Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I dag tycker han det vara barbariskt att, sedan konkursen är afslutad, hindra cessionanten att på ett eller annat sätt komma i den mest lysande ställning. Jag anmärker detta såsom ett bevis på att det argument, som den ena dagen bestrides, då det begagnas af en motståndare, det passar den andra dagen förträffligt till försvar för den värde Grins egna påståenden. Jag kan ieke afstå från min anm. och åberopar ytterligare såsom stöd derför de af Hr Olivecrona och Hr Gr. Mörner anförda skäl. Beträffande den omtalta rättsvidrigheten att medgifva ackord för en gäldenär men ej för en annan, så ligger det mest rättsvidriga just deri att en pluralitet kan tvinga en person att afstå från sina fordringar och antaga ett ackord, sorn han icke godkänner. Men om en sådan riittsvidrighet tillstädjes, bör den åtminstone inskränkas till de fall, då det allmänna affärslifvet deraf kan hemta gagn, på samma gång som de enskilde kunua dermed finna sig belåtne. Och detta gäller här endast affärsmäns konkurser; icke deras, som genom spel, dubbelt obotligt slarf och öfverdådigt lefnadssätt kommit på obestånd. Att försätta dessa sednare åter i verksamhet dertill bör lagstiftningen icke bidraga. 116 Den 14 Jnli f. m. Gr. Sparre bar ansett prioriterade borgenärer icke komma att deltaga i beslutet om ackord, emedan ackord ej kunde komma ifråga förr än desse borgenärer erhållit full betalning för sin fordran. Om så skett, är det visserligen icke nödigt att äska deras deltagande i röstningen om ackordet; men då bör det också finnas ett stadgande i lagen derom, att ackord icke får antagas förr, än det visas att säkerhet finnes för alla förmånsrättsegande. Ett sådant stadgande finnes likväl icke, och det är hvad jag anmärkt. Hr Gr.
I öfrigt får Utskottet fästa uppmärksamhet å den förändrade redaktion, Utskottet gifvit åt 3 kapitlets första §, hvarigenom åtskilliga betänkligheter mot ifrågavarande stadgande torde förfalla, äfvensom erinra att stadgandet är af högsta vigt för att ej gifva utrymme åt sveket och skandalen eller lätta utvägen för en gäldenär, hvars obestånd redan blifvit offentligen förkuunadt, att till de förra borgenärernas förfång nedsänka sig i ny skuldsättning, innan han gjort de äldre borgenärerna rätt, och ytterligare förvirra förhållandena genom en eller flera nya konkurser, innan ännu den första blifvit afslutad. Yi hafva haft nog af allt det moraliska förderf, hvartill gällande konkurs-lag gifvit upphof. Må vi då i en ny lag söka att förekomma sådant, så vidt det genom lagstiftningen kan ske! 16 Lag-lltskottets Betänkande M 33. Slutligen får Utskottet tillkännagifva, att uteslutandet af hvad i 2 och 40 §§ i Kommitterades förslag förekommer om lösöreköp, härrörer deraf, att Utskottet i särskildt, samtidigt med detta utkommande, Betänkande, föreslagit upphäfvande af lagstiftningen i omförmälda ämne. B. Förslag till Förordning om boskilnad och undanskiflande af egendom i makars bo. Utskottet, som icke kunnat annat än gilla den fördelning, hvilken Kommitte rade gjort af de flera i gällande konkurs-lag sammanblandade, väsendtligen skiljaktiga lagsliftnings-ämnen, liar i följd deraf äfven funnit stadgandena om boskilnad och undanskiltande af egendom i lefvande makars bo lämpligen böra bilda en särskild författning. Dessa stadgande!» höra ej heller till handelsrätten, utan äro af ren civil-lags natur. Lagstiftaren måste således här ställa sig pä inhemsk grund, och i vårt inre samfundslif söka utgångspunkten för utvecklingen af ifrågavarande rätts-institution.
Den, som bifaller, att å artikeln ”Redskap och Machinerier eller delar deraf, ej specificerade”, på sätt Bevilln:s-Utsk. hemställt, bestämmes en allmän införsels-tull till 5 proc. af värdet och alt något undantag härifrån, utom hvad Modeller angår, icke vidare må medgifvas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bestämmes å närande artikel en allmän införsels-tull af 10 proc. af värdet, med de undantag, efter af CommerceColkm dertill lemnad tillåtelse, som i K. M:s Nåd. Propos. blifvit förslagne. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer Ja — 53. Nej — 35. Rör, Sadelm akare-arbeten, ej specificerade, och Salmiak. Utsk:s i afseende på dessa artiklar afgifne förslag biföllos. Salpeter. I fråga om denna artikel yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels införsels-tullens bestämmande till 3 R:dr eller, såsom andra ledamöter föreslogo, till 2 R:dr pr LU, hvarförutan ifrågasattes huruvida icke nu stadgade införsels-förbud borde bibehållas. Propos. lill] bifall å Utsk:s förslag blef först framställd och besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå propos. till införselstullens bestämmande lill 3 R:dr pr Lti framställdes och besvarades med starka Nej, jemte några Ja; och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge införsels-tullen å Salpeter böra bestämmas lill 2 R:dr pr Lfå, ropades starka Ja, blandade med Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Fortsättningen af förevande måls pröfning upsköts till nästa plenum. Den 9 Maj. 79 Anmäldes och lades på bordet Beviiln:s-Utsk:s Betänk. JV2 10, ang:de Stämplade Pappersafgiften, hvarefter H. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på aftonen.
Ständer nu författade Tull-tariff intill nästa Riksdag oförändrad skall blifva gällande, utom vid de tillfällen då Kongl. Maj:t, i enlighet med sin Höga Rätt, i afseende på landets förhållande med utländska Magter, deruti i Nåder linner för godt göra ändringar Betänkatiden. 9 och jemnkningar, skrifver Ja; Den det ej vill, skrifver Nej; • Vinner Nej, kommer, genom särskild omröstning, att utrönas huruvida till Kongl. Maj:t skall uppdragas, att på sätt Höglofl. Ridderskapet och Adeln föreslagit, vidtaga den nedsättning af Tull-Tariffen, hvartill omständiglieterne kunna föranleda, eller ock, att i enlighet med Högv. Preste-Ståndets beslut, till Kongl. Majit öfverlemna, att vidtaga de ändringar och jemnkningar i Tull-Tariffen, sorn inträffande förhållanden kunna föranleda. Skulle Nej vinna, lärer således propositionen till andra omröstningen blifva följande; 2 Proposi Den som bifaller, i enlighet med Höglofl. Ridderskapet och Adelns Beslut, att vid Tull - Tariffen det tillägg skall göras, det Riksens Ständer hos Hans Majit Konungen underdånigst anhålla, det Kongl. Majit täcktes, efter vederbörandes hörande, enligt de af Riksens Ständer faststälda grunder vidtaga den nedsättning af Tull-Tariffen, hvartill omständigheterna kunna föranleda, skrifver Ja; Dea det ej vill, skrifver Nej; Vinner Nej, kommer, i jemnlikhet med HÖgv. PresteStåndets Beslut, att till Kongl. Majit öfverg i V IO Bevillnings-Utskottcts lemnäs, att i vissa fall vidtaga de af inträffan* de förhållanden påkalla de ändringar och jemilianngar i Tull-Tariffen, efter de grunder , som vid nu varande Riksdag blifva af Riksens Ständer faststälde. — 6:0 Bevillnirigs -Utskottets i 4:de puncteri af Jemnknings*Memorialet uppgjorda förslag, att Tull-Bevillningen bör bestämmas till vissa procent af varors värde, samt sättet huru ett sådant bestämmande skall verkställas, är af llögv.
Mr tiden för det 8ulunds l3/-(rtt^,ö//rv eontrollsnter l^sdig8t beviljade sn8tiind, den i Isnusri i8/;o tillsndsgstt, inbom Kain inar-lis tten8 ^dvoestl?i8esl8-biml>es6 elen i/j luli 8gmms sr med underdånig bem8tällsn, det täebte8 Kongl. l>lsj:t definitivt i Mder slgörs, liuruvids ytterliga, e betslning8- sn8tsnd bunde Ksmcrersren förunns8 eller iebe, ps det den ovi88- liet matte up>>böis, livsri ^dvoest-b i8csl8-Knibet6t 8ig befunne, om bvsd, 80m i frsgs om veib8tälligbeten boide sf ^dvoest-bi8esl8-Kmbetet tillgörs8. II t i lisröfver infordrsd förblsring bönfoll Ka meiersren i un derdunigbet stt genom Kongl. Md blifvs fotbonad fran den lionom uls^ds rdi^ldi^liet stt sn8vsrs tor merberörde bslsnee; bvsijemte ;l>6ter 8edsn sr i836 inAslunds forbsttrst8. lill följd sf bsrs erbsllen MdiA remi88, ofverlemnsde I^smmsr-Ilstten, nti undexIsniFt utlstsnde i timnet den 3o ^pril 18^1, 8itt ^.dvoest-ibi86sl8-I3mbete8 underdsni^s ^ttrsnde st innebsll, stt ^dvoest-b'i8csl8-ItiMbetet vsl iclie sn8SA6 8i§ liunns undei'8tödjs Ksmerersren nsdsn - 46 /i'SNA/.
Men elen, sora då lunge varit pastor primarius i Stockholm och nyss blifvit pastor primarius i Svenska kyrkan, nu mera aflidne Erkebiskop Wallin delade mina farhågor i detta hänseende och borde hafva haft mera gehör. Numera hafva lie Stånd föiklarat alt ingen fara ar å färde, och äfven PresteSt. är ett ibland dera. Det vore således förgäfves för 11. o. Ad. alt fatta ett annat beslut och måhända annu mera förgäfves för en enskild ledamot att yrka något annat. Men då en så vigtig angelägenhet, som denna, har kommit lill R. St:s pröfning, så har jag ansett för en pligt alt uttala min afvikande mening. De, sorn nu äga vålden om Svenska kyrkan, äro af annan tanke, och det kommer naturligtvis på deras ansvar huru de sköta sitt kall. Jag är öfvertygad, att de vilja göra det samvetsgrann!, och på grund of denna öfvertygelse tror jag ock, alt den dag varder kommande, då de måhända ångra den mening, de nu uttalat. För min del tror jag dock, att om den författning, som redan gäller, med större allvar handhafdes, så kunde man hindra ganska mycket, som nu sker. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Min öfvertygelse är den, att de motiver, sorn Utskm anfört, nemi. att ingen fara är å färde, ingalunda äro väl grundade, och vill jag för min del tillstyrka instämmande uti det beslut, som BorgureSt. i detta betänk, bar fattat, nemi. ogillande af de motiver, som ligga till grund för detta utlåt., hvarvid Ståndet likväl låtit bero. Jag hade icke trott mig böra besvära Ståndet med något yttrande i detta ämne, men sedan tvänne ledamöter, hvilkas yttranden förmodligen blott gälla såsom reservationer, hafva fästat Ståndets uppmärksamhet på betänkts uppställning, så har jag ej ansett mig böra låta tillfället gå förbi, utan att gifva min mening tillkänna.
Detta manliga uppträdande hade en märkvärdig verkan på nötet, en ko med messingsknappar på hornen, till tecken att karakteren var »tvivlsom», och med en klingande bjellra kring halsen, en symbol af hennes rang, heder och värdighet som fäledare i den krets hon tillhörde. Kanske var det just denna hennes ställning i samhället, som gjorde henne otillgänglig för en annan behandling, än den som Ambrosius bestod henne; kanske var det blott språket, kort, kraftfullt som från en man, hvilken en gång möjligen kan komma att utfärda provisoriska lagar för menskliga varelser, som fått knappar på de hotande hornen; kanske var det också vårt skratt, som i förening med Ambrosii djupa allvar talade så starkt till kossans sinnen, ty hon gjorde helt om och viftade med svansen. Sedan sågo vi henne stanna hos en flock af sina likar, och på deras häftiga råmande och i det hela naturalistiska beteende kunde vi sluta, att der hölls ett slags politiskt möte med tal om allt det öfvermod, öfverförfining och öfverflöd, som öfversvämmar den öfverklass som kallas menniskor. Händelsen anföres i detta filantropiska verk till vägledning för andra vandrare, hvilka på sin stig bli utsatta för efterhängsenhet af mindre utvecklade individer, hvilka hafva den fixa idé, att ett intelligent sällskap kan låna dem en smula glans, för hvilken senare de så ofta glömma sina pligter som bjellernöt. Prisande vår manlige kamrats stora politiska förstånd och hans mod, då det gälde att i kapp med kandidaten klänga öfver höga stafgärden, för att komma åt det öfverflöd af hallon, som jag upptäckt, intågade vi i Lillehammer. Här styrde vi genast våra steg till Johannesens hotell, fingo vårt förra trefliga rum, nästan en sal, sedan »den unge fyr» norskornas vanliga benämning på Ambrosius fått sig ett qvarter anvisadt i ett trefligt rum intill matsalen. »Ave, du, vi må ha noget at skrue i os!» voro hans första ord då han såg det dukade bordet.
Å andra sidan har deremot tillkommit en skuldbalans å 332 R:dr 81 öre, som ej har någon motsvarighet i 1858 års räkenskap; och lärer slutligen orsaken få sökas deruti, att skuldbalansen för Stockholms stads undervisningsverks fond blifvit ökad med 3 R:dr, hvarmed, enligt nästlidet års Revisorers berättelse, redogörarens fordran hos fonden rätteligen öfverstiger det i räkenskapen upptagna belopp. Då emellertid vid uppgörandet af räkenskaper särdeles angeläget är, att ingående balansen för det år redogörelsen omfattar, olifver fullt öfverensstämmande med föregående årets utgående balans, men, på sätt bär ofvan omförmäles, detta icke är förhållandet med räkenskaperna för Stockholms stads undervisningsverk, hafva Ilevisorerne ansett sig böra härom erinra. » § 3. Säkerhetshandlingarne befunuos vid anställd granskning i god ordning. Vexelundervisningens normalskola. Af den utaf Direktionen i Sällskapet för vexel undervisningens befrämjande aflemnade redogörelse för såväl normalskolans i hufvudstaden enskilda^ tillgångar, som ock de åt Stockholms folkskolelärare-seminarium samt till stipendier åt elever derstädes anslagna medel, hvilken redovisning, såvidt den rörer statsmedel, blifvit i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning granskad, inhemtas följande förhållande med inkomster och utgifter: Debet. Doneradt kapital, 12,000 R:dr, föres inom linien. Uppbörd: Statsanslag till normalskolan 3,000: Dito till folkskolelärare-seminarier 1,725: Dito till folkskelelärare-elever 900: ~ Ränteinedel 2,152: 43. Försäljningsmedel Årsafgifter af ledamöter “0: - 261 — Credit. Utgifter: Ved, ljus och renhållning 1,396: 20. Stipendier 900: — Premier, skolmaterialier m. in 339: 49. Utgifter för arkivet 2,502: 67. Balans till år 1860: Fordringar i f. d. Doneradt kapital, 12,000 R:dr, föres inom linien.
Hvad för öfrigt i förevarande Betänkande innefattas, blef af PresteStåndet bifallet. S. D. •. m. Vid förnyad föredragning bifölfos följande från nedannämnde Utskott inkomne Betänianden nemi. Uag« och EkonomiUtskottens: H o *31, med förslag till jemnkning af Riksens Ständers skiljaktiga beslut i frågan om upphäfvande V >3* Frat. Vt ifrr, d. If lfa v. IS23 af Kongl. Förordningen den 7 December 17871 angående lifsstraff för obehöriga omdömen öfver de af Kongl. Majit vidtagne Författningar. N:o 232, förnya dt Utlåtande, angående yrkad fri. h< t til! svedjande å skattehemmans egor, samt begagnande af maste-träd och ekar. FagUiskottets: N:o 233, angående yrkad ändring i 1 Art. 4 §. af Kongl. Hall-ordningen den 2 April 1770. N;o 234, om tillägg i ansvarighetslagen för Fullmägtige i Riksens Ständers RiksgäldsConfoir i afseende på utbetalningen af mindre Creditivet. BancoUtskottets: N:o 75, i frågan om periodiske uppgifters meddelande om BancoVerkeis ställning. S. D. e. m. Vid slutlig föredragning af StatsUt. skottets Utlåtande N:o 5931 i återremitterade måjet* rörande Prat. Ut dr, d. 19 Nott, 1823, 15g rörande Pensions anslående åt förre Justitiae Oair budsmannen m. m., Herr Friherre Mannerheim, fann PresteStåndet för godt, att i enlighet med Höglofl. Ridderskapets och Adelns i detta ämne fattade Beslut, med afslag å berörde Utlåtande, bi falla för Friherre Mannerheim en årlig pension af' 1,500 Rd. Banco, hvilken från och med nästkommande års början bör af RiksgäldsContoirets medel utgå. S. D. e. m.
Icke ropar vildåsnen, när han hafver gräs; ej heller oxen, då han hafver foder. Kan man ock äta det som osaltadt är? Eller månn någor vilja smaka det hvita om äggeblomman? Der min själ tillförene vämjade vid, det är nu min mat för värks skull. O! att min bön måtte ske, och Gud gåfve mig det jag förhoppas; Att Gud toge till att sönderslå mig, och låte sina hand sönderkrossa mig; Så hade jag ändå tröst, och ville bedja i minom sjukdom, att han icke skonade mig; jag hafver dock icke nekat dens Heligas tal. Hvad är min kraft, att jag skulle kunna härda ut? Och hvad är min ändalykt, att min själ skulle vara tålig? Min kraft är dock icke af sten, ej är heller mitt kött af koppar. Hafver jag dock ingenstäds hjelp; och ingen ting vill gå fram med mig. Den der icke bevisar sinom nästa barmhertighet, han öfvergifver dens Allsmägtigas fruktan. Mine bröder gå förakteliga framom mig, såsom en bäck; såsom en ström framom flyter. Dock de som rädas för rimfrostet, öfver dem varder fallandes snö. Den tid hetten tvingar dem, skola de försmäkta; och när det hett blifver, skola de förgås utaf sitt rum. Deras väg går afsides bort; de vandra der intet vägadt är, och förgås. De se uppå Thema vägar; på rika Arabiens stigar akta de. Men de skola komma på skam, då det är aldrasäkrast; och skola skämma sig, då de deruppå komne äro. Ty I ären nu komne till mig; och medan I sen jämmer, frukten I eder. Hafver jag ock sagt: Bärer hit, och skänker mig af edro förmågo? Och hjelper mig utu fiendans hand? Och förlosser mig utu tyranners händer? Lärer mig, jag vill tiga; och det jag icke vet, det underviser mig. Hvi straffen I rättfärdigt tal? Hvilken är ibland eder, som det straffa kan? I sätten samman ord, allenast till att straffa, och gören med ordom ett förtvifladt mod.
Comitéens å£ XS13 utgifne egna oinständeliga! berättelse, angående sina första företag; och sedan Herr Protocolls-Secreteraren anfört, dels de förutgående mått och steg , sorn redan i detta afseende blifvit vidtagne, dels de flera hinder, sorn motarbetat en synbarare snabbare gång af Kongl. Comitéens verksamhet, yttrar Herr Protocolls Secreteraten : :Om det alltså med skäl anmärkes, att UppfostringsUomitéen hittills hufvudsakeligen. vidtagit förberedande åtgärder , är detta förfarande påkalladt af nödvändigheten, äfven strängt enligt med Riksens Ständers egna, i sin skrif-4 velse af den 3 April 1810 yttrade önskan, att Kongl. Majit täcktes, genom kunniga och erfarna män, låta undersöka Läroverkens närvarande tillstånd, på det dessa inrättningar måtte erhål-, la ett efter tidens upplysning mera lämpadt skick.’5 Hvarförutan Herr Protocolls-SecreteraTen, såsom bevis på Comitéens ytterligare om* sorger åberopar dess nit för Gymnastiska öfningars införande , samt dess omtanka , att genom, förbättrade Löne-vilkor öka de vid undervisnings-verket tjenstgörande Under-Lärares anse^ ende och välstånd, i anledning af hvilken sednare omständighet Kongl. Majit, äfven med bifall till Comitéens underdåniga tillstyrkande, tilt Riksens Ständers Stats-Utskott afgifvit den Pro« position, hvaröfver Utskottet den 22 nasti. Ai ;>;te Bandet, 151.
Då jag likväl icke, emot hvad önskligt vore, hvarken för Under-Löjtnantseiler Andre Löjtnants-graderne, tilltror mig böra föreslå aflöningen till detta belopp, hvilket först skulle tillkomma Förste Löjtnants-graden, förefinnes skälet deruti, dels att officerare i allmänhet snart efter inträdet i tjenst, och ofta genast, erhålla lön samt således kunna ega grundad förhoppning att efter en mindre tids förlopp vinna befordran till högre lönegrad, och sådant vid en ålder, då civile tjenstemännen merändels först hafva utsigt att i sin väg få tillträda lön i första lönegraden, dels ock att garnisons-befälet uppbär särskild inqvarterings-ersättning.» »I öfverensstämmelse med dessa i korthet angifna grunder, samt äfven med behörigt afseende å den i allt fall betydliga nya utgift, som, derest mitt förslag bifalles, kommer att för Staten uppstå, får jag, jemte anhållan att längre fram få Canles c/»^ltra m'” 0m °*en aflönings-lörbättring, jag anser böra Kronprinsens Hussar-RegeArtilieri-Renaente tillgodokomma, i underdånighet föreslå för Gardesoch Artilleri-Regementena gemenlena. följande aflöning: för Under-Löjtnant 800 R:dr R:mt. » Andre Löjtnant och Andre Adjutant 1,000 » » » Förste Löjtnant och Förste Adjutant 1,200 » » » Regements-Qvartermästare 1,800 » » » Yngre Kapiten vid Artilleriet 2,000 » » » Sqvadrons-, Batterieller Kompagnie-Chef 2,400 » ». » Aldre Kapiten vid Artilleriet, sorn ej är Batterieller
Ingendera ville gifva efter i denna stora fråga, och följden blef, att Léon Say afslog anbudet att blifva finansminister. Gambetta besökte derefter Freycinet, hvilken för tillfället var allmänna opinionens förklarade gunstling, så att han vid senatorsvalet två månader derefter valdes af fyra departement Gambetta erbjöd Freycinet att välja mellan att blifva minister för allmänna arbeten, finans-minister eller utrikesminister. Freycinet samtyckte att blifva medlem af kabinettet och valde utrikesministerportföljen. Men morgonen derpå, lördagen den 12 november, fick Gambetta ett bref från Freycinet, hvari denne underrättade, att han » efter en natts närmare öfvervägande icke kände sig i stånd att riktigt fylla den rol, som den blifvande konseljpresidenten ämnade honom, och att han derför bad om tillåtelse att stanna på sin senatorsbänk, der han alltid skulle förblifva en pålitlig och tillgif-ven vän. » Det berättades allmänt, att Freycinet på fredags aftonen, efter Gambettas besök^begifvit sig till Elysée-palat-set och haft ett samtal med republikens president. * Försöket att bilda en » stor ministèr » hade sålunda misslyckats. Och äfven om Freycinet, Léon Say och de öfriga republikanska storheterna skulle hafva samtyckt att blifva medlemmar af kabinettet Gambetta, var den tid förbi, då ett sådant kabinett skulle hafva kunnat räkna på en stark och fullt pålitlig majoritet De band af gemensamma faror och gemensam hänförelse, hvilka i början förenat alla den 14 oktober 1877 valda republi ' - kanska deputerade kring Gambetta såsom deras erkände ledare, hade nu länge sedan lossnat. I den nya deputeradekammaren, som valts den 21 augusti 1881, var visserligen den republikanska majoriteten ännu större än i den förra. Men denna majoritet var söndrad i flere fraktioner, af hvilka endast en, Union républicaine, erkände Gambetta som sin ledare.
Rdr kunde då, under förutsättning att hyrorna för lägenheterna å gården fortfarande finge uppbäras, betalas af de under åren 1862, 1863, 1864, 1865 inflytande kapitationsafgifterna; hvarförutan Riddarhuskassans fond under tiden ökades med minst 10,000 Rdr, så att den, genom den försvunna hyresinkomsten, uppkommande årliga balancen mellan kassans inkomster och utgifter minskades till omkring 1,200 Rdr. Härigenom vore åtminstone den årliga ränteutgiften å den nuvarande skulden af 2,337 Rdr 50 öre inbesparad, behofvet af ny skuldsättning högst betydligen inskränkt samt i följd deraf möjligheten beredd att på kortare tid amortera sådan ny skuld. På dessa skäl tillstyrker Utskottet vördsamt: att, i anseende till den betydliga skuld, hvarför Riddarhuskapitationsfonden häftar i och för de å Riddarhusbyggnaden redan verkställda reparationer, och den ytterligare skuldsättning, som skulle erfordras i och för de gamla bygguadernas borttagande och andra byggnaders uppförande i stället, Höglofl. Ridd. o. Adela måtte till nästblifvande Riksdag uppskjuta beslut i denna fråga. Särskilda reservationer hafva blifvit anmälde af Friherrarne Cederström Claés Hindrik och Bennet Otto Reinhold samt Herr von Knorring, Eric Oscar. Stockholm den 27 Februari 1862. Riddarhus-Utskottets Utlåtande X 6. Af Friherre Cederström, Claes Henrik: