Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon petade sig tankspridt i näsan med skaftet af etjt delfinhorn, som hon hade utsirat med silfvermummor, ombundit med ett knafvelsband och ' med förkärlek använde tiH promenadkäpp. “ Särskild vigt är att fästa vid afslutningen af de särskilda kapitlen. På den nu öfvervunna ståndpunkten lät man helt simpelt mörkret komma och hjeltinnan gå upp och lägga sig, o. s. v., men nu fordras någönting helt annat. Man skrifver t. ex. efter skildringen af, huru hon blifvit gäckad i sin första kärlek: “ Hon var lemnåd ensam, ensam med sin spetsnäsduk. Hon såg på den lilla tingesten och brast ut i ett hysteriskt skratt. Hon tyckte, att hvarje hål i dess broderier hånlog mot henne, och med ett raskt grepp slet hon den midt itu. Men ej nöjd dermed, stoppade hon den i munnen, tuggade » sönder den och spottade ut den på golfvet. Ellen Bärne var åter sig sjelf. “ Eller ungefär i denna stil skildra, huru hon lemnade fädernehemmet: é ' - “ Ett slag i en dörr, ett språng in i en vagn, en pisk-smäll. — Ellen Bärne hade för alltid lemnat sina faders urgamla gård. Det sätter hvad man kallar “ piff “ i det hela och af-bryter på ett anslående sätt mot den gammalmodiga lugna afslutningen. Men för att ej längre trötta med dessa paraleller, anmärka vi slutligen några allmänna egenheter hos den realistiska romanen. Hvad som nödvändigt deri fordras är, att någon viss samhällsklass får ovett. Man kan taga prester eller embets-män eller godsegare, hvad som helst, ty då få de andra klasserna sitt lystmäte utaf skratt. Men man måste nöja sig med en klass i sönder, ty om humorn är universell, blir den på samma gång förhatlig.En personlighet, som gör mycken god effekt, är en sanningssökare, som vill omfatta det stora, det ädla, “ det verkligt menskliga “. Denna kan vara pensionsflicka eller guvernant, student eller läkare, endast intresset hålles vaket dermed, att frågan efter sanningen upprepas och nyanceras.
På sednare lider hafva de fleste brott varit en följd af omåttlig bränvius-förtäring., och ehuru flere missvextår inträffat, har förlägenheten för lifsuppehälle, hvilken på flere trakter varit sådan, alt onaturlige födoämnen måst tillgripas, icke föranledt lill stölder eller andra brott; ett förhållande, som talar till folkets fördel i moraliskt afseende. Då Staten lemnade understöd efter i83o års svaga skörd, hvilket utgjorde Fyratio Tusende Riksdaler, utom den skuldsättning, som skedde hos privata till betydligt och nu guldet belopp, hade Folket ännu känning af i’82.6 års svåra missväxt, och det oaktadt återstår nu endast till återbetalning inom årets slut ungefär Sex Tusende Riksdaler. Den yttersta ansträngning för den förfallne skuldens afbördande har också egt rum, men de executiva åtgärderne för indrifningen deraf hafva varit så inskränk ö t l ta, som möjligt. Genom de täta missväxterne har likväl fattigdomen mycket tilltagit och i följd deraf äfven tiggeriet, som blifvit en sådan vana, att man ofta får höra den tankan yttras bland så väl barn, sorn arbetsföre personer, att det lönar bättre mödan att tigga, än söka förtjena genom arbete. Såsom correcliv häremot torde slutligen arbetsinrättningar så i Stad, som på Landet böra tillvägabringas. Näringar. ' Jordbruket: Åkerjorden har i anseende lill sin beskaffenhet och bruk ningssätt icke undergått någon förändring sedan den år 1828 afgifne under - 5 däniga berättelsen. På sätt förut omnämndt blifvit, bar odlingshågen snarare lill-' än af-tagit, ehuru vexel-bruket ännu icke allmänt antagits. Genom fodertillgångarnes missförhållande lill åkerns vidd, bristande arbetsstyrka och gödningsämnen, kan Odlaren således icke draga den fördel af sin jord, som eljest skulle deraf skördas, om goda eflerdömen och uppmuntran till ett annat brukningssätt följdes.
Collegium framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eder Kongl. Majits wnderdånigste oell tropligtigsle tjenare och undersåter GUST. PEYRON. G. Söderberg. A. H. Branting. Stockholm den 26 Februari 1840. Sebell. S. B. Stenberg. Till Kongl. Majit underdånigst, med utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1839 afgifne Berättelse om granskning af Stats-Yerkets allmänna medel m. m. - 75 - Afskrift. CARL JOHAN &c Vår ynnest &c. Sedan J uti skrifvelser af den 14 och 22 sistlidne December till Oss i underdånighet inkommit med Edra l:sta och 2:dra Departements Artillerioch Utrednings-Afdelningars Stats-reqvisitions-förslag för innevarande år, till besörjande af Arméens behof och Försvarsverkets underhåll m. m. samt J, t. f. President, derjemte serskildt uti Memorial af den 27 i samma månad, i underdånighet öfverlemnat så väl project till detta års Stat för nybyggnader och reparationer af Fästningarne och Landtförsvaret i allmänhet tillhörande hus och byggnader, som äfven reqvisition å den summa, hvilken, enligt Nådig föreskrift, kommer att för inköpte tomter för Stockholms Garnison under innevarande år utbetalas; så bafve Vi nu alla dessa förslag med hvad af Eder dervid blifvit anmäldt i Nåder låtit Oss föredragas; och som Vi härvid inhemtat, hurusom flere af Eder omförmäldte utgifter, ehuru af behofvet påkallade, likväl för denna gång blifvit dels uteslutne, dels minskade, så att de upprättade förslagen, i möjligaste måtto lämpade efter tillgångarne, för närvarande endast upptaga de för året oundvikliga och mest angelägna behof, håfve
33,000,000 MUTUAL LIFES LIFFÖRSÄKRINGSBREF ÄRO YTTERST LIBERALA OCH LÄMPA SIG UTMÄRKT SOM SÄKERHET FÖR BORGENÄRER. F. SKANDINAVISKA GUMMIAKTIEBOLAGETS GALOSCHER. HÅLLBARHETEN GARANTERAS. BILLIGARE ÄN RYSKA. DUKTYGER, HANDDUKAR, NÄSDUKAR, LAKANSOCH ÖRNGÄTTSLÄRFTER HOLLANDS MADAPOLAM, LONGCLOTH, PIQUÉ. MORGONROCKAR, VADATENASPETSAR OCH BRODERIER. SIDENBLUSLIF, I.ÄGA, BESTÄMDA PRISER. UNDERKJOLAR VADSTENABODEN BILLIGAST HOS HANNA Peterson &amp; C:o. BRÖDERNA SVENSSON &amp; Co, REGERINGSGATAN 1 6 HAMNGATAN 1 6. DIREKTÖR. {DUN 1899 — 7 — fört Gustaf Adolfs roll och den senare spelat den svenska drottningen Maria Eleonora. Stycket, i hvilKet för öfrigt endast dilel tanter medverkade, lär ha utmärkt sig för stor prakt och de lifliga folkscenerna ha ej gifvit de på sin tid beryktade » Meiningarnas » efter i åskådlighet och natursanning. I H Y L I N &amp; C s | i § * * QKEPP, SOM MÖTAS I NATTEN. » Våra läsarinnor erinra sig tvifvelsutan den svåra ångbåtskollision, som nyligen ägde rum utanför Draghällan vid Sundsvall, hvarvid tyske ångaren » Norrköping » sammanstötte med finske ångaren » Falken », som så när borrats i sank af den förre. En af våra tecknare har med ritstiftet framställt den svårt skadade ångaren sådan den tedde sig, efter att ha blifvil inbogserad till Sundsvalls hamnka] och länspumpad. Å styrbords bog synes den väldiga läckan, hvilken sträcker sig från relingen oqh ända nedtill kölen.
Konungens domsrätt skall uppdragas minst tolf högst aderton af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domare-embeten mä nytijas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitie-råd och utgöra Konungens Högsta domstol. Deras antal må ej ökas utöfver tolf, så vida ej Konungen och Riksförsamlingen gemensamt besluta alt Högsta domstolen skall på afdelningar arbeta: och varde i sådant fall så väl Justitie-rådens antal inom ofvan föreskrifne gränser, som ärendenas fördelning mellan afdelningarne i samma ordning bestämde. Justitie-råd må icke tillika annat embete innehafva eller utöfva. § 67. Denna Högsta domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen mä bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. § 68. Uti fredstider skola de mål, som från krigsdomstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta domstolen företagas och afgöras. Tvänne militär-personer af högre grad, dem Konungen dertill ulser och förordnar, böra med domarejäf och ansvar, och utan särskildt arfvode, sådana mål i Högsta domstolen öfvervara och deröfver rösta; dock må domarenas antal icke öfverstiga åtta. Under krig förhålles härmed efter krigsartiklarne. § 69. Inkomma till Konungen ifrån domstolar och embetsman förfrågningar om lagens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, ege ock Högsta domstolen att sålunda sökta förklaringar gifva; Riksförsamlingen dock obetaget att sådana Bih. till R. St. Prot. 1859 $ 1860. 3 Sami. 6 Haft. 3 18 Konslitutions-Utskotlets Memorial N:o ii. förklaringar ogilla, hvarefter de icke längre vare gällande eller af domstolar iakttagas eller åberopas må. § 70. Konungen eger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt finner att i Högsta domstolen öfvervara.
Detta beslut uppfriskade hans själ; det gaf honom ett värdigt mål att eftersträfva och afvände hans tankar från sig sjelf. Han skyndade till Petros, för att underrätta denne om sin afsigt och vinna hans uppmuntran till företaget. Petros kunde naturligtvis icke annat än gilla hans beslut, ehuru han ingalunda tilltrodde sin fosterson att ega tillräckliga krafter till det värf, han pålade sig. Från denna stund sökte Clemens sin systers umgänge, i stället för att undvika det. Han började tala till henne om den kristna religionen, och Hermione lyssnade gerna till hans ord. Med förundran upptäckte han, att det, som han berättade, icke för henne var något nytt och obekant. Hon hade läst de kristnes heliga skrifter, hon kände Jesu lefnad och kunde upprepa hans mundtliga läror; det var endast utläggningen af desamma och den kristna metafysiken, hvarmed hon röjde någon obekantskap. Hermione såg, att Clemens talade med värma och kärlek om dessa ämnen; hon lånade honom derför gerna sitt öra och aktade sig att framställa andra motsägelser än sådana, som voro egnade att sporra hans nit, emedan han kunde öfvervinna dem. Tyvärr var Clemens ihärdighet ingalunda så stor som hans ifver. Samtalen stördes som oftast genom någon tredje persons ankomst. Än visade sig Karmides, än Ismene och Berenike, än Theodoros, och för denne siste hyste Clemens samma fruktan som för den lede frestaren sjelf. Det var för Hermione omöjligt att förjaga denna fruktan. Då Theodoros närmade sig, aflägsnade sig den unge föreläsaren, utan att besvara hans helsning. Petros hade emellan dem begge upprest en oöfverstiglig mur. Clemens befarade äfven, att Theodoros, likasom han sjelf, sökte vinna Hermione för Kristendomen. Men den Kristendom, som Theodoros förkunnade, var ju en falsk och kättersk, farligare än sjelfva hedendomen. Clemens uppmanade Hermione att taga sig väl till vara för Theodoros. Hon lofvade leende att göra det. Men icke lugnad af detta löfte ville Clemens, att hon skulle förvisa honom ur sitt grannskap, afbryta allt umgänge med honom.
Portraiter och demonstrerar den nya metod GB för fram i detta verk – visar hans strävan att fånga författarpersonligheten. – Om Arthur Fitger (1840–1909), tysk författare och målare, har GB skrivit en studie, som står i SS II. Artikeln trycktes först i Morgenbladet 18.4.1882. I brev till brodern Edvard kallar GB Fitger ”et Menneske af den ægteste, fineste, stilfærdigste Beskedenhed og et sandt Geni”. Överskriften inom parentes tillskriven med rött bläck. – några pappersremsor – längre fram i SB uppges att VB på GBs uppmaning brände upp dem. – konvojera, av franskans convoyer År 1866 utkom GBs bok Dualismen i vor nyeste Philosophie – ett inlägg i en pågående debatt om tro och vetande. Det porträtt GB skänkt VB stod alltid på hennes arbetsbord, berättar Lundegård i DoB II, s. 444. VB skaffade själv en ram till det och det förvaras numera i Ernst Ahlgrenarkivet på LUB. Se s. 129. Troligen någon till tyska översatt bok, kanske den 1885 utgivna Berlin som tysk Rigshovedstad. – Emilie Brandes, f. Bendix (1818–1898), GBs mor, sedan 1841 gift med Herman Brandes. Uppsatsen om Giftas II stod i Politiken den 25.12.1886. – Den norske målaren och författaren Christian Krogh skrev 1886 romanen Albertine, en naken skildring ur de prostituerades liv, som gjorde stor skandal. Boken beslagtogs och K. fick böta. Latterlig, da. – nydelig – halvdannet – undselig – om brasilianskan och den polska flickan se noterna 107 och 105. Hanna Adler eller Bertha Knudtzon. (Böök 1949 anger förnamnet till Emma Adler, men i VBs almanacka för 1886 står adressen till Frk Hanna Adler) Hans Forsell (1843–1901), historiker, politiker, ämbetsman.
Jusi. Ombudim. Emi. Ber. den i5 Febr. i834. Nådiga disposition reservera blifvande Öfverskott af Lotsoch Båkafgiften, sorn, enligt Rikets Ständers beslut, borde för LotsBåkoch Fyrings-inrättningarnes behof användas, samt att, efter hvarje räkenskapsårs slut, med uppgift i sådane öfverskott lill Kongl. Maj:t inkomma. I anledning af Rikets Ständers framställda, underdåniga anhållan om anställandet af inventering å Flottans Ekevirkes förråd, har Kongl. Majrt, oaktadt Förvaltningen af Sjö-ärendena anmält, att en sådan inventering skulle komma att medföra betydliga kostnader, under d. 16 Februarii 1833, i Nåder befallt, att inventering skulle, med iakttagande af den största möjliga besparing af utgifter och dagsverken, verkställas uti Flottans i Carlskrona varande minsta Ekevirkes förråd, samt berättelse om förloppet deraf till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvas. 54:0 Af den i Märs i83o, med anhållan, att de, som af Statsmedlen uppbära, förskott emot redovisning, mätte åläggas att för desamma afgifva specifica och verificerade räkningar, hvaröfver det Verk, sorn medlen utbetalar, borde hafva tillsyn. i83o d. 27 Mars föredragen genom Handelsoch Finance-Expeditiönen, och Rikets Ständers anhållan bi lallen; hvarom Protocolls-utdrag blifvit Krigs-Expeditionen meddeladt. i83o d. 5, Junii, ärendet genom Krigs-Expeditionen i underdånighet anmäldt, då Krigs-Collegium samt Förvaltningen af Sjö-Ärendena om Kongl. Majrts Nådiga beslut fprständigades.. 55.'0
Commerce-Collegium gjord anmälan, det lian, i följd af denna befordran, icke vidare kunde med berörde Kammarskrifvare-tjenst fortfara, lått, under åtta månader efter tjenstens ^frånträdande, bibehålla den derför anslagna lön; och då härvid förekom Bih. till R. St. Prof. 1840. 4 Sami. 1 Afd. 36 Haft. 2 I o Stats-Utskottets Utlåtande, IV:o 96. me, alt Kammar-Rådet Brandel blifvit till sistberörde embete befordrad från innehafvande Kamererare-tjenst i Kongl. Kammar-Collegium, hvilken befordran således icke hade något sammanhang med hans tjenste-befaltningar i andra Verk, hvilka han följaktligen icke eller varit förbunden eller ens berättigad att annorlunda, än efter ordentligt afskedstagande, lemna, samt bemälde Kammar-Råd således befann sig i enahanda ställning, sorn hvarje tjensteman, hvilken, i anseende till vunnen befordran inom ett Embetsverk, funnit sig föranlåten att från sina förut innehafvande befattningar i andra Verk taga afsked, dervid någon ersättning för grundlagd begrafningshjelp ej erhölles, hafva Revisorerne ansett Kammar-Rådet Brandel icke egt någon i författningarne grundad rättighet, alt, sedan han sin i Manufactur-Discont-Contoret innehafda Kammarskrifvare-tjenst frivilligt frånträdt, under aftjenandet af vacanceoch nådårs-besparing å KammarRåds-lönen, dan Kammarskrifvare-sysslan åtföljande lön bibehålla.
Vida tjenligare tyckes mig den af Utsk:t föreslagna redaktion af §:n vara, och jag får derföre föreslå, attR. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag i den föredragna §:n, endast med förändring, att straffbestämmelsen i sednare mom:t höjes från 4 till 6 år. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Jag medger, att efter den förändring, som blifvit vidtagen i första mom:t af denna §, sednare monr.t skulle erhålla en bättre lydelse, om det redigerades på det af Gr. Hamilton föreslagna sätt, och då denna redaktionsförändring är ganska obetydlig, får jag, ehuru icke någon vän af redaktionsförändringar, projekterade under pågående diskussion, afstå från mitt förra yrkande och förena mig med den siste värde talaren. Hr von Ehrenheim: Afven jag afstår från mitt förra yrkande och instämmer i det förslag, Gr. Hamilton framställt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med den förändring, att i sednare monr.t ordet 4 utbyttes emot ordet 6; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på bifall till §:n med ofvanberörde förändring, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Den 15 Joli f. m. 189 4:de §:n. H. Exc. Hr Frih. De Geer: I konseqvens med det beslut, som R. o. Ad. nyss fattat, anhåller jag att straffbestämmelserna äfven i denna § måtte höjas till likhet med de i den K. Proposm föreslagna, så att siffran (> utbytes mot 8 och 2 mot 4.
Denna Byggnad uppföres pä en alns Stenfot mmst sexton ainar iäng och Tio alnar bred jr om knuiarne, jamt 6 och en hals aln hög nedisrän Stengren och upp under Takfoten, sä att Boningsrummen bluma inwändigt fyra alnar boga ermlin Gälfwet och Bielklaget, samt att ukt Winden berges nödigt utrymme till sörrvaring af Advs M l-och Sädesförråd, som der uti Lärår och Tu mor k n uppläagas, utan att s rffildte kostsamma Wisthus och Bodbyggnader behöiwa inrättas. Al större hemman, som haswa mer än 6 Ttnnorö ul äde, mä dock byggas serskildt W.sthuS och Spannemäisbod, under ett Tak, som oä sör Laga Hus räknas. Under Förstuswan och Kammaren, anläqges till förwariug af dricka och Jsrdttuckter en Källare, som muras, vä) «'ä midt möjligt är, hwalswes med Grä- eller Sandsten eller Tegel, och hwartill n.daling ut n för Hulet beredeS, äswen som ock i Förstuswan tjenlig Troppa upp till Wrnden inrättas, samt med säkert Läs och stängsel förseSWuiom sill af ett en aln högt och tressirdedelS aln bredt Furster ä hwardera Gasweln upplysas, samt hela Husek wara uppfördt under Tak af Soän, Torf, Ler och Säglpän, Smidesflagg, Kl ppersten eiler Halm, med underlag af Bräder, Mswer eller Bark, eller ester hwarje Orts lag'en« I LZO Den 27 Januarlr'.' het. — Ä de Orter der sä kallade Rygg - Ässtufwar wanllge ärv, mä äswen hädanefter 'ädane byggas Är Marken under Boningsrummen för Kalr tores anläggning otjenlig, kon Kallgren annorstädes inrättas och Spannemälsbvd, hwarest serskNdt fordras, derä uppföras.
Ingen syndig eftergift åt det i sia kan naturligtvis här uppmanas till, men väl till den hejiga Andes vishet vid sättet att bemöta tidens företeelser, att icke väcka onödig förargelse i församlingen genom hårdt och kärleksblottadt mästrande af dess yttringar på andans falt, der det gäller att andeligen döma. Må hvar och en som bekänner sig lärjunge till den fridsens Herre, som sade: » Dömer icke », vakta sin mun, sitt hjerta, och sin penna för orena inflytelser till det helgade nitet, som likt guldet i degeln dagligen behöfver skäras, helgas och skäras, att icke bringa Guds namn i försmä-delse. Det kostar mig möda att utsäga det ordet, men hr Wirsén i egenskap af literaturgranskare har bragt försmä-delse öfver Herrans namn, hans foik och rätter. Han har vändt unga sinnen från en verld, som af honom hyllas, till en verld, som han försmädar. Han har icke tagit det unga menskosinnets naturliga ädelhet att söka ljuspunkter hos den skarpt förkättrade med i räkningen. Hans kalla hårdhet har komprometterat de riktiga principer och åsigter han eger, men hvilkas målsman han är på ett för dem lika skadligt som för hans urskiljning föga smickrande sätt. Vore det icke den ädle, ljuft drömmande och svärmande skald, som sjungit så många smältande, sköna, i öf-verjordisk glans skimrande sånger, man har att göra med, kunde man stundom tro man hade att göra med en den usla literaturens durchdrifnaste reklamgesäller. Föräldrar och målsmän kunna icke med trygghet sätta ett tidningsnummer, der hr Wirsén medverkar som literatur-domare, i hand på en oskyldig ungdom. Finnes i det recenserade arbetet några nuditeter, några kruditeter af onämnbar sort, genast finner man dem mer eller mindre noggrannt citerade, mer eller mindre genomskinligt antydda.
Personela löneförhöjningar inberäknade uppgår nämnde Stat för närvarande till ett årligt belopp af 3,323 B:dr B:ko. 17:o. Uti så väl 2 mom. af 22 §, som 38 § i Reglementet omförmälas ansökningar från personer inom Verket, rörande arfvoden utöfver fastställd Stat, gratifikationer, eftergifter eller afskrifningar. På sednare stället uppgifves hvarest de skola ske och inom hvilken tid de böra inlemnas. Den förra föreskriften afser ordningen för desammas insändande till Högloll. Utskottet. Fullmägtige hålla före, att det vore till enkelhet och reda ledande, i händelse omförmäldte stadganden sammanföras. Angående grunderne för befordringar inom Banko-Verket. 18:o. Som det ej bör kunna förnekas en skicklig och duglig tjensteman inom 4:de graden, vid hvilkens befattning något serskildt arfvode, utöfver lönen, icke är fästadt, att erhålla transport till en ledigblifvande bättre lönad tjenst inom samma grad, torde Litt. G. of 40 §, innefattande kompetente sökande till tjensterne Berättelse aj Banko-Fullmäktige. 9 i 4:de graden böra upptaga: »Tjenstemän, tillhörande samma grad samt Verkets Kassaskrifvare och öfrige Extra-Ordinarie Tjenstemän;» hvilken förändring äfvenledes stär i närmare öfverensstämmelse med föreskrifterne i Litt. E. och F. af åberopade §. Förflyttningar få Pensions-Stat. 19:o. Med undantag af Banko-Kommissarien Sal. Thurdfjell, om hvilkens förllvttning på pensions-stat anmälan gjordes hos sednasle Höglofl. Banko-Utskott, som gillade denne åtgärd, har, under den tid, närvarande berättelse omfattar, endast en Tjensteman, eller Kontorsskrifvaren, Hof-Kamereraren D. L. Nåthberg blifvit, med begagnande af den rättighet 57 §. 1 mom. tillägger Fullmäktige, på nämnde stat förflyttad; Börande Fullmäktige för detta af dem den 19 Juni 1845 lättade beslut, hänvisa till deras protokoll för nämnde dag.
Ja, det ä' Magistern den ende som duger till. Magistern. Duger jag att vara en Gud också? Det felades bara. Marianne. Ack, jo. Ser Magistern, det är pappas namnsdag i dag, och nu har Kammarherren hittat på en tableau vivant, föreställande Frithiof och Ingeborg. Löjtnant Willner ska' vara Frithiof och Emelie Ingeborg och nu fattas bara Guden Balder, som de skola knäfalla för. Mycket främmande ä' bjudna, och de skola i all tysthet samla sig hos trädgårdsmästarens. Det der ska' roa pappa. Förstår Magistern? Magistern. Jaså, nu förstår jag; ska' jag vara den hvite Guden? Dertill behöfs ju ingen lefvande menniska, utan bara ett träbeläte. Marianne. Men alla säga att Magistern passar bäst till det. Söta Magister, säg bara ja! Magistern. Men huru ska' man väl få en passande klädsel? Åh jo; vi ska' drapera Magistern med ett lakan och brutna servetter. Jungfru Märtha kan bryta servetter så innerligt vackert. Den hvite guden, som Balder kallas, bör väl vara hvit? Magistern. Jo, jo men, ska' han så vara, men destomer afbryter ansigtet med sin rådnad, och då blir icke illusionen fullkomlig; man ser inte en Gud, utan man vet att det är jag. Marianne. Det kan lätt hjelpas; vi pudra Magistern i ansigtet. Magistern. Pudra in mig? Ne-ej, jag tackar ödmjukast. När jag hvarken gift mig eller gifvit mig in vid tullstaten, så låter jag inte pudra in mig midt i fysionomien. Ne-ej, det blir inte af. Marianne. Lilla goda Magister! Magistern. Nej, hör hon, nej! Marianne. Men det är jag och Emelie som ber Magistern så vackert. Det är ju sant, ni håller af oss? Ä' de inte så? Magistern. Jo, visserligen. Marianne. Magistern har ju tusen gånger burit oss på sina armar, vi ha ju som barn klappat och smekt Magistern, 8 fast det inte nu går an, sedan vi blifvit stora.