Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förhållande, förklaras emellertid helt enkelt deraf, alt å de flesta Tyska jernvägar, likasom å många andra, t. ex. de Schweilsiska, jordbanken är uppfylld på sidorna om ballasten ända till den sednares öfverkant, då deremot vid de Svenska jernvägarne jordbanken icke går högre upp än till ballastens undre yla, hvilken anordning löreskrifvits af våra klimatiska förhållanden, sorn göra det nödvändigt att, till minskande af frostens menliga inflytande, gifva det i ballasten inträngande regnvatten ett så fritt aflopp som möjligt, och då nu bankens sidor hafva en lutning, vanligen af 1:1$, är det klart, alt bankens bredd i höjd med ballastens öfverkant är så mycket mindre än bredden vid ballastens underkant som 2 gånger det doseringsanlag, som af ballastens tjocklek betingas. Skulle derföre samma anordning följas vid de Svenska, sorn vid de Tyska och andra jernvägar i sydligare klimat, d. v. s. banken uppfyllas på sidorna om ballasten, skulle, dä ballasten är 2 fot tjock och således sammanlagda längden af doseringsanlagen på båda sidor om banken utgör 6 fot, bankbredden å de Svenska jernbanorna blifva endast 14 fot upptill, likasom å andra sidan, ifall den Svenska anordningen blefve följd å de Tyska banorna, dessas bankbredd upptill vore 21 löt. Den anmärkta olikheten i bankarnas bredd har således endast uppkommit (ill följd deraf, att man vid jemlörelsen icke i båda lallen beräknadt bredden pä samma ställe af banken. Beträftande anmärkningen alt bro-kar och landfästen byggas för dubbel bana, dä terrasseringen öfver allt är anlagd för enkel, får jag andraga, alt, då det väl kan antagas att å våra stambanor ett ytterligare spår måste i en icke alltför aflägsen framtid utläggas, åtminstone på vissa sträckor, har det varit nödvändigt alt vid första anläggningen ställa så till att trafiken ej behöfver afbrytas, då utläggningen af del dubbla spåret skall försiggå.
Häradets röstegande och följaktligen äfven i dess onera deltagande medlemmar benämndes i dessa lider de, som derstädes »byggde och bodde» eller »besutne voro,» hvilket på en tid, då industriela anläggningar å landet icke funnos eller åtminstone ej växte lill den mängd och betydenhet, som nu, var liktydigt med hemmansinnehafvare. Häraf förklaras stadgandet i 25 Kap. 8 §. Byggni-Balken : »alla sorn å landet hemman ega eller bruka, skola vägar rödja och broar bygga;» vid meddelandet af hvilket stadgande man så noga iakttog regeln, att kommunens alla besutne medlemmar borde uti väghållningen deltaga, att icke den från så mångå bördor befriade privilegierade jorden, icke ens Konungens gårdar och ladugårdar undantogos. Då numera å ena sidan, till följd af dels stegrade anspråk på goda vägar och kommunikations-anstalter, dels den ökade trafik, dessa industriela verk och inrättningar, med deras nuvarande omfång, föranleda, och dels ökade arbetslöner samt bristande tillgång på väglagnings-ämnen, väghållningen blifver för den redan hardt beskattade jorden med hvarje år alltmera tryckande, under det alt å den andra sidan ifrågavarande verk och inrättningar blifvit af den betydenhet, att de icke allenast äro fullt jemförlige med hemmanen, utan inom många kommuner otvifvelaktig! de största och mest inbringande possessioner;1 samt deras egare således bäst i stånd att deltaga i de kommunens besvär, till hvilkas förökande de, på sätt antydt är, gifva anledning, tillkommer det lagstiftningen att, med afseende å sålunda förändrade förhållanden, bestämma om medlemmarnes inom kommunen deltagande i dessa besvär, helst då det sker i öfverensstämmelse med i öfrigt för utgörande af dylika besvär antagna grunder.
Maj:ts Lif-Gardes till Häst Cassern med dertill hörande Stall, utgångne kostnader bordt upptagas i de årliga General-förslagen öfver utgifterne af ofvanberörde Stats-Anslag, samt af Öfver-Intendents-Embetet besörjas; men tillika, i anledning af Revisorernes nu gjorde erinran, som syntes afse Anslagets större tillräcklighet, i underdånighet yttrat, att i händelse deraf skulle följa förflyttning af ifrågavarande reparations-utgifter på medel som voro ämnade till underhållet af Garnizons-Regementernes Casserner i allmänhet, de öfrige byggnaderne visserligen derigenom kunde blifva betydligt skyndsammare försatte i det goda skick, som med deras anslag är åsyftadt, men ännu blott ganska långsamt skall kunna uppnås; så har Eder Kongl. Majrt genom Nådig Remiss den 2 ( 47 ) i denna månad, öfver livad Revisorerne sålunda anmärkt jemväl infordrat Stats-Contoirets underdåniga utlåtande. Till följd häraf får Stats-Contoiret underdånigst anföra: att enligt Nådigt Bref den 27 Februari 1816, har Kongl. Maj:t ansett en sorgfälligare vård af den till Lif-Garclet till häst öfverlåtne Stallbyggnad befordras, och med Kronans förmon vara öfverensstämmande, att Byggnadernes vidmagthållande, utom hvad det yttre till tak, väggar och fensterbågar anginge, tills vidare uppläts åt Regementet på Passevolance emot en bestämd årlig underhållsafgift, samt derföre fastställdt vilkoren för en sådan Passevolance till 2 R:dr Banco för hvarje spiltås underhållande, samt 33 R:dr 16 sk.
Potates har satt blom nedom pajonelgräsets trakter och ger i sin ordning vika för majsen, som till grannar nedom sig har tobaken och cocan en manshög buske, hvars blad torkas i solen och kunna ersätta tobaken, men som få brukas blott som läkemedel. Och nere i dalarne, som kransas af skog och genomskäras af floder, växa palmer, ananas och bananer vid sidan af mahogny och guajue, i en rikedom, så stor som blott den alstras under tropikernas glöd. Den doftrika luften vimlar af befjädrade sångare, som fylla den med välljud, medan praktfjärilar i alla skiftningar oroligt fladdra mellan purpurfärgade blommor. Papegojor, araer, kardinalfåglar och legioner af sparffåglar i alla tänkbara brokiga fjäderskrudar hväsa, pipa, sjunga och kvittra den nytända dagen till möte. Ett stycke uppåt platåerna se vi folket lämna sina torftiga hyddor, som här och hvar samlats till små städer. Det är låga envånings hus af soltorkadt tegel med utrymme för ett par rum; det lutande taket är täckt med halm eller vass; renlighet råder utan och innan. Några enkla husgeråd af lera, en sängbrits, ett par stolar och ett bord är allt hvad den peruanske arbetaren behöfver till sitt bo. Den plog, hvarmed han plöjer sin teg, är en stark, skarpspetsad påle med ett tvärstycke på fotshöjd från spetsen; på detta sätter plöjaren sin fot för att tvinga ned redskapet i jorden. Sex till åtta starka män draga medelst rep pålen framåt; de sjunga i takt under arbetet, och kvinnorna följa efter för att med räfsan bryta sönder torfvorna. På en af de stationer, förbi hvilka vägen till Cuzco går fram, utvecklade sig denna morgon ett lifligt skådespel. Man hade här äran att hysa konungen som gäst. Sådana stationer likna snarast fästningar. De ligga längs hela hufvudvägen på en dagsmarschs afstånd och äro mer eller mindre förskansade men alla rikligt försedda med hvad som kräfves till härens underhåll. Den ifrågavarande utgöres af amfiteatraliskt ordnade byggnader, som skjuta öfver hvarandra, ju mer man närmar sig midtpunkten.B
Föreningar till befrämjande af nyckterhet äro i flere socknar ingångne, hvaraf åtminstone den verkan förmärkts, att fylleriet icke är i tilltagande, oell att den uppväxande ungdomen, hos hvilken exemplet af flere ståndspersoners och i synnerhet presters beslut att aldrig förtära bränvin synes hafva åstadkommit deta åsigt, att bränvinet åtminstone icke mera anses för en oumbärlig vara, mindre allmänt än förut begagnar nämnde dryck. Undervisnings-verket på landet besörjes af inom socknarne tillsatte skolelärare, som dels kringvandrande uti flyarne och dels uti skolor efter Lancasterska metoden, hvaraf en blifvit år i328 uti Bergsjö socken af norra Helsingland inrättad, bestrida undervisningen, hvaröfver inseende hålles af kyrkoherdarne. Undervisnings-verk på landet för nyttiga slöjder finnes icke inrättade. Helsovården besörjes af tvenne ordinarie provincialläkare, som hafva sina stationer uti Gefle och Söderhamn, samt en extra provincialläkare, som har sin station i Ljusdahl socken af norra Helsingland. Dessutom äro sundhets-nämnder, för den händelse att cholera-sjukdomen skulle uti Riket yppas, uti alla Länets socknar organiserade. För Länets behof är ett hospital i Gefle, ett lazarett och kurhus derstädes, och ett kurhus i Hudiksvall, Samt dessutom genom Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 26 April sistlidne är, ett nytt kurhus och lazarett uti Söderhamn beviljadt för stadens Och Helsinglands södra fögderis behof, hvilket utan Statens betungande blifvit endast genom dervarande innevånares sammanskott och dem leornad rättighet, att dertill fä använda stadens och fögderiets burhus-afgift redan inrättadt. Barnmorskor äro uti de fleste socker antagne och lönade.
Genom Kongl. Mandatet af d, 4 Apr. 1546 förböds Allmogen att drifva Landsköp, vid vite, första gången af 40 marker silfvermynt, andra gången af 100 marker, och tredje gången vid lifsstraff, jemte det godset, som köptes eller såldes, var förverkadt. Säden skulle så dragas ur handelsrörel - Den 31 Mars. P3 Sen på landet, att ingen tröskare eller arbets» karl, vid vite, fick lönas med spannmål. Bonden blef på sådant sätt nödsakad göra kostsamma och onödiga stadsresor, för att erhålla penningar till tröskarens betalning, och denne sednare lika så att förspilla en dyrbar tid, för att hos köpmannen tillhandla sig oumbärliga lifs* medel. År 1555 utstakades i Riket de landsvägar, på hvilka, och de Städer, till hvilka Landtmanna-varor lingö föras. Åren 1623 och 1628 förböds hvar Bonde i Kopparbergslagen att på landet sälja spannmål åt någon Bergsman, med mindre han förut inlört spannmålen till Falu Torg, och den derstädes förtullat. I enlighet med den skråanda, hvaraf nu uppräknade Författningar bära den omisskänneligaste stämpel, hafva tid efter annan en sådan mängd monopoliska stadganden utkommit, att deras uppräknande skulle blifva lika omöjligt, sorn här öfverflödigt* Då till Handelns, Bergshandteringens och Manufacturernas befordran, Staten lönar flera Embets* och Tjenstemän, och i sådant afseende både Commerceoch Bergs Collegierna redan länge existerat, kan man med skälig anledning fråga, hvad som blifvit gjordt till heva* kande af Jordbrukarens interesse och välstånd. Det är först nu i sednaste åren, som, genom inrättande af en LandtbruksAcademi , Svenska Folket fått anledning hoppas, att jordbrukets uppmuntrande äfven skall utgöra ett af d# vigtigare föremål för en landsfaderligen 324 Den 31 Mari. sinnad Styrelses uppmärksamhet. Denna tröstande föreställning, mine Herrar! lemnar oss så mycket större anledning att söka medverka till samma riksgagneliga ändamål.
Stats-Ulskotlets Memorial, N.-o 2”6. 3 g) A de af Rikets Stander beviljade lånebiträden kommer, i alla de fall, der ej serkildt annorlunda blifvit förordnadt, efter fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder medlen blifvit af Riksgälds-Contoret ulbetalde, och för de lån, som successive utgå, fem år från slutet af det år, hvarunder första hälften af lånet blifvit lyfladt, att årligen erläggas Alta procent af bela den beviljade lånesumman, hvarigenom godtgöres ränta ä 2 procent af det vid hvarje liqvid återstående capital, samt det öfriga utgör eapital-afbelalning. Som, enligt denna beräkning, lånet blifver inom femton års förlopp inbetaldt, kommer någon serskild årlig ränte-liqvid ej att ega rum eller i skuldförbindelsen intagas, utan låntagaren endast att sig förbinda, att under 141 är å det erhållna lånet till Riksgälds Contoret erlägga 8 procent årligen, efter fullgörande hvaraf lånet anses så till capital som ränta fullt inbetaldt.
Då dertill kommer, att det står hvarje lånhafvare fritt, att när som helst inbetala sitt i Cassan ägande lån, om han tror sig på förmonligare v ikor kunna erhålla ett dylikt annorstädes, eller ock icke mera deraf är i behof, så synes det mig ganska obilligt yrka afdrag å Bevillningsprocenten, hvilken för hvar enskilt Lånhafvare i Cassan blir föga känbar, men deremot i massa ganska dryg iör Arméens PensionsCassas Fond, Det skulle i min tanka äfven vara med billighet och rättvisa mindre enligt och consequent, att Riksens Högloflige Stånder nu ålade Stiftelser ad pios usus bevillning, då de vid 550 Den 29 Maji, detta Riksmöte emot förmodan tillåtit och sanctionerat private assignationers ränfefria kring» spridande i Riket, som möjligen kan hafva ett högst skadeligt inflytande på enskilt och allmänt väl En annan consideration tyckes mig äfven förtjena uppmärksamket, nemligen att genom Stiftelsen af Arméens PensionsCassa, bespara Statsmedlen, som eljest skulle högst ansenligt betungas medelst blesserade och utur tjenst gående militairepersoners pensionerande, en gärd, som Staten omöjligen skulle kunna undandraga sig. Äfven får jag äran ytterligare tillägga tvänne hufvudskål , nemligen att, enligt Utskottets ofta citerade tillstyrkan, skulle den, sisdedne år af KrigsBefälet stiftade, och af Kgl, Maj:t i Nåder sanctionerade Militaire Enkeoch PupillCassa nödgas vidkännas Bevillning på en Nådegåfva, hvarmed Konungen och Hans Kgl. Höghet
För att icke blifva alltför vidlyftig vill jag endast i afseende på bleckslagare-yrket anföra det exempel, att då härvarande gaslysnings-direklm till nuvar:de höst-termin hade sig ålagdt, att söka införa gas i st. f. oljelysning inom hufvudstaden, så förekom den aldra yttersta svårighet att kunna få lyktorne tillverkade och iordningsatle, derföre att stadens handtverkare voro så mycket sysselsatte med andra arbeten, att de ej medhunno att fullgöra beställningarne. Jag säger detta blott för att deraf draga den slutsats, att jag icke tror alt det kan vara någon vinst hvarken för allmänheten eller för handtverkarne sjelfva, om nan nu ville införa restriktioner der de icke förut finnas. Ang:de mästerprofs afläggande anfördes i den af mig omnämnde kontra-petitionen några omständigheter, som jag tror bevisa, huru 378 Den 27 September e m. litet man genom dessa restriktioner skulle vinna. Der anfördes det faktum, som troligen icke lärer kunna bestridas, eftersom det icke kunnat jäfvas af mästarne sjelfve, att rnäslerprofvens afläggande tillförene varit till det mesta en formalitet, att den, som baft godt om medel, kunnat få sitt arbete verkstäldt genom andra och att det har gått underhand, som man säger, mycket lätt att befria sig från att verkställa arbetet sjelf, hvarföre desse mästerprof egentligen icke haft annat med sig, än att de tillbakahallit den fattigare arbetaren, som icke haft råd att depensera den långa tid han behöft afhålla sig från arbete på beställning i och för mästerprofvels förfärdigande.
Såsom Kungen uppträdde en som hette Assar Lindeblad, och som hans drabanter Dahlgren, Mellin, Wenström,Fryxell, Göranson, alla samtliga poeter och litteratörer. De woro allesammans långa, ljushåriga karlar; den häftigaste af dem war kungen sjelf. Huruwida det just anstod deras fredliga embete, att draga ut till mord och krig, lemnar jag derhän, men wisst är att den tiden ansågs ingen person för god och intet embete för heligt, att bidraga till fäderneslandets förswar. Jag hade knappt fått tid att igenkänna dessa bekanta, förrän ett förfärligt brak hördes och porten sprang upp. Den hade blifwit sprängd med en petard, och genast instörtade en flock Ryska grenadierer med fälld bajonett. De studsade wid åsynen af den sällsamma skara som mötte dem. Deras wilda hurrarop tystnade, men wi uppstämde ett desto högre i stället, och rusade emot dem. Rustningarna wisade sig nu förträffliga mot bajonetter och sablar. Grenadiererna stupade talrikt för wåra wäldiga hugg. Men wi hade att kämpa mot en otalig öfwermakt. De regementer, som hade stormat wår byggning, kringrände den och begynte intränga genom fönstren. I öfra wåningen stodo Invaliderne i alla fönster och sköto med de kungliga jagtgewären ur rustkamrarne så många fiender de kunde hinna, men deras mod war större än deras skicklighet, och krafterna sweko deras af ålderdom darrande händer. De blefwo småningom nedskjutne, alltsom de tittade fram, af en mängd Ryska jägare, som bildade en kedja inom lagom skotthåll. Från förstugan, der striden som bäst rasade, måste jag skynda in i den stora salen, för att afslå anfallet, som fienden gjorde emot fönstren. Kamraterna derinne förswarade sig tappert. Wid en sida hade twenne ställt sig wid hwar sin fönsterpost och nedlade hwar och en Ryss, som stack in hufwudet. De twenne woro bekanta litteratörer.
Finner man att della belöningssätt icke gagnar, utan snarare skadar, sä anser j'g det l7a Den 19 Augusti f. m. förenligt med Representationens värdighet att på ett genomgripande och allvarsamt sätt anhålla liers Konungen, att Han ville biträda Representationens åsigt, oell all helöningssättet matte upphöra; men alt skattlägga medborgare för det de blifvit belönte för tjensler, sorn Staten saknar tillgångar att på annat sätt vedergälla, innefattar en bestämd motsägelse; emedan belöning neli betalning derför äro begrepp som upphäfva hvarandra. Af sådan anleda, biträder jag hvad Const.Ulsk. föreslagit, oell tror att det är mycket gagneiigt, isynnerhet i landsorten; ty en hvar, som känner tilla nies inflytande på de lärjre medborgareclasserna, skall icke kunna neka, att de medfört ökad lux och i följd deraf i ra k ad t obestånd; men då nu så ar, alt det står i Representationens makt att medverka till upphörande af detta missförhållande, så tror jag att Representationen icke bör försumma tillfället dertill. Men saken har en annan allvarsam sida. Genom titlars meddelande ät andra än dem, sorn innehafva tjenster motsvarande titeln, nedsattes den höga aktning, som bör vara förenad med tjensten, den må vara hög eller låg. Jag tror alt R. o. Ad. är ense om att godkänna principen, och äfven att den må blifva tillämpad; ty de lvänne ledamöter, som talat mot saken, hafva begge erkänt grundsatsens riktighet. Den ene af dessa talare frågade, huruvida principen skulle tillämpas på tjenstebefaltningar, med hvilka lön icke är förenad, så till förståendes, som skulle lönen utgöra villkoret för rättigheten alt tituleras efter innehafvande tjenstebefattning. Detta har Const.Ulsk. icke ifrågaställt, och denna anmärkn. förfaller således.
Men denna tudelning af tvänne Stånds beslut, som Utskotts-pluralitetens mening förutsätter, anser jag oberättigad, emedan den beror på en tolkning, om hvars rigtighet Utskottet så mycket mindre synes mig kunna vara fullt förvissad, som under diskussionen i denna fråga åtskillige talare, bland motiver för deras mening, uppgåfvo att de ej ansågo rättvist bevilja kreditivrätt åt det ena slaget af bolag, utan att äfven en dylik gåfves det andra, enär, enligt deras uppfattning, pröfningen af de jemte kreditivansökningen erbjudna säkerheter borde vara det väsendtligen bestämmande, huruvida sökanden kunde medgifvas att i mån af tillgång erhålla kreditiv. 1 konseqvens härmed borde, såvida rätt att söka kreditiv i Riksbanken ej kunde medgifvas båda slagen af bolag, intetdera prejudiceras. Utan att inlåta mig på rigtigheten af denna åsigt, synes mig dock att, efter det den uttalats, man icke kan vara berättigad antaga såsom afgjordt, att de Stånd, som velat utsträcka kreditivrätten till båda arterna af bolag, skolat medgifva denna rätt åt endera, om den andra derifrån uteslöts. För denna mening torde äfven de olika besluten om kreditivsumman i viss mån tala. Är den angifna åsigten, den Utskottet vid sin förra inbjudning angående denna § synes mig hyllat, rigtig: alt nemligen de af Stånden i afseende på motsvarigheten till nuvarande Ranko-reglementes 61 § mom. 1 fattade olika beslut icke få af Utskottet sönderdelas, så hafva i denna fråga, som ej kan förfalla, enär ingen yrkat det nuvarande momentets bibehållande, två Stånd stadnat emot två, då, enligt 73 § Riksdags-ordningen, densamma måste af Förstärkt Banko-Utskott afgöras., 4 BankoUtskottets Memorial N:o 22. Uti denna reservation har Herr af Burén, D. P., instämt. af Herr Rinman: Mot
Den väg, som för åstadkommande af ifrågavarande pensionering hittills blifvit beträdd, har emellertid icke visat sig fullt tjenlig att föra till det afsedda målet. I Folkskolestadgan den 18 Juni 1842 blef det föreskrifvet, att, då skollärare, som oförvitligt förestått sin tjenst, genom ålderdom eller sjuklighet är urståndsatt att den vidare bestrida, det må af församlingens eller skolstyrelsens pröfning hero, att i mån af hans behof och af den längre eller kortare tid han tjenstgjort, större eller mindre del af lönen såsom pension honom tilldela. Men detta stadgande, ehuru klart det uttalade grundsatsen, gaf likväl icke en tillfyllestgörande ledning för dess tillämpning. Dels var pensioneringen, så väl i afseende på tiden, då den skulle inträda, som i afseende på beloppet, hvarmed den skulle bestridas, alltför obestämd, för att kunna blifva betryggande för läraren; dels föll bördan af denna pensionering, då behofvet yppades, på en gång med hela sin tyngd på församlingen, hvilken dessutom hade att bestrida den inträdande nye lärarens aflöning. Ehuru rigtig och sund den i lag stadgade grundsatsen var, behöfde således dess utförande närmare ordnas, för att de välgörande frukterna deraf skulle kunna framträda. Redan vid 1847 års riksdag aflät Kongl. Maj:t derföre en framställning till Rikets Ständer, afseende att dels närmare bestämma pensioneringstiden och beloppet af församlingarnes bidrag, dels jemväl bereda för ändamålet erforderligt understöd af statsmedel. Framställningen förnyades vid 1850 års riksdag och i anledning af denna Kongl. Maj:ts Proposition afsattes för ifrågavarande ändamål af de å anslagen till folkundervisningens befrämjande uppkomna besparingar en summa af 120,000 R:dr. Dervid bestämdes tillika att pensionsinrättningar för folkskolelärare borde bildas stiftsvis och förses med reglementen, byggda på vissa förut uppgjorda, allmänna grunder.
Reg-F-? ’cke kunnat tillägga BorgareSt. några nya eller förökade privilegier. Mig tyckes i alla fall förmånligast för borgerskapet sjelf att icke motsätta sig regleringen för framtiden af en fråga, som, om den äfven för det förflutna noga undersöktes, kunde hafva till följd, i fall grundlagen, äfven utan afseende på pri vi I egii-frågan, noggrannt följdes, attalia förhöjda tolagsafgifter, hvilka efter 1809 uppburits till följd af K. beslut, borde till statscassan återbäras, enär K. M., efter 60 §. lleg.F., icke kan utan R. St:s medverkan besluta några allmänna afgifters förhöjande. Att Regering, Ständer och Borgerskapet icke ansett frågan vara af privilegii natur bevisas deraf, att uti 18i6 års tulltaxa blifvit stadgad tolagsfrihet för åtskilliga varor. Alt Regeringen icke ansett frågan vara af privilegii natur bevisas ytterligare deraf, att ett K. Bref af d. 14 Äng. i83o fritager från tolag trävaror och ull. Att R. St. icke ansett frågan vara af privilegii natur bevisas deraf, att tolagsfrågan blifvit af R. St. och af deras Utskott vid Riksdagarna handlagd utan afseende på I5orgareSt:s mening. Hvad nu angår sjelfva tolagsfrågan, torde det tillåtas mig först få framställa det axiom, hvarpå min sats, att tolagens reglering är för vår handel af så mycken vigt, hvilan, det nemligen , att då tolagen är i stapelstäderna en afgift på varor, som ankomma från eller utgå till utrikes ort, så är den ej, i och för sig sjelf, annat, än en ytterligare tull på dessa varor. Tolagen utgöres af dels ordinarie tolag, dels i nq var teringseller tillöknings-tolag, dels ock pä några ställen af allmän tolag, hvarunder inbegripes både ordinarie och inqvarteringstolagen. Ordinarie tolag har blifvit städerna tillagd, dels för några städer uti deras privilegier, dels ock genom särskilda K. Resolutioner. I Stockholm t. ex. uppkom denna afgift först