Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
eljes läggas på nattduksbordet. grenar och rankor komplettera bladPlumpudding (engelsk). 200 gr. njurmönstret. Särdeles vackert tar sig fett rensas och skares med knif, några Cigarrställ med skogsmosaik. Ett 10 detta slags broderi ut på kjolisättäpplen och syltade orangeeller citronningar till sällkapsdräkter. Bladen bö- cm. långt och 13 cm. bredt stycke af skal skäras i tärningar, hvarefter allt ra alltid vara af sammet, sedan beror locket till en cigarrask öfverklistrar detta jämte 125 gr. malagarussin, 125 det af hvar och ens egen smak att man på ena sidan med mörkbrunt papgr. smyrnarussin eller korinter, 125 gr. välja den i olika färger. Ju större per, bestryker det på andra sidan med pudersocker, 60 gr. mjöl, 85 gr. rifvet yta man har att anbringa broderiet bröd, 1 nypa stött ingefära och muskott, upplöst gummi arabicnm eller lim och på, dess större tager man bladen, lik1 pris salt, 5 äggulor, 5 cl. rom, konbeströr det med skrifsand. A f ett väl alltid i flere storlekar för att ranstycke tunnt papp klipper man en rund jak eller arrak och 5 cl. grädde noga blandas med en sked. En ser vet blö- skifva af 9 centimeters genomskärning kan skall se naturlig ut. Naturligtvis kan man nyttja hvilken bladform som och anbringar i densamma på lika tes på midten, den våta delen bestryhelst som mönster; små runda eller afstånd sju runda hål af en cigarrs kes därpå med smör, beströs med mjöl stjärnlikt klippta sammetsstycken, konomfång. Härpå klistrar man öfver och utbredes öfver en skål. Blandninturerade med silke och med ståndare hela skifvan med brunt papper, likväl gen slås däri, och serveten hopknytes af pärlor bilda vackra blommor. så att hålen bli fria, syr tillsammans väl kring densamma, hvarpå puddinett 8 cm. långt och 5 cm bredt stycke gen nedsättes i en gryta med kokande papp på längden, så att liksom ett rör i Kransar af skogsfrukter.
Med afseende på de inskränkningar, som kunna göras i den af inrättningens direktion föreslagna stat, till följd hvaraf icke allt det af direktionen i smedjehuset afsedda utrymme blir behöfligt, lärer dock kostnaden för dess tillbyggnad kunna något nedsättas, om ej så mycket som Sundhets-kollegium antagit, dock till 15,000 R:dr Riksmynt. Äfven för inköp af kemiska och fysiska glas m. m. finner jag ett anslag behöfligt, ehuru beloppet torde kunna nedsättas till hälften af det föreslagna, eller 2,000 R:dr, helst om Rikets Ständer bevilja äskad tillökning i anslaget för inrättningens diverse utgifter, och dessutom utrymme ännu saknas för ett ändamålsenligt ordnande och uppställande af de samlingar, apparater m. m., som vid inrättningens större utveckling blifva nödiga. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer jag underdånigst det täcktes Eders Kongl. Maj:t för Veterinär-inrättningen i Stockholm af Rikets Ständer äska: Till sådana byggnadsarbeten å den inrättningen tillhöriga egendom, som, i öfverensstämmelse med en fullständig, af Eders Majit godkänd plan, kunna pröfvas mest behöflige \ 3,0 00: — Till smedjans reparation och tillbyggnad 15,000: — Till inköp af kemiska och fysiska glas, apparater, botaniska och dro gue-samlingar, samt skåp för samlingarne 2,000: — R:dr R:mt 30,000: — 28:o. I underdånig skrifvelse den 25 sistlidne Augusti har direktionen för Veterinär-inrättningen i Skara i underdånighet anmält, hurusom föreståndaren derstädes icke har annan lön sig anslagen, än den afkastning han kan skörda af sitt bostäl - Bil. N:o 6 till Kongl. Moj.ts Nåd.
Bland “Karolinerna“, hvilken bok jag emällertid erkänner att jag icke läst med någon ingående kritik, finnes, om jag ej misstar mig, åtskilligt af detta skugglika fantomartade utan fullständig gestalt — ett stycke samtal i natten, en enstaka röst ur intet, ett ansikte, som dyker upp och försvinner, en vandrande gestalt af gamla lifrustkammarkläder utan ansikte och händer, drömsyner som icke nått visionens klarhet och endast halfvägs finnas kvar i erinringen, när drömmaren vaknat. I Karolinernas andra del tycktes mig, när jag läste den, det skildrade lifvet vara mera lefvande, ehuru äfven där vissa skildringar äro fragmentariska och vaga. Nog är det en liten karaktäristisk och värkligt lifliknande episod, när Svedenborg räcker rekryten snushornet, men episoden är alltför flyktig — man ville gärna ha något mera af den vänlige, älskvärde och underlige siaren-vetenskapsmannen — och han som fick snushornet och gick och grubblade på kungamordet, hvilken dimfigur är icke han? Waldemar Klein Till den Läsande Allmänheten! Förf. anhåller om benägen ursäkt för sin djerfhet, att bland den sköna litteraturens blommor vilja insmyga en liten, blygsam sippa, uppvuxen i landtbygdens stilla dalar. Den framträder utan stora anspråk; men, högtärade Läsare, man för ju till torgs hvad man kan aflåta, så ringa det ock må vara! Huru marknaden går, får man sedan erfara. Väl anser man vexter drifna uti orangerier ega ett högre värde; men beklagligen har förf., i brist på nödigt virke, m. m., ej kunnat anlägga ett sådant. Sjelf den fria naturens dotter, framstå hennes skapelser såsom fria ängsblommor, utspruckna i solljus och bland friska vindar. Värdaste Medsystrar på den klippiga bana, der jag nu ernar göra min första färd! Jag har följt ert exempel, ehuru, jag medger det, på betydligt afstånd.
I sin nådiga Proposition, angående bränvinshandteringen i riket och beskattningen derå vid 1855 och 1854 årens riksdag yttrade Kongl. Majit, det Kongl. Majit ansåge de genom nämnda beskattning uppkommande medel böra i främsta rummet användas till jordbrukets befrämjande medelst uppodlingar, vattenaftappning och utdikning. Uppmuntrad häraf och med kännedom om de betydliga landsträckor i rikets nordligaste landskap, hvilka i brist af kapitalstyrka måste ligga ouppodlade, väckte jag, gemensamt med lliksdagsfullmägtige från Norrbottens län, vid berörde riksdag samt vid 1859 och 1860 årens riksmöte motioner om användande af en del af bränviusskatten till åkerbrukets upphjelpande och utvidgning inom Norroch Westerbottens län; men motionerna förföllo då, lill följd af Siats-Utskottets utlåtanden, vid den förra riksdagen: ”det Irågan icke kunde pröfvas innan den ifrågaställa nya bränvins-lagstiltningen kommit till stånd och visat sina resultater” samt vid den sednare eller 1859 och 1860 årens riksmöte: alt, bland annat, ”de för bränvinsminuteringen och utskänkningen stadgade algifter voro dels för kommunala behof och dels till utgifter af mera omfattande gagn för hela landsorten afsedda och svårligen kunde utan alsaknad inom de särskilda kommunerna och betänkliga hinder Bih. till K. St.
Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver Kongl. Majits Nådiga Remiss, angående Jörhöjning i aflöningen för Vermlands Fält-JägareRegemente, txenorn Remis af den i4lde 1 sistledne månad, har lCongl. Majrt i Nåder till Stast - Utskottet öfverlemnat Chefens för 2:dra Infanterie - Brigaden General - Majorens m. m. Friherre von Gtters jemte Chefens för Vermlands Fält-Jägare-Regemente, Öfverste-Uieutenantens m. m.' Montgommery Cedérhjelms i underdånighet gjorde hemställanden, om tilökning uti afiöningen för Corporalér, Trumslagare och Fält - Jägare -vid berörde Corps, såsom skäl hvartill anföres, att Trouppftn nu åtnjuter blott 6 R:dr per man i jhon om året, men är förbunden att på egea bekostnad bevista 14 dagars möte, hvattillj dl fen stor del-skall hafva 15 ä 20 mil till mötesplatsen, minst 3tne Veckor åtgå, samt att priSerne betydligen stigit sedan berörde AflöningsStat faststäldes, men någön förhöjning icke blifvit Trouppen bestådd, ehuru den öfrige VärfVade Arméns Uönings-vilkor äro förbättrade samt jämväl ÖfverOch Under-Befälet vidden-; ne Corps sådan tillökning erhållit. Med afseende å hvad sålunda anfördt blifvit,' och då nödigt synes, att ifrågavarande Corps, Som, i jemförelse till hvad VarfVade Troupperne i allmänhet bestås, njuter en ringa aflöning, bihang tili Riks-St. Trät. igiy.igig. 4, de Sami. N:r t?}. 134.
Det torde derför synas som delegarnes rättsförhållanden tydligt nog vore utstakade, i följd hvaraf äfven borde kunna förväntas säkerhet mot förnärmande af desamma, särdeles om intressenterne, efter tillkännagifvet beslut, att kjelfve disponera allmänningarne, gjort allt hvad på dem berott för införandet af ett. ordnadt hushållningssält, enligt på den liden af Slaten godkända kulturmetoder. Alt denna förmån dock icke i allmänhet kommit härads-allmänningarnes innehafvare till del, derom torde följande berättelse kunna upplysa: Inom Östergötland företogos så småningom de på 1824 års cirkulär beroende skogsregleringar, men alt de skulle erfordra lid är tydligt nog. Inom Åkerbo härad, hvarom jag haft tillfälle inhemta närmaste kännedom, fördelades väl en mindre allmänning, men den hufvudsakliga allmänningen, bestående af omkring 5,000 tunnland skogsmark, bibehölls till gemensam disposition; dess indelning till trakthuggning med dervid behöfliga regleringar kom dock ej til! stånd förr än år 1857, då indelning med så kallad fröställning, eller fröträds qvarlemnande vid afverkningarne, företogs jemte bestämmande af, så vidt jag minnes, 120-årigt omlopp. Detta hushållningssätt har sedan fortgått och lemnat rätt vackra resullater, ehuru den tidiga samt obegränsade betning, som orsakats genom allmänningens samfällighet med angränsande hemmans betesmarker, åstadkommit någon ojemnhet i återvexten, hvarmed man i det hela dock kan vara fullkomligt belåten. Enligt ett för Härads-allmänningarne inom länet 1852 eller 1855 uprättadt reglemente, ställdes dessa under länets Skogsoch Jägeri-styrelses uppsigt, men häradsboerne, representerade af sin Allmännings-kommitté, disponerade afkaslningen och ordnade de arbeten hvilka kunde ifrågakomma, så väl vid skogseffekters upphuggande som vid den bestämda kulturmetodens tillämpande. Skogsoch Jägeri-styrelsen inom länet företog sig kort derefter att anbefalla verkställandet å allmänningen af åtskilliga arbeten, hvilkas ändamål voro införandet af ett egentligen nytt kultursätt, ehuru ingen åtgärd vidtogs, till förekommande af den å allmänningen missbrukade betesrätten.
Hvad serskildt beträffar det af herr friherre Cederström väckta, här ofvananförda förslag, om lego-folks och tjenstehjons bidrag till fattigförsörjningen, om inrättande i hvarje socken eller pastorat af en sparbank, hvarest dessa tillskott skulle insättas och förvaltas, samt om sättet och vilkoren för desammas användande; så, ehuru Utskotten visserligen anse dylika anstalter högst önskliga, samt äfven hålla före, att, om de kunde tillvägabringas, de svåraste bekymren för fattigvården otvifvelaktigt skulle betydligen lättas; tro Utskotten likväl, att ett så vidsträckt bokföringsoch liqvidations—bestyr, som häraf skulle blifva en följd, svårligen kan, utan alltför stora afdrag åstadkommas, helst innan kommunal-institutionerna hunnit en vida fullständigare utbildning, än den, som för närvarande är att påräkna. De bestämmelser, som förekomma uti 14, 15, 16 och 17 <§§, hafva utgjort föremål för de fleste anmärkningar. Föreskriften derom, att en hvar, i fråga om fattigförsörjning, skall tillhöra det samhälle, der han, efter fyllda 15 år, sist under 3 på hvarannan följande år stadigt vistats, gåfve, efter motionärernes förmenande, anledning till betänkliga olägenheter. En hemmansegare kunde visserligen förbjuda, att en person finge hos en af honom antagen brukare eller torpare skatt skrifvas, men deremot svårligen förvägra denne sednare att låta personen vistas i dess hus, hvilket förhållande till och med kunde för egaren vara okändt. Det förhållande vore icke eller otänkbart, att en person, efter att hafva inom föreskrifven tid till pastor aflemnat flyttningsbeviset, utan sökt mantalsskrifning, i 3 år uppehölle sig inom ett fattigvårds-samhälie, än på ett, än på ett annat ställe derinom, äfvensom att denne person kunde hafva hustru och barn, hvilka annorstädes vistades. Efter de 3 årens förlopp skulle, enligt nu gällande föreskrift, ej mindre den ifrågavarande personen sjelf, än hans familj, tillhöra nämnde samhälle.
Men för så vidt man med utförsel och införsel menar, å ena sidan hvad landet afhänder sig, å andra sidan hvad det får i vederlag derför, måste alltid det verkliga värdet för ett land af hvad det infört vara större än det. verkliga värdet för detsamma af hvad det utfört, om landet på sina handelsoperationer skall skörda någon vinst. Aro dessa värden lika, har landet ej skördat någon vinst; och är värdet af utförseln större än värdet af införseln, båda tagna i nyss angifna mening, så har landet gjort förlust i mån af skilnaden, för så vidt det ej funnit sin fördel vid att för tillfället uppskjuta införandet af någon del af hvad det med sin utförsel betalt och haft rättighet att införa. Ett påstående om motsatsen skulle innebära detsamma, som att säga, det en köpman gjorde för sig vinstbringande affårer, i den mån han sålde ett stort belopp varor och finge för dem litet betaldt, eller ock erhölle sin liqvid i värdeföremål, som lian ej behöfde eller kunde använda; i stället för att medgifva, att hans förvärf beror derpå, att han kan sälja sina varor till ett högre pris än det, hvartill lian sjelf köpt dem. Och på samma sätt låter det sig svårligen bestridas, att det ligger i ett lands intresse att för sin utförsel söka få en så stor införsel som möjligt; äfvensom att ett lands arbetskraft blifvit produktivt använd, i den mån detta skett. Så torde det vara temmeligen allmänt erkändt, att England i ett dylikt användande af denna kraft för närvarande står framom alla öfriga länder; och i detta land beräknas utförsel och införsel för år 1863 hafva motsvarat, den förra tillsammans 195.974.000 £, den senare 248,980,000 £, visande ett öfverskott af införsel öfver utförsel af 53,006,000 £, dervid ändock uti utförseln är inberäknadt ett belopp af 49.485.000 £ för utländska och kolonial produkter. 7 Onekligt är, att ett öfverskott af införsel öfver utförsel kan uppkomma, som blir menligt för ett land, nemligen om den senare ej räcker till full liqvid för den förra.
Härtill må för öfrigt läggas, att de förhållanden, som öfverklagas, så mycket mindre kunna anses hafva sin orsak i författningen, som, enl. hvad läus-comiteernc nästan enhälligt upplyst, de skedda hemnaansklyfningarna tillkommit utan allt afseende på eller kännedom om författningens föreskrifter, samt alt just den öfverklagade fortgången af jördens klyfning och styckning visar, att folklynnet antagit riktningen till sträfvande efter oberoende verksamhet, samt att således en lag i motsatt syftning, långt ifrån att hafva sin grund i allmänna tänkesättet, skulle vara i fullkomlig strid dermed; och lika säkert det är, att en sfi beskaffad lag i verkställigheten blefve omöjlig eller åtminstone på allt upptänkligt sätt eluderad, lika öfvertygad är jag äfven, alt man snart skulle nödgas återtaga den. Fåfängt söker man genom lagar förändra folkets vanor och böjelser, hvilka, om de tagit en skadlig riktning, böra genom andra medel ledas och återföras.” På grund häraf anhåller jag, att de besultenhetsbestämmelser, sorn i 1827 års författning finnas föreskrifna, blifva bibehållna, eller att Utsktns förslag i 2 §:u må antagas med den förändring, att, i stället för fyra personer, som enl. det samma böra underhållas på ett besuttet hemman, det hädanefter må blifva tre personer. Jag anhåller vördsamt om Llr Landtm:s propos. härpå. Hr von Hohenhausen: Discussionen bar nu kom mit in på de stora abstracla principerna om samhällets tillvaro och den rättvisa, som hvar och en i detsamma bör åtnjuta i dispositionen af sin enskilda egendom. Derigenom föras vi långt ifrån ämnet in i philosophiska betraktelser, D e u 3 Februari f. ni. hvarigenom vi möjligen ej komma till något slut i det praktiska af frågan. Det faller af sig sjelft, alt menniskan måste lefva i ett lagliuiifiet samhälle; ty hon kan icke lefva ensam likasom odjuren i skogarna, hvilka, när de blifva fö'r många, hungern tvingar att förgöra hvarandra.
Utskottet då gjorda framställningar i ämnet ej till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; hvilken hemställan af samtliga Riks-Stånden bifölls; och då nuvarande Stats-Utskott icke af sednare tiders erfarenhet funnit någon anledning att frånträda denna åsigt, får Utskottet alltså hemställa, att nämnda framställning må lemnäs utan afseende. Vidkommande derefter de, enligt hvad här ofvan förmäles, väckta förslag, dels om upphäfvande af 5 § 3 mom. uti åberopade nådiga Förordning af den 11 Maj 1855, angående Kammar-advokatfiskalens befogenhet att framställa erinringar vid de från länen inkomna markegångstaxorna och Kongl. Kammar-kollegii rätt att pröfva och afgöra desamma, dels att den anmärkningsrätt i afseende å markegångssättningen, som skulle tillkomma Kongl. Kammar-rätten och Kongl. Kammar-kollegium, måtte alldeles upphöra, så lärer väl framställningen rörande Kongl. Kammar-rätten, såsom grundande sig å ett misstag om gällande föreskrifter, icke erfordra något yttrande, men beträffande framställningen i hvad den afser Kongl. Kammar-kollegium, så hafva enahanda eller likartade förslag vid flera föregående riksdagar blifvit väckte utan att likväl föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. — Angående en likartad fråga, som äfven vid 1859—1860 årens riksdag var bragt å bane, yttrade dåvarande Stats-Utskott hurusom, till beredande af nödig säkerhet för räntegifvare emot markegångsprisens oskäliga stegring, samt för Statsverket och öfrige räntetagare emot en obillig nedsättning af samma pris, man städse ansett tillvaron af en auktoritet erforderlig, hos hvilken ändring och rättelse uti marke gångs-komitéernas beslut måtte kunna sökas och vinnas, hvadan ock 75 § Regeringsformen uttryckligen stadgade, att ändring uti de af deputerade vidtagna bestämmelser kunde i behörig ordning utverkas. Denna rätt vore ock af så mycket större vigt, som den ömsesidiga uppsägningsrätten till leverering in natura, hvilken förr varit det säkraste korrektiv mot öfverdrift å någondera sidan, i det närmaste upphört.
De båda ledamöterne skulle eljest icke hafva förbisett, att den anmärkn. de gjort är af beskaffenhet att icke kunna blifva föremål för beslut eller ändring t Ulskrs memorial, såvida icke återremiss begäres, hvilket likväl icke blifvit nämndt. Jag anser mig skyldig att upplysa, det, vid behandlingen af denna fråga inom BancoUtsk., visserligen af flera dess ledamöter och äfven af mig personligen det inkast blifvit gjordt, att densamma , som nu lemnades mera till ord än verkligen förskottsvis till Bancodisconten , skulle der blifva fastnaglad i små lån; men då Discont-direct:n ansett sig vara i verklig förlägenhet, och då den ämnat vidtaga den utomordentliga åtgärd att annonfcera i tidningarna midt under Ständernes sammanvaro om omöjligheten att utbetala beviljade discontlån förrän om 3 å 4 månader , och då flere utskrs-ledamöter jemte mig voro af den öfvertygelse, att bristen på rörelse-capitaler i landet fordrade, att icke BancoUtsk. lemnade denna fråga utan ali uppmärksamhet; så ansåg sig Utsk. böra tillstyrka denna utomordentliga åtgärd. Att jag likväl icke önskat att åtgärden skulle blifva sådan som BancoUtsk. tillstyrkt, nemi. att utlemna hela beloppet 4ö°>ooo rsdr, det hafva de herrar , som lemnal uppmärksamhet åt min afgifna reservation, funnit. För min del har jag trott det vara tillräckligt, att lemna 200,000 r:dr af den fond, som icke begagnas lill hela sitt belopp, nemi. den för publika pappersbelåningen, men att deremot låta den andra fonden, nemi. Handelsoch Närings-disconten, behålla sina medel; men inom Utsk. föll meningen sig så, alt det blef alltsammans beviljadt. Deremot hafva jag och Hr Stuart reserverat oss.
Herr Stråle af Öknaholm, Nils Vilhelm. 792* Lagerhjelm, Pehr. 862. — Gyllenkrook, Göran. liog. Ehrenborg, Casper. 1117. Cederschjöld, Pehr Gustaf. 15(j4. _ von Heyne, Georg, l636. Reuterskjöld, Axel. 1702. — Törneblad, Carl Petet', 1870. von Rappolt, Fullm. Herr Uggla, Göran Gustaf. 2152. «/ Uhr Carl David. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus 1 Af den förteckning som blifvit upplåst, hör jag Den t Februarii, *25 att RiddarhusSecreteraren uppfört mig bland de Electorer, hvilka ansetts hafva eått ifrån deras befattning ; men då RiddarhusOrdningen innehåller, att blott UtskottsLedamöter ej få vara Electorer, och jag ej år Ledamot af något Utskott, tror jag mig böra bibehållas i min befattning såsom Elector. Friherre Cederström, Jacob: Jag anhåller att få fåsta Grefve von Schwerins uppmärksamhet på sednare momentet af s4 §. RiddarhusOrdningen, så lydande: Varder Elector till Utskotts Ledamot vald, upphöre han att vara Elector, och bora genast Bankmannen sam~ mantråda och en annan utvälja. I följe häraf måste man nödvändigt upphöra att vara Elector så snart man blif\ it vald till UtskottsLedamot. Grefve von Schwerin: Detta tror jag blott utvisar, att Elector kan väljas till UtskottsLedamot, men denne åger i alla fall rättighet att afsåga sig, och då kan väl icke hans törra befattning, såsom Elector, upphöra, i synnerhet då man, som förhållandet var med mig, sjelf begårt att ej komma i Utskott, och ändå blifver dertill vald.
Jonas Nordstedt ingifvit Memorial om skyldigheten att utgöra Riksdagsmanna Arvode för Bonde Ståndets Riksdagsmän. — remitterades till Andra Beredningen. — 4 Julii. Upplästes in Pleno 2 :ne serskildte Memo rialer af Herr Reg. Råd. Hallenstjerna och Prot. Secr. Rothlieb angående förändring af Reg. Formens 37 §. om Adelskapets inrättning. — öfverlemnades till Andra Beredningens handläggning. Anmältes ett Memorial af Oecon. Direct. Sven Rask med förslag att några villkor måtte föreskrifvas för anläggande af nye Boktryckerier — hvaröfver genast beslöts. — Föredi-ogs Protocolls Utdrag från samtal;, ™ 'RiL-aStnnrlpn innehållande anmälanden 428 57 :o S. 58 :o d. 59 :0 cl. 1812 års Riksdags Const. Utskott att Stånden bifallit den föreslagne nya redaction af Tryckfrihets Lagens 4 första §.§. — och af de vid den 5 :te föreslagne Alternativer antagit det förut gällande. Förslag till en ny redaction af formen för Grundlagsfrågors behandling uppläses och lägges på bordet å andra Beredningen: Andra fördelningen företog de af Hrr Hallenstjerna och Rothlieb författade och dit remitterade Memorialer om förändring af Regeringsformens 37 §. — lades på bordet. — Upplästes den (!) i anledning af Hr Commerce Rådet Santessons motion författade förslag till en redaction af Riksdags Ordningens 14 § — som godkändes. Upplästes och gillades det hittills på bordet hvilande Förslag huru Grundlagsfrågor vid afgörandet hos Riks Ständer böra behandlas. Upplästes Utdrag af Högl. Ridd. och Adelns Protocoll med tillkännagifvande att en motion af Hr von Echstedt E. om erläggande af Passevolance afgift, samt ett förslag af Frih. Stael von Hollstein angående jemkning af Knekte Contracterna, blifvit af Högl.
Af samina skäl hade besigtningsmännen funnit sig urståndsätta att bestämdt yttra sig öfver frågan, huruvida dessa ändringar varit tiil byggnadens fördel, men besigtningsmännen hyste dock icke tvifvel, att sådant verkligen vore förhållandet, enär omförmälde afvikelser företagits i samråd med Arkitekten, Gebeime-öfver-byggnadsrådet Stiller. Såsom ytterligare anledning till anmärkning och ett hufvudsakligt frångående af ursprungliga bestämmelser, hade iakttagits att, på sätt genom rådfrågande af äldre kostnadsberäkningar utröntes, byggnaden blifvit i flera hänseenden utförd på ett utan tvifvel prydligare och fullkomligare, men äfven kostsammare sätt, än som från början varit tillämnadt. 1 sådant hänseende förekomme: att huset, hvilket på yttre sidorna endast delvis skolat med kalksten beklädas, och åt gårdarne icke hafva någon dylik beklädnad, numera vore utvändigt helt och hållet, och åt gårdarne till och med bottenvåningen roed sådan sten reveteradt; att för åtskilliga arkitektoniska detaljer, såsom kolonner, dörromfattningar, trappor m. m., hvilka varit ämnade att utföras dels af jern dels af inhemsk huggen sten, vore använd utländsk marmor; att jern-konstruktionerna öfver måinings-gallerierna, synnerligen till följd af den nedre förstugans förändring, blifvit svårare och kostsammare; att golfven vore tillämnade att blifva ek i stället för furu, m. m.