Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Taket gungade för den friska morgonvinden, men var tillika så starkt, att Saida, som, troende allt vara en dröm, en synvilla, försökte stående på stenen att rycka det löst, snart fann att det emotstod hennes ansträngningar. Det lilla trädet var icke skadadt; dess lilla topp sköt igenom en öppning i taket och blickade fritt åt det blå. Saida tänkte: vi vete ej hvad; ty minnet hade öfvergifvit henne och aningen var henne icke följaktig. Hon vaknade och kom till sig, då yxens slag afstadnade och i stället hördes steg af en sig närmande. Hon förnam följande ord sakta framsagda: du ser på mig, min gosse, men nu är arbetet äfven slut. Ser du Wille; dessa båda framstycken hänger jag fast vid detta tvärträd och fäster äfven taket dervid och då blir taket starkt, så att Wille och jag kan spatsera derpå. Hon hann icke tänka öfver, hvem den kända rösten tillhörde, ty framför henne stod Otto, den trogne hunden Wilppas vid hans sida. Ett utrop af öfverraskning undföll Melia och af smärta, ty minnet började vakna och hvart skulle hon fly. Äfven Otto undföll ett rop af öfverraskning och af glädje, ty då Saida nu var här, huru skulle icke hoppet hviska behagliga saker! Hunden skällde på flickan, men tystades af sin herre, som sade: Wille förstår inte, att vi äro bland vänner. Förlåt honom för hans herres skull ... Allt är nu färdigt, så när som på detta träd ... och sedan ... Han tystnade och började tillyxa trädet. Då han engång såg upp och mötte Saidas blick, stadnade han plötsligt, fällde yxen och trädet ... hans allvarliga anlete tändes som af tusende blixtar och han sade: Nej, jag vill icke fullborda byggnaden, innan jag vet allt. Saida, Melia Saida; säkert minnes du hvad du lofvade mig, den gång jag såg dig senast: när trädens qvistar sökt upp dig, beredda att ge dig skugga och svalka emot middagens brännande sol, då skulle Saida ... så lovade du ... med hjertats eget språk förjaga mitt tvifvel, min ovisshet. Nu äro vi i naturens tempel, vi äro på en helig ort.
Allmogens ylleväfnader, som för flera orter inom riket öfvergått lill husslöjd, förtjena äfven K. H. St:s uppmärksamhet. Genom förbud har denna tillverkning varit skyddad från all täflan med utländska fabrikater. Medgifves åfev import emot den låga tull, 16 sk. sorn comiterade för - Den ri I\I ars f. n>. i3 slagit, så synes det icke svårt för några utländska fabriker att undersälja den Svenska husfliten, tills denna upphört. Betraktas detta ämne ur statsekonomiens materiella synpunkt, så gäller i allmänhet, att en förening af åkerbruket med någon binäring öfverallt medför en välmåga, som af en enda näring icke framkallas. Men statshushållningen bör icke öfverse den högre synpunkten af sambandet emellan en nations fysiska och moraliska krafter. Betrnktom den arbetares boning, hvarest uppfinning eller bandslöjd förmår alt sysselsätta både äldre oell yngre, och skapa inkomst af den mindre arbetsföres lid, då klimatets hårdhet hindrar honom att söka sig förtjenst utom hus eller i andra orter! Hvarje stund är der af värde. Ynglingen växer upp vid arbete: lättjan är okänd, emedan arhi tsamheten öfvergålt till natur, och sedligheten är dess trogna följeslagare. Orter inom Sverige finnas af denna art. Hvem önksar ej, att den tillhörde liela landet? Låtom oss derföre icke hänföras af principer, hvilkas fruktbarhet för Sverige visst icke uppväger förlusten af allmogens husslöjd; låtom oss ej utsätta den för en täflan , hvars resultat kunde blifva lika förderfligt, som det är föga tvifvelaktigt! Och till hvilka missbruk vid förtullningen skulle det icke leda att sätta så skiljaktig tull på vadmal och kläde? Den utländske fabrikanten behöfde blott gifva sin vara samma bredd, som vadmal vanligen har; och gränsen emellan grofva kläden och vadmal skulle svårligen kunna bestämmas, än mindre tillämpas med den säkerhet, som erfordras, så vida ej skyddstullen på kläde blefve en lek.
Jag will supponera, att ge«om amortistements operationer ärligen i Z million förswinna till statsskulden blir beiald: utelöpande werkliga mynter stulle dä wid denna termin utgöra ert belopp af t. ex. 15 milltvner: detta more förmodligen der högsta nan P>lu8 ultra: förr borde wisterliaen aldrig nya ulläningar af Banquen fä göras: Vlatsbehofwen, Embetsmäns löner — allt kom dä i sitt gamla stick: häraf blir en följd, att jag förenar mig med Herr Friherre Stael von Hollllein deruti, att alla Discom-astignationer böra i Äanquen inom en wist kort tid, presenteras och emot Bancoftdlar utbytas samt sedan icke sä cir. culera: sörnyadt förbud emot privata astignationers transporterande pä innehafwaren borde och widtagas: Regerings-Formens 72 §. synes mig i detta fall ej kunna sörtydas. Enar sedermera ockrojen för Discomerne uphör, kunna de wäl såsom privata assosiativner tillätas, men utan kllt allmänt hi» drag: staten kunde tillika pä de i Riksdisconten insatte capitaler, hwilka borde anses som siats-annuiteter, och andra werkliga men aldeles intet imaginaira eller creditfonder, med län understödja landtbruk, bergwerk och näringar, men absolut inga andra, samt ej betala de privata actieägarne mer an sex procents ärlig ränka. Enär Riksens Ständer förmodligen denna Riksdag läta wid den närwarande ställningen bero äga veste anmärkningar ej annat anspräk än att såsom min enstilta reservation fä i protocollet inflyta - DtzNl6Iulir. rsr flyta och stall min önskan wara upfyld, min glädje fullkomlig, om de söreflagne mesurerne bliswa onödige och jag misstagit mig om säflet att »verkställa och åstadkomma hwad jag endast will kunna hoppas, att allas bemödande äsyftar, en söndersliten stats radicala frälsning töresive ^körner, ^llolok Loran:
De oerhördt tunga former, hvarunder vi arbeta, kunna någorlunda fördragas genom den nästan oinskränkta tid vi faktiskt ega att vara tillsammans. Men fara vore sannerligen för handen att genom den inskränkning häri, som är föreslagen, vår representation nedsattes till rolen af en blott skattebeviljande ständerförsamling, som vore föga hulpen dermed att regeringen egde, när henne så för godt syntes, för något visst särskildt ärende sammankalla en urtima riksdag. Det vore åtminstone ett elakt skämt att påstå den representation ega initiativ, hvars åsigter och förslager, såvida de ej rörde med statsregleringen sammanhang egande ämnen, icke kunde komma under öfverläggning och pröfning. Jag tror man bör väl betänka sig, innan man sätter sig i det dilemma, att antingen nödgas lemna de vigtigaste frågor oafgjorda, eller ock, vore det äfven med den andra statsmagtens bifall, uppenbart öfverträda en lag och dertill en Grundlag. Man har velat underkänna betydelsen af regeringens rätt, hvad Sverige angår, att upplösa representationen och genom nya val vädja till nationen. Förhållanden kunna dock inträffa, som kunde föranleda regeringen att upplösa riksdagen, med hopp om framgång vid de nya valen. Om t. ex. hela Sveriges press, såsom någon gång händer, lifligt agiterade för en viss fråga och i denna hade med regeringen öfverensstämmande åsigter, är jag öfvertygad, att valen till de tre Stånden skulle få en annan utgång, än om samma magter voro frågan emot, Klart Den 6 December e. m. 385 Klart är äfven att med det stigande politiska lif, vi hafva att emotse, förhållanden, som skulle göra en rätt sådan, som den ifrågavarande, behöflig, skola i framtiden uppstå oftare än hittills. Men förslagets olägenheter såväl i afseende härå, sorn i fråga om stadgande af bestämd tid för riksdags sammanvaro, må emellertid vara större eller mindre — och att det är olägenheter, det medgifva förslagets anhängare sjelfva —, så qvarstår likväl oformligheten af dylika förhållanden, en oformlighet så stor, att den skulle göra vår grundlag härutinnan till den ende i sitt slag.
g) att i de för armeen bestämda beväringsområden, der, utom infanteri, äfven kavalleri eller artilleri, eller artillerieller sapör-depöter finnas, mönster-herren af det antal beväringsskyldige, som enligt mönsterrullan skall i staden eller fögderiet uttagas, utser hvilka, som böra tilldelas artilleriet, ka - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o io4- 223 valteriet eller depöterna, hvartill dock i första rummet uttagas sådane beväringsskyldige, som sjelfve önska tjena vid dessa vapen, så vida de i öfrigt äro dertill duglige; li) att beväringskarl, som uppbådas till vapenöfning eller tjenstgöring, må ega rättighet att lega karl i sitt ställe, äfven bland dem af årets klass, som böra till reserv-manskapet, emot skyldighet likväl att sjelf ingå bland nämnda manskap i den legdes nummer-ordning; i) att, då större eller mindre del af beväringsmanskapet till vapenöfning i fredstid uppbådas, den ordning skall dervid iakttagas, att de, sorn böra till första klassåldern, först utgå och derefter de öfriga klasserna efter åldern, de yngre klasserne framför de äldre, tills det antal är fyldt, som behof vet fordrar; hvaremot när beväringsmanskapet till tjenstgöring i krigstid uppbådas, af alla klasserna, de, som undergått vapenöfning, först må klassvis uttagas i den ordning, som bär förut är sagd, och sedermera de, som tillböra reserven, bkaledes efter samma ordning dem emellan. 7:o Den på Gottland antagna och upprättade allmänna beväring kommer att i dess nuvarande skick fortfara.
Förordningen den 20 Jan. 1S24,angående ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, t} ekes böra vara gällande så väl vid de tillfällen, då afledning af vatten från odlingsbar jord endast genom större afloppsdikens eller vattendrags rensning kan beredas, sorn då rifning af vattenverk kommer i fråga, likväl, lill undvikande af iramtida rättegångar och hinder för sådana nyttiga odlingar, följande tillägg till ofvannämnde, 1835 års förändring af 4 §• 2 morn. i 1824 års Kongl. Förordning måtte ega rum: ”Lag samma vare vid de tillfällen, då kostnad för större vatten-af”ledning på annat sätt, till beredande af odling för samfällig jord, ”gäldas skall och motvillig delegare ej efter allmän Lag är pligtig i ”afloppsoch floddikes gräfning deltaga.’"’ Härjemte har det Högvördiga Preste-Ståndet äfvenledes till LagUtskottet remitterat ett af Herr Prosten Gahne afgifvet memorial, deruti Herr Prosten, med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om ett lån till myrtrakternas på Gottland utlappning och odling, tillkännagifva, att dessa myrors uttappning och odling för närvarande mötes af ett nästan oöfvervinneligt hinder deruti, att genom ofvananförde författningar väl stadgades: att vattenverk,* som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, må helt och hållet utrifvas eller ändras och godtgörande derför till valtenverks-egare fördelas å den jord samfäldt, som genom vattenverks rifning eller ändring tillskyndas båtnad, äfvensom den Lagsami Allm.
Upplysning har dock sedermera blifvit Revisorerne meddelad, att nödig åtgärd komme att vidtagas för tillvägabringande af rättelse i nu anmärkta förhållande. — 23 — Räkenskaperna för år 1841 öfver de å Riks-Staten anvisade Manufaktur-medel, äfvensom öfver Extra Licentoch Eskilstuna Fristads-medlen samt de från Kongl. General-Tull-Styrelsen levererade Tulloch Beslags-andelar, — i sammanhang hvarmed redovisas ersättningen (ör inlösta Lärfts-premie-sedlar i Vester-Nori lands Län, — hafva i Kongl. Kammar-Rätten blifvit granskade utan anmärkning, hvaremot 1842 års enahanda räkenskaper ännu icke hunnit derstädes undergå revision. Utgifterna, bestående af understöd åt fabriksoch slöjde-idkare, rese-bidrag, arfvoden, aflöning af tjenstemän i Eskilstuna Fristad samt premier för finare lärfter, vadmal m. m., hafva deremot, under sistnämnde tvenne år, uppgått till 24,659: 39. 8. Till Kongl. Uppå underdånig hemställan af Direktören för Kongl. LandtbruksAkademien, Herr Stats-Rådet m. m. Poppius, och i enlighet med Kongl. Kommerse-Kollegii tillstyrkande, har Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt Bref af den 25 Januari 184a bifallit, att ett årligt arfvode, stort 666 R:dr 32 sk. Banko, finge tills vidare, från och med nämnde år, af Manufakturmedlen tilldelas Landtbruks-Akademiens Sekreterare J. Th. Nathhorst, emot villkoi: 1) alt han, i afseende å fårskötsel och ullkultur, lemnar det biträde samt de råd och upplysningar, som kunna äskas af den, som har sig anförtrodt öfverinseendet af denna näringsgren och de till dess befrämjande vidtagna anstalter, hvaribland Kronans stamschäferier, äfvensom att han, på enahanda sätt, tillhandagår Landtbruks-Akademiens
– Jag väntar att af Hedda snart få veta om jag misstager mig häruti – och är öfvertygad, att, om hon lärde känna unga Grefve C–s skulle hon förlåta dem deras Högvälborenhet De hafva varit mycket goda mot mig. Emilie till och med förtrolig, hvarigenom jag fått tillfälle att skåda in i hennes rena själ. Hennes man, som, – jag kan ej finna något annat uttryck – tillber henne, kallar henne en himmelsk varelse. Måtte han ej vara mera sannspådd, än han tror! Lätt kan man vid hennes åsyn falla på den tankan att hon ej länge får tillhöra jorden, och sjelf väntar hon sig det icke. Under loppet af sommaren skall hon åter blifva Moder, och tror sig ej öfverlefva den tiden. Detta sade hon mig i går och tillade: „Tro ej, att denna aning är en sjuklig, mjelt„sjuk grill af mig – Jag vet att lif och död „äro i Guds hand, och att Han ensam råder, „deröfver, men jag är så lycklig – Jag känner „att detta ej kan vara länge.“ När hon sagt dessa ord kom hennes man bort till oss. Aldrig förgäter jag den blick hon fästade på honom. Han bleknade derför – men hon talade glädtigt med honom, – när han åter aflägsnat sig, följde hon honom med ögonen och sade: „Om Ni visste hvad det är för mig att se honom lugn och glad.“ Jag kunde ej svara. Augusta och hennes barn sprungo nu fram till henne. Då glänste tårar i hennes ögon, hon lyfte upp sina barn och kysste dem jollrade sedan länge med dem och var intagande mild, som vanligt, hela aftonen Huru gerna jag än ville kan jag ej för Eder framställa en bild af denna ljufva qvinna, om hvilken man med Skalden måste säga: „Stjernan Intet spår af knot, af nedslagenhet, icke ens af sorg öfver att lemna en jord, der hon allenast varit för lycklig kan upptäckas hos henne, som blott tycks med mera intensitet än vi andra, lefva de stunder hon tror vara sig ännu tillmätta. Augustas Mor skickade mig i dag in till sin sonhustru.
Det rasslar i låset, fängelsedörren öppnas, tre män träda in, Brandt, Falkenskjold och Wolff med en lykta i hand. Brandt draperar kappan i hjälteveck omkring sin eleganta figur och säger sakta: Drottningen har sändt oss! Falkenskjold ser småleende på den vakthafvande officern och hviskar: Han har order att sofva tungt! Wolff löser länkarna – och med en min af oändlig njutning sträcker fången sig på sitt läger. Han känner sig fri. Sundets vågor skumma framför bogen, medan slupen flyger söderut för förlig vind. Han står på däcket och ser tillbaka. Där ligger staden i dunkel, där ligger landet i mörker, och folket sofver. När det vaknar skall hvart spår af hvad han verkat och velat vara utplånadt – men i häfderna skall det stå upp till nytt lif – och framtiden skall med undran stirra på detta väldiga fragment af en lifsgärning, som en ensam främling en gång sökt genomföra, fast han dignade under sin uppgifts öfvermänskliga storhet Ut i den vida världen styr skeppet sin kurs – i ingens erinring lefver en slagen, landsflyktig man – men utan saknad lämnar han också detta land – byter det mot ett annat, där solen lyser varmare! Ingen skall sakna honom och ingen skall han sakna! En efter en stiga de fram för hans inbillning, de sköna damer, som han skänkt några sekunder, några timmar, några dagar af sitt lif, och som i utbyte gjort honom till föremål för sina galanta nycker. Där är drottningen – javäl! Hennes hjärta har utan tvifvel rymt en stor passion – en hetblodig kvinnas känsla för mannen, som stillat hennes sinnens hunger! Han ser henne gråta af saknad och smärta – men det rör honom icke – tomheten, som han lämnar efter sig i hennes famn och hennes själ, skall snart fyllas. Han tänker på lilla Sophie Gæhler och på AnneSophie Bülow och på Elisabeth Eyben – damer gråta så häftigt och tröstas så lätt. Aldrig har drottningen ens för hans sensuella inbillning betydt så mycket som en af dessa – och hur lätt har han icke tagit skilsmässan från dem alla. Hans hjärta har fått alltför många små sår i lifvets kamp och ärren bli hårda. Han känner ingenting mer
Huruledes den redan begagnade vägen står tillsammans med den rättsenliga grunden för kommunens och individens inbördes förhållande, men den af Kongl. Kommers-kollegium anvisade sträfvar till rubbning deraf, har jag förut sökt utveckla. Skulle en större frihet än den redan befintliga pröfvas nödig, kan densamma efter min tanke på lämpligare sätt beredas genom lättade utvägar \ 8 Sammansatta Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Ulsk.s Betänkande N:o 2. att vinna rättighet till kommissionshandels idkande, endast att den sorn utöfvar handeln tillhör kommunen. Vigten af detta samband och vådorna af dess upplösning torde jag ytterligare få med några exempel ådagalägga. Handels-ordningens åberopade 15 § mom. 1 innehåller väl, att den, som i stad idkar handel, utau att der vara borgare, skall uppfylla alla de förbindelser, som åligga borgaren, och det föreslagna tillägget förpligtar den fremmande köpmannen att derför ställa säkerhet; men härigenom äro kommunens anspråk ingalunda tillfredsställda. Det vigligaste af dessa är utan tvifvel det på bidrag till fattigvården, hvilka icke åligga personen såsom borgare, utan såsom församlingsmedlem. Om nu en till annan församling hörande köpman drifver öppen minuthandel genom expediter, hvilka lika litet som husbonden torde behöfva tillhöra kommunen, sä kan jag för min del ej anse honom vara, i följd af ofvannämnde föreskrifter, förpligtad att något bidraga till församlingens fattigvård, sjukvård, folkundervisning o. m. d. Det är endast rent borgerliga onera, såsom båtsmanshåll, i hvad det belastar den borgerliga rörelsen, skjutsning, representationskostnad och annat sådant af mindre betydenhet, som lian måste vidkännas, ehuru det mycket väl låter tänka sig, att just den idkade rörelsen på ett eller annat sätt skapar föremål för fattigförsörjningen. Om det skulle inträffa, hvad som icke heller är otänkbart, att all handel i en stad drefs af fremmande köpmän, så blefve deraf en naturlig följd, att stadens hela handelsrörelse icke lemnade något understöd till de vigligaste kommunaibehofvens fyllande.
Från Högloft. Ridderskapel och Adeln. S. I). Föredrogs BevillningsUtskottets Memorial, JYS 16, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående allmänna bevillningen. Härvid förekommo: §2. Ridderskapet och Adeln godkände och biföll Utskottets första yttrande och sednare hemställan, afslog inbjudningen att frånträda beslutet om bevillningsfrihet för enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus samt godkände voteringspropositionerna N:ris 1 och 2. § 11. Utskottets till de öfriga Riks-Stånden gjorda anmälan lades till handlingarne. § 16. Inbjudningen afslogs och voteringspropositionen JYS 5 godkändes, § 23. Voteringspropositionen JYS 4 godkändes. § 25. Utskottets yttrande lades till handlingarne. Formulärerna. Utskottets hemställan bifölls. Instruktionen för taxeringsförrättningarne, §§ 4, 5 och 7. Utskottels två första yttranden gillades och dess sista till Borgare-Ståndet gjorda hemställan lades till handlingarne. 520 Prot.-Utdrag den 19 Augusti 1863. § 17. Voteringspropositionen JM 5 godkändes. Utskottets slutliga yttrande. Godkändes. S. D. Föredrogs och godkändes Bevillnings-Utskottets Memorial, JM 18, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i en tullregleringsfräga. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Memorialer och Betänkanden: JM 49, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, JM 33, öfver väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt. Lades till handlingarne. JM 50, i anledning af väckt motion om utsträckning af tiden, inom hvilken Underrätts s. k. småprotokoller skola till Hofrätt insändas. Bifölls. JM 52, i anledning af väckt motion om giltigheten af vitén, utfästa för fullgörande af enskilda emellan slutade aftal. Bifölls.
Sedan å saltadt kött och fisk, för hvilka varor, enligt § 16, den 13:de tunnan, som bestås till packning, är fri från lull och öfriga afgifter, nedsättning ofvanföre blifvit föreslagen, hemställes att ifrågavarande § må utgå. Uti 37 § lärer, vid föreskriften att besigtning skall äga rum å allt hvitt socker, ankommande från någon hamn i Europa, hvilket ej är angifvet såsom krossadt lumpoch Havanaterres-, eller annat under samma tullbestämning hänföriigt slag, böra tilläggas toppsocker, såsom följd af förslaget om upphörande af nuva rande införselsförbud å sistnämnda sockerslag. Den i 19:de § af underrättelserna till gällande taxa meddelade föreskrift, att kobolt bör vid utförsel vara fördelad i paketer och försedd med stämpel från det ställe, der den blifvit tagen, synes lämpligen kunna ur författningen ute slutas, enär varan nu mera både såsom rå och malen, är vid utförsel tullfri och de föreskrifna formaliteterna ur synpunkten af behöflrge tullkontroller äro af ingen vigt. Af beslutet att alla varor af här ifrågavarande beskaffenhet böra vara till införsel tillåtna, följer att orden i slutet af 22, nu blifvande 18:de § 5 moment: »om det är till införsel lofgifvet», samt »med det förbjudna förfares på sätt angående dylikt gods finnes stadgadt,» böra utgå.
Efter fotografier från Gösta Flormans och Dahllöfs atelierer. I D U N 174 ^refaldighGtskvällQn. Na r mina tankar tillbaka gå till barndoms sälla dagar, de gärna, dväljas och hci / a då i cn af de skön ' sta hagar Och när Trefaldighetskuäll går in, står hagen Ujligasl för mitt sinn '. Jag minns den stupande bra,ni,a, led, — en slingrande gångstig bara — som gick till ån och till källan ned — » irefaldighetskällan » klara, som vällde fram under mossig sten och glänste l / lå uti solens sken. Och när för värmande vårsols makt de flyktat, de hvita drifvor, kring källan stodo i vårlig prakt violer, sippor och vifvor, och ner från pil utaf hängen full på hållens spegel det stänkte gult. Då fågelsången som Ijufvast ljöd från tallaroch björk: och ' pilar och, hvitklädd hugg på sin blomdoft bjödåt oindai-nas lätta ilar och kälken sjöng under klippans lulll., då var han Itommen, den glada koåll. Se ' n dagens sol gått i strålglans ned och klockor till helg hörts mana, gick bygdens ungdom i stulna led till » källhagen » enligt vana att ur trefaldig helskälla klar få » dricka hälsa » för sommarns dar. I takt del gick, efter » speU och sång Ull slingrande stig i branten, då bar del utför med vilda språng, som, häjdades först vid kanten af ån, som flöt i den djupa dal emellan häckar af löfrik al. Kring hällan stodo de unga snart, hon lockade gosse som flicka, men » offras » skulle det — det var klart, förr ' n någon dock tordes dricka. Och mången titten och knapp ocltså som » offen skänktes åt källans » r å ». Men kvällen skred och de ungas hop sig dragit till lek upp i hagen, och gällt ljöd springande flickors rop, då någon af dem blef t tagen »; och » skära hafre » så vackert klang, och » sista paret » i natten sprang.