Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridå. _______ Akt II. 1: o. 2: o. Laboratoriet. Rosenkammaren. Akt II. _____ LABORATORIET. En trädgårdspaviljong i rococostil; höga fönster. Midi på golfvet ett stort skrifbord med diverse kemiska och fysikaliska apparater. Två koppartrådar löpa ner från taket till ett elektroskop som står midt på bordet och är försedt med små ringklockor för att markera luftelektricitetens tension. På ett bord till venster en stor gammaldags elektricermaskin med Glasskifva, messingskonduktörer, leydenbatteri; stolparne äro lakerade röda och svarta. Till höger en stor gammalmodig öppen spis med trefötter, deglar, tänger, bälg o. s. v. I fonden dörr ut till ett landskap: det är mulet och dunkelt, men då och då skiner ett rödt solsken in i rummet. En brun kappa med pelerin och kapuchong hänger vid spisen; derbredvid står en kappsäck och en alpstaf. Den Okände. Modren. DEN OKÄNDE. Hvar är... Ingeborg? MODREN. Det vet Du bättre! - DEN OKÄNDE. Nåväl; hon är hos advokaten för att söka skilsmessa... MODREN. Hvarför? DEN OKÄNDE. Derför: Nej, det är så galet, att Du skulle tro mig ljuga. MODREN. Säg! DEN OKÄNDE. sinnessjuka mannen. Hon säger att det var fegt... MODREN Det tror jag inte. DEN OKÄNDE. det andra är lögn. Nå finner Du det förenligt med dina intressen at tro; det hon stulit bref från mig? Nej, ser du det! Du tror endast hvad som behagar Dig; Jo, hon vill skiljas, derför att jag underlät att piska opp den AUGUST STRINDBERG MODREN. Det vet jag inte. - DEN OKÄNDE. Det var inte frågan om Du visste, utan om Du trodde? MODREN (afbryter). Hvad är det Du har för Dig här? DEN OKÄNDE. Det är försök rörande luftelektriciteten. MODREN. Och det är åskledaren Du fört in på skrifbordet!
Om i förenämnde och åtskilliga andra poster inskränkningar åvägabragtes, och koslbebållningen vid Institutet anordnades på ett mindre dyrt sätt, — den uppginge, oaktadt den kända billigheten af lifsförnödenbeter i Skåne, enligt förslaget, till 80 öre per dag för hvarje lärling, och 1 R:dr 25 öro för hvarje elev, eller vida utöfver hvad vanligt vore vid likartade allmäuna inrättningar, såsom vid 46 Stats-Utskoltets Ullålande M 99. Ultuna, der dagportionen beräknades för lärlingarne till 54,7 och för eleverna till 82,2 öre, samt vid Carlberg, der ulspisningen för kadelterne per dag för närvarande kostade 78,1 öre — så skulle årsslaten derigenom sannolikt kunna bringas i öfverenstämmelse med Institutets årsanslag, 18.000 R:dr, i förening med öfverskottet af betalande elevers afgifter samt afkastningen af Alnarps egendom, hvilken sednare, med dess fördelaktiga läge och bördiga jordmån, i Institutets band, under en rationel skötsel, ofelbart borde snarligen lemna en icke obetydlig årlig ren behållning, utöfver det för densamma utgående arrende. Till en sådan förmodan ansåge komitéen sig dessutom så mycket mera berättigad, som jordbruket vid Alnarp, enligt häröfver för åren 1859 och 1860 tillgängliga revisionsberättelser, redan gifvit inkomst utöfver arrendebeloppet, nämligen år 1859 »en vinst af 6,927 R:dr 39 öre» och år 1860 äfven »en vinst af 4,427 R:dr 4 om».
Bernier för de tjenster han gjort honom i Vendée, hade Bonaparte redan för länge sedan beslutat, att hans skyddsling skulle ha dem igen (vilkoret var blott, att hon personligen skulle hänvända sig till honom) och med sin vanliga affärsskicklighet hade han ordnat saken. Officielt gingo de nu för osålda. Han var säker på, att hon visste, hur saken i verkligheten förhöll sig — hvilket emellertid blott delvis var tillfället, ty abbéen, som kände sin rebelliska protégée och höll af henne, hade ej vågat att säga henne, att restitutionen egentligen var en nåd af regeringen, icke hennes rätt. Förste Konsuln hade alltså väntat, att den unga damen skulle visa sig öfverväldigad af tacksamhet. Han såg skarpt på henne. Mademoiselle tycks anse det för fullkomligt otänkbart, att någon under dessa sju år kunnat våga att spekulera på hennes vackra egendomar, sade han ironiskt. Edmée sänkte hufvudet och blef röd helt ned på halsen. Hon skämdes innerligt öfver sig sjelf, men var på samma gång så söt, som hon satt der — hjelplös, dekontenancerad, utan ett ord till svar. Abbéen, som var en slug iakttagare, var klok nog att hålla sin mun och låta hennes tystnad tala för henne. Bonaparte satt ännu och såg på henne med sin lysande, obarmhertiga blick. Så drog plötsligt ett fint, välvilligt leende öfver hans vackra läppar; som om hon hade känt det, slog hon upp ögonen och mötte hans blick. — Jag tackar er, kom det blygt — så lågt, att blott han kunde höra det. Men med detsamma, liksom hon ångrade det våld hon gjort på sin stolthet, reste hon sig hastigt upp. Förste Konsuln reste sig också. Ni kan alltså, när som helst taga er egendom i besittning, Mademoiselle. Jag skall låta min sekreterare med det snaraste tillställa er de nödvändiga papperen, sade han med kort, affärsmessig ton, i det han följde dem till dörren. Edmée hade, när hon kom ut och i vagnen en märkvärdigt brydd, skuldbelastad förnimmelse af, att der mellan henne och den man, hon nyss första gången talat med, existerade liksom ett hemligt förstånd. Hon kunde icke begripa det.
Hvad det reglementariska angår, vill jag blott i korthet antyda: 1:0 att någon särskild styrelse till medlens förvaltning och anordnande icke kunde behöfvas, utan att antingen Landihushållnings-sällskapernas förvaltnings-utskott, i fall raan ville gifva dem denna utvidgade verkningskrets, eller ock länens Lazarettsoch Kurhus-directioner, hvilka redan förut hafva en likartad befattning, kunde öfvertaga äfven detta bestyr; 2:0 att medlen borde användas, dels till allmänna, för hela länet beräknade , arbetshus för vanartiga och försvarslösa personer, samt försörjningshus för sådana orkeslösa personer och värnlösa barn, hvilkas underhåll icke skäligen kan åläggas någon viss församling, dels till arbetsinrättningar, folkskolor, småbarnskolor och ambulatoriska skolmästare inom de särskilda församlingarna, hvarvid dock det villkor borde fästas, att ingen församling skulle komma i åtnjutande af något understöd i detta afseende, om den ej visade sig benägen att sjelf äfven i någon mån bidraga till samma ändamål, äfvensom att aldrig under något villkor någon församling kunde erhålla större understöd, än som på sin höjd motsvarade dess bevillningsbidrag; 3:o att församlingarna, sedan de behörigen beslutat inrättningen af någon sådan anstalt och bestämt sina egna bidrag, skulle äga att, med bifogande af utförliga uppgifter härom, begära erforderliga tillskott af de allmänna medlen Den i5 Februari e. m. 59 Vios den för hela Janet förordnade styrelsen, Jivilken skulle, efter pröfning af fordringarna och i mån af tillgångarna, bevilja anslagen; 4to att besvär skulle kunna anföras mot styrelsens beslut i fall af befogenhet hos länets Pröfnings-comite', hvilken äfven i allmänhet skulle utöfva coutroll öfver styrelsen; 5:o alt styrelsen årligen borde afgifva en redovisning för sina åtgärder, som genom Landshöfdingens försorg skulle inlemnas till Föredraganden för ecclesiastik-ärendena. Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte få åtfölja Frih. Sprengtporten motion om mantalspenningarnas anslående till fattigvård och folkundervisning. Frih. Gederström, Gustaf Carl, uppläste följande:
Mannen är den förtjänande parten; han vet att uppskatta värdet af de penningar, som han g e n o m dagligt, oförtrutet arbete, m e d insats af hela sin personlighet o c h g e n o m uppoffring af dagens skönaste stunder tillkämpar sig af lifvet. Förtroendefullt öfverlämnar han inkomsten åt sin maka, i förhoppning att h o n skall m e d densamma klokt fylla de gemensamma lefnadsbehofven, så att penningarna må sprida välsignelse och trefnad o c h så att oljan på lampan aldrig må taga slut. Men att handtera penningar har den unga flickan tyvärr ofta icke lärt. Därpå ser man dagligen exempel. Den unga dam, som på skridskobanan betalar drickspengar för skridskornas afspänning, har säkert ingen aning o m värdet af de penningar, s o m hennes far förvärfvar på det mörka kontoret; hon tänker icke på, att dessa slantar i förening med andra, lika onödigt utgifna, under årets lopp växa till en liten summa, s o m skulle kunna på ett nyttigt sätt brukas för hushållet eller garderoben. Därtill k o m m a de mångahanda anspråk, s o m ofta alldeles o b e medlade föräldrar i sin blindhet inplanta h o s sina döttrar o c h hvilka sedan blifva för dessa lika naturliga s o m den luft de andas, för hvilken de tacka lika litet som för solens ljus. Om hon alltså icke lärt att riktigt o c h förståndigt handhafva ens sina flckpenningar, huru skall hon då kunna göra det m e d de m y c k e t större summor, s o m hennes make anförtror henne för hushållet? Men också männen fela stundom härvidlag mot sin unga hustru, åtminstone inom köpmansståndet o c h m e d detta likställda, där inkomsterna äro osäkra. De förtiga beloppet af sin förtjänst, lämna bestämda hushållspengar o c h behålla sina affärsbekymmer för sig själfva. I nödfall anlita de någon gång sitt kapital i h o p p o m bättre tider. Däri göra de orätt.
Det kan icke nekas, att, i enlighet med grundlagens tydliga bud, Utsk. är en underordnad auetoritet under Stånden; och då torde man äfven medgifva, att svårligen något oblygare försök att sätta sig i sina principalers ställe kan tänkas, än just Constit.Utskrs i denna fråga. Frih. Cederström har velat hemta stöd för sin mening af sista orden uti 56 § Reg F., som säga, att det sålunda fullständigt beredda utlåt, skall hvila till R. St;s afgörande vid kommande riksdag. Han har deraf velat draga den slutföljd, att man icke kunde ogilla förslaget, enär, enligt nyssnämnde stadgande, något förslag skall blifva hvilande. Jag vill medgifva, att man deraf möjligtvis kan draga den slutsats, att Stånden icke i sin helhet kunna ogilla Coustit.Utsk:s förslag, icke alldeles förinta detsamma, och att följaktligen, om Cönstit.Utsk. framlagt 2.*ne förslag, det ena om borttagande af indragningsmagten och det andra om upphäfvande af juryinrättningen, begge dessa förslag måste blifva hvilande. Men nu har Utsk. blott framlagt ett förslag, och 56 § Reg.F. berättigar Stånden att göra anmärknrr, som kunna föranleda till ändring af förslaget. Man må icke säga, att dessa ändringar icke må åsyfta borttagande af något i förslaget, ty en ändring måste bestå uti att antingen borttaga eller tillägga något, eller ock båda delarna. Men alt vilja inskränka Ståndens anmärkmsrätt vid Constit.Utsk:s förslag till att blott få utbyta den ena synonymen mot den andra, torde vara en alltför barnslig förklaring. Att Stånden icke kunna ålägga Utsktn, hvad de skola tänka och svara är riktigt; men Utsk. kan lika så väl som hvarje annan auetoritet, som står under en högre, af Stånden erhålla föreskrift om hvad det har att verkställa. Ett sådant försök att vilja undandraga sig sin pligt påminner jag mig aldrig tillförne hafva hört omtalas, om icke af en revisor för några år tillbaka, som påstod, alt de förvaltande verken kunde vägra att lyda Konungens befallning.
Novemberförfattningen innebär visserligen ett stort steg till Hol-steins utsöndring, men hon stänger icke obetingadt vägen till en ny helstat. Annat vore det, om regeringen tillfredsställande garanterade Sverige, att hon ville göra upp med Tyskland och för framtiden träda i ett sådant förhållande till Sverige, att en gemensam nordisk politik kunde göra sig gällande. Men har den danska regeringen efter Fredrik Yllrs död gifvit eller kunnat gifva en sådan garanti? » Faedrelandet » sammanställer den i Danmark rådande benägenheten för och tron på den danska helstaten med en förmodad svensk uppfattning, som skulle be9tå i drömmen om en svensk storm aktst ron, upprest på brödrafolkens nackar. Denna svenska helstats tendens skulle gå så långt, att den helst sSge att icke blott Slesvig, utan äfven Nordjutland ginge förlorade för Norden, emedan det då blefve så mycket lättare att inkorporera den återstående delen af Danmark. Denna sammanställning är oriktig och den gör Sverige orätt. Den danska helstatspolitiken har sin rot i ett faktiskt tillstånd, som ärfts från föregående tider och från hvilket man endast motsträfvigt afstår för en ny utvecklings kraf; den svenska stormaktstronen deremot är nfigonting overkligt, yom har sin tillvaro endast i en inbillad framtids fjerrblå. Dessa tvänne saker och deras politiska inflytande kunna alltså icke jemföras med hvarandra. Hvad beträffar Sverige, finnas dervisserligen personer, som icke rätt kanna fatta en sådan förening mellan de tre skandinaviska rikena, hvarigenom de stillas på jemlik fot med af seende på sin naturliga makt och betydenhet, ehuru enkel, naturlig och praktisk en sådan förening i sig sjelf Un må vara. Men för så vidt deras åskådningssätt skulle £&amp; ut på att Danmark borde inkorporeras i Sverige — en mening som i hvaije fall delas af så ytterst fä att det knappast lönar mödan tala derom — så saknas ju för ett genomförande af en sådan sakernas ordning allt praktiskt fotffe«te, icke blott i det förflutna, utan ock i det kommande. Det måste vara klart för en hvar, att Norge, och den ställning, som det allaredan intager, måste ligga oöfvervinnerliga hinder i vägen derför.
Slutligen bör för ingen del lemnäs oanmärkt att, ifall det föreslagna institutet förlägges till Skara, den årliga kostnaden för detsamma blir betydligt lägre, än med dess förläggande' till annat ställe inom länet, i anseende dertill, att lärarne vid veterinärinrättningen, och vid elementarläroverket kunde påräknas att öfvertaga undervisningen i 4 eiler Bih. till 11. St. Fröt 1£>62 & 11 Samt 3 A få. 47 370 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 191. 5 läroämnen, mot betydligt lägre arfvoden, än som erfordrades för andra särskilda lärare i jamina ämnen, hvilka nödgades i bemälda ändamål enkom uppehålla sig vid ett å landsbygden förlagdt institut. Efter denna framställning får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer för inrättande af att landtbruksinstitut inom Skaraborgs län, under vilkor att det fritt underliölle och undervisade 16 eller 20 rättarelärlingar och 4 elever, samt lemnade bostad m. m. och undervisning åt 12 eller 16 betalande elever, ville l:o) anslå en gång för alla dels till uppförande, af behöfliga byggnader, nemligen ett större lius med boningsrum åt föreståndare och lärare i praktiskt åkerbruk samt i skogshushållning, äfvensom åt elever och läri ingar, tillika med undervisningsrum och minst 2:ne kök, vidare ladugård, magasin och visthus in. m., äfvensom smedja och slöjdhus; dels till inköp af inventarier, nemligen kreatur och åkerbruksredskap, m. m. 50,000 R:dr, 2:o) lemna ett ärligt anslag a) till arrende för arrenderad och ränta å köpesumman för enskildes inköpta jord, utgående med 6,500 ” b) till lön åt föreståndare och samtlige lärare 9,500 ” hvilket sistnämnda belopp likväl, ifall institutet förlädes till annan ort än Skara, mäste förökas med ytterligare 4,500 eller ‘ 5,000 ” 3:o)
47,800: ärligen, likväl under törutsättniuA, att, ;>ä 8ätt XriA8-6olleAiuin nu änvo i underdäniAket Iienl8tällt, oell ja» likaledes tillstyrker, tor 3'o^loArs^Iliska (lorden serskildt anvisas de 12,000 Il.dr, som till samma (ior^s lnttills at l?ortiea t i on 8 - 4 tdelnin^ en 8 8tat8-ans1aA utfatt; oell skulle detta anslag, deråt till nnderllället at tästnin^arne samt i deni oell olrika OaruiLONSvrter läelintliAa kvAAnader liit tills ertordrats omkring 30,000 l3:dr ärligen, således i sjeltva verket konlina att ökas med 17,800 R:dr oni - 3'rans^oii 190,080: 13: 8. 35 transport 190,080: 13: 8. äret, säsom skäl för bvllken tillökning förekommer, att, sedan genom iXädiga Lrekvet den lii IVIars 1842 Iddkit förordnad!, at t bebölliga tiilskotl för underbället ak Oardes-kegenlentenas Laserner borde taggs af de under burtilieation8-:kfdel ningen ställda medel, genom anställda besigtniugar, livarom lvrigsLollegimn serskildt i underdänigbet gjort aninälan, numera blifvit utröndt, att ärliga tillskottet till Lusernernas underfall uppgär till 3,350: oell för stall, ridlins, in. m., till . 2,530: b vartill kommer, om ett till iständsättande ak nn törekunna brister L ikräA»varande b^ggirader nödigt ansedt anslag ak 60,025 Itali' för en gäng fördelas pä 5 är, vtterligare 12,005: tillsammans 17,885: eller i rund summa 17,800:
Mindre kreditivet. hvilken summa skall „vara tillgänglig, då Konungen till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, linner den oundgängligen nödig,„ så bestämdes detta kreditiv till 500,000 r:dr vid de riksdagar, som höllos under åren 1809, 1810 och 1812, till 1.500,000 rtdr vid 1815, 1817 och 1818 samt 182.8 års riksdagar, till 1,000,000 rtdr vid riksdagarna åren 1828, 1829 och 1830 samt 1834 och 1835, och slutligen till 500,000 rtdr vid de tvenne sednast förflutna riksdagarna. I afseende på besagde kreditivs användande Bih. lill R. St. Fröt. 1847 och 1848. 4 Sami., 1 Åfd., 2 B and., 20 Haft. 1 2 Slals-Ulskollets Memorial, N.o 215. stadgades vid ej mindre 1815 års riksdag, än de tvenne näst derefter Inträffade riksdagarna, att tvåtredjedelar, eller 1,000,000 i :dr, utaf kreditivsumman skulle få begagnas för oundgängliga försvars-anstalter och en tredjedel, eller 500,000 r:dr, för andra högst vigliga och angelägna behof. Utaf det åren 1830 och 1835 till 1,000,000 r:dr fastställda kreditiv skulle hälften vara att tillgå för rikets försvar och hälften för andra ändamål. Men efter den vid 1840 och 1841 års riksdag beslutade nedsättning af kreditivets belopp, har någon dylik fördelning, i afseende på föremålen för delsammas begagnande, icke varit stadgad.
Det årliga afverkningsbeloppet å denna skog, om 404 1 Tunnlands vidd, är i planen beräknad till 12,500 kubikfot eller 125 famnar samt dessutom genom bjelpgallring omkring 75 famnar, eller tillsammans 200 famnar. 14 Brukspatronen G. C. Timm på Engelsberg har gjort försök med 4 liggmilor af lill Bruket framförd torr ved. Denna kolning, som skett med omsorg, har gifvit det förmånliga resultat, alt af hvarje kubik farmi ved erhållits 30 tunnor goda kol, då deremot vid landlböndernas vanliga kolni ngssätt hvarje kubikfamn ved lemna t endast 22 tunnor kol; hvilket visar huru nyttigt det är, att kunniga och driftiga arbetare vid kolning begagnas. Bruksägaren, Major-Mekanicus Paul Tottie på Gäsjö låter vid sin egendom förrätta kolnings-arbetet på det sätt, att den gröfre skogen utblädes och fälles till torkning ett år före upphuggningen och inåkningen till milor, hvilket mycket underlättar både dagsverkarnes och dragarnes arbete. Genom en daglig tillsyn vid milornas anländande och under kolnineens fortgång har han vunnit en både större kolafkaslning och, hvad sorn är ännu vigligare, synnerligen goda och hårda kol. Vid skogshushållningen på denna egendom iakttages äfven, att, efter föregången noga utsyning, landlbönderne få fälla och bränna ett eller högst två fall hvardera årligen, hvarefter, och sedan skogen blifvit afförd samt qvistar och ris uppbrände, råg utsås och nedgryfsas jemte isådt skogsfred af den frodigaste, på milfallet vuxna lalloch granskogen. Ett sådant fall hålles derefter inslängdt under fyra års lid, lill dess skogsplanlorna uppnått 3 å 5 tums längd, hvarefter fallet åter utlägges lill utmarken, och oaktadt en mängd plantor derefter i början af kreaturen nedtrampas, blifver deraf dock ett tillräckligt antal öfrigt för en ganska frodig ungskog.
Érr Elektorers lista vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekou.Utsk:t efter N:o 1,417 Hr EhreuhofF, Gustaf Herman, samt frenne suppleanter derstädes efter N:o 833 HrWer - 4 Den 2 Juni f. m. denhoff, fullm. Hr Tham, Sebastian Mathias, N:o 1,956 Hr Clementcoff, fullm. Hr von Knorring, Erik Oscar, och N:o 272 Frih. Hermelin, Carl Samuel; och befunnos nedannämnde hafva blifvit utsedde till Ledamot N:o 2,227 Ilr Dorchimont, fullm. Hr Törnebladh, Carl Ottomar; samt till Suppleanter N:o 2,195 Hr Edelstam, Carl Fabian; » 2,022 » von Axelson, Georg Julius; » 184 » Silfversvärd, Conrad Georg. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Riddarh.- Utsk:t efter N:o 1,352 Hr Bongenhjelm, fullm. Gr. Lewenhaupt, Mauritz, samt en suppleant derstädes efter N:o 262 Frih. Klinkowström, Wilhelm Leonhard Agathon; och befunnos följande hafva blifvit utsedde, nemligen till Ledamot N:o 211 Frih. Cederström, Claes Henrik; och till Suppleant N:o 227 Frih. Rudenschöld, Thorsten. Anmäldes och bordlädes nedannämnde från Utsk:n inkomna Mern. och Betänkm, nemi. från Konstitutionsutskottet: N:0 25, i anledn. af RiksStms beslut rörande det i Konst.- Utskrts Mern. N:o 13 afgifne förslag till ändring i 11 och 12 §§ Reg.Formen; N:o 26, i anledn. af RiksSt:ns beslut rörande det i Konst.- Utskrts Mern. N:o 14 framställda förslag till ändring i 21 § R.
Det var märkvärdigt, att de hade lagt henne en psalmbok under hakan. Det brukade man ju ej annat än med lik. Mellan fingrarna hade hon en liten blombukett. Hennes fostermor hade klippt ett par kvistar ur sin blommyrten och lagt mellan hennes händer. Ingrid förvånade sig. Hvad hade det gått åt hennes fostermor? Hon såg, att man gifvit henne en hufvudkudde med breda spetsar och ett battistlakan, som låg i fina veck. Hon var mycket nöjd, hon tyckte om att ha det fint. Men hon skulle än hellre velat ha ett varmt täcke på sig. Det kunde ju ej vara bra för en sjuk att ligga utan täcke. Ingrid var färdig att sätta händerna till ögonen och börja gråta. Hon frös så bitterligen. I detsamma kände hon något hårdt och svalt mot sin kind. Hon började småle, det var den gamla, röda trähästen, den trebenta Camilla, som låg bredvid henne på hufvudkudden. Lillbror, som aldrig kunde sofva någon natt, utan att ha den bredvid sig i bädden, hade nu lagt den till henne. Det var kärligt gjort af Lillbror. Ingrid fick än större lust att gråta, då hon tänkte på att Lillbror velat trösta henne med trähästen. Men hon hann aldrig att börja gråta. Sanningen gick på en gång upp för henne. Lillbror hade gett henne trähästen, och mor hade gett henne sina hvita myrtenblommor, och psalmboken låg henne under hakan, därför att de hade trott, att hon var död. Ingrid fattade med båda händerna i kistkanten och satte sig upp. Den lilla, smala sängen var en kista, och det lilla gula rummet var en graf. Det var alltsammans mycket svårt att förstå. Hon kunde alls ej begripa, att detta angick henne, att det var hon, som blifvit svept och nedsatt i grafven. Det var nog så, att hon låg hemma i sin säng och såg eller drömde det där andra. Det skulle väl snart visa sig, att det ej var full verklighet och att allt var på det vanliga sättet. Med ens fann hon förklaringen på det hela. Jag har så ofta besynnerliga drömmar, tänkte hon. Detta är bara något jag ser i syne. Och hon drog en riktigt förnöjd suck. Hon lade sig till och med tillbaka i kistan. Hon var så alldeles viss om, att den var hennes egna gamla säng.