Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Campbella välkända Iiihalator användes med äkta tallbarrsolja mot förtätning i näsan och lungorna, snufva, katarrh och rheumatism. Finnes hos de förnämsta pariymhandlare samt Humlegårdsg. OBS.! Rekommenderas af Hälsovännen. (711) Bankaktiebolaget tillverkade och afprofvade i Franska Snörlifssömmeriet, 9 Biblioteksgatan, 1 tr. upp, levereras under garanti för att figuren på ett hälsobevarande och behagligt sätt beklädes. Snörlif från 5 kr. Reparationer. Reservdelar. Justera figuren innan vårdräkt beställes 1 (S. T. A. 59183) F r o m s Stockholm — Öfre Norrland, Drottninggatan 6. Hushållsräkning 5 %. OBS.! Alla slags velocipeder repareras, lackeras och förnicklas. OBS. Stort urval af tillbehör. Begär priskurant. 1 Fräkenpomada är det enda absolut säkra medel att snabbt och utan obehag borttaga fräknar, lefverfläckar och solbränna samt göra den fulaste hy hvit och vacker. Ofelbar verkan garanteras. Fräkenpomadan innehåller inga för hyn skadliga beståndsdelar. Många intyg och tacksamhetsbref från hela Skandinavien. Pris 3 kr. pr burk. Expedieras emot postförskott eller efterkraf. Tekniska General-Depoten, Stockholm, 17 Grefgatan 17. Hattaskar PER SiMs Hande s l bank, Gustaf Adolfs Torg n:r 14, godtgör å sparkasseräkning - 5 %. A hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i månaden utan särskild uppsägning. (G. 78894) af vackert opol. björkfanér, synnerligen Iämpl. att glödritas, då en elegant, praktisk och stark hattask erhålles. Levereras i oval form 35 cm. diam. höjd 28 cm. till 1 kr. 50 öre pr styck mot järnvägsefterkraf eller postförskott af Hagaryds fanérsittsNässjö.
Grefwe kolen, 6ustak Kre6r>'e, anhöll att fä tillägga såsom den der mänga är warit Landshöfding i Skäne, att skönsta kronooch kronoskatte» hemman äro i allmänhet 33 ä Zo procent bättre än frälsehemman, och att desse sednare således i samma män äro högre beskattade. Grefwe Ds ia 6sräis: Enligt hwad jag förut yttrat, fär jag harwid förena mig med Grefwe kolen och endast namna, akt inom samma härad finnes ett mantal af Z87 tunnelands rymd fullgod jörb, och ert annat af endast 38 tunnland. Zerr Landt Marskalken erindrade att rusttjenstmarkerne, nar de betalas, äro en ersättning för skalk, samt att han af gamla Riksdagsbeslut fedt, att de äro af bewillningsnatur. Om, i anledning af Herr Lanvt-Mar,kalkens benägit kemnade uplysning, jag skulle afstä i hwad som rör rusttjenstmarker, kan jag det likwäl ingalunda i hwad jag ytkrat och pästätt om frälse bewillningen. Friherre ak kläkanlon, ^näerr, förmälte sig tro, att rusttjenstmarkerne werkeligen wore en ersättning för skatt, och säledes böra tjena till en grund för bewillning. Hwad ater anginge bewillningen a frälsehemman i Skäne, Halland, Blekingen och Bohuslän, sä, utan att wara emot att de hindrades, wille han likwäl anmärka, der grunden till Utskottets förslag wore den, art af frälset i desse provincer finge frälseman upbära hela jordeboksräntan och halfwa mantalsräntan in natura, men ätnjöte likwäl fielf den förmän alt betala sine Utlagor med penningar. Den 10 Augusti. ss§ Zerr Landt Marskalken gjorde prvjwstliori till bisall as Bewitlnings Utjkottets förklanng, rö« rande bewillning efter rusttjenstmarker, samt rörån.
I sednare tider väckt och hos Kongl. Majit fullföljd fråga om skatteköp å ofta - Stats-Utskottets Utlåtande A:o 66. nämnda Ollestads säteri hade, på samma grund, — eller att Rikets Ständer anna ej medgifvit, att detsamma finge utgå ur förteckningen på kungsoch kungsladugårdar, å hvilken det till följd af ett misstag syntes hafva blifvit uppfordt, — icke kunnat bifallas. Då nu ifrågavarande Ollestads säteri blifvit under perpetuel arrende förlänadt åt Gyllensvärd och hans efterkommande, samt dess återgång till Kronan således vore beroende på en tillfällighet — utslocknandet af ofvanbemälde Gyllensvärds ätt — hvilket icke på långliga tider syntes kunna inträffa, men, enligt en af Kammar-kollegii 3:dje Provins-kontor verkställd förvandlings-uträkning, Statsverket, genom det att innehafvaren af Ollestads säteri förnekades rättighet att detsamma till skatte köpa, årligen ginge i mistning af närmare 150 R:dr Riksmynt eller mera, allt efter beloppet af medelpriset å ränte-persedlarne, så och ehuru berörde förlust, betraktad för ett eller annat år, visserligen vore ringa, men beräknad efter hvad den skulle utgöra för tioeller hundratal af år uppginge till ett ganska betydligt belopp, har motionären, med åberopande äfven af de skäl, som hos Rikets Ständer i fråga om skatteköp af hemman gjort sig gällande, föreslagit, att Ollestad med underlydande hemman, såsom icke varande af kungsgårds-natur, utan en till Kronan inlöst frälselägenhet, måtte få utgå från antalet af de kungsoch kungsladugårdar, hvilka uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 28 April 1810 finnas upptagne, på det att sedermera med denna lägenhet kunde, enligt gällande författningar, förfaras. Vid pröfningen af detta ärende har Utskottet, som tagit kännedom af de i motionen åberopade handlingar, väl funnit de i afseende å säteriet
”Är det ej riktigt bra?” frågade hon med en så innerlig blick, att Erika ordentligt började frysa vid denna värma, hvilken i dag för första gången förekom henne hafva en annan betydelse, än den barnsligt öppna välvilja, som Gabriella visade alla menniskor. ”Jo, med mig är det visst bra,” sade Arnman, bemödande sig att vinna nödvändig fattning; ”men mamsell Gabriella?” ”Nu förstår jag,” utbrast hon okonstladt och utan aning, huru nära hon var sanningen; ”löjtnanten är ledsen för min skull, för det att jag sörjer.” Arnmans friska färg fick härvid en ytterligare förhöjning. Han kunde ej hindra sig att se på den intagande rosen; men ack, hvad det gjorde honom ondt att se henne så blek, så stilla, så sörjande! Erika hade rätt: hon bar sorgen inom sig. Gabriella satte sig bredvid jaktlöjtnanten. Hon talade ej mycket, och allraminst om sina känslor och sin saknad; hon nämnde ej ens Rosenbergs namn. Men hon såg ofta oroligt utåt sjön; Birger hemväntades hvarje stund. Gubben Haraldsons inträde fördelade tankarne på andra håll. Han gjorde Arve flera frågor, hvilket förde dem in i de små handelsföretagen; och den gamle måste erkänna sig haft orätt, då han påstod att det ej tjenade till något att göra försök på fiskläget. Följderna hade vittnat om motsatsen. ”Hvad det är vackert af löjtnanten att så arbeta för de fattigas nytta!” sade Gabriella med en gnista af den hos henne naturliga lifligheten. ”Jag har hört mycket godt om skolan på fiskläget.” ”Den är obetydlig, men efter vår förmåga,” svarade Arve, lycklig att höra sitt beröm från Gabriellas läppar. ”Största förtjensten deraf har likväl läraren, den gamle båtsman Flint. Han är en präktig gubbe, och jag är säker att det skulle roa mamsell Gabriella att höra honom hålla sina föreläsningar för barnen, framför allt om aftnarne, då undervisningen sker genom berättelser.” ”Jag tror det också,” inföll Gabriella; ”och jag vet verkligen icke hvarför vi ej längesedan kommit att göra en resa åt det lilla fiskläget; men nästa vår måste pappa och Erika låta mig få min vilja fram. Får jag icke det, pappa?”
Och härvid tjöto alla hundarna än ömkligare än förut, ty de blindes hundar äro nästan som människor. I kyrkdörren mötte donna Elisa mäster Pamphilios hustru, donna Concetta. »Ah donna Elisa,» sade hon, »aldrig i hela ert lif har ni sett något så förfärligt. Ni gör bäst i att ej gå in.» Men donna Elisa gick vidare. I kyrkan såg hon först ingenting annat än en hvit sky af damm. Men det dånade hammarslag genom skyn, ty några arbetare höllo på att bryta loss en stor stenriddare, som låg uppe i en fönsternisch. »Herre Gud,» sade donna Elisa och knäppte ihop sina händer, »de bryta ned Sor Arrigo.» Och hon tänkte på hur trygg han legat i sin nisch. Hvarje gång hon sett honom, hade hon önskat, att hon skulle vara så skild från oro och föränderlighet som gamle Sor Arrigo. I Luciakyrkan fanns ännu ett stort grafmonument. Det föreställde en gammal jesuit, som låg på en svart marmorsarkofag med gissel i handen och hättan långt neddragen i pannan. Han kallades pater Succi, och man brukade skrämma barnen i Diamante med honom. »Månne de också skola våga röra vid pater Succi?» tänkte donna Elisa. Och hon letade sig genom kalkdammet upp till koret, där sarkofagen stod, för att se om de vågat flytta den gamle jesuiten. Men pater Succi låg ännu kvar på sin stenbädd. Han låg där mörk och hård, som han varit i lifvet, och man kunde nästan tro, att han ännu lefde. Hade där varit doktor och bord med medikamentflaskor samt brinnande ljus framför bädden, skulle man trott, att pater Succi låg sjuk i sin kyrkas kor och väntade på sin sista stund. De blinde sutto rundt om honom, liksom släktingar, hvilka samlas om en döende, och vaggade sina kroppar i tyst sorg. Där voro de båda kvinnorna från hotellgården, donna Pepa och donna Tura, där var gamla mor Saraedda, som åt nådebröd hos sindaco Voltaros, där voro blinde tiggare, blinde sångare, blinde af alla åldrar och stånd.
„Jag vet ej om det är svärmeri; men, Margaretha, jag räds oss förestår en olycka. Väl hafva ryssar tågat här nära förr, ströfvare hafva ju till och med varit här på gården; men så långt tillbaka, som jag minnes, ha vi ej haft något egentligt att beklaga oss öfver, isynnerhet då man betänker att vi fortfarande varit ifriga svenskar. Äfven våra underhafvandes stämning är högst fiendtlig emot ryssarne, så att de endast med möda kunna hindras från onödiga utbrott, som endast åstadkomma olycka.“ „Nå, och nu menar du, att det skall gå värre till.“ „Ja, jag rädes det. Du mins min dröm, natten före den betydelsefullaste dag i min lefnad. Derför var sjelfva drömmen så mycket mera betydelsefull. Jag såg en spindel, som spann in mitt hjerta allt trängre och trängre med sina trådar, tills det under outsägliga qval icke mera kunde slå, tills det slutligen qväfdes. Margaretha, jag räds den spindeln, som smugit sig in i mitt rum i dag, bådar att en olyckstråd spinnes om mitt hjerta. Det klappar så ovanligt tungt i dag. Syster, älskade syster, värna mig för spindeln; men du kan ej, ack, du kan ej. Ännu blekare än vanligt stod Cecilia midt på golfvet i kammaren. Månen hade nu gått upp och kastade sitt sken öfver den svärmande flickan. Margaretha slöt henne i sina armar sägande: „Cecilia, syster, för Guds skull, skräm mig icke så. Hvilka mörka makter öfverväldiga dig? Låt oss bedja, Cecilia!“ I Margarethas armar sjönk den unga flickan afmattad tillsammans, och varsamt förde henne systern till hennes bädd, invid hvilken hon sjelf i brinnande bön knäböjde. Äfven Cecilia sammanknäppte sina händer, och hennes hvita läppar rördes till deltagande i systerns bön. Slutligen inslumrade hon, och den på läpparne återkommande rodnaden och den jemna andedrägten utvisade, att hon nu sof ungdomens lugna, ljufva sömn. Nu smög sig Margaretha sakta tillbaka till sitt sofrum genom samma lilla dörr, genom hvilken hon lemnat det.
Bankens eget behof ytterligare fortsatt reservation af vinstmedlen skulle verka till antingen ökning af låne-rörelsen eller minskning af den utelöpande sedelstocken, Utskottet hyste den öfvertygelse, att de å vinsterna uppkommande öfverskott kunde, efter hvarje års bokslut, till statens allmänna behof öfverlemnas. Denna hemställan gillades af Rikets Ständer, hvilka dock, i sammanhang dermed, bland annat, förordnade ej mindre att det belopp af Bankens vinst för år 1844, hvilket icke erfordrades för uppbringande af kapital-öfverskottet eller grundfonden till 10 millioner R:dr, skulle till Riksgälds-kontoret atleinnas, än äfven att Handelsoch Närings-diskontens, Banko-diskontens i Stockholm samt Låne-kontorets i Malmö reserv-fonder borde till Banken ingå och såsom tillfälliga kapitalvinster i räkenskaperne uppdebiteras, för att Riksgälds-kontoret jemväl tillkomma. Sedan Banko-Utskottet vid 1847—1848 årens riksdag för Rikets Ständer uppgifvit ungefärliga beloppet af behållna bankovinsten för åren 1845—1847, yttrade Utskottet hufvudsakligen att, enär metalliska kassan dåmera vunnit den tillökning, att nämnde kassa, genom begagnande af ändamålsenliga utvägar, borde kunna motstå äfven de starkaste påkänningar, och dertill komme att Banken, jemte omförmälde tillgång i metallisk valuta, men utan beräkning af berörde vinst, egde ett kapital-öfverskott af 10 millioner Ralr, hvilket borde vid oförminskadt belopp bibehållas, den behållna vinsten icke erfordrades för Bankens konsoliderande, utan kunde under åren 1848—1850, med en tredjedel årligen, från Banken i och för statens allmänna behof aflemnas; hvilket ock blef Rikets Ständers beslut.
CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. OLOF. Man vet icke alltid hvarför man tror på en menniska, men man gör det! Du tror på mig! 40 CHRISTINA (tar upp handklädet från golfvet.) OLOF. Jag tror att du håller af mig, fastän du trampat på min gåfva! Förlåt mig! Du har ett stort sinne, Christina! Folket är oroligt, Magistern! KYRKVAKTAREN (som ser i dörren till kyrkan.) OLOF. Lemna mig! Nu måste jag upp! Det är en stor och rättfärdig sak du skall tala för? Du vet icke? OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. Jag vet blott, att den är större än kärleken till din mor. Är den? Du såg det nyss! Då skall du gå upp! Tack, mitt barn! Du har gifvit mig åter min kraft! Farväl! Hör! De ropa der ute! Här är jag! I som kallen mig! (Kyrkvaktaren ut i fonden.) (Han gar ut till höger.) Scen VIII. HUSTRUN och CHRISTINA. (Man hör ett doft buller från kyrkan.) Det här slutar aldrig väl. HUSTRUN. Här händer något som jag ej förstår. Hvarför är folket i oro? Hvad har man för sak med Magister Olof? CHRISTINA. Det ar de här nya funderna med messan, som man icke kan lika sig med! Icke något annat? CHRISTINA. HUSTRUN. I känner Magistern sedan länge? Han är min frände! Jag kunde förstå det! Hur kunde I förstå det? Eljes vore I icke här! CHRISTINA. HUSTRUN. CHRISTINA. HUSTRUN. CHRISTINA. HUSTRUN. Ja, det är rätt! Säg mig, hvar ligger Vismarsgatan? I vet ju hvar kålgården är östantill! Jag vet. CHRISTINA. HUSTRUN. När en kommer dit och tar af på venster hand, så har en tegelbruket strax för! Hvilket tegelbruk? CHRISTINA. HUSTRUN. Claræ tegelbruk, förstår sig! Tror I att jag kan gå ut i kyrkan? CHRISTINA.
Nådiga skrifvelse bör läggas till hmdiingarne, för att hvila till en kommande Riksdag, hvilket jag tror vara lämpligare, ån det af mig törut påyrkade sätt att sluta denna sak. Herr Drn 23 MAji t. ni. Herr Lejrén: Grefve ' Mörner' har yttrat 8en förmodan, att i händelse frågan om offentlighet vid våra öfverlåggningar åter upptogs, Ridderskapet och Adeln skulle stadna vid enahanda beslut, soni hår redan förut i åmnet blifvit fattadt; jag deremot hyser ett helt annat hopp om utgången, så vida åmnet åter kommer å bane. Många Representanter sade troligen nej förra gången af anledningar, som sedermera blifvit håfne, och jag kan dessutom ej anse det utgöra ett skål att icke nu upptaga frågan; att resultatet möjligen skulle kunna blifva detsamma, sorn förra gången åmnet till afgörande förevar. För öfrigt får jag till stöd för min tanke; att frågan år ny och föranledd af omståndighetPr, som inträffat under Riksdagen, anmärka ; att om någon Ledamot af Preste-Ståndet gjorde en motion af enahanda beskaffenhet söm min; så kunde ju remiss deraf till Utskottet ej förvägra och Riddarhuset ej undandraga sig att om frågan yttra sina tankar, i följd af Utskottets Betänkande. Jag får således å nyö framställa min motion, Under anhållan om remiss deraf till vederbörligt Utskott, och jag tror, att tillsättande af ett särskildt Utskott för ämnets behandling år med Grundlagarne öfverensstämmande. Grefve Spens: Jag vill blott, i anledning af Herr Rosenblads anmärkning, att frågan öm Riddi bi Adi Prof. IV. Band. Den 23 Maji e. rn. stadgande af en Lag till bestraffandet af förbrytelser, begångne af åhörare under RiksStåndens Öfverlåggningar, hafya den åran tillågga, att kanske det år ett misstag, att jag trodde denna fråga redan vara afgjord; såkert år åtminstone, att en ganska lång tid förflutit sedan betänkandet lades på bordet.
Varande de dels af förenämnde anledning, dels ock af ändringar i rubriker och förtullningssält påkallade, förändrade eller nva tullvärden med en stjerna * utmärkte; äfvensom Utskottet, lill lättad jemförelse af skiljaktighelerne emellan nu föreslagna och hittills stadgade tullvärden, uti särskild bilaga upptagit de sednare, för så vidt de blifvit af Utskottet ändrade; och torde de sålunda föreslagna tullvärden af Rikets Ständer godkännas. Vidare och då Utskottet ansett sig böra, sä vidt möjligt, utbyta den i gällande Värde-fdr f. axa fiir flera artiklar bibehållna värdc-pirtullning emot annat fortullningssätt, torde tul/n’n»- det tillåtas Utskottet alt här andraga de allmänna grunderna för en sådan förändring. Förlullningen efter anslagsvärden uppfyller icke det vilkor för handelns trefnad, som innefattas i tullbehandlingens verkställande med skyndsamhet, säkerhet och likstämmighet på rikets alla tullplatser; och icke heller förmår samma förtullningssält att bereda Kongl. Maj:t och Kronan den inkomst eller de inhemska närfngarne det skydd, som med den stadgade tuilafgiften varit alsedt; hvaremot tull-tjenstemannens anseende för oväld och varu-egarens rätt alt vid tullbehandlingen få sitt gods oskadadt genom värdeförtullningen äfventyras. På dessa med flere skäl antog ock Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag den här anförda grundsats, angående värde-förtullningens afskaflånde.
då... (i det de gå.) Hur hög är en öfverkonstapel, mamma? ÖSTERMAN. Hajös FRUN. LAURA. Adjö Adjö då, så länge. då! (de gå genom grinden och ut till höger. Sedan han funderat en stund, går han upp till grinden och ropar efter dem.) Fråga hinte hefter tjurn der borta hi 'agen, för 'an hä' hinte folkhilsken, bara hen hinte tittar håt 'en. LAURA (utanför). FRUN (lugnande). Du ÖSTERMAN. Nä-ej Ih Fins här en tjur? hör ju att han inte är farlig. titta håt 'en, så! vars! Bara hen låter bli hå Tredje scenen. ÖSTERMAN (ropar inåt byggningen). HANNA (innanför). ÖSTERMAN. Skick' ÖSTERMAN (sedan) HANNA. dricka. hut Thilda med hen mugg Ja-a! Hvad vill ni, far? 'Anna! HANNA. 'On står hi spisen hå kokar hägg. Jag kommer hut me't sjelf. ÖSTERMAN. Ja-a, gör det. (går omkring och ser på sakerna.) Ge mig si nu, 'ar di flytta' fram halti'op? 'ar ni drickat, far. på bole der. HANNA (kommer ut med en stor, hvit mugg). 'Är ÖSTERMAN (visar på bordet till venster). Ställ'et HANNA (nere till venster). 'Ör ni, far, 'ar Boman vurit framme 'är hi dag? Nä-ej, hinte hvad jag vet. hä' på. ÖSTERMAN (ser på en spinnrock uppe till höger). HANNA (efter en paus). Drick nu, medan fraggen Kanske det! (sätter sig och dricker.) Det hä' 'uggarn hvad dricka släcker törsten bra, när det 'inner bli' litet surt! (dricker en gång till, flåsar och sätter muggen ifrån sig.) Hvarför frägte du hefter Boman? rullar på förklädeshörnet med den andra). Hå ... för just hingenting. litet qvar hi muggen. HANNA.
Sedan Utskottet i förenämnde Memorial tillstyrkt Rikets Höglofl. Ständer att, efter det Stadgar och Reglemente för Bankens rörelse och förvaltning hunnit fullbordas, dem till Kongl. Maj:ts Nådiga kännedom i underdånighet öfverlemna, innan Rikets Ständer åtskiljas, och i vidfogad underd. skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t, i händelse Han finnér förenämnde Stadgar och Reglemente icke strida med de i Bank-Lagen af den 1 Mars i83o fastställde grunder, i Nåder täcktes desamma, i hvad de röra allmänheten, låta på vanligt sätt kungöra, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat att till Utskottets omförmälde tillstyrkan lemna bifall; hvaremot Yällofl. Borgare-Ståndet densamma afslagit, samt Hög v. PresleStåndet och Hederv. Bonde-Ståndet Memorialet återremitterat. Af handlingarne inhemtas, att någre Ledamöter inom Högv. PresteStåndet yrkat, att, med förändring af den form Utskottet tillstyrkt för ifrågavarande underd. skrifvelse, skrifvelsen må gifvas följande hufvudsakJiga ordställning: ”Sedan Rikets Ständer, med fästadt afseende på 7 §. i Bank-Lagen af den 1 Mars i83o, uppgjort Stadgar och Reglemente för Bankens rörelse och förvaltning, få Rikets Ständer nu desamma till Kongl. Maj:ts kännedom i underdånighet öfverlemna, samt dervid anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes på vanligt sätt låta kungöra hvad allmänbeten röra kan.” • —• •. Och har ett stort antal Ledamöter inom Hederv. Bonde-Ståndet dels erinrat, alt det i Utskottets hemställan förekommande uttryck: ”i händelse Kongl. Maj:t finnér nämnde Stadgar och Reglemente icke strida med de i Bank-Lagen af den 1 Mars i83o fastställde grnnder,” måtte uteslutas, så-_ sorn icke förenligt med den i 72 §.
Herr Envoyén von Brinkman gjorde nu sitt inträde uti Utskottet. Derefter företogs den af Herr Friherre Cederström väckta och den 7 innevarande på bordet lagda motion rörande en generel principes antagande vid omröstningar i Stånd och Utskott. Efter någon öfverläggning stadnade Utskottet vid den mening att, i anledning af Friherre Cederströms motion, endast fästa sin upp - 1 Tryckt i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. 23. Den 15 September 1810 51 märksamhet på frågan om votering per capita inom Utskotten, i följe hvaraf Herr Grefven och Ordföranden ville göra proposition om en sådan ändring af 38 § Riksdags-Ordningen, att alla voteringar i Utskott borde ske per capita. Herr Doctor Wijkman invände, att då han trodde denna fråga vara ibland de sedan sista Riksdag hvilande Constitutions-mål, trodde han, att den, enligt Riksens Ständers nyligen fattade beslut, ej vid denna riksdag kunde upptagas.1) Herr Grefven och Ordföranden upplyste, att denna fråga väl i anledning af Jemknings-Utskottets förslag vid förra Riksdagen blifvit till afgörande vid denna uppskjuten, men att, som den ej funnes bland de i Riksdags-Beslutet uppräknade från förra Riksdagen hvilande Constitutions-mål, borde den nu af Utskottet upptagas för att till afgörande vid nästa Riksdag anmälas. Herr Doctor Wijkman önskade, att det Särskildta Utskottets Betänkande vid denna Riksdag måtte uppläsas samt Constitutionsoch Jemknings-Utskottets Handlingar för den förra Riksdagen rörande denna fråga. Innan dessa handlingar hunno hemtas, yttrade Herr Törneblad, det han ansåg meningen med Grundlagsfrågors hvilande till nästa Riksdag, innan de afgöras, vara den, att en allmän opinion deröfver måtte hinna stadgas och yttras, hvarför han ansåg nödvändigt, att denna fråga nu anmältes att såsom hvilande i Riksdags-Beslutet införas, på det hvar och en måtte kunna veta, att den vid nästa Riksdag till afgörande förekommer.
Inträffar åter ymnig skörd, så falla sädespriserna om hösten så betydligt, att en mindre jordbrukare kommer i frestelse att tillgripa den högst förderfliga brännvinsbränningen, och låter brännvinet supas upp, för alt sedermera läppja lanken. Hr Sandelhjelm har, om jag hört rätt, lemnat något vistord åt gagneligheten af de nu ifrågaställa creditiven, men ansett, att de svårligen kunde blifva begagnade, såsom förenade med alltför invecklade transactioner. Jag delar icke denna tanke, och får först och främst tillkännagifva, att det icke äf någon tvångsåtgärd jag föreslagit, utan endast att de län, som finna sin.uträkning dervid, må vara tillåtet att begagna dessa lån; och i afseende på verkställigheten har jag föreställt mig, att om t. ex. ett län hade ett creditiv på 5o,ooo r:dr b:co, borde kungörelse utgå, att den jordbrukare, som ville taga lån af iöo till 600 r:dr, ägde anmäla sig t. ex. inom den 1 Nov., och dervid bifoga,-ej mindre bevis att han i sin spanmålsbod ägde motsvarande uttröskad och helst liad spanmål , än ock borgen af vederhäftiga personer, att inbetalningen af lånet, så snart spanmålen blefve försåld, eller sist inom sex månader, skall ske, vid äfventyr att derefter få betala 6 proc. ränta jemte lagsökningskostnaden. De inkommande iånehandlingarna borde sedermera granskas af länets hushål Issällskaps förvaltningsutsk. som från banken hade att reqvirera penningar till det belopp, som motsvarade de godkända lånedocumenternä. Hushållnings-sällskaperna skulle dervid icke äfventyra någon förlust, enär de hade 6 månaders tid för lagsökningen, och dessutom för omkostnaderna blefvo ersatte genom skilnaden emellan den dit ingående och den för banken bestämda rån - Den 12 Man. >43 tan.