Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Intet ord om kärlek hade sedan det betydelsefulla sammanträffandet vid Imatra blifvit utbytt dem imellan, och ehuru de ofta i hvarandras sällskap besökt det ställe der Birgers sinnesnärvaro räddat dens lif, som utgjorde föremålet för hans lika djupa och passionerade som stumma och grannlaga kärlek, ehuru de ofta besökt denna för båda så minnesvärda plats, der naturen af deras ömsesidiga känslor uppenbarat sig på ett så egendomligt sätt, så hade dock endast deras blickar talat hans om djup sorg och den ödesdigra edens orygglighet, medan hennes deremot hade belönat hans tysta hyllning med en lifvande förhoppnings glans i de sköna ögonen. Hvarifrån hon erhöll kraft till denna förhoppnings upprätthållande var en gåta för Birger, men att Jenny sjelf trodde på sina ögons löften, derom var han förvissad. Hennes blickars trösterika evangelium hade för den unge mannen blifvit ett verkligt själsbehof. Han talade ofta med Jenny om sin framtida verksamhet i fosterländskt syfte. Allt klarare och klarare framstod för honom öfvertygelsen att blott ett broderligt arbete hand i hand med den svenska bildningen i Finland, hvilken för detta land utgjorde dess enda pålitliga föreningslänk med mensklighetens allmänna framåtskridande i högre frihet och kultur, var dess framtidsförhoppningars säkraste ankargrund. En utveckling i denna anda förhindrade, enligt hans åsigt, på intet vis, ja, den fastmera understödde och påskyndade uppblomstringen af den finska nationaliteten. Vid sådana tillfallen, då Jennys rika själ med en älskande qvinnas hela hängifvenhet hängde vid hans läppar, då mötte ofta hans inspirerade öga det hoppfulla löftet i hennes strålande blick, det löftet att äfven han skulle blifva en af dem som med gladt mod lade handen till det goda verket och hon den lyckliga qvinna, vid hvars barm han finge hvila ut och samla nya krafter till nya strider i ljusets tjenst. Det var andliga högtidsstunder i bådas lif, kända och njutna endast af de två invigda. Då stunden nalkades att Ojalaherrskapet skulle bryta upp, förklarade
Mot detta betänk, hafva åtskilliga ledamöter reserverat sig och bland dem Hr Holm, hvars åsigt jag delar och hvars reservation jag derföre anhåller må blifva uppläst. Hr Holms reservation upplästes. Frih. Ehrenborgh: Det blefve alltför tröttande för B. o. Ad. att afhöra alla de skäl, jag för min enskilda del har att anföra för min begäran om afslag å betänk. Jag vill blott nämna, att concurslagen så nyligen undergått en förbättring, att jag anser det icke vara lämpligt att uti en så vigtig fråga, som den betänk, omfattar, företaga en omarbetning af densamma, helst jag befarar, att sådant skulle leda till mindre lyckliga följder; hvadan jag anser det vara försigtigast att låta det gamla stadgandet qvarstå i oförändrad! skick, och i följd deraf tillstyrker afslag på betänk. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag tilltror mig icke att kunna ingå i någon pröfning af sjelfva saken. Jag skall blott utbedja mig att få göra en anmärkning i afseende på 7 H. 10 74 Den 21 Maj. formen och redactionen. Här star nemi. uti förklaringen öfver [36 §.: ”Borgenär, som ej å utsatta dagen sin fordran hos rätten angifvet1, eller den ej förut angifvit, håfve sin rätt förlorat, der ej den fordran varit af sökanden känd.” Hvilken ar sökanden här? Är det fordringsägaren, så förefaller det mig obegripligt, att hans kännedom af fordran skulle kunna tjena honom till ursägt för försummelsen af dess bevakning. Är det åter cesssionanten, så är det svårt att bevisa, att han icke känt fordringen. För att få någon mening häruti, måste jag derföre förutsätta, att ett tryckfel härvid förelupit och att det i stället för ordet känd skall heta godkänd; ty i annat fall synes mig detta stadgande innefatta en omening, som jag för min del icke kan förklara. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Jag har föga att tillägga sedan Hr von Hohenhausen yttrat sig; men som en ledamot på f. m. sagt, alt om man nu förändrar den ifrågavar:de författningen, skulle sådant bevisa ett vacklande i lagstifningen, som R, St. icke borde låta komma sig till last, så får jag med anledn. deraf erinra, att Utskm hafva i det väsendlligasle återfört författningen lill det innehåll, hon skulle hafva baft, om R. St:s und. förslag vid 1840 och 1841 årens riksdagar blifvit af Konungen i nåder godkändt. St. afgäfvo år 1841. Om R. o. Ad. skulle godkänna dessa §§, sådana IJtskm dem föreslagit, sä hade Ståndet derigenom icke gjort annat än vidblifvit de lagstadganden R. St. år 1841 föreslagit, ehuru icke med några mindre betydliga förändringar. R. o. Ad. torde måhända anse öfverflödigt, att dessa §§:r blifva R. o. Ad. förelästa. Eljest har jag dem här till hands för en hvar, sorn ang:de dem vill taga kännedom. Öfverläggningen om 14 §:n förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Landtm, framställde att i afseende på denna § blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Hr Silfverstolpe afslag å Utskms förslag. Hr Gr. o. Landtm:s sedermera först till bifall och sedan till afslag å Utskms förslag till redaktion af 14 § framställde propos:r, besvarades med blandade ja och nej; men då Hr Landtm, i anledn. deraf ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle delta Utskms förslag, blef denna propos. besvarad med ja. 15 och 16 §§:ne. Utskms i afseende på dessa §§:r framställda förslag blefvo af R. o. Ad. bifallne. 17 §:n. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott göra anmärkn. emot språket i l:sta mom. Det är hämtadt från 24 §:n i det förslag R.
Jag skulle icke anse orätt, om man efter medium af sista 5 årens Markegång, bestämde ett visst pris till nästa Riksdag för Spannmålens evalverande till penningar, som i sådant fall skulle blifva 7 R:dr 33 sk., efter det sätt Riks-Markegången hittills uppgjordts, samt 7 R:dr 16 sk. efter den nu ifrågakornne nya Methoden; då man deremot föreslår detta bestämda pris till 6 R:dr 3a sk. kan man väl ej beskyllas, att bafva lemnat en nödig hushållnings-princip i afseende på Statens medel, utur sigte och ehuru det visserligen är oafgjordt, om ej Löntagaren derpå förlorar, skulle han dock måhända anse för sig bättre, att hafva ett visst hvart år, i stället att nu detenaåret få En R:dr 34 mindre per Tunna än det andra, en olikhet destomera menlig för Löntagaren i Stockholm, som hans behof af Säd är så ringa emot hans öfrige behof, hvilken nedsättning aldrig följer af ett nedsatt Spannmålspris. Nu har man heldre bestämt ett Minimum, hvarunder betalningen för Säden ej skall utgå, men tillika stadgat, alt Riks - 356 Stats-CJtskottets Betänkanden. Markegången skall uppgöras efter den nya methoden, hvarigenom en difference till Löntagarens säkra förlust uppkommer, uträknad efter de sista 5 årens medelpris till 17 sk. per Tunna. Man liar ansett sig berättigad fråntaga honom detta, och trott sig gifva honom en motsvarande, om icke större förmån i det bestämda minimi-priset, men man har, som det synes mig, förgätit, att endast förlusten för Löntagaren är säker, ej hans vinst, ty den förutsätter Spannmålens fall under minimi-priset. Skall då Staten vinna på sina i allt fall knapt lönade Ämbetsmäns bekostnad? Sådant instämmer ej med i8i5 års Ständers försäkran och ej heller med det ändamål, som, i den nådiga Propositionen härom, åsyftas.
N:o 109, ang:de stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen samt kolhandeln i Riket. Hr von Stahl, Emil hade inlemnat följande: Det förslag, som Hr Rosenblad afgifvit vid ålerretnissen af Ekon.Utsk:s betänk. Wto 99, anser jag, i hvad detsamma rörer sjelfva indelningen af c o n s ul a r-d i s t r i c te n vara mera ändamålsenligt, än det som jag sjelf i denna de Den 14 Octo ber c. m. 34? haft äran framställa, och jag finner mig således, med frångående af mitt eget förslag i detta hänseende, böra instämma i Hr Rosenblads åsigt. Lika med Hr Rosenblad anser jag i öfrigt, att consulaten i Odessa, Alexandria och Montevideo icke medföra den nytta för handeln, att några särskilda löner böra dessa platser fortfarande tilldelas, utan att desamma, vid n. v. innehafvares afgång eller transport, böra kunna indragas. En besparing i handelsoch sjöfartsfondens n. v. utgifter beredes derigenom till ett belopp af 6,900 r:dr Hbr b:co, inberäknadt det nu utgående arfvodet till en consulatsecreterare i Egypten. Då jag redan haft äran afgifva ett förslag till aflöningsstat för de nya consulaterna, men detsamma icke är fullt tillämpligt till den af Hr Rosenblad föreslagna indelning af districten, hvilken, såsom utgången från en medlem af det embetsverk, som hittills haft tillsynen öfver consnlerna sig uppdragen, synes vara förtjent af stort förtroende, anhåller jag att, till ledning för de H. Utskrn, som lära komma att behandla frågan, få afgifva ett nytt aflöningsförslag. På hvad sätt sjelfva hufvudsaken kommer att varda behandlad, anser jag af vigt att R. H. St. vid denna riksdag, och i sammanhang med frågan om användandet af handelsoch sjöfartsfonden, besluta och bestämma till huru stort belopp löner till consuler må å denna fond utgå; öfverlemnande i öfrigt till K.
Herr Grefve li. von Fersen har jemväl anmärkt, att vid stadgandet 6 Bevillning!-Utskottets Utlåtande N:o 5'.. i denna §. "att Masugn, som är belägen i samina district med Bruket, må gemensamt uppskattas samt alt alla andra Masugnar skola uppgifvas oell till värde beskattas der de äro belägne," vore ingenting att anmärka, derest icke en minirni-afgift för Bruk vore stadgad, men att, då så är, skulle, enligt Herr Grefvens förmenande, uppkomma en stor orättvisa genom detta stadgande, hvilket Herr Grefven velat upplysa med exempel , liemtadt från skillnaden emellan tvänne Bruk , det ena med Masugn på stället, och det andra med Masugn i annat Taxerings-district, för hvilka Bruk tillverknings-prisen befinnas stanna vid minimi-afgiften, hvilken sålunda af båda Bruken erlägges, hvarigenom den, som har Masugnen på stället, undgått någon serskild beskattning för Masugnen, men det andra Brukets egare, som har sin Masugn å annan ort, ehuru hela tillverkningen ingått till Brukets smide, måste dessutom erlägga serskild Bevillning för Masugnen, då likväl rättvisan fordrar, att der Masugn tillhör Bruk, och det tillverkade tackjernet ingår efter tillverknings-pris till Bruket, och detta behörigen styrkes, sådan Masugn icke bör serskildt taxeras.
– Min käre vän, började jag, – skall detta vara det vidtbesjungna konstnärslifvet, så måste jag bekänna att dess fröjder förefalla mig föga lockande. Hvad har du nu vunnit på att i långa år försaka alt ett bildadt samlifs goda? Hvad har du för glädje af att kasta bort din ungdom och din glada studenttid fjärran från den krets, dit du hör? Kan det vara något nöje att under umbäranden af alla slag se dina jämnåriga gå dig förbi, att lefva som en främling i en stor stad och lefva där så illa, att känsliga och välgörande medmänniskor vid sina sammankomster måste taga dig under diskussion och skänka dig en smula arbete precis som åt ett afsigkommet fattighjon? Är detta ett lif för dig, som efter ett par med lätthet undangjorda examina kunde sitta i domaresätet och döma folk till halshuggning och stegling och därför bära upp ditt folks tacksamhet och din samtids aktning? Jag höll upp, säker på att mina argument denna gång skulle bringa mig ett svar. Men den unge mannen låg där fortfarande med slutna ögon, utan en min af lif, likgiltig, slö, mager, blek och slut. Då kunde jag inte hålla mig längre, vreden fick makt med mig och jag utbröt oförbehållsamt: – Är det då alldeles slut med din ambition? Då reste han sig långsamt ur sin liggande ställning, gned sig i ögonen som om han vaknat, såg på mig frånvarande och sade: – Jaså, du skall gå nu redan? Det var ledsamt att du inte har tid längre. Det var så roligt att höra dig prata. Jag blef så förvånad öfver hans svar, att jag inte kom mig att svara strax. Han hade då sofvit?! Under tiden tog han ordet och sade helt vanligt: – Roligt att se landsmän och konstgynnare! Tack för besöket! Hälsa tanterna där hemma och bed dem köpa en konsthistorie eller literaturhistorie med biografier och läsa dem högt vid sammankomsterna deras, om det hjälper till något! Här skall du själf få skissen, som ni bestälde af mig. Slit med hälsan! Han kom till mig med en liten tafvelunge, som förestälde en oxe inne i ett tafvelgalleri med parkettgolf och förgyllningar. – Nå men, sade jag, – det här är just inte naturligt.
Man talade om de grefvekronor, som sväfvat öfver hennes hufvud, om de millioner, som lagts för hennes fötter, om de krigarsvärd och skaldekransar, hvilkas glans lockat henne. Och ej blott skönhet egde hon. Hon var snillrik oeh lärd. Tidens bäste män gladdes åt att samtala med henne. Hon författade ej själf, men många af hennes idéer, som hon nedlagt i sina diktande vänners själar, lefde upp i säng. Patron Julius, som förstod sig på allt, hade anordnat en tablå, enkom för att Marianne skulle få stråla i full glans. På teatern, som var uppsatt i stora salongen på Ekeby, sutto de hundra gästerna och sågo på scenen Spaniens gula måne vandra fram öfver en mörk natthimmel. En don Juan kom, smygande längs Sevillas gator, och stannade under en murgrönsklädd balkong. Han var förklädd till munk, dock kunde man se en broderad manschett sticka fram under ärmen och en blank värjspets under kåpans fåll. Den förklädde höjde sin röst till sång: * Som ett nytt prof ur det nu fullfardiga och under tryckning varande arbetet » Gösta Berlings saga » anföra vi ofvanstående utdrag ur kapitlet om » Balen på Ekeby ». V i antaga, att det skall läsas med intresse af tidningens läsarinnor. Red. O t t o X - i i x x c l f - t ^ X l s Hamngatan Jag kysser ingen flickas mun Och ej min läpp till bägarns rand, Till skummig drufsaft för. En kind, hvars hy så fin och tunn S y t o o l a ö r s l i a n c i o l midt för Kungsträdgården, Mitt ögonkast har satt i brand, En blick, som söker min ibland, Slikt ej mitt hjärta rör. Kom icke i er skönhets glans, Senora, fram till gallret här, Jag för er närhet skyr. Jag kåpa bär och rosenkrans, Madonnan är min hjärtans kär, Och vattenkrukan tröstarn är, Dit jag i sorgen flyr. Då han tystnade, trädde Marianne ut på balkongen, klädd i svart sammet och spetsslöja.
Lika med Friherre Cederström anser jag nödvändigt, att de Tjenstemän, som i RiksgäldsContoret användas till befattning med denna utlåningsanstalt, måste subordinera under Fullmägtige derstädes; Den 11 Februari! e. m. 47 ty huru skola desse sednare kunna ansvara för att Tjenstemännen fullgöra sina åligganden eller ens infinna sig till tjenstgöring på bestämda tider, om de öfver dem icke äga tillsyn, med rättighet, att i egenskap af ansvarande Styrelse, tillhålla desse Tjenstemän att, vid ansvar inför Fullmäktige, sine tjenstepligter punctuclt uppfylla. Visserligen kunde någon besparing genom den föreslagne utvägen vinnas, men jag hemställer, om den blir af särdeles betydenhet, då förmodligen RiksgäldsContoret i alla fall måste gifva någon gratifikation åt de Tjenstemän, som det nu skulle låna från ett unnat Verk. Jag tror det derföre böra lemnäs RiksgäldsContorets Fullmägtige öppet, att rangera om tjenstgöringen inom Verket och tillse huruvida tjenstemannastaten derstädes behöfver ökas, eller om, genom lämplig förhöjning i vissa tjenstemäns arfvoden, och användande af extra ordinarier, upplåningsbestyren, med möjligaste besparing i aflöningskostnaden, må kunna utföras. Mig förekommer det emedlertid såsom lämpligast, och sannolikt minst kostsamt, om Banken erhölle utlåningen. Detta Verk äger mångårig vana och inöfvade Tjenstemän uti allt hvad utlåningar tillhörer, och då upplåningen besörjes af RiksgäldsContoret, bör, efter min tanka, Bankens credit icke lida i opinionen, om dess förmåga att utlåna ökes. Deremot blefve denna operation, hvarmed man naturligtvis afsett enskildes fördel, utan 48 Den i?, Februari i p. m. att betunga staten med upptagande af förlust medförande Lån. helt enkelt genom denna fördelning, och den åsyftade garantien om dess nytta för landet, så mycket sannolikare.
Reservationer: . Af Friherre Stjernstedt, A. W. Af Biskop Heurlin, som ansåg tillstyrkandet i första punkten hafva bordt lyda sålunda: “att i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att' ifrågavarande 54J tunnor spanmål måtte för de ändamål, hvartill de äro afsedda, af vederbörande, som äro deraf delaktige, få fortfarande in natura uppbäras, med bibehållande af de rättigheter, som, i afseende å spanmålens forsling, hittills egt rum.“ STOCKHOLM. Östlund & Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Juli 1851, kl. 11 f. m. Utlåtande j i anledning af åt erremiss af Betänkandet JY:o 46j angående väckt motion om befrielse för Utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakan safgift. Cl. A.) Förenämnde betänkande, — deruti Stats-Utskoltet hemställt, att en inom BondeStåndet af Riksdagsfullmäktigen David Andersson väckt motion, om befrielse för Utsocknefrälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rote\akansafgift, icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, — har af Preste-Ståndet blifvit bifallet, men är af de öfrige frenne Riks-Stånden, till följd af dervid gjorde anmärkningar, aterremitteradt. I afseende å ärendets formella behandling har blifvit anmärkt, att utlåtandet vore ofullständigt och vilseledande genom hänvisning till Statsoell Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtanden vid förra riksdagen, enär uti desse utlåtanden Utskotten kommit till helt andra resultater. än som sedermera blef Rikets Ständers beslut; hvarföre en fullständig utredning äfven med afseende å den af Rikets Ständer då gillade åsigt, att ifrågavarande hemman böra ordinarie roteras, bordt af Utskottet för Rikets Ständer nu framläggas, på det att frågan omsider måtte erhålla den lösning, att den ej vidare må återkomma.
När så icke skett, återstår för mig endast att vädja till R. o. Ad:s upplysta bedömande, för att vinna ändring i hvad Utsk:t tillstyrkt. Jag nödgas af sådan anledning nu åter upptaga R. o. Ad:s tid. I det afgifna förslaget har landtförsvars-komitén, efter antydande af vårt kavalleris otillräcklighet redan vid ett fälttågs början, och olägenheterna af att i sqvadronerna nödgas under pågående krig insätta halfexercerade rekryter på halldresserade hästar, kommit till följande, obestridligt sunda raisonnement: »Mer än något annat vapen måhända kunde taga i anspråk.» Men efter denna vigtiga princip, hvaruti förkastelsedomen öfver det olyckliga förslaget afkunnas af sjelfva dess upphofsmän, komma de, förunderligt nog, till den slutsatsen, att föreslå upplösning af ett godt kavalleri-reg:te, som vi 1111 ega, och ersättande deraf af ett talrikare, som vi ännu icke ega, och som, då det en gång ser dagsljuset, naturligtvis länge får vänta på att förtjena epitetet: godt kavalleri. Det är en egen logik, att så sammanföra tvänne motsatser i föroch eftermening. Vidare yttras i förslaget: »men då provinsen Småland utrusta fotfolk.» Menas med uttrycket »Smålands skaplynne icke lämpade sig för kavalleri,» att marken der i allmänhet är mycket bruten, och erbjuder få stora manöverfält för kavalleri, så är detta sannt, men då är samma förhållande med nästan hela vårt land. Ar åter meningen, att hvarken folk eller hästar, uppfödda i Småland, äro dugliga för kavalleri, så ligger i denna mening ett stort misstag. De hästar, som uppfödas i bergstrakter, der de, allt ifrån det de äro föl, beta på en mark, omväxlande af höjder, berghällar och moras, äro alltid lättare, muskelstarkare och säkrare på fotterna, än de som uppfödas på slättlandet, stundom tjudrade på ett klöfverfält. Hvilkadera bäst passa till kavalleri-hästar, behöfver icke påpekas.
29 arbete icke heller vid denna tid hunnit afslutas, har med anledning af ytterligare utaf Hamn-direktionen gjord ansökning, hvilken blifvit af E. K. Maj:ts Befallningshafvande i länet förordad, E. K. Majit, efter inhemtande af Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader utlåtande i ämnet, uti nådig Proposition den 27 Oktober sistlidna år, i enlighet med bemälda Styrelses tillstyrkande, föreslagit Rikets Ständer att medgifva den ändring i vilkoren för lillgodonjutandet af det för ifrågavarande muddringsarbete anvisade statsbidrag, att ytterligare anstånd intill den 1 September 1870 måtte för samma arbetes fullbordande beviljas; Och hafva Rikets Ständer funnit godt härtill lemna bifall, med föreskrift tillika, att det afslutade arbetskontraktets bestämmelser i öfrigt böra fortfarande tillämpas, äfvensom att den förbindelse, enligt hvilken staden Ystad, på sätt Rikets Ständer vid förra anståndets beviljande derom stadgat, åtagit sig att ansvara för arbetets afslutande intill den 1 September 1865, bör utbytas mot en dylik förbindelse för arbetets fullbordande intill den nu bestämda tiden, eller den 1 September 1870. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 5 Juni 1866. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Juni 1866. Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i planen för sänkning af Solgen med flera sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt understöd. (Stats-Utskottels Utlåtande N:o 88.) S. A. K. Vid sistlidna riksdag beviljade Rikets Ständer ett låneunderstöd af 48,000 Ridr för sänkning af sjöarne Solgen, Ass-sjön, Hafravikssjön samt Ingarpsoch Kopparpssjöarne med flera vattendrag inom södra Wedbo härad af Jönköpings län, under vilkor, bland annat, ali arbetet skulle i sin helhet utföras i öfverensstämmelse med den 30 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Herr af Brinckman, Gustaf: Såsom Ledamot af Bevillningsutskottet, anser jag mig skyldig upplysa , att Utskottet, vid uppgöran-, de af den allmänna Bevillningen, tagit för en allmän regel, att så mycket som möjligt fördela BevillningsSumman i serskilta Titlar, på det den samma må blifva för massan af Nationen så litet tryckande som möjligt, och isyn^ nerhet ej falla Jordbruket till last, men dereJ mot lägga tyngden på sådana Medborgare, hvilka äro mera i tillfälle att till Statens behof bidraga. Af sådan beskaffenhet är, ibland andra Titlar, äfven Statens inkomst af Postmedlen, Jag kan ej medgifva rigtighefen af hvad Grefve Spens anfört, att en Bevillning, tillkommen genom PostTaxan, kan anses kännbar. Den som har affa>rer och behöfver derföre begagna Postinrättningen, må gerna bidraga till Staten för den förmon, han begagnar af en jemn Postgång emellan alla puncter i Riket, J öfrigt får jag förklara, att jag anser det vara bättre, att antingen afslå eller bifalla Betänkandet, än återremittera det samma , emedan en Åter* remiss endast skulle förorsaka tids utdrägt , men Utskottet troligen i alla fall icke finna anledning att frångå dess redan afgifne yttrande 248 Den g Maji. Ferr Cederskjöld, Pehr Gastaf: Då Post: Inrättning n redan bär sig och ännu iner, till och med lemnnr v nst åt Statsverket instämmer jag med Grefve Spens d rut i , att PoStJ Taxans ytterligare förhöjning skulle vara i högsta grad olämpelig och får dertöre ödmjukast anhåll*, att Utskottets Betänkande må återremitteras; så framt det ej skulle gå ann, att, såsom clm siste värde Talaren föreslagit, genast afslå detsamma. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BevillningsUt*kottet gjorde Anmärkningar böra föranleda till Återremiss deraf. Ropades Ju.
Fordringar efter afdrag af Skulder i Finnland 507,294: 7-io. 2,453,i42 11 3 Allmänna Magazins-Inrättningens skulder den 1 October 1822, enligt Förteckning 2,479,608: 6. 9 Afgå Behållningar och Fordringar 2,o33,088:24.10. 446,5i9 29 TI Återstående Skuld * Summa 2,899,661 4i 2 Revisorers B er ättel se. 6< 3 Litt. F. Inrättningens ställning den t October 1822. Credit. Banco. Allmänna Magaziqs-Inrättningens Behållning elen 1 Oct. 1822: Contant behållning hos Redogörare 26,215: i3.ii. Dito Undsättningsmedel 5-y8>355:34- 9- Calculerad behållen ytterligare inkomst från Italien 80,000: Behållning af Spannmål och Proviant 1,080,098: /j°-— Brännvin i5g,386: 32.—• Yed och Kol 28,119: 35.—- S:a 2,033,088:24.10. Behållne Fastigheter såsom vid 1820 ars sint 34o,346:38. 4- Dito Inventarier dito 122,606: 17. 7. Dito Byggnads-Materialer dito [9,546:11.*— 18 11 Inom column upptagas nedanskrifne Balancer, hvarföre ingen ersättning påräknas: Äldre Balancer och Fordringar hos diverse Personer * . 89,168: 17. 3.