Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon såg upp, och hennes ögon mötte damens, som satt i vagnen. I samma stund var det något, som sade henne, att detta var hennes gudsyster. Hon som åkte var blek och böjd och hade tiggande ögon. Giannita fick henne genast mycket kär. »Det är du, som gjort mig glad många gånger,» sade hon, »därför, att jag väntat mig glädje af dig. Nu skall jag kanske kunna löna dig.» Giannita kände sig full af andakt, då hon gick uppför den höga, hvita marmortrappan till Palazzo Palmeri, men plötsligt kom ett tvifvel öfver henne. »Hvad kan Gud vilja, att jag skall göra för den, som vuxit upp i en sådan prakt?» tänkte hon. »Glömmer vår Herre, att jag bara är den fattiga Giannita från Diamante?» Hon lät en betjänt hälsa signorina Palmeri, att hennes gudsyster ville tala med henne. Hon blef förvånad, då betjänten kom igen och svarade, att hon ej kunde bli mottagen den dagen. Skulle hon nöja sig med detta? Ånej, ånej! »Säg signorinan, att jag kommer att vänta här hela dagen, ty jag måste tala vid henne.» »Signorinan skall flytta från palatset om en halftimme,» sade betjänten. Giannita blef utom sig. »Men jag är hennes gudsyster, hennes gudsyster, förstår du ej detta?» sade hon till karlen. »Jag måste tala med henne.» Betjänten smålog och rörde sig ej. Men Giannita ville ej bli afvisad. Hon var ju sänd af Gud. Han skulle förstå, förstå, sade hon och höjde rösten. Hon var från Diamante och hade ej varit i Catania på tolf år. Ända tills i går eftermiddag klockan fyra, hade hon ej tänkt på att fara dit. Han skulle tänka på det, ända till i går eftermiddag klockan fyra. Betjänten stod orörlig. Giannita var i färd med att berätta honom hela historien för att beveka honom, då dörren slogs upp. Hennes gudsyster stod på tröskeln. »Hvem talar här om i går klockan fyra?» sade hon. »Det är en främmande, signorina Micaela.» Nu stormade Giannita fram. Det var alls ingen främmande.
De många invändningar, som blifvit mot detta förslag framställda, ådagalägga, att om de också sjelfva äro af skiljaktig natur, för dem dock finnes en gemensam grund, och denna grund är motviljan mot det civila äktenskapet. Då K. St. vid förra riksdagen antogo lagen om en utvidgad religionsfrihet, visste säkerligen hvar och en, att det icke var slut med den frågan, att man icke kan stanna, utan måste gå vidare på den en gång beträdda banan. Det är ett sådant ytterligare steg, vi nu stå i begrepp att taga. Vid hvarje stor och genomgripande fråga, sorn sträcker sina verkningar in i framtiden och gifver kommande århundraden sin prägel, ske förberedelserna småningom och oförmärkt, likasom då ett med vatten fyldt kärl så småningom förändrar sin temperatur. 1 början bilda sig vid kärlets botten helt långsamt små luftbläddror, och man lemnar deråt ingen särdeles uppmärksamhet, men snart blifva de allt talrikare och större, de bilda sig hastigare och stiga uppåt, — och man ser sig slutligen tvungen att lyfta på locket, på det att kärlet ej må sprängas sönder. — För min del får jag erkänna, att jag ingalunda påskyndat den stora reform, som vid förra riksdagen skedde i vår religiösa lagstiftning, emedan jag anser sådana stora förändringar icke böra göras förr, än de kommit till full mognad i folkets medvetande; men då vi en gång beträdt denna väg, så ryggar jag heller icke tillbaka för konseqvenserna eller för att densamma fullfölja. Jag anser det civila äktenskapet vara en ovilkorlig följd af den antagna religionsfriheten, och det måste derföre införas äfven hos oss. Dermed är dock icke sagdt, att det behöfver stadgas för alla fall och sålunda uttränga det kyrkliga, men vid förening mellan olika trosbekännare är det ovilkorligen nödvändigt. Man har framställt den anmärkning, att statskyrkans presterskap borde åläggas förrätta vigseln. Jag vågar tro att detta icke alls vore lämpligt, knappast ens möjligt. Hvarje åkallande från den kristne prestens sida sker i Treenighetens namn, i Fadrens, Sonens och den Helige Andes, och huru viljen J då, M. Hrrl att juden, som icke erkänner den andra personen i Gudomen, Den 17 December.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställ» de, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Herr Munck af Rosenschölds ifrågavarande Motion, om tillsättande af ett serskildt Utskott för att utarbeta de allmänna Grunderne, icke allenast för indragning och sammanslående af öfverffödige Embeten oeh Tjenster, utan ock för en förbättrad Arbets-Methode, Bifölls. Herr Munck af Rosenschöld, anhöll, att så väl antalet af Utskottets Ledamöter måtte bestämmas, som ock de öfrige Respective Riks-Ståuden in* inbjudas, att uti Ridderskapet och Adelns nyss fattade Beslut instämma. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition , fann Ridderskapet och Adeln för godt inbjuda de öfrige Riks-Stånden, att uti enahanda Beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Herr Munck af Rosenschöld, förnyåde sin förut gjorda anhållan om bestämmande af Antalet utaf Utskottets Ledamöter, samt föreslog att Utskottet måtte bestå af lika många Ledamöter* som Lag-Utskottet Den 2 Februarii. 57 Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att i enlighet med hvad Herr Rosenschöld föreslaget, Utskottet matte komma att utgöras af det minsta möjliga antal Ledamöter^ hvilket bifölls. Föredrogs å nyo Constjtutions-Utskottets den 16 sistledne Januarii allåtne samt den 27 i samma Månad, efteripiddagen, på bordet lagde Memorial, angående Borgareoch Bonde-Ståndens Remisser till bemalte Utskott af Riksens Ständers Revisorers Berättelse om Allmänna Magazins-Inrättningens Styrelse och Förvaltning, under Åren, från och med 1813 till och med 1816, i afseende på de i samma Berättelse upptagne och genom Konungens General Adjutant lör Flottorne, under den 12 Junii 1816, Allmänna Magazins-Directionen meddeldte Ordres, om vederbörande i Carlskrona förlagde Corpsers och Arbets-Manskaps
Jag tror att det är betänkligt att införa ett sådant lagstadgande, och jag anhåller derföre att herrarne täcktes taga i betraktande, att lagbudet i sin verkställighet kunde komma alt leda till vådligare följder, än det onda man genom detta lagbud velat afhjelpa. Jag delar den åsigt, som uttryckt sig för afslag af §:n; men i händelse Husets ledamöter icke skulle förena sig derom, yrkar jag bifall till det af Frih. Raab tillstyrkta redaclionsförslaget. Frih. R.aab: Det af Ht' von Hohenhausen yrkade tillägget”när co n t racle t icke är stöld t på lifstid eller mindre än fem år”—-anser jag olämpligt och ledande till missbruk. Hr von Hohenhausen har sagt, alt jordägare vetat att ställa så till, att inhyseshjon blifvit ansedde såsom arrendatorer; men utom det man rimligtvis icke bör kunna, med arrendatorer förvexla inhyseshjon, anser jag dock baltie att sådane personer erhållit någon jordlapp, huru liten som helst, än att de kringstryka utan någon bostad och blifva tjufvar och skälmar. Orimligheten deraf att vilja stadga ansvarsskyldighet för jordägaren under hela arrendetiden visar sig bäst, då man besinnar, att arrendatorn kan spela bankrut första arrendeåret, då man vore förbunden alt försörja honom och familjen de återstående nio eller tio arrendeåren. Jag får derföre vördsamt tillstyrka antagande af det utaf mig uppgifna redaclionsförslaget, såvida icke R. o. Ad. skulle vilja utesluta hela sista meningen, sorn börjar med orden ”dock med rättighet” och slutar med ordet ’’v i d k ä n n as’’. Hr RA fel t: Då Frih. Raabs förslag i det närmaste Öfverensstämmer med mitt, så afstår jag derifrån och instämmer med Hr Friherren. Hr Rosenblad: I afseende på sjelfva §:n vidblifver jag min anhållan om afslag derå. Det förslag jag framlagt står icke i omedelbart sammanhang med denna §, utan kan inkomma på hvad ställe som helst i denna förordning. Det var blott för att fylla luckan, som jag framställde det såsom, contra-proposition.
Expeditioner lill Kongl. Majit, Rikets Ständers. — N:o 1. i fråga om användande af de å anslagen till Cellfängelser uppkomna öfverskott. II. 7. -— N:o 2. angående medels anvisande för Topografiska Corpsens arbeten samt för fortsättning af fästningsbyggnaderna under innevarande år. II. 7. — N:o 3. angående anslag för fullbordande af nya Dockbyggnaden i Carlskrona, samt förändring af flinllåsgevär till gevär med slagkruts-antändning. II. 7. — N:o 4. angående Riksdagskostnadernas bestridande genom Riksgälds-Contoret. II. 7. — N:o 5. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret. II. 134. — N:o 6. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande vilkoren för del lill fullbordande af hamnanläggningen vid Götheborg beviljade lån. II. 364. — N:o 7. angående afskrifning af de till tomtreglering inom stä - ( 46 ) derna Wexiö, Åmål och Kungsbacka anvisade summor utaf mindre credilivet. II. 364. Expeditioner till Kongl. Majit, [likets Ständers. — Nio 8. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Collega Scholae J. Ekelund. II. 364. — Nio 9. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående eftergift af ett Kronan tillfallet dana-arf efter Hushållerskan Chrislina Benglsson. II. 364. — Nio 10. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Regerings-Formen. II. 400. Ä. 492. III. — Nio 11. i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition om ändring i 6, 15 och 43 §§ Regerings-Formen. II. 400.
Transport R:dr 664,525: tältlagstross-effekter för detsamma, enligt hvad jemväl uti oftaberörde plan till ordnande af försvarsverket lill lands blifvit föreslaget: till arbetslöner för munderingarnes förfärdigande samt anskaffning af hufvudbonader och tält åt samma manskap „ 130,200: samt för derefter nödig blifvande förstärkning af berörde reservförråd, å 45,000 R:dr årligen „ 135,000: dervid beväringsmanskapets nuvarande munderingar, i den mån de finnas brukbara, komma att, under Liden för nyas anskaffande och jemväl sedermera, såsom släpmunderingar, till minskande af de nyås slitning, begagnas. Tillsammans R:dr 929,725: hvarförutan Kongl. Maj:t äskar Rikets Sländers samtycke till den af Chefen för Ingeniör-korpsen föreslagna förändring i redovisningen för de medel, som till fästningsbyggnader användas; kommande serskild skrifvelse att a flå— tas derom, alt de lill Topografiska korpsens arbeten samt fästningsbyggnaderna för år 1848 behöfliga, under ofvannämnde summor inbegripna anslag må så tidigt varda anvisade, att afbrott uti dessa angelägna arbeten ej må ega rum. I följd af hvad Kongl. Maj:t nu föreslagit, skulle hufvudsummorna för föremål, hörande till denna hufvudlilel, komma att blifva: för utgifter af ständig egenskap årligen . R:dr 4,259,666: 20. 8. deraf förslagsanslag 177,293: 31. io. för behof, som dertill ej kunna hänföras, under 3 år . „ 929,725: Femte HufViid-titeln, innefattande anslagen för Sjöförsvars Departementet. A denna hufvudlilel är för det närvarande anslaget: penningar R:dr 1,311,629: med under lönerna inbegripna 14,853 tunnor spanmål, ä 7 R:dr tunnan.
R:gs utgåfve i myntådt silfver en Kölnisk mark fint med tillägg af 5 sk. i kopparvärde, så skulle, om detta sistnämnda värde jemväl toges i beräkning, en mark finsilfver; Kölnisk vigt, i sjelfva verket på verldsmarknaden erhållas för 56 R:dr 27 sk. Och har, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, motionären föreslagit den förändring i 2 morn. af 97 § i Banko-reglementet, att det måtte öfverlemnas åt Fullmäktige att, efter sig företeende omständigheter, från Banken utlemna silfverplant sar till ett pris, som ej finge understiga 56 R:dr 20 sk. R:gs och ej öfverstiga 57 R:dr samma mynt för lr-arje mark finsilfver, Kölnisk vigt, som planisen, enligt Hamburger-prof, innehåller; dock att, i händelse förstnämnde pris skulle anses allt för lågt, detsamma måtte förhöjas till 56 R:dr 27 sk., såsom det, hvartill Banken eller Svenska Staten, enligt gällande utmvntnings-grunder, kunde sälja en Kölnisk mark finsilfver i omyntad form, utan att derpå göra någon materiel förlust. Vid motionens remitterande till Utskottet har, ibland andre, Herr Professoren N. H.
Maj:ts Nådiga proposition, angående decirnal-systemets tillämpning på Rikets mynt, härom innehåller, begge Statsmakterna fastställt räkneenheten till en Riksdaler Riksmynt, motsvarande Viidels Riksdaler Silfver, enligt 1833 års myntordning, samt beslutat, alt denna räkneenhet skall indelas i 100 ören, hur Utskottet, i öfverensstämmelse med dess här yttrade åsigter, ansett sig böra föreslå, att ifrågavarande obligationer måtte utgifvas å följande 2:ne valörer, nemligen å 430 och 900 R:dr Riksmynt, derå räntan, efter 4 procent beräknad, utgör för dag, å den förra obligations • valören 3 oell å den sednare 10 ören. Med hänsigt till obligationernas föreslagna ouppsägbarhet å innehafvarnes sida och den längre tid, som möjligen kommer att förflyta, innan alla nu ifrågavarande obligationer varda infriade, torde deras blifvande innehafvare måhända komma att anse det för sig betryggande, om obligationernas belopp i silfvereller speciemynt jemväl utsattes; hvilket under närvarande förhållanden dessutom torde vara så mycket mera lämpligt, som liera olika myntbenämningar inom landet vanligen förekomma och ett nytt myntsystem nu blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer antaget, e) angående Slats-anslag för räntc-liqviderna ock kapital-amorteringen. På sätt Utskottet redan i början af detta Utlåtande uppgifvit, innehåller Kongl. Majlis deruti anförda Nådiga framställning, med hänsigt till den föreslagna upplåningen för jernvägs-stamliniers anläggning, att denna upplåning endast borde ega rum samt jernvägs-anläggningarne företagas, såvida och allt efter sorn Stats-inkom - Slals-Utslcottcts Betänkande, M 272.
Under ur 1821 1822 Capital minskning Påräknades enligt den afStatsoch Banco-Utskotten förutsatte inbetalning å ;5o,ooo R:dr om året Utgör enligt den af Rikets Ständer fastställde inbetalning a 5oo,ooo R:dr om äret 395,000 /f02,000 636.000 649.000 Följaktligen kommer Bankens fordran hos Statsverket vid ultimo Decemh. innevarande år att utgöra något öfver 5,600,000 R:dr i Capital. §• 11. Begagnandet af de från Banken eventuell utgående anslag har, såsom vanligt, varierat i mån af helio! och conjuncturer, såsom prof hvarå Summan af lån på Guld och Silfver samt Jerneffecter, uppgifves, så väl enligt 1821 års Bokslut, som etter de provisionelt gjorde afslutningar vid Inventeringarne. år 1822. Ultimo Summan afLånpå Guldoch Silfver-panter 182,000 221,000 l8l,0OO I):o på Jern och Metaller . De för särskilde allmänna inrättningar anslagiie biträden, hafva vid hvarje qvartals förlopp innevarande år funnits till följande belopp i Bankens Böcker debiterade. 8 Riksens Ständers kr 1822 Ultimo Ultimo Ultimo Martil Junii. Septemb. Riksgälds - Contoirets skuld på dess löpande räkning is O O O 1,839,000 2,28l,000 Allmänna MagazinsInrättningens Dito 1,721,000 1,748,000 1,835,000 Manufactur - Discöntens
I enlighet med dessa åsigter, får Utskottet vördsamt föreslå utfärdande af en Författning, hvarigenom stadgas som följer: l:o Densom från annan ort till försäljning emottagit varor, samt på blif vande köpeskilling leinnat förskott eller i och för uppdraget haft akostnad, njutö för förskott, ränta och omkostnad, om förskottstagaren före försäljningen gör konkurs, förmånsrätt utur värdet af varorna, derest de finnas till förskottsgij'varens förfogande eller under hans vård. 2:o Hafva varorna före konkursen redan blijvit försålda oeh lefva re rade , utan att förskottstagaren erhållit Uquid, ege forskottsgifvuren att af försäljningssumman godtgöra sig för hvad han förskjutit, framför andra förskottstagarens borgenärer, så vida uppbörden af betalningen är honom ombetrodd. 3:o' Den förmånsrätt, nu sagd är, eger icke rum, om förskottstagare och förskottsgifvare äro boende på samma ort och varorna der blfvit till försäljning öfverlemnade, så vida ej, vid, varornas öfverlemnande, blifvit så förfaret, som lagen i fråga om försträckning emot lös pant förmår. Stockholm den 24 Februari 1845. STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Berg, 1845. Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 92. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Mars, kl. 2 e. na. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af iy Kap. 2 §. Rättegångs-Balken, angående den kraft till bevisning, som bör tillkomma bocker öfver handel och köpenskap. I delta ämne äro motioner väckta hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Nordenanckar, F. IF., som, i sammanhang med andra kreditväsendet rörande frågor, jemväl föreslagit: att den bevisningskralt, som i Rältegångs-Balkens 17 Kap. 2 §. hlifvit tillerkänd handlandes böcker, måtte horttagas°: hos Ilögv.
Besvärsoch Ekon.Utsktns den 23 dennes på bordet lagda betänktn: N:o 33, i anledn. af väckt fråga ora fördelning emellan tvänne tjenstemän af de polismästaren i Slockholm tillhörande befattningar såsom polisdomare och polismästare; N:o 34, i anledn. af väckt fråga om landshöfdingesätels i Götheborg förläggande till Uddevalla, och att Götheborgs och Bohus län måtte benämnas Bohusland med Götheborgs län, m. m. Företogs till pröfning Statssamt Allra. Besvärsoch Ekon.Utsktns den 23 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 35, i anledn. af väckt fråga om statsanslag lill tryckning och spridning af skrifter för befrämjande af nykterhet. Frih. Don 26 September. 65; Frill. Cederström, Jacob: Jag vill visserligen icke motsätta mig den fromma syftningen, som ligger till grund för Statsoell Ekon.CJtsk: ns förslag, att anvisa ett anslag af 2Öoo r:dr till spridande af tryckta skrifter, tjenliga till hämmande af fyllerilasten; men jag linner det mer än besynnerligt, alt man tror sig genom tryckta skrifter kunna hämma denna last. Gr. von Platen, Baltzar: Då saken, så framställd som den blifvit det genom den siste värde talarens anförande, kan synas ännu mera besynnerlig, än den eljest är, så torde det tillåtas mig att framställa förhållandet något närmare. Det har icke förefallit någon af Statsoch Ekon.- Ulsk:ns ledamöter möjligt att hämma fyllerilasten med ett anslag af 2Öoo rtdr. Kunde den hämmas med penningar, hvilket alldeles icke lärer komma i fråga, så hade naturligtvis en sådan summa varit alltför obetydlig. Men alla ledamöterne af dessa Ut>k. voro ense derom, alt fylleriets hämmande till stor del berodde af de lärdomar, som PresteSt. kunde lyckas att inom församlingarna göra gällande.
Gefleborgs län kan räknas till de norra länen samt icke obetydligt tilltagit i välstånd och industriell rörelse, anser jag, att Utsk. ej haft skäl att så knapphändigt som skett affärda K. M:s Förslag om Hudiksvalls förseende med en högre skola. Ehuru min afsigt ej är att yrka bifall till K. M:s Förslag i detta fall, har jag på förhand velat anmärka detta, enär jag, då vi komma till en efterföljande punkt ämnar yrka, att Hudiksvalls skola skall npflyttas i en högre klass af lägre Elementarverk, än den Utsk. föreslagit. Gr. Sparre, Erik: Jag instämmer i den siste värde talarens yttrande och hoppas, att R. o. Ad. skall medgifva, att Hu diksvalls skola må upflyttas till den klass af lägre läroverk, som ega en Hektor och 7 Kolleger. Gr. Lagerbjelke: I)å de föreg:de talarne ej bestridt bifall till denna punkt, har jag ej något att yttra: Sedan i anledn. häraf Hr Frih. o. Ordf:den framställt att i afs:de på Utsk:s ifrågav:de afstyrkande icke någon förändring blifvit yrkad, blef detsamma af R. o. Ad. bifallit. Då nu förekom Utsk:s tillstyrkande ang:de lärare-staten vid läroverket i Malmö, yttrade: Gr. Liljencrantz: Jag har svårt att finna, att Utsk., vid behandlingen af denna fråga, haft något giltigt skill att frångå K. M:s Förslag, hvilket är alldeles motsatt Utsk:s. K. M. har nemi. föreslagit, att en liiro-anstallt af det omfång, som Utsk. föreslagit för Malmö, skulle inrättas i Christianstad. Såsom skäl för sitt förslag liar Utsk. anfört, att i Skåne finnas en folkmängd af 450,000 personer samt att denna provins derföre behöfde tvenne läroverk. Den 20 November e. m.
Anmärkningar af detta slag uti stor mängd kunde jag ytterligare anföra, om det icke vore alt alltför mycket förlänga förteckningen; 4:o anmärker jag vid artikeln Tackjern den origtigheten, att sådant af myroch sjömalm icke blifvit emot låg tull till utförsel tillåtet. Detta hade varit vida rigligare, än alt tillåta tackjernshällar utföras. Vid koppar: att våra Rederier tvingas att på utrikes ort låta kopparförhyda sina fartyg, då ej tullen på bleck och spik af koppar blifvit så nedsatt, att de finna sin rakning vid alt göra det inom Riket, hvilket icke uleblifvit, om tullen icke öfversligit 8 R:dr 16 sk. per Skepp:d; 38 Bil. till Bevillning^- Ut skottets Utlåtande, N:o 3o 5:o då vi blott i missväxtår behöfva införskrifva spanmål och po-» tatis, borde i förra fallet den af Kongl. Maj:t föreslagna lägre tullen blifvit bestämd, och i det senare hade blott 6 ä 8 sk. per tunna bordt bestämmas/’ Af Herr F. C. Billberg: ’’I öfverensstämmelse med de principer, jag redan i min vid Betänkandet N:o 21 fogade reservation uttalat och hvilka jag ännu vidhåller, kan jag icke eller denna gång godkänna Utskottets arbete. Då jag icke i allmänhet anser förbud eller högre skyddstull, än 25 procent, vara af behofvet påkallad, har jag vid mångå tillfällen tillhört minoriteten, och får härmed nedlägga min reservation mot de beslut, den då varande majoriteten dicterat; men, då jag eger öppen rätt att inom det Stånd, jag tillhör, söka bereda framgång åt mina åsigter och icke ämnar underlåta att der uppgifva de speciella bestämmelser, som jag ogillar, anser jag mig handla rättast, då jag icke här belastar med deras upptagande. ” Af Herr M. G. Wallen: ”Mot Höglofl. Utskottets Betänkande, angående Tull-bevillningen, får jag vördsamt reservera mig. Under debatten deröfver hafva åtskillige Ledamöter sökt fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att iagttaga en sådan hofsamhet i tull-bestämmelserna, att en ärlig och ordentlig handel blefve möjlig, och att
Jordbruket drifves antingen nied lejda tjenstehjon, hvilka, om de vissa tider af året äro nödvändiga, likväl en annan tid skulle kunna umbäras, eller ock med arbetsbönder och torpare, som vanligen måste vårdslösa sitt eget gårdsbruk, för att behörigen sköta herregårdens, och ofta allt mera betungas, i den mon detta utvidgas. — Bergshandtefingen har sina särskildte arbetare, sorn alltid måste underhållas, men icke hela året igenom kunna sysselsättas. Likaså har nästan hvarje Den i Martii. 4* större Fabriksrörelse sina egna arbetare; och detta gör både productionsoch förädlingskostnaden drygare, än de behöfde vara, emedan dels arbetarens underhåll den tid hans arbete icke behöfves, faller det gjorda arbetet till last, och dels ofta ett helt hushåll måste försörjas af deny som begagnar arbetet af en enda. Ett förmonligare förhållande tror jag kun.' de beredas, om tillfälle gåfves för mindre be-* medlade personer, att med ägande rätt förvärfva mindre possessioner, utan deltagande i de onera och tjenstbarheter, som i allmänhet åtfölja hemmantalet. Fråga har varit om en mera utsträckt hemmansklyfning, men dels är denna i sjelfva verket längre utsträckt än författningarne hittills medgilvit och äfven längre, än de, med en generel tillämpning kunna medgifva, och dels blir alltid fördelningen af hemmantalets skyldigheter, rotering, skjutsning in, m., på mindre lotter, svår att med rättvisa verkställa; men ett annat medel gifves, som jag nu föreslår; att nemligen den tillåtelse, som, genom Enskiftesförfattningarne för särskilda provinser, är lemnacl åt ägare af enskiftadt hemman, att inrätta och anslå till och med tiondedelen af dess erhållna jordrymd till särskilta lägenheter, hvardera minst af fyra tunnlands innehåll, och att dem till andra personer upplåta, under full ägande rätt till evärdelig besittning, måtte utsträckas till ägare af enstaka hemman i allmänhet, men med mindre inskränkning, än som nu för enskiftade hemman äger rum, så att t. ex. från helt hemman af ett hundrade tunneland» Den t