Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vtsk. Betänkanäen. Befallningshafvandes uti Vermlands Ian sist» lidne år till Kongl. Majit afgifna Fem-års* Berättelse, författad med sällsynt sakkännedom och noggrannhet, styrker mig i öfvertygelsen om så beskaffade Privilegiers orenlighet; ty samma märkvärdiga Berättelse, som ger de fullständigaste begrepp om, så väl Stadsmanna, som Landtmanna näringamés tillstånd och förkofran i Vermland, nämner icke ett enda ord örn Arvika oller den för några år sedan med lika vidsträckta privilegier försedda Köpingen Töksmark, — ^egge mäste följaktligen, förfelande deras bestämmelser, väl vara tillhåll för en större eller mindre hop menniskor, men icke igenom utvecklad Industrie haft någon nyttig inflytelse på Länets ekonomiej ty annars hade sådant ofelbart blifvit åtminstone omnämdtj men, att samma Köpingars Innevånare, såsom bestående af personer utan grundelig kännedom i något borgerligt yrke, torde i stället hufvudsakligen befatta sig med dea olofliga Gränshandel med Norrige, som Konungens Befallningshafvande i Berättelsen förklarar vara åtminstone vintertiden omöjlig att förekomma, på en gränssträcka af mer än 30 Mil, är, i det minsta sagdt, ganska troligtj i synnerhet, om ibland dem linnas Judar, hvilkas teridence, att lurendreja och öfversvämma Riket med fremmande Luxe Ar» ticlar, är allt för väl känd, och icke ett Eesv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. 105 gång kunnat inskränkas, igenom dien förr iakttagne försigtigheten, att icke tillåta de» ras bosättning, annat än i Rikets största städer, der den närmaste uppsigt och Controll öfver dem kunnat påräknas. För min del tror jag således böra tillstyrka; 1:0 Att ingen Jude måtte vara tillåtet att bosatta sig i Köpingen Fryksände, emedan sådant skulle ofelbart, såsom en kräfta, förstöra all loflig och nyttig Industrie på stället, och deremot förvandla Köpingen till ett Stamhåll för Ocker och Lurendrägeri. 2:o
Konungen är i den ekonomiska lagstiftningen enväldig, men frågan är här just den, huruvida det blott är ett 252 Den 1 Februari f. m. ekonomiskt lagstiftningsärende sorn här är å bane? sådana remitteras icke till Bevilln:sUtsk. och jag skulle således tro att frågan icke är så alldeles ostridig, likasom jag tvillar att Utsk. förmår npgifva §:n hvaruti denna rättighet för Konungen stadgas. Sådan anmärkn. är redan framställd af en talare, hvars röst icke varit nog stark att han sjelf kunnat framföra sitt yttrande, hvaraf således åtskilligt torde undfallit upmärksamheten, då det uplästes från Landtmarskalks-bordet. Med Gr. Platen instämmer jag deruti att det är mycket tvifvelaktigt, huruvida den rättighet Const. Utsk. här har velat gifva Regeringen verkligen finnes, utan icke det fast heldre blott är ett sätt att försvara sig mot den K. Propos:n, hvilken jag för min del icke kan upfatta såsom ett försök att inkräkta på den andra Statsmaktens rättigheter. Det torde synas af sjelfva ordalagen i den K. Propos:n att en sådan tydning är oriktig; der står nemi.: "Det må vara Ii. St. obelagel att på 10 år fastställa tullsatser". Af sjelfva ordet "obelaget" torde man kunna inse att ingen inskränkning, intet tvång ligger deruti, ehuru jag medgifver att R. St. skulle derigenom få rättighet att på kommande Ständer inverka, men R. St:r bibehålla dock samma rättighet de förut innehaft i lika mån utvidgad vid den ena Riksdagen, som den vid en kommande inskränkes. Lika uphöjd soni Const.Utskrs ställning således bör vara, såsom en förmedling emellan begge Statsmakterna, lika uphöjd anser jag den äfven böra vara öfver dagens opinioner, om det inträffar, såsom Gr. Gyldenstolpe sökt visa, att de lemna så olika resultater i afseende på hvad man anser rätt eller orätt i sådana. Jag skulle derföre hafva önskat att Utsk. lika tydligt som det ådalagt sig icke hafva utgått från servila grunder, äfven visat sig fullkomligt om icke likgiltig, dock oberoende af önskningen att vinna opinionen för sig.
N:o 75, i anledn. af väckt fråga om beviljande vid Handelsoch NäringsDisconterne af oundgängliga kostnader i och för införandet af vexlars disconteringr, vitrade sier O i * O Hr Rosenblad, Bernh.: Genom den förklaring, som BancoUtsk:s nu afgifua betänk, innehåller, äro alla betänkligheter hos Bancostyrelsen i afseende å deras blifvande rättigheter i detta ämne häfna, och då är det med tillfredsställelse jag i min dubbla egenskap, både som representant och ledamot af Bancostyrelsen, nu ser verkan af den motion jag framställt. R. o. Ad. biföll BancoUtsk:s utlåt. LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:o 122, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o 87, öfver väckte motioner, ang:de concurslagstiftningen, blef härefter föredraget, men ånyo bordlagdt, på begäran af Frih. Palmstjerna, Cari Otto, och Frih. Raab, Adam Christian. Föredrogs och bifölls LagUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. N:o 123, i anledu. af väckte motioner, ang;de dels befrielse för i hofrätten uteblifveu svarande part Den 21 Maj. 629 från skyldighet att lösa rättens dom eller utslag, dels ock förklaring af 24 cap. 7 § Rätteg.b:n. Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från V;iIloll. BorgareSt. af d. 20 och från Ilederv. BondeSt. af d. 1!) och 20 dennes. Upplästes till justering ett sålydande prot.utdr. för denna dag: ”Remitterades till LagUtsk. en denna dag af Frih. Tersmeden, Willi.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, J\S o, i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord, blef delta Betänkande till Utskottet ålerremitteradt, med undantag af Utskottets sista hemställan, hvilken bifölls. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Ali 6, i anledning af väckta motioner om ändring al gällande stadgande i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar, fattade Ridderskapet och Adeln följande beslut: Utskottets hemställan å sidan 9. Bifölls. Utskottets hemställanden d sidorna 10 och 11 samt öfverst å sidan 12. Återremitterades. Utskottets hemställanden såväl nederst d sidan 12 som d sidan 13 och öfverst å sidan 15. Bi föllos. Utskottets sednare hemstäJlan d sidan 15. Afslogs. Utskottets sista hemställan, sidan 16. Bifölls. S. D. Föredrogos och lades lill handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer: M 106, till Högvördiga Preste-Ståndet, i anledning af dess återremiss af Utskottets Betänkande J\S 44; samt M 107, i anledning of återremiss af Utskottets Betänkande M 87 S. D. Prot.-Utdrag den 1 April 1SG3. 305 S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ut~ skottets Betänkande, M HO, i anledning af väckt motion angåendo en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om vissa ministeriela ärendens meddelande till Riket* Ständers kännedom. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Ulskottets Memorial, .AS 9, angående upprättande af register öfver de inom Riks-Slånden väckta motioner. S. D.
Halls skuld från 1837, för uppköpta celi lill Kongl. Räntekammaren levererade, i stället för med protest från Hamburg återkomna, vexlar, jemte transport-kostnader, balanseras fortfarande, . i afvaktan på till äfventyrs blifvande tillgång hos Bolagsmännen, 4-83-2: 42- 2i Aflidne Tull-Inspektoren i Wimmerby Ugarphs proprie balans, afskriften på grund af Kongl. Kam raar-Rättens Utslag den 17 Februari 1841, .. 15: 45- — Kontanta behållningar, vid åtskilliga Tullkammare innestående, . 2i,oi4: & io Tillfälliga balanser, beroende på slutligt afgörande, och förskotter till arfvoden, bostadsförbättringar, rese-kostnader m. m, beviljade på grund af dels Kongl. Bref och dels Kongl. GeneralTull-Styrelsens beslut, 61,697:17. 6. 21 1,1 o4: 3o. 10. Till Gratifikationer åt ordinarie tjenstemänen afföras för år 1840 8,613: 16. — ,1841 9,123:16. — utan att behörigheten af dessa utgifter blifvit styrkt genom något, i Protokollérna åberopadt, stadgande. Lika med hvad vid i83g års Revision anmärktes, anse nu församlade Revisorer General-Tuli-Slyrelsens frikostighet i delta fall nog långt utsträckt, särdeles sorn gratifikationer tilldelats äfven sådane tjenstemän, hvilkas inkomster i och för innehafvande befattningar betydligt öfverstiga hvad andra Terks tjenstemän i motsvarande grader åtnjuta.
Du har ålagt mig att vända blicken bort från unga kvinnor, och jag gjorde det även nu ... - Nåväl? - Men hon kom själv till mig och talade till mig ... En skymt av oro for över Petros' ansikte vid dessa ord. Han lade bort rullen och reste sig upp. - Du stod således i hennes grannskap? inföll han. - Nej, det ställe, jag hade under arbetet, var tämligen långt från gatan, men hon gick emellan våra bröder fram till mig, och hon lade sin hand på min axel, när jag vände mig bort. - Ah, du har då åter brutit mot mina befallningar! Har jag icke sagt dig, Klemens, att du skall hava ditt ansikte höljt av kåpan, när du är ute? - Fader, jag var ju sysselsatt med arbetet! - Det är sant. Jag glömde det. - Solen stod högt på himmelen, ty det var vid middagstiden, och vi försmäktade alla under trälandet i den svåra hettan. Jag bar endast min korta arbetskiton, när detta hände, och likväl badade jag i svett, ty jag hade ansträngt mig mycket för att föregå bröderna med lydnad för arbetsföreståndaren ... - Det var rätt, min Klemens. Men vad ville dig Hermione? Vad sade hon dig? - Hon frågade mig, vad jag heter huru gammal jag är ... - Ah! - Var jag är född och vilka mina föräldrar äro ... - Och du? Vad svarade du? - Jag svarade, att jag heter Klemens, att biskop Petros är min fader, och när hon kallade mig gosse, upplyste jag henne, att jag är präst. - Vidare! - Hon log åt denna rättelse, men jag sade henne allvarligt, att hon borde omvända sig och tänka på sin själs välfärd. Därefter vände jag mig bort och gick ifrån henne. - Var detta allt? - Ja. - Lovad vare Gud! tänkte Petros. Detta bör lära mig att hädanefter vara omtänksammare. Jag skall icke vidare tillåta, att Klemens deltager i arbetet. Min son, sade han högt, du stannar hos Eufemios i natt. Men uppehåll dig icke allt för länge med avskrivningen, ty du skall sova och hämta krafter ... Klemens önskade biskopen en god natt och avlägsnade sig.
Ingen må sjellvilligl taga åter det han vidkännes, ehvad det är från honons stulet, eller han det tappat halver; ulan lile Befallningshafvande!] eller Domaren derom till: dock må han det återtaga al den, som är lösker man eller misstänkt att vilja rymma, eller der stulet gods å färsk gerning finnes. 7. Nu halver man vån å, eller någon kunskap, hvart tjuf eller tjufnad är kommen; begäre då lof af Häradsfogde eller Länsman å landet, eller af Borgmästare och Råd i staden, ali der ransaka, och säge hvad han häfver mist, och hurudan!, så ock sina skäl dertill: såsom, att den misstänkte förr stulit; eller alt sådana (julsaker hos honom sedda äro; eller att han dem försålt; eller alt han håller sig undan och synes laga sak å bak: eller varit i sällskap med andra, som ljufnaden med skäl tillvitas kan : i dessa och flera sådana läll må ransakan honom ej nekas; utan lare han dit med tvenne Nämndemän eller tvenne edsvurne Stadstjenare, eller ock andra godemän, och förkunne der byamän eller husbonden, att de dit sände äro. Finnes ej det man ransakar efter; bevise då den, som ransakan begärde, eller gånge ed, alt han sitt mist halver, och ej af illvilja ransakning sökt. Ej må man annorlunda ransaka af sjelftagen makt. 8. Är ej husbonden sjelf hemma, utan hustrun; gånge ransakan för sig lika fullt. År han ogift, och låter någon annan huset förestå; vare lag samma. 17 §. Genom hvad i 2 § blifvit förordnad! skola ej anses upphäfna de i särskilda författningar förekommande stadgande!) om försäljning eller utlemnande af gift, så ock om olofligt innehafvande af arsenik; de i fråga om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff i särskilda författ ningar meddelade föreskrifter: Kongl.
Lika med Hr Hjerta anser jag det band, som förenar qvinnan med hennes barn, vara ett bland de starkaste som finnas, samt att således ingen är närmare att ärfva henne iin barnet, om ock arfsrätten endast grundar sig på det naturliga blodsbandet. Jag anser det förslag, LagUtsk. här afgifvit, endast vara ett obetydligt steg på den väg, som man bör beträda för att bereda' dessa olyckliga barn några af de rättigheter, som tillkomma de mera lyckligt lottade. Jag skulle dock möjligen kunna medgifva, att de oäkta barnens arfsrätt efter deras mödrar inskränktes till den egendom, mödrarne agde att genom testamente bortgifva, i likhet med hvad Hr Sigge Sparre åsyftat; men då Hr Sparre icke närmare utvecklat denna sin mening, eller, rättare sagdt, icke upgifvit något bestämdt förslag, finnér jag mig föranlåten att, i likhet med Hr Hjerta, yrka bifall till Utsk:s förslag. Endast några få ord ber jag nu att få tillägga. En talare har, till stöd för sin åsigt, anfört det bekanta bibelspråket om olikheten emellan tjensteqvinnans son och den fria. Härvid vill jag erinra, att med tjensteqvinnan måste man på detta ställe förstå slafvinnan, och då något slafveri, Gudi vare lofvad, icke hos oss finnes, har detta bibelspråk på detta fall ingen tillämplighet. Man har framhållit de många stora och olycksbringande följder, som detta förslags antagande skulle medföra. Jag kan icke inse detta. Jag kan icke finna, att sedligheten här i Sverige var i någon mån mindre före än efter 1734. Jag hoppas och förmodar, att osedligheten i Norrige icke hädanefter skall blifva större än i Sverige. Man har äfven talat om, att i Frankrike ej skulle finnas någon egentlig arfsrätt för oäkta barn. Det är visserligen sannt, att en sådan rätt, proprie dictu, der icke finnes, men jag har äfven blifvit uplyst derom, att den Franska lagens kommentatorer icke betrakta denna oäkta barns rättighet till deras föräldrars qvarlåtenskap annorlunda än såsom en förklädd arfsrätt.
Det nya förslaget åsyftar således en verkelig extension af TryckfrihetsCommitteens närvarande befattning, som endast, i min tanka, skulle tjena att onödigt inveckla rättegången, och som i alla fall ej står tillsammans med ett af Ridderskapets och Adelns föregående beslut; hvarföre jag vördsamt förnyar min anhållan om proposition till antagande af den utaf mig föreslagna jemkning. Herr Cederschjöld: Då den siste talaren är nöjd med gamla redactionen af det - Den i Februarii f. m. ta moment, finner jog intet skäl, hvarföre ett undantag här bör äga rum och man vid detta moment skall göra någon jemkning; utan hemställer jag alltså, om icke Ridderskåpet och Adeln, i afseende härpå, ville stadna i samma beslut som förut, eller att hvad 5 § i närvarande Tryckfrihets-Förordning i detta afseende innehåller må bibehållas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då den afllr Cederschjöld gjorde anmärkning otu bibehållande af motsvarande stadgande i 5 § af nuvarande TryckfrihetsFörordning, i händelse den af Ridderskapet ech Adeln vid denna § gillades, gjorde den anmärkning Herr von Schulzenheim framställt öfverflödig, ansåg Hans Excellence sig böra först göra proposition på Herr Cederschjölds anmärkning; hvilken af Ridd. och Adeln för dess gemensamma tanka antogs. § 21. 2:0 Justitieombudsmannen äge, efter erhållen underrättelse att sådant mål till öfverläggning i Högsta Domstolen förekommer , dervid tillstädesvara; hvarefter han bör Högsta Domstolens Protocoll och Utslag i qvarstadsmulet genast till trycket befordra, pä allmän bekostnad, i händelse enskilt förläggare ej erhållas skulle. 22 Den j Februari! f. m, § 23, i:q Angripes , i tryckt skrift , enskilt person j och det ej sker i och för hans em* bete , derå tnå ej annan än rätter målsägande käraj ej heller allmän Åklagare sådant någonsin i käromål upptaga.
Men nog skulle denna inkomst ändå på alla ställen af församlingarnes folkskolestyrelser med tacksamhet emottagas, och äfven, om sådana kommuner möjligen skulle finnas, der den icke anses behöflig för den litterära eller bokliga undervisnin - 16 Motioner i Prsste-Ståndet. N:o 40 gens förbättring, likväl användas för folkbildningen i liera praktiska rigtningar än nu är möjligt. Jag anhåller fördenskull om Högvördiga Ståndets ursäkt att åter vid denna riksdag förnyas min förut väckta vördsamma motion, att den nu utgående personliga skyddsafgiften efter första artikeln må såsom bevillning till Statsverket upphöra, och ett deremot svarande belopp till folkundervishingens förbättring och utveckling i dess ställe utgöras af hvarje mantalsskrifven person, samt debiteras, uppbäras och fördelas på samma sätt som den nuvarande folkskoleafgiften. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. A. Sandberg. N: o 1©* Af Doktor Söderberg: angående årlig pension af 500 R:dr R:mt åt aflidne Konsertmästaren A. Randels enka och barn. Om det stundom kan lyckas dem, som offra sitt lif och sina krafter i vetenskapernas och. konsternas tjenst, att hos samtid och efterverld bereda sig ett berörndt namn och ett vidt utbredt rykte för hvad de verkat och skapat inom de olika områden för vetande och bildning de bearbetat, eller att åtminstone tillvinna sig ett tacksamt erkännande för de oförtrutna mödor och ansträngningar de nedlagt i sökandet af det, hvars uppdagande och framkallande i ljuset de ansett såsom sin lefnadsuppgift, så är det derjemte en ej ovanlig företeelse, att dylika män sällan vunnit genom sina mödor på det ideelas område det ekonomiska oberoende, som kunnat betrygga deras nära anhörigas framtid. Så har äfven aflidne Professoren vid Kongl. Musikaliska Akademien, förste Konsertmästaren vid Kongl. Hofkapellet, Riddaren af Kongl. Wasa-orden, Andreas
Denna rättighet måste vid nämnde förhållande vara Konungens befallningshafvande föi behållen, ty hvarest skulle den ifrågavarande personen under tiden vistas, eller vore det välbetänkt eller ens med rättvisa förenligt, att han i häkte eller på korrektions-inrättning afvaklade utgången af den undersökning, som i afseende på den rätta hemorten komrae att anställas. Då Utskotten således anse de af motionären emot omförmälda §§, utan uppgifvet förslag till ändringar deruti, framställda anmärkningar, icke vara; af den vigt, att något afseende derå, hvarken i ena eller andra fället, kan af Utskotten tillstyrkas, få Utskotten hemställa, alt motionärens anmärkningar i dessa delar niet järf alla. Hvad serskildt angår herr Kuylén stjernas framställning om behofvet af åtgärder från det allmännas sida lill afböjande af de svårigheter, hvilka vanligen möta den från fängelset utträdande alt kunna erhålla utvägar till ärlig försörjning, samt det förslag, motionären för sådant ändamål uppgifvit, eller alt ständige korpser skulle inrättas, hvilka i sin tjenst borde upptaga äfven för brott straffade personer; så kunna Utskotten visserligen icke annat än instämma uti motionärens åsigt, att den efter undergånget straff på lii fot ställdes belägenhet ofta är att beklaga; men då det uppgifne förslaget icke synes Utskotten hvarken lämpligt eller motsvarande det ändamål, sorn dermed vel it ernås, samt i öfrigt för delta ändamåls vinnande mera synes vara att hoppas af den faderliga och försonliga behandling, menniskoä. lskaude medlemmar af ett samfund äro i tillfälle att åstadkomma, än af kalla och lagligen anbefallde tvångsmedel, sorn väl kunna verka en yttre - Lagsovit Allm. Desv.- och Elu.n.-Ulshollens Betänkande, K.o 44. 7 ordning, men sällan förbättra hjertals böjelser, hafva Utskotten af dessa on> ständigheter funnit sig föranlåtne hemställa, att nämnde förslag icke må föranleda till någon åtgärd.
Om valet, elektorernes fullmakt, det röstetal, de vid riksdagsmannavalet ega att afgifva, röstlängds granskning, såsom ock om valberättigads rätt alt, derest han sådant före elektorsvalet lillkännagifver, omedelbart i riksdagsmannavalet taga del, galle uti tillämpliga delar hvad om elektorsval på landet ofvan stadgadt är. Till städernas afdelning hörande valberättigade, som i köpingar eller på landet bosatte äro, skola i fråga om val genom elektorer räknas till den stad, som till deras boningsort är närmast. § 31- Har öfverenskommelse om val genom elektorer ej blifvit träffad, och äro flere städer lill ett valdistrikt förenade, må de, som valberättigade äro, inför magistraten i hvarje sådan stad, å bestämd dag, sina röster till protokoll afgifva, derest de ej vilja till valdistriktets hufvudort sig begifva. Det samma galle för de till valdistriktet hörande valberättigade, som uti köping eller på landet bo; varande dem fritt att inför magistraten i närmaste stad, på utsatt dag, sitt val verkställa. Magistraten skall i protokollet anteckna de väljandes namn, yrke och boningsort, och det röstetal, hvar och en af dem uppgifver sig ega. Protokollet, underskrifvet af magistraten, skall derpå, såsom 49 § föreskrifver, till valförrättaren i hufvudorten insändas, af denne med röstlängderna jemföras och orätt uppgifvet röstetal rättas. Röster, som sålunda blifvit afgifna, skola derefter vid hufvudvalet inberäknas. Är valberättigad utom valdistriktet boende, eller af laga förfall hindrad att vid valet sig personligen inställa, må lian antingeu till valförrättaren i valdistriktets hufvudort, eller lill magistraten i den stad, der lian för näring eller lius inskrifven är, eller som närmast är till den ort på landet, der han näring drifver, insända valsedel, så ställd, som i 28 § är sagdt, samt förfallet tillika styrka. § 32.
då han, efter att hafva leninat en nedslående skildring af det motstånd goodtemplarnas strafvande möter af vårt lands bildade klasser, likasom lyfte sina åhörare upp till frid och klarhet genom sin entusiatiska bekännelse af en orubblig tro på det rattas seger, kan jag ej ens inlita mig på att återgifva. Det har icke heller varit min afsigt att varfva anhängare hvarken ät honom eller goodtemplarorden. Men for egen del ber jag att få tillägga några frågor: Är dryckenshapen i tilltagrnide bland pvinnornni - Hvarje människa bör, utan att behöfva anlita hr Wawrinskys anteckningsbok, kunna besvara denna friga. Må man derför göra det med ett klart ja eller nej. Antaget att svaret blir ja, vill jag framställa ännu ett spörsmål: a7.o var tids emancipationsst~ * afva1zde ?z, som Zenznat pvzknm tll ' dfi ?Zle att fortjEna mera pengar an förr och att fritt förfoga oyver dem, nnlednizg till detta sorglz&amp; fö~hållande? Detta kan val ingen utan vidare besvara, men om man ställer fragan så har: Kommer d pvinnorörelsen att anklagas för .z~~8gavwande missbruk? s5 kan ett barn saga ja dertill. h o nu e j dessa anklagelser en skam f&amp; oss pinnor? komma de ej att hindra oss i vara basta s2rafvanh2 Jo, helt visst; och jag ar öfvertygad, att ingen qvinna med hjärta för sina medsystrars och sin egen sak skall vilja afventyra dennas framtid genom att visa, att hon i en sä ringa ting ej kan beherska sig. Jag tror desslikes, att mangen skall ega nog hederskänsla att halire afstå från äfven ett högst ringa bruk af spritdrycker, an att det vidare skall kunna sägas om oss qvinnor, att det finnes något sådant som dryckenskap ibland oss. De flesta hafva säkerligen aldrig tänkt allvarligt öfver saken, men jag ber dem då på det varmaste, att de nu göra det, och sedan genom ett förandradt lefnadssatt afgifva en grundlig protest mot det nuvarande förnedrande tillståndet.