ställe, sedan vände han tillbaka till sitt fädernesland. Medan alla hans kolleger fortfarit med stora ord, liksom om ingenting hade passerat, medan de andra nationalliberala fortsatte att lefva och hafva sin varelse, liksom om intet 1864 funnits, dvaldes han som nybyggare borta i urskogen; han, hvars högsta njutning ät att lefva midt i den moderna kulturen, som han älskar, och att låta sin fina, genombildade ande insupa allt det bästa som tiden frambringar, han pålade sig nu den botöfningen att lefva bland vildarne. Och likväl, då han kom hem och såg huru krigets följder pinade oss vida mera än kriget sjelft, att det icke hade luttrat oss, utan satt oss långt tillbaka, då längtade han visst, trots allt, åter dit der kulturen är utestängd. “ Jag tillstår, att det stundom är, som jag tydligen kunde höra urskogen ropa på mig, " skrifver han kort efter sin hemkomst. Han är vårt enda politiska geni, men just det genialiska är hans olycka; han är för spirituel för vårt lilla land; denna hans egenskap är skuld till, att han under de 13 år, som förflutit efter hans återkomst, icke har kunnat komma in i folketinget, som han beständigt ånyo önskar att blifva medlem af, derför att hvarken biskopsverksamheten eller studierna ’ — Monrad är en framstående orientalist — är nog för denne man. På ett ställe har han blifvit förkastad af venstern, på ett annat af högern. " Et vrag, vraget af alle, " kallar han sig i något af sina politiska bref. *) Vi äro här hemma rent af ängsliga för spirituela män, frukta för hvad de kunna finna på. I afseende på Estrup och Seavenius känner man sig lugn, deras spiritualitet löper icke åstad med dem, men det kan den göra med Monrad. Hur karakteristiskt är icke detta för oss! Då 1871 dr. Georg Brandes med sin bländande anderikhet lyfter hos oss det modernas famn, reser en skara inskränkta ignoranter sig emot honom och söker att qväfva honom med smuts och skällsord.
Dessa motioner har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad först angår Fredrik von Zveigbergks yrkande om upphäfvande af alla Lagens stad - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 54• ganden angående summa appellabilis, så får Utskottet anmärka, hurusom desse stadganden innefattas uti 25 Cap. 7, 11 och 16 §§. RättegångsBalken, enligt hvilka ej någon må vädja emot Lagmans och RådstufvuRätts dom, der hufvudsaken ej går öfver femtio dalers värde, eller emot Kämners-Rättens i Stockholm Utslag, såframt icke värdet af det omtvistade stiger öfver trettio daler; hvarförutan föreskrifvet blifvit, att i den stad, der något serskildt stadgadt vore, borde sådant lända till efterrättelse. Nu, ehuru Utskottet inser vigten af de skäl, som motionären till stöd för sin framställning anfört, och som öfverensstämma med motiven till förslaget till ny Civil-lag i denna del, anser likväl Utskottet betänkligt, att understödja samma framställning. — Visserligen synes, då frågan betraktas i dess allmänlighet, rättigheten att söka rättvisa ej i något fall böra vara beroende af det större eller mindre värdet af den sak, sam omtvistas; men då äfven måste aktas på hvad nödvändigheten bjuder och förhållandena påkalla, torde tillfyllestgörande anledning till Utskottets betänklighet förefinnas i den omständighet, att ifrågaställde stadganden hafva till ändamål alt förekomma obefogade rättegångar och hejda en processlystnad, som till sina verkningar kunde blifva skadlig, så väl förden enskilde, som för det allmänna. Då emedlertid samma stadganden lemna den rättsökande öppet, att i de flesta fäll få sin sak af två Domstolar bedömd, samt alltid af en, lärer icke kunna påslås, att rättigheten att söka rättvisa derigenom blifvit någon betagen; — del är endast Öfverdomarens pröfning, som Lagstiftaren ansett icke böra få påkallas, då saken rörer en obetydligare summa. Och häri synes han hafva visligen förfarit.
Rikets (iomrnereetlollegirun ställde fonders förvaltning under ären 1841 oell 1842, kalva Rikets Ltänders Revisorer fästat sin njrjrrnärksarnlret derä, ali V^a Dll-Oisoontens rros Riksgälds-Lontoret egande kreditiv ä 300,000 1!:dr under lojrpet af förenärnnde är endast i ringa nrän Irelröft anlitas; i anledning lrvaraf Revisorerne föreslagit, att någon del :d terörde oreditiv-inedel, eller livad, sorn tor Ull-Riseorrt-röinlsen leke erfordras, niä lill Oolnrneroe-Lollegii disposition öfverleinuas, föruti, i enliglret nred de tor vanliga Riseontläns nreddelande utur Nanufaetur-Lisoont-Ronden stadgade »runder, användes lill läne-understöd ät vederlrörande falrriksidkare enrot R^ra proeents ärlig ränta oelr pä lrögst Vio nränaders lid. Rnär, i följd af en ökad tillverkning inonr de näringar, irvilkas idkare ätnjuta länrätt i Uanulaotur-Liseonten, läne-proeenten, sorn är 1841, dä (lreditivet pä Rikets Lianders
Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning; börande, intilldess lånet är till fullo god t gjord t, den föreskrifna ränteoch kapital-inbetalningen verkställas af stadens Drätselförvaltning vid hvarje års slut; dock må, derest denna inbetalnings belopp föreden IG Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid fullgjord; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början åkapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. För staden Eksjös tomtregleringslån kommer likväl icke någon ränta att beräknas eller afbetalning att verkställas förr än efter innevarande års utgång. § 48. Återstoden af den staden Malmö, till kasernoch stallbyggnader för dervarande garnison, vid 1812 års riksdag beviljade lånesumma skall, jemlikt Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständers beslut och nyssnämnde stads skuldförbindelse af den 16 Maj 1835, till Riksgälds-kontoret inbetalas med Två procent årligen å det i samma förbindelse förskrifna kapitals belopp, Tretiotvå tusen R:dr; hvarjemte Fyra procent årlig ränta för det återstående låne-kapitalet bör till samma Yerk erläggas. § 49. Å ursprungliga beloppet, Fyratiofem tusen R:dr, utaf det lån, Rikets Ständer under riksdagen åren 1844 och 1845 beviljade dåvarande Bruksegaren Conrad Bleckert Fitinghoff för åter uppför ande af de, under förstnämnde års sommar, genom vattenflöde förstörda verkstäderna, med tillhörande byggnader, vid Conradsfors bruk i Östmarks socken af Wermlands län, skola till Riksgälds-kontoret, inom hvarje års utgång, inbetalas Sex procent, hvaraf Tre procent årlig ränta för det obetalda kapitalet Amst beräknas och afgår samt återstoden utgör kapital-afbetalning; kommande, derest denna betalnings-skyldighet åsidosättes, hela den återstående lånesumman att å Riksgälds-kontorets vägnar indrifvas.