Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade trott, att någon vidlyftig discussion i detta ämne ej skulle behöfvas, sedan en af Konungens rådgifvare jemte flera andra af Ståndets ledamöter ogillat Utsk:s förslag i denna del; men då den siste värde talaren motsatt sig deras anmärkningar samt gillat förslaget, anhåller jag att med några få ord få besvara, hvad han anfört. Den värde talaren har ej kunnat framställa någon rättsgrund för bibehållandet af Just.Statsministerns ledamotskap i Högsta Domstolen, hvaremot han åberopat historiska grunder och från dem sökt leda sig till det resultat, att då fordom Sveriges lagmän och drotsar voro ordförande i domstolarna på samma gång som de voro ledamöter i Konungens Råd, borde nian i en framtid vara lika belåten med en dylik institution. Jag får emedlertid fästa uppmärksamheten derpå, att i samma mån folket och samhällsskicket förändras, måste jemväl institutionerna förändras. Sveriges domare nu och fordom äro icke jemnförliga med hvarandra. Då Sverige hade sådana lagmän som en Thorgny, kunde nationen vara nöjd med, att de hade säte i Konungens Råd; men jag betviflar, att ett sådant förhållande numera är att hoppas. Svenska folket är ej heller nu sådant som då och fordrar ett helt annat samhällsskick. Jag tror således, att man vid detta såsom vid många andra tillfällen misstager sig, då man åberopar endast de historiska grunderna, emedan man bör se till, huru institutionerna passa till de förhållanden, som finnas, men icke, huruvida de passa för de förhållanden, som funnits. Jag tror det vara genom Frih. Åkerhjelms och Hr Lefre'ns anföranden samt Biskopen af Wingårds och Prosten Hallströms reservationer tillräckligt utredt, att det verkligen är öfver en mans höfva att vara på en gång president i Högsta Domstolen och leda - Den C October f. m. 79 mot af Statsrådet, och om icke någon rättsgrund finnes för bibehållandet af dessa förenade befattningar, finnes deremot en rättsgrund för att åtskilja deni, !y intet kan vara mera rättsvidrigt, än att i ett Råd, sorn af Konungen utväljes, en person skall finnas, som Konungen ej kan aflägsna derifrån.
Utskottets uti 6:te punkten framställde förslag till föreskrifter i och för undvikande af Liggetidssamt Nådårseller Begrafningshjelps-besparingarnes sammanblandning med Hufvud-Titlarnes öfriga besparingar hafva blifvit afsiagen af Ridderskapet och Adeln, som ansett att, i hvad denna punkt angår, bör förblifva vid hvad hittills stadgadt varit; hvaremot Preste och Borgare-Stånden bifallit Utskottets förslag uti Utlåtandet N:o 221 och Bonde-Ståndet, som redan, vid pröfning af Utlåtandet N:o 92, bifallit dess lydelse i denna punkt, vid förehafvande af senare utlåtandet, detta beslut vidblifvit. Då således Irenne Riks-Slånd godkänt den af Utskottet framställda åsigt, alt förstomförmälde besparingar böra ifrån de öfriga tillfälliga besparingarne afskiljas; så anser Utskottet Ridderskapets och Adelns beslut, alt vid nu gällande sladganden bör förblifva, icke kunna komma i belraglande, utan endast skiljagligheterne emellan de trenne öfrige Ståndens i hufvudsaken sammanstämmande beslut afgöras. I följd häraf hemställer Utskottet, huruvida icke Bonde-Ståndet skulle vilja Utskottets uti N:o 221 framställda, i vissa delar förändrade, förslag lill närmare pröfning företaga och instämma uti Presteoch Borgare-Ståndens gillande af denna punkt. Antages icke denna inbjudning, föreslås alt votering måtte få företagas öfver en så lydande proposition: Den, sorn gillar hvad Stats-Utskotlet uti 6:te punkten af Utlåtandet N:o 2,21 föreslagit, i fråga om Liggetids-och Nådårs-eller Begrafningshjelpsbesparingarnes redovisande m. m., voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Stats-TJ[skottets Utlåtande , N.o 424' 7 Vinner Nej, godkännes hvad Utskottet uti 6:le punkten af Utlåtandet N;o 92 i denna del hemställt.
Ständer i öfrigt icke inse någon ovilkorlig nödvändighet af årl(«a besigtningar fl de måliända^ vidt ki ingspridda nybyggrs-lägenhelieterne, och Kronans ratt i afseende på den spanmål, sorn lill nybyggare ullenmas, kan, i händelse af försumlighet å nybyggarens sida, genom ställandet af borgen bevaras; hafva Rikets Ständer, för deras del, ausell: Expedit lonsUtskottets Förslag tili ami. Skrifvelse N.o 47* all nybyggare, som styrker, det lian verkställt den föreskriftta odlingen medelst företeende af bevis utaf vederhäftig person, hvilken tillika bör borga lör understödets återbetalning, om annat förhållande fin-* nes ega mm, må understödet utbekomma; alt detta bevis med borgen bör till Kronofogden i orten aflemnas, sora tillika eger pröfva borgerss-förbindelsens antaglighet; att å understödet må, sedan borgens-skriften och beviset blifvit till E. K. M:s Befallningshafvande insände, meddelas anordning och detsamma utlemnas vid de vanlige Uppbördssldmmorne; att, till control huruvida odlings-skyldigheten blifvit fullgjord, den syn må tjena lill grund, hvilken Kronobeljeningen är skyldig att hvart tredje år, utan åboens betungande, u krono-ny bygget förrätta; samt att, om dervid befinnes, det åboer, försummat odlings-skyldigheten, odlings-understödet bör af honom återgäldas och, i händelse han deri brister, af borgensmannen ersättas. Och torde, i händelse E. K. M. täckes härtill lemna Dess Nådiga bifall, nu gällande föreskrifter, rörande understöd åt nybyggare, böra derefter förändras. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 17 Junii 1S34- N:o 4?-
St:r begärt revision och för sådant ändamål en unionell komité, yttrat sin åsigt om både revisionens och komiténs behöflighet, hänförande sig tili det förklarande, som Unions-Konungen derom i sammansatt Statsråd afgilvit. Det är granskningen af detta sammansatta Statsråds-protokoil, som gifver Stortinget anledning att yttra sig i ämnet. Kan det vara oförenligt med Sveriges värdighet att afvakta detta yttrande, eller, må vara, detta yttrandes uteblifvande, innan från Svensk sida vidtoges ett steg, som skulle göra en lösning af frågan omöjlig, åtminstone på det sätt, som R. St:r begärt och Unions-Konungen ansett lämpligast? Ty ett af Sveriges Regering uppgjordt och af R. St:r granskadt förslag kunde icke väl lämpa sig för en Unions-komités vidare behandling. Ändamålet med ett sådant, ensamt från Svensk sida uppgjordt förslag, skulle, enligt motionen, vara att afslöja grundlösheten af de emot Sverige rigtade beskyllningar, genom ådagaläggandet, att Sverige icke vill återtaga ett ord af hvad det vid föreningens ingående lofvat, och att, äfven i de delar, der intet är lofvadt, Sverige vill se Norges frihet bevarad såsom sin egen. Men detta ändamål tror jag redan vara till största delen vunnet. Farhågorna för motsatsen synas åtminstone nu i Norge, vara vida mindre än förr. Och om Norge ändock kommer att motsätta sig revisionen, så blir, elter min tro, skälet dertill snarare att söka deruti, att Norge icke ännu önskar en närmare politisk förening, än att det finner en sådan förening bjudas på obilliga vilkor. Men till undanrödjande af detta skäl verkar icke framläggandet 198 Den 28 November f. m. af ett Svenskt förslag i enlighet med hvad motionären behagar kalla mitt program, hvilket går ut på en ganska långt sträckt sammanslutning, — jag befarar på en vida .längre än man för närvarande i Norge är benägen att antaga. Är det icke då bätre, att söka genom förberedande ömsesidiga öfverläggningar förvissa sig om huru mycket, som är möjligt att på en gång genomföra, än att utsätta ett af Sveriges statsmakter redan antaget förslag för det komprometterande uti att af Norge afslås?
Emot förslaget härutinnan bar en anmärkning blifvit gjord, hvars godkännande skulle komma större delen af öfriga anmärkningar att förfalla. Den går nemligen ut derpå, att för rån, utan afseende å brottets beskaffenhet, fortfarande bör stadgas straff af lifvets förlust. Och till stöd för denna inom Presteoch Bonde-Ståndet framställda anmärkning, har man åberopat brottets grofhet, under tillägg af en talare Rih. lill R. St. Jhs 48. inom sistnämnde Riks-Stånd, att, om ej dödsstraff komrne all följa, bör åtminstone straffet i intet fall nedsättas under lifstids-fängelse, enär rån vore ett så vanligt brott på landet, der boningarne ligga enstaka och ringa polis finnes. Sistnämnda omständighet, eller att rån är ett så vanligt brott, bevisar dock bäst dödsstraffets olämplighet eller att det ingalunda är afskräckande. Att i annat än utomordentliga fall tillämpa dödsstraff, der menniskolif ej spilles, öfverensstämmer dessutom ej med nutidens begrepp. Gjorde man så, hade man ej något straff för den svårare förbrytelsen, såsom mord; ty om än rån är ett groft brott, måste man dock medgifva, att det ingalunda är jemförligt med det förra. Af nyare lagar har ej eller någon bibehållit dödsstraffet för rån; och ehuru det qvarstår i vår lag, kan det likväl i sjelfva verket anses borttaget, enär Kongl. Maj:t alltid mellankommer och låter nåden godtgöra den orättvisa, som ligger i det ovilkorliga lagbudet. Efter hvad Utskottet förut anfört, förskonar nemligen Kongl. llaj:t städse i detta fall, om lif ej blifvit spildt, från dödsstraffet. Men härigenom förlorar benådningsrätten, denna, en bland Majestätets heligaste rättigheter, sin djupa betydelse. Den bör sparas lill vigliga tillfällen, då särskilda omständigheter, som lagstiftaren ej kan förutse, påkalla mildring i de straff, hvilka lagen stadgar, och ej begagnas emot lagens uppenbara brister, ty deras afhjelpande tillhör lagstiftaren.
En Committé' af Kammarens ledamöter nedsattes i detta ändamål och valde till sin rapportör den, såsom en utmärkt statistiker, öfver hela Europa kände Baron Charles Dupin, som äfven i början var fiendtlig emot svstemet. En sträng, till de minsta detailler och sifferberäkningar gående, undersökning företogs, och Baron Charles Dupin aflemnade, på Committe'ens vägnar, inför Kammaren ett mycket vidlyftigt betänkande, det utmärktar ste arbete af denna art, jag någonsin haft tillfälle se och sorn är en verklig typ för alla StatsUtsk.-betänkrn, hvilka angå större anslag. Resultatet af denna undersökning, verkställd af systemets motståndare, var, att Committe'en och Deputerade-Kammaren uppmanade Sjöministern att med systemet fortfara, och att lian dertill erhöll större anslag, än han från början hegart. Det utreddes således, att centralverkstäderna, tvärtemot Deputerade-Kammarens förmodan, tillskvndat Staten betydlig vinst. Frankrike har sålunda anlagt stora centralverkstäder samt funnit, att alltid sådana anläggningar kunna drifvas för Den 3 Mars f. m. bättre pris inuti landet, der närheten till rudimaterie!’, en ringare lefnadskostnad för arbetarne och möjligheten af en fullständigare conlroll göra arbetet vida mindre dyrt än vid flottans stationer i de större sjöstäderna. Pä ön Indret är anlagd en stor verkstad endast för ångmaehinbyggeri. Denna verkstad, som är så färdig, att den redan lemnat flera ångfartyg, hvaribland ett (Le Scorpion) af 160 hästars kraft, har ändock till sitt utvidgande erhållit af Deputerade-Kammaren årligen ett anslag, som varierat emellan 800,000 och 4oo,ooo francs.
Till Sats samt Ekonomi Utskotten diar VällofI Borgire Ståndet remitterat Riks Jags Fullmägti *) Sorn. detta Betänkande icke förr varit tif' gängligt, har man varit nödsakad, för at£ ej uppehålla tryckningen, att medela de1 i origtig turnej Ordning. « Stats-Utskottets Betenkände n. 149 gens för Luleå Siad, Herr Bruks Patronen H. Bj urs Memorial, angående medels anslående och utvägirs vidtag inde till Communications öppnande med Gellivare Jernmalmsberg uti Luleå Lappmark, äfvensom Höglofl. Rid lerskapet och Adeln till sistnämnde Utskott remieterat hvad Herr BergsRådet af Robson i sammaämne anfört. Herr Bjuhrs motion går s hufvudsakeligen derpå ut, att dä det af Kongl. Bergs Collegii sednaste Berättelse om Tackjerns tillverkningen är> upplyst, det blåsning.irne på flere ställen, af brist på malm och skog, dels re ian mäste upphöra dels hotas med detta öde, är det t.lhka af hcgita vigt, att i dest stalie bereda en ersättning, gello n begagnande af de rika förråd på malm, som fm nas i Norrbottens Län, hvilket foretag likväl ej kan, i Landers närvarande obefolkade tillstånd vinna f.amgång utan Statens elier det Allmännas biträde, att de forsta stegen således böra ge nom all.nan åtgärd förberedas, med häns gt till de anledningar Naturen sjelf anvisat, så val att> efter befintlige Skogstillgångar införa, Bergverks näringen i Norrbotten, som ock att med Malm försa andra Rikets Landskap, hvilka deraf äro i behof; att bland flere i Länet varande insträckta Jer irnal.ns fält Gellivare eger företräde, såsom försedt med den bästa Malm och beläget närmast Påfvel, och tvänne ComajwicaUons Led»c ijo Stats-Utskottets Betan k anden der ifrån till kusten kunna påtänkas, deri ena söderut.
Man kan i allmänhet taga för gifvet, att en svarande part i en vigtigare sak, eller dä vederparten har något att vedervåga, icke underlåter att genom alla instanserne bevaka sin rätt, och att han uteblifver endast i det fall, att han anser det väckta käromålet vara alldeles lagstridigt, och tror sig derföre icke böra genom sin inställelse förlora tid och kostnader, helst då, när motparten, i saknad af tillgångar, ej mäktade utgifva rättegångskostnad; och då svarande part, som, efter det han vid första domstolen ådagalagt ofoget af det instämde käromålet, icke är skyldig der utlösa prot. och utslag (se 1S21 års expeditionstaxa); så torde ock, dä han, i förlitande pä rättvisan af sin sak, icke inställer sig vid de domstolar, der käranden än vidare fullföljer målet, något gi11tigt. skäl ej vara för handen till svarandens förpligtande att vid desse domstolar utlösa domarne, emedan, i sådant fall, en processlyslen men obemedlad kärande alltid hade öppet tillfälle att med orättmätiga anspråk vålla svaranden förluster, åtminstone till de belopp, hvartill domslösen uppginge. Dä det härförutan synes böra få ankomma på svarandens eget godtfinnande, huruvida han vill vidare än vid första domstolen bevaka sin svarande talan, samt att hellre, än blottställa sig för rättegången åtföljande kostnader, underkasta sig hvilken utgång som helst saken må i högre rätt erhålla; sä och enär i förevar, ämne, äfven inom Högsta Domstolen, meningarne äro delade (se Högsta Domstolens prot. d. 14 Maj och d. 21 Juni 1844) samt en närmare föreskrift i frågan således är af nöden; hemställes om icke, till befordrande af enhet inom lagskipningen i förvarande fall, må varda genom författning förklaradt, ”att stadgandet i 24 cap. 7 §.
Med hela Allmänheten i mitt Fädernesland , delar jag likväl den förtröstan till vår Nådiga och goda Konungs djupa insigt om sitt eget och sitt trogna Folks sannskyldiga interesse, att, då han kommer till erfarenheten om verkliga ställningen i Landet, och den förtviflan, som deraf redan uppstått; så skall Hans ömma Fadershjerta icke tillåta, att massan af Nationen nedtryckes och utmärglas på ena sidan af KronoUtlagor, som voro drägliga, så länge RörelseCai 126 Den 17 Martil, f. in. pitalet hade sin fordna höjd ; men sora öfverstiga all förmåga , sedan RörelseCapitalet icke mera svarar deremot, och på den andra af Capitalisten , genom sjelfva våra FinancePlaner , förvandlade till blodsugare. Vår Konungs hjelp skall blifva vår räddning , och Hans ädelmod skall icke derlöre fordra offer af vår frihet. Vi råkas då kanhända snart åter, mine Herrar! men vi hade dock haft fördubblingen af våra Resor och Riksdagskostnader besparda, om vi så gerna nu, medan vi äro församlade, uppfyllde våra angelägna pligter till Nationen. På grund af allt detta, ogillar jag för min del det Höglofl. sammansatta Utskottets Betänkande, begär Åter-reiniss, samt fordrar af Utskottet, så väl i frågan om Disconterne, som i fråga om vår öfriga Finance, hvilka på en gång i sammanhang böra oss underställas , sådana grunder må antagas, som hke rakt föra oss till allmän ofärd. Herr Grefven och Landt Marsh alfe en hemställde, om icke den vidare öfverläggningen i detta Mål finge uppskjutas till eftermiddagen; hvilket bifölls. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim. Den 17 Martil, t. m. 127 Tisdagen den 17 Martii. Plenum klockan 5 Eftermiddagen. Fortsattes den i 'förmiddag började öfver, läggning i anledning af Statsoch BancoUtskottens Betänkande , angående Malmö , Götha CanalBolags samt Götheborgs DiscontVerks utredning.
Han står stilla och ser på henne och njuter af att andas luften i detta rum, varm och ren som hennes egen kyska själ. Ändtligen säger han sakta: – Detta har varit en svår tid för dig, Esther – Tro åtminstone, att också jag Han kan icke fortsätta, ty han blygs för att ljuga. – Tack för all omtänksamhet – svarar hon stilla. – Jag har aldrig saknat någonting under min sjukdom. Skammens rodnad stiger honom till kinderna; han känner att han icke ens uppfyllt sina mänskliga plikter gent emot henne. – Skall jag gå efter barnet? frågade hon. – Ja, tack – låt mig få se vårt barn. Där låg en förstulen smekning i den ton, hvarmed han uttalat de två sista orden. Hon vänder sig om och öppnar dörren till den inre kammaren; och han följer henne. Så enkelt och rent och hvitt allt är härinne! Han föreställer sig ett ögonblick lyxen i sin egen sängkammare och den yppiga prakten i drottningens; och han finner vid jämförelsen, att Esthers sofrum nästan ser armt ut; men aldrig har han trädt in i drottningens budoar med samma förnimmelse af helgd, som genomtränger honom nu, då han stiger öfver tröskeln till Esthers kammare. – Likväl vet han att också drottningen snart skall bli mor. På golfvet vid sidan om Esthers bädd står en hvit vagga och på hufvudkudden hvilar en liten röd boll med små antydningar till mänskliga drag. Han betraktar den med måttligt intresse; hans faderskänslor slumra lika djupt som barnet. Hans hjärta är så fullt, att det värker af ömhet för den unga modern, som står vid hans sida. Han föreställer sig hennes lidanden och ångest och vånda så lifligt, att kallsvetten pärlar på hans panna. Esther lutar sig öfver vaggan, betraktar barnets lilla ansikte med en mors solstrålande ögon och hviskar: – Han sofver. – Skall jag väcka honom? – Nej för all del – hviskar han tillbaka. – Jag vill hellre komma igen en annan gång, när han är vaken. Får jag det? Hon svarar icke. De smyga på tå tillbaka till kabinettet därutanför. Hon stänger försiktigt dörren efter dem och återtager sin plats och sitt handarbete. Och så blir det tyst. Han sitter och ser på henne och drömmer.
Konstitutions-utskottets Memorial, N:o 6. rit för mig görligt, att helt och hållet ansluta mig hvarken till den stränghet i äsigter och omdömen, som förmått göra sig understundom gällande, ej eller till den mildhet, som synts mig å andra sidan nära att löpa ut i den rigtning, der den konstitutionella samhällsformens alfvar står i fara att förflygtigas, och vår redan hårdt tadlade ståndsförfattning äfventyras att ytterligare misskännas, såsom skulle den sakna den spänstighet och energie, som icke kan saknas i ett friskt lif. Jag har, gående, efter mitt sinne, ånyo en medelväg, biträdt de anmärkningar, som förefinnas under N:ris I, 2 och 4, hvaremot jag i afseende å de 3:ne öfriga förnyar min reservation. De skäl, som härvid uppå mig inverkat, blifva, efter hvad jag förmodar, af andra reservanter i tillräckligt ljus framlagda. Af de på grund af R. 0:s 37 § 2 mom. gjorda hemställanden, som till Riksens Ständers upplysta afgörande öfverlemnas, har jag, som icke tvekat att deltaga i det till ordningen första och sista deribland, icke deremot trott mig lika befogad att ingå på det medlersta eller andra. Frågan är nemligen der till sin natur egentligen blott ekonomisk och civil, icke konstitutionell, således ej eller liggande inom Konstitutions-utskottets värjo. Men jag erkänner fullkomligt vigten och betydenheten af den gjorda framställningen, i synnerhet sådan den blifvit i memorialet lyckligen utvecklad, och vill äfven, efter närmare eftersinning, medgifva, att den icke saknar sin politiska betydelse, så vida som lagen för aktie-bolag, i det skick den befinnes och blifvit tillämpad, öppnar en rymlig dörr för till namnet alldeles okände utlänningar, att komma i besittning af Sveriges jord och dess bördiga malmfält." Herr Domprosten Reuterdahl: ”Min inom Konstitutions-utskottet vid 2:ne föregående riksdagar yttrade mening, att 107 § Reg.
Mötet var besökt af 2- st 300 personer, däribland omkring 50 manliga deltagare. 263 hans motsatj artistsvärmeriet med öfvertygelse och värme. Det komiska elementet tillvaratages också väl af hr Eliason som naturforskaren Wupp och fru Slenfelt som den amerikanska En gammal historia. Teater och musik. Djurgårdsteatern har nu återupptagit det för ett par år sedan med stor framgång gifna utstyrselféeriet » Fru Venus », och synes skönhetsgudinnans oemotståndlighet ännu motsvara sitt rykte att döma af det lifliga bifall, som hvarje kväll hälsar henne från en talrik publik. I de många växlande tablåerna är ögonfägnaden allt — libretton tillhör de synnerligen » enkla » — men denna tillgodoses ock på ett ovanligt lysande sätt genom effektfulla dekorationer, glänsande kostymer och talrik balett. Fru Venus själf har i fru Hanna Heinls en representant, som i sin fägring och sitt drottninglika framträdande äger de bästa förutsättningar att värdigt uppbära den odödligas skiftande skepelser, och de öfriga föga invecklade rollerna ha äfven goda företrädare, som af det Dödsfall. Å säteriet Åby i Tossene socken i Bominsta göra det mesta möjliga. H r G. Ranft är så- huslän har aflidit fru Augusta Nycander, född Kilman, ledes en nutidsingeniör, vederbörligen imposant i sin i en ålder af 57 år. Fru Nycander var en å hufstolta själftillit, liksom hr Hansson representerar Nyblom. • E s ist eine alte Geschichte, Doch b l e i b t sie iuimer neu. R. Heine. f För ungdomen i hemmen pensionsföreståndarinnan. Näst fru Heintz, hvars öfveroch underjordiska vandringar de flesta aftnar hyllas med blommor, fé- teras emellertid synnerligen maskinmästaren, som icke underlåter att för öppen ridå midt i de grannaste apoteoserna taga sin del af äran.
I anledning häraf ej mindre än till fullgörande af det åliggande, StatsUtskottet dessutom ansett sig äga, att, i Sammanhang med Regleringen af de Köngli HofStats burn mome, äfven föreslå hurti, uti ifråga varande bedröfliga fall, detri Gud nådeligen föidroje, må bora förhållas, 675 StatsUtsbottets Betan}; anden. har StatsUtskottet skolat till Riksens Höglo/?» Ständer hemställa, att, i likstämmighet med hvad som iakttogs vid 1809 och 1810 årens Riksdag, nu måtte utfästas den Summa, som Hennes Majtt Drottningen för Dess underhåll må hafva att af Staten påräkna, derest Hennes Majtt blifver i Enkestånd försatt; Och får Utskottet härvid tillstyrka att enahanda Summa af 60,000 R:d årligen, som för Hennes Majtt nu varande EnkeDrottningen vid ofvanberörde Riksdag bestämdes, äfven kunde varda faststäld, att af Ri-i kets nu varande Drottning upbäras, om Hennes Majtt i, Enkestånd skulle blifva försatt, hvarföre, och då, såsom tillförene, Riksens Ständer jemväl lära finna sig böra 1 underdånighet tillbjuda Hennes Majtt något Enkesäte, svarande mot Dess Höga värdighet och behof, StatsUtskottet hemställer, att härtill utses och uplåtes Ulricsdahls Kongl. EustSlott, att af Hennes Majit för lifstiden begagnas och disponeras. I öfrigt beträffande Rosersbergs Kongsgårds öfverlemnande efter Hennes Majtts EnkeDrottningens dödliga frånfälle, att af Hans Majtt Konungen och Hennes Majtt Drottningen likaledes inneliafvas; har StatsUtskottet funnit sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.