Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pa sednast lyftade summan ät aterbetaladt : 0 * -r Ar 1820 1 Ju. ni R:dr 32,000 Avis. — 10,00® Ar 1821 i Febr. 16,000 Junii 5,000 October 7,000 — . il -70,000 Och deremot uttaget af de de. ponsrade B:cosedlarne, enligt , , ■ „ samma grund, sorn vid depo* sitionen bestämdes < . < 176,783: 34. g. Till följe hvaraf Banquens forv drsn för Piastrer, i öfverens, stämmelse med de uppgifter, som till Rikets Standerföre detta ingått, ännu Banco• Utskottets Betänkanden. utgör i Silfver Specie R:dr 307,125? i$. 8* Och den för Kongl. Majus räkning derföre hosBanqueninnestående depasitons-summa i B:co-sedIar . ; . Ankom den It Junii l82J£ Memorial till Rikets Högloft. Stander, anga* ende bestämdt stadgande, huru i sidone fall, da en ä Banquen Auction försåld Fastighet inropas af förre egaren, vid liquide.i bär, förhällas. Under sista Riksdag väcktes, af Bmquens Fi* scals-Ämbete fråga, om nödvändigheten af tär» skildt förklarande, huruvida en Bmquens Gäldt* när ml ega, att å Banco-Auction inropa en honom sjelf fört tillhörig Egendom, utan an aa skyldighet, än att till Binquen inbetala, hvad å I/ånet icke får qvarstå, och styrka, att Egendomen antingen icke är besvärad med någon annan Inteckning, eller att de öfrige Inteckning'» hafvare afstått från deras pretention å penninged (nedsättning; samt om en sådan Gäldenär skall Banco Uislolttte BttHnianden, vara skyldig att uttaga, eller berättigad att erhålla Salu bref i grund af ett så beskaffad! inrop?
Skolmästare-ängen, hos Rikets Ständer upplyst, att ifrågavarande årliga ersättning utgått icke för sjelfva Skolmästare-ängen, utan för en dertill hörande åkervret, hvilken ej heller varit upplåten åt Fattigvårds-inrättningen, utan åt Skolmästaren eller Stads-paedagogen, såsom innehafvare af den s. k. Lovisinska donationen. Förenämnde äng och vret, jemte åtskilliga andra jordegor, vore nemligen, emot vissa åligganden, den 12 Januari 1678 lill skolmästaren donerad; men då donationen ställdes under inseende af Caput för Lovisinska familjen jemte stadens Pastor, Borgmästare och Råd samt kyrkans och de fattiges föreståndare, hade, uti Kongl, brefvet den 22 Juli 1813, hvarigenom ifrågavarande anslag först beviljades, troligen af förbiseende, influtit ordet fattigvårds-inrättningen, ehuru samma Kongl, bref äfven tydligen innehölle, att ersättningen skulle tillfalla innehafvaren af Lovisinska donationen; hvilka upplysningar Rikets Ständer funnit sig böra i underdånighet anmäla, på det ersättningen ej må annan än vederbörande rättsinnehafvare tillgodokomma. Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus. 32:o. På sätt E. K. M:t i Dess Nådiga proposition vidare föreslagit, hafva Rikets Ständer från detta förslags-anslag, nu utgörande 16,407 R:dr 25 sk. 8 rst., öfverflyttat till vederbörande under Civil-departemenlet hörande stater de dem tillagda belopp af den vid sednaste riksdag anvisade summa till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente, nemligen: till Civil-departementets expedition R:dr 300: » Bergs-kollegium » 50: » Kommerse-kollegium » 383; 16. -— » Tabell-kommissionen » 33: 16. — » General-iandtmäteri-kontoret » 50: » Öfver-ståthållare-embelets kansli ... » 100: » Poliskammaren i Stockholm » 100: Tillsammans R:dr 1,016: 32.
Om man tager i betraktande, att under motionstiden de riksdagsmän, hvilka intressera sig för de allmänna ärendena, sjelfve måhända åro sysselsatta med utarbetande af förslag, men icke deslomindre, såvida de skola hafva något skäl försitt omdöme, måste sysselsätta sig med genomtänkandet af andras förslag, sä skulle jag visserligen hafva brustit i grannlagenhet, om jag under sådana förhållanden anmodat 4 ledamöter att genomgå mina förslag; och om jag nu likväl hade lyckats att erhålla 4 ledamöter, som velat åtaga sig granskningen af mina förslag, hade det likväl måhända derföre icke varit gifvet, alt just desse 4 kunnat rätt bedöma fördelarne eller olägenheterne af mina förslag. Skulle jag då anlita andra 4 ledamöter o. s. v. Jag tror icke, att sådant kan vara öfverensstämmande med hvarken rättvisa eller billighet. Man har vidare sagt, att en mängd förfltigna idéer nu framställas, de der åstadkomma mycket besvär; men jag vill fästa npmärksamlieten derpå, att Ulsk:n hafva i sin makt, alt gömma dessa förflugna idéer till sist, och således uptaga de icke någon lid, såvida icke riksdagen räcker så länge, att alla vigtigare frågor först blifvit behandlade. Jag anser denna fråga vara af den vigt, att jag finnér det serdeles lyckligt, att ett Stånd redan afslagit den. Hr Rosenblad: Jag ber om ursäkt, om jag yttrar mig ännu en gång i en fråga, som numera förlorat allt praktiskt värde, enär frågan blifvit afslagen af 2:ne Stånd, men jag har blifvit upkallad af den siste talaren. Jag tror att fä skola bestrida, att det sämsta, som finnes uti vår grundlag, är föreskriften om vårt arbetssätt, och att skälet till den nuvar. längsamheien i våra riksdagsförhandlingar, återfinnes dels i behandlingen af motionerna, dels ock i sättet för L)tsk:ns bildande.
Prut. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 A/d. 24 Uä/t 1 2 Banko-Utskottets Memorial M 55. har Utskoitet ansett till forlskyndande af göromålens handläggning leda, derest Utskottet nu, till en början, efter lemnad redogörelse för Riks-Sfåndens i berörde delar fattade beslut, deröfver afgifver det förnyade utlålande och förslag, hvartill samma beslut må anses föranleda Ofvanomförmälda förslag i Usta punkten är bifallet af Borgare-Ståndet, men afslaget af Bonde-Ståndet; och har Ridderskapet och Adeln, med afslag å detsamma, sfi vidt dermed afses att Fullmägtige skulle ega att utom sig utse verkställande Direktörer, återremitterat förslaget i öfriga delar, hvarförutan Preste-Ständet återförvisat hela Usta punkten; varande inom sistnämnda Riks-Stånd den åsigt uttalad, att derest verkställande Direktörer tillsättas, desse böra utses inom Fullmägtige; att benämningen verkställande Direktör bör mot annan mera lämplig benämning utbytas samt att antalet Direktörer bör från tre till en förminskas. 1 det återremitterade betänkandet har Utskottet redan anmält att genom anställande af tre Direktörer afsåges, att två af dem skulle utöfva de göromål och bestyr, som nu besörjas af två inom Fullmägtige utsedde deputerade, att åtminstone två af Direktörerne borde deltaga i styrelsen öfver Diskont-kontoret samt att en af Direktörerne skulle hafva den dagliga tillsynen öfver göromålen inom Banko-verket. Det innefattar således icke någon hufvudsaklig afvikelse från Utskottets förra förslag att, med bibehållande af deputerade för vexelärenden och Diskont-styrelsens nuvarande sammansättning, anställa allenast en verkställande Direktör i Banken. Det afsedda ändamålet att erhålla daglig tillsyn öfver göromålen vinnes fullkomligt, äfven om antalet Direktörer förminskas från tre till en och de erinringar, som mot förslaget blifvit i denna del framställda inom både Riks-Stånden och Bankens Under-styrelse varda derigenom undanröjda.
Sedan 2;ne auctioner å Bostället Orme och Quarnbacken varit utlyste, och jag, såsom Regementschef, protesterat emot antagandet af de dervid gjorde anbud, samt begärt inhibition af Auctionen, i anseende till den då inträffade, för utarrendering mindre fördelak. tiga conjunctur, heldst detta Boställe ej var af de, som ovilkorligen skulle bortarrenderas, utan på innehafvarens egen underdåniga begäran, af Konungen beviljad, blifvit på Auction satt, utlystes derå Auction för 3:dje gången, då anbud ej heller blef af sådan beskaffenhet, att jag ansåg mig böra tillstyrka dess anta. gande. Likväl antaga, det oaktadt, bägge Collegierne anbudet, och utfärda conlract. Boställs-innehafvaren klagar deröfver genom mig hos Konungen , och Konungens Föredragande tillstyrker i StatsRådet Contractets upphäfvande. Jag vågar underställa Ståndets pröfning, om icke Konungens Föredragande handlat rätt i detts fall, då det ej lärer kunna vara meningen, att Löntagare böra efter godU tycko beröfvas sina löne vilkor, och ett i o> rigtig ordning tiilkommit contract, hvars upp^ görande Konungen öfverdragit åt förenämnde Collegier, af Konungen måtte kunna upphäfi' vas i samt anhålla, att denna sak måtte förfalla, helst den eljest kunde leda till ett präjudicat af stor ofåttvisa emot Arméens Indelnings-, hafvare. Den 27 Maji. Hane Excellence Herr Grefven och Landtb Marskalken frågade, om icke, då Constitu-ionsJ Utskottets Betänkande innefattade flere särskilta punkter, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att hvarje punkt finga särskilt för sig pröfvas och afgöras. Bifölls. Hvarefter Hane Excellence hemställde, att den emot Herr Stats-Rådet Friherre Rudolf Cederström af ConstitutionsUtskottet gjorda an« märkning måtte få förfalla.
I det kärleksförh5llande, som därnr uppsthr, g e r hon allt, stolt öfver a t t tillliöra honom, elinrii han som vanligt ger intet i djupare mening af sitt eget. A t t Napoleons bild här framstår något idealiserad är val sannt, men torde nästan vara nödvändigt för a t t ej beröfva kärlekssagan all poesi. Hvad som verkligen a r ett mästerstycke i boken, a r den teckning af svartsjukan och uppvaknandet ur drömmen, soin föregår 1n: lle de Feuillades själfmord, sedan hon upptäckt Napoleons trolöshet. C e t a r få sidor i svensk litteratur, som kunna mata sig med denna i fraga om skarpsinnig analys af en kinsla, s&amp; svhr a t t skildra som SI-artsjukan. Och denna skildring verkar s % mycket mer öfverraskande och sann som författarinnan ej hör till dem, hvilka i tid ocli otid besvara läsaren med torra själsanalyser. Tvärtom, hela hennes skrifsatt hemtar sin styrka ur det yttres brokiga värld, a r observationen och målningen. Det finns scener, son] briinna sig fast i inbillningen just genom denna det yttres ~ältaligliet. Den själfsvAldiga elegansen, boiidoarens mysterier, balsalens lysande taficr, toaletternas fiirgspel, möbleringen som infattning och dekoration a t sällskapet liksom samtalens slingringar - i detta tir författarinnan s&amp; hemmastadd soin om hon varit med om alltsammans, och hon kastar ocksk ofta ned det på papperet med ett ögonvittnes och en brefskrifvares suveriina vårdslöshet oni ' formen. Det a r det detaljtrogna ocli personliga i skildringen, som gjort, En roman om förste konsnln:) s % popuiär ocli föranledt dess öfversättande till en mangd sprak, och författarinnan liar vunnit denna inblick i tidens interiörer genoin flitigt studium af de m %nga nieinoarsamlingaiena. Det måste dock niedges, a t t romanen n: o 2 has för injcket af toaletter, broderier, armband, orientaliska turbaner, dito soffor och arkitektoniska detaljer.
Den 29 September 1841 afgjordes frågan om ekevirkesinventeringen i Carlskrona, och densamma är sedermera verkställd; varande i sammanhang dermed en dylik inventering äfven förrättad i Stockholm och Göteborg. Den 6 Oktober 1841 afgjordes frågan om bombkanonernas upphandling. Den 6 Oktober 1841 fastställdes plan för nya dockbyggnadsarbetet, hvilket pågår. Den 30 November 1841 och den 19 Januari 1842 afgjordes frågan om anslaget för fyrinrättningen. Fyrbyggnaderne äro dels pågående, dels redan färdige. Ännu återstår utredning af frågan om vattenledningen till Carlskrona, hvilken beror på undersökningar i orten och yttrande från Befälhafvande amiralen. 152:o den 15 Juni 1841, om den nya båtsmansroteringen i riket (420). Den 6 Oktober 1841 i underdånighet föredragen. Pröfningen af roteringsverken är fulländad, och längderna lära komma alt öfverlemnas till nästa Ständer att för deras del fastställas. Stockholm af Kongl. SjöforsvarsDepartementet den 31 Maj 1844. Uppgift på de underdåniga skrifvelser från Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens Riksdag, hvilka till Kongl. Majit ingifvits och tillhört Kongl. Civil Departementets underdåniga föredragning, äfvensom angående de åtgärder, som dermed vidtagits; 153 den 11 April 1840, om Kungörelsers utfärdande angående RiksgäldsKontorets befrielse från expeditionslösen, m. m. (5). Kongl. Majit har, med bifall till Rikets Ständers underdåniga framställning, under den 2 Juni 1840 härom utfärdat allmän Kungörelse. Bil. till II. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berätt. den 11 Juli 1844. 31 154:o den 2 Maj 1840, om undersöknings anställande, angående Riksarkivets förflyttning till SundhetsKollegii hus (8).
Dä Riddcrskapet och Adeln redan i början af Riksdagen sjelfkraft, ulan anmaning genom et förekommande ädelmod afsagt sig en del af desi rättigheter til de andra Skändens förmän, torde nu, wid ftuteliga afgörandet af Herr Baron Liliversci^öia» Memorial, wara af noden at samma ädelmod, samma anda, at lätta allmänhetens bördor, blifwer rädande. Et annat förhällande skulle kanske lägga grund til de mest obehageliga twister, dä Bewillningen framdeles förekommer, och kanske för andra Riksdagar upresa en ewig skiljemur emellan bägge Ständen, jag menar Adeln och Bonden, som annars haftva sä enahanda interesien. Jag wägar derföre ödmjukeligen hemställa hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, om icke i krigstider, cj annars, sä wäl pura Säterier, som Sätes-ladugärdar och Rä - och Rörs eller Insockne hemman, afhyste under Säterierne eller icke, Säteri Rusthäll , Krono - och Skatte Säterier böra med Allmogen deltaga uti Krono-ffjutsningar uti en efter hemmanens areal och upodliug lämpad proportion, mä hända til en fjerdedel emot Krono.Skatte-hemman, med tilständ för desie hemmans - ägare, om skjutSningsbeswäret i anseende til brist pä tilräcke ligg - 960 Den 28 Iunik. liga hästar skulle bli för tryckande, at för bwarje skjutsning fä erlägga wänlig skjutslega lämpad efter hästarnes antal och wäqens längd, til delning emellan de öfrige skjutsande. En nödwändig följd häraf torde blifwa lika lega för Krono som för Gästgifware-stjuls, samt Krono-Betjeningens möjeligen minsta befattning sä wid hästarnes fördelning, som stjutspenningarncs emottagande. Jnquarterings - styldigbcten sä pa landet som i Städerne torde Riddcrstapct och Adeln ej undandraga sig, hwilket icke eller under detta krig hittils stedt. ?. IDONIA.
Orkestern är ju ej beräknad för sådana saker som Aubers ouverturer, hvaraf den till denna opera hör till de mer ömtåliga och är långt svårare att återgifva än t. ex. Kronjuvelsgaloppen eller Murarefran9aisen. Derför är det något orättvist att (som somliga mot Hin Ondes andels uppförande högst pris-nosiga och mot — Riddar Blåskäggs högst charmanta kri-tici) så strängt nagelfara de brister som yppades. Trots alla utförandets motigheter lemnar likväl denna Aubers opera långt rikare musikalisk behållning än det förträffliga utförandet af t. ex. Riddar Blåskägg. Auber ingår i och med denna opera i sitt tredje skede, som kompositör för Opera-Comique betraktad. I det första, som representeras af bland annat » Le Mayon », » La Fiancée », » La neige », utmärker sig hans stil hufvudsakli-gen genom sin daggbegjutna morgonfriskhet, sin klarhet, hjertlighet och oskuld, (exempel murarsången). I det andra skedet (det många anse som kulminationspunkten) finner man i » Fra Diavolo », i » Svarta Dominon », i » Kronjuvelerna * Aubers esprit i full glans, käckhet, ysterhet, elegans och militärisk slagfardighet, men ock relativt mindre finhet och och ömhet (exempel: Fra Diavolo-arian). Med » La part du diable » försvinna de elektriserande folkliga melodierna, elegansen poleras nästan till hyperfiness, orkesterbroderierna blifva allt mer invecklade och aristokratiska, tonen i sin helhet blir mer nobel och försynt, dertill sällar sig en viss melankoli, som mindre märkbar i denna opera eller » La Siréne » i » Haydée » nästan flyttar operan ur den komiska operans sfer. Anklanger häraf finnas dock i Carlos parti, t ex. » Ensam utan slägt och vänner » samt operans perla F: dur-romansen, med sin själfulla kolorit och sitt utsökt delikat arrangerade filigramsverk. Pikanta nummer mer i Fra Dia-volostil finnas i Carildas aria, sopranduon och den ofvan-nämnda napolitanska visan.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1863, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förberedelser till inrättande af en homöopathisk kur-anstalt. Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottets yttrande har infordrats öfver en inom Högvördiga Preste-Ståndet af Doktor Forssell väckt motion (N:o 89), hvaruti, med åberopande af de upplysningar, som vid föregående riksdagar i särskilda motioner meddelats rörande resultalerna af det homöopathiska sättet för läkekonstens utöfvande, motionären hemställt, att tillfälle måtte beredas denna läkekonst att söka ådagalägga sin praktiska användbarhet, samt för sådant ändamål föreslagit, »att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, om efter vederbörandes hörande i nåder så skäligt pröfvas, täcktes låta uppgöra förslag till inrättande af en särskild så beskaffad medicinsk kur-anstalt, helst och till en början i hufvudstaden och ställd under Sundhets-kollegii närmaste uppsigt, att sjuka må kunna uteslutande efter homöopathiska grundsatser der blifva behandlade, samt efter beräkning af de oundgängliga kostnader, som för en sådan anordning erfordras, om anslag dertill aflåta nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer.» Denna motion, uti hvilken Kyrkoherden Ternström och Doktor Schram instämt, åtföljdes till Utskottet af en utaf den sistnämnde vid nästlidne riksdag algifven reservation emot Stats-Utskottets då meddelade utlåtande öfver en i förevarande ämne väckt motion, å hvilken nämnda Utskott afstyrkte bifall. Utskottet har inhemtat, att förslag i nu omförmälda hänseende varit framställda vid alla de tre sistförllutna riksmötena. Vid 1853—1854 årens riksdag egnades häråt ingen uppmärksamhet.
Vidkommande Byggmästaren Årsell, så skulle jag för mili del göra honom mycket orätt, om jag trodde det uppdrag han dervid haft, kunnat i något afseende varit i redbarare händer, än i hans, till hvilket omdöme jag har så mycket större skäl, som jag för Årsells skicklighet och oegennytta ej behöfver mer än laga mig friheten åberopa Högloflige Ridderskapets och Adelns vördade bifall till den å Riddarhuset 1817 af samme Årsell verkställde reparation; hvarvid ä den föregående Entreprenadauctionen anbuden af en mängd speculanter uppgingo till 12, i3 å 14,000 R:dr, då genom min försorg den okände Årsells förseglade anbud af 8,5oo R:dr blef antagit. Framgången af företaget täcktes Högloft. Ridderskapet och Adeln på det för min ganska ringa förtjenst mäst smickrande sätt höggunstigt gilla, genom det dyrbara vedermäle af en medaille, hvarmed jag blef hedrad. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets 96 Den i September c. m. Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Haris Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff', August: På det att detta inål ej måtte borttaga tiden under liela eftermiddagen, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln ville förena sig om återremiss. Det torde gå fortare för StatsUtskottet, att besvara ahmärkningarne, än att här ytterligare tvista. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag kan så mycket mindre förena mig med Ilerr von Hartmansdorff, som jag förutser, alt då Riksdagen måste någon gång taga sitt slut, sedan den räckt i io månader, skola, såsom förr, de små mulen, mot slutet, vika för de större och blifva oafgjorde.
När Wanda första gången i Amelies sällskap besökte fru Beck, hade hon känt sig mycket osäker. De stodo i tamburen och Amelie höll just på att stiga in, då Wanda hejdande lade sin hand på hennes arm. — Vänta ett ögonblick, Amelie. Jag har aldrig varit tillsammans med någon riktigt blind. Hvad kan man tala med en blind om? — Med Jeana kan du tala om hvad som faller dig in. Hon är så klar och klok och ser så skarpt i alla andra bemärkelser utom den rent bokstafliga. — Det är Wilhelm Kurts hustru, som kommer för att hälsa på dig, Jeana lilla, sade Amelie. Den gamla satt i den bekväma hvilstolen, fin och prydlig, med en mössa af hvita blonder öfver det glesa, hvita håret. — Välkommen, välkommen, det var en rar gäst! Vill fru Wilhelm sätta sig på den här stolen, så jag får »se» henne. Den blinda förde händerna lätt och hastigt öfver Wandas ansikte och dräkt. — Jag är glad, att den snälla Wilhelm fått en så rar hustru, sade hon och fortsatte: Amelie har talat om för mig, att fru Wilhelm rest och sett så mycket af världen. — Det har jag, och bland annat har jag nere i Flandern sett rum, som likna detta ofantligt. Här är alldeles som en interiör från le Beguinage i Gent. Precis lika fint och prydligt, porträtt öfver soffan i alkoven, hvita gardiner för fönstren, bur med kanariefåglar och mycket blommor. — Jo, jo, jag har det nog så godt. Var det en asyl för ålderstigna, det där stället fru Wilhelm talar om? — Ja, jag vet egentligen inte hvad jag skall kalla det, något midt emellan stiftelse och kloster. Hvar och en af de gamla damerna eller nunnorna hade sitt eller sina rum i de små husen. Det var en hel stad i miniatyr bakom de höga murarna, med gator och kyrkor och små, vackra och välskötta trädgårdstäppor. Det var så stilla, så tyst och fridfullt, så afstängdt från den yttre världen och dess oro. Riktigt afundsvärdt lugnt. — Det skall fru Wilhelm säga, som är så ung! Fingo de inte gå ut, stackarna? — Jo visst, de hälsade på hvarandra, bjödo på kaffe och sutto och pratade nog så hemtrefligt.
Så länge historiens röst hörts genom hänsvunna århundraden, har den talat om huru vår Adel älskat sitt fädernesland, för det uppoffrat lif och gods och häfdat dess ära och anseende så inom som utom landet. Jag har hört kloka, sjelfständig, erfarna Fransmän yttra sin förvåning öfver att vi, genom att ändra vårt representationssätt, vilja kasta oss in på en bana, hvars beträdande Frankrike så bittert fått ångra. Jag har hört utmärkta Amerikanare, tillhörande de Nordamerikanska fristaterna, fråga, om vi icke längre älska vårt konungadöme, efter vi äro på väg att öfvergifva detsamma. Adeln, som eger } af Sveriges jord, har derigenom mycket att säga inom landet; och ingen representantkammare i verlden kan visa en sådan mångsidighet och en sådan aktning för menniskorätt och menniskovärde som detta Riddarhus. Hvarföre skulle då denna institution låta bortsopa sig? Jag finner dertill ingen anledning. Hvad slutligen beträffar Regeringens ställning till frågan, så vill jag icke offra många ord derpå, för att icke synas bitter, men bättre och klokare hade det varit, om Regeringen låtit partierna inom Stånden kämpa om antagandet af en ny representationsform, til! dess något af dem fått öfvervigten, då Konungen, höjd öfver partierna, kunnat afgöra emellan dem, i stället för att Konungens Rådgifvare nu neddragit honom jemte sig sjelfva på partiernas stridsplats och Rådgifvarne derigenom i denna stora fråga mera handlat som partimän än såsom statsmän. Talrika och starka bifallsrop, blandade med yttringar af missnöje, följde på delta anförande. Gr. I)e la Gardie, Robert:
Flertalet af deputerade, hvilka först uttryckt sin önskan, att hela ordinarie räntan måtte förändras till en bestämd penninge-ränta, och derefter förklarat sig anse bibehållandet af nuvarande ränte-persedlar vara att föredraga framför ett öfvergående till den föreslagna förenklingen af ordinarie räntan, hade i öfrigt icke framställt någon me-, ning om antalet eller beskaffenheten af de skatte-titlar, som af dem kunde anses för detta län vara lämpligast. E. K. M:ls Befallningshafvande i länet hade tillstyrkt, att, så vida ej de för grundskatternas förenkling redan bestämda grunder frånginges, spanmål och smör måtte bibehållas, men dagsverken förändras till penninge-ränta; och har, i den Nådiga Propositionen, E. K. M:t täckts förklara, att, då det af E. K. M:t och Rikets Ständer fattade beslut om persedels-räntornas förenkling hufvudsakligast, jemte Stats-verkets bättre ordnande, afsåge en förmån för de skattdragande, men dessa, förbiseende det åsyftade allmänna gagnet, föredrogo att qvarblifva vid det, som hittills varit stadgadt rörande grundskatternas debitering och beräknande, E. K. M:t icke påyrkade oförtöfvad verkställighet af det i afseende å räntornas förenkling fattade beslutet, utan öfverlemnade åt Rikets Ständer att medgifva, alt det uti Skaraborgs län finge tillsvidare förblifva vid hvad hittills uti nyssnämnda afseende varit stadgadt; hvadan och då E. K. M:t likväl fortfarande vore af den mening, att en förenkling af ordinarie räntan i länet vore af både enskildt och allmänt gagn, E. K.