Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hägge de anmärkta fallen voro fjerdingsmännen således ålagda skyldigheter i likhet med dem som finnas upptagna i 4 och 7 mom. af 6 § uti Kongl, stadgan den 1 Juni 1850, utan att dessa skyldigheter, på sätt jemväl förmenats, blifvit i berörda Kongl, stadga sträckte utöfver hvad fjerdingsmännen förut ålegat. Vid jemförelse af 4 mom. 6 §. i den Kongl, stadgan med hvad upphördsforfattningarne i allmänhet innehålla lärer icke med ens något sken af giltighet kunna påstås, att, enligt åberopade mom. fjerdingsman i vidsträcktare mån än förr, skulle vara ansvarige för den uppbörd, som de erhållit uppdrag all indrifva. Då fjerdingsman tillförene varit skyldige hafva tillsyn ä vägar och broar, måste de ock haft skyldighet att, när brister derå upptäckts, för dessas afhjelpande vidtaga erforderlig åtgärd och annan eller vidsträcktare skyldighet är icke genom 7 mom. af 6 §. i den nya stadgan fjerdingsman ålagd. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 102. Med föranledande af hvad i öfrigt blifvit anmärkt, får Utskottet, i hufvudsaklig likhet med hvad Betänkandet N:o 39 innehåller, fästa uppmärksamheten på angelägenheten deraf att å landet, likasom i städerna, ina finnas en skicklig och tillräcklig personal för upprätthållande af ordning och säkerhet, hvarförutan alltför vådliga följder skulle kunna uppkomma för den enskilda såväl som för det allmänna. Kronofogdar och Länsmän hafva så mångfaldiga och olikartade åligganden, att, särdeles vid betraktande af de oftast ganska vidsträckta distrikter, inom hvilka en hvar af dem har sin verkningskrets, någon möjlighet för dem att fullgöra alla dessa åligganden icke finnes, derest de ej, hädanefter som hittills, hafva att inom hvarje socken påräkna biträde af dem underlydande fjerdingsman.
Resol. den 10 Februari 1845 antagne bränvinsprofvaren); För hvarje bränneri anskaffas på allmän bekostnad 2:ne profvare, sorn under det bränneriet är i gång förvaras af kontrollören, och sedermera tillställas länsmannen i distriktet, eller politimästaren i stad, att förvaras. Kontrollören är under den tid, rörelsen är igång, ansvarig för instrumenterna, och om ett af dem skulle gå sönder, eger han att genom vederbörande fogde reqvirera ett nytt, hvilket han sjelf måste betala. Ofvanförmälda anföranden i protokollet undertecknas hvarje gång såväl af vederbörande kontrollör, som af den person, hvilken, efter hvad förut sagdt är, måste vara tillkallad, och som skall deltaga i uppmätningsoch profningsförrättningen, äfvensom af bränneriegaren eller en af hans folk å hans vägnar. När öfverkontrollören öfvervarar dessa förrättningar, bör han likaledes underteckna protokollet, samt tillika undersöka om de i bränneriet af underkontrollösen begagnado instrumenter likaledes äro i fullkomlig ordning, till hvilket ändamål han städse för ett sådant med sig. Derest lanken icke i kontrollörens närvaro göres obrukbar till bränvinsbränning, eller, såsom förut är sagdt, bringas på det i bränneriet varande afbränningsredskap, för att ånyo destilleras, måste den likaledes uppmätas och beräknas till skatt, hvilket allt på förut uppgifvet sätt anföres i protokollet. Emedan afgiften beräknas efter de af kontrollören och derjemte närvarande person uti protokollet anförda qvanliteter, och det sålunda kunde stå i bränvinsbrännarens förmåga att genom förstöring af i hans händer varande protokoll göra sig fri från afgift eller försvåra dennas beräknande, måste kontrollören vid hvarje uppmätningsoch profit//, till Särskilda Utsk. Mern. Betänk, ang. Bränvinsbr anning en. ningsförrättning taga en afskrift af hvad i protokollet blifvit infördt, hvilka afskrifter han har i sitt förvar till veckans slut. Med så väl protokollerna som afskrifterna förhålles sedermera på sitt uti mäskebeskattningen är antydt.
Det har visserligen funnits skäl derför, att, på sätt i 8 §:n föreskrifves, ägare af utjord eller urfjäll ej skall äga stängselvitsord, derföre att de oftast ligga midt i andras ägor; men jag tror, att detta undantag numera, och sedan det ömsesidigt i mer än 30 år stått jordägaren öppet att genom SkiflesStadgans tillämpning få sådana utbytta, år icke blott olämpligt, utan orättvist. Jag tror i allt fall, att då jordägare åligger att till hälften mot utjordar och urfjällar deltaga i stängsel, det sällan skall komma i fråga att sådan varder uprättad. Hvad jag ofvan antydt om olämplighelen af undantag i allmänhet, gäller ock i fråga om för alltid afsöndrade lägenheter, hvarom lalas i 9 §:n. Hvarföre skola deras ågare beröfvas stängsel vitsord ? Jag tror att detta undantag åtminstone icke blifvit tillräckligt fnoliveradt. Uti 18 <§;n förekommer frågan om hägnaders beskaffenhet. Jag föreställer mig att den K. Proposm kunnat gått något längre i detta afseende än den gjort, då den endast säger, att om sättet för hägnads uprättande samt om dess höjd och öfriga beskaffenhet gälle hvad derom särskilt är stadgadt. Jag tror, att hägnads Den 31 Augusti. 1T1 beskaffenhet icke behöfver vara annorlunda än att den utestänger större kreatur. Vi befinna oss nu i mellersta Sverige, der stenmurar sällan förekomma, men i södra delen af landet, t. ex. i Kalmar län och Blekinge, består stängseln till största delen af stenmurar, hvilka på Oland uteslutande begagnas. Dessa stenmurar utestänga alldeles icke fåren, hvarföre åliggandet att hålla sådan stängsel att jemväl dessa djur deraf utestängas, tvingar stenmursägaren till den ytterligare kostnad, att ofvanpå stenmuren upföra gärdesgård. Vi känna äfven huru svårt, ja, nästan omöjligt, det är att utestänga svinkreatur, och att dessa snyltgäster, som stryka omkring på alla vägar, merändels lyckas att tränga sig igenom hägnaden och in på åkrarne eller ängarne.
Då emedlertid någon kunde vara af den tanken, att jag talat emot ett förslag, som ursprungligen utgått ifrån mig, så får jag endast erinra derom, att jag utgått från den princip, att det låg redan så mycken conservatism i bibehållande af ståndsvalen, att man ej då behöfde fästa särdeles vigt vid att bilda ett tvåkammarsysleme, samt att man således, med bibehållande af ståndsvalen, kunde måhända tillämpa de Norrska formerna, men jag hade dervid tänkt mig ett annat correctiv, nemi. det att afskilja de politiska frågornas behandling ifrån denna kammare. Denna åsigt har icke vunnit något stöd hvarken inom representationen eller eljest, utan tvertom blifvit motsagd, af hvilken anledn. jag icke ansett mig böra densamma vidblifva. Jag har ansett mig skyldig att i anledn. af Frih. Hamiltons yttrande gifva honom denna förklaring. Sedan den i början af plenum upplästa redaclion af 8 punkten i Frih. Hamiltons förslag ånyo blifvit uppläst, hemställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade antaga nämnda i 8 punkten framställda förslag såsom Ståndets gemensamma tanke. Piopades starka nej, blandade med ja. Hr Den a8 October e. m. S77 Hr Fril), o. Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att nej öfverrösta! ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att till följe af R. o. Ad:s nu fattade beslut äfven 9 och 10 punkterna af Frih. Hamiltons förslag torde böra förfalla, och ville Hr Landtm, nu låta uppläsa dem. Frih. Hamilton: Sedan nu den sista grundprincipen, som jag hade framställt såsom förslag till gemensam tanke, har blifvit afslagen, så skulle jag vördsamt anhålla, att de öfriga punkterna, såsom ingenting betydande, äfven måtte anses såsom förfallna, så att vi kunde få öfvergå till något annat. Uppå derefter gjord hemställan af Hr Landtm., fann R. o. Ad. de öfriga punkterna af Frih. Hamiltons förslag nu böra förfalla. Hr Frih. o.
Majit befallde slutligen, alt, i öfverensstämmelse härmed, Nådigt Svar till Rikets Stander skulle under denna dag expedieras. Ex Piolocollo, A. F. Normelin. Bihang till B Sttroi. tt.fjf och t#35. t Sami, 1 4fil.. 26:te floftet. i — STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, i835. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N'o 77. t N:o 77. Ankom till Exp.-Utak. d. i5 April. KONGL. MAJ: TS Nådiga Skrifvelse till llikets Ständers Stats-Utskott, angående en uppkommande brist i Stats-Verkets tillgångar för år 1835, genom Rikets Ständers beräkning af Tulloch Sränvins-inkomsterne; GifvenStockholms Slott den 11 April 1835. Hos Kongl. Maj:t liar blifvit i underdånighet anmäldt, att Rikets Ständers Stals-Utskott, i Förslag till Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-Contor, upptagit den så kallade Stutsfyll 11ads-snmman, eller det belopp af allmänna Bevillningen, som intill nästa Riksdag bör till Stats-Verket årligen utgå, ifrån och med innevarande år 1835, till 1,140,190 R:dr Banco, och således 720,000 R:dr om året mindre, än den summa af 1,860,190 R:dr, sorn Stats-Utskoltet, på grund af hvad de senare åren för sådant ändamål erfordrats, förut beräknat vid den af Utskottet uppgjorda Statsreglering, hvilken, hvad utgifterna beträffar, enligt Rikets Ständers beslut, ifrån och med detta år trädt i verkställighet.
Om den proposition som kunde begäras, wore rakt stridande mot Cvnstittltioncns bokstafweliga föreskrift, fölle dch orig» kighet lätt i ögonen, och dä kunde ben föreslagna ukwägcn knappast bchöfwas. Men propositioner kunna förrflis sä inwecklabe, alt tid bcySfwcS och noga pröft liing att ukreda deras beskaffenhet. För sädana fall är den nöbwändig, och framför allt, om den olpckcli» ge period kunde initräffa att en faction inom nägok Ständ hade pluralitet, och dermed förmäddr drifwa b genom lagstridiga propositioner. Herr Grefwe» och Ordföranden gjorde proposition pä § med ben förändring Constitu» kions »Utskottet föreslagit. Ro» Den 2! Octsber. Ropades Ja, blandadt med nägra Nej. HcrrGrefwen och Ordförandens Jag hemställer om icke meningarne kunde förenas. Dr fä Ledamöter som synas wara af olika mening torde kunna jämka sig. Dä frägan remitteras till Utskottet, synes mig änbamälet wara wunnit. Kanske Herrarne pä sädan grund afstä. Friherre Kic!6srsto!pe, Larl: När ordet bokstafwcligen här är infbrdt, synes mig allt hwad som fordras wara iakttagit. Herr kLklman: Det enda tillägg jag skulle kunna anse nödigt, worc att Landt - Marskalken ölades att tvid ett sädant tillfäll» när han förklarade öfwcrläggningcn hwilande, tydligen kill Protocollct uppgifwa hwari han funné den begärda propositionen olag, lig. Det är troligt att Ständet efter en sädan för, klaring, om den är grnndad, rättar sig. Jag medgif. wcr för öfrigt, att när en Taleman är answarig för Le propositioner han gör, fordrar äfwen ä andra sidan rättwisan, att han ej mätte kunna twingaS att göra nägon emot sin öfwertygelsc.
Hos oss der inqm korrt tid allmänheten äger full kännedom om hvad sig uti Stånden tilldrager, der kan den föreslagne publiciteten endast medföra en några få dagars tidigare tillfredsställd nyfikenhet, en känsla icke värd att här ingå i Ridderskapets och Adelns lagstiftning. Men en annan åsigt erbjuder sig genast vid Höglofl. RiddarbusUtskottets föreslagna stadgande om billeternas utdelande; det nemligen: att så snart de utdelas af någon, hvem som hälst, så förutsätter detta möjligheten af en partiskhet, stridande emot begreppet om sann publicitet och sann likhet uti rättigheter för alla medborgare. Och detta stadgande är likväl det enda svaga värn man erbjuder oss emot befarade missbruk, ett vära sorn under Den 17 Martil, ännu liberalare åsikter snart skall kullslås af efterkommande. Högloft. Utskottet har satt Ridderskapets och Adelns öfverläggningar i jemnförelse sned Tingsställen. Det innebär visst icke något förödmjukande, så framt bär skipades Dg. Men då bär endast stiltas lag, så är jemförelsen i mina ögon olämplig. Har det lyckats mig att bevisa, att förslaget icke är byggt på tillförlitliga grunder; och att örn också oskyldigt till alla möjliga närvarande missbruk, det likväl icke medförer någon enda sann förmån, så återstår mig att yttra de positiva skäl jag äger till dess förkastande. De innefattas, dessa skäl, uti följan de momenter. ko. Anser jag att det ej vore ett Riksstånd tillständigt, att söka i sina former en högre grad bifall eller popularitet af Allmänheten, än Grundlagen tillerkänner alla fyra RiksStånden gemensamt. Benna kappkörning efter popularitet kan slutas lika tragiskt som mången oskyldigare på starkare isar, och det på det helas bekostnad Så länge icke alla \ RiksStånden fördenskull efter moget bepröfvande erkänt nyttan och företrädet af en så väsendtlig ändring i constitutionella former, och Konungen ej sanctionerat denna Ståndens åsigt, anser jag det ej tillbörligt för ett Stånd allena att afvika ifrån de etablerade förintine. 2:0, Anser jag i Statsläran som ett axi - l)e.i\ i ?
Om, då någon post förkommit,‘man vänder sig till poststyrelsen, får man det besked, »vänd sig till postiljonen»; denne å sin sida säger, »vänd sig till bonden»; bonden, som skjutsat posten, svarar, »jag har inga ögon i nacken, väskan kan mycket lätt stjälas bort, utan att jag kan se, hvem som tager honom». Med ett ord, M. Hrrl all deri oläaenliet, som, genom den nuvarande osäkerheten och ovissheten, tillskyndas brefafsändaren, inses mycket lätt, och jag tror att de stora penninge-tillgångar, sorn blifvit postverket tillerkända, icke borde allenast användas för att genom diligenser bereda de resande större beqvämligheter, utan äfven till postens säkrare förskaffande. Det väckta förslaget afser mindre någon ersättning för det som kan vara inneslutet i bortkomna väskor, än det, alt landtbefolkningen, som i så betydlig nion bidrager till postbefordringen, måtte genom al poststyrelsen vidtagna åtgärder erhålla större säkerhet att icke förlora sina lösväskor. Den förlust, som genom sådana åtgärders vidtagande komme att drabba postverket, vore ringa. Jag går så långt, att jag påstår alt det vore vinst, ty om landtbelölkriingen hade visshet om att erhålla ersättning för det förkomna, skulle den oftare än nu begagna sig af posten och genom sluten rekommendation bereda post verket inkomster. Dessutom är det icke meningen att förlusten skulle drabba postverket, utan postkassan, och denna fick i sin tur utsöka sin rätt af postiljonen. Som det nu tillgår, läggas väskorna lösa bakpå vagnen. Detta är väl icke rälta sättet att fortskaffa posten. Också inträffade, för att nämna ett ex., helt nyligen att 4 väskor bortkomrno, och poststyrelsen ansåg det vara af så ringa betydenhet, att postföraren knappast erhöll nåeot tilltal. Jag nämnde att kostnaden icke kunde blifva synnerligen betydlig. I sjelfva verket vore redan mycket vunnet, oin poststyrelsen ville bestå några rep för att binda väskorna med.
Ridderskapet och Adeln, under den 17 sisllidne Februarii, till Lag-Utskottet remitterat; men som motionen åsyftar att, uti mål angående brott emot Tryckfrihets-förordninge», måtte i visst hänseende förfaras annorlunda, än hvad i allmänhet, så väl enligt allmänna Lagen som berörde Förordning, för närvarande eger rum, samt det föreslagna lagstadgandet, då det således endast skulle vara tillämpligt i trjrckfi ihétsmål, följaktligen, och oaktadt motionairen velat få detsamma betraktadt såsom förklaring af 1 Cap. 2 §. Stralf-Balken, rätteligen är att hänföra till förklaring eller tillägg till ofvanomförmälde grundlag, anser Utskottet sig icke kunna med ärendet taga vidare Bihang lill R. St. Lag-Ut skallets Betänkande. N:0 2. befattning, utan förmodar, att, enligt 81 $. Regeringsformen, motionen bör lemnäs utan afseende. Stockholm dea 5 Mars 1834» Å Högloft. Ridderskapets och Adelns vägnar, Ä Högvördige Preste-Ståndets vägnar, O. TV. Stael von Holstein. I. G. Mittag. A Vällofl. Borgare-Standets vägnar, Å Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar, G. Holm. Jöns Pehrsson. Ad. Alexanderson. Ankom i afskrift till Exp.-Utsk. den rg Mars kl. 5 e. m. Betänkande öfver Herr Theologias Lectorn m. m. Lars Laurenti motion, det rättigheten att kalla huspredikanter måtte upphöra, eller åtminstone varda i vissa hänseenden inskränkt. I memorial, som Högvördige Presteståndet den 27 nästlidne Februarii till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Lecloren Laurenius yttrat den öfvertygelse, att ibland företrädesrättigheter, som i äldre tider tillerkändes vissa samhällsclasser, få torde hafva så förlorat all giltig grund och afvikit ifrån deras ursprungliga syftemål, som det ännu qvarstående privilegiet alt kalla husprester.
Der eganDe# eller npttjanbe#rätt innefafmer, fatnt å Defa ftflnämnDe Det märbe, fmartill fan anfcr Dem böra uppjFattaS. §. 62. £)en, font på en ort iDfat näring eller rörelfe, men unDer löpanDe året flpttat Den till annor ort, Der fan fjelf jFattjFrifmeS ocf taperaS, mare pligtig att, från 3mpermgé#£ommttteen i Den ort, fan näft förut marit bofatt, förete bernis, furu fan Der Det förltbna året marit taperab. §. 63. 3 enligfet nteD De fålunDa infemtaDe upplpSningar odf utrönte förfållan# Den, jFall S5ereDningS#€ommitteen, efter aflagD eD, på fått 145 §. förejFrifmer, 55 flabga De grttnDer, efter fmilfa fmarje jFattfFplDtg bör taperas, ocf i följD Deraf pröfma uppgtfterne, fatnt, efter eganDe fänneDom, på ära od) fammete, Defj bcflut meDDela, od) ändteligen, nteD affeenDe å .De får gifne förejfrifter, (Sgenbomars ocf SägenfeterS märDen föreflå. §. 64.
Utsk. har tagit delta förslag i öfvervägande; och ehuru Utsk., lika med motionären, inser de betydliga olägenheterna af täta ombyten inom Ulsk:n bland R. o. Ad., finner Utsk. likväl dessa olägenheter icke kunna i vidsträcktare mån f. n. afhjelpas genom den förändrade redaktion af 23:dje §:n Riddarh.-Ordn:n, Hr Adelborg föreslagit. Eol. denna §:s nuvar:de lydelse eger den, som blifvit vald till ledamot af Utsk., rätt, alt i samma plenum, vallistan blifvit öpnad, eller i det nästföljande, denna befattning sig afsäga, utan äfventyr af Riksdagsmanna-rättens förlust,xi hvilket stadgande motionären ej eller föreslår någon förändring. Deremot erfordras för sedermera skeende afsägelse Slundels\ samtycke, såvida nemi. Riksilagsmanna-rätten skall bibehållas. I stället för en sådan föreskrift, hvilken nära öfverensstämmer med 79:de §:n RiksdagsOrdmn rör:de de öfriga Ståndens Utsk:s-iedamöler, då de frän 248 Dea 23 Sep te nili er f. m. Utsk:s-göromälen begära ledighet, har motionären hemställt att afsägelse icke finge ske, utan pä grund af genom läkarebetyg vitsordad öfver tvänne mänaders sjuklighet. Men, utom det obestämda i denna redaktion och det temligen obilliga deruti, att sjukdom icke skulle grundlägga laga förfall för afsägelse, med mindre den fortfarande varat öfver tvänne månader, föreställer sig Utsk., att Ståndets nu ägande rätt att vägra samtycke lill afsägelsen, om den, såsom sig bör, begaguas, innefattar ett både säkrare och sti ångare korrektiv, än det af motionären föreslagna vilkor af läkarebetygs företeende, enär sannolikt ingen ledamot, som önskar bibehålla sin Riksdagsmanna-rätt, vill blottställa sig för Ståndets afslag lill hans önskan om afsägelse från ett honora meddeladt förtroendeupdrag.
Bland annat förekommo ytterligare anslag till Kronofogdar, nyaKronofogdetjenster, ytterligare anslag lill Länsmän, inrättningen af LänsNotariesysslor i alla Provincer, och deras uppförande på Stat med Den i3 October. särskildt lön. Jag hade trott, att innan man gifver nya löner till Kronobetjeningen, man bordt tillse, att accorder icke skulle äga rum, och stifta sådana befordringslagar att missbruk måtte förekommas. Jag förmodade, att man eljest snart skulle erfara, att den ökning i löner man åt Kronobetjeningen beslutat, endast skall medföra, att de ytterligare tillskotten accordvis försäljas, lika med hvad förut i lön är anslagit, och således endast komma enskildta till godo, utan att Statens tjenst derigenom vinner. Hvad LänsNotarierne angår, är det samma förhållande. Dessutom då LandsSecreterarne i flere Län, till hvilkas biträde dessa skola vara, sjelfve äro högre lönte, än Statens högste embetsman, hade de i främsta rummet bordt bidraga till lönerne, och Staten således icke belastas med nya anslag. Att inbjuda de öfriga Stånden, att deltaga i sådane beslut, som dem jag nu exempelvis uppgifvit, och hvilka efter min tanka äro skadliga, skulle jag ej anse lämpligt, öfvertygad, att ett onödigt användande af tillgångar, om än man dertill har råd, likväl kan på detta sätt till och med blifva skadligt, i det de gora förmögenheten att kunna köpa en tjenst lill ett nödvändigare villkor för dess erhållande, än skicklighet att sköta densamma. Jag skall >ej trötta Ridderskapet och Adeln med anförande af de flere skäl, som ännu voro att andraga emot den föreslagna inbjudning, utan nu blott bestrida den. Den i3 Oetober. 127 Herr Hjerta: Jag begärde ordet blott för att anhålla, att vi måtte få votera, emedan, sedan votering är begärd, den genast skall verkställas. Att ingå i discussion öfver ämnet, tycker jag ej detsamma förtjenar. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voteringsproposition :
Lag-Utskottets Betänkande N:o g8. 13 ”Den som,” (så yttrar sig Lag-Comiteen uti motiven till 3i Gap. Rätlegångs-Balken af förslaget till Civil-Lag) ”med säkerhet att ej träda någondera partens rätt för nära, skall kunna föreslå förlikning i en något vidlyftig och invecklad sak, måste icke allenast ega de insigter, som fordras för alt rigtigt bedöma sjelfva rättsfrågan, utan ock gifva sig tillräcklig tid att noga undersöka alla de factiska omständigheterna i saken. Comitcen tviflar, att i delta land nödigt antal Förliknings-Comiléer skulle kunna organiseras af män, som egde så beskaffade insigter, och hade tillfälle uppoffra den tid, ett noggrannt iakttagande af de trägna göromålen kräfde. Andra Länder hafva tilläfventyrs företräde häruti. Likväl har Coraiteen, då den hört omtalas den stora mängd af mål, som utomlands årligen blifvit förlikte, icke kännt sig fullkomligen öfvertygad, att rättvisan 1 samma moa varit främjad. Det låter sig lätt göra alt förmå en foglig part till förlikning; men om hans fördel dervid alltför mycket åsidosättes, sker denna förlikning på rättvisans bekostnad, och en trätlysten vederpart uppmuntras till nya försök att åtkomma hvad honom ej tillhörer. Innan man med rättegångsverket införlifvar serskilda förlikningsanstalter, måste man vara säker, att de ej motverka lagskipningens högsta ändamål, det nemligen, att göra lag och rätt gällande medborgare emellan. Svenska Lagens enkla bud, alt Domaren skall råda parterne till förlikning, (20 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken) har hittills varit kraftigt nog att framkalla ett allmänt bemödande vid Rikets Domstolar, att bemedla förlikningar, och kommer troligen, äfven hädanefter, att göra tillfyllest för alla de mål, der förlikning, utan förnärmande af någondera sidans rätt, och utan obehörigt inflytande på parternes fria vilja, står att vinna.”
Skrifvelse JYt 115. Sept. Okt. 29 30 15 27 Transport: 8:o Kommittéen för afgifvande af Förslag för skjutsnings-besvärets ordnande. Enligt Kongl. Brefvet den 25 Februari 1859. Till disposition af Ordföranden i Kommittéen, Landshöfdingen m. m, Herr O. af Geijerstam, till aflöning åt de af Kommittéen begagnade särskilda biträden 300: — derutaf ersatta 10:81. <?gg. Dito. Till ledamoten i dito Peter Jöns son; resekostnads-ersättning och traktamente 583: 91. Enligt Kongl. Brefvet den 26 Augusti 1858. Till Sekreteraren E. A. Lindencrona, fyllnads-arfvode ... 1,600: — Dito. Till ledamoten, Häradshöfdingen P. U. Stenberg, resekostnads-ersättning och traktamente 1,544: 92. Dito. Till t. f. Expeditions-sekreteraren Friherre G. J. O. Alströmer, såsom Ledamot, traktamente 1,356: — Dito. Till Advokat-fiskalen m. m. C. M. Rydqvist, dito dito 1,356: — Enligt Kongl. Brefvet den 25 Februari 1859. Till Vaktmästaren hos dito C. Wannberg 250: — Dito. Till Ordföranden i dito, Landshöfdingen m. m. O. af Geijerstam, resekostnads-ersättning och traktamente 2,019: — Enligt Kongl. Brefvet den 26 Augusti 1859. Till Ledamoten i Kommit téen , Kamereraren m. m. P. J. Winroth, traktamente 1,356: — Dito. Skrifvelse M 115. Transport: 10,355: 2. m. af Herrar Kommitterades underdåniga Betänkande angående Skjutsnings-besvärets ordnande; betalning till: Boktryckaren J.