Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grunden för beräkningen till den begärda tillökningen i credilivet skulle vara, att Manufacturdiscontfonden borde komma i tillfälle utlåna beloppet, motsvarande 3i proc. af UUvar. tillverkningsvärde. Skälen härtill finner jag väl icke i K. M:< propos.; men de upptagas i Hr Oxehufvuds reservation, hvilka slags handlingar jag nu på någon tid blifvit van att anse såsom appendices till K. M:s nåd. propos:r i afseende å låneoch anslagsfrågor. De upplysningar, han framställt ang:de fabrikernas gjorda framsteg, äro ganska tillfredsställande. Det torde vara öfverflödigt att uppgifva, hurudant förhållandet var roed vår fabriksrörelse, då staten började att mellankomma till deras upphjelpande; men att en sådan statens mellankomst, på sätt Hr Oxehufvud påstått, ensamt varit orsaken till det gynnsamma resultat, som visat sig, det kan jag icke medgifva. Jag tror nemi., att äfven en mängd andra omständigheter härpå inverkat, äfisom t. ex. en af tiden vunnen större erfarenhet, de enskilda idkarnes större practiska skicklighet, men isynnerhet de betydliga framsteg, mechaniken i sednare tider gjort. Dylika omständigheter tror jag hafva, mera än länebidragen från staten, verkat näringarnas förkofran, ehuru jag erkänner, att de sednare jemväl liaft sin verkan. Skulle man likväl antaga den princip, att de allm. lånetillgångarna borde ökas i samma mån, som fabrikerna utvidgade sig, så, och då detta sednare år från år äger rum, skulle länebidragen jemväl komma att årligen ökas; och om CommerceColbm fortfarande skulle administrera fonden, hvilken i följd häraf måste omsider stiga till flera millioner, komme CommerceColltm, ifrån att vara ett förvaltande verk, att i stället få sin vigtigaste sysselsättning uti bestridandet af en vidsträckt lånerörelse, hvarmed staten aldrig bör befatta sig, — en grundsats, som hittills under denba riksdag synts varit gil - Den 5 Januari. Ind, men hvaremot nu ifrågavar. förslag star i fullkomlig sirid.
Den sednare, beroende af den förra, är derföre evig blott så långt, som den kan göras delaktig af den förras evighet; hvars krafter den inkläder i ett kroppsligt omhölje. Såsom sådan är den till sin beskaffenhet Naturlig, eller frambringande allt hvad vi kalla Natur. Äfven i denna uppenbarar sig alltså Verldslifvets innersta Enhet: men från den Centralkraft, hvilken, såsom all Andlighets Ur-Ande, är Lifvets källa, eller Gud sjelf såsom Ur-Ljus, utgår uppenbarelsen då endast medelbart; och deremot omedelbart från den Centralkraft, som inom hvarje ändlig verldskrets, såsom dess Sol, afbildar den gudomliga Ur-Solen. På motsatt vis förhåller sig, inom denna naturliga verld, all uppenbarelse, som sker i och igenom det Andliga: den utgår endast medelbart från denna sistnämnda kraft, och deremot omedelbart ifrån den förra. Hvar och en särskild verlds-sol – och således vår jordiska – föreställer, såsom ett särskildt LifsCentrum, den Innersta eller Gudomliga: men ingen af dem är den Sol, som hon föreställer. Deraf kommer, att allt det Naturliga, då det betraktas såsom blott sådant eller endast i och för sig sjelft, är (liksom ock dess sol) någonting dödt; men också, att det (och just förmedelst den naturliga solen) oupphörligt mottager inverkningar från det Andliga, samt genom dessa inverkningar oupphörligt försättes i lif och alstringsmakt. Natur-principen, således lefvande och lifvad i den mån, som han af Ande-principen inspireras, frambringar, såsom sin verksamhets första yttring, det första Begränsade; ett väsende, som är det första Natur-väsendet, eller Naturens lifs-punkt. Medelst denna punkt utströmma nämligen från Centralkraften, i oafbruten spiral-rörelse, de verkningar, beskaffenheter och nya förorsakanden, hvilka, såsom elementariska och formativa, göra Naturens verklighet, i hela dess mångfald, tillvarande och synlig.
Det gjorde henne ondt för tillfället, men kort därpå omtalade hon ' förhållandet för vännen och affardade amiiet med. ungefär följande ord:}) jag skall icke nämna yttrandet för dig, vill ej heller att du försvar3r dig. Har sagesmannen rätt gå förlåter jag dig, har han orätt, så rör mig icke hela saken. I båda fallen skola hans ord vara som, vore de aldrig sagda., Drag, sådana som ' dessa, vittna bättre om hvad en iiiiinniska ar, än något som hon gjort - betyder mera för vardet af hennes personlighet an de frikostigaste ' allmosor eller. donationer, huru högt niaii an med skäl må skatta en sådan välgören het. Till samma sida af Fredrika ~ i m k e l l s vasen hörde hennes stora ödmj.ukhet. Hon tillät knappast att man tackade henne när hon ' gjort något godt - aldrig ' att man prisade hennes gifmildhet. ~ H v a d ar jag, att du ska11 s&amp; taOla till mig? D sade hon ofta till den ' som. tecknar dessa rader, och tillade då garna halfhviskande Fredrika Breiners ord till henne själf &amp; f samma anledning:, Jag fattig syndig människa! D » Tro mig! sade hon till en barndomsvän, D det är ingen förtjiinst hos mig att vara god, det ligger i, min natur. , Kanslan af hennes oduglighet inför vår Herre var alltid mycket stark inom Fredrika - Limnell, men den blef för henne aldrig tröstlös, ty hon visste hvar hon hade sin frälsare. F ö g t under ett Itingvarigt, ytterst plågsamt fysiskt lidande föreg0ende vinter blef henne ångesten öfver den syndiga maiiniskans vanmakt öfvermaktig, och hoii kampade så till '. ' ' kropp som själ en bitter * kamp p i lif, och död. Men lifvet segrade slutligen. Pliigoriia bilades, hennes sjal fick ro, och hon lefde med sina barn stilla och liign ett par månader p i den vackra Lyran. D&amp; infunno sig pi. nytt de fysiska pligorna; men sjalen förblef ' klar och full af förtröstan, tills hon den. l2: te sistlidne september somnade in i döden.
En lägre Lärdoms-Skola lika 36 9 48 60 ’ • . • 36 9 108 • • • • med deni Ekesjö, men med minskning 8Cc. Båda Lärarne tillsammans, kronotionde, Socknegang och af Staden - Här föreslås En lägre Närings-Skola lika me«l 26 9 47 24 • • * * 12 • • » *6 9 59 24 • * den i Lidköping - 6 1 5 16 414 39 1 0 • • 385 ! 5 8 6 k 5 16 800 .21 6 För Westerås Stift befinnes således brista Wexiö Stift. Wexiö Trivial-Skola.- Alla Lärarne tillsamman, kronotionde, Socknegång och af priv. dispos. Här föreslås En högre Lärdoms-Skola lika 231 1 1 140 24 • • • • • • • 300 • • • « 231 11 440 *4 ■ •. med Enköpings, men med minskning &c. Jönköpings Trivial-Skola: Alla Lärarne tillsammans, kronotionde, socknegång och af priv. dispos. Här föreslås En lägre Lärdoms-Skola 144 8 50 20 • • 144 8 7° • ■ med Rector • • * . Con rector - • • gjne Colleger tillsammans - a.ste Apologist«_n eller Conrector 2tdra och 3tdje Dito tillsammans Adjunct - • • För Wexiö Stift befinnes således brista Lunds Stift. Lunds Trivial-Skola, samtl. Öfverskott Allmänna medel. Ensio! ci te medel. u inma Spänne mål. Spänneål - Spanne mål. j p ■.! nnemål. Contant. Contant Contant Spanne inåJ. Contant Contant. Transport: Af Skolehemman 8Cc. - — Staden - Ystads Trivial-Skolas samtl. Lärare kronot. Skole-Cassa-medel af Staden Carlshamn d:o d:o af Skolehemman - Af Staden Carlscrona d:o d:o, Skole-Cassa-medel Af Staden Stijtet synes behöfva:
Det är hufvudsakligen i en punkt jag skiljer mig från Frih. Cederström. Jag är med honom af samma mening i så måtto att anslag böra beviljas för fulländande af den redan påbörjade sträckning från Götheborg åt Orebro, men någon antydning bör icke ega rum om fördelen af en eller annan bana med Orebro till utgångspunkt. R. Stilböra inskränka sig till att anslå medel för statsbanor, och om de bestämma ändpunkterne, gå de så långt de kunna, men på K. M. bör bero att afgöra om riktningen. Således anser jag att anslag böra gifvas för fortsättande af den redan påbörjade banan åt Orebro, utan att discussionen må sysselsätta sig med riktningen i trakten af nämnde stad. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag har redan offentligen tillkännagifvit a! t jag för nu följande Statsregleringsperiod icke skulle vilja till jernvägars utförande bevilja en sammanräknad högre anslagssumma än 20 mill., men att jag i så fall önskade att denna jernvägsbyggnad skulle hafva till hufvudföremål att sammanbinda Stockholm med Götheborg, samt att på samma gång som man fortsätter banan från Götheborg öster ut, skulle man äfven börja arbetet på banan från Stockholm genom Södermanland; äfvensom södra stambanan fortsättas från Lund till Finja-sjön. Jag får således föreslå att i stället för nu framställde förslag R. o.
Riksbankens sedlar eller utprånglar en sådan sedel; dermed Friherre Rappe dock förenat den hemställning, alt, derest det sålunda föreslagna straffet skulle anses för strängt, ett annat mildare, men tillräckligt afskräckande, måtte bestämmas; — Varande såsom skäl för detta yrkande anfördt: att det straff, hvarmed ifrågavarande brott hittills är vordet af domstolar belagdt, eller i3 R:dr 16 sk. böter, jemte ärans förlust, synes alltför ringa med afseende å, dels den skada brottet kan medföra för allmänheten, enär Privatbankerne ej kunna åläggas inlösa de förfalskade sedlarne, dels ock den fördel, som deraf kan beredas brottslingen; att förfalskning af omförmälde sedlar under sednare åren i fruktansvärd grad tilltagit, hvarförutan försök i sådant afseende blifvit gjorda uti så stor skala, att, om de lyckats, mångens välfärd varit blottställd, samt att^ enär Privatbankers sedlar ega lika värde med Riksbankens, enahanda straff synes böra följa på förfalskning af begges. Lag-Utskottet, till hvars behandling omförmälde motioner öfverlemnats, har tagit desamma, tillika med de yttranden, som i anledning deraf blifvit hos Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet afgifne, uti öfvervägande; Och finner Utskottet, lika med motionärerne, att det i 8 Cap. 3 § Missgernings-Balken för förfalskning af enskilda personers handlingar utsatta straff af fyratio dalers böter och ärans förlust ej kan anses motsvarigt nu ifrågaställde brott. Visserligen synas Privatbankernes sedlar hänförlige till enskilde personers handlingar; men det måste dock i betraktande tagas, att dessa sedlar, utgifna med Regeringens serskiida tillåtelse, gå och gälla 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 3g. man och man emellan såsom penningar, ehuru icke såsom lagliga liqvidationsmedel erkände; att de kommit i betydligt omlopp, serdeles uti vissa landsorter, samt att förfalskning deraf följaktligen kan blifva af högst vådligt inflytande för allmänheten.
Anna andades knappt, hennes hjerta tycktes stå stilla, en kallsvett fuktade hennes iskalla panna, pupillerna i hennes stirrande ögon vidgades, hon anade icke – hon kände med säkerhet hvem hon skulle få se, och förskräckelsen – stegrad till öfverretning – höll henne upprätt. Nu var gestalten ända framme dess slöja föll och Anna skådade, hvad hon väntat, den hemska qvinnans ansigte; men i hennes blick låg ingen vansinnig vildhet, som sista gången, utan samma ömhet, som hon sett deri förut, och som då föreföll henne ännu mera förfärande, men nu mildrades af en lugn, djup smärta, som på en gång talade till Annas hjerta och väckte en obestämd sympati deri. Qvinnan stod orörlig en minut, såg på henne med en så uttrycksfull blick, att den, utan ord, klart och tydligt sade, att det var sista gången deras blickar möttes, drog sig sakta tillbaka, sträckte armarne smärtfullt och förtvifladt emot fenstret, liksom till ett evigt farväl, och försvann. Anna drog en djup suck, och såg sig omkring, liksom vaknad ur en dröm; det föreföll henne som hade en evighet förgått sedan Edvard lemnade henne, men då hennes blickar föllo på pendylen öfver soffan hade visaren skridit blott en enda minut, den felade ännu en qvart i elfva. – Anna lilla, prostinnan vill gerna fara hem snart, vill du icke taga godnatt af herrarne, så få vi följa dig till ditt rum, – sade tant Lovisa, och lade sin stora hand vänligt på Annas axel. – Åh jo visst, tant lilla; men jag vet icke hvar Edvard tog vägen, – sade Anna tankspridd, och såg at kabinettsdörrn. – Åh, honom träffar du nog, – sade tanten och log illparigt, – det är bäst att du går förut, tycker jag. – Ja, tant har rätt, – sade Anna rodnande, gick fram till sin fostermor och aflägsnade sig med henne, sedan hon tillåtit hofmarskalken trycka en, ingenting mindre än faderlig kyss på sin kind. Brölloppsnatten.
Jorden är ännu hos oss i Sverige i så lågt pris, synnerligast den jord, som i allmänhet inköpes till bebyggande med s. k. backstugor, att jordens värde blir en ringa del af det värde, hvartill byggnaden stiger, och bör då den, som kan åt sig uppföra ett boningshus, i de flesta fall utan svårighet förse sig med ett par tunnland jord. Att genom en ytterligare utsträckt jordafsöndringsrätt främja uppkomsten af en proletär-klass, kan väl vara bra för vissa egennyttiga arbetsgifvare, men är det icke för samhället, icke för kommunen; det intyga och ådagalägga jemväl de af Gr. Sparre omnämnda iäns-komitéerna. Den nuv:de lagen, hvilken blott är 5 år gammal, har icke sett sådana förändrade förhållanden inträda, som lemna stöd för Den 30 Hars. 407 en ändring af samma lag; den afväger skäligen jemnt individens och kommunens ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, hvadan jag afstyrker motionärens förslag till ändring af densamma. Gr. Posse, Arvid: Jag vill icke här ingå i bedömande huruvida det är rätt, att lagstiftaren godtyckligt bestämmer det minimum af jord, som hvar och en må ega att förvärfva sig; man har också här i allmänhet inskränkt sig till att påstå det vara nyttigt och nödvändigt. Inom den aflägsna landsort, der jag närmare känner till förhållandena, har under loppet af flera år nu pågått en ganska utsträckt jordafsöndring, och den har, så vidt jag vet, icke alls medfört några menliga följder, nemi. för så vidt det varit dessa parcellanter medgifvet få sitta qvar på sina jordlappar. Det menliga förhållandet inträfTar först då, när straffpåföljden inträder, d. v. s. när innehafvaren af en sådan lägenhet tvingas alt mot lösen afstå densamma, derför att den icke är så stor sorn i lagen föreskrifves. Sedan nemi. parcellanten odlat upp och bebyggt sin lilla jordlapp, som förut var af högst ringa värde, händer det stundom, att den, som har del i sjelfva stamhemmannet, framträder och yrkar att få lösa till sig jorden.
Skiftesstadgan, att »besvärsskrift i skiftesmål skall till Agodelningsrält ingifvas i 3 exemplar, hvaraf ett tillställes landtmätaren, ett skifteslaget, och det tredje stadnar hos domaren.» Häremot anser Utskottet sig endast behöfva påminna, att den väsendtlig» skillnad äger rum mellan en stämning och en besvärsskrift, att då den förra upptager ett tvisteämne, om hvilket, såväl sorn om kärandens utveckling deraf, svarande parten icke äger någon kunskap, förrän han af stämningen erhåller del, och till hvars bemötande han derföre bör antagas behöfva rådrum; så afser deremot en besvärsskrift i skiftesmål intet annat un sådant, sorn redan under lång tid, nemligen under hela skiftesförrättningen, varit föremål för samtlige delägarnes och förrättningsmännens rådplägningar och öfvervägande, hvadan den klagandes motparter icke kunna antagas vara oberedde på hans yrkanden. Då nu dertill kommer, att sistberörde skrift icke behöfver innehålla annat, än anmälan af besvär emot skiftesförrättningen, utan vidare utveckling af de tvisteämnen, den klagande kan vara sinnad att framställa; samt att vederbörande så tidigt erhålla underrättelse om det af besvären föranledda Ågodelningsrättens sammanträde, att de kunna hinna, om de så önska, hos domaren förskaffa sig kännedom om besvärens innehåll, anser Utskottet, det anledning saknas att bifalla Uhrs berörde motion. 14 §. Vid denna § hafva C. J. Svenssén från Calmar län och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län anmärkt, att deri borde finnas stadgad påföljd för domares underlåtenhet att med den skyndsamhet, som är föreskrifven, företaga ägodelningsmål till afgörande, och i sådant syfte föreslagit införande i § af den bestämmelsen, »att Ägodelningsrätts ordförande skall åligga att, derest laga hinder derför ej möter, så tidigt utsätta Rättens sammanträde, att det hos honom anmälda ärende, vare sig i underställnings väg, rörande antal ägolotter, eller i frågor, som före skiftets fullbordan böra vara afgjorda, eller angående besvär öfver afslutadt skifte, kan blifva 36 Sammans.
Proposition N:o 61. 15 eller Kamrarnas särskilda beslut eller i öfrigt af de reglementariska stadganden, som för riksdagsärendenas behandling blifvit antagna. Talman eger ej makt att, utan Kammarens samtycke, något dess sammanträde afsluta. § 52. Yid Kammares sammanträde eger hvarje dess ledamot rätt att till protokollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggning komma, och om lagligheten af allt, som inom Kammaren sig tilldrager. En hvar yttrar sig i den ordning, han dertill sig anmält och uppropad blifver, och må ej någon vara berättigad att tala utom protokollet. Ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck; sker det, eger Kammaren pröfva, huruvida deri ledamot, som sålunda sig förgått, må af Talmannen erhålla tjenlig föreställning och varning, eller om saken bör till laga domstols behandling öfverlemnas, eller ock alldeles förfalla. § 53. Ej må Riksdagen eller Kamrarne i Konungens närvaro öfver något ämne rådpläga eller besluta. Uti hvardera Kammaren ega Stats-Rådets ledamöter tillträde, med rättighet att deltaga i öfverläggningarna, men ej i besluten, der de ej äro ledamöter af Kammaren. Dock må ej Stats-Rådets ledamöter i de tall, då dem enligt Regeringsformen uppdraget är att Riks-styrelsen föra, cj eller omyndig Konungs Förmyndare, öfvervara Kamrarnas öfverläggningar eller beslut. I mål, som personligen rörer någon ledamot i Kammare, må han väl öfverläggningarna, men ej beslutet öfvervara. § 54. Konungens skrifvelser och propositioner med det undantag, som i § 34 förmäles, tillställas båda Kamrarna genom en Stats-Rådets ledamot samt böra alltid vara åtföljda af Stats-Rådets och i frågor om stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvando af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, jemväl af Högsta Domstolens yttrande. § 55. Motion i ämne, som tillhör ständigt Utskotts behandling, må af Riksdagsman i den Kammare, han tillhör, göras inom tio dagar från Riksdags öppnande.
Hvilken önskan Riksens Ständer härmed få till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet frambära. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdåriigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndels vägnar vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom In f. Landtmarskalk. n. v. Talman. Den a Juli. 6* 3?i Borgare-Ståndets vägnar if. N. Schwan h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson n. v. Talman. Uppläst hos Samteliga Riks Ständen den 2 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konunt?! Då lios Riksens Ständer fråga blifvit väckt 6m rättigheten att meddela bevis till bestyrkande af sjukdoms-fövfall , hafva Riksens Ständer funnit, att i de händelser, då allmänna medborgerliga skyldigheter skola uppfyllas, riten någon , antingen af sjukdoms-förfall hindras att dertill sig inställa, eller söker att derifrån sig undandraga, såsom med sådana periodiska åkommor eller dolda kroppsfel besvärad, hvilka dertill göra honom oskicklig; kunna Tät arens betyg derom ej alltid anses nödvändiga , utan sådant betyg äfven kunna meddelas af andra trovärdiga personer , enär dessa betyg jemväl äro af Presterskapet i församlingen till deras rigtighet besannade. Riksens Stander hafva derföre velat föreslå ett sådant stadgande till iakttagande af dem, hvilka i kraft af deras innehafvande ämbeten och tjenster, eller efter särskildta "uppdrag, äga att skyldigheternes fullgörande utfordra. Hvilket förslag Riksens Ständer härmed få Eders Kongl. Majit i underdånighet till pröfning och stadfästelse underställa. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormäg - 6? Den 2 Juli, Stormagtigste Allernådigste Konung!
Medelpriset för åren 1844—53 har varit 1 R:dr 41 sk. 7 r:st. och således inträffar det lägsta medelpriset under de sistförftutna 10 åren. Jag anser dessa siffror tillräckligt bestyrka hvad jag mitt förra yttrande andragit. Hr von Troil: Den sannolika följden af en återreraiss skulle blifva, att penningeräntan för Helsingland komme att minskas med det belopp af dagsverksräntan, som anses böra förvandlas i annan räntepersedel, eller kött, hvars belopp i sådant fall skulle utgöra 4 Lti 16 ti i st. f. 4 Lti. Förslaget innefattar således en fördel för räntegifvarne i Helsingland, är äfven af ortens deputerade enhälligt tillstyrkt och det torde derföre vara olämpligt, att återremittera detsamma. Gr. Sparre har åberopat det förhållande, att för Stora Kopparbergs län endast spanmäl blifvit såsom räntetitel föreslagen och ansett, att man med lika skäl bordt föreslå endast denna räntepersedel för Helsingland. Jag ber att få fästa Hr Gr:s upmärksamhet derå, alt i Stora Kopparbergs län finnes ingen smörränta, men att Utsk., sådant oaktadt, varit mycket tveksamt, huruvida det skulle vara skäl att föreslå endast spanmål för sistnämnde län, emedan man ansåg det i allmänhet vara olämpligt, att ett län skulle hafva endast en räntepersedel. Jag anhåller fortfarande om bifall till punkten. Hr von Hartmansdorff: Till stöd för hvad Gr. Mörner yttrat om köttpriset i Helsingland, får jag anföra, att år 1814 gällde 1 Specie R:dr omkring 96 sk. i sedlar. Följaktligen var köttpriset, då jemförelsevis med sedelvärdet, £ högre än det f. n. är. Då kött således icke stigit utan fallit i pris, anhåller jag om bifall till punkten. Hr Prytz: För det första anser jag mig böra tillkännagifva, att jag icke klandrat Utsk. derföre, att Utsk., i likhet med K. M., föreslagit kötträntan såsom en hufvudränta i Helsingland.
Stäclerne ej böra såsom fast gods anses, da skyldigheten att erlägga årlig tomtöreafgift för ägarne medför en så ständig rätt till granden , att de ej annorledes kunna från den skilljas, utan genom det lösen för husen till dem betalas, liar Utskottet, på grund af allt detta, ansett nödigt, att ett förordnande vidtages, hvarigenom förekommes, att uti förenämnde å annors grund på Landet uppförda hus, byggnader och vattenverk, Intekning, liksom uti fast gods derstädes, icke må beviljas, och såmedelst förslräekningsgifvare förledas, att tro sig vinna en säkerhet genom sådan Intekning, hvilken deruti ej är förvarad. I öfrigt har ock Utskottet fästat sin uppmärksamhet dervid, att, ehuru de föreslagne ändringar uti oftaberörde Capitel endast hafva för afseende förhållandet med Intekningar uti fast gods för fordringar, och att således, 1' genom de samina, någon rubbning icke åstadkommes uti hvad Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800 föreskrifver om Intekning af Arrende-Cotracter och den af sådan åtgärd härflytande följd och säkerhet, olika meningar derom dock kunna möjligen fattas, ledande till skiljaktige förfaranden af Domstolarne och deraf uppstående oundgänglighet af rättelsers sökande eller Lag-förklaring; af hvilket skäl Utskottet trott det blifva nödigt, att uti nämnde Capitel en tydlig bestämmelse jemväl lemnäs, att nyssbemälte Kongl. Förordning blifver till sin fulla kraft och verkan äfven hädanefter gällande. I följd af hvad, på satt berördt är, blifvit anfördt, får Utskottet tillstyrka, att det af Kongl. 426 Lag-Utskottets Betänkanden. Maj:t till Riksens Hoglofl.