Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen får jag förena mig med Herr Öfverste Prytz uti en punkt af dess reservation vid 146 § 1 morn., att Tullbetjentes beslagare-ttndelar må befrias från bevillning, emedan jag anser dessa behöfva ali möjlig uppmuntran, för att med nit och drift uppfylla sina ej sällan med lifsfara förenade tjenstepligter, och derigenom söka göra tull-lagstiftningen i någon mon till en sanning. 34 Bevillnings-Ut skottets Betankande, N;0 //. Herr Prosten Berg instämde uti denna reservation i dess helhet, hvarjemte Herrar Gillberg, C. J. Kock, Sjöstedt, Akesson och Tjernberg förenade sig med Herr Doctor Sandberg, angående 28 § uti bevillnings-stadSan Herr Gillberg: ”Det Höglofl. Bevillnings-Ulskottet har ansett sig höra afstyrka Rikets Hoglofl. Ständer att antaga mitt förslag till nya grunder för bevillningens utgörande. Emot detta afslytkande får jag vördsamt anmäla min reservation och derjemte fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på några af de skäl, sorn Utskottet anfört. Såsom skäl anföres först ”svårigheten alt tillvägabringa en rättvis och billig fördelning på Län, communen och individer. Alt på Rikets Län fördela en af Rikets Ständer beviljad och lill ziffran bestämd bevillningssumma, är visserligen icke ett svårare göromål, än alt antingen på creditorer i en concurs fördela massans behållna tillgång, eller ock att upprätta en sådan tariff till reparation af salu-accis-ersättningen utaf Rikets Städer, som den, hvilken finnes tryckt i 1841 års Bevillningsstadga; likasom Rikets städer måste oafkortadt erlägga de dem påförde andelar af salu-accisen, likaså borde ock hvarje Län oafkortadt ansvara för och erlägga dess andel af den totala bevillnings-summan.
Jag har svårt alt fö eställa mig Sveriges inbyggare så kallsinnige för •myndige barns välfärd, att icke inom en större omkrets skulle finnas några personer med nog religionskänsla och medborgerlighet för att anse det Bihang till R. St, Fröt. 1834. 1 Sami. 1 A fdel. % i3:de Häftet, I Kongl. Majus A'tidigs "Proposition Ai-.o 4g. Tara en helig pligt* att, utan beräkning af egen fördel och möda, åtaga sig en sådan befattning, hvilken egentligen icke erfordrar annan åtgärd, ån att några gånger oin året sammanträda (troligen vid Kyrkan i Socknestugan före eller efter Gudsljonsten) och, i enlighet med bestämda föreskrifter, till förvar emottaga handlingar och vidtaga några enkla åtgärder till betryggande af de omyndigas säkerhet. Jag hoppas tvärtom, att ett förslag härutinnan skall i allmänhet nicitas med beredvillighet och att den enda betänklighet, sorn dervid uppslår, är den ansvarsförbindelse för deras befattning, hvartill Ledamöterne i Förmyndare-kammare böra vara förpligtade; men då de göras uppmärksamma deruppå, att delta ansvar icke eger ruin i annat fall, än om de oredligen förhålla sig eller med uppsåt underlåta bevaka omyndigs rätt, eller försumma alt förnya meddelad inteckning, hvarom åter påminnelse vid årliga inventeringar alltid eger rum, torde de låta öfvertyga sig, alt denna ansvarsförbindelse ej bör medföra någon farhåga.' Utgången må emedlertid blifva hvilken sorn helst, så jrr det dock klart, att, om än förslaget misslyckas, de omyndige ej derigenom komma i sämre belägenhet, än om detsamma aldrig egt rum, och elt försök tycke* således åtminstone böra göras. Det är derföre jag vågat, i enlighet med mina åsigler, upprätta bifogade förslag till Iustruction för Förmyndare-, kammare på landet oeh i dé städer, der sådane ej äro inrättade. Detta förslag grundar sig derpå, att
Hr von Troil har så fullständigt utredt detta ämne, att jag icke vill besvära R. o. Ad. med att upprepa de skäl han anfört, utan ber endast att få förena mig med honom, öfvertygad derom, att detta förslag är håde nödigt och nyttigt, hvilket jemväl erfarenheten bekräftat i många hänseenden, och jag vill i detta afseende blott fästa Frih. Palmstjernas uppmärksamhet på den förklaring öfver bysättningslagen, sorn sedan sista riksdag blifvit utfärdad och hvilken var nog uppenbart stridande både emot K. M:s propos. och Ständernas i detta ämne fattade och af K. M, sanctionerade beslut. 350 Den 21 September f. m. Frih. Cederström, Jacob: Man söker nästan vid hvarje tillfälle, då man kommer till frågan om förändringar i vår grundlag, att vilja hafva motsvarighet i andra länders och derutinnan söka anledn. till att upphäfva vår. Man hör likväl dervid fästa en närmare uppmärksamhet på våra äldre förhållanden och på dem sorn afsågos när grundlagen stiftades. Man säger, att här har Konungen förlorat sitt veto vid stiftande af civil lag, som likväl enligt 87 § Reg.F. bör stiftas af Konung och Ständer gemensamt och af dem allena. Man måste betrakta det förhållande, att Svenska representationen icke stiftar civil lag annorlunda än som sagdt är i 87 §, och att representationen efter grundlagen samlas livart 5 år. Likväl uppkomma frågor om rättelse af otydligheter i lagen, inom samma tid, som kunna vara af svår beskaffenhet. Vid det argument man anfört, att en majoritet i Högsta Domstolen kan, i strid med Konungens och Ständernas vilja, bestämma en lagförklaring, har man förbisett skillnaden emellan Konungen såsom ledamot i Högsta Domstolen med 2 röster och Konungen såsom riket allena styrande. Man vill icke afse denna dubbla natur i Konungens befattning; man vill icke begripa lagstiftarens mening dermed, som likväl är af en ganska ingripande egenskap i samhällsskicket. Vid sådant förhållande anhåller jag att fä fästa uppmärksamheten på nyttan af det stadgande, som i grundlagen för närvar, finnes. Konung och Ständer hafva vid kommande riksdag tillfälle att förklara, huruvida Högsta
Hvad angick vaktbetjcningen vid Läns-styrelserne, hvars löner voro dels indelda, dels kontanta, de sednare från 102 r:dr 24 sk. till 42 r:dr 24, sk., skulle, med indclningarnes indragning, desse vaktbetjente erhålla endast kontanta löner; och komma att i alla länen på stat uppföras 2:ne vaktmästare, den förste med 200 r:dr årlig lön, den andra med 180 r:dr, utom i Stockholms län, der den nu å stat uppförde landsgevaldigern skulle tills vidare qvarstå med årligt kontant anslag af 420 r:dr, samt 2 ordinarie vaktmästare finnas med lön 250 r:dr hvardera och en extra vaktmästare med arfvode 80 r:dr. För kronofogdarna, i hvilken tjenstegrad. sedan Kongl. Majit bifallit Wadsbo härads delning i 2 domsagor, nya löner skulle uppföras åt kronofogde och häradsskrifvare i det ena iogderiet, ansågs lönen böra bestämmas till ett minimibelopp af 1,200 r:dr, inberäknadt expenser, rescpenningar och skrifvarehjelp samt jemväl de provisioner, som nu åtnjötos. Härads skrifvar ne skulle såsom minimi-inkomst erhålla 1,000 r:dr i lön, med inberäkning af mantalsskrifningsprovisionsbcvillningsin. fl. procent samt debetscdelslösen. Vidkommande slutligen länsmännen, ansåges en sådan lönetillökning behöflig, att hvarje länsman finge af boställe och lön åtnjuta sammanlagdt minst 300 rrdr ärligen; hvarförutan behof af löner uppstått för 3:ne nya länsmän, nemligen för en inom Aska härad i Östergöthlands län, för en inom Stranda härad i Kalmar län och för en inom Loos kapellförsamling, tillhörande Kopparbergs oell Gefleborgs län. För den sålunda uppgjorda löne-regleringcn erfordrades ett anslag af 76,263 r:dr 24 sk5 rist; men då.
Ehuru det häraf skulle synas, som, genom de vid odlings-företag i de Norra Provinserna fästade större förmåner, vore behörigen sörjdt för denna vigtiga angelägenhet, hafva likväl Riksens Ständer insett, att ändamålet icke på sådant sätt kan vinnas, enär ej allenast Climatets hårdhet och det deraf uppkommande äfventyret af täta missväxter afskräcka från dylika odlingsföretag och göra framgången deraf osäker, utan äfven Nybyggarens utskylder, hvilka bestämmas efter samma grunder, som i andra af Naturen mera gynnande orter, måste för honom blifva mera betungande; Och erfarenheten har äfven visat, att, då ett Nybygge ej blifvit öfvergifvet, Nybyggaren likväl saknat förmåga, att förbättra detsamma; hvilket förhållande jemväl vitsordas af de Eem-års-berättelser, E. K. M:ts Befallj1 ningshafvande i Westerbottens och WesterNorrlands Län senast afgifvit, och hvarutinnan förmäles, att ”Nybyggena draga med möda deras skatt och skola förr eller senare bringas i ödesmål.’’ På grund af dessa omständigheter och då det icke betviflas kan, att Norrlands Skogar och. ödemarker, der för närvarande en gles befolkning och ett hardt climat försvåra den första odlingen, skulle kunna, medelst tjenliga åtgärder, i en icke aflägsen framtid, försättas i bättre skick, hvaraf åter betydliga förmåner skulle tillflyta Statenj hafva Riksens Ständer alltså ansett Ny - Under Jurugn Skrif velger. byggarne i dessa orter Förtjena en större uppmuntran till deras företag.
Sådane barn blifva, genom den alltför stora frihet, eller den sysslolöshet, hvari de lemnäs, uppfostrade icke till nyttiga medborgare, som göra heder åt fäderneslandet, utan till sjelfspillingar eller brottslingar, som icke sällan sluta sin bana i galgen. Den stora råa mängden liknar barn i bristande omtanka för framtiden, och måste såsom sådane behandlas. Vildén säljer om morgonen sin säng, utan att tänka på behofvet deraf om aftonen. Så är det äfven med dessa barn; de sakna omtanka för egen bergning, och om man ej nödgar dem att skaffa sig ett ärligt näringsfång, föras de i6 H. 17 a58 Den i3 Mar* e. m. tanklöst från fattigdom till tiggeri och nöd, och från nöd till brott. Jag tror således, alt den faderligaste och hästa omsorg Staten kan egna åt dessa sina barn, består, såsom Friherre Åkerhjelm redan yttrat, deruti alt tidigt hålla dem till alt ärligt försörja sig sjelfva. Underkastar man dem icke detta tvång, innan de blifvit brottslingar, får man igen dem såsom sådane, och måste underkasta dem ett vida svårare, nemligen fängelsets. Hvar och en, som vistats på landet, lärer ock hafva erfarit, huru tiggare oell lösdrifvare utgöra en landsplåga , särdeles nära de stora vägarne. Om man med de få klagomål, som från lösdrifvare inkomma till Kongl. Maj:t öfver för hård behandling, skulle jemföra den allmänna klagan öfver olägenheterna af landsstrykare, tror jag, att öfvervigten skulle till den grad befinnas på den sednare sidan, alt man, i stället för att klaga öfver deras förtryck, skulle klaga öfver deras sjelfsvåld. Det är origtigt att påstå, det man genom stränghet mot lösdrifvare skulle öka correctionshjonens antal. Väl torde förhållandet kunna blifva sådant till en början, men ej i längden; ty man är dock heldre fri, än fängslad, såsom rymningarne från Correctionslnrättningarne bevisa; och om man ej längre får vara fri såsom landsstrykare, uppfyller man nog frihetens vilkor, att skaffa sig ärligt näringsfång, hvarigenom Corjrections-inrättningarne blifva mindre fyllda.
K:dr för tunnan 104,073: tillsammans K:dr 4,106,510: lili ell i bilagde, inlör Kongl. Naj:l i 8tats-Kädet den 10 i denna mänaden olver Kandtlörs vars-ärenden källna Krotoeol! inlaget, underdånigt Ketänkande, kar föredragande Oepartements-Kdelen fullständigt ulredl beskatlendelZn ak de särskildta dekof, dvilka del8 päkalla tillökningar i ds kortgäende ärliga ulgillerna8 delopp, del8 utgöra föremål för allenast tillfälliga 8tatsbidrag; oell eduru Kongl. ^laj:t in8er, att ds ak lOepartements-Kdeleu tillstyrkta an8lag kunna lör Kandtlörsvaret vara dedölliga oell nyttiga; dar Kongl. !VIgj:t likväl, med dänsigt till beräkningen al 8taten8 nuvarande tillgängar, nu enda8t velat al Kikets 8tänder ä8ka den del af berörde andag, 80m alser de angelägnaste bedofven8 kallande. Brefvet den 22 Kebruari 1841 en serskild summa al 850 K:dr, att dögst al anslaget ä Kjerde ldulvud-liteln till olörutsedde utgifter ärligen utgå till fyllnad i expenserne. Oä bedokvet af denna utgift körtlar, föreslär Kongl. IBaj:t nu, att med afseende dera anslaget för Kandtlorsvars-Oepartementets Kommando-expedition mä lördojas med . K:dr 850: transport 850: 16 ^c>/r^/.
Enär då denne sednare ålades att årligen lill förmyndare-kammaren ingå med redogörelse för året, synes all möjlig säkerhet vara vunnen. Förmyndare-kammaren borde bestå af inom districtet,' häradet, eller länet valde män, utan afseende å stånd, och till bestridande af förmyndare-kammarens utgifter och nödige löner { proc. af nettoinkomst tillhöra förmyndare-kammaren, och 1 proc. medgifvas den speciela förmyndaren. Det lämpligaste, då numera Hypotheks-inrättningar öfverallt i landet upkommit, synes vara att dermed förena förmyndare-kammarens directioner, häldst placering af pupillens inflytande medel då förenas med högst möjliga säkerhet. Att tysta prioriteter, så skadliga för allmänna krediten måtte en gång uphöra, böra vi vänta oss af våra uplysta och nitiska Jurister. 2:o Erfarenheten har vittnat att nuvarande Corrections-inrättning på Långholmen icke upfyller sitt ändamål. Antalet dervarande dålige subjecter växer dagligen, och der man någon gång vågar utsläppa någon derifrån, ser man dem snart åter intagna. Långt ifrån att minskas går antalet i stigande likasom Statens omkostnader, och det kan ej vara annorlunda då deras lefnadsvilkor äro så omsorgsfullt ordnade, att de njuta en art välstånd, sorn de fåfängt skulle lika sorgfritt förvärfva med ärligt arbete. Det är sant de sakna friheten — men utom det att de omgifvas af likstämmiga kamrater, veta de att lid efter annan igenom rymning förskaffa sig någon tids förlustelser — och när disciplinen blir dem för alfvarsam,- tillställa de ett upror, sådant vi nyligen sedt. Jag får derföre väcka följande motion: l:o att R. St. ville hos K. M. i underd:t uttrycka deras öfvertygelse om ändaraålslösheten af Långholmens Correctrs-Inrältning, Den 29 December. 211 sami der förvarade personals fördelande på redan varande eller blifvande Kronoarbets-kompanier.
Uti högstberörda, den 3 sistlidne Juli till Rikets Ständer aflåtna och till Stats-Utskottet remitterade, nådiga Proposition (införd under N:o 117 i Usta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll) meddelas att, sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 Oktober 1860, — jemte anmälan, att till fullbordande af nationalmuseibyggnaden samt till verkställande af den del utaf dess inredning, hvilken i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet borde utföras, en summa af Trehundra Åttatio Tusen Riksdaler Riksmynt blifvit för nu löpande statsregleringsperiod anslageni underdånighet anhållit, det täcktes Kongl. Maj:t åt sakkunnige personer uppdraga att utarbeta fullständigt förslag i afseende på de återstående arbeten, som erfordrades ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för samlingarnes inrymmande och omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar med iakttagande af all den sparsamhet, som kunde stå i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten, och Kongl. Maj:t, med bifall till denna Rikets Ständers anhållan, under den 12 April 1861 förordnat en komité, bestående af Öfver-intendenten G. Söderberg, Riks-antiqvarien B. E. Hildebrand, Professoren vid Akademien för de Fria Konsterna J. C. Boklund, vice Bibliothekarien G. E. Klemming och Lektorn vid högre elementarläroverket i Skara G. Wennerberg, att uppgöra berörda förslag, hvarvid komiterade. i hänliih. till It. St.
— » En kvinna genomdrifver ensam hvad inte tio män skulle kunna, » säger Björken, hvilket ju skulle vara mycket smickrande för vårt kön, o m han ej alltid tillade: » isynnerhet när hon kan ställa till oreda! » — Gina svalnade för Figge, då hon fick höra, att han kritiserat formen på hennes haka, och A x e l berättade mig i förtroende öfver en tallrik mandel-bubbert, att han endast » pratat tok » m e d lilla Mia, o c h att h o n visst väntade på en kusin i Amerika. Sedan gick allt jämnt s o m en ränning, tills förberedelserna till brölloppet började, då var det motigheterna togo vid. Som jag omöjligt kunde hinna m e d allting själf denna jul, måste jag lämna bort en del arbeten. Bland annat skickade jag skinkorna o c h korfvarna till Engmans på Lunda för att rökas, och det skulle jag snart k o m m a att ångra. — Stadens enda sömmerska var så öfverhopad m e d arbete, att Gina måste b e lilla Mia — som syr alla borgmästaredöttrarnas klädningar — att hjälpa sig. Flickan tog emot tyget o c h lofvade, att klädningen skulle bli färdig i tid. A propos, skulle det inte vara möjligt för våra herrar uppfinnare att uttänka nå- gon slags » sanningsprofvare »? Det finns ju äggprofvare, smörprofvare m. fl., o c h det vore så bekvämt, att då ens skomakare eller tapetserare lofvat säkert, att man skall få arbetet färdigt i nästa vecka, sätta » profvåren » på h o n o m och mäta ihåligheten af hans löfte. Som Gina är fader o c h moderlös, så skulle brölloppet bli hos oss, o c h en dag medan jag bakade kringlor började jag göra u p p listan på brölloppsgästerna, o c h så erinrade jag mig att borgmästarinnan — A x e l s tant — o c h rådmanskan Wallin — pastorns m o r — icke kunde bjudas på samma gång.
Så mycket rörande Londonsektionen af den engelska pressen, den största, men ingalunda den vigtigaste delen. Det finnes icke en stad af den ringaste vigt utan dess dagliga tidning, och tack vare Reuter-telegrammen * och en-sldlda telegrafledningar till London, är landsortspressen, i afseende på nyheter, praktiskt i jemnbredd med Londons, ehuru denna stad före telegrafens införande hade monopol på dylika. I sina hufvuddrag är landsortspressen naturligtvis en reduktion af hufvudstadens. Den utmärkter sig genom samma företagsamhetsanda och djerfhet, genom intelligens och bildning. Hvad som i synnerhet skiljer den från andra länders landsortspress är i sjelfva verket att den icke * Baron Reuter inrättade år 1859 en telegrafisk agentur, hvar-igenom det monopol, som i praktiken innehades af de rika tidnin-garne, mottog en stöt. Genom agenter kunde han förskaffa sig tillförlitliga nyheter från nästan hvarje del af den bebodda verlden. Han uppsatte en byrå och för en årlig afgift kan hvarje tidning erhålla kopior af alla ankomna telegram på hvaije timme af dagen eller natten. Sålunda blefvo småtidningarna. och landsortspressen med ' ens likstälda med de rikaste tidningarne, hvilka derefber satte upp enskilda telegrafledningar.är provincial. Det är ett faktum, föga kändt utom England, att London icke är och aldrig har varit för England hvad Paris är för Frankrike. Endast under parlamentets sessioner är London centrum för politiken. Så snart parlamentet upphör att sitta, upphör äfven London att vara annat än rikets förnämsta stad. Hofvet flyttar till en skotsk dal. Ministrarne finnas på jagtmarkerna i Yorkshire, vid Walesiska laxfisken; allt hvilket gifver lif och glans åt London försvinner liksom genom ett trollslag, och London i stället för att i politisk diskussion gifva signalen åt landsorten, tager sjelf sina signaler från provinserna. Äfven under parlamentets sessioner hållas några åf de vigtigaste ministerela talen icke i sjelfva parlamentet, utan vid provinsmöten, vid boskapsutställningar, täflingar i plöjning och andra landt-liga förlustelser.
Skrifvelse, N:o 67. 7 ansett billigheten fordra, att någon godtgörelse derför dem bereddes genom er hållande af dagtraktamente under kommenderingstiden samt skälig reseersättning, den sednare beräknad enligt den för Statens jernvägar gällande tarif. — Den häraf uppkommande kostnad, tillhopa med åtskilliga andra utgifter, utgjorde, enligt förslagsvis uppgjord beräkning, omkring 5,000 Ridr årligen; dervid dock borde tagas i betraktande att, genom ett samfäldt utförande af skjutöfningarne, besparades två tredjedelar af den amunnition, äfvensom af materialier och öfriga effekter, som erfordrades då samma öfningar anställdes å tre särskilda platser, hvilken besparing skulle, i synnerhet då fråga blefve om skjutning med kanoner af större kaliber, uppgå till ganska betydlig del af nämnda summa; Och har, i anledning häraf, E. Iv. Majit nu af Rikets Ständer äskat för artilleri befälets skjutöfningar ett anslag af 5,000 R:dr årligen. I anledning häraf hafva Rikets Ständer bifallit att ett anslag af 5,000 R:dr må för berörda ändamål å artilleri-regementenas stat uppföras. d) Till traktamentsersättningar, transportkostnader med flera utgifter för Göta Artilleri-regementes exercisoch skjutöfningar på dess nya mötesplats Tånga hed har E. K. Majit begärt ett anslag af 3,500 Ridr årligen. Detta anslagsbehof är föranledt deraf, att omförmälda mötesplats, hvilken, efter det Kronan blifvit af egaren till regementets förra exercisoch målskjutningsplats Dösebacka hed derifrån uppsagd, måst för ändamålet inlösas, är belägen vid Wårgårda jernvägsstation på ett afstånd af 6,2 mil från regementets hufvudstation; Och hafva Rikets Ständer till förevarande nådiga framställning lemnat bifall. ej I likhet med hvad för öfriga värfvade regementen egt rum, har E. K.
Domstolen trodde, att någon större utförlighet, än förslaget nu innehåller, i afseende på uttrycken ”försvårande och mildrande omständigheter”, vore nyttig och behöflig, såsom bidragande att närmare bestämma dessa begrepp, hvilka för ett relativt straffsystem äro af särdeles vigt, men som hittills, under tillämpning af absoluta straffbestämmelser, föga kommit att utbildas. På grund häraf hemställde Högste Domstolen, om icke i ”1 § måtte” meddelas ett stadgande, som Lagberedningen nästan enhälligt antog, med föga redaktionsförändring, så lydande: ”Straff skola, inom de i lagen derföre satta gränser, mätas efter gerningens mer eller mindre svåra beskaffenhet och den större eller mindre brottslighet i viljan, gerningsmannen ådagalagt. Sålunda ökas eller minskas straffbarheten i mån af: den större eller mindre fara, skada eller förargelse, som brottet medfört; mängden eller vigten af de bevekelsegrunder, som från brottet afhålla bort; gerningsmannens större eller mindre förmåga att brottsligheten inse; den större eller mindre djerfhet, list eller ihärdighet, som till brottets utförande varit använd; dea inflytelse, som gerningsmannens egna elakartade Motioner i Borr/are-Ståndet 1865. 235 begär eller böjelser, eller andras bemödande att förleda, eller ock tillfälliga anledningar, såsom nöd, öfverilning och mera dylikt, må anses hafva utöfvat på hans vilja; den kallsinnighet, gerningsmannen visat för den förfördelades lidande, eller den omsorg han visat att hindra eller godtgöra gerningens onda följder; så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äro.” De allmänna reglor, som Högste Domstolen och Lagberedningen ansett böra sålunda inflyta i sjelfva lagen, borde uti den ifrågasatta kommentaren tillämpas, utvecklas och med exempel belysas vid hvarje särskild paragraf, så att någon enhet hos Domstolarne i fråga om straffbestämmelserna kunde beredas. I följd af hvad jag här ofvan anfört skulle vid denna kommentars författande samvetsgrannt användas: l:o.