Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifrågavarande person blef nemligen kort derefter tilltalad för förbrytelser, begångna inom särskilda domstolars jurisdiktion. Den ena domstolen pröfvade honom saker, enligt Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, till bestraffning för andra resan inbrottsstöld och delaktighet i tjufnad af gods till sammanlagdt värde af Tretiosju R:dr 25 öre. Den andra domstolen, som slutligen dömde, fann den tilltalade förvunnen dels att hafva inom samma domstols domvärjo innehaft stulet gods till värde af Tretiosju 125 R:dr 72 öre, utan att kunna för åtkomsten deraf redogöra, dels ock att hafva gjort försök till sjelfmord och innehaft dyrk; och då den tilltalade vore, enligt Kongl. Göta Hofrätts förutnämnde utslag den 30 Oktober 1857, dömd att för andra resan stöld böta det tillgripnas värde tredubbelt med Sju Riksdaler 24 sk. eller att, i saknad af tillgång till böter, undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning den tilltalade icke undergått, och genom ofvan förstbemälde domstols utslag förklarad saker till bestraffning för andra resan inbrottsstöld och delaktighet i tjufnadsbrott, dervid tillgripits gods till sammanlagdt värde af Tretiosju R:dr 25 öre, dömdes han, som, jemlikt Kongl. Förordningarne den 9 December 1756, den 10 Juni 1841 och, den 27 November 1854, 13 Kap. 4 § Missgernings-balken och Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, gjort sig förfallen, för innehafvande af dyrk till nio dagars fängelse vid vatten och bröd, för försök till sjelfmord till åtta dagars enahanda fängelse och för andra resan stöld, på särskilda ställen i förening med inbrott, till böter af Tvåhundra tretiosex Riksdaler 16 öre samt straffarbete i två år och sex månader, att i ena bot undergå Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; hvarefter den tilltalade, enligt Kongl.
Han ej allenast föreskrifvaläkemedel; han ger ”äfven goda råd och varnar för följderna af ett omättligt bränvinssupande; och ”om då denne läkare >jelf utöfvar bränvinsbränning, och han mötes af bränvins”suparen med det inkast: ””det är ni sjelf, som frambringar den förderfliga varan””, ”hvad skall han väl svara? Han får i sanning svårt att bemöta ett dylikt inkast, ”och blir gerna svaret skyldig.” Med stöd häraf och jemväl af hvad prosten Sondén i detta afseende anfört i 1 mom. af sin förestående reservation, får jag nu föreslå, att författningens nuvarande lydelse i detta afseende bibehålles. Mom. 3. Åberopande grunderna för Doktor P. J. Emanuelssons motion, N:o 29, samt det hufvudsakligaste af Prosten Sundéns förestående reservations 2 morn., anser jag: dels, att den, som, efter det Kongl. Maj:ts den 18 Januari 1855gifna förordning, angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, erhållit sådant embete eller tjenst, att han, i följd deraf, icke må befatta sig med bränvinstillverkning, ingalunda bort cga rätt, att, efter det han fjellsten erhållit, till brukare eller arrendator å sin enskilda jord öfverlåta rättigheten att derå idka bränvinstillverkning; dels ock, att den, som, efter nämnde tiri, af sådan ernbetseller tjensteman till bruk eller arrende emottagit hans jord, icke bör ega rätt derå utöfva sådan tillverkning. 8 2. I öfverensstämmelse med de grundsatser, Grefve Hamilton nu yttrat, hafva flere förut yrkat, att tiden för bränvinstillverkningen måtte lemnäs obestämd, och således oinskränkt. Och dä hvad jag i Borgare-Ståndet den 6 Maj 1857 yttrade, i anledning af Herr Björcks motion och Sammansätta Utskottets då föredragna Betänkande, innehåller ytterligare skäl för bränvinstillverkningens Digifvande; vågar jag, som ännu vidhåller denna mening, åberopa hvad jag då anförde och hvilket jag anser ännu fullt gällande.
Första momentet af Utskottets sålunda framställda förslag har hufvudsakligen, eller i fråga om sättet för anskaffandet af de medel, som för jernvägars anläggning eller inlösande, utöfver dertill disponibla tillgångar, erfordras, blifvit af Rikets Ständer bifallet genom 5:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut; varande härvid dock af Ridderskapet och Adeln, efter orden: »af Rikets Ständer blifvit eller blifva beslutade» följande mening tillagd: »och vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse». Borgare-Ståndet bar ansett ordet »produktiva» böra tilläggas och införas emellan »större» och »företag»; hvaremot Preste-Ståndet uteslutit orden: »eller andra Rikets framtida gagn företrädesvis afseende företag». För att sammanjemka nyssberörde 5:ne Riks-Stånds, i nu anförda hänseende, skiljaktiga beslut, har Utskottet ansett lämpligast inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet alt instämma i det beslut Preste-Ståndet fattat; och får Utskottet alltså hemställa, all de uti ifrågavarande moment förekommande orden: »eller andra Rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag», må derur uteslutas, samt detta moment erhålla följande lydelse: Genom upplåning för Statens räkning, enligt det här nedan angifna inhemska fond-system, anskaffas de medel, som, utöfver befintliga och disponibla tillgångar, erfordras för bekostande eller understödjande af de jernvägs-anläggningar, som af Rikets Ständer 4 Slals-Ulsknltcts Utlåtande, Jfö 540. blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlösen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erforderliga. Då Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit Andra momentet, och detsamma af Borgare-Ståndet lemnats utan anmärkning, lärer detta moment böra , anses vara af Rikets Ständer godkändt och antaget.
Rolf, ty det var han, stannade, betraktade gruppen, mumlade något för sig sjelf och svarade derefter: – Jag har ett ärende bort åt Wadtofta, som jag i qväll skall ha uträttadt ... Tack för bjudningen, gårdsfogde! En sup gör godt på vintervägar ... – Och så ståtligt han åker sedan! inföll gårdsfogden, medan Rolf drack honom till ur flaskan; – Begge hästarne i selen! Pass på, om icke gamle krutgubben är stadd i giljareärenden! – I hvilket ärende jag än är stadd, lär jag hvarken få någon gumma eller flicka med mig, svarade Rolf; – sådane tankar får jag nog slå ur hågen. Men nu är det min tur att fråga, hvad J hafven för händer. J synens ämna er upp till stugan. – Riktigt, svarade gårdsfogden, – vi skola knipa en trollpacka, med hvilken jag och många andra ha åtskilligt ouppgjordt. – Såå ... Lagen är med i spelet, kan jag tro, eftersom herr länsmannen synes här. Nå, god lycka i ert förehafvande! Hvad skall ni göra med menniskan? Det är väl Ingrid, kan jag förstå, som ni ska’ fånga. – Nej, sade länsmannen, – Satans mors tur kommer icke förr än i morgon, då jag med mina fjerdingsmän skall göra ett notvarp öfver hela socknen efter hans slägtingar. Nu är det bara frågan om en liten lusttur till nådig lagmannen på Signildsborg med hennes dotter. – Hm, jaså! Adjö! Rolf satte hästarne åter i rörelse, glad att på detta sätt ha kommit från saken. För att ej ge anledning till misstankar, körde han verkligen till Wadtofta, der han, för att göra sig ett ärende, tillhandlade sig några får, och återvände först följande dagen till sitt hem. Emellertid spatserade länsmannen i spetsen för sina följeslagare upp till stugan. Dörren var låst och skynken hängde för de små fönsterna. Dessa försigtighetsmått hade Ingrid och Ellen vidtagit, för att, fredade för spanande ögon, träffa anstalterna till sin flykt. Hoppet om räddning hade efter Adolfs besök förlänat Ingrid nya lifskrafter.
När gummorna nu sågo sig om, och blefvo varse den af alla kända Tannilafrun, som man nog visste skulle förstå att göra sig väg, så jemkade en hvar rum så godt hon kunde, och snart stod fru Metta främst för skaran vid kyrkdörren. I kyrkan syntes icke mycket folk. Längst bort satt, just invid dörren till koret, mäster Erik Erikson, biskopen från Åbo. Framför honom stod presterskapet och några af de förnämsta herrarne från socknen. Ett par capitulares och notarien suto vid ett bord. På något afstånd stodo åtskilliga af socknens allmoge, och här och der väntade i kyrkbänkarne sådana, som afvaktade att i sin tur få framträda och anmäla sina påståenden. "Lars Isakson, dömd, för trolleri, att stå tre söndagar å rad vid kyrkdörren under gudstjensten", relaterade notarien ur sin bok, "följer nu således i ordningen herr Simon i kapellet, anklagad att hafva låtit ohelga julmorgonen genom ringande till ottesången med en koskälla." Biskopen kastade en missnöjd, frågande blick på herr Simon, som framträdde. Herr Simons runda, glada ansigte bjöd till att antaga det högtidligaste och alfvarsammaste uttryck, som var möjligt, men ikring munnen spelade ett drag af skälmaktighet, som omöjligt lät sig öfverskylas. Biskopen såg högst alfvarsamt på presten. "Skall det då alltid vara klagomål öfver eder, Simon", sade han slutligen. "Redan gammal prest, och dock ständigt streck, som skulle anstå den okynnigaste djekne." "Högvördigste herr Biskop", svarade presten. "Denna gången åtminstone synes mig, att jag handlat välbetänkt. Skulle jag väl tillåta guds församling att bortsofva julottan? Eders vördighet torde icke hafva förgätit, att när ryssarne plundrade här under sista ofreden, bortförde de ock vår klocka. Huru skulle nu församlingen sammankallas? Icke kunde den stå på kyrkbacken i kölden i timtal och vänta. Men si, när koskällan ringdes, visst kröp der folk ur alla stugor, båd byggare och deras kyrkqvartersgäster.
Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer funnit hvad i det Nådiga förslaget förekommer, angående inskränkning i antalet af Inlerims-regeringens ledamöter, angående sältet för dessas utväljande, samt angående Inlerims-regeringens samlingsort, Ordförande-befattningens utöfning och det för ärenders afgörande erforderliga antal ledamöter, vara beliöfligl och lämpligt; men då samma Nådiga förslag i öfriga delar icke synts Rikets Ständer ega all den fullständighet och tydlighet, hvilka Rikets Ständer ansett erforderliga, på det någon tvekan om föreskrifternas rälla förstånd måtte i möjligaste mån undvikas, särdeles i ett ärende af den ovanliga vigt som della, der frågan rörer ändring i sjelfva förbunds-förfaltningen emellan tvänne riken, en handling, som bör vara beräknad alt ega bestånd äfven i en aflägsnare framtid, då nya slagteri höra, icke blott i den häldvunna tillämpningen, utan ock i sjelfva lagbudens egna klarhet och säkerhet, finna i alla delar den visshet örn ursprungliga meningen af vilkoren lör de båda folkens politiska förening, som äfven i sin mån mäste bidraga att aflägsna hvarje på styrkan af de inre och yttre föreningsbanden menligt inverkande meningsstrid; si hafva Rikets Ständer, vid sådana förhållanden, funnit sig icke böra lemna bifall till E. K. Mits ifrågavarande Nådiga framställning, och liar, i följd häraf, den genom E. K. Mils Nådiga Proposition af den 1,1 Augusti 1854 väckta fråga om ändring i åtskilliga Grundlags-§§ förfallit. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, framhärdande &c. Slockholm den 11 Mars 1857. Exp edilionsUts kölle ts Förslug till underd. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 7 Mars 1857. Presle-Ståndet den 7 - Borgare
Utskottet sig förskaffat, anledning är att förmoda, det ene gäldenärens, O. Halls, vilkor numera kommit i ett skick, som tillåter honom att, åtminstone till någon del, fullgöra sitt ofvan, berörde åliggande, anser sig Utskottet böra föreslå, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att vederbörande må undfå Nådig föreskrift om vidtagande al erforderlig^ åtgärder, för att, i den nion omständigheterne medgifva, bereda Tull-verket godtgörelse för dess ifrågavarande fordran. / Kongl. Öfver-Infendents-Embetet. § 43. £1841 års Rev. Ber. pag. 61.) Beträffande Revisorernes anmälan, rörande de till bestridande af reparations-kostnader vid Lif-Gardets till häst casernbyggnader verkställde anordningar å anslaget för Kronans publika byggnaders i hufvudstaden underhåll, så enär Riks-Rätten, vid pröfning af berörde till densamma hänskjutna fråga, ansett Konungens Rådgifvare icke kunna i och förderas tillstyrkande af ofvauomförmälde anordningar till ansvar fällas, anser Utskottet någon vidare åtgärd i detta ämne icke vara att å Rikets Ständers sida vidtaga. § 44. £1843 års Rev. Ber. pag. 127. Jemte förmälan, hurusom bland behållningar fortfarande balaneeras dea - Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 54-. 31 summa af 4,085 R:dr 41 sk. 4 rst., hvilken genom inbrott den 18 April 1840 blifvit ur Verkets cassakista bortstulen, hafva Revisorerne yttrat, att, enligt deras tanka, de publika Verk, sorn ega rättighet att assignera på Rikets Ständers Rank, icke borde innehafva större cassa, än behofvet oundgängligen erfordrar.
Herr Lands Kammererare», Croneborg och Hrr Borgmästaren VVsbrenberx moro ock i alla afseende»! nise »ned Herr Atzcfioren vor 8ekantr. Utom Herr Professorrn Doctor xvöblin. som nu ut» lät sig instämma i Herr Asllhoren von 8cllgmr?s tan, ka, förbleswo Beredningens Ledamöter wiv deras i projcctet till Betänkandet innefattade mening, hwilken säsoin bcmälde Ledanrötcrs skiljaktiga tanka ffulle, jämte hwad osivanföre finnes yttradt, ärfölja till Rikets Högloft. Ständer och i sädant afseende koinme omförmäldte projeec att här införas af följande iunehäll: Project till Betänkande, i anledning af Herr Borgmästaren jsonss llltlbsrg<; hos Wälofl. Borgare-Ständet ingifne, till Lag-Ulffottet remitterade memorial angående förklaring af 7 Cap. i §. Rärtcgangs Balken. Jämte föreskrift huru med ansökning om intekning - Den 2r December. rz85 liing frän början skall förbehållas, stadgar i H. af 7 C-p RätlcgängS,VaIken, att Rätten bör förelägga Gäldenären »vist dag akk ä ansökningen smara: — kän» nes han kä ivid ffulden eller kommer han ej ä före falk lid med smar ln, och wisar Borgenär, akk thetz begäran honom kungord är, warde intekningen fast och gälle ifrån then dag han then i Rällen sökte: skrif» »ve ork Domaren thel ä fkulde-brcfwet. - Nekar Gäl» d.när skulden och wlsar straxt klara skäl att rhen är gulden elier af annan orsak förswunnen, ware han för iniekning fri; —Giller Gäldenär ther ej, warde inlekmng bewiljad.
Af den 11 April, med tillkännagifvande att Bonde-Ståndet; 1:0 Låtit bero vid hvad Stats-Utskottet j förnyade Utlåtanden föreslagit, dels i frågan om Talemäns-Tafflarnes indragning; dels angående Medel till SöderTelje Canal - inrättnings fullbordande. 2.-0 A/slagit Stats-Utskottets Utlåtande angående Medel till Police-Inrättningens i Götheborg underhållande, 3:0 Lågt till Handlingarne BevillningS-Ut* skottets Utlåtande, angående anslag af Bevillningsmedlen för Uppbörds - Betjeningens aflÖnandff, samt Statsutskottets angående: 350 Den 25 April. Löners anslående för Lans-Notarier och Lands-Contoirister. Föreslagne Prestebols - friheter för nyå ejller framdeles blifvande Kyrkoherdeeller Cäpellans-bohL Tullgarns Kungsgårds öfverlemnande till Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, efter Hetines Kongl. Höghet PrinSesSan Sophia Alberti* nas dödliga frånfälle* Herr Öfverste SilfVerskjÖldå ÅccOrds-erSättning. 4*ö Instämt uti RidderSkapets och Adelns beslut, angående anstalters vidtagande till vinnande af skyndsamhet vid tryckningen af Riks» Ståndens Protocoll samt Bihanget dertill. ym Återremitterat LagOch Oeconomi»» Utskottens Betänkande* rötande Skogarne i Ri« ket; samt Oeconomi» • Utskottets angående Enskif» tes delningar. 6:0 Bifallit följande Utskotts Betänkan* deti> nemligen. Lag• Utskott el s: Angående Lagsamlingar j Den 25 April. 3^1 Angående sättet för uppenbar Kyrkoplats verkställande j samt Angående granskning af Police-Författningarne, rörande sysslolöse Personers försändande till Arbets* eller Corrections-Hus, m. m. Stots-Utskoitds: Öm Medels anslående tili kostnaderne %rid Kongl. Maj:ts Kröning, jBevillningsUtskottets:
Ad., att höja detta minimum allt mera och mera, och under det att hela - Den 14 Juni e. m. 97 la vår tids sträfvande utgår derpå, att utvidga representationen, skall kanske R. o. Ad. gå att alltmera inskränka den. Manne det vore R. o. Ad. värdigt och kan det, jag upprepar det, vara moraliskt riktigt, att på detta sätt, MedStånden ohörde, modifiera eller bryta ett slags kontrakt, som kan sägas vid 1801) års riksdag vara antaget. Hr Akerman, Fredr.: Jag skall undvika, att yttra mig ont de förslag lill representationsförändring, hvilka för grundlagsenlig behandling, äro hvilande till nästa riksdag, äfvensom huruvida R. o. Adis bibehållande såsom Stånd är nyttigt för samhället eller icke, frågor, hvilka icke med d*on förevar, hafva gemenskap, utan jag skall endast yttra mig öfver det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Adis öfverläggning, eller Frih. Palmsljernas motion. Ridd.- Ulskis betänk, är sådant jag önskat mig det, hvarföre jag tillstyrker bifall ä detsamma, enär man uti den väckta motionen ifråga om förändring af R. o. Adis representationsrätt gått antingen för kort eller för långt. Man har gått för kort, om man vill hafva R. o. Ad. vid riksdagar representerad endast af de utmärktaste män, R. o. Ad. inom sig äger. Äfvenledes har man, om man med motionen velat tillfredsställa det allmänna tänkesättet, på hvilket man naturligtvis mäste göra behörigt afseende, gått för kort, enär man icke rimligen kan påstå, att Ib o. Ad icke tillhör Svenska folket, och icke utgör en del deraf. Ä andra sidan deremot har man gått alldeles för långt, om man tror, att man med den föreslagna förändringen kan bibehålla Adelselemenlet i dess betydelse. Vill man bibehålla detta element, måste man, icke såsom motionären föreslagit, såsom vilkor för representanten fordra qvalificalioner, sorn tillhöra medborgare i öfrigt, och såsom qvalificationer måste anses den föreslagna census och egenskapen, ali hafva en ordinarie tjenst i Staten, eller skyldigheten, att hafva aflagt vissa lärdomsprof.
Jemte det jag helt och hållet instämmer med Ilr von Hohenhausen, får jag blott antora det talande exemplet, att i Frankrike, der man samtidigt med en revolution, som skakade alla samhällsföi hållanden, införde eli nytt sys terne af mått, mål och vigt, och der detta införande vid sidan af så mycket annat nytt var underlättadt, har detta likväl icke hindrat att allmänheten ännu dagligen i rörelsen brukar dess gamla mått, mål och vigt. Hr LefreV, Joli. Pehr! Äfven jag yrkar återremiss, ehuru jag nogsamt förutser att denna fråga kommer att borttrassla*, som vanligt. Det finnes personer med verkliga kunskaper, verklig skicklighet, sådane som de tvänne siste talarne, men hvilka alldeles icke gjort sig reda för sjelfva saken. Jag utber mig att först få bemöta Hrr von Hohenhausens och Rosenblads inkast och att sedan uppläsa några ord, dem jag uppsatt i afsigt att få dem åtföljda tillUtskm. Hr von Hohenhausen har sagt, att man utomlands med särdeles nöje begagnar decimalräkningen i mynt, men deremot bibehåller de gamla förhållandena i fråga örn mått, mål och vigt. Talaren lärer dermed mena Frankrike och de länder som antagit Franska systemet. Mig veterligen hafva inga andra länder ändrat det gamla systemet i fråga om mått, mål och vigt, men väl i fråga om penningar. Hr Rosenblad åter, som talat om Franska revolutionen och de förändringar, som lill följd af densamma i alla förhållanden voro så latta att införa, säger att Franska na - Den 38 April c. m. 435 tionen bibehåller det gamla räkningsoell målningssättet, oell dräger deraf den slutsats, att det är den införda 10- delningen, sorn härtill utgör orsaken. Häruti ligger irringen. De värde lalarne mäste påminna sig att det icke Mott var indelningen i 10, — hvilket hos oss är det enda i fråga att införas, — sorn i Frankrike infördes, utan der ändrade man, samtidigt med indelningssättel, sjelfva den qvantitet sorn skulle indelas.
Få Regenter hafva funnits, hvilkas per^ sonliga egenskaper så inverkat på sin tid, som den store Magnus Ladulås. Af naturen utrustad med ovanliga kroppsoch själsförmögenheter och bildad till Tidehvarfvets högsta odling brann han af begär att upplyfta Svenska Folket till rangen af Europas hyfsade nation Den 21 Maji e. m. ner. Genom sitt giftermål med en utländsk Prinsessa, och genom alliancer med främmande Furstar gjorde han Sverige till en medlem af det stora Europeiska Statsförbundet, och i fullt medvetande af sin Konungsliga höghet omgaf han sin thron med en förut i Sverige osedd prakt. Upsala öde fordom så tillräckligt för Hofvets underhåll kunde vid nu förändrade förhållanden icke mer förslå. Han sammankallade derföre Ständerna till en Riksdag i Stockholm, der han gaf dem tillkänna, det han nu mer icke kunde upprätthålla glansén af Sveriges Konungsliga Krona med Upsala öde allenast, hvadan han äskade förbätt. ring i Kronans inkomster. Ständerne togo detv ta vigtiga ärende i öfvervägande, och sedars de rådslagit i 2.-ne dagar, samlades de den 3:dje på HelgeAndesholmen der de igenom Uplands Lagmannen Israel Andersson förkunnade sitt beslut och tilldömde Konungen r:o högste äganderätten öfver alla Malmstrek och Bergverk, 2 0 öfver Rikets största insjöar och hafsvikar, Mälaren, Wenern, Wettern, Hjelmaren, Bråviken och Undboken, tillika med Strömmarne vid Trollhättan, Motala och Eskilstuna, jemte uttrycklig föreskrift, att alla sorn idkade fiskeri i bemälte vatten, skulle göra Kronan deraf ränta, undantagandes Byarnes sjelfägor; hvarförutan alla som i de nämnde Strömmarna hade Qvarnar derföre också skulle erlägga ränta. 3 0 Öfver de största strömmar i Norrland der de stora Fiskerierne voro för fångande af Lax? Ål» Sik och Id, så att alla som dessa fisken idkade skulle gifva Konungen ränta deraf. 4 0» Den 21 Maji e. m: Öfver alla hufvudskären i Skärgårdarne, der fiskande kunde idkas. 5:0.
Jag bar sagt, att jag anser elemenlerna i alla afseenden goda; men man kan ihopsätta en dålig representation äfven af goda elementer, och detta är orsaken, mine herrar! hvarför jag för min ringa del tillstyrker att R. o Ad. måtte öfvergå till att välja sina ledamöter af representationen, i stället för att äga sjelfskrifna ledamöter deraf. Vid ett föregående tillfälle bar jag tagit mig friheten alt yttra, att det icke -är en afsägelse af R. o. Adis primitiva egenskaper och upphof; tverlom bar adeln i alla länder, der den slutligen ut - Den 2$ October f. m. bildat sig till elt slutet Ständ i Staten, alltid uppkommit primitivt genom val, och när ett ridderskap har slutat sig tillsammans till ett Stånd, såsom i Sverige, så bör det icke alltför länge dröja alt återgå till första upphofvet, som är val, och då bör Ståndet inom sig välja, i stället att tillförene Ståndet blef valdt uti sina första och främsta stamfäder i forntiden. Att jag tillstyrker R. o. Ad. att afsäga sig sin medfödda personliga representationsrätt, torde synas besynnerligt, då jag nyligen inträdt på detta runi, sittande här vid väggen på sista bänken; men jag talar ej — jag är öfvertygad derom — till personer, som sätta egoismen främst, utan jag talar till män, som sätta fäderneslandet främst. Hr von Hartmansdorff: Som Hr Landtm, förklarat, alt, sedan de allmänna yttranden äro slut, de särskildta förslagen skola föredragas; så vill jag icke besvära Ståndet med något ingående i granskning af de förslag, som här blifvit af andia framställda, och mot hvilka jag hade speciella anmärk n:r att göra. Jag vill blott i redaetionen af hvad jag sjelf framlagt göra ett tillägg, för att derigenom gifva mitt förslag en fullständighet, som det saknar, men hvarpå andra ledamöter fästat min uppmärksamhet. I mitt förslag är ingenting yttradt om deras trosbekännelse, som kunde blifva representanter. Detta innefattas likväl i Const.Utsk:s förslag.