Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men alldenstund meningen med stadgandet i 1826 års Kongl, bref uppenbart måste hafva varit, att Widbom, i samma stund han af stats-verkets medel, vare sig genom lön eller arfvode af permanent natur, erhölle aflönings-förmåner, öfverstigande det belopp, han vid afskedet från sekreterare-befattningen vid Ofver-hofjägmästare-embetet innehade, skolat afstå från det honom för denna tjenst tillagda arfvode, och en sådan förändring i afseende å Widboms löneinkomster väl måste antagas hafva inträffat när Widbom, i följd af rikets sednast församlade Ständers beslut, med 1858 års ingång kom i åtnjutande af en till 1,000 R:dr Runt förhöjd aflöning såsom Registrator i ofvanbeinälde Expedition, hysa Revisorerne den åsigt, att ifrågavarande arfvode med nyssnämnda år bordt indragas, och hafva derföre trott sig ega anledning att å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet; föreställande sig Revisorerne att, i den händelse den vid sistlidne riksdag beviljade aflönings-förhöjning för registrators-tjensten komme att upphöra, meromförmälta arfvode från skogsplanterings-kassan då kunde Häradshöfdingen Widbom ånyo tilläggas. F. d. Kansli-styrelsens Hand-kassa. Debet. Balans från år 1857: Tillgångar Inkomst: Ränte-medel (‘red it. Utgift: Balans till år 1859: Fonden för Lappmarks Ecklesiastik-verk. Debet. Balans från år 1857: Credit. Utgift: Presterskapets aflöning m. m 15,780: 94. Balans till år 1859:
Berättelsen blef offentliggjord i italiensk och fransk öfversättnmg af bibliotekets föreståndare chevalier Carlo Amoretti86, som dessutom till arbetet fogade en mängd egna lärda, men just ej om erfarenhet i de arktiska farvattnen vittnande noter. Sedermera har samma berättelse blifvit offentliggjord på engelska af J. Barrow (A chronological History of Voyages into the Arctic Regions etc., London 1818. App. s. 24). Hufvuddelen af Maldonados rapport utgöres af ett detaljförslag, huru den nya sjövägen skulle af den spansk-portugisiska regeringen87 begagnas och befästas. Sjelfva resan omtalas endast i förbigående. Maldonado säger sig i början af mars hafva rest från Newfoundland längs Amerikas nordkust mot vester. Köld, storm och mörker voro i början till stor olägenhet för seglingen, men man kom i alla fall utan svårighet till »Anian-sundet», som skiljer Asien från Amerika. Detta beskrifves noga. Här mötte man åtskilliga fartyg, som beredde sig att segla genom sundet och voro lastade med kinesiska varor. Besättningarna tycktes vara ryssar eller hanseater. Man talade latin med dem. De berättade, att de kommo från en mycket stor stad, belägen något mer än hundra leagues från sundet. I medlet af juni återvände Maldonado samma väg han kommit till Atlantiska hafvet, och äfven nu gick resan utan den ringaste svårighet. Hettan var på hafvet under återresan lika stor, som när den är som starkast i Spanien, och möte med is omtalas ej. Stränderna af den flod, som utmynnar i hamnen vid Aniansundet (enligt Amoretti identiskt med Beringssund), voro bevuxna med mycket stora träd, som året om buro frukter; bland i trakten förekommande djur uppräknas icke sälar, men väl tvenne slags svin, bufflar m. m.
5 I afseende å öfriga offentliga myndigheter, hafva väl merendels enskilda personers angifvelser och klagomål, vid omedelbar pröfning eller efter infordrade upplysningar om förhållandena, funnits obefogade eller, sedan anledningen till klagan blifvit undanröjd, lem näts utan vidare påföljder; hvaremot, vid andra tillfällen, då angifvelsens eller klagomålets beskaffenhet så fordrat, äfvensom i följd af de vid allmän granskning af Lagskipningen väckta och vederbörande meddelade anmärkningar, så vidt dessa icke, såsom behörigen förklarade eller till framtida rättelse erkända, kunnat förfalla, åtal emot vederbörande blifvit förordnade och i laga ordning anställda för öfverklagade eller anmärkta tilldragelser, hvilka, om än icke någon gäng härrörande ifrån egennytta, vrång visa eller väld, likväl synts innefatta fel i eip betets utöfning, vare sig genom åsidosättande af skyldigheter eller genom öfverträdelse af Jagar och ■författningar eller misstag vid deras tillämpning, ofta medförande skada eller otillbörligt lidande för enskilda samt i de fall, då vederbörande sökt att sina åtgärder försvara, äfven af detta skäl påkallande laglig beifran. Emedlertid och då min vid förra Riksdagen aflagda redogörelse visade, huruledes ifrån år 1834 till och med är 1839 en vida större mängd sålunda fullföljda anmärkningsmål, än någonsin tillförne, förekommit, hvartill äfven särskilda, då uppgifna anledningar tvifvelsutan bidragit, kan det icke undgå uppmärksamhet, att, under den sedermera förflutna tiden, antalet af sådana anmärkningsmål i lika betydlig mån minskats. Till denna förändring hafva, såsom jag i sednare årsberättelserna redan angifvit, flera orsaker samverkat.
Helst sprang jag bland klipporna, plockande med förtjusning blåbär på Blåbärsholmen nära intill Kristineberg och samma holme, der min fars trankokeri varit beläget och der Jörgen Kox haft sin lilla roman med madam Guri och sin återfunna gemål. När fru Diedrichsen i bref till min mor försigtigt vidrörde min obenägenhet för göromålen, blef hon alltid tröstad dermed att min mor deremot kunde så mycket mer skryta med herrskapet Diedrichsens dotter, den snälla, raska och trefliga Britgen, som blefve en riktig guldgrufva för sin tillkommande man ... Hvilken mor skulle hafva motstått detta? Men innan jag hann så långt i tiden att jag besökte Morlanda och Kristineberg, kom jag i ett annat mycket anspråkslöst, men temligen egendomligt hem, hvarvid jag måste stanna, emedan befrielsen derifrån var föranledd af en högst tragisk händelse. Såsom någonting, hvilket föll af sig sjelft, uppstod ofta kärlek mellan husmamsellerna och bokhållarne, och såsom rivaler till desse syntes icke sällan uppträda någon af min fars ogifta skeppskaptener. Ingenting var enklare än att, när dessa herrar hela timman talat om frakter, konsumenter, reparationer, inoch urlastningar, de vid nedgåendet från kontoret, ifall de mötte någon af mamsellerna, hade en liten munter artighet i beredskap. På sådant sätt uppkom tycke emellan kapten Österman, en finne, och mamsell Nanny, den utmärkta symamsellen, som kunde göra allt, från saloppen till turbanen och från sidenskon till korsetten. Och bättre än så: när vid galadagar i staden en mängd fruntimmer fingo sitta färdigklädda i håret sedan kl. 3 på morgonen – ty den ende stackars hårfrisör, som samhället bestod sig, kunde ej hinna att frisera alla efter det nya franska modet, om han ej fick taga dagen i näbbet – så hade min mor och mina systrar en hårfrisörska i mamsell Nanny, hvars smak och konstfärdighet ofta väckte sjelfva herr hårfrisörens billiga förundran. Dertill hade mamsell Nanny min allra första edukation om händer. Det var för henne jag fick studera abc-bokens mysterier och aflägga mina första prof i sykonsten.
Jag instämmer i Grefve Cronhjelms yttrade grundsatser, men som vi aro så nära Thom$-dag, torde det icke vara Värdt att begära återremiss. Deremot bestrider jag högeligen Friherre Cederströms grundsatser, hvilka jag med sorg sett utgöra Pluralitetens vid denna Riksdag, och skyndar att begära bifall å Betänkandet, och desmulor af uppmärksamhet åt inre näringarne, som undfallit Utskotten under en tid, då man i allmänhet satt dem knifven på strupen. Det var sannerligen oväntadt, att Utskotten tillstyrkt fårs uppfödande i landet, ty af deras hittills yttrade grundsatser, eonsequent följde, hade man snarare bort vänta ett förslag, att drifva dem, sorn finnas , utur landet, emedan sådant vöre ändå mera gynnande lör utländningen. Jag anhåller således om bifall till Betänkandet, dels för tidens korthets skuld, som ej medgifver återremiss, dels emedan jag fruktar, att man genom en sådan kunde gå miste om det lilla goda, som nu finnes deri, och som vi andra, hvilka älska Svenska näringarne, lära få anse som en liten välvillig present , så här vid slutet af Riksdagen. Friherre Cederström: Jag ämnar icke in - Den 12 December f. m. 535 ga i något försvars-tal för Riksens Ständers oeconomiska beslut under denna Riksdag. Jag tror , att den värde Talaren i många delar drifvit sin favorit-idé till en ytterlighet , som ej varit nyttig. Men rörande det , sorn blifvit yttradt om får-afvelns uppmuntrande genom Associationer i England , får jag erinra , att den egentliga erfarenhet jag deraf hämtat, är, att vid hvarje tillfälle som förbud utfärdats mot export af, ull, har får-afveln minskats , och tvärtom. Detta har inom England gått såsom ebb och flod periodiskt.
Då bränvinsbränning, fördelad på små pannerymder, alltid medför en förlust för så väl bränvinsbrännaren, som det allmänna, dylik bränvinsbränning följaktligen icke bör lillstädjas med mindre serskilda skäl dertill föranleda, samt de skäl, man ansett sig kunna åberopa lill stöd för bibehållande af en sådan, eller den s. k. husbehofsbränningen, å landet, ingalunda äro för stad och för införande derstädes af så beskaffad bränvinsbränning tillämpliga, hafva Utskotten ansett sig böra frånträda sitt förra förslag och i stället tillstyrka, att 7 §. må bibehållas sådan den uti nu gällande Förordning förefinnes och alltså lyda sålunda: Af de flesta röslegande innevånarna i hvarje stad, der jorden tillhör staden, må det bero att, i den ordning, som uti hvarje stad för beslut om stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma huruvida den bränvinsbränning, hvartill staden efter värdet aj de serskilda jordlotterna är berättigad, skall åt dessas innehafvare upplåtas, eller för stadens gemensamma räkning 4 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utshotlens Utlåtande, N:o 3. u tö fnas, och örn bränvimbr anning en skall ske med serskilda pannor efter hvarje jordlotts varde, eller ock i ett eller flera sammansatta verk efter alla eller flera jordlotters sammanslagna värde; men i de städer, der jorden är med eganderält fördelad på stadens innevånare, må det ankomma på det beslut, som ibland dem af pluraliteten, beräknad i mån af jordvärdet, fattas; och, i den händelse förhållandet är blandadt, skola enahanda grunder följas, likväl under förbehåll, att bränvinsbrännin" i stad ej må utö/vas med palina af mindre rymd än tretio kannor, samt att, derest Kongl.
Moreskerna slagit under sig all industri och rörelse, och alt de Verkliga Spaniorerne af deras konkurrens hindrades att komma sig upp. Bara Moreskerne fördrefvos så skulle naturligen all deras handel och industri falla i Spanska händer!” Moreskerne fördrefvos; men med dem följde deras industri och den dåsiga Spanioren blef ej lifligare derföre, att han befriades från deras konkurrens! Jag tror att på samma sätt Judarnes industri i Sverige har varit en industri, som i annat fall ej skulle upkommit, och jag kan aldrig se, att del för ett land icke skulle vara nyttigt alt få en sådan tillökning i sin industri. Ja, jag skulle icke hafva någonting emot att biträda Utsk:s betänk, om det hade varit deruti yrkadt fullständig emancipation ej allenast för de Judar, som nu här finnas titan äfven för dem, som kunna vilja inflytta, ty jag tror att de skulle medföra ett plus af företagsamhet och kapitaler, som annars uteblifver; sådant är dock hvarken af Utsk. eller af någon annan föreslaget. Min röst skulle således blifva en ropandes röst i öknen. Jag förenar mig derföre med det förslag, som synes mig böra bafva mesta utsigt att gå igenom, eller Frih. af Ugglas reservation om meddelande af rättighet att så väl i alla städer som på landet bosätta sig och besitta egendom för de nu här i riket bosatte Mosaiter och begär fördenskull ålerremiss af betänk. Hr von Knorring, Erik Oscar: Jag vill icke uppehålla tiden; endast besvara ett par anmärkn:r, som blifvit gjorda på e. m. 78 Den 19 Mars e. m. Man har sagt, att större friheter för Judarne här i landet skulle kunna åstadkomma indifferentism för Statsreligionen. Jag citerar denna anmärkn. emedan det icke torde vara rätt att begagna sådana argnmenter. Vidare har samme talare sagt, att Svenska folket skulle vara månt om att få Judarnes rättigheter utvidgade.
Lag-Utskottet, till hvars utlåtande Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnat förenämnde motion, har genom de upplysningar, Utskottet förskaffat sig i ämnet, vunnit bekräftelse på de af motionärerne uppgifne förhållanden, i afseende på svårigheten för rättsökande, särdeles i vissa delar af länet, att inom föreskrifven tid i Hofrätten fullfölja besvär. En förändrad tidsbestämmelse härutinnan är följaktligen af behofvet påkallad; och den bestämmelse, som motionärerne föreslagit, synes desto mera billig och lämplig, som en lika beskaffad redan finnes för särskilda landsorter, hvilka ej äro mera aflägsna från vederbörande Hofrätt, än större delen af ifrågavarande län. Dessa orter ega emedlertid icke allenast en längre tid för besvär, utan äfven för fullföljden af vademål och en utsträckning i förra fallet torde jemväl böra förenas med en dylik i det sednare. På sätt ofvan blifvit anmärkt, föreskrifver nemligen lagen, i afseende på tiden för fullföljden af besvär, icke vidare, än att det bör ske inom hälften af den tid, hvarinom lagvadda saker fullföljas böra; och föreskriften i sistberörde hänseende förekommer i 9 § af Rättegångs-balkens 25 kapitel. Nu hafva motionärerne väl icke uttryckligen yrkat någon förändring angående tiden för fullföljden af vädjade saker, och den redan derför bestämda lid torde jemväl, utan synnerlig olägenhet kunna iakttagas; men då, jemlikt hvad nyss blifvit nämndt, lagen i afseende på besvärs fullföljd blott i allmänhet föreskrifvit, att sådant bör ske inom hälften af den tid, hvarinom vademål skola fullföljas, fordrar enheten i lagstiftningen att någon afvikelse i denna del ej göres för nu ifrågaställde fall.
Daniel — Hr Nilson har äfven i denna rol svåra föregångare. 1 spelet reder han sig dock mycket erkän-nansvärdt, pultroner tycks vara hans gebit, men sången lemnar äfven i denna operett mycket att önska. Sämst gick entréarian, hvars behag alldeles förflyktigas, tempi tyckes oss här ej heller favorabla. Det första orkestern höjer rösten drunkna hr N; s små toner och orkestern har rätt spela forte — till en viss grad. Hr N: s röst är för liten för Operan, det är saken. Kan den upphjelpas, bör det ske snart, ty i dramatiskt afseende är denne yngling onekligen en acqvi-sition för teatern, särdeles sedan hr Dahlgren slutat. Max togs af hr Nygren för högtidligt. Man såg icke det bittersta till den fmtlige, godmodige och välvillige brodern, man märkte ej att hans uppförande i styckets förra hälft är komedi med det unga paret Den laga orkester-stämningen är gynsam för hr N: s sång i arian, som dockbör hållas i flera skiftningar, ljusare framför allt. Det inbundna i tonbildningen hindrar i dessa partier, en viss tjockhet i ljudet också, föredraget lämpar sig bättre för den stora operan. Hvilken skada att ej hr Janzon har helt qvar sin röst, han skulle ha gifvit en fulländad prestation utan tvif vel! Vid abonnementsrepresentationen d. 11 slarfvades betydligt med dialogen i operetten, flera roliga småsaker ute-lemnades utan vidare. Afven i Donizettis opera lät en och annan dylikt komma sig till last. Den nya Regimentets dotter är frk. Klemming, ja hon är frk Klemming, om frk Klemming vore regimentets dotter, hade det varit bättre. Det fattas käckhet, lif och illusion i frk Klemmings omsorgsfullt studerade spél. Hon bör mera släppa sig lös, hon behöfver ej vara rädd att träda qvinligheten för när genom ett plus af frisk omedelbar kläm. Hennes stämma lämpar sig emellertid bättre än frk. Eks för taldialog och särskildt vid premiéren fick hon fram många drag ur den pikanta dialogen ganska hurtigt och naturligt.
Men jag kan ej sluta utan att anmärka, att lagspråket icke vunnit genom det af 1848 års Lag-Utskott införda bruk, att i föreskrifter om straffens latitud nyttja orden: “från till och med“, hvil ket ordasätt 1854 års Lag-Utskott ökade med orden: “och med“ t. cx. “hållas till straffarbete från och med två till och med sex månader". Mig tyckes, att man i stället kunnat nyttja blott ordet: till, som lätt kunnat vid latitudsystemets införande få sin tekniska betydelse om det konseqvent nyttjats i sådana uttryck, som t. cx. “straffarbete i två till sex månader11: “bote 50 till 100 R:dr“. Säkerligen hade deraf icke uppstått någon tvekan eller några misstag. Och hade sådana förmärkts hos någon mindre begåfvad domare, så skulle de lätt blifvit för alltid rättade. Genom en förklaring i promulgationslagen hade ock möjligheten af missförstånd kunnat förokommas under det lagspråket i korthet vunnit betydligt. 5:©) I fråga om “brottens karakteriserande“ yttrar Utskottet, bland annat: “brottens rätta karakteriserande har betecknats såsom den vigtigaste delen af en “strafflag, enär det i första rummet är derigenom, som lagen garanterar beståndet "af medborgarens heligaste och dyrbaraste rättigheter. Det måste erkännas att “det framlagda förslaget härutinnan utmärker sig för en särdeles fullständighet och “att man deri omsorgsfullt sökt fylla de brister, som vidlåda gällande lag. Icke “något till den allmänna strafflagen hörande ämne synes deri förbigånget; och i “följd deraf finnas bär straffbestämmelser, hvilka tillförene måst sökas på särskilda ställen i civillagen. Brottens rätta karakterer, deras olika nyanseringar “synas med noggrannhet och skärpa angifna." Utan att i allmänhet förneka rigtigheten af detta omdöme, i synnerhet om jemförelse göres blott med 1734 års lag, bör jag dock anmärka, att i förslaget saknas all beskrifning om beskaffenheten af det brott, som bland alla mest sysselsätter våra underdomstolar, nemligen tjufnad.
Ständer äfven ti!lkännagifveSt §• it. Som Kongl. Maj:t inbjudit Riksens Ständer, att genom Deputerade deltaga i Krigs Revi - Den 5 Augusti 333 Bevisionen , och Riksens Ständer med underdånig vördnad, erkännande Kongl. Majus Nådiga Proposition, sina Deputerade utsett; så lära Deputerade, sorn vid Revisionen hafva med Kongl. Kammar-Rätten gemensamt föremål att bevaka Kongl. Majus och Kronans Rätt, icke komma att sakna nodiga upplysningar, svar* och underrättelser , uppå skeende anmälanden» så i bemälte Rätt, sorn hvad annat Embetsställe som heldst, eller skulle detta ovähtade förhållande yppas, och ej eljest kunna afhjelpas; så böra Deputerade det samma hos Kongl. Maj:t anmäla, till den rättelse, som kan i Nåder* pröfvas nödig. Då denna Instruction innefattar Hufvudgrunderna för Krigs-Revisionens styrelse och skötsel; så förvänta Riksens Ständer af Deputerades nit, att de, vid tillämpningen, sorgfälligt iakttaga allt hvad Kongl. Maj:ts och Statens rätt och bästa i öfrigt kräfver. Uppläst lios samtliga Riks Ständen den 5 Augusti. Vördsamt Memorial! Uti Banco - Utskottets vördsamma yttrande; om den, efter sednaste Banco Revision, öfver Bancu-Verket förda Styrelse och Förvaltning, har Utskottet forbehållit, att så snart det blefve möjeligt få afgifva särskilt vördsam Be rät* 334 Den 5 Augusti rättelse, angående Verket» bofundna tillstånd vid början af detta' Riksmöte, samt om för-» modade verkningarne af de beslut, sorn Riksens Ständer dels redan vid denna Riksdag fattat dels ytterligare funno nödigt att vidtaga.
Borgare-Ständet, hafwa wäl bifallit Bewillnings^Utffottets den is:de i denna manad gjorde hemställan, gt de föreftagne 1->rickerne ril Bewillningen mätte fä förblifwa i hwad angar det belopp de innefatta, sädane de för narwarande arv, och at deremot, om, efter första årets upbörd och beräkning, det ffulle befinnas brist i den af Riksens Högloft. Ständer anflagne Bewillnings»8ummL, 2, Millioner N:d., Fullmägtige i L»ngusn och Riksgälds-Lonkoiiet da ffulle aga rättighet ar öka i.-n ickerne med sa mänga procenter ej allenast ärligen i BewillningMgär 2ZMilliv-' ner R:d., utan ock ersättning erhalles för den inträffade bristen, fördelad pä de efterföljande ären intil nasta Riksdag; men Hederwärda Bonde-Stäm 1146 Den 27 Mars. der har förblifwir wid sikt i denna del förut widlagne beslut, under förklarande likwäl, at dä någon annan ulwäg icke ar, an at frägan öfwerlemnas ril det förstärkta Stats-Utssottets afgörande, cone-a. xioposition dera bör ställas, i enlighet med den jämkning Bewillnings-Utssottet i dest ofwanberörde notvLoils-Utdrag föreslagit. Wid sädant förewettande, och da anaelägit ar, at pröfningen och et bestämdt bestm öfwer förenämnde ssiljaktighet föreaar den Bewillmngs Utffottet aliggande öfriga åtgärd med Bewillningsförstaget ansäg Utssottet sig böra hos Riksens Högloft. Ständer wördsammast anhälla, om der förordnande, ar det med Riks-Nämnd förstärkte
Bref existerar således icke, och hela utgångspunkten för försvaret bortfaller i och med detsamma. Om något ytterligare bevis behöfves derpå, att Gr. Laeerbjelkes tolkning af Brefvet är oriktig, så finnes ett sådant af ovedersäglig beskaffenhet deruti, att detta Bref, alltsedan dess tillkomst, aldrig blifvit så lillämpadt af StatsKont.., som Gr. Lagerbjelke nu påstår detsamma böra tolkas. Hvad beträffar det förut omtalade substituerandet af 1,216,000 Bdr i Riksg:sKont:s egna obligationer i st. f. att utlåna de mottagna 1,500,000 Edr, så har jag redan medgifvit, att detta till en viss grad kan försvaras; men jag tror dock, att om medlen enl. föreskrift blifvit utlemnade, så hade förhållandet säkerligen äfven blifvit olika, ty jag vill gerna föreställa mig, att Hrr Fullmäktige noga betänkt sig, innan de just under en svår penningekris vidtagit den våldsamma åtgärden att upsäga de äldre obligationerna. Men äfven om, på sätt jag nyss nämnde, jag vill medgifva att det nämnda substituerandet kan försvaras, så behagada B. o. Ad. dock finna, att det är någon skillnad emellan 1,216.000 Edr och 1,500,000 Rdr. Och denna skillnad hvarmed blef äfven den substituerad? Hvarföre kom icke den den allmänna rörelsen till godo? R. o. Ad. torde således finna, att försvaret icke heller i denna del håller streck. Men, såsom jag äfven förut nämnt, det var ej detta som utgjorde bufvudgrunden för Fullmäktiges beslut, utan det var den åsigten, att RiksgrsKont. ej behöfde fästa afseende å de i det K. Brefvet föreskrifna vilkoren, och till ett ytterligare bevis härpå ber jag att få anföra ett stycke ur en vid detta tillfälle afgifven reservation utaf en man, hvilken jag hoppas alt både Gr. Lagerbjelke och R. o. Ad. skola tillerkänna något vitsord i denna sak.
Då Collegierne nu hänvisa den med deras *44 Den 19 Mars e. m. beslut missnöjde, alt omedelbarligen anföra sina besvär hos Kongl. som algor dylika mål i Dess StalsRåd, så blifva de afdömde, utan att någon Domstol yttrat sig, och den klagande bar i sådant fall en iustantie mindre, än de, hvilkas angelägenheter i irsta instantien afgöras af Konungens Befallningshafvande, med flere underordnade Autoriteter, som hänvisa den missnöjde till Kongl. KammarRätten. Exempelvis får jag upplysa, att General-Tullstyrelsen har Collegial värdighet, men för cnhetsprincipen har blifvit antaget att dess beslut i Anmärkningsoch Restitutionsfrågor öfverklagas i Kongl. KammarRätten, i stället för att de missnöjde förr alltid hänvistes omedelbarligen till Kongl. Majrt. Hvad åter angår det af Herr Hjerta åberopade 1825 års Circulär, så är jag skyldig gifva den upplysning, att det föranleddes af en lika lydande befallning från Kongl. Maj:t till General-TullStyrelsen. Jag hemställer huruvida den är behörig eller icke, då jag får såsom exempel anföra, att TullfÖrfattningarne äro utomordentligt stränga i allt hvad som rörer handel och näringar, och att detta sträcker sig äfven till communicationer inom Riket, der varor äro underkastade förpassningar och vid många tillfällen stämpling o. s. v. Nu kommer en utländning eller någon annan resande, sorn jcke studerat sig in i Tullförfaltningarnes spe - Den 19 Mars e. m. specialiteter. I all sin oskuld köper han sig tyg till ett plagg i en stad och kommer dermed till en annan. Skall det väl då bero af en Tullvaktmästare, att qvarhålla honom för att utföra en rättegång. Circuläret har blott afseende på sådane casus, när det ligger alldeles öppet, att intet uppsåtligt fel är begånget. Då har Kongl. Majit af erfarenheten funnit nödigt, att en anmälan bör ske, innan saken går till rättegång.