Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dec. 2 A. P. 182. — i anledning af ytterligare väckt fråga om utdelning af Ridderskapets och Adelns Pro - 571 tocoll vid 1817 och 1818 årens Urtima Riksdag. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: i anledning af anmärkningar vid Utskottets yttrande i frågan om SaltpetterFondens utlåning. Dec. 2 A. P. 14. i anledning af återremiss å Utskottets förut afgifne Betänkande, i fråga om grunderne för en ny Instruction för Riksens Ständers Revisorer. -— angående slutliga bestämmandet af arfvoden för någre biträdande, äfvensom ersättning för renskrifnings-kostnader. Dec. 2 A. P. i3. — i anledning af Konungens Skrifvelse angående ändring i Instructionen för Riksens Ständers Revisorer m. m. Dec. P. 723. Dec, 2 A. P. i5, 3a, .— angående förslag till Voterings-proposi tioner i målet, rörande ersättning för Svenske medborgares lidne förluster genom uppbringningar. Dec. 2 A, P. 182. —- i anledning af Konungens Remiss å ÖfversteLieutenant Hjertås ansökning om återvinning af försuten tid för inlösen af åtskiliige DisconlAssignationer. Dec. 2 A. P. 406, — i anledning af Konungens Remiss uppå LandtRäntmästaren Rönströms ansökning om återfående af försuten tid för inlösen 57® af a:ne stycken af Malmö f. d. DiscontYerk utgifne Obligationer. Dec. 2 Ä. P. 4o6. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: öfver anmärkningar vid Utskottets yttrande om utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag. StatsUtskottets Ledamöter. Se Lista. StatsUtskottets, det Förstärkta, Bei’ättelser om utgången af voteringarne: angående grunderne för den blifvande Bevillningen. Julii P. 123g.
Afdelnings stat för år 1849 uppförda oell under Afdelningens andel i anslaget till försvarsverket i allmänhet inbegripna samt den 14 Juli samma år ännu odisponerade kommendantskäpsmedel blifvit öfverflyttade till Fortifikations-afdelningens förvaltning och redovisning; hvaremot och då den, sedan flera föregående år, i f d. Utrednings-afdelningens hufvudböcker upptagna balans å kommendantskäpsmedel af 71 Rdr 12 sk. 8 rst., hvarför f. d. Fortifikations-redogöraren Hallström häftade, utgjorde en Utrednings-afdelningens fordran, densamma äfven sedermera ansetts böra i nämnde Afdelnings eller numera lntendents-afdelningens räkenskaper fortfarande balanseras; men som, efter hvad nu upplyst blifvit, Fortifikations-afdelningen jemväl uppdebiterat nämnde balansbelopp, oell den betalning, som derå möjligen kan komma att inflyta, desto hellre bör till samma Afdelning ingå, som, utom det att den öfriga vida större fordran, statsanslaget för försvarsverket äger hos Hallström eller bans konkursmassa, är i Fortifikations-afdelningens räkenskaper balanserad, den behållning af kommendantskäpsmedel, som år 1S49 blifvit till nämnde Afdelning öfverflyttad, otvifvelaktig! varit högre i den mån någon afbetalning ä Hallströms balans, under årets lopp, före öfverflyttningen hade influtit, så har, för beredande af rättelse i det af Rikets Ständers Revisorer anmärkta förhållande, föreskrift blifvit meddelad derom, att meranämnde f. d. Fortifikations-redogöraren — 179 — Hallström påförda 71 Rdr 12 sk. 8 rst. skola i 1853 års balansrelation för Intendents-afdelningen afföras, med anteckning, att samma belopp finnes i Fortifikationsafdelningen till redovisning upptaget.
Förhållandet lärer vara, alt en fond af 15,000 å 17,000 r:dr linnes, som skall användas, för alt med räntan derå på gamla dagar försörja afskedade krigsmän, och dä bör väl frågan bli, huru dessa medel skola pä det fördelaktigaste sätt användas, sä att det kommer det största möjliga antal lill godo, och hvar och en af detta antal åtnjuter likadana fördelar, som om några fä blifvit särskildt pensionerade. Delta kan ej tillgå på annat sätt, än att man utbetalar medlen, så att dermed åstadkommes den största nytta. Närman inrymmer dessa krigsmän pä en inrättning, sådan som den vid Ulriksdal, så blir kostnaden, sorn hvar och en ser, tre gånger sä stor, som om contanta pensioner gäfvos och peusionärerne sjelfve tillätos alt uppsöka sig vistelseorter, dem de linna för sig lämpligast. Således, dä ett antal krigsman, 3 ä 4 gånger större, kan underhållas genom ett annat förvaitningssätt, så uträttas ju också 3 å 4 gångor större nytta med anslaget; och jag ser ingenting som hindrar, att låta denna fond stå såsom en särskild inrättning, hvarutaf pensioner af t. ex. 40 r:dr af Konungen kunde utdelas ål dem, sorn Ijcnt en viss lid, då man företrädesvis kunde gynna soldaten ur den värfvade delen ur armeen, som kanske under 20 är gjort garnisonsljenst, gått pä Den 7 November. 127 vakt hvar fjerde natt, och följaktligen varit i ett släp och ett arbete, med hvilket intet annat är jemförligt, att, säger jag, mildeligen på gamla dagar försörja dessa utsläpade varelser, hvilket de verkligen blefvo med en summa af 40 till 50 r:dr, och som kunde förökas genom egel arbete, hvarigenom ledsna den förjagades. Hr Hjerta: Då Frih.
Detta oagtadt kan Land t sakna välstånd; ty sista skärfven utiemnas alltid till Utlagornaj och så länge de utgå, vill vederbörande gerna försvara att välmågan är i sin höjd; men det som tyckes bevisa Hallands snart instundande förlägenhet är, att behållningen af förra gynnande tiders vinst tages till bestridande af de flt-sta utgifter, intill dess Sandock Ljung-öknar äro enda återstoden, omöjlig att förvandla till frugtgifvande Fält, då, genom dryga Skatter, en stor del af RörelseCapi alet försvinner. Några få Enskilta, hvilka äga både krafter och patriotisme att föröka Productionen, tröttna då de se att deras bemö. danden blott påkalla nya bördor. Mine Herrar! Jag vill fråga: huru skall ett Land kunna äga bestånd, som i Fredsti - Den 2 Januarii. 53 der uppoffrar allt, och hvars Närings grenar äro ganska tå? Huru skall ett sådant Land i tidens län.d kunna uthärd1, att, vid förefallande oundviijiga behof, medverka ti 11 Fäderneslandets sjeifbest.nd? Om Skåne, å ena sidan genom dess, Ciimat, jordmån och andra Naturens fördelar, age-r företräde framför de flasta Rikets öfriga Provincef; så äro deremot, å andra sidan , dess uppoffringar altför stora. En del af detta Land är enskihadt och ombygdt i följd af de i öfrigt välgörande Författningar, som derom äro utkomna de förflutna åren; Ptoductioncn ökad pä ett förvånande sätt, till hvars utförande medel erhöllos i Malmö Discont, under förhoppning att genom en klok. och indragen hushållning godtgöra sina skulder med det productiva Capital de ägde i sin flit och sina mödor; men detta hopp försvann genom Roteringens Permanence efter tgl 2 års Riksdag, ett Onus, som af Skånska Possessionater i allmänhet bifölls, med full förtröstan att en del af Roteringen derigenom skulle minskas. Utom några lå, har denna förmån ej vederfarits Skånes Invånare.
Uti sitt betänkande af den 18 November 1856 har Friherre Ericson framlagt en kalkyl grundad på den förutsättning att med 1 R:dr för hvarje person och 50 öre för hvarje skalp, gods, som på vestra stambanan kommer till Stockholm, förhöja frakten, för att derigenom betåcka räntan på anläggningskostnaden. Men då icke destomindre i de aldra flesta fall godset måste ytterligare fortskaffas från stationen vid Clara sjö mot särskild betalning, antingen för begagnande af spåren eller genom andra transportmedel, så synes detta förslag icke innefatta någon egentlig fördel för de trafikerande. För personaltrafiken blefve det en tillökning i kostnad, ty enligt gällande taxor för åkare och hyrkuskar, år en kurs inom staden, antingen den år från Clara sjö eller från Fatburssjön, till hvilken annan punkt som helst belagd med lika afgift. Denna tillökning i afgift å såväl gods som passagerare torde således vid närmare påseende befinnas obillig, då trafiken deraf icke får någon ökad fördel. Änskönt det år en olägenhet att tills vidare bibehålla vestra stambanans station vid Fatburssjön, torde dock ej böra förbises, att afståndet dit från midten af staden, nemligen Stortorget, år vida kortare, ån från medelpunkten af de flesta andra hufvud stå der eller andra dermed jemförliga större städer till deras bangårdar; såsom exempel hvarpå må anföras Köpenhamn, Berlin, Hamburg med flera, att ej tala om London och Paris; och icke år detta afstånd så stort, att någon resande af denna anledning lärer underlåta att begagna jernvägen. Utskottet har visserligen ansett önskligt, om jernvägen kunde neddragas till Jernvägen och Stadsgården och der anläggas en station för både passagerare och gods, enär, efter all anledning, derigenom skulle uppkomma en ökad trafik på vestra stambanan, som då först komme i beröring med Östersjön, hvilket var ett af hufvudsyftemålen med den storartade jernvågsanlåggningen mellan Sveriges östra kust och den vestra. Detta har också Friherre Ericson ansett ”vestra orternas stora trafik fordra”.
Öfver advokatfiskals-embetels, enligt sådana grunder, anställda talan har bergsdomhafvanden sig förklarat och dervid anfört, att, då ofvanomförmälda jernskaft funnits hos Flink, denne mäste hafva antingen tillhandla t sig detsamma af någon brukssmed, emedan smederne sjelfve bade vården om smedjan och de elfekter, sorn der funnos, eller ock sjelf olofligen tillgripit det, hvarföre och då, i förra fallet, Flink, sorn bodele endast en fjerdedels mil från bruket, olvifvelakligt haft sig bekant, att skaftet hörde till brukssmedernas verktyg, som ej finge afyttras, Bergstingsrälten ansett sig ej annat kunna än på Flink tillämpa Kongl. Hammarsmedsordningen, men att
Han talade för de andliga vapnens företräde framför de verldsliga; han framhöll det okristliga uti att gripa till rysliga straff mot andligt sjuka medmenniskor, som utan tvifvel kunde förbättras genom Guds ords helsogifvande kraft; han visade, att man i fordna barbariska tider dock förfarit med ojemnförligt större mildhet mot de förvillade och bedömt deras tillstånd från en helt annan, menskligare och förnuftigare synpunkt17; han besvor slutligen Suenonius att, hvad Ingrid beträffade, göra sig närmare bekant med denna qvinnas lefnad och tänkesätt, innan han mot henne slungade en anklagelse, som måste fälla den oskyldige med den skyldige. Slutligen sökte han röra Suenonii hjerta genom att troget berätta det uppträde, som, kort efter det denne aflägsnat sig, egt rum i Ingrids stuga mellan Adolf och henne; han beskref, huru hon genom sin själasörjares hårda förfarande bringats att vackla i sin öfvertygelse om de kristnes stora pligt: barmhertigheten mot medmenniskor, och huru hon med moderlig ängslan mer fruktade för sin stackars dotters än för sitt eget öde. Men allt detta var fruktlöst. Suenonius svarade blott: – Om flickan är oskyldig i modrens brott, hvaruppå jag mot min vilja måste tvifla, skall den oskyldiga icke lida med den skyldiga. Jag skall i sådant fall antaga mig den värnlösa, och hon skall icke lida nöd, sålänge jag har en beta bröd i mitt hus. Nu började Adolfs tålamod svigta. Han kastade sig med häftighet in i en tvist med presten, förklarade rent ut sina tankar om hexeriväsendet och sin afsky för de grundsatser, denne omfattat, och sökte med skäl, hemtade såväl ur förnuftet som ur Den Heliga Skrift, nedslå hans meningar. – Huru inskränkt, utbrast han bland annat, – är det icke att inbilla sig, det dessa arma fattiga varelser stå i förbund med onda öfvernaturliga makter! Hvad skulle fresta dem till ett sådant förbund?
för det, radikalaste af alla blad var hans idealistiska reformifver alltför häftig, hans individualism alltför fri. Den kunde icke oslipad användas i sakens tjenst. Men redaktören slipade hans artiklar — slipade alltid bort det bästa, just det, som för författaren var sjelfva sakens kärnpunkt. Max vred sig som en mask under detta ogenerade sätt att handskas med en annans öfvertygelse; det kom till det ena häftiga uppträdet efter det andra. »Han är galen», sade redaktören när Max aflägsnat sig. »Om det inte var ett så fint namn, så skulle han fockas ögonblickligen.» Max visste, att redaktören icke skattade hans kapacitet synnerligen högt, och han pinades af att se det stympade skick, i hvilket hans artiklar presenterades för publiken. Men redaktören var en underklassräf med fin näsa, och han visste, hvad han strök. Det var just öfverklassdoften af Röde prinsens radikalism, allt som kunde stöta de små tillbaka derför att det var stort, allt som kunde förarga de obildade derför att det var bildadt, de okunnige derför att det röjde bildning och upplysning. I det skick Max von Rosenbergs artiklar presenterades, funno tidningens läsare dem skrifna med öfverlägsen talang, och författarens publicistiska anseende växte. Han blef invald i radikala klubbar och sällskap, och hvart han kom visade man honom vänlighet och uppmärksamhet. Han kände blygsel dervid, en finkänslig menniskas blygsel vid att taga emot en vänlighet, som han vet med sig vara oförtjent. Han skulle velat stiga upp midt i församlingen och skrika: nej! nej! Det är inte mig, ni applåderar. Jag är inte sådan, som ni tror. Men han hölls tillbaka af sin tilltagande skepsis gentemot den själlösa hopen, som pladdrade de demokratiska dogmerna på samma tanketomma sätt, som de andre läste upp sina katekeslexor. Hans aristokratiska ringaktning för denna själlösa hop tilltog för hvarje dag; deras fraser skorrade honom i öronen; han hade gjort den upptäckten, att de saknade kärna.
Staten ännu icke efterskänkt de stora summor, som till Canalen blifvit försträckte, och att följagtligen Staten derföre äger fordran, för hvilken Staten måtte, om Bolaget upplöses, äga att göra sig betald af Bolagets tillgångar, i den mån de förslå; och då ostridigt måtte vara, atfc Canalen med allt hvad Den i3 April. 235 dertill hörer, icke nu uppgår i värde till hvad Statens fordringar redan utgöra, torde det vara klart, att de utgöra enda säkerheten derföre, ehuru ej verkelig pantförskrifning skett. Det var detta jag ville uttrycka. Beträffande den anmärkta svårigheten alt uppgöra säkra calculer öfver kostnaderne lill så beskaffade arbeten, som det ifrågavarande, så har jag aldrig påstått, att någon annan kunnat uppgöra säkrare kostnadsförslag än de, som funnits, och hvilka så ofta slagit fel; men jag tror, att då man ena stunden hörer påstås, att den begärda summan är tillräcklig, och den andra, att man ej kan bestämma, hvad arbetet skall kosta, borde man åtminstone göra ett försök, att härutinnan komma till något säkrare omdöme, och att genom en noggrann undersökning söka få tillförlitligen utrönt, om Canalen kan fullbordas, och hvad den då bör kosta; äfvensom jag är öfvertygad, att man, i afseende på undersökningens verkställighet, ej kan göra bättre, än då man öfverlemnar till Kongl. Maj:t att dertill utse skicklige personer. Hans Excellence Herr Grefve von Platen: Ehuru lika villig, som beredd, att ytterligare upptaga de anmärkningar, hvilka blifvit gjorde emot den sak jag försvarar, får jag dock, enär jag hört Ståndet så ofta yrka på proposition, afstå från min rättighet att vidare yttra mig i förevarande fråga. a36 Den i3 April. Herr Hjerta:
Ständers sedermera vidtagne beslut i afseende på dessa sedlars inlösande och beredandet af den härtill erforderliga tillgång; och hafva fullmäktige derjemte, med afseende på revisorernes yttrande angående ifrågavarande behållning, upplyst: att då Rikets Ständer icke förordnat, på hvad sätt den borde användas, vare sig till afbetalning af Riksgäldskontorets bankoskuld, eller till andra föremål, fullmäktige ansett sig icke befogade att härom eller om densammas bokföring meddela någon ny eller förändrad föreskrift; hvadan och då denna behållning i Riksgäldskontorets räkenskaper, efter 1845 års slut, blifvit upptagen på samma sätt som förut, men de dessförinnan till inlösen icke företedda och godkända riksgäldssedlarnes belopp ur räkenskaperne afförts, en häre mot svarande kapitalvinst följaktligen enligt samma räkenskaper måst uppkomma. Som Rikets Ständer, genom gillandet af Banko-utskottets yttrande i 14 § af dess memorial JV2 14, angående Bankens förvaltning sedan sist förllutne riksdag, godkänt den af bankofullmäktige i afseende på meranämnde behållning vidtagne åtgärd; så är frågan härom följaktligen redan afgjord. Beträffande åter de af fullmäktige i Riksgäldskontoret uti ofvanberörde skrifvelse för öfrigt gjorde framställningar, så skall Stats-utskottet deröfver yttra sig i det utlåtande, Utskottet kommer alt afgifva i anledning af åtskilliga under in nevarande riksdag anmälda ansökningar om inlösningen af riksgäldssedlar, hvilka inom den stadgade preskriptionstiden icke blifvit till Riksgäldskontoret inlemnade. 5:o. Angående de i Riksgäldskontorets revisionskontor gjorda anmärkningar vid nämnde verks hufoudböcker för åren 1843 och 1844. (1845 års rev.-ber. sid. 15—16, fullmäktiges utlåtande sid. 54—57).
Jag gillar fullkomligt denna voterings-proposition, men önskar ett tillägg, hvarigenom i Ja-propositionen må uttryckas, att den innefattar förblifvande vid Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut, på det man må veta, alt om man voterar ja, så förblifver man vid ett i ämnet redan fatladt beslut. Herr von Hartmansdorff: Jag bestrider, att man redan fattat beslut om det antal ass, som skall utgöra 1664 års myntfot, ty det är just derom vi tvista. Skall ett sådant tillägg, som det föreslagna, införas i Ja-propositionen, så. skall det ock införas i Nej-propositionen, emedan jag, sorn ämnar rösta Nej, äfven tror mig förblifva vid det redan fattade beslutet. Herr Cederschjöld: Jag för min del skulle visserligen icke hafva något emot, att antalet af ass utföres i båda propositionerna, så vida jag icke fruktade att något fel insmygt sig i det långa bråket. Det är derföre säkrast, att vi endast hålla oss till 1664 års myntfot, och öfverlemna åt vederbörande alt sedan se efter, hurudan denna myntfot är. 64 Den 19 O c to ber f. fn. Herr Ribbing: På grund af min okunnighet om antalet af milliondelar uti bråket, anluVller jag, alt siffrorna måtte uteslutas i Ja-propositionen. I nej-propositionen önskade jag, ett erkännande deraf, att silfvervärdet efter Herr Skogmans förslag verkligen kommer att förminskas i det nya myntet. Jag tror, att vi just strida om, huruvida det så kallade medelvärdet är det rälta. Herr von Hartmansdorff: Om någon röstar för 1664 års myntfot, utan att veta, hvad den innehåller; så är det haris eget fel, sedan antalet af ass, och bråken i hvardera propositionen inflyta. Just för det alt sådant ej till punkt och pricka bestämdes vid första beslutet, då 1664 års myntfot åberopades, hafva vi i dag haft den långa öfverläggningen derom. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence sist framställde Voterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs.
591 ganska bestämdt resonerat sig till afslag å detta beslut, genom de rut*gällande Grundlagar —• så måste jag nödvändigt, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga förklarande, anse frågan vara af Constitutionel beskaffenhet. Jag får således reservera mig emot upptagande af denna fråga i Ekonomiutskottet. Min stadgade och fulla öfvertygelse är, att frågan om Publicitet vid RiksSlåndens öfverläggningar, antingen är af Constitutionel beskaffenhet eller af rent af enskildt för hvarje Stånd. Jag styrkes så mycket mera i denna öfvertygelse, sorn Kongl. Majrts Nådiga svar å RorgareStåndets anmälan, tydligen ger tillkänna, att örn ej alla Fyra Stånden bifalla frågan, den lärer komma att förfalla,” Herr Borgmästaren Cederborg vl trade: "Ehuru discussionerne om publiciteten eller Allmänhetens tillträde till RiksStåndens öfverläggningar tillräckligt hafva utredt detta ämne och en hvar dérom säkert stadgat sin öfvertygelse, anser jag mig böra begagna detta tillfälle att redovisa för mina åsigter i detta afseende, och får således åberopa mitt yttrande, då frågan härom först väcktes i Vallöf!. RorgareStåndet, så lydande: Äfven jag inser och värderar nyttan af den offentlighet i Allmänna öfverläggningar, som blifvit föreslagen; ty derigenom skall den allmänna saken, sanning och rätt, segra öfver småaktigheten, per - 99* Lagutskottets Bcttinkandcn, sonligheten och Ståndsintresset samt hos Representanten efterhand utbilda den moderation i sinnet, hvarutom man icke domer rätt och den i uttrycket, hvarutom man ej talar värdigt. Jag tillstyrker alltså bifall åt den väckta Motionen, om Allmänhetens tillträde till våra öfverläggningar, så ■vida en lika tillåtelse af de ofrige Respective RiksStånden medgifves utom hvilken likstämmighet syftemålet skulle förfelas och Allmänhetens billiga väntan allt för mycket bedragas.
På grund af hvad härom uti oftanämnde Protokoll förekommer, föreslår Kongl. Majit löntillökning för detta Regemente med 20,043: 871. hvarunder innefattas nya löner för: 8 Fanjunkare å 300 R:dr 2,400: 8 Sergeanter å 225 * 1,800: 8 Furirer å 187| » 1,500- 47 Korporaler a 75 » 3,525: 48 Yiee-korporaler å 37V » 1,800: 1 Regements-Trumslagare 225: lii Trumslagare eller Hornblåsare å 37^ R:dr 600: tillhopa R:mt 14:dr 11,850: Ofvanstående tillökningssumma skulle dock kunna förmin skas med 2,192 R:dr 37^ öre, om de ännu qvarvarande f d. Lifdrabant-korpsens löntagare, hvilka af Riksstats-anslaget åtnjuta ett motsvarande belopp, blifva på Allmänna Indragningsstato» förflyttade. Gottlands Nation a lDan äring. I anledning af hvad nyssnämnda protokoll härom innehåller, föreslår Kongl. Majit att en tillökning i anslaget för Gottlands National-Beväring måtte beviljas med 9,206: 83. under hvilken summa innefattas: Nytt arfvode för en Adjutant hos Artilleri Befälhafvaren 150: -—- Nya arfvoden åt 10 Fältmusikanter ä 100 R:dr 1,000: — Ökadt anslag till Befälsmötes-utgifter, sjukvård m. m 787: — Okadt anslag till skott-taflor och skott-vallar . 69: — tillhopa R:dr 2,006: — - Hallands Beväring. För Befälet vid denna Beväringstrupp äskar Kongl. Majit, enligt uppgjord t förslag, en löntillökning af 2,160: — JVester-Norrlands Beväring. Befälet vid denna Beväring aflönas för närvarande af tillgångar från f. d.
Tvärtom är jag beredd, atti detta afseende uppflytta dem ej blott öfver KammarRätten, utan till och med i parité med sjelfva Majestätet, då de, lika med Detta, äro i och för deras åtgärder, (såsom Taxeringsman nemligen) från ett åtal befriade. Men den ädle Grefven torde ursägta mig, om jag icke, lika med honom, så identifierar sak med person, att jag vill skilja Deputerades gerningar från den underordnade ståndpunkt, hvarpå de sig befinna. Jag har här ofvan, för att nyttja den ädle Grefvens egna ord, problematiskt omtalat händelser, som vid taxerings-förrättningarne verkligen inträffat; jag har på detta rum hört yttras, huru man i ett visst Län befallt Häradsskrifvarne att vid TaxeringsComiteerne låta beskatta Landtmannen såsom Handlande, för det han vågat på det för sig förmonligaste sätt afyttra några tunnor säd; och jag har sett, att denna beskattning blifvit af både Taxeringsoch PröfningsComitcerne verkställd; jag har vidare sett, huru Taxeringsman, som af KammarRätten fått sig ålagdt, att uttaxera en i Författningarne uttryckligen stadgad, men af dem förbigången utskyld, in - 74 Den 5 Januari i. för KonungaTronen yttrat, att det vöre dem likgiltigt, om denna utskyld påfördes eller icke, hvaremot bibehållandet af Taxeringsoch Pröfnings-Comiteernes helgd och oförkränkbarhet vore för dem mera magtpåliggande; och jag vädjar då till hvar en af Eder, mine Herrar, att döma, huru belåten Staten, hura belåten den skattskyldige skulle vara, om man, på sätt den ädle Grefven föreslagit, borttoge de controller äfver Taxerings-förrättningarne, sorn för närvarande finnas, och om man förklarade, att en TaxeringsComité aldrig skulle kunna åläggas att omgöra hvad den en gång verkställt, samt att en blifvande TaxeringsComite, icke eller skulle kunna förpligtas att föregående Taxeringsmäns åtgärder förändra.