Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut supra Utdrag af Protokollet, hållet hos Högv. Presteståndet, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 20 November 1850. S. D. Beslöt Ståndet, att främmande åhörare må, under innevarande Riksdag, uti Presteståndets plena, å dertill anordnadt rum, tillstädesvara, och skulle i afseende härpå, tjena till efterrättelse hvad i Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 1 Mars 1830 och den af Ståndet utfärdade ordningsstadga är föreskrifvet. Ut supra. In fidem S. II. Almqvist. Den 22 November. Från Ridderskapet och Adeln. S. D. Beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att med de öfriga Riksstånden kommunicera och till det blifvande'Stats-ustkottet remittera: Rih. till R. St. Rikets Högloft. Ständers Revisorers berättelse om den år 1849 verkställda granskning af Statsverkets, samt andra utaf allmänna medel beetående fonders, tillstånd, styrelse och förvdltning, jemte de i anledning af denna berättelse infordrade och tilHKongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden; 2:o. Samma Revisorers berättelse angående den, sagde år förrättade, granskning af de under Kongl. Maj:ts och rikets Kommerse-kollegium ställde fonder ooh medel, jemte bemälte Kollegii deröfver till Kongl, Maj:t afgifna underdåniga utlåtande: och 3:o. Samme revisorers berättelse om den, sagde år verkställde, granskning af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, tillika med fullmäktiges i Riksgälds-kontoret, i anledning deraf afgifne utlåtande till Rikets Ständer. Ut supra. Den 2-5 November. S. D. Anmäldes och remitterades till det blifvande Banco-utskottet Rikets Högloft. Ständers revisorers berättelse, angående år 1849 verkställd granskning ej mindre af Bankens och Tumba bruks räkenskaper för åren 1847 och 1848, än äfven af dessa verks styrelse och förvaltning.
Stats-kontoret 3 anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Krigs-kollegium m. fl. verk, till Kongl. Krigs-koliegium för hvartdera revisions-året till expenser och registratars—skrifning, anordnat ett belopp af 3,091 R:dr 32 sk., men Kongl. Kollegii utgifter till expenser härutöfver utgjort för år 1848 251 R:dr 15 sk. och för år 1849 402 R:dr 26 sk. 9 r:st., häraf blifvit till ersättning af Underhålls-afdelningen å räkning med nya mötesoch passevolans-fonderna samt anslagen för exercis-sqvadronernas underhall och bevärings-manskapets vapenöfningar debiterade det förra året 222 R:dr 2 sk. 6 rist. och det sednare 216 R:dr 1 sk. 4 rist., så att, efter afdrag häraf å omförmälda anslag, återstode en oersatt nettobrist af 29 R:dr 12 sk. 6 rist. för år 1848 och 186 Ridr 25 sk. 5 rist. för år 1849, hvilka belopp dock icke, i likhet med uppkomne brister å öfrige af Utrednings-afdelningen förvaltade stats-anslag, blifvit i hufvudböckerna, i afvaktan på godtgörelse, balanserade. Som, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl. Majit, i anledning af enahanda i Kongl. Kammar-rätten framställd anmärkning, genom Nådigt Bref den 2 Juli 1852 erinrat Kongl. Krigs-kollegium, alt dylika anvisningar, som nu' ifrågakomna, från det ena stats-anslaget till förmån för det andra icke finge göras utan före. gängen Slats-Ulskoltcls Utlåtande, M 21. 95 gången, hos Kongl. Maj:t gjord, underdånig anmälan och dertill erhållet nådigt tillstånd, får Utskottet hemställa, att Revisorernes förevarande anmärkning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena.
7 Samt. 1 Afd. 13 Höft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande M 27. alldeles skilda från de förra; — samt att dessutom i författningen endast nämndes upplåtelse, undantag eller förbehåll på viss tid eller på lifstid, men ej sådana rättigheter för everldliga tider. Derutaf hade ock inträffat, att sedan ett eller flera byalag, som egt en större forss eller vattenfall, deruti byggt en husbehofsqvarn, och vid försäljning af vattenfallet till någon, som der uppfört icke blott qvarnar, utan jemväl sågar och jernbruk, förbehållit sig för everldliga tider fri husbehofsmaining, så hade, i uppkommen tvist emellan byamännen och nya egare till bruksegendomen, angående beståndet af de förres omförmälde förbehåll, det der icke blifvit intecknadt, domstolarna stannat i skiljaktiga beslut i så måtto, alt en Underrätt ansett 1844 års ifrågakomna författning icke vara på ett sådant fall tillämplig, hvaremot Hof-rätten hyst en motsatt åsigt. I följd deraf och då helgden af en hel menighets gamla och häfdvunna rätt vore af större vigt än en eller två bruksegares fördelar, yrkade motionären »en sådan förklaring af nämnde Kongl. Förordning, alt den ej må afse för everldliga tider förbehållen tullfri husbehofsmalning vid qvarnar eller likaledes förbehållen fri sugningsrätt vid sågverk.» Vid pröfning af detta, till Lag-Utskottets behandling hänskjutna, förslag anser Utskottet det vara af vigt, att noga skilja emellan de begge väsendtligen olika frågor, som blifvit af motionäien framställda och af hvilka den första är den, huruvida vattenverk, såsom qvarnar och sågar, äro för läst egendom att anses. Delta synes af motionären besvaras nekande; men häruti ligge uppenbarligen ett misstag. Flerestädes i våra lagar och författningar utmärkes otvetydigt, att vattenverk äro i omförmälda hänseende att anse lika med jord.
Utsk:n hafva icke allenast föreslagit, att böter af 3 r:dr 16 sk. skola för dylika förbrytelser erläggas, såvida den felande är berättigad till bränvinsbränning i lista och 2:dra klassen, utan Utskm hafva gått ännu längre och förhöjt böterne till 10 r.-dr för den, som, berättigad till bränvinsbränning i någon af de öfriga klasserna, gör sig saker till bränvinsbränning å helgedag. Jag anser detta stadgande olämpligt och hemställer om det bör finnas i en författning. Hr von Hartmansdorff: Ändamålet med straff och böter är så som en hvar nogsamt känner, jemväl att afhålla från brott. Om nu frestelsen till brott år större genom den större vinst, som i följd af brottets begående kan erhållas, så böra äfven böternas belopp i samma mån höjas. Detta har sannolikt varit orsaken, hvarföre Utskm velat öka böterne. När man vet huru kär bränvinspannan hålles, och huru betydlig inkomst, af henne kan påräknas, så torde lätteligen kunna inses, att frestelsen till denna närings utöfvande på helgedagar är större än den, att förrätta annat vanligt arbete, som icke är så vinstgifvande. Dessa skäl anser jag hafva grundlagt Utskrns förslag, hvilket enl. min tanka icke bör ändras. 448 Den 3 Juli. Hr Apol lo f: Denna del af författningen tillkom egentligen på det sätt, att en ledamot af PresteSl., som vid afd:ns öfverläggning förgäfves framställt ett dylikt förslag, i Utskms plenum återkom med detsamma, och lyckades alt genomdrifva det, ehuru med ytterst knapp majoritet. Många åsigter uttalades i detta ämne och äfven den, att, om sabbatsbrottsböter skulle för bränvinsbrännings utöfvande å söndagar erläggas, allt annat arbete å dessa dagar borde med dylika böter beläggas. Då jag inom Utsk:n tillhört denna mening och icke understödt Utskms förslag, får jag förena mig med Frih. Raab, att denna § bör ur författningen utgå. Hr Lind af Hageby, Carl Aug. Ludv.:
Så t. ex. hördes ett kvickhufvud aiimärkn, att Lyran, Limnells då nybyggda, villa, var lika iitkrusad som fruns toiletter. Kom ett sadant ord till hennes ö, upptog hon det med ett smtilöje, men iiinskade lika litet därför antalet af sina garneringar, som hon och hennes maii .för en liten elakhets skull i ringaste mån minskade den gästfrihet, hvármed de öppnade det förtjusande hemmet på Lyran för - men kunde frestas att säga - vanner och ovänner, oin det ej i sjalfva verket varit otänkbart att Fredrilra, Limnell kiiiide hafva någon ovan. Blef man nihmare ' ' 9 bekant, höll man straxt af henne s i &amp; t saga anidgr6 tout., just sidan hon var, med förtjanster och svagheter i alskvard blandning. Men småningom upptacldie h a n, uiider det skenbart flyktige viisendet, ägenskaper af gediget växde - ~ s t e r - ling qualities~ - som innanför den latta älskvärdheten bilaf ovanlig och fiingslande art; och hade dade en man kommit henne s&amp; nära, älskade man och lärde af henne så länge hon lefde. Nen för at$ förste hvad Fredrika var, bör man känna de yttre dragen af hennes historia. Hon föddes l81 6 i Hesnösand och hade den friska och hkrcliga tåga i kropp och sinne, som hör norrländingen W. Uppfödd af en redbar och duglig, men ganska sträng mor, i ett tarfligt ' hem, fick hon hos en gammal f. d. guvernant inhämta första elementen af den tidens ytliga pemisionsbildqing. Redan som barn började dock hennes vetgiriga sjal att likasom g&amp; p&amp; jakt efter kunskaper - en vann, som hon fortsatte nästan hela sitt lif. Den första, som härvid kom det unga barnet till hjälp var biskop Almqvist, som gaf henne fritt tilltsade till sitt bibliotek.
Jag ber att få fästa Frih:ne Raabs och Fleetwods, äfvensom den siste talarens upmärksamhet derpå, att de egentligen svarat på hvad jag icke haft för afsigt att uttala. Jag betviflar ingalunda, utan är tvärtom fullt säker att hypoteksföreningarne f. n. fullgöra sina åligganden, såväl i afseende på kapital, som ränte-inbetalningar; jag har talat om en tid, då i följd af den utrikes skedda skuldsättningen rörelse-kapitalet måhända nedbringas så lågt, att det blir omöjligt för delägarne i dessa föreningar, alt fullgöra sina pligter. Detta var det förhållande jag afsåg såsom möjligen inträffande. För öfrigt får jag förklara, det jag icke är fiende till Hypotheksföreningar, eller anser dem för landet skadlige, så framt de fortgå på ett förståndigt sätt, äfvensom att jag varit långt ifrån, att deltaga i åtgärden vid sista riksdagen att nedsätta kreditiv-rätten för desamma, hvaremot jaglverlom stridde, samt slutligen, att jag ganska väl vet, att den Småländska Hypotheksföreningens Direkt, gått litet lindrigare och skonsammare till väga, i fråga om uplåning än andra; men att detta förhållande icke hindrar mig att inse det hotande för landet, som skuldsättning medför. Frih. Fleetwood: Instämmande i hvad Hr Lefrén yttrat i afseende å det, som vore önskligt för Svenska nationen, beträffande hushållning och sparsamhet, hvarom jag hört talas i långliga tider, och säkert får höra än ytterligare omtalas, ber jag att få rätta ett misstag, som den värde ledamoten begått, då han sagt alt räntan blifvit nedsatt från 6 till 4 proc., ty sådant är ingalunda förhållandet. Räntan har gått från 6, upp till 8 i st. f. ned till 4, hvilket jag fått höra af dem, hvilka, i behof af penningar, derom vändt sig till mäklare. I anledn. af hvad Gr.
S:a 1852 års Riksstat anslår. Utrikes Departementet. Departements-Chefen, Utrikes Stats-Ministern. Lön . 4,500: Taffelpenningar 6,500: — - Departementets Expedition. 1852 års anslag 12,976: 16. - T i 11 k: r från Skrifmaterialie-anslaget 50: Minister-Staten Skrifmaterialier och Expenser samt Yed och Ljus för Departementets Expedition, Färslag s-anslag. Från de i 1852 års Stat anslagne . 1,673: 32. — a fgå ofvanstående å Departementets Expedition öfverflyttade 50: 225,650|—|—| Summa Penningar Banko. 11,000 13,026 200,000 16 1,62332 225,650|—|— STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Slats-Ulskollels Ullålande, Jtl 69. i JW 69. Ank. till Eip.-Utsk. d. 18 Mars 18S4, kl. 9 f. m. Utlåtande, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Fjerde Hufmd-Titel (U. A.) För denna Hufvud-Titel, innefattande anslagen för Landtförsvars-Departementet, upptager nu gällande Riks-Stat ett sammanräknadt belopp af 4,261,330 R:dr, hvaruti inga indelda räntor till ett värde af 1,173,283 R:dr 16 sk., jemte indeld spanmäl 19,798 T:r 16 kappar och oindeld spanmäl 17,220 T:r, å 6 R:dr T:n, utförde, den förra till 118,791 R:dr och den sednare till 103,320 R:dr.
La nät Mar skalken anmodade Herrar Bänkmän , alt i morgon sammanträda , för att anställa det val af q Electorer, hvilket, enligt af Hans Excellence i plenum den 7 dennes e. m. gjord anmälan, hort ske den q dennes, men då icke kunnat äga rum, i anseende dertill, att tillräckligt antal Bänkmän ej kommit tillstädes. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 4 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den i5 Januarii e. m. Fredagen d. 15 Januarii i83o. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Företogs lill pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 5 sisllidne November under N:o 96 afgifne, och den 16 i samma månad e. m. på hordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 67 förut meddeldtc Betänkande angående Städernes Inqvarteringsbesvär. Herr af Billbergh, Johan Petter j, anförde skrifteligen: Under den discussion, som förevar, då detta Utlåtande första gången föredrogs, innan det lades på bordet, bestred jag, med flere Ledamöter, den af Utskotten pag. 3o i första Betänkandet föreslagne underdåniga skrifvelse, och Friherre Cederström var den enda , sorn yrkade ovilkorlig! bifall till samma Betänkande. — Som jag har anledning tro, att Friherren icke nu vill afstå ifrån samma yrkande, nödgas jag besvära Ridderskapet och Adeln med ett återupprepande af samma anförande. Då första Betänkandet i denna fråga förevar, hade jag äran fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på origtigheten och vådan af den slutsats af
Detta har StatsUtsk. icke kunnat gilla, men Utsk:t har dock trott att saken borde med varsamhet behandlas, och derföre har Utsk. också icke sträckt sina anspråk längre, än att tillstyrka, det RiksgäldsKontoret skulle öfvertaga dessa kassor och så småningom i framtiden göra dem disponibla i sin rörelse. Man har tvekat, huruvida kontoret eger förmåga att. honorera de förbindelser, som här äro i fråga; men man glömmer härvid, M. Hrr, att detta kontor har under sin disposition hela deu extra budgeten, hvilken upgår till flera gånger den summa, som här är i fråga; man förgäter att RiksgäldsKontoret har till sitt förfogande en annan fond af vida mera ömtålig och grannlaga natur, än de ifrågavide kassorna, nemi. anslaget till behöfvandes undsättning i missvextår, och hvilket upgår till öfver en million Rdr. När man således tager alla dessa omständigheter i betraktande, synes mig ganska gifvet, att genom en öfverflyttning från Krigskollegium till RiksgäldsKontoret, hvarigenom man finge allt på ett ställe, skulle man också mycket lättare kunna bedöma den 4:de Hufvudtitelns finansiella krafter, om jag så får uttrycka mig. När nu StatsUtsk. inskränkt sig till att föreslå R. St., att i unddiet anhålla, det K. M:t ville taga i nåd. öfvervägande, huruvida hinder möta för ifrågav:de kassors öfverlåtande till RiksgäldsKontoret, i utbyte mot bestämda ersättningsbelopp, så synes mig verkligen, att deu lilla obetydliga åtgärd från R. St:r& sida, att nemi. begära en utredning af ämnet, icke är så beskaf* 4 12 Den 23 December. fad att den kan åstadkomma någon rubbning i förbållandet mellan K. M:t och R. St:r, eller de båda s. k. statsmakterna. A andra sidan åter synes frågan icke vara så utan betydelse, att den icke förtjenar upmärksamhet, så mycket mera, som den vid flera föregående Riksdagar varit omfattad med största intresse af de ofrälse Stånden.
Proposition N;o 71. 9 utrymme i bottenvåningen, anbringa tillräckligt många trappuppgångar af erforderlig storlek; samt att derigenom, att sjelfva stationshusbyggnadens höjd sålunda komme att betydligt ökas, en vinkel skulle bildas emellan sidoväggen och det derintill stötande banhallstaket, som åstadkomme snösamlingar och inverkade menligt på båda byggnaderna, så anser Styrelsen, att, om än dessa med liera andra olägenheter, hvilka blifva en följd af en tredje vånings uppförande å stationsbusbyggnaden, skulle, genom de hjelpmedel, som numera stå till buds, kunna till viss grad afbjelpas, de dock utgöra svårigheter, som försigtigheten bjuder snarare att undvika än att söka besegra.» »På grund af hvad Styrelsen nu anfört, och då dessutom en särskild byggnad, uteslutande inrättad med afseende endast å Centralförvaltningens fordringar och lemnande tillfälle till utvidgning och förändringar i mån af framtida behof, skulle i alla hänseenden vara fördelaktigare, äfven om dess åstadkommande skulle erfordra något större kostnad än den af Trafik-styrelsen för uppförandet af ifrågavarande tredje våning approximativt beräknade, — anser Styrelsen sig i underdånighet böra afstyrka uppförandet af en tredje våning å stationshuset för inrymmandet utaf Centralförvaltningen; men Styrelsen anser sig derjemte böra i underdånighet fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att det skulle leda till ganska afsevärda besparingar i kostnad, om uppförandet af en sådan byggnad finge ske samtidigt med de öfriga stationsbyggnaderna, helst icke obetydlig tillgång på byggnadsmaterialier, som med fördel dertill skulle kunna användas, redan finnes i flera af de för samman bin dningsb anans räkning inköpta större och i godt skick varande byggnader, hvilka måste nedrifvas och i annat fall försäljas, sannolikt till ett ganska ringa pris.»
Derföre fingo, enligt då meddelade föreskrifter, endast obligationer, utgifna af hypotheks-inrättningarne samt Arméens ackords-amorterings-fond, för sagde ändamål uppköpas, och lån blott meddelas mot hypothek af dylika jemte Stockholms stads Drätsel-kommissions obligationer. Samma ränta och belånings-grunder, som voro föreskrifna. för de från Banko-diskonten och Låne-kontoren, emot hypothek af s. k. publika papper, meddelade lån, bestämdes äfven för Riksgälds-kontorets utlåning emot samma slags hypothek. Den då till 5 procent fastställda räntan, jemte öfriga stadganden rörande ifrågavarande utlåning, blefvo äfven, oaktadt sedermera inträffade förändringar i penningerörelsen och den allmänna räntefotens belopp, bibehållna vid efterföljande riksdagar, emedan enahanda räntevilkor fortfarande ansågos böra gälla för län, som mot enahanda säkerhet utlemnades utaf Bankens och Riksgälds-kontorets medel. Det var först vid 1856 —1858 års riksdag, som Rikets Ständer, fastän de för publika pappersbelåningen i Banko-reglementet meddelade stadganden icke undergingo någon hufvudsaklig förändring, medgåfvo friare händer åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vid utlånandet af de tilt detta Verk influtna medel, som icke erfordrades för bestridandet af detsamma ålagda utbetalningar.
Som tiden nu var långt framskriden och 18 ledamöter anmält sig för att i frågan vidare sig yttra, hemställde Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. skulle uppskjuta öfverläggningen till e. m:s plenum, samt åtskiljas. Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 4 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades prot:t för den 13 sistl. Januari. Fortsattes föredragningen af Bevilln.-Utskds Utlåt. N:o 2, i ani. af Iv. Propos. ang:de med Frankrike afslutade handelsoch sjöfarts-traktater. Hr Fitinghoff, Conrad Bleckert, anförde skriftligen: Sedan jag hegärde ordet, hafva Hrmie Frih. Hamilton, Frih. af Ugglas, Hr von Koch och sednast Hr Frih. Gripenstedt så förtjenstfullt bevisat nyttan och nödvändigheten af att antaga traktaten, att jag visserligen ej horde upptaga R. o. Ad:ns dyrbara tid. Men då en så vigtig och för vårt fosterland så genomgripande (råga skall förelaaas till afgörande, som att bifalla K. M:ts Nåd. Propos. af den 17 November 18(55, genom godkännande af de med Frankrike afslutade handelsoch sjöfarts-traktater, så anser jag det af högsta vigt, att hvarje sann fosterlandsvän i sin mån bidrager till, icke allenast godkännandet af hvad regeringen i detta afseende företagit, utan äfven hembärandet till henne af tacksägelse härför. Genom regeringens åtgärder vid afslutandet af handelsoch sjöfartstraktaten med Frankrike, hafva vi troligen kommit i åtnjutande af så stora förmåner, som det då var henne möjligt att genomdrifva. Hvad sorn famdeles i detta fall kan vara att önska, är oss ju tillförsäkradt uti handelstraktatens 10:de artikel, der det heter: »samma behandling sorn tillkommer den mest gynnade nation». Till huru stor vidd dessa fördelar kunna komma att utsträcka sig för Sverige, är ännu omöjligt att beräkna, enär traktaten endast fortfarit ett enda år.
Motionairen förmodat, alt den, från ovissheten om hans mening i detta afseende, hemtade betänklighet hos Utskottet, att villfara hans begäran, genom denna förklaring vore undanröjd. Vid betraktande af de ytterligare skäl och upplysningar, som i afseende på ifrågavarande motion sålunda förekommit, liar Utskottet funnit sig föranlåtet vördsamt tillstyrka, att de af Allmogen i Ytterhogdabls Socken, sorn, efter pröfning af Taxerings-roännnen, anses deraf vara i behof, måtte intill nästa Riksdag få åtnjuta befrielse från hälften af Bevillningen efter irsta Artikeln, O Pag. 86 & 87. Borgare-Ståndet har bifallit den af Utskottet tillstyrkta lindring i Bevillningen för Allmogen i Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands Län; hvaremot inom P reste-Ståndet Herr Doctor Moren erinrat, alt den lindring, som blifvit tillstyrkt för flere orter, syntes nog mycket nedsätta den allmänna Bevillningen, hvilket Utskottet borde besinna och söka att fylla bristen; samt inom Bonde-Ståndet af Nils Strindlund: att den föreslagna lindringen må utsträckas till nybyggare och andie invånare längs hela fjellen, hvilka deraf kunna vara i behof; deremot Nils Månsson icke kunnat inse, hvarföre fjellsträckningen skulle utgöra gränsen för lindrings tillgodonjuta!!- de, emedan, om behöfvande finnas ända ned till Ystad, böra de med enahanda skäl kunna göra anspråk på eftergift. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet icke funnit sådane skäl anförde, som föranleda till ändring i Utskottets förslag, hvilket Utskottet alltså föranlåtes vidhålla, Pag. 86 & 87. Den af Utskottet föreslagna lindring i Bevillningen för Vmeåj Piteå, Luleå oell Östersunds städer är bifallen af Borgare-Ståndet, men inom 23 BevfflmngsAJtskoltets Utlåtande N:o 51.
Köpingens uppbyggande å det för orten lämpeligaste ställe; och, då Utskottet härvid nämnt norra ändan af Fryken, har detta egentligen föranledts af den gjorda motionen, utan att Utskottet derigenom velat lägga hinder i vägen för Köpingens anläggande annorstädes inom Fryksände socken, så vida detsamma, efter verkställd undersökning, kan finnas fördelaktigare för omgifva r, d e orter; hvilken förklaring Utskottet ansett sig böra i detta hänseende meddela. H vad dernäst beträffar den anmärkning, att köpingen ej borde meddelas så vidsträckta rättigheter, som dem Uskottet Besv, och Ekon, Otsk, Betänkanden• 745 tillstyrkt, så har Utskottet med afseende å de många svårigheter och hinder, som mota fortgången och utvecklingen af ett börjande samhälle, ansett sig heldre böra, genom förenämnde friheters tillstyrkande, befordra möjligheten för köpingens första befolkning, som merändels utgöres af föga bemedlade personer, än att betunga StatsCassan genom directa utgifter i detta hänseende, och, då en sådan med billighet öfverensstämmande grundsats oftast iakttages vid Nybyggens anläggande och andra dylika tillfällen, finner Utskottet icke anledning att på annat sätt ändra sin, rörande denna omständighet, yttrade tanka, än att, enär Utskottet uti dess den 3:dje nästlidne Maj meddeldte Betänkande, i anledning af väckte motioner, rörande de i Riket vistande Judar, hemställt att, med upplifvande af 1782 års Reglemente, Judarne icke må tillåtas att bo och vistas annorstädes än i Städerne Stockholm, Götheborg och Norrköping samt, med särskildt tillstånd för vissa. Judar, äfven Carlskrona, den ifrågavarande Köpingen jemväl må vara ifrån förstnämnde rättighet, i afseende på Judars emottagande och bosättning, utesluten. Vidkommande åter hvad erinradt blifvit, att, då Utskottets Betänkande vore bygdt på den grund, att Köpingens nytta hufvudsakligen skulle befrämjas genom en Canal» öppnande, det ej vore rådligt till - 744 Besv, och.