Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan vid besvarandet af åtskilliga motioner om upphörande af hittills, efter 2 Artikeln i 1835 års Bevillnings-Förordning, utaf embetsoch tjenstemäns löner utgående allmän Bevillning, har Utskottet uti dess Betänkande N:o 12 och i anledning af dervid gjorde anmärkningar afgifne Utlåtande N:o 27, tillkännagifvit sig hysa den åsigt, att embetsoch tjenstemän böra, i likhet med andra samhälls-classer, bidraga till Statsbehofvens fyllande; och som Utskottet icke funnit sig föranlåtet att från denna åsigt afvika, samt stämplade pappers-afgiften för fullmagter m. m. synes vara jemförlig med samma slags afgift för Borgareoch Faste-bref i stadsoch landtmanna-näringarne, anser Utskottet skäl icke vara anförde, som kunna föranleda till den ändring af ifrågavarande §, som Herr Grefve Gyldenstolpe föreslagit. Angående Siats-Utskottets förslag, att Stats-Rådets Ledamöter böra njuta befrielse från afgifter fo»r deras fullmagter, anser Utskottet något serskildt yttrande icke erforderligt, enär denna fråga redan blifvit till Rikets Ständers pröfning öfverlemnad. Bevillnings-UtskoUets Betänkande, N\o 35. Då något stadgande i nu gällande Författning icke förefinnes derom, med hvilket charlae-belopp constilulorial för underbefäl och manskap vid Militaire kuslbevaknings-corpsen böra beläggas, samt då desse personer för deras befattning icke åtnjuta på Stat anslagne löner, utan endast arfvoden, får Utskottet, som ansett lämpligt alt härom meddela föreskrift, i sammanhang med stadgandet angående Chartse-Sigillatte-afgiflen för Underofficerare vid de värfvade Regementena och Flottan, vördsamt hemställa, att sista momentet, pag. 18, må erhålla följande förändrade lydelse:
På sätt Styrelsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse upplyser, utgjorde vid revisionsårets slut behållningarne å Styrelsens räkning i Rikets Ständers Bank följande belopp: å f. d. vattenkommunikations-fonden 575: 75. » anslaget till resor, undersökningar och expenser för allmänna arbeten 8,233: 85. » anslaget till brobyggnad mellan Kyrkoch Skeppsholmarne 3,475: — » anslaget till reparation å bron öfver Bodsjösundet 1,400: — » anslaget till anläggning af ny bro öfver Almarestäk-sundet 11,000: - Summa 24,684: 60. och då härtill lägges den hos Kapten Berg befintliga kassa för brobyggnaden mellan Kyrkoch Skeppsholmarne 2,804: 29. utgör hela kontanta behållningen 27,488: 89. hvilken summa äfven finnes i förestående tabell upptagen. Det belopp, som under titel oredovisade anslag finnes utbalanseradt i Styrelsens hufvudbok och derifrån utfördt i förestående tabell, utgjordes af förskjutna kostnader för allmänna arbeten, nemligen: till Konungens Befallningshafvande i länen 17,138: 6. sjön Tåkerns sänkning 146: 38. undersökningar 4,000: — Summa 21,284: 44- — 109 — § 2. Af en den underdåniga berättelsen bifogad förteckning inhemtas, att Kongl. Maj:t under år 1861 beviljat statsbidrag till följande arbeten: Från riks statens sjette hufvudtitel: Vägomläggning vid Burebacken i Amnehärads socken af Skaraborgs län Dito vid Brickebackarne i Almby socken af Örebro län Färjeroddens öfver Augermanelfven förflyttning från Nyland till Hammar Sänkning af gatan öfver Pantarholmen i Karlskrona
— Der hade väl eljest bort begagnas uttrycket annan dylik orsak. Försummelse i afgörandet af mål, sedan de blifvit till domstols pröfning öfverlemnade, som visat sig hafva inträffat synnerligen med konkurs-saker, må väl sällan fi om någonsin kunna härledas ifrån väld. mannamån eller vrång afsigt, utan helt enkelt ifrån bristande arbetskraft eller sannt nit i denna del af tjenstens utöfning. Den kan begås al sådane tjenstemän, hvilka med fullkomligt alfvar och samvetsgrannhet egna sig ät öfriga tjenstegöromål, men sakna lust för det mera enformiga och icke sällan ganska tidsödande arbetet att författa konkursdomar: — eller ock kan dröjsmålet härleda sig derifrån, såsom ofta synts hafva varit fallet, att dom alldeles icke, eller åtminstone icke allt för snart af parterne sjelfva önskats, t. ex. då ej ringaste tillgång hos gäldenären funnits, eller så kallade ackord varit under beredning. Det kan ock understundom hafva haft sin grund i tveksamhet hos domaren vid besluts fattande i någon mera invecklad fråga, och sålunda i viss mening härflutit ifrån samvetsgrannhet. Icke destomindre måste efter mitt omdöme långsamhet vid rättegångars handläggning i allmänhet betraktas såsom en af de aldrastörsta olägenheter för rättsökande och, der den finnes hafva inrotat sig till vana, såsom embetsfel med all lagens stränghet beifras. Man hör ofta sägas, att en rättsökande synnerligast hos underdomstol heldre önskar oriktig, omogen, förhastad dom, än ingen dom; och man förstår meningen dermed, då man ser målen hos en underrätt ligga i afvaktan på utslag så länge, att under tiden en oriktig dom lätteligen hunnit i högre Rätt pröfvas och ändras. Den förut nämnda rättigheten att gifva Justitie-Kansleren vid handen, om någon domare eller annan tjensteman utan vrång afsigt endast af ovarsamhet felat, framhålles Också icke uti Instruktionen såsom någon ovilkorlig skyldighet. Det heter uti 3 § att Justitie-Ombudsmannen må en slik framställning till Justitie Kansleren göra.
Beträffande åter den beklädnads-hjelp, hvilken Riksens Ständer, redan vid 1809 och sSt® årens Riksdag funnit billigt, att Under - I Den xS Julii. 367 Officerarne vid Flottorne måtte få tillgodonjuta, men hvartill någre medel hittills icke blifvit anslagne, så hafva Riksens Ständer nu till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat verkställigheten deraf, med anhållan, att denna beklädnadshjelp må anordnas, att utgå af den rill Försvarsverket bestådda summa, men som ifrågavarande summa näppeligen blifver tillräcklig för de redan bestämda angelägna behof, hvarföre den är påräknad, och ingen anledning sig företer, att den samma kommer att lemna några tillgångar för nya utgifter, har Kongl. Majit icke kunnat i Nåder bifalla, att nämnde beklädnads-hjelp deraf får bestridas, utan komme UnderOfficerarne vid Flottorne, att åtnöjas med sine redan å Stat ägande Lönings-förmoner, intill dess Riksens Stän-' der anslagit särskilta medel till beklädnads^ hjelp för dem. Likaledes, och hvad angår Riksens Stan.' ders underdåniga hemställan, att den del af räntan å inköpssumman för Carl Gustafs Stads Bruk, som varit påräknad att utgå af arrendemedlen för de vid Söderhamn befintlige, och GevärsFactoriet derstädes förut tillhörige Roteskiften i jord, må få utgå af de medel, som till oförutsedda militaire-utgifter årligen afsättas, har Kongl. Maj:t icke heller funnit skäl, att denna hemställan i Nåder bifalla, emedan Kongl. Majit icke ansett lämpeligt, att någon så ständig utgift, som den ifrågavarande, på denna Fond anvises. 368 Den 18 Jitlii.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens gemensamma Betänkanden, angående en Committé för att upprätta en samling af Oeconomiska Författningar, Mars I. 124, 241. —- om bestämmande af Jordägares och Torpares gemensamma rättigheter och skyldigheter, Mars I. i2D, 240. •— om bestämmande af så väl lösen för Skattehemman emellan arfvingar af BondeStålidet, som ock den hemmansdel hvarå en Åbo kan anses besuten, Mars I. 126, 241, 260, 267. April I. 161. — om ändring af 5 §. uti 24 Cap. ByggningaBalken, rörande Brandstod, Mars I. 126, 241. April I. 4^2. April II. 121, 349, 352. — om upphäfvande af 38 §. i SkogsOrdningen den 1 Äng. i8o5 angående nyttjande af Tröskeslagor utaf Ek, Mars I. 128,241- Mars II. 254, 260, 267. — angående att Luderplatser och allmänna Skallgångar, som föreskrifvas uti 3 Art. af 1808 års Stadga, angående Jagt och Djurfång må upphöra, Mars I. 128, 2^2. April II. p5, 338, 476. 118 Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens gemensamma Betänkanden, i anledning af föreslagen förändring af de rörande Enskiftes-delningar utfärdade Författningar, April I. 142, 241, 3c>4- Junii I.
Äfven jag ber att få yttra några ord, i anledning af Herr Tharas anförande om olämpligheten af de Indelta Löningsräntornes upphörande och ingående till Statsverket. Herr Tham säger, att genom denna åtgärd skulle allt intresse hos Embetsmännen upphöra för Jordbrukets välstånd och Statens Embetsman förvandlas till Regeringens tjenare. Att Jordbrukaren vunnit genom de Indeldta lönerne, är ett påstående, som jag icke tror med något skäl kunna yrkas. Hafva icke hans Räntor derigenom blifvit på flere sätt förhöjde, särdeles i mindre goda och missväxt år? Att Spannmålspriserna deraf skulle uppehållas, i så måtto, att de sätta sig efter Markegångspriset, äger icke heller sällan grund; ty vi hafva många gånger erfarit fördelar under sednare tider, deraf att de gångbara spannmålspriserne varit under markegångar, hvilket åter förorsakar en gifven förlust för jordbrukaren. Den vid flere Riksdagar framstälde klagan inom BondeStåndet, och om jag ej bedrar mig äfven inom detta Stånd, rörande de indelte span måls - Den o.i December f. m. 33 målsräntornas utgående måtte tillräckligt visa att jordbrukaren icke anser sig belåten med närvarande förhållande i denna del. Jag har också länge hört yrkas fastställande vid hvarje Riksdag af en medelmarkegång räknad för 5 år; men jag hemställer huru det låter sig lämpligen göra, och hvilka svårigheter dervid icke möta, så länge räntorna icke uppbäras af Staten, utan af dess Embetsman sjelfva. Jag anser för min del att ett af de hufvudsakligare vilkoren för beredandet af en jemnare och billigare beskattning å jordbruket är de indelta Löningsräntornes afskaffande. Regeringen har ock föreslagit denna åtgärd, emedan den trott det leda till allmän nytta, ordning och reda för framtiden; i sig sjelf kan det icke för Regeringen vara annat än ganska likgiltigt. För öfrigt om det vore så rigtigt att aflöna Embetsman med Indelta Hemmans-Räntor, hvarföre då icke anslå alla Statens nu behållne Räntor till indelt lön åt dem, som sakna en sådan?
Fiir den inognare iingdomen af 31. Anholm. Den österläridska sannsaqan ä r en romantisk berättelse fråii Georgien. Hufvudpersonen ar en ung f urste, hvilken af ge01 giernas roflystna granuar, lesgliierna, erhållit tillnamnet » de kristnas döiisangelw, af det skal a t t han dödat inånga af dessa iiiiinniskoröflvare iirider deras stroftåg iii p&amp; det georgiska omrkdet. Denne hjälte, livilken ala lika skön och ädel som tappfx ocli oföi-vägen, liar uppväckt den lifligaste kärlek hos tvenne i~iiga flickor, hvilka sedan barndomen varit förenade genoiii den föitroligaste vänskap. D e bsda flickornas k#rlek och de konflikter, Iivilka i följd af denim kärlek iippsti, iitgör; i beriittelsens liuf vudteiiia. Stilen ä ' frisk och inilande, och trots sagans allvarliga, a t t e j säga sorgliga, griindtoii, är likväl eii ljus och glad färg utbredd öfver det hela. De iniingskiftande händelserna äro mycket iinderliiillande ocli med späiidt intresse följer maii frbi början till slut deras utveckling. - Mot arbetet i sin liellict skulle vi vilja göra den anmärkningen, a t t det helt och Iiallet saknar lokalfärg. Eastmer sliir en frisk doft af geinytlig sveiisk borgerlighet oss tillmötes i dessa skildringar fråii det lidft orientaliska berglandet. Sanitalen inellan de georgiska kviniioriia t. ex. liafva en för deii svenska allmänlieteii välbekant klang. D e unga tärnorna tafla oin a t t vara originella ocli pikanta. i sin konversatioii - tout coninie cliez noiis.
Ämna vi dig från oss sända. I denna dräkt man dig ej känna skall, till dess du hunnit fram till våra vänner, och färden går helt lätt här öfver viken, dit knapt en vilsen kula nå'ngång kommer. SIGRID. O, att den hunne mig! Och du ej frågar om jag det ville... JOHAN FLEMING. Svara, Sigrid, mig, säg öppet då du gaf din hand åt mig, gaf du af kärlek den? SIGRID. Har jag dig gifvit ett skäl till tvifvel om min tro? JOHAN FLEMING. Ah nej! Dock, hjärtat väger icke skäl mot skäl. Jag vet ej, men nu, Sigrid, säg mig kan du älska? SIGRID. Ej så innerligt, som du. JOHAN FLEMING. Låt mig få se i dina vackra ögon. Se upp på mig. Säg, om jag bad dig blifva tillsamman här och dö med mig ej sant, de skulle icke stråla rätt af fröjd? Du svarade mig ja kanske, men sedan du lade till: "i denna tunga sal här är så kvaft"... Mins du? SIGRID. Nej! JOHAN FLEMING. Jo, du mins det Ack, Sigrid! Om du mig ej älskade, hvi gaf du mig din hand, hvarföre sade du ej: jag dig ej älskar. Då jag skulle ej plågat dig så länge, som jag nu fast omedveten gjort det. SIGRID. O, min Gud! JOHAN FLEMING. Jag förebrår dig ej, tvärtom mig själf jag förebrår. Farväl, farväl, min syster! Blif lycklig en gång, när en själ du finner, som är dig värd, och mins mig som en vän! SIGRID. Nej, Johan, sänd mig icke bort. Om ock jag ej är värd att dö med dig, jag önskar dock intet annat än få dö. JOHAN FLEMING. Och hvarför? Rår du väl för, att ej jag dig var kär i högre mått än någon ann'. Ditt hjärta, hur kan så hårdt och dock så vekt det vara. Farväl! Nu dör jag lycklig; men du skulle ej göra det. SIGRID (för sig). O, om jag hade mod att säga honom alt! JOHAN FLEMING.
Af den förra förmonen hafwa de warit i åtnjutande Lill Wedik är, da T-ixeriugö-Commikkeerne dek dem palade, hwilket pä anförde besvär af Konungens Befaliningshafwande och Kongl. K>'M, mar-Eollegium faststälkes ur det skäl, alt de icke stro uti 1809 ars Riksdags Beslut undamagne; men som dehe privilegier genom ingen försättning Factoriet fränraaikö, och desie arbetare alltid ansetlS lika med qemenffapen af krigsmagren, sa syneö detta wara en oriktig tillämpning afRiksens Ständers dä widtagne bestur, och sär jag nu ödmjukeligen anhälla om rättelse, härutinnan, enär ny Be, willnings.förordning utfärdas, och alt tvid Pnvilegierne blifwa bibehållen. Bewillning blcfwo de genom Kongl. Resolution af den 12 Mars i?c,Z älagde betala, och som privilegierne likaledes dem derifrån befria, sä anhälles afweu ödmjukeligen o»r fastställelse dera, hälst ingen eftergift gifwes Factorie-ägaren uti de honom alagde ffyldrghcter, eller honom nägra förmoner deremot blifwit tillagdt. Den 29 April. 8z Detta Memorial anhäller jag malle blifwa re. Mitteradt till Bewillnings-Uiffotlet Ukdrag nr de Husquarna Gewärs-Facrorie förlänke Privilegier af den 25 Fcbruarii 1715. ?:de punden. Alt Factorie-folk ffal! wara fritt för kneckteoch Bäksmanshäll, inqvartering, och all annan borgerlig tunga sa wida de ingen borgerlig näring hafwa, eiler sädane hemman äga, som för detze onera icke kunna befrias, men för den conlriöution, som i följe af 1712 ärS contribulions placat af all lös och fast egendom bör erläggas, kan ingen befrias.
Vid granskning af Statsråds-Protokollet öfver Finans-ärenden för den 2 Mars detta år, angående hand läggningen, af Kammar-Kollegii då före - Konstitiitions-UIskottets Memorial, N\o 16, 27 dragna underdåniga skrifvelse emi förloppet af de för utarrenderande ånyo af Strömsholms Stuteri anslagne Strömsholms Kungsladugård, samt åtskilliga hagar, ängar och holmar uti Strömsholms och Kungsörs Fögderier, så väl i bemälde Kollegium, som inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerås, den 23 nästföregångne Februari förrättade auetioner, har Konstitulions-Utskottet inhemtat: alt, för de inom Kungsörs fögderi belägna ifrågavarande lägenheter, med bestämdt arrende af tillsammans i5 tunnor 20 £ kappar Råg, i5 tunnor a34 kappar Korn, 989 tunnor 9* kappar Uafra, 46,33i IM Hö, 7,161 IM Halm och 66 R:dr 27 sk. B:ko i penningar, högsta anbudet blifvit gjordt hos Kammar-Kollegium af Öfver-direktören ./. E. Hörstadius, med 8 tunnor 17 kappar, hälften Råg och hälften Korn, 60 tunnor 231 kappar Hafra, 1,661 \M Hö, 839 L® Halm, samt 33 R:dr 21 sk.
Sluteliaen företogs 6:te puncken, angående Hennes Kongl. Höghets Prinsesians 1'in rs Stat. Dä wid öfwerlaggningen i Stats-Utskottet huruwida Hennes Kongl. Höghet borde fä behälla de 8062 Den 2i Zebruarii. rozz 8062 R:d., som blifwit Hennes Kongl. Höghet till ersättning anslagne intill desi Hennes Kongl. Höghet äterbekommer sina inkomster ifrän Stiftet Öuedlingkurg, 2.ne Ständ hade stadnat emot 2:ne och således begge meningarne nu af Ulstotket wore framstälda, hemstälde Zerr (örefwen och Landtinarstalken lill Hög ost. Ridderstapet och Adeln, att nu yttra sig till hwilkendera de i nämnde fräga wille gifwa sitt bifall. Friherre Stael von blollsteio/ Denna sak är nu andra gängen hos Ridderstapet och Adeln under - öfwerläggning. Jag sär hemställa om sedan a:ne Ständ stadnat emot 2;ne der kan wara enligt Regerings-Formens esprit art Riksens Ständer ännu deröfwer besluta. Friherre Stael upläste derpä början af 69 §. i Regeringsformen, hwarefter han fortfor: Högloft. Ridderstapet och Adeln lärer häraf inse, att StaksUt, kottet bör kringsända Depurerade för akt uplysa af hwad orsa? Siänden stadnat i sä olika beslut, och det är först sedan denna formalitet är upfylld, som saken till Ständernas afgörande kan öfwerlemnas. Grefwe klörner, ^stol^li (loran. Jag ber om förläieise: den citerade Z. rör aldeles icke den stägan, när inom ett Utstött Eländens mening w äro delade. Den angär de tillfällen dä hos Riks-Ständen sjelfwe betänkligheter nyslätt, att antaga eller förkasta en framstäld motion. Gres - iOZ4 Den 2i Zebruarli Grefwe ve I» 6aräie.
Kronprinsens utnämnande, att i vissa fall föra Ordet i den, under Kongl. Majits frånvaro till. förordnade Regering , täcktes Kongl. Maj:f, på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, nämnde Skrifvelse, sådan den vid detta Protocoll finnes bilagd; i Nåder gilla, hvarjemte Kongl. Majit be fa 1 Lie, att densamma, af undertecknad HofCaneeiler contraslgnerad, skulle till Rikets Ständer på vanligt sätt, öfverlemnas. Ut Supra. In Fidem G. af Wetterstedt.. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning ef deras underdåniga svar å Kongl. Maf ts, under den 13 sistlidne Februarii, aflåtne Skrifvelse, angående Hans Kongl. Höghet Kronprinsens utnämnande att, i vissa fall föra Ordet i Regeringen; Gifven Stockholms Slott den 23 April 1823. Kongl. Majit har med tillfredsställsej inhemtat af det svar, Rikets Ständer under den 11 sisth April till Kongl. Majit i underdånighet afgifvit, att de instämt i de förslag Kongl. Mains Nådiga Skrifvelse af den 13 sistlidne Februarii, »nehäl ler, angående Kongl. Majits kärälskelige Skrifvelse ang. H. K• H. Kronprinsens ittnäm779 Herr Sons, Hans Kongl. Höghet Kronprinsen , Joseph Frans Oscars utnämnande att, i vissa fall föra Ordet i den under Kongl. Majits frånvaro tillförordnade Regering. Då nu detta Rikets Ständers, beslut föran ledt af och öfverensstämmande med Kongl. Majits afgifr.e
Ni visste, att jag uttalat mig mycket nedsättande – och mycket orättvist – om er person? – Ja. Men det var min öfvertygelse, att det icke fanns mer än en möjlighet till ömsesidig lycka och trefnad för min drottning och min konung: nämligen om det goda förhållandet dem emellan kunde återställas. Jag trodde mig göra båda majestäten en tjänst genom att arbeta därpå. – Men ni hade ingen anledning att göra någonting för mig! – Jo, E. M:t – säger han. – Jag trodde mig därigenom bäst sörja också för mina egna intressen. Det föll sig för öfrigt af sig själft; omständigheterna, min ställning förde det med sig. Jag kom till hofvet med den fasta föresatsen att icke blanda mig i intrigerna utan endast göra min plikt. Som läkare måste jag under resan gång på gång varna H. M:t konungen för följderna af ett alltför tygellöst lif och motarbetade därigenom, indirekt, grefve Holcks inflytande. Likväl blef jag fäst vid H. Min uppriktighet hade alltså icke misshagat H. M:t, som kanske kände, att mina varningar voro dikterade af den varmaste tillgifvenhet. – Så kom jag hit. Också här höll jag mig utanför intrigspelet; dock lade jag märke till, hurusom de olika partiernas intriger mot hvarandra alltid utgingo från den förutsättningen, att förhållandet mellan de kungliga makarna icke kunde förbättras. Hvarför icke söka åvägabringa ett närmande? Af åtskilliga samtal med konungen trodde jag mig ha märkt, att H. M:t i själ och hjärta ingenting högre önskade. – Därför vände ni er således till mig? Jag vill minnas, att jag icke mottog er synnerligen nådigt! – Nej. Men jag hade ju också rykte för att vara en så kallad favorit! – Blef ni icke sårad af det mottagande ni rönte? Han skakar sitt hufvud sakta och småler stilla. – Vill man uträtta någonting, får man icke fästa sig vid, om man får en skråma under förarbetena. Nervositet och dåligt lynne följa med vissa sjukdomar – jag hade en del erfarenhet däraf – jag har nämligen haft många damer bland mina patienter i Holstein. – Och dessa damer – nyfikenheten glittrar i hennes ögon – jag förstår icke – på hvad sätt kunde ni komma underfund med, hvad som fattades dem? – Genom att undersöka dem!
Säg hällre hvad ni disputerade om, när jag kom! SEGERSTEDT. Det var bara dumheter. ALMA. Pratar en gammal karl dumheter med en ung flicka? SEGERSTEDT. Det beror på ... ALMA. (afbryter) – om det är tacksamt, ja. Tänk att jag trott du vuxit ifrån det, Viktor! SEGERSTEDT. (leende) Åh, åh, – så sträng! ALMA. Ja, jag förstår inte karlarnas smak att skämma bort dylika små flickor med dumt prat. Det förvrider deras omdöme och sätter dem allehanda galna tankar i hufvudet. SEGERSTEDT. Det är inte sagdt att tankarna är så galna. Hennes tankar, förstås! ALMA. Åhå! – Ser man på! Skulle Elise värkligen ha några tankar, hon? SEGERSTEDT. Det kan nog hända. Hon har ju umgåtts med dig så mycket. ALMA. Du är elak, tror jag! ELISE. (in med fru Segerstedt) Nå ha ni nu pratat trigonometri under tiden? Här är fru Segerstedt, som jag tog direkte från tårtgräddningen. ALMA. (tager fram brefvet) God jul, tant! Pappa bad mig personligen lämna fram det här brefvet. Jag skulle få ett muntligt svar bara. FRU SEGERSTEDT. (ögnar igenom det, för sig) Ja, ja, – det var som jag tänkte! (sätter det förtrytsamt in i kuvertet igen) Svara du din far nej! – Säg det flera gånger! ALMA. Det är tydligt åtminstone. SEGERSTEDT. Hvad är det för hemligheter mamma har med häradshöfding Vahrman? FRU SEGERSTEDT. Det är bara julhemligheter ... SEGERSTEDT. Ledsamma julhemligheter, – det är märkvärdigt. ALMA. Nej, nu ska jag åstad igen ... Var det nej, nej, nej, jag skulle svara? Hoppas få tala mera med Viktor härnäst. Adjö, adjö! Han är inte riktigt lik sig, tycker jag. (De följa henne till tamburdörren, fru Segerstedt går ut till vänster). BARON. (in från fonden) Adjö! adjö!
Jag anhåller derföre vördsamt om propos. på återremiss af denna punkt Hr Printzensköld, Carl: På sätt Gr. Lagerbjelke anmärkt, är det af Utsk. i denna punkt föreslagna stadgande till ordalydelsen fullkomligt lika med det, som, ang:de ifrågavar. förslags anslag, finnes i Riksg:s-kont:s nu gällande reglemente. Om man genomläser K. M:s vid sisth riksdag aflåtne nåd. propos. i fråga om beviljandet af anslag till nödiga utgifter för kolonien St. Barthelemy, så ser man deraf, huruledes K. M. förklarat att 6,000 r:dr om året vore det belopp, hvartill ulgifterne, med ledning af de 2:ne nästförut förflutna årens erfarenhet, kunde antagas upgå. R. St., som biföllo, hvad K. M. begärt, begagnade af sådan anledning ordet för - 248 Deja 26 Juni e. m. slags anslag uti föreskriften till Riksg:s-kont. om medlens utbetalning. När sedermera K. M. täcktes, genom Stats-kont., reqvirera medel från Riksg:s-kont., i och för bestridandet af utgifterne, som vida öfverstego de anslagne 18,000 r:dr, och frågan om utbetalningen förekom hos Fullmäktige, kunde jag af reglementet jemfördt med hvad K. M. behagat gifva R. St. tillkänna, icke draga annan slutsats, än att R. St. vid anslåendet af summan 6,000 r:dr om året utgått från den förutsättningen, att väl mindre men icke mer skulle komma att åtgå samt att R. St. af sådan anledn. begagnat ordet förslagsanslag. De fleste bland Fullmäktige delade denna min åsigt, och funno sig således förhindrade, att utbetala, hvad K. M. hade genom Stats-kont. reqvirerat, utöfver det i reglementet till siffran omförmäldta anslags-beloppet, hvilket hade till följd att frågan öfverlemnades till StatsUlsk:s bepröfvande. Icke heller StatsUtsk. ansåg sig kunna i ämnet besluta utan hänsköt saken till R. St:s pröfning.