Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröt. 1828 och 1829, 5 S. 2 Afd. 2 B. 1 ip:de Häftet. 2 Bevi/lnings-Vts/coltcts Memorial N.-o 5f• förstärkta Siats-Utskottet, har Utskottet trott förevarande Memorial i ämnet, lill vinnande af redighet och lättfattlighet, böra affattas i tvänne Hufvud-afdelningar, af hvilka elen första upplager alla de frågor, hvilka, ehuru skiljaktighet förekommit, i Utskottets tanka, kunna anses afgjorda i enlighet med tre Stånds beslut, och den andra afhandlar sådana ämnen, som egentligen äro föremål för omröstning. Härvid får Utskottet först vördsamt tillkännagifva: att Höglofl. Rrdderskapet och Adeln funnit för godt att gilla Utskottets Betänkande N:o 27., med de förändringar Utlåtandet N:o 44 innehållers men med undantag likväl af åtskilliga punkter, i afseende hvarå detta Höglofl. Riks-Stånd stannat i serskilda beslut: att Högvördiga Preste-Ståndet och Väilofl. Borgare-Ståndet afven i alla de delar, sorn ej serskildt äro specificerade, gillat hvad Utskottet, angående Stora Sjötulls-bevillningen, föreslagit; samt att Hedervärda Bonde-Ståndet likaså gillat Betänkandet N:o 27 med de i Utlåtandet N:o 44 gjorda ändringar och tillägg, samt några undantag. I anledning häraf har Utskottet noga granskat och genomgått alla hitli örande omständigheter, Pevillnings-Utskottets Memorial N.-o 54- 3 och då nu rerlogöres för alla sådana beslut, deruti skiljaktigheter förekomma, anser Utskottet deremot alla frågor, i hvilka Utskottets förslag vunnit alla 4 Respective Riks-Ståndens o vil korliga bifall, bär böra förbigås, enär Besluten i dessa delar komma att tjena till efterrättelse. I. å) Första Revillnings-gr unden bar Vallöf!.
Enär Rikets Ständer såsom uppmuntran för den verksamhet Akademie-Adjunktcn Ramström såsom en ovanligt nitisk och skicklig ungdomens lärare och ledare ådagalagt, förunnat honom en gratifikation af 5,000 R:dr samt de motionen bilagde handlingar till alla delar siyrka motionärens uppgift om den beklagansvärda belägenhet, hvari Ramströms efterleffande enka och barn sig nu befinna, anser Utskottet sig ega gillig anledning hemställa, att, såsom eii fortsättning af Rikets Ständers emot mannen visade välvilja, Akademie - Adjunkten Ramströms enka , Gustafva heeff ner, må uppföras å Allmänna Indragnings - staten till åtnjutande af en årlig pension af 250 R:dr. 28:o. Utskottet har jemväl fått emottaga 2:ne särskilda motioner, hvaraf den ena, väckt inom Presteståndet af Lektor Söderberg, blifvit understödd af Biskoparne heurlin och hallström, Doktor Säve, Hofpredikauten hasselrot samt Prosten Gahne, och den andra hos Bondeståndet af Riksdags-fullmäktigen från Gottlands län Jacob Lindby, med hvilken Olof Lagergren fran samma län sig förenat,- deruti blifvit föreslaget, att Rikets Ständer, med alseende ej mindre å den utmärkta skicklighet och det oförtrutua nit, hvarmed den år 1852 aflidne
Jag anser ett sådant förhållande nyttigt, icke blott till förekommande af den olägenhet, att alla penningarne på en gång drogos från landsorten, utan äfven med afseende derpå att handeln i städerna och arbetsförtjensten på landet lemnar största resurserna så väl för städernas befolkning, som för landels arbetande elass. Jag anser således lämpligt, att en särskild uppbörd äger rum uti September månad. Enda hindret häremot har StatsUtsk. uppgifvit uti det förhål-» lande, att första gången sådant inträffade, skulle man få betala tvänne gånger under ett calender-år ; men då betalningsterminerne inträffade i början och slutet af året och beloppet icke vore betydligt, torde sådant icke böra lägga hinder i vägen för vidtagande af denna åtgärd, I afseende på de speciella anmärknsr , Sorn förekomma mot betänk., har Frih. Cederström sagt, att Utsk. icke bort af de få skäl, som uti §:n 5 i betänk, äro framställda, anse sig förhindradt alt vidtaga åtgärder, som hade afseende på att undanrödja skiljaktighet uti grundskatten. För min del är jag öfvertygad att, utom de mångfalldiga goda skäl sorn Utsk. åberopat, och dem jag gillar, flera andra kunna uppställas och deribland jag vill nämna ett. Om man t. ex. föreställer sig, att all jord ett år blefve lika beskattad, så faller sig klart att, med afseende på jordens förbättring eller försämring, lill följe af brukningssätt hos olika ägare, Den i!) J ii i i f. m. den grundskatt, sorn vid den först antagna tiden vore åsatt* skulle inom förloppet af io högst 20 år anses högst ojemnt fördelad, då den utginge med afseende å den afkastning jorden lemnade. Jag biträdet' således Ulsk:s förslag i detta hänseende. — Vidare har mot Utskrs förslag alt alla räntor holde ingå till statsverket, af Frih.
En sådan bestämmelse anser jag ganska nödig, derföre att ett vida större antal personer än 1788 års författning medgifver, enl. Utsktns Den i 5 M a r s e. af. 55i förslag, äger rätt till fri flyttning. Hvad sjelfva redactionen beträffar, så kan den visserligen tåla jemkningar, och Frill. Sprengtporten har äfven uppgifvit en annan, sorn måhända är bättre än Utsktns; men jag anhåller emedlertid, lika med honom och Hr von Hohenhausen, att §:n mätte få stå qvar, såvida man åsyftar någon lindring i nuvar. stränga stadganden. Frih. Cederström: Vid förra riksdagen begärde Ständerne hos Konungen utlärdande af det lagbud, att då socknar vägra tillåtelse till någon persons inflyttning, skulle vederbör. embetsman ställa sig sådant till efterrättelse. Konungen infordrade häröfver vederbör, embetsverks utlåt, och Ständernes begäran blef afstyrkt på grund af oförståndet i densamma, emedan Svensk man ej kunde underkastas godtycket hos en sockenstämma, utan har rätt att trygga sig vid lag, och lag skall ej skipas af sockenstämma , utan af embetsman, som lagligen tillsatte äro. Ständernes begäran afslogs också af Konungen ganska behörigen, och detta med rätta. Konungen har sedan den tiden tillsatt en comité' att yttra sig ronde fattigvården, och nu hafva vi att öfverlägga om ett ämne, som är bygdt på hvad denna comité yttrat. Det är således alldeles icke nödigt, utan tverlom högst onödigt och onyttigt, alt sammanblanda 1788 års författning eller hvilken annan gammal författning som helst med förevar, ämne; ty 1111 är frågan om att stifta en författning, som skall få datum af år 18.41• Frågan är helt enkelt den : skall denna § bifallas eller icke. I förra händelsen blir följden den, att i omklädda ord detsamma säges som Ständerne begärde vid förra riksdagen, nemi. alt mantalsskrifning icke matte äga rum af en person, hvilken socknen vägrar inflyttningsjäIt.
Jag tror emellertid att han varit alltför sträng mot Utsk:t. Det har sannerligen icke handlat utan med noggrann sakkännedom och efter moget bepröfvande. Emellertid är jag icke rätte mannen att försvara Betänkrt, då jag ansett mig böra reservera mig deremot. Föreningen, sådan den ingicks 1814, upfattades och upfattas väl ännu från Svensk synpunkt så, att väl Norrige erhöll full komlig inre sjelfständighet, men att Sverige och Norige inför utlandet skulle utgöra ett politiskt helt, hvaraf fördelen vore en ökad politisk vigt och en större gemensam försvarskraft. Ur hvilken synpunkt än föreningen må af Norska folket i allmänhet betraktas, så låter dock en stor del af de fordringar, som genom Norska Storthinget och Norska Regeringen blifvit tid efter annan framstälda och gjort sig gällande, svårligen sig förena med den Svenska upfattningen af Unionens betydelse. Hvad åter jemnlik - Den 17 Mars e. m. 253 heten mellan de båda länderna beträffar, så kan det väl icke bestridas att Norige icke blifvit berättigadt till mera eller annat än hvad som finnes bestämdt i den Norska grundlagen, sådan den efter öfverläggning mellan de Svenska Kommissarierna och Norska Stortinget blifvit antagen, och hvad derjemte i RiksAkten blifvit stadgadt. Hvad derutöfver kan i detta hänseende hafva Norige tillkommit, må, så vidt det icke strider mot föreningens syfte, vara det unnadt; men icke kan det gerna utur föreningen och dess tillkomst härledas. Jag klandrar således icke att Utsk:t berört dessa förhållanden, men jag tror alt ordandet om »likställigheten» bordt vara mindre vidlyftigt och icke utgöra hufvudthemat. Jag hade derjemte önskat att ali skärpa i uttryck och ordställning, allt, som kunde hafva utseende af ovilja, hade varit borta, med ett ord, att Betänk, hade så till sägandes visat ett vänligare ansigte mot brödrafolket. Det förekommer äfven i Betänk:t åtskilliga satser, som i sin allmänlighet icke torde hålla streck, om de än kunna passera i en polemisk afhandling; — men, lika med andra talare, tror jag att den polemiska formen bort för detta Betänk, undvikas.
Ständer öfwer - 182 Expeditioner till Riks-Ständen. lenina sitt utlåtande öfwer ämnet i hela betz sammanhang, i synnerhet som Utskottets tillstyrkande i afseende pä den ena delen af fragan warit naturligen grundadt pä afstyrkandet i hwad den andra delen beträffar. Stockholm den 23 Augusti 1809. I,. Nannorlioim. ck. Lilkversparro. O. 8i1v6rsto1p6. O. Nornor. Carl v. UoZSnstoin. Carl O. Xorclin. 8von ^Visi^mnn 6:son. I)aniel lZdorstsin. ck. O. Calin. luckors ck:8vn. Il^olrort. H. PÄ^errus. Bilaga till Mem. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitutionö-Utffotts Protokoll den 23 Augusti 1809. Herr Expcditions-Sccrcteraren Friherre Carpelan anmäldes wara hindrad af Embets-göromäl och Herr Bergs-Nädet von Stockenström hafwa till landet afrcst. Till slutligt öfwerwägande och afgörande företogs nu den af Auditeurcn Herr Per König, uti ingiswet Memorial, wäckta fraga om konstituerande af Extra Stats-Nad; och upplästes härwid ä nyo det af Herr Niddarhus-Secretcraren Silverstolpe tvid Utskottets sista sammanträde aflemnade Dictamen, sä lydande: "Den wäckta srägan om personers provisoriska tillförordnande, att i nägot StatS-Näds frän - Bilaga till Mem. N:o 8. 188 warö bestrida betz göromål, har, L följe af Domareoch Ncgerings-magternas olika beskaffenhet, naturligen delat sig i twänne, nemligen: I:o Om ett sädant tillförordnande ma kunna äga rinn inom Högsta
Deras rättigheter tilhöra jorden och icke nägot Ständ, och besia rättigheter äro äfwen genom enahanda högtidliga försäkringar i sekler fästade, och derunder inköpte af Capitakister, som ägt den sanna patriotisme, at i stället för i maklighet draga sex procent pä utlänte Capitaler, nedlagt dem i Fäderneslandets jord, och genom kostsamma odlingar och et bättre stött jordbruk ökat Rikets Spannemälsförräder, och derunder icke ägt hälften af räntan emot utestäende Capitaler. De äqa manga förmäner, men mäste dock deltaga i följande allmänna beswär: i KMko-, Wägoch Bro-byggnader, giftva Den 9 Junit.. 633 Präst-Tionde, Capellan, Klockare och Kyrkowaktare Lön, i Saltpettersjuderi. beswäret i Bränwinsffatt, t Jagttyg, i Skallgäng, i Fenster afgift och Bewillmng. Derefter kommer Frälsejord, som nu inne, hafwes af Fralse rch Ofrälsemän, och äfwen til en betydlig del af Allmogen med en lika helig Ägendomsrätt. Den mäste lika med Skatte utgöra Krono - och Präst-Tionde, löna Capellan, Klockare och Kyrkowaktare samt Profvsi; hälla Soldat, answara sör Wäg-och Brobyggnad, bygga Kyrka, Tingshus och sju Hus ät Kyrkoherden, deltaga i Jagttyg, i Skallgäng och Saltpettersjuderi beswäret, utgifwa Bränwinsskatt och Gärder ät Krigsfolk, answara för Hällskjuts, Durkmarcher och Jnqwarteringar, erlägga Fensterafgiften och Rökpenningar. Skillnaden emellan Frälse - och Skattejordens beskattning är säledes endast den, at Skatte betalar Afradsspannemäl och ärliga penningar, samt Frälse deremot Rusttjenstmarker och Bewillning til ungefärligen tio L tolf Riksdaler pä Mantalet. Riket äger således icke denna jord, det är innehafwarcns wälfängna Ägendom.
Oinb, Berätt. II; 307- Korporationer, se Bolag. Korrektionshus, se Arbetshus — det istockholm, se S p i n n h n s. Krigs-fo n den, och serskilde Komiterades Förvaltning af Allmänna Medlen, Revisor. Berätt. II: 123. S. U. Bet. IV: 1669. Skrif, X; 546. S. U. Bet. IV: 1934. Skrif, X: 588. _ — Revisions-Betjeningen, lönförbättring för den, Remiss II: 494. S. U. Bet. IV: 126. 353. Kro gar, se Bränvinsbränning. Kronofogdar, i Westeroch Nori-botten, ersättning till dem för reskostnader, Remiss II: 474-S. U. Bet, IV: 164. Besl. IX: 86. loi. 106. 12.3. — Lösen till dem för Utmätnings-Order, Remiss II: 4g6. L. U. Bet. VII; 177. — Balansers förekommande hos dem, se Upbör d, dess öfverlemnande till Kvrko-Rådet. Krämare, Småstads-, deras kringvandring, Remiss II: 484. E. U. Bet. VIII: 307. Kröning, Kon. CariXlil-S, Tafla deröfver, Remiss II: 517, 524, S. U. Bet. IV: 808. Besl. IX: 302, 30), 310* 33o, — Kon. Cari. XtV, Johans, dess verkställande under Riksdagen, Besk IX: g3. 98. 103. ilo. Skrif. X: 68. medel dertill, S. U. Bet. IV: 608. Skrif, X: 190. — i Norrige, Deputerade till bivistande deraf, Remiss II: 557. 358. 559. 5-60. 563. — Omkostnaden S. U. Bet. iV: 1 dao.
Planen för vårt arbete medgifver icke anställandet af en utförlig jemförelse emellan båda, hvilken vi tro skulle kunna genomföras i mångfaldiga enskiltheter. Här må det endast tillåtas oss att påpeka, att begge till en början uteslutande behandlat religiösa ämnen, begge tjenat kulten, men att begge också småningom och nästan samtidigt steg för steg frigjort sig från kyrkan. Liksom den glänsande, i rika mönster hållna guldgrunden försvinner från målningarna, och den heliga handlingen drages oss närmare derigenom att den försättes in i all handlings naturliga omgifning, arkitektur eller landskap, samt derigenom att sjelfva tilldragelsen framställes i de former, som det dagliga lifvet erbjuder; så antager äfven det kyrkliga dramat allt mera en realistisk karakter och sluter sig allt trognare till verkligheten. Och liksom det är framställningen af Kristi fiender och det onda, som öppnar komiken inträde inom dramat, så är det likaledes först i framställningen af judarna, bödelsknektarna m. fl., som de gamla målarna gifva luft åt sin humor. Men liksom medeltidsmåleriet, oaktadt det gerna kopierade verkligheten, dock bibehöll sin stränga religiösa karakter, så är äfven grundtonen i mysterierna fortfarande en religiös, om än der en mängd verldsliga beståndsdelar stundom frambringa störande missljud. För båda konsterna var dock hufvudämnet det ena och samma, den kristliga tankekretsen om syndafallet och återlösningen, i oändlighet varierad, än enklare, än rikare utförd. Behandlades andra ämnen, så stodo dessa åtminstone uti något symboliskt förhållande till den nämnda grundtanken; så ämnena ur gamla testamentet, så äfven legenderna, om än de förra mera förebåda det stora återlösningsverket och de sednare visa frukterna af detsamma. Men för att hålla oss endast till dramat, så omtalas visserligen äfven ett par profanmysterier från tiden kring 15:de århundradet (se sid. 64); men dessa stå så enstaka, att de endast som undantag bestyrka den allmänna reglen; de sluta sig dessutom så nära som möjligt till det andliga skådespelet. Naturen, den jordiska tillvaron var en förtappad, en syndig, ej värd att genom konsten förherrligas. Den kunde möjligen vara god nog att skratta åt och derföre duga till ämne för komisk behandling.
Capitalets äterfäende efter bestämd tid samt räntans åtnjutande under tiden, lemnäs hwarje Fordringsägare, som äger en wederbörligen godkänd och fastställd fordran, stall säkerligen misstroendet uphöra, klaqomälen försvinna, samt den allmänna benägenhet til bidragande af Statens uprättdättande, bwilken altid utgjort ett af hufwuddragen i Swensta National-caracteren, ytterligare befästas. Stats-Utstottet, som med den nogaste grannlagenhet öfwerlagt detta wigtiga ämne, får nu altsä til Riksens Högloft. Ständer föreftä, attil winnande af en nödig och saker controll wid wcrlställigheten, härwid mätte pä följande satt förhällas, nemligen: At sedan hwarje Lefweranteurs fordran blifwit wederbörligen utredd, godkänd och til betalning fastställd, och han deröfwer erhållit det Werks betyg, som med honom conlraherat, hwilket betyg bör innehälla hela fordringens belopp til R dr, ss. och r'st., sä bör han dermed wända sig til StatsContoiret, som för beloppet af dess fordran med derä löpande ränta dä meddelar honom en inwisning eller Assignation pä Riksens Högloft. Ständers RiksjgäldsContoir, hwilket äter derä meddelar Accept eller försäkran om betalning pä den tid och med Le wilkor, som af Riksens Ständer fastställde äro> Dessa af StatsContoiret utfärdade inwisriingar med RiksgäldsContoirets Accept, böra ordentligen bokföras til sina nummer, data, summor och innehafware, sä uti StatsContoiret som RiksgäldsContoiret, samt de Betyg, hwarpä de sig arunda, uti StatsContoiret förwaras til verification för de utfärdade inwisningarne. Stats - Den 15 Augusti.
Direktionen lör ifrågavarande väglörbättrings-ai beten anmälda förhållandet, att Direktionen icke förrän den 4 Januari innevarande år erhållit underrättelse om det för utbekommande af det för samma arbete beviljade an slaget stadgade vilkor, att arbetena bort sednast under loppet af då redan tilländagångna året 1859 påbörjas, och då vigten för rörelsen ä väglinien emellan Christianstad och Ystad af de föreslagna vägförbältringarnes befordrande lill verkställighet blifvit af Styrelsen för Allmänna Viigoch Vattenbyggnader vitsordad, hur Utskottet, i anledning af förevarande framställning, ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte medgifva, att det för omförmälda vägförhättringar beviljade stats-anslaget, under oförändrad tillämpning af de lör detsamma i allt öfrigt stadgade vilkor och förbehåll, må, oaktadt arbetet icke under sistlidet år företagits, från Riksgälds-kontoret utbekommas, såvida kontraktet jemte dertill hörande handlingar, angående ifrågavarande företag, vederbörligen allemnas och arbetet påbörjas löre utgången af innevarande år 1869. Stockholm den 5 Juli 1860. Statt-Ulthotteh Utlåtande N-o 137. Jfi:o 33?. Ani. till Exp.-Utskden 10 Juli 18C0, kl. 2 e. ru. Utlåtande, angående förlängning i den för upprnuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid. (R, A.) Enligt hvad Kong!. Maj:t uti nådig Skrifvelse den 2.3 Mars innevarande år (införd under N:o i07 i 1 Sami. 1 Afd. af Bihanget til! Hiks-Slåudens Protokoller) behagat meddela, har, sedan llikets år 1854 församlade
Jag tror dock i allt fall att motionen är af grundlagsvidrig natur; ty dä motionären vill ställa all andlig verksamhet, som icke utöfvas af presterskapet sjelft, under dess och Consistoriernes uteslutande inseende, och vi veta att uttrycket »andlig verksamhet» är af så elastisk art, att derunder kan förstås nästan hvad som helst, och då han tillika bifogat ett förslag, att ingen sådan andlig verksamhet må kunna utöfvas utan presterskapets särskilda tillåtelse, så är det tydligt hvarthän han syftar. Den, som skulle trotsa denna tillåtelse, har han hänfört under 1855 års författning, hvilken, såsom bekant är, handlar om ansvar för den, som utan tillåtelse utdelar nattvarden. Således synes det, huru stor han anser den förbrytelse vara, att utan presterskapets censur utöfva en andlig verksamhet. Jag misskänner ingalunda motionärens goda afsigter, och det är vackert att höra honom säga, att han aldrig skall sticka sanningens svärd i skidan; men vi måste ihågkomma, att då presterskapet vill göra sig ensamt till domare öfver hvad som är sanning eller icke, så strider sådant helt och hållet mot protestantismens idé, och jag får då rätt uti hvad jag yttrade förra gången, att motionen har en katholsk tendens, hvilken består deruti, att kyrkans män tillvälla sig uteslutande rättighet att föreskrifva församlingen hvad den skall tro, och straffa den, som drager deras föreskrifter i tvifvelsmål. Motionären har tagit sin tillflygt till flera, både objektiva och subjektiva, skäl, och ibland annat har han äfven framdragit, huru han vakat och bedit, lagt sina två fingrar på bibeln m. m. Allt detta innefattar vackra retoriska figurer, som jag dock tror icke hafva med motionen att göra. Han har. äfven, till stöd för sitt inskränkningsförslag, åberopat exempel från andra länder på förföljelser från katholikernas sida mot protestanter, och hvilka exempel hade kunnat göras än mera gripande, om han velat gå tillbaka till inqvisitionens grymmaste dagar; men han har dervid icke kunnat inse, att det just är åt samma håll han genom sin motion vill komma.
Uppträder nu tillika Staten såsom läntagare och söker att i utbyte emot sina räntebärande förbindelser komma i besittning af en stor del utaf de befintliga kapital-behållningarne, måste den återstående delen deraf, under vanliga föihållanden, blifva otillräcklig för att tillfredsställa och uppfylla allmänna rörelsens stigande fordringar. Genom den i sådant fall uppkommande samtidiga täflan att erhålla de disponibla kapitalerna, framkallas naturligtvis hos dessas egare anspråk på förhöjd ränte-afkastning, hvilka anspråk såväl Slaten sorn den enskilde lån-^ sökanden i behofvets stund alltid måste underkasta sig. Följaktligen föranleder deI)n;t täflan, isynnerhet under mindre gynsamma penninge-förhållanden, en naturlig'Ster.yjDg af den ränta, som för upplånta kapitaler mäste erläggas. Då nu, enligt hvad ec*arenhetei» öfverallt bekräftat, en hög eller det vanliga beloppet öfverstigande räntefot, såvida icke räntans ökande härleder sig Från tillfälliga snart ölvergående orsaker, bar ett menligt eller förlamande inflytande på den industriel verksamheten, sä synes Slaten, derest icke lidsomständigheternas kraf sådant ovilkorligen fordrar, sorgfälligt böra undvika att genom sina låne-operationer draga till sig och sålunda förminska de för landets näringar nödvändiga kapital-lillgångarne, framför allt vid sådana tillfällen, då kapitalerna genom andra förhållanden blifvit minskade eller undanhållna allmänna rörelsen. Utskottet finner derföre högst betänkligt att, i sammanhang med en beslutad, under åratal fortgående, upplåning, som skulle omfatta ett Riksbankens hela utelöpande sedelstock nära 72 Stats-Utskottets Utlåtande JS:o 82. motsvarande belopp, föreskrifva, alt denna upplåning skall uteslutande verkställas inom landet. Härvid kan visserligen med skäl erinras, alt de upplånta medlen återigen komma att ullemnas i allmänna rörelsen, samt att genom de för dem utgifna stals-obligationer ett ytterligare, i många fall användbardt, liqvidationsmedel erbålles. Att dessa omständigheter i väsendtlig mån motverka följderna af en till förestående utgifters bestridande anställd upplåning, är obestridligt.
Grundande sig detta bestridande hufvudsakligast derpå; att förhöjningen i lönerne för Statens Embetsoch Tjenstemän skulle vara nödvändig blott för medelclassen och de lägre samt lägsta graderne, hvilka i synnerhet voro vanlottade: att ingen af StatsRåden eller Ministrarne klagat öfver för ringa löne-anslag; samt att Landets Betänkande!), Nio 2B7. g ställning i anseende till aftagande handel, aftynande näringar och ett otacksamt jordbruk icke skulle tillåta några nya pålagor. Hvaremot, å andra sidan, så väl inom R. o. A. flere Ledamöter, Hr von Hartmansdorff, Augustj Friherrarne Ridderstolpe, F., och Boijej Ludvig, samt Hrr Cederschöld^ P. G. och Ribbing, Arvid, samt hos Vallöf]. BorgareStändet Hrr Noreus, Santesson, Montan, Ståhle, Landgren och Helsingius yrkat större förhöjning i desse löner, än Utskottet tillstyrkt, enär de högste Embetsmännen proportionaliter voro de sämst lönte bland hela EmbetsmannaCorpsen , oaktadt att deras befattningar ägde till föremål Nationens angelägnaste garantier i sjelfva Regeringssättets utöfning; hvarjemte vidare blifvit åberopadt, att Regeringen eljest, för lönernes ringa belopp, dermed Embetsmännen icke kunde lefva såsom deras värdighet kräfde, utan att hafva egen förmögenhet eller audre befattningar sora medförde inkomster, måste sättas i nödvändighet att inkalla de rikaste Medborgarne, utan afseende hvarken på förtjenster, kunskaper eller erfarenhet; samt att det icke vore under strid med behofven, sora Einbetsmannen med lugn lemnade sin odelade omsorg åt uppfyllandet af sine pligter, och att det icke eller vore derunder som Konung och Folk, utan all slags eftergift, kunde hos Embetsmännen göra de fordringar gällande som Samhällets väl påkallade.