Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att en ny reglering i detta afseende är både nyttig och nödvändig, och örn den göres, att likväl icke, på sätt den värde Ledamoten, som sist talade , förmodat, Kongl. Maj.t skulle kunna öka sin PensionsStat , utan någon gräns, till flera hundrade tusende Riksdaler, emedan på detta sätt an-lags-summan på Första HufvudTiteln möjligen skulle ensamt i detta ändamål åtgå, och fråga om Pension ej kan uppstå förr än lön varit åtnjuten. Efter det värdiga sätt, hvarmed Herr Kammarherren Silverstolpe utmärkt trenne af de personer vid Högstsalig Hennes Maj t EnkeDrottningens Hof, som, gehom bifall tili SratsUtskottets Betänkande skulle blifvit lidande, borde allt tillägg å min sida vara öfverflödigt} men jag kan ej neka mig sjelf den tillfredsställelsen, att lästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den uppoffring af tid, af enskildta heqväfnligheter, sorn Fru Ehrengranat gjort genom dess, under en lång följd af år, fortsatta uppvaktning hos framledna EnkeDrottni.igen. Det torde ock äfven med skäl invändas, att Staten ej är förbunden att ersätta denna enskildta uppoffring} men jag tror mig kunna med säkerhet yttra den ölvertygeLen, att de egenskaper s Den 8 Juiii. 167 som utmärka Fru Ehrengranat och det förtroende hon åtnjutit, hafva, i förening med ett lika aktningsvärdt Fruntimmers bemödande , om hvilket nu likväl icke är fråga, vid vissa märkliga tillfällen varit af en stor, ja äfven af en allmän nytta. Samma rätt till Höglofl. Ridderskapets och Adelns afseende, äger äfven KammarFröken Gyllenborg.
Ä. 126. — i anledning af väckte motioner om utdelning af Ridderskapets och Adelns protocoller för Riksdagarne 1817 och 181S, samt 1823, samt öfverlemnande till Landshöfdinge-Embetena af vissa exemplar, så väl af desse, som de öfrige Ståndens protocoller, och Bihanget dertill. X. B. 260. XI. Å. 126. LVIII. U. 53. LX. A. 227. ■—i i anledning af BankoUtskottets framställning, att aflöningen för Utskottets Betjening måtte af Riksdagskostnadsmedlen anordnas. X. B. 260. Xl. A. 147- — angående väckt förslag, att hvarje Utskott måtte undfå några tryckta exemplar af de till deras handläggning remitterade motioner. X,. B. 261. XI. A. 148. ■— rörande verkställigheten utaf tryckningen af Landshöfdingarnes FemårsBerät - 474 telser. X. B. 261. XI. A. 148. XIII. StatsUtskottets Betänkanden, Meraorialer och Utlåtanden i anledning af Talemännens förslag till deras representationskostnad, och till utgifter för RiksStåndens Canzlier och Klubbar. X. B. 261. XI. Å. 148. XXI. U. 122. XXIII. A. 146. — rörande indragning af mathållningen å LandtMarskalks-klubben, samt om förminskning i Statens utgifter för klubbinrättningarne. X. B. 261. XI. Å. i52. XXI. U. 123. XXIII. A. i3g. — angående aflöningen för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Canzlier och Vaktbetjening. X. B. 343. XII. A. 5. XVI.
Genom skrifvelse af den 12 i denna månad, har Rikets Ständers Hr Justitie-ombudsman begärt mitt yttrande i anledning af den, uti en dess förutgående skrifvelse till Kongl. Maj:ts och Rikets Bergskollegium af den 4 sistlidne September, redan anmärkta omständighet, att de för bergverken skeende val af Riksdagsfullmäktige för Borgare-Ståndet, vid instundande lagtima riksdag, först genom kungörelse af; den 31 Augusti blifvit till den 30 derpåföljande September utsatte; och hvaröfver Kongl. Kollegium äfven under den 11 September sitt utlåtande afgifvit. Till svar härå torde jag först, hvad mig särskildt beträffar, få äran upplysa, det jag, till följe af erhållen Kongl, permission till min helsås skötande, icke, från och med den 27 sistlidne Juli till och med den 30 derpåföljande September deltagit i några Kongl. Bergskollegii förhandlingar och beslut, hvadan jag lika litet varit i tillfälle, att underteckna kungörelsen af den 31 Augusti och utlåtandet af den 11 September, som hvarje annan under denna tidsrymd från Kongl. Kollegium utfärdad expedition. Hvad åter beträffar den nästförutgångne tiden, och särskildt de med den nu förevarande frågan gemenskap ägande tillgöranden, som under den 15, 20 och 26 Juli å Kongl. Kollegii sida ägt rum, så har jag deruti varit deltagande, och får nu äfven, för min del, äran åberopa hvad Kongl. Kollegii utlåtande af den 11 September derom lill upplysning innehåller; hysande jag äfvenväl och i allmänhet den förmening, att, i det skick, hvari frågan kommit, dels genom 4:de bruks-distriktets inkallande till revisorsval, dels genom begärda, men fördröjda upplysningar cdl kollision emellan, på olika föreskrifter och häfdvunnen praxis beroende olika åtgärder, här svårligen stått att undvika, helst då dervid i betraktande tagas de invecklade förhållanden, som alltid uppstå genom sjelfva det föreskrifna val-sättet. Stockholm den 23 Oktober 1847. D. v. Schulzenheim. Bilagor till R. St.
Varda besvär anförde, gånge afgiften ändock ut efter det af Taxerings-Kommitéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vunnit laga kraft”. Detta skulle vara det lista mom. och sedan skulle man uti ett 2:dra mom. tillerkänna utskänkaren samma rättigheter som andra näringsidkare att fä afsäga sig rättigheten, hvilket skulle komma att heta: ”Bränvins-minuterare eller utskänkare, som icke inom en månad frän det Taxerings-Kommitéens förrättning blifvit afslutad, hos socknenämnden upsagt sin rätt till bränvins utskänkning 134 Den 9 Augusti f. m. eller minutering, vare underkastad den afgift, som bör under det nästföljande försäljningsåret utgå för det kannetal, hvilket nu i stadgad ordning blifvit bestämdt”. Då har man reglementerat för sådan rörelse, som fått tillslånds-resolution innan TaxeringsKommitéen sammanträdt. Återstår då att tillse, huru man skall reglementera för den, hvilken fått sina tillslånds-resolutioner sednare än Taxerings-Kommitéens sammanträde. Föreskrifterna härom skulle inrymmas i ett 3 morn., hvartill jag äfven är beredd upgifva förslag, hvarigenom jag tror att den åsyftade konseqvensen skall vara vunnen. Jag har icke gillat hela grundtanken af detta system och vill således icke vara envis pä framgången af detta förslag, utan jag har blott velat söka bringa denna § till någon öfverensstämmelse med de af R. o. Ad. redan beslutade och med de grundsatser, som R. o. Ad. i föreg:de §§:r följt. Hr Printzensköld: Frih. Raab har i sitt nyss afgifna anförande på ett, enl. min tanke, så klart och tydligt sätt ådagalagt inkonseqvensen af det nu under öfverläggning vande förslag, att jag icke har det ringaste att dervid tillägga. Jag vill blott till besvarande uptaga några få anmärknrr, och får dervid först vända mig emot Gr.
Titulus må veta att konungen nu tillåter societé hos sig om qvällarne på utsatt tid inemot kl. 9, men hittills har mao icke hunnit formera den större, än af generalen, kommendanten, stadsmajoren, chefofficeraren för den lilla kommenderingen, löjtnant Karl Ankarsvärd och mig. När vi komma, sitter konungea med sina 3 herrar och spelar whist, hvilket varar till ^11. — Nous autres stå och se på och då och då fä vi en fråga och dermed är det allt — sitta få vi ändteligen, men mången skulie finna detta vara ledsamt, bra ledsamt encore, fastän det är en heder att vara kallad dertill. I förgår åkte konungen ut för att promenera. Det gjorde han ock med besked i två timmar, förbi Skälby, generalens boställe. Som en conte å rire berättade han mig, det en preat p&amp; Oland vid hästars ombyte hade hjertligen bedt honom stiga ur vagnen för att låta se sig af kyrkfolket, men det regnade ganska starkt. Folket stod under skjul. Konungen föregaf att han icke väl vågade att bli våt. — Han skulle alltför gerna tillåta hvilken som ville komma till sig till vagnen — men presten tycktes föga vara belåten dermed att han icke vann sin önskan. — Än en trait af en annan. En ung prest i full förtröstan att kunna samtala med konungen genom abbén på latin, sade likväl att han talade bättre franska än latin. » Tant mieux », sade herrarne, » voas étes notre homme ». Men när det kom till saken, förstod han icke hvad de sade, kunde ej heller ex-primera hvad han ville ha sagt sjelf — ce qui ne donnait pas ä nous autres une grande opinion de son latin. Också restait il ä bout de cette langue. I går åkte konungen åter ut, men denna gång, bara ut till tullen. Derifrån gick han till sluttet, besåg der noga alla rummen, intill det minsta. Språkade mycket om Kalmarunionen och röjde då, som ofta eljes, myckcn beläsenhet i svenska historien och ett horribelt starkt minne. Hans berättelser äro högst charmanta. Tit.
M:s förslag är bättre, så får jag upplysa om att litsk:t, som efter vanligheten genomgick förslaget två gånger, l:sta gången stadriade vid K. M:s förslag; men då Utsk:t 2:dra gången genomgick detsamma och kom till 41, 42 och 127 §§, så länn Ulsk:t svårigheten af att icke hafva något stadgande ang:de hemorten. Och till stöd härför kan äfven åberopas Högsta Domstolens åsigt. Längre fram slår älven taladt om skeppares, redares och andra personers skyldigheter, och hvar och en torde lätt inse, 302 Den 16 September e. m. hvilka svårigheter i afseende härå skulle uppstå, om ej hemorten vore bestämd. Jag vill visserligen icke i allmänhet bestrida riktigheten af den anmärkning Gr. Sparre gjort, men tror dock icke alt den af honom påpekade omständigheten strider mot hvad här i landet eljest är vanligt, ty det är ofta öfverlemnadt åt K. M. att bestämma i dylika saker, och jag medgifver gerna att förslaget kan hafva sina brister. Men om inga andra anledningar till anmärkning, än de nu framställda finnas, får jag anhålla att R. o. Ad. måtte godkänna redaktionen och antaga §:n. Frih. Armfelt: Då man hör att flere af våra högsta ju ridiska auktoriteter varit af olika mening, huruvida ett dylikt stadgande, som det nu ifrågav:de, borde finnas eller icke, kan det vara högst vanskligt att derom sjelf fatta en mening. Men jag får dock bekänna att jag anser Just.-Stats-Ministerns mening ega stort företräde framför Högsta Domstolens och Utskrts, hvadan jag också anser det varit långt bättre, om Utsk:t i de nämnde §§:na, samt dessutom den 27:de och 96:te, vidtagit nödiga förändringar, än att endast af detta skäl komma fram med bestämmelser om hemorten.
lV1aj:l all af meclel, elem XonZI. IVIarl ansell 8i^ Iruuna i ^runrllaAsenlis; oi rinius kor änrlarnälel clisslonera, för nämnde sta8 anvisa ell b^^uacls-län, slorl 100,000 Ilnlr, Iivarvi8 älerbelalniiiAS-vilkoren blifvit fastställcle, i bufvuclsakli^ öfverenssläinmelse iner! cle Aruncler, som i afseende slä b^AAnaclslänel för ^Venersbor^ vunnil lillämslninA, 8ock sa, all räntan icke beräknat8 Ilö^re än till f^ra slroeenl, meri tillläess af lvä slroeenl för länels amorleranöe ilrän 8en tiel, afbetalning ä caslitalet skulls laga sin början. Dör meclgifvanöel af clessa linörigars äterbelalningsvilkor, l-ar Kongl. Naj:l Ilsmlat slöci af sä väl länebiclragels föremål, som clen förändring, ere8il-föi bällanäena i allmänbet uncler 8e senare arén unclergäll; oell 6ä Kongl. Naj:t, för Dess clel, funnil nämnrle sörbällanclen jemväl böra föranlecla lill en lika beskalfacl linöring i älei belalningsvilkoren för clel län, ilo bianclska8a8e i ^Venersborg frän Kiksgälcls-Donloret eillällit, oc!> a iivilkel ränla nu bör frän oell med clen r instunclancle 3uli erläggas, sä vill Kongl.
Jag röstar för Gr. Cronhjelins förslag, sådant det med hans bifall blifvit af Frih. Åkerhjelm amenderadt. Gr. Frölich, David: Jag anmälde mig egentligen för att genmäla något af hvad Hr Lagerhjelm sagt; men efter den siste talarens klara framställning af dcu egentliga proceduren finner jag mig föranlåten att genast svara honom, på ett sätt, hvarmed jag tror, att han skall vara tillfredsställd. Svarar jag honom orätt, så vet jag att det blir en annan straxt efter mig, som skall upplysa honom derom. Jag tror mig nemi. kunna säga Hr Gripenstedt skälet, hvarför man vill hafva ett sådant föredragningssätt, att man får börja med alabastern och sluta med iittickan. Det är nemi. just derföre, att man vill komma ifrån den grundsatsen om stadga i tulltaxan, som uti den K. propositionen blifvit särskildt argumenterad. Det är just derigenom, att man får gå stycke för stycke, som man kan komina att alldeles glömma bort de der grundsatserna man högt försäkrar sig vilja följa. Ty man kommer på detta sätt icke egentligen till något annat, än hvad som i allmänhet kan kallas voteringsresnltater. De af eder, mine Hrr, som varit i Utsk. eller eljest bevistat (lera riksdagar, veta hvad voteringsresultater vilja,säga. Det är vanligtvis alltid någon talare, som inom ett Utsk. utvecklar en grundsats, och om den är bra, så synas Utsk:s samtliga ledamöter vara böjda att följa den, men vips kommer någon att yttra något, hvarigenom discussionen uttänjes. En och annan går, en och annan kommer, och när voteringen slutligen sker, så finnér man att ingen grundsats gjort sig gällande, ulan der qvarstår ett voteringsresullat. På delta sätt förmodar jag att man äfven vill gå tillväga med tulltaxan, efter man sett, att Bevill.Utsk., trotts allt dess bemödande att ställa sig till efterrättelse den K. propos., icke kunnat följa sin grundsats. Har jag nu orätt i delta, så lärer det väl blifva svar på sakeu, och jag vill icke längre uppehålla R. o. A:ds lid.
DessFörvaltnings af Sjöärendena, Dess och Rikets Commerce-Collegii samt f. d. General-Tull-Directionens underdåniga Utlåtande, har sedermera, och efter det ett sådant inkommit, hvilket likväl endast innefattat hemställan rörande praeliminaira omständigheter, genom beslut den 9 Maji nästlidneår, jemte uppskjutande af den frågan, huruvida ett Bolag för Dykeri och Bergning borde å nyo oclroyeras eller ej, anbefallt Förvaltningen af Sjöärendena samt Commerce-Collegium att utarbeta och Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställa en plan för Bergnings-anstalterna å Rikets kuster, med iakttagande dervid af vissa tillika föreskrifva' grunder; hvarjemte Kongl. Maj:t, efter Dykerioch Bergnings-Compagniets hörande, genom 14 Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o 41- utfärdad Kungörelse under den 12 December nästlidet år* öfverlemnat åt Compagniet att ifrån och med detta års början, då dess förra Öctroy skulle hafva upphört* och intill dess frågan blifvit af Kongl. Majit slutligen pröfvad, fortfara med bergning af Skepp och Gods linder enahanda rättigheter och förbindelser* Som förut va* rit för Compagnie! bestämda.
Man skulle kanhända kunna kalla den vidtagne åtgärden för en half-mesure, hvilken an - Den i5 December f. m. tingen mäste upphöra eller öfvergå lill något annat. Då man antagit i det närmaste enahanda inskränkning i Adeliga värdigheter, som finnes i andre constitutionella länder, har man likväl underlåtit att dervid foga föreskrifter om, eller ens bereda möjligheten till, inrättande af ett Majorat, eller anslående af en viss egendom, som borde värdigheten åtfölja. Deremot upphäfdes år 1809 den rättighet att stifta fideicommiss, som ditintills, mera i följd af sedvänja än af tydlig Lag, fått äga rum. Detta beslut var säkerligen, i och för sig sjelf betr-agtadt, rigtigt; ty en obegränsad, frihet för hvar och en, af hvad stånd som helst, att för framtiden oåtskiljakteligen förena flera egendomar, och för förvaltningen deraf föreskrifva hvad vilkor som behagas, kan icke vara nyttig för samhället; och det förefaller besynnerligt, att en enskild man skulle äga att i visst fall skrifva orubbliga Lagar för efterverlden, då alla allmänna Lagar och Författningar äro underkastade förändringar. Desse voro mina skäl, då jag deltog i det vid 1809 och 1810 årens Riksdag fattade beslutet, och såsom ett allmänt lagstadgande skulle jag ej eller na vilja rösta för en förändring deruti. Men då man betraktar särskildt de förhållanden, som uppkomma derigenom, att Innehafvare af Adelig värdighet är sjelfskrifven National-Representant, då måste man medgifva, alt det är, om icke nödvändigt, ålmin - Den i 5 December f. m. 37 stone ganska nyttigt, att värdigheten är förenad med egendom, sorn sätter Innehafvaren i ständ att fullgöra de skyldigheter honom såsom Representant åligga.
Så gingo Sadrach, Mesach och AbedNego, utur eldenom. Och Förstarna, herrarna, fogdarna, och Konungens Råd kommo tillsamman, och sågo uppå, huru elden ingen magt uppå dessa männernas kroppar bevisat hade; och deras hufvudhår icke ens afsvedet var, och deras kläder intet skadd; ja, man kunde icke känna någon eldslukt uppå dem. Då hof NebucadNezar sin röst upp, och sade: Lofvad vare Sadrachs, Mesachs och AbedNegos Gud, den sin Ängel utsändt hafver, och halp sina tjenare, som uppå honom trodde, och icke gjorde efter Konungens bud, utan utgåfvo deras lekamen, att de ingen gud ära eller tillbedja ville, utan allena sin Gud. Så är nu detta mitt bud: Att ho som helst ibland all folk, slägter och tungomål, försmäder Sadrachs, Mesachs och AbedNegos Gud, han skall förgöras, och hans hus skamliga förstördt varda; ty det är ingen annar gud, som så hjelpa kan, som denne. Och Konungen gaf Sadrach, Mesach och AbedNego, stort välde i Babels land. Konung NebucadNezar, allom landom, folkom och tungomålom: Gud gifve eder mycken frid! Mig synes godt vara, att jag förkunnar de tecken och under, som Gud den Högste med mig gjort hafver; Ty hans tecken äro stor, och hans under äro mägtig, och hans rike är ett evigt rike, och hans välde varar ifrå slägte till slägte. Jag NebucadNezar, då jag god ro hade i mitt hus, och allt väl tillstod i mitt palats; Såg en dröm, och vardt förskräckt; och de tankar, som jag i mine säng hade, öfver synena, som jag sett hade, bedröfvade mig. Och jag befallde, att alle de vise i Babel skulle komma upp för mig, att de måtte säga mig, hvad drömmen betydde.
Uppå härefter af [I. Ex. Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af hvad Frih. Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff hemställt, gjord Den ] 3 51 a j. 465 gjord propos., biföll R. o. Ad. att å föredr.listan till nästa plenum, näst efter StatsUlsk. meni. N:o 309, hvilket, enligt redan fatladt beslut, komme att uppföras främst, skulle upptagas Statsoch Ekon.Utsk:ns utlåt. N:o 117 och mern. N:o 118, dernäst StatsUtsk:s utlåt. N:o 311, och sedermera BancoUtsk:s mern. N:is 61, 62 och G3. H. R. o. Ad. åtskildes kl. till 4 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. —••y» @ — Onsdagen dea 14 Maj 1845. Plenum kl. 9 f. m. Justerades ett prot.utdr. för gårdagen. Justerades pleniprot. för d. 31 sisth Mars. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att de af R. o. Ad:s ledamöter, sorn innan sin afresa från riksdagen önskade underskrifva riksdagsbeslutet, hade tillfälle dertill i RiddarbusCancelliet, dit de sista bladen af samma beslut för sådant ändamål blifvit aflemnade. Sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gifvit tillkänna, att, efter det val, som nu borde äga rum, plenum komme att fortsättas i och för pröfningen af de på föredr.listan upptagne mål, företog R. o. Ad. val af så väl 14 ordinarie ledamöter, som 6 suppleanter i förstärkt Const.Utsk.; och befunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde: till ordinarie Ledamöter: N:o 131. Frih. Bonde, Garl Jedvard 72 ii 76. 11 Kruuse af Verchou, Fullm. Stedingk, Fullm. Frih. Gr.
Grefwe ve la vsrclie Utbad sig at fa läsa widare, hvarigenom han tillika uplyste, ac lltstouet hade förutsett alla de nu gjorda inkast, och som han hoppades afhulpit alla nu frzsktade twekyyigheter. Härefter gjordes proportion pa deha xmiLer rörande antalet af Ledamöter i Inxerinzs-Lommitreen, hwilken bifölls. Grefwe ve la 6-i.rclie. I anledning af de nu meddelade uplysningar, får jag hemställa til Högloft. Ridderstapet och Adeln, om icke förhållandet med Härads-Lommittee^ marce fa blifwa detsamma som wid Sockne - Lommitteer) i fall inom vi8tEet et tilräckligt antal Ledamöter af hwarje Srand ej ssulle finnas, Fri« Den 9 Mars. e. m. 489 Fr iherre L 6 ä 61- 8tröm, a c ol), erindrade/ arder funnes Härader i de norra proviocerne, hwarest inga Adelsman bodde, hwilket fall han önstade äfwen marce wara förutsett. Grefwe ve la 6a räls swgrade, 6t Utskottet i Verra fal! föreslagit, ar deras rum med Leda» möter af nägon annan ^88 Niarre fyllas. Der wille han gerna medgchwa detta förordnande, men när fraga ar om Härader, trodde han, ar om af någon Oia^ Ledamöter brista, kunde denna brist salunda ersättas, ar Landshöfdingen singe sig updragir, ar förordna Ledamöter ifrän er annar Härad; eljest winnes ej ändamäler, at icke en Orrss kunde prepommera öfwer de andra. Friherre (^ösrström, sacod. Den Oa88 som i sädanr fall ssulle komma at predominera, wore Bönderne, och jag har för deras taxermZ er fullt förtroende, emedan de bäst kanna egendomarne i den trakten der de bo. Om främmande solk
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt H r Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i 54 punkten yttrat, ropades starka ja, blandade med några nej; hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, alt han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja. Hr Hammarhjelm begärde härvid votering, men förklarade sedermera, innan voterings-propos. i anledn. deraf hann blifva uppsatt, att han afstod från denna begäran och endast finge reservera sig emot det fattade beslutet. 55, 56, 57, 58, 59, 60 och 61 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och heraslält. 62 punkten. Hr von Hohenhausen: Mig synes betänkligt alt minska lånefonden i den allmänna diskonten, emedan den skillnaden äger rum emellan dem och den allmänna diskonten, att dessa privatbanker, som noga beräkna sin enskilda fördel, hastigt in draga sin lånerörelse, när kassahållningen blir dem för tung. Detta vållar då en stor brist på lånefonder i landet, hvarpå vi för få år sedan haft erfarenhet, då alla lånsökande störtade sig på riksbanken och fingo der i många månader ligga och vänta på sin tur att låna. Detta kom deraf alt privatbankerna inskränkte sin utlåningstid till 3 månader och det fanns äfven en privatbank, som under 8 månaders tid icke utgaf ett enda lån. Jag går icke in i något klander af privatbankernas förfarande derutinnan, ty dessa inrättningar måste naturligtvis skötas helt och hållet med uteslutande afseende på deras egen enskilda Den 22 April. 233 fördel, men det allmännas fördel bör af Svenska banken afses och då fruktar jag att, när konjunluren hotar att blifva svår, det icke är väl betänkt, alt så betydligt minska lånefonden i den allmänna diskonten.
Vi ungar, vi nego försen, som sent glömmes af någon, hvilken stås alldeles förfärligü, vi bokstafligen » rulmed honom stått i minsta beröring. Han lade oss i stoftet », som det heter, ty damuppmuntrade äfven till sökandet af enskild met stod i högan sky på vägen. Bären audiens. Jag gjorde så och " fick företräde gingo åt på stället, hur månget stort » 4 efter de vanliga tisdagsuppvaktningarnas skilling banco » kopparstycke har jag icke slut. sett kramas i små smutsiga händer med För de många, som besökt slottet, är det en glädje långt större än våra gyllene 20 således intet nytt att omtala: spänningen dollarstycken kunna frambringa! under väntan i de stora salongerna, den Vi ströfvade sedan omkring i parken för första, andra och tredje, och med hvilken att » se » och funno, vill jag minnas, några underlig, vördnadsfull bäfvan man inträder » äkta » små porslinsbitar från de kungliga i det lilla audiensrummet till konungen. Getallrikarna — det var ju riktiga skatter, förnom porträtt hade jag ju följt förändrinstås! Det var vid sidan af en liten pavilgen under de fyrtio åren, men verklighetsjong. Snart kommo de tre unge männen bilden är ju så oändligt mera imponerande. ner till parken, och där framför paviljongen Ovillkorligt tänkte jag på drottning Esthers talade prins Oscar till mig. Länge stod besök hos konuug Ahasverus. Med huldhet jag vid hans knä, och han strök mig på utsträcktes handen mot den nigande, och hufvudet med handen, det minns jag så väl. vinkande mot en liten soffa, satte h. m. Jag var alltid litet kvick i mun som liten sig och anvisade mig platsen bredvid sig — » näbbig », sade man — och jag förmoi den. Så började han språka och fråga dar han fann nöje i mina svar. Hur väl om den tillämnade anstalten och undrade, minns jag ej ännu slottet och sjön och hur om ej drottningen vore lämpligare än han solen sken och glittrade kring sandgångarna själf att beskydda försöket. Det måste jag och parken och den lilla paviljongen, där •åter afböja, emedan hennes majestät hade gräset växte högt i skuggan af träden.