Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen vare dock obetaget, att R. S. till Urtima Riksdag derförinnan kalla.” Riksdags-Or dningen. §. 2. ”R. S. skola, i kraft af Rikets antagna R. F., till Lagtima Riksdag_, sammankomma hvart femte år, pä deri första helgfria dagen af October månad. Uti hvarje Lagtima Riksdags Beslut intage R. S. uttrycklig Riksdagskallelse, jemte nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmannaval. — Konungen vare dock obetaget, att R. S. derförinnan till Urtima Riksdag kalla.” Stockholm den 20 Aug. 1834. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Augusti. Memorial, med förslag till Grundlags-bestämmelserj angående Urtima Riksdagar och dessas föremål. Såsom följd af det inlemnade förslaget, i Memorial N:o 3t, rörande Lagtima Riksdagars återkomst på bestämd tid, har Constitutions-Ulskottet jemväl återupptagit den af nästlidne Riksdags Constitulions-Ulskolt, i sammanhang med detta ämne, behandlade frågan om Urtima Riksdagar föremål. Då, enligt Grundlagen, R. S. kalla till Lagtima, och Konungen lill Urtima Riksdag, har Utskottet trott att R. S:s constitutionela functioner, i för - Cosititutwns-Vtskottets Memorial A':o ja. förra fallet utsträckta till alla föremål, lämpligen borde i det senare, efter hvad Grundlags-Stiftaren endast antydt, men ej uttryckt, inskränkas till dem, som föranleda Riksdagen och af Konungen framläggas. Utskottet har dock härvid funnit påkallas de serskilda undantag, att, å ena sidan, GVundlagsfrågor, såsom fordrande en längre mognadstid, ej finge af Konungen, hvarken till förberedning eller till afgörande proponeras, samt att, å andra sidan, R.
Jag, för min del, kan således ingalunda dela den siste värde talarens åsigt, utan tager mig friheten uttala den öfvertygelse, att hvad Utsk:t i detta hänseende föreslagit, kunde oeftergifligeu medföra sina fördelar. Jag tror åtminstone icke, att tjenstgöringen mellan Riksdagarne är så tryckande, att ej dessa tjenste!' mycket väl kunde sammanslås. Om under Riksdagen ett sådant förhållande ej skulle kunna ega rum, hvilket jag nödgas medgifva, alldenstund Fiskalen under Ståndets plena nödvändigt måste vara tillstädes, under det att Förste Kanslisten möjligen är nödsakad att sysselsätta sig på annat håll, så tror jag dock att denna olägenhet icke äj större än att medel till dess afhjelpande kan utfinnas. Visserligen erfordras, såsom Frih. Cederström erinrat, för Riddarh.Fiskalen temligen stark stämma, men icke behöfver den vara starkare, än att man mycket väl kan antaga att en person, som tillika är kanslist härstädes, af naturen blifvit utrustad med en sådan, så att man i det hänseendet torde kunna vara utan bekymmer. Hvad den juridiska kunskapen beträffar, tillhör det väl möjligheten att en kanslist kan vara olämplig att sköta Fiskalstjensten. Men deremot anser jag för alldeles axiomatiskt säkert, att den person, som bekläder Fiskalstjensten, äfven besitter nödiga egenskaper för att kunna föra ett prot. samt upsätta ett Utsk:sBetänk. Således, om man utgår från den synpunkten att Riddarh. Fiskalen alltid måste vara juridiskt bildad för att sköta denna tjenst, tror jag ej man behöfver befara någon oförmåga hos honom att kunna på samma gång bekläda Förste Kanslistbefattmn. bi I)en T April. Jag för miu del tillstyrker således R. o. Ad. att lemna sitt bifall till Utskits i detta bähseende gjorda framställning. Gr. af Ugglas:
Beträffande det för jernvägs åstadkommande mellan Örebro och Nora beviljade statsbidrag, biel, efter derom gjorda framställningar och Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret hörande, bolaget för Örebro-Nora-jernvägen, hvilket antagit benämningen Nora-Ervalla jernvägs-bolag, förklaradt berättigadt att, såsom understöd för den större jernvägs-anläggningen mellan sistnämnde 2:ne ställen, utbekomma hela den af Rikets Ständer i egenskap af anslag anvisade summa; 75,000 R:dr, och tvåtredjedelar, eller 100,000 R:dr Banko, utaf lånebidraget. Derjemte har Kongl. Majit genom högstberörda Nådiga Skrifvelse tillkännagifva, att, efter det jernvägen mellan Örebro och Nora blifvit fullbordad och för trafiken upplåten, hade samma jernvägs-bolags direktion, uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Örebro län insänd och förordad ansökning, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om nådig framställning till Rikets Ständer angående anvisandet af ett för bolaget behöfligt ytterligare understöd, sä alt detta bolag, i likhet med hvad under sednaste Riksdag beviljades bolagen för Gefle-Dala samt Norbergs jernvägarne, komme att emot den färdiga jerobanans pantförskrifvande och bolagets genom dess direktion afgifna skuldförbindelse samt emot återbetalnings-skyldighet af 3 procent årligen, hvarvid räntan borde beräknas efter 2 procent å det obetalda kapitalet, åtnjuta såsom lönebidrag utaf statsmedlen tvåtredjedelar utaf aniäggnings-kostnaden, eller 333,333 R:dr 16 sk.
Det tillkommer nu Riksens Höglofl* Ständer att bedöma hvilkens mening varit den rätta, den Utskottet försvarat, eller den iag vågat ftamSiälla* men rätt kan det aldrig hafva varit att med klyf ighetens bevisning möta, då oskulden och värnlösheten påkallat ömhet och behjertande, När emedlertid för Utskottet blifvit framlagdt det förhållande, som Tabellverket visar, att efter I778 års Fcfattnings utfärdande hvart 14 barn födes oäkta, i stället för förut hvart 33Jije och, att af dessa Faderlöse vida öfver gtdjedelen under deras lista lefnadsår med döden afgår; så talar Utskottet andast om Barnhuset i Stockholm , der Mortaliteten beklageligfD är ännu större, huru som inrättningen borde göras ändamåUenligare; om underlåtenheten af gifna stadgandens verkställande och bristande tillsyn å Styresmännens sida m. m., Lagutskottet! Betdnkaridcit. Directioner kunde ersätta moderlig vård och likasom eländet vore hulpet dermed, att Mortaliteten blott å härvarande Barnhus minskades. Utskottet anser 177a års Författning såsom mycket rigtig böra bibehållas. Utskottet har här likväl icke kunnat vederlägga att Författningens i;a Punkt rakt upphäfver och tillintetgör Allmänna Lagens stadgande!) om blodsbandets kränkning, äktenskaps och slägtsksps jäf m. m.; att i 2:dra Punkten otukt undantages från de laster emot hvilka Presterskapet i allmänhet eger att använda de medel, dem Ämbetet och Kyrkan tillkommer; att 3:dje, 4:de och 5:te Punkterne innehålla för liderliga Qvinnor och deras oäkta barn särsk i 1 d te ganska öfverflödige skyddsbref och påbud, att Domare och Presterskap icke få emot deni uppföra sig kittslig t eller Ämbetet ovärdigt; att i 6;te och 7tde Punkterne, Föräldrar, Husfäder m. fl. förbjudas att störa eller efterfråga Qvinna, som å ökänd ort vill framföda foster, ehuru en annan gällande
Arik. lill lixp.-Utsk. den 17 Juli 1860, kl. 9 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 21 November 1857, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Då de motioner angående ofvan omfönnälda ämne, hvilka blifvit till Utskottets behandling öfverlemnade, endast afse särskilda delar af ofvanbevörde Kongl. Förordning, har Utskottet ansett lämpligt, att i stället för att på en gång redogöra för hvarje motion i dess helhet, särskildt vid hvarje § i Förordningen upptaga alla deremot framställda anmärkningar. De få förändringar, Utskottet funnit sig höra i den ifrågavarande Förordningen föreslå äro uti bilagda transsumerade förslag till förordning med kursiv stil utmärkte; dock anhåller Utskottet att framdeles få afgifva ytterligare förslag till de redaktions-förändringar, hvilka det på Bevillnings-Utskottets handläggning ännu beroende förslaget till ny Bevillnings-förordning möjligen kan föranleda. § 1- Uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion har Herr Warn, C. F., velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att 15 kannor bränvin, hvilket vore i nu gällande Förordning bestämdt såsom det minsta belopp, som finge säljas af andra än dem, som blifvit till minuthandel med eller utskänkning af bränvin särskildt berättigade, utgjorde en allt för ringa qvantitet, för att bilda gränsen mellan partihandel och minuthandel. Denna bestämmelse föranledde nemligen åtskilliga missbruk, dels derigenom att flere personer, som hvardera endast önskade en mindre qvantitet bränvin till förtäring och ofta ej ens skulle tänka härpå, så framt ej tillfälle att erhålla detta så lätt erbjöde sig, saminanslijöto penningar till inköp af Bih. till 11. St. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottets Bet.
Teknologiska Institutet, angående anslag till 93: 37. Telegr af porto, angående öfverlemnande till annat Utskott af härom väckt motion 27. Thams enka, angående pension ät 152: 61. Themptander, Löjtnant, angående pension åt 152: 20. 15 Utlåtandets Nummer och Moment. Thor, ångkorvett, angående reparation af 85: 14. Tjärbruket, lilla, angående utbyte deraf inot skogvaktare-bostället Nytorp 65. Topografiska korpsens arbeten, angående anslag till 84: 43. Torell, Magister, angående anslag för en vetenskaplig resa 75. Tor funder sökningar, angående anslag till 93: 47. Trehörningsjö kapell, angående inköp af boställe samt aflöning ät Predikanten i 123: 7. Trädgårdsföreningen i Stockholm, angående anslag till 93: 29. Tåkems uttappning, angående låneunderstöd för . 120: 34. Täckdikning, angående anslag till befrämjande af 114. u. Uddevalla afbrunna kronomagasin, angående öfveriåtande af 96. Ugglas enka, angående pension åt ... 152: 31. Ulners enka, angående pension åt 152: 35. Ullervads församling, angående låneunderstöd för kyrkobyggnad derstädes 106. Ultuna landtbruksinstitut, angående nybyggnader vid 190. Umeå eif, angående brobyggnad öfver ; 120: 12. Undsättning i missvextår, angående åtgärder till 134. Undsättningslån, angående anstånd med inbetalning af 32, 33, 34. Unonius, angående understöd ät 152: 89. Upplåning, inrikes, mot Svenska statsobligationer 165. Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers beslut, rörande N:o 165 206. Upsala-r-Stockholm, angående jernväg mellan 160: 1. a. Upsala slott, angående inredning af våning derstädes för Kongl. Familjens räkning 31. Utarrenderade egendomar, Kronans, angående förkortning af arrendetiden 98.
Men alla de öfriga egendomarne eller jernverken stå i intet annat samband med koppargrufvan, än alt de ägas af samma bolag, och att ingen delägare i detta, efler nu gällande bolagsreglor, får särskilt, sälja sin loit, i någon af dessa; men de äro anlagda icke på någon mark, tillhörig Fahlu grufva, utan på inköpt skaltegrund eller kronoallmänning, och äro privilegierade på samma sätt som andra enskilda jernverk, om än vid de begge äldstas anläggning en lättnad för privilegiernes erhållande ägde rum, emedan de söktes af bergslagen, sorn den tiden ägde en vidsträcktare uteslutande köpekolsrätt än sedermera. För dem erläggas afgifter och skatt efter samma grunder. som för andra jernverk, och rättigheten till deras drifvande eller till de med dem förenade inköpta landtegendomar, är ingalunda förbunden med skyldigheten, att fortsätta grufvedriften vid Fahlun. Vidare upptager Utsk. frågan ronde allmogens i kringliggande socknar befrielse frän den ännu återstående skyldigheten att leverera deras ränteoch mantalskol till bergslagen, och synes den lii - 544 Den 16 Februari e. m. storiska utredningen af tillkomsten och förändringarne i denna servitut vara fullständig. Vid hållna sammanträden med allmogen, för att utröna huruvida den önskade befrielse från denna servitut, har det märkliga förhållande uppstått, att densamma för 12,959 läster räntekol och 4,459 d:o mantalskol eller tillsammans 17,418 läster önskat bibehålla levereringen i natura lill bergslagen, hvaremot den för 9,384 läster ränteoch 5,400 läster mantalskol eller tillsammans 15,934 läster önskat ett utbyte emot lösen för räntekolen efter markegång, och vanliga mantalspenningar erläggande i st. f. mantalskolen.
Men det har dock icke varit så lätt att tillämpa denna rigtiga grundsats, och det är endast sällan man finner, att personerna förråda någon sann känsla eller rätt lefvande åskådning af sin ställning, och öfvertalandet, öfvertygandet och öfverbevisandet fordra ringa utrymme. På ett och annat ställe är det dock som ville passionen bryta fram, det är som om den situation, hvari hjelten är försatt, liksom pressade honom till ett känsloutbrott; men det ohandterliga språket, den släpiga rimmade knitteln lägger hämmande band på känslan, och endast stammande ljud förråda vallningen i själen. Det synes nemligen mera komma an på att framställa hvad som sker, mindre hvarföre det sker; och detta har likaledes sin grund i det episka uppfattningssättet. Vreden talar helst i skymford, stoltheten i prålande skryt, endast ur kärlekens strängar vet skalden någongång framlocka toner, hvilka genom sin vekhet kunna sägas vara ett renare uttryck af känslan. Källorna till Messenii dramer äro Saxo Grammaticus, Olai Magni krönika och rimkrönikorna; dock följer M. icke dessa urkunder lika slafviskt som de andliga skoldramerna följa bibeltexten. Här och der tillåter han sig rätt betydliga ändringar, och, som vi ofvan sett, inskjutas många scener af hans egen uppfinning. Hammarsköld gör den anmärkning, att dessa dramer äro ”utan all sanning i afseende på tidens seder och bruk.” Detta är fullkomligt rigtigt, om man mäter dem efter vår tids anspråk på historisk kostymtrohet; ty de lemna visst icke någon åskådlig bild hvarken af hednatiden eller af medeltiden. Messenius skildrar endast sin egen tids sätt att tänka och uttrycka sig. Men å andra sidan får man icke heller förbise skaldens tydliga sträfvan att vara historiskt trogen, om än denna yttrar sig med samma naivitet, som utmärker uppfattningen af den skildrade tiden, och endast visar sig uti införandet af en eller annan från äldre tider bekant plägsed. Men just emedan detta sker, utan att hans historiska källa dertill gifver anledning, så synes tydligen, att en sådan skildring endast tillkommit för att derigenom gifva lokaloch tids-färg åt handlingen.
Det kan icke sägas lindrigare än att ett sådant land är ett Påfvedöme. Man menar sig i Sverige fri från Påfvedömets tryckande ok, hvilket ock är en sandling med afseende på det Romerska, men den som med allvar omfattar kristendomen, och sålunda icke kan antaga annat än den Heliga Skrift allena såsom auktoritet i trossaker, skall snart få erfara sanningen deraf, att det Romerska i verkligheten endast blifvit reformeradt till ett Protestantiskt Påfvedöme i Sverige. Samma hufvud, som strålar med Sveriges Kontingakrona, kröner Upsala mötes Påfveliga beslut till den ändan äfven med Tiaren, så till sägandes, och hyllar man Sveriges Konung till Summus Episcopus Ecclesite eller Svenska Kyrkans högsta Öfverhufvud, hvilket Påfven i Rom fordom var, ty i likhet med honom tilloch afsätter Konungen 'prester, befaller öfver bönoch lielgedagar, böner och bönesält, gillar eller förkastar katecheser, psalmoch hatidböcker, ceremonier och kyrkoordningar m m. som till Gudstjensten hörer. Såsom Summus Episcopus eller kyrkans högste Biskop eller Prest, måste Konungen, om ock personligen Hans hjerta hlöder vid dessa presterliga obefogenheter, tillmäta vissa menniskor saligheten och andra fördöma, enl. det eller det mötets beslut, sorn af Kejsare, Konungar, Furstar, Kurfurstar, Biskopar och Prester för sig och än mer, ”för sina efterkommande” (enl. Upsala mötes beslut) underskrifvet och med secrct och insegel bekräfta låtit”, såsom uttrycken uti dylika samvetstvångsplakater merändels lyda. Ett dylikt tillvägagående måste de kristne lida, vid äfventyr af köttslig bestraffning, och i det man utgifver denna sammanblandning af det verldsliga och andliga regementet såsom en Guds ordning, fordrar man och tager till stöd för denna falska .sak: att menniskorna skola ”vara ali mensklig ordning ttndergifne för Herrans skull”, och vara ”Öfverheten, som väldet häfver, underdånig”.
Jag tror således, att voter:spropos:n bör innehålla: vinner nej, kommer en annan anmärkn. att till Ståndets bifall framställas. Gr. Posse: Emot 2:dra punkten lärer, sedan Hrr v. Hartmansdorff och Rosenblad jemnkat sig derhän, att de vilja antaga Utsk:s förslag, icke någon annan anmärkn. finnas, än den jag föreslagit, att Utskrs förslag måtte godkännas med den förändring, att orden: och inga andra uteslutas. Propostn synes mig således böra blifva, att den, som instämmer i min anmärkn., voterar ja, och vinner nej, ogillas denna anmärkn. Hr Lefre'n: Äfven jag, som i motsats till Gr. Posses förslag yrkat bibehållandet af orden: och inga andra, instämmer i Hr v. Hartmansdorffs mening; och då således endast 2tne anmärkntr emot Utskrs förslag söka göra sig gällande, inser jag ej nödvändigheten att upptaga dem särskildt, utan tror jag, att de kunna inflyta i samma voter:sproposm. Hr Stuart: Jag önskar endast förklara, att jag fullkomligen instämmer i Gr. v. Fersens nyss yttrade åsigt, och på sådan grund icke ansåg mig tillständigt att föreslå någon contrapropos., hvilket jag sedermera gjort endast i anledn. af Hr Gr. o. Landtm:s yttrande, att contrapropos:ns uppgifvande berodde på den, som begärt voteringen. Gr. Horn: Jag måste qvarblifva vid den tanken, att någon contraproposm icke bär bör äga rum; och i fall ingen anmärkn. gillas, faller del af sig sjelf, att Constit.Utskts förslag blir hvilande till grundlagsenlig behandling. Hr Rosenblad: Det är visserligen sannt, att det måhända är formenligast alt låta contrapropostn endast blifva den, att anmärkn. förfaller. Men då den olägenhet, sora i 446 Den 32 December f. m. sista plenum förekom, här icke kan inträffa, emedan endast alne olika meningar finnas, så vida icke någon, med ogillande af Gr.
Det samhällsskick hvari vi lefva eger ett palladium, som snart ett halft sekel betryggat oss — vår grundlag. Den må hafva huru många fel som helst, vi erkänna dem och jag tror att vi alla vilja medverka till deras afhjelpande — men denna grundlag måste hållas i helgd så mycket som möjligt. Då denna grundlag tillerkännes riksdagsmannen rätt att fritt yttra sin tanke och framställa sina förslager sådana som han anser dem för Riket nyttiga, så måste äfven deraf ovillkorligen följa att en kränkning eger rum, om ett förslag, utan något slags tillkännagifvande från den auktoritet till hvilken det blifvit remitteradt, blir undanskjutet. Jag måste således i alla händelser dela Hr Stjernsvärds och AminofFs åsigt rör:de denna fråga; men jag kan deremot icke deltaga i Hr Stjernsvärds skarpa omdöme öfver StatsUtsk. hvars skäl hafva varit oss ryktesvis bekanta, hvarförutan det yttrande Hr Gripenstedt afgifvit bestyrker för mig åtskilligt som jag vetat förut, äfvensom åtskilligt som blifvit af Hr Gr. o. Landtm, inför Ståndet tillkännagifvit. — Likväl qvarstår alltid att den motion, väckt af en riksdagsman, blifvit undanskjuten, utan att få på anmaning något svar. Detta är enligt mitt omdöme ett ganska farligt prejudikat. Vi R. St:r böra skydda, så vidt i vår makt står, våra grundlagar, vi böra skydda den första statsmakten från alla möjliga ingrepp i de rättigheter, grundlagen densamma medgifver; men med lika skäl, lika vaksamhet och upmärksambot måste vi äfven skydda våra egna rättigheter, om icke alltsammans skall blifva en kastboll för, i dag välvilliga, i morgon ganska illvilliga intriger. Jag kan således icke instämma med Finansministern i dess yttrande att man borde afslå Hr Stjernsvärds begäran; jag skulle tvertom tro att man borde tillstyrka den, såvida icke under loppet af denna discussion Ståndet skulle erhålla den särdeles fäg - 336 Den 20 Februari. nanda underrättelsen att StatsUtsk. sjelfmant företagit frågan till pröfning.
Uti sitt till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtande i ämnet har Landtmäteri-styrelsen hufvudsakligen anfört, att Styrelsen ansåge den af Kongl. Majits Befallningshafvande i Westerbottens län väckta frågan om tillsättande af en styresman för afvittringen der i länet, som icke tillika hade annan befattning, vara af synnerligen stor vigt, samt att detta gällde icke blott nämnda län, utan äfven Stora Kopparbergs och Norr bottens län, men ej Wester-Norrlands län, hvarest funnos och behöfdes endast fem afvittrings-landtmätare, hvilka dessutom föga sysselsattes med mätningar på skiljda orter, utan mest med sådana göromål, som erfordrades i och för afvittringsarhetenas i länet afslutande. Uti Stora Kopparbergs, Westerbottens och Norrbottens län vore förhållandet åter helt annorlunda. Uti förstnämnda länet, der styresmannen tillika innehade militärtjenst och hade rättighet att åt enskil da jordegare verkställa skogsdelningar, funnos och behöfdes fortfarande under många år 18 landtmätare, hvilka hlefvo vid pass fem månader hvarje år sysselsatta med fältgöromål af alla slag långt från styresmannens hemvist, och, ehuru för närvarande icke i mer än hufvudsakligen två socknar, dock, i anseende till dessas mycket stora utsträckning, på betydligt skiljda orter; och hvad anginge Westerbottens och Norrbottens län, så hade förhållandena mycket ändrat sig se - 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Då Landshöfdingarne innehafva Förtroendetjenster; måtte den dem subordinerande Betjening, af hvilka Secreteraren och Kammereraren vid tillfällen af laga hinder för Landshöfdingen, förrätta dess Embete, icke kunna tjena med andra villkor än Landshöfdingen sjelf. Det är genom underhafvande Embets och Tjenstemän, som Landshöfdingens Bud och Ordres skola värkställas, och vid deras redlighet samt pålitelighet, måste han ofta trygga sig. Om de uti värkställigheten visa tröghet eller bristande upmärksambet, kunna de blottställa Landshöfdingen, som ensam är Konungen ansvarig för göromålens oafbrutna gång. Det måste följakteligen vara enahanda ansvar och förhållande med Betjeningen, som med deras Chef och Förman. Embets och Tjenstemännen i Konungens Cantzli, blifva för värkställande Magten aldeles onyttige, så framt de sakna densammas förtroende; och en Regering, som ej kunde skilja från den närmare handläggningen vid göromålen personer om hvilkas pålitelighet den icke vore fullkomligt säker, skulle ofta råka i villrådighet. Advocatfiscalernes tjenster äro af den egna beskaffenhet, at de mindre än Domare och Embetsmän i allmänhet, bero på Öfver Domstolars eller Förmäns inseende, och kunna icke altid lika lätt ställas till ansvar; och då deras högste Förman Justitia Cancelleren innehar Förtroende Embete, synes det vara i sin ordning, at äfven de ställas i enahanda förhållande. Jag tillstyrker således bifall til Konungens Nådiga Proposition om tillägg uti 35 § Reg. Formen; men önskar för min del at från Cancelliet måtte undantagas de Embets och Tjenstemän hvilka höra til Justitia Revisions Expedition, så vida deras innehafvande tjenster stå i sammanhang med Dommare Embeten. Votering yrkades, hvarefter Herr Grefven och Ordföranden framställde följande Proposition »Den som bifaller hvad Konungen föreslagit i afseende på Landt Begeringen, skrifver Ja, Den det ej vill skrifver