Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RiddarhusOrdningen den 18 December 1823 föreskrifver, för sin del antagit den förändrade Redaclion af samma Författning, som härjemte i underdånighet öfverlemnas, får hos Eder Kongl. Maj:t Ridderskapet och Adeln lika underdånigt anhålla, det Eder Kongl. Maj:t täcktes derå meddela Dess Nådiga Stadfästelse; utbedjande sig Piidderskapet och A(lehi jemväl att inför Eder Kongl. Majrt få anmäla, det de uti ifrågavarande Förslag till ny Riddarhusordning förekommande förändringar hufvudsakligen härleda sig från den Ridderskapels och Adelns åsigt, dels att alla de stadganden, hvilka röra Adliga värdigheten, Ridderskapets och Adelns Representationsrätt, samt vilkoren för dennas åtnju» Dr t) 7 September e. m. 263 tande m. m., böra, genom eri mera systematisk uppställning af Författningen, bestämdt åtskiljas från de föreskrifter i afseende å Riksdagsmanna-rättens utöfvande, sättet för öfverläggningarnes förande m. m., deruti antingen Grundlagarne hänvisa till RiddarhusOrdningen, eller hvilka eljest ansetts vara af beskaffenhet alt böra i denna Författning inflyta, dels ock att utur. Rid» darhusOrdningen böra uteslutas, icke allenast alla sådane stadganden, hvilka endast innefatta upprepanden af hvad som förut finnes i Grundlagarne förordnadt, utan ock de mindre vigtiga reglementariska föreskrifter, som lämpligen kunna hänföras antingen till Ridderskapets och Adelns särskilda OrdningsStadga, eller till de för RiddarhusDirectionen och Ståndets Tjenstemän utfärdade Instructioner. Ridderskapet och Adeln framhärdar &c. §. i På Riddarhuset äge hvarje Introducerad Ätt, efter den vid 1809 Års Riksdag stadgade nummerföljd, Säte och Stämma, på sätt denna Riddarhusordning föreskrifter. §. 2.
Dessa tvänne petitioner, som blifvit motionen vidfogade, innehålla hufvudsakligen: att, sedan Rikets Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag, fattat det beslut, att, såsom det första medel lill Rikets ökade försvar, all inom dess gränsor oroterad jord, af hvad namn och beskaffenhet den vara kunde, (jnilitias-boställen endast undantagne) vore, så snart Riket med krig hotades eller oroades, skyldig alt genast uppsätta och med beklädnad förse det mot jorden svarande försvarsmanskap; så hade, genom Kongl. Brefvet den 5 Februari i8ra, den sålunda beslutade extra roteringeu blifvit anbefalld, äfven för Provincen Halland, der, bland andra hemman, jemväl utsockne frälsehemmanen extra roterades; och ehuru sedermera, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den a3 Mars 1813, det blef Rolehållarne i Halland föreslaget att åtaga sig ständig rotering, med vilkor, att rotarnes antal minskades med |:dei, hafva hemmans-innehafvaine icke ingått på denna förändring. Sedan derefter Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag uti Utlåtande, om jemkning af extra roteringen, förklarat, alt densamma endast borde träda så kallad privilegierad jord, har Kongl. Maj:t låtit utfärda en Instruction, angående jemkning af extra roteringen i Riket, i hvilken Instruction stadgades bland annat, att serskilde längder skulle af extra Roterings-Commissionerne upprättas öfver all den oroterade kronoskatteoch frälse-jord, som, enligt Författningarne, vore underkastad ordinarie rotering, men vid 1826 års roteringsförrättning i Halland, hafva Bilt. till R. St. Commissionerne derstädes likväl ansett de Halländske utsockne frälsehemmanen böra i extra roteringen cjvarstå, tilldess bada Slalsmaglerne derom annoi lunda förordnade, och Rikets Ständer halva uti underdånig skrifvelse till Kongl.
Häruti hafva Deputerade anmält, att sedan vid sista Urtima Riksdagen deras Berättelse af år 1817 afgafs till Riksens Ständer, angående Krigs-Revisions arbetets gång, befanns väl vid deras forsta sammanträde, d. 22 Julii 1818. att den egentliga granskningen af 1808 och 1809 årens Krigs-Räkenskaper vore, uti de begge Krigs-Revisions-Contoiren, slutad, ehuru Råkenskaperne innehållit den vidlyftighet, att de, efter antagen grund vid uppskattningen att påföra en Revisor 1000 foliers Revision i månaden, uppgått till 831 i månaders arbete; men att dervid dock återstod de ytterligare forskningar i Krigs-Råkenskaperne, som blifvit oumgångelige, ehuru mödosamme och ansvarige , dels i anledning äf de anmärkningar, mål och årender, som till ett antal, af omkring 3000 under gamla Krigs-Revisionen uppkommit, dels i anseende till de flere genom anmärkningar infordrade Redogörelse-handlingar, dels i och för enskilde fordringsegares hos Kronan gjorde pretentioner, dels i afseende å •Utredningen, indrifvandet eller afliqvidcrandet af Kongl. Maj:ts och Kronans uti Krigs - 678 Stats~ Utskottets Betänltanden« Räkenskaperne till ett belopp af 518*378 R:dr 10 sk. utbalancerade fordringar och dels i anseende till slutliga utredningen och bestämmandet af Landt-Rånteriernes uppgifna fordringar hos Krigsfonden, för anticipationer och forstråckningar tili Rustningsbehofven under 1808 och 1809 årens krig. Enligt
Den heter oförskämdhetens dyrhet: hvilken, odräglig för hvar och en, dock regerar hvar och en; allerhögst-infamare, än någon Kejsare. Ack Paris Förnuftets tempel 80! Naturens uppstigande heligheter i allt det enfaldigt välgörande! Hvilken gudomlig tid vi lefve uti! Hvad dessa fem åren visat, ha ej verldens femtusen sett. Fan tog Munsiörerne 81! Det var och dit de ville. Han drar nog af med resten 82. Munsiörerne, det är: Herr-kältringarne, ville förstöra Frankrike. Det var ju ”proportion”, att Frankrike förstörde Munsiörerne? – Lefve de redlige! Lübeck, December 1793. — Så beror nu allt af ****s ”heder”; hvilken heder, hos folk som kommit väl in uti denna verlden, är lögn – eller underverk. Ty vid min lefvande erfarenhet är jag viss om, att den störste köpman i verlden skulle kunna tractera på mig hundra riksdaler, af dum högfärd; men icke betala mig fyra styfver, af fri heder. Derföre måste man ha något i handen, hvarigenom man kan tvinga dem med skam och ruin: det är, en finare guillotine. Hjertligen gläder mig, att Fransoserne ändtligen lärt att lägga denna på rätta stället: nämligen, på Grossörernes och Storborgarnes nackar. – Åt sjelfve **** ville jag icke, på ”fri heder”, lemna en plåt. Det är en liten grossörisk kalkontupp, som, på erinran om sitt småfurstliga löfte, svarat, hvarken med ett öre eller med ett ord. En tossigare runstycks-monark finns väl icke. Men derföre bör man ock aldrig ha förtroende till dessa döpta Judar. Om Ni, från Franska Revolutionens början, ständigt hade frågat mig: hvad tycker ni om den? så hade jag, nästan hvar gång, svarat: ”Aldrig bättre”! Just så nu. Tyranner äro tyranner; de må ha kronor på hufvudet, eller bara krullor.
I ett ögonblick har jag fattat situationen — det är en af det ryska samhällets mest förföljda p arias, det är en polsk jude. Polack och jude! Och vid foten af Katarina II:s staty! Heliga rättvisa, hvarför låter du då det iskalla ödet håna dig? På en sekund är min egen barm öfver min gnagande, nöjesförstörande hemlängtan som bortblåst. Inför denne olycklige, hvars ena fädernesland blott hägrar i profetians dunkla löften, och hvars andra fosterland förtrampats af denna samma kvinna, vid hvars stolta staty han sjunkit ned, inför denne olycklige, som icke han längta, eftersom hans längtan vore utan hopp, utan mål, inför honom förstår jag, att hemlängtan icke är en naturens förbannelse, utan en af dess skönaste gåfvor. Ty den känslan gömmer det bästa, som jordelifvet äger, den är trånaden efter moder eller brud, efter kärlek, frihet, fosterland. S k i s s för Idun af Elsa Lindberg. K l ^ r e t e hade lexor, » nedrigt många », en, » O två, tre, franska, historia och så den där » gräsliga » räkningen — hela fyra problem om » arbetstid » och om » hvad A och B får » och » hvar de mötas » och hvad det nu var allt för otyg, de handlade om. Men det värsta var, att klockan redan gick på 7, och ännu hade Grete inte lärt en enda. Det var förfärligt att tänka sig. De små nedbläckade fingrarne refvo nervöst bland böckerna. Saken var den, att Grete fått en så » rysligt stilig » bok till låns af en skolkamrat. En tjock lunta, uppsprucken i ryggen ocb med hundöron oeh andra tydliga bevis på flitigt begagnande. Den hade varit så spännande, att Grete inte kunnat släppa den ur händerna. Bara ett kapitel till och så ett till och så ännu ett. » Har du inte börjat med dina lexor än, barn? » hade mamma ropat gång på gång. Hvarje gång hade Grete hoppat till och hjältemodigt försökt att lägga boken å sido, men så hade åter symaskinen surrat på där ute i salen, och det lilla mörka, rufsiga hufvudet hade på nytt sjunkit ned öfver de tummade bladen.
Jag har redan ifrän början nämt att frägan ej synes mig af särdeles bety» denhet, men att momentet wäl för tydlighetens skull kunde fä stä qwar. Jag hemställer om icke de Herrar som ärv deremot wille afstä att yrka votering, dä plu» ralitctcn synes gifwcn och resultatet deraf endast kan blifwa tids - utdrägt. Friherre Legerström: Det förun» drar mig att en sä upplyst Ledamot kan tro sig kun» na förutse pluralitetcn. Om nägra Ja flera än Nej hörtS bewisar det intet. Mänge äro tysta wid ropen som yttra sig i voteringen: och när frägan är att förnärma Konungens rätt, är det hwar och en Leda» mols pligt att ej afstä innan pluralitttens mening ge» nom votering är utrönt. Herr kälrlman; Oet har ej warit min tanka att förmena nägon sin rätt att yrka och fä vo, tering. För öfrigt har jag ej kunnat sätta i fräga att detta skulle wara en kränkning af Konungens rätt när sä upplysta personer som Constitutions - Utskottets Le» bamöter fdrst förestagit detta moment. Herr von 8 c b> a n t 2: Jag tror att frägan blifwct borrtblandad, här synes mig ej wara fräga om rättigheten att reda och revidera räkenskapcrne, utan endast om rättigheten att infordra upplysningar. Gres. Den Zi Gctoher. Grefwe körner: Wore frägan om de förra dagarnas erfarenhet, kan jag ej säga deremot, att med en votering ingen ting wunncs. Men om frägan är om principer, att bibehålls cn rätt grundsattS dä äger nian rätt, dä bör man c) afstä att i det yttersta efter öfwertygelse göra den gällande, och dä kan Votering här icke nndwikas. För öfrigt om Cvnstitu, Ikons - Utskottet första gängen gjort ett miptag, tror jag detta Utskott ej hofwa prctendrrat att wara ofelbart.
Hvad serskildt angår den så kallade löpande Journalen, så hafva alla deraf förmodade upplysningar lika lätt kunnat inhämtas af löpande räkningarne dels med Rikets Si änders Bank, dels med hvarje Handelshus, hvilka alla äro specifikt förda, men ej blifvit vid Hufvudboken bilagda, då Banko-räkningen igenfinnes uti Cassa-räkningen och Räkningarne med Handelshusen uti deras Contocoutanter, hvilka äro inhäflade bland Verificationerne. ”Slutligen och enär så väl räkenskperne, sorn de vid ConvoyCommissariatet förde Prolocoll vittna om det inskränkta antal ärender, som inom nämnde Verk förefallit, anse Revisorerne sig, vid betraktande af de härvid dryga förvallningskostnaderne, äga största skäl att ”instämma i hvad Rikets Ständer vid sista Riksdag och 1835 års Revision yttrat, angående förändring i denna del af Slatsbestyret.” 1 anledning häraf får Convoy-Commissariatet med lika stort skäl i underdånighet åberopa, hvad Det till bemötande af Utskottets och Revisorernes framställningar i delta hänseende haft Nåden anföra. Convoy-Commissariatet har dervid redan vederlagt slutsatseine om Ärendernes inskränkta antal och antydt det värdet af en Förvaltning bör mätas ej mindre efter antalet, än vigten af de ärenden, som handläggas; men hvad Förvaltningskostnaderne vidkommer, får ConvoyCommissariatet nu tillägga den väsendtliga upplysning, all genom indragning af en Ledamots plats samt af det elei med förenade arfvode, — 13 - samt af arfvodet för Ordföranden i Convoy-Commissariatet, den så kallade ”drygheten” i Förvaltningskostnaden blifvit betydligen nedsatt och allt afseende lemnadl å Vederbörandes önskningar i detta afseende. Convoy-Commissariatet framhärdar med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ls underåinigäte, tropligtigsle imdersåter och tjenare C. I).
S. D. Föredrogs å njra Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vt skott ens Betänkande, N:o 54, i anledning af väckte frågor, rörande Fattigförsörjnings-anstalterne; återremitterades. Brot. F r å n Högvördige Preste-Stan det» S. D. Föredrogs a nyo Bancooch Lag-Utskottens Ullålande, N:o 4. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, Nio 2, nied förslag Lill Lag lör offentliga Bolags-Banker. Den nya titeln: Lag för enskilde Laneoch Sedel-Banker, gillades. v Första Capitlet. Allmänna Bestämmelser. 1 §. gillades; 2 §. gillades, med det tillägg i slutet af senare morn. eller sd kallade Commandit-delegare; 3 §. gillades, med den räl tel se, utt, i stället för: delegare Liand dem sjelfva utvälja, skulle sallas: delegare bland sig sjelfva utvälja; 4 §. gillades, med den förändring, att orden: ”eller Häradsrätt" och ”eller Landsort,” skulle uteslutas. Näst efter [\ §. skulle, enligt Ståndels beslut, insättas följande tillägg, som då bl ifver 5 §. såsom grundfond för Sedel-Bank, md begagnas ej allenast reda penningar samt controlleradt guld och silfver, utan äfven fastighets-inteckningar eller goda Adier, och Lottbref (Bankens egna och andra Sedel-ttankers undantagne eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande obligationer; dock skola alla dylika Hypothek, med thy åtföljande handl rigor, vara till säkerheten prof vade af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet, gemensamt med Bolaget, och af bägge godkände. Ej md insatt grundfond genom utdelning minskas, sd tänge Bankens rörelse fortfar.
St:s comiteer och corporationer afgifvit, fatta och förkunna ett definitivt beslut i IVirevar. särdeles vigtiga Samhälls angelägenhet ■ sä skulle tvifvelsutan näringsfrihetsfrågan redan upphört att vara ett ämne för missförstånd eller obelåtenhet inom RiksSt:n, och följderna af en genom ändamålsenliga ordningsbestämmelser medgifven sjelfförsöi jningsfrihet hade lika säkert redan burit en god skörd af lyckliggörande frukter, samt såmedelst öppnat utvägar att afleda åtminstone någon del af det armod, den sysslolöshet och det sedeförderf, som fortfarande mångenstädes sprider sin förstörande inflytelse ibland nationens ringare classer." Allt della skulle således vara Regeringens fel. Jag hemställer, om detta är det sätt, hvarpå R. St. böra tillskrifva deras Konung. Frih. Hamilton, Hugo: Det förslag till nild. skrif velse lill K. M., sorn Expe I.Utsk. nu framställt till RiksSl:u, grundar sig, sorn något hvar torde finna, ordagrannt på Ekon.Utskrs afgifna betänk, i ämnet, ett betänk., som är af 3:ne Stånd antaget oell af det 4-'de så lill vida bifallet, att delta 4:<^e Stånd i det närmaste som sitt särskildta utlål:de antagit 1823 års skrifvelse i denna fråga. Således, i sak kan det icke uttrycka annat un hvad det skall uttrycka; äfven'i formen vägar jag tro, att Exped.Utsk. icke gjort annat, än hvad sträng rättvisa fordrade, att nemi. framdraga det så båldt klandrade och så bittert anfallna betänk, sådant EkonUlsk. det framställt och Stånden detsamma antagit.
En Regents sanna ära ligger icke uti ”makt-utvidgning och uti tillväxten i antalet af honom undergifna menni”skor, utan i dess aktning för jemlikheten inför lagen, och för denna stora ”sanning, som genomgår hvarje ädel lagstiftning och alla rättsenliga sam - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 18. 27 ”hälIs-fördrag, alt nemligen man måste behandla andra, så, som man sjelf ”önskar alt af dem blifva behandlad.” Dessa den store Konungens ord kunna i alla tider och förhållandea förtjena att i minnet bevaras. Serdeles begrundansvärda äro de, med hänsigt till det förra styrelse-systemet i Sverige, hvars misstag man sanktionerat derigenom, att Regeringsformens stadgande, att Regentens gerningar äro från allt åtal fredade, sorgfälligt blifvit, åtminstone i sista instansen, utsträckt till fullkomlig ansvarsfrihet för Konungens Rådgifvare. De till vår granskning öfverlemnade Statsråds-protokollen utvisa, att Regeringen ofta blifvit förd i strid, icke blott med Riksens Ständers uttalade meningar, utan ock med åsigterne hos de män, hvilkas ansvarsfulla uppdrag till tillhört att styrka och råda Konungen. I synnerhet en bland Kongl. Maj:ts Rådgifvare har, genom sina skriftligen affattade reservationer, spridt sjus öfver nyssnämnda beklagansvärda förhållande. Att Konungens Rådgifvare, efter att sålunda hafva, inför Nationens Ombud, blottat de tänkvärda ytterligheter, hvilka de under rådgifvare-kallets utöfning ofta iråkat, likväl funnit med sin ställning till Nationen, sitt anseende, sin ära förenligt, alt såsom Ledamöter i Konungens Statsråd qvarstanna, bevisa mer, än någonting annat, att, under den flydda regeringstiden, intet försök i verkligheten egt rum, för att göra Svenska Konstitutionenj*till en sanning.
Motionären, som icke ville neka, att Akademien och Hospilals-inrättningen genom detta auktionssätt ju kunde ernå det högsta möjliga arrende för hemmanen, ehuruväl nämnde sätt, efter hans förmenande, äfven någon gång gifvit anledning till öfverenskommelse emellan spekulanterne att vid auktionen göra anbud vida understigande hvad som för hemmanen rätteligen borde erläggas, ansåg dock detta auktions-sätt för arrendaloren medföra en osäkerhet, som menligt inverkade på hemmanens brukning i synnerhet, och möjligen äfven på jordbruket i allmänhet; emedan, då arrendatoren icke kunde vara förvissad att vid arrendetidens slut, få fortfarande behålla hemmanet, äfven om han ville erlägga ett mot deltas afkastning någorlunda svarande arrende, tankan på egen fördel fordrade, att han å hemmanet icke gjorde andra uppoffringar än sådana, hvaraf han kunde under arrende-tiden sjelf draga nytta; hvarjemte ock derigenom icke sällan föranledis en sådan stegring i arrende-anbuden, att hemmanens afkastning icke räckt lill godtgörande af arrendet och följden blifvit att så väl arrendatorerne, som deras löftesmän råkat i obestånd, på samma gång hemmanens ändamålsenliga bruk och skötsel försummats. Frågan om bestämmande af maximum och minimum vid utarrendering af ifrågavarande hemman, äfvensom om optionsrätt för arrendator deraf har tillförene varit föremål för så väl Kongl. Maj:ts, som Rikets Ständers pröfning och bedömande.
Resultatet blir likväl i alla fall detsamma, så snart det antages, såsom förut är nämndt, att om någon brist i inkomsterna skulle uppkomma, så är statsverket berättigad! att erhålla skilnaden af Riksg-cout., likasom öfverskotten till Riksg.-cont. öfverlemnas. Frih. Cederström: Jag vill till en början med några ord besvara den siste välde talarens slutmening, der han säger, att han blifvit underrättad, att Riksg.-cont. åligger fylla den brist, som möjligen för statsverket kunde komma att inträffa. Väl här jag hört ett sådant förslag af Gr. Anckarsvärd framställas, och att Gr. Horn har sagt att han ansåg det billigt; men något Ståndets beslut derom känner jag ej, och något grundlags-stadgande derom finnes ej. Man mäste således afvakta hvad som af R. St. derom beslutas kan; men visst är, att, i händelse inkomst-titeln blefve för högt beräknad och det gjorda löftet om Riksg.-cont:s skyldighet att fylla bristen uteblefve, så skulle en verklig statsbrist uppkomma. En annan ledamot, Hr von Troil, har ingått på ett för detta ärende främmande ämne, då han talat örn det för aflönings-spanmålen beslutade priset af 7 r:dr tunnan. Jag vill ej nu inleda någon öfverläggning om detta ämne, utan endast erinra, alt de löntagare, som hafva fullmakt på sina tjenster, jemväl äro berättigade att få beräkna sina inkom - Den 8 Augusti f. m. i 13 ster efter det pris, som var bestämdt af K. M. oell R. St., då de erhöllo sina fullmakter, d. v. s. skilnaden emellan då fastställda beräkningspris och det årliga riksmarkegångspriset, hvilket uppkommer efter beräkning af samtliga länens markegångspriser; men för att åter komma till sjelfva frågan, så ber jag, i afseende å qvantiteten af ränlespanmålen på Öland, att denna summa måtte, såsom PresteSt. rätteligen anmärkt, rättas, i händelse Utsk:s förslag antages, och går nu att undersöka lämpligheten af det utaf PresteSt. föreslagna priset, 5 r:dr 24 sk. för tunnan.
» Antager man emellertid, att hvad som är rättvist, äfven är nyttigt, så skall lagstiftningen angående hemmansklyfning och jordafsöndring bli ytterst enkel. Då jag nu anser hvaije af lagstiftningen upprest hinder för jordegendomens klyfning eller af-söndring vara stridande mot den naturliga rätten och följaktligen orättvis, så önskade jag, att bondeståndet måtte såsom allmän regel uttala den grundsats, att en hvar är berättigad att, pä bästa sätt, försörja sig och de sina på sd liten eller stor jordrymd som helst. Tre namngifna och » många » andra ledamöter skyndade attinstämma, ooh ander den fortsatta diskussionen åberopade sig de fleste tal&amp;rne på hvad Mengel yttrat. P. Sahlström från Stockholms Un förklarade, att han delade » de nu af Mengel uttalade åsigter. » J. Linder från Skaraborgs län omtalade, att då förordningen af den 13 Juli 1853 kungjordes i rikets kyrkor, » gick en isande förskräckelse genom nationen, som derigenom såg sig dömd att frångå icke allenast de mindre hemmansdelar, som den kunnat förvärfva eller fått i gåfva, utan äfven dem, som man är fl. * P. Jönsson från Jönköpings län hemställde, om ej O. Larsson ville återtaga sitt anförande, ty i denna fråga borde bondeståndet vara af en gemensam tanke och ioke genom oenighet gifva något vapen i händerna åt de öfriga stånden, som nog i alla fall skulle motsätta sig reformen. » I hufvudsaken », tilläde P. Jönsson, » är jag ense med Mengel, som på ett enkelt, men synnerligen tillfredsställande sätt uttryckt åsigter, hvilkas tillämpning skulle innefatta ett kraftigt medel till vårt älskade fosterlands förkofran. » Förre v. talmannen P. Eriksson från Verm-lands län yttrade: » Jag får endast tillkännagifva, att jag full * komligt delar de uti förevarande ämne af ståndsbrodern Mengel uttalade fcigter. » Jonas Andersson från Östergötlands län sade sig fullkomligt instämma &gt;i Lekbergs motion och de yttranden, särdeles Mengels, hvilka i anledning deraf här blifvit afgifna. »
Jag kan derföre icke annat än vördsamt tillstyrka, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes förfara såsom Utsk. föreslagit och först hemställa, huruvida R. o. Ad. antager Const.Utsk:s inbjudning att foga sig efter Presteoch BorgareStms beslut, och sedan blir resultatet, om denna propos. icke antages, att frågan förfaller. Slutligen vill jag taga mig friheten här erinra, att denna fråga inom Const.Utsk. föranledde en ganska lång och hårdnackad strid. Jag tror att det striddes i två dagar. Det kunde likväl naturligtvis icke vara. denna fråga, och icke eller den andra, som hade samma utgång, nemi. frågan om den ordning, i hvilken RiksShn skulle gå in på Rikssalen, som utgjorde hufvudföremålet för striden; utan afsigten var helt visst att känna sig 8 H. 56 442 Den 26 Mars f. m. före hura det skulle kunna gå med frågan om representationsförändringen. Man förmodade nemi. då, att två Stånd skulle bifalla och två Stånd förkasta mern. om representationsfrågan, och man ville derföre med dessa småfrågor skaffa sig ett prejudicat för handläggning af denna stora fråga i förstärkt Consl.Utsk. Det var nemi. dä lätt att förutse, att med den enighet, som rådde inom Utsk:s ledamöter af tvenne Stånd emot Const.Utsk:s representations-förslag, samma enighet skulle komma att råda ibland de Ståndens ledamöter äfven i förstärkt Const.Utsk. Således kunde de tvä Stånden, som i Utsk. bildade en sammanhängande klump, anse sig hafva vunnet spel, ora de hade fått frågan lill det förstärkta Utsk., helst det der blott behöfdes en enda rösts biträde af de andra Stånden, eller blott ett lyckligt utdrag af den förseglade sedeln. Det ansågs derföre vigtigl att utkämpa denna fråga tydligt oell klart inom Utsk., och det kom ändock att bero på den förseglade sedeln.