Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle nu ej längre behöfva vakna o m morgonen med tanken p å: Hvad skola vi ta till m i d d a g? Skall Natalia bli nöjd med mitt blygsamma förslag? Samtalet blef nu lifligare, och då hon bad mig o m att ej spilla tid och krafter på att kalla henne frö- ken von Adler, utan antingen säga Anna eller du, lade vi vid köksbordet bort titlarne. Sedan undrade jag dock, o m jag ej därigenom tillsatt något af min värdighet. Men det var nog bara en själf granskningsvana, som jag fått genom den ständiga bondånger, som alltid följt efter mina pratstunder med mina Sonjor, Natalior och Eulalior. » Önskar fru Helga min hjälp till att bädda herrskapets sängar? » af bröt Anna mina tysta funderingar. » Eller skall jag bara göra i ordning kommoderna? » » A-å-tack! Jag — jag bäddar själf! » stammade jag dödligt förlägen vid föreställningen, att en dam skulle skaka upp Hermans hufvudkuddar. Själf hade jag aldrig bäddat nå- gon säng, men hellre ville jag nu försöka göra det, än att Anna von Adler skulle uträtta äfven denna afton syssla. Jag kunde rakt icke komma ifrån den föreställningen, att hon var vår gäst — fastän hon skulle uppbära lika stor lön som Natalia haft — dessutom skulle nog Herman ha generat sig. Jag sökte undkomma vidare detaljfrågor genom att gå in och hjälpa honom med att leka med gossen, och efter en stund hörde vi fröken von Adler inträda i vår sängkammare. Vår lek upphörde ögonblickligen. Herman for bort till pianot och gaf sig till att spela » Napoleons marsch öfver alperna », så instrumentet skälfde i hvarje lem vid dånet, men mina hörselnerver voro dock nu så spända, att jag tydligen förnam vattenkannornas klirrande med handfaten. Amanda, Natalia och Sonja brukade visserligen slamra alldeles för — skräckligt mot porslinet, men det hade aldrig angripit mina nerver hälften så starkt som dessa varsamma, dämpade ljud. Det skulle ha varit rent olidligt, o m jag ej kommit på den räddande tanken, att adliga — ja, högadliga fröknar numera gåfvo sig in vid sjukvården och i egenskap af » systrar » fingo uträtta ännu gröfre sysslor.
Då Herr Grefven tillika är en bland dem af Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt den Nådiga propositionen, i följd hvaraf LagUtskottets förevarande Betänkande tillkommit; så förundrar det mig icke, att Herr Grefven consequent soutinerar sin sats. Äran af sådana tänkesätt må protocollerna åt samtid och efterverld förvara för Herr Grefvens räkning, likasom skammen åt mig att äga motsatta tänkesätt. Friherre Åkerhjelms tal lemnar jag i sitt värde; det synes mig, som Herr Friherren ville sträcka sig ännu längre, än Utskottet föreslagit, ty Herr Friherren har (oni jag ej misstagit mig) velat hafva den föreslagna skjutningsanstalten utsträckt till Correctionisterna på Långholmen, på det den af Friherren såsom otillräcklig ansedde bevakningspersonalen genom en sådan makts erhållande må varda tillräcklig. Herr Friherren, såsom den der i egenskap af Ordförande i Styrelsen öfver fängelserna och Correctionsanstalterna i Riket, till Kongl. Maj:t uppgifvit förslaget, i följd Den 3 November e. ni. hvaraf elen Nådiga proposition blifvit gjord, att post, patrouille, vaktkarl och fångförare måtte få rättighet medelst skjutande förekomma fånges flygt, måste således tillerkännas äran att vara fader till detta målskjutningsförslag. — Jag har ingalunda tillhört dem, inom detta Stånd, som yttrat sig för nya utgifters läggande på mina, med skattebörder nog tryckta, medborgare; men jag erkänner uppriktigt, att jag icke tvekar föreslå anslag till en mångdubblad bevakningspersonal, vid så val Långholmen, som andra Correctionsanstalter, blott den nu föreslagna nya målskjutningslagen må förkastas. Jag tror, att en del af de öfverskott, som PassevolanceCassan lemnar, skall till ett sådant ändamål kunna anslås, och ej vara illa användt. — Jag gör alltså en förnyad vördsam anhållan om afslag å LagUtskottets Betänkande, med förklarande, det jag tror ingen god genius kail vaka öfver det gamla fria Sverige, då man är på vägen att stifta sådana lagar, som den nu föreslagne. Friherre Åkerhjelm:
Föredrogs och lades till handlingarna Stuts-utskottets den 4 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 79, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 36. S. D. Föredrogos och biföllos Stuts-utskottets nedannämnde, den 4 dennes e. m. på bordet lagda, utlåtanden: N:o 80, i anledning af väckt motion, angående återställande till Calmar domkyrka af arrende-inkomsterna utaf jordlägenheter, tillhörande Calmar f. d. fästning; N:o 81, i anledning af väckta motioner om försäljning till skatte af en del kronan tillhöriga fisken m. m.; N:o 82, i anledning af väckta motioner, angående förhöjning i priset å salpeter; N:o 83, i anledning af väckt motion om options-rätt för Umeå stad till det s. k. lazarelts-fisket eller nya försöket; N:o 84, angående ersättandet af kostnaderne för sednast sammankallade riks-rätl; N:o 85, angående det staden Wexiös närings-idkare beviljade förlagslåns återbetalande till Riksgälds-kontoret; N:o 86, i anledning af föreslagen afskrifning af det för Kottholms kanalens anläggning och sågströmmens upprensning beviljade lån; N:o 87, i anledning af Revisoren vid Riksgälds-kontoret A. L. Kuhlaus enkas ansökning om förhöjd pension; 238 Prot.-utdrag den 8 Mars 1848. ]N:o 88, i anledning af väckt motion angående Ridöns anslående till allmänning åt Färentuna härad; samt N:o 89, i anledning af väckt motion angående befrielse för gästgifvaren Eskil Johansson från debiterad rote-vakansafgift. S. D. Föredrogs och afslogs Banko-utskottets den 4 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 31, med hemställan, att ett tillfälligt för skott måtte medelås åt fonden för belåning af fast egendom.
St., som, för deras del, erkänna vigten af dessa anmärkningar, ansett en ny och mera ändamålsenlig anstalt böra och kunna i detta afseende till vägabringas. I valet emellan de flera för sådant ändamål afgifna förslag, hafva R. St. funnit en Inrättning, af förevarande beskaffenhet, helst böra åt enskilda medborgare öfverlemnas, enär Stålens Styrelse i sådant fall blott utöfvar den med Statens värdighet närmast förenliga bevakande myndigheten, och utan allt deltagande i detail-bestyret, håller hand deröfver, att rätt och ordning öfvas, samt att det åsyftade ändamålet, till Exp.-Utsk. Förslag till und. Skri/v. N.-o 302. 5 allmän och enskild båtnad, på sådant sätt säkrast ernås; och hafva R. St., till ytterligare stöd för en sådan deras öfvertygelse, jemväl i betraktande tagit, att Staten, genom omedelbart öfvertagande af Dykerioch Bergnings-anstalterna, icke kunde undvika ett bety,dligt utlägg för nya Inventariers uppsättande, samt att förvaltningskostnaderna, vid en för det Allmännas räkning bedrifven Inrättning, sällan eller aldrig kunna så inskränkas, som genom enskilda föreningar är möjligt. Det har, under behandlingen af detta ärende, jemväl fråga uppstått derom , huruvida Dykerioch Bergnings-försorgen borde åt tvänne eller flera å Rikets kuster districtvis bildade Bolag upplåtas; men enär, genom en sålunda spridd och osammanhängande anstalt, frivilliga föreningar, till öfvertagandet af berörda försorg, endast kunna förväutas uppå de kuster af Riket, hvarest strandnings-händelser oftast inträffa, och företaget alltså åt Bolaget lofvar en större vinst, hvaremot andra vidsträckta stränder, och serdeles de vid Rikets nordliga kuster, sannolikt skulle komma i saknad af alla anstalter lill sjönödlidandes hjelp, hafva R. St., för deras del, beslutit och till E. K. M:ts Nådigste bifall skolat hemställa, alt befallningen med bergning af strandadt skepp och gods må 6 Exp.-Utsk. Furslag till tind. Skrifv.
Skrifvelse N:o 70. 153 fund pligtig att gälda i annat fall, än att slik förrättning blifvit på hans egen begäran verkställd. § 13. Med de inskränkningar och undantag, som af Grundlag och denna Förordning bestämmas eller betingas, skall ej frän skiljaktighet i christen trosbekännelse härledas någon skilnad i Svenska medborgares rättigheter eller skyldigheter. Är främmande trosbekännare af sådan lära, som ej tillstädjer honom att aflägga i lag förcskrifven ed, då den erfordras; förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör. § 14. Faller någon af från den rena evangeliska läran oell låter ej af sine själasörjares undervisning och förmaning sig rätta, varde lian af Domkapitlet eller dess förordnade ombud varnad. Framhärdar han ändå i sin villfarelse och önskar att från Svenska kyrkan öfvergå till främmande religionssamfund, gore han personligen hos Kyrkoherden i den församling, hvartill han hörer, anmälan derom till anteckning i kyrkoboken; dock skall han ej anses från kyrkan skiljd förr, än han, efter uppnådd ålder af aderton år, blifvit i annat i riket tillåtet religionssamfund upptagen. Varder affälling från Svenska kyrkan upplagen i främmande religionssamfund förr, än häri uppnått aderton års ålder och, efter undergången varning af Domkapitlet eller dess ombud, personligen anmält hos Kyrkoherden i deri församling, hvartill han hörer, sin önskan alt ur Svenska kyrkan utträda; vare den honom upptagit förfallen till böter från och med femtio lill och med tre hundra Riksdaler. Om aflallings upptagande i främmande religionssamfund skall föreståndaren för detsamma inom två månader derefter underrätta Kyrkoherden i den församling, hvartill den affällige hört. § 15- Främmande trosbekännare, eller den, sorn till utträde ur Svenska kyrkan sig anmält, må ej i annat fall, än Grundlagens stadgande om utöfning af Riksdagsmannarätt föranleder, deltaga i behandling eller afgörande af frågor, som kyrkan eller den offentliga undervisningen röra.
PRINS E. oförskämdt. Nej, jag är bara lite gusten. DRONNINGEN. Hvad är det? PRINS E. Gisten, gissen, då! Ju mer vin man dricker dess torrare blir man i halsen; ju våtare dess torrare. Det är ju galet; som allt annat! DRONNINGEN. Hvarför hatar Du mig? GUSTAV VASA PRINS E. cyniskt. Inte får jag lof att älska Er! Dricker fortfarande. Inte får man älska sin styfmor, men man skall älska henne; det är också galet! DRONNINGEN. Hvarför säger Du styfmor? PRINS E. Det heter så, och är så! Är det klart? Det är klart! det är icke galet alltså! DRONNINGEN. Du har en tunga som en orm PRINS E. Och ett förstånd se'n! DRONNINGEN. Men intet hjärta! PRINS E. Hvad skulle jag med det att göra? Kasta för kvinnorna att svina på! Mitt hjärta ligger för resten i en kista nere i en domkyrkokällare bredvid min moder. Jag var bara fyra år när det skedde, men det skedde likafullt, och det påstås att hon hade ett hål i hufvet efter en Torshammare, men TREDJE AKTEN det har jag icke sett. Ty på begrafningen när jag begärde få se min mor för sista gången, så hade man skrufvat på locket. Och där ligger mitt enda hjärta, fler har jag inte fått. För öfrigt, hvad har I med mina inelfvor att göra, lika litet som med mina känslor. Men akta Er för mitt förstånd! jag förstår Era tankar innan I har hunnit kalfva fram dem i ord; jag förstår att I skulle vilja se kronan på den röde djefvulns ännu rödare hår, hvilken I kallar son, och som I vill tvinga mig kalla bror. Han påstår att han har flera anor än jag och att han härstammar från danska konungar! Om så är, så har han fina farbröder: Erik Plogpenning blef halshuggen; Abel, brodermördaren, blef ihjälslagen; Kristoffer blef förgiftad; Erik Glipping blef stucken som en gris! Så fina farbröder har inte jag, men fins det påbrå, så må jag akta mig för kära bror!
Den då bestämde flyttningstiden, är för Skaraborgs Läns innevånare den mest olåmpeliga, ty den inträffar just då de nyss börjat med boskapens stallfo.. dring, brånvinsbrånningen och linberedningen. Men skulle ej en ändring af denna flyttningstid kunna tillvågabringas, så att densamma kunde utsättas till början eller slutet af Junii månad, 2C2 Den 5 hvilket for Skarnborgs Län vore det tjenligaste, önskar jag åtminstone, att vi må kunna återkorwna till den gamla, eller Michaelis. Herr von Heijne, Georg: Jag påminner mig ej med säkerhet, huruvida frågan om fiyttningstiden afgjordes vid början elier slutet af sista Riksdag; men det vet jag, att OeconomieUtskottet hade frågan ganska tidigt under ompröfvande och noga Öfvervågde de skål, som sedan föranledde Utskottets tillstyrkande, att flyttningstiden måtte till den 24 October bestämmas. Jag erinrar mig vål nu icke alla dess skäl; men jag ansåg dem då, och anser dem äfven nu så giltige, att den på dem grundade författningen bör bibehållas. Herr von Qvanten, Carl: Herrar Roth; lieb och von Becker hafva yttrat att flyttnings, tiden måtte fastställas till sommaren. Jag tycker likväl att dessa 8 Jånga sonnnardagarne vida båttre kunna användas, ån om alla arbetare un« der den tiden endast skulle slå dank. I min ort åtmindstone, hafva vi ganska angelägna göromål att då verkställa, och tillstyrker jag, derföre, att flyttningstiden må vara om hösten. Tjenstehjonen torde möjligen använda 8 dagar om hösten mera till egen nytta, ån den vackra sommaren, och för dem bör det i alla fall vara likgiltigt, när frihetsveckan inträffar. Herr Stjernjiam, 'Ludvig: Def bör ej fö. ref all a underligt, att i ett ämne ef dea beskaffenhet, som det nu förevarande^ å^igterne skola Den o Martn, 2o5 vara ganska olika, och discussionen bår också derom vittnesbörd.
De skäl, hvilka för yrkan* det om afslag å Utskottets Betänkande redan blifvit anförde, anhåller jag få , med anledning af det, som nu blifvit taladt, än ytterligare öka med några få. Det förefaller mig besynnerligt, att nödvändigheten af dödsstraff för större förbrytare, hvilka i alla fall friheten icke kan lemnäs, yrkas på samma gång, sora man medger, att det riktigaste vöre, att på ett säkrare och ändamålsenligare sätt bevaka detn, om man dertill hade medel. Förslaget ätt afhända människor, af hvilka man befarar frihetens missbruk, lifvet, derföre att man ej kan bevaka dem på nog tjenlig! vis5 påminner mig om hvad nyare tiders Historia berättar, kanske mindre enligt med sanningen, men alltid lika rysligt, om den namnkunnige Eröfraren, hvilken i Egypten lät uppbränna sina blesserade Soldater, då han ej hade tillfälle att föra dem med sig. Det har blifvit sagdt, att hårda strafflagar skulle minska antalet af brotten. Man åberopar sig erfarenheten af tidefne, innan våra CritninalLagar mildrades, och man förmodar, att en återförd stränghet skall ej allenast förekomma den ökning i antalet äf brott, 6om någon tid försports, utan äfven nedsätta detta Den 21 Maji. 40 åetta antal. Jag tror visserligen, ätt detta kan aga sin riktighet, om lråga endast äroinbiottens antal i de listor, som enligt Domstolarries anteckningar årligen upprättas, icke om antalet af de brott, som Verkeligen föröfvas. Brottens antal blifver säkerligen icke mindre, ehuru de komma att vid Dojrstolarne något annorlunda rubriceras, till undvikande af det hårdare oproportionerliga straffets tillämpning. Såsom exempel på dylika straff, hvilka gifva anledning till de större brottens rubricering såsom mindre, torde jag få anföra de dödsstraff vår lag utsätter för tidelag, rån, och dylikt. Manne dessa brott ske lika sällan, som man finner någon af Domstol dömd derföre ?
Vid hvarje sådan afgår en femtedel af hela antalet, nemi. de äldste, hvilket vid de 4 första riksdagarna bestämmes efter lefnadsåldern och sedermera elter ledamöternes inträde i kammaren. Dör ledamot af denna kammare, nises ny af den första kammaren. De utgående kunna äter inväljas. 10:0 De riksdagsmän af lörsta kammaren, som inväljas i den andra, ersättas genast genom nya val. 11:0 Vid val till ombud i den andra kammaren eller afgång derifrån göres ingen skilnad emellan lagtima riksdag eller urtima. 12:0 Lagtima riksdag inträffar på bestämd dag hvartannat år. Konungen äger ali åtskilja riksdag och sammankalla urtima, hvartill nya val förrättas lill första kammaren. i3:o Alla representanter erhålla lika arfvode och lesetractamenle å statseassan. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag lemnar all förtjenst åt det vackra förslag, som Frih. Hamilton framställt, och som nu blifvit för R. o. Ad. föredraget, och jag förklarar, att 0111 det vore fråga 0111 samtliga Ståndens beslut att antaga del såsom grunden för nationalrepresentationens ombildning, så ville jag biträda detsamma, men för närvar, anser jag, att det ligger utom den fråga, som är framställd för R. o. Ad:s afgörande. Vi hafva nu, efter mitt förmenande, intet annat att afgöra, än att sammanjemka en gemensam tanke Yör:de vallagen, som är oss föredragen. Frih. Hamiltons förslag handlar 0111 riksdags utsättande hvartannat år m. m. Jag tror således, att för närvar, kunde R. o. Ad., äfven med fullt erkännande af förslagets godhet, lemna detsamma alldeles å sido och anse fullt tillräckligt hvad R. o. Ad. redan förklarat forsin gemensamma tanke, då Ståndet godkänt Frih. Sprengtportens förslag.
Den af komiterade föreslagna och af Utsk. tillstyrkta uteslutning af ifrågavar:de räntor skulle endast ega rum i afseende. på de särskilde titlarne å kreditsidan uti fögderiräkenskaperne, hvaremot samma titlar till upplysning borde upptagas inom linien i jordeboken. Hvad uppbörden af dessa räntor beträffar så skulle den verkställas hädanefter på alldeles enahanda sätt som hitintills. Här är således endast fråga om det serskilda debiferingssättet, hvilket för nämnde medför en vidlyftighet som, utan någon olägenhet eller förlust för det allmänna, kan undvikas. Orsaken, hvarföre komiterade föreslagit, att rustningsräntorna böra särskildt Den 11 September f. m. !*59 uppföras, liar varit, att, då dessa räntor äro högst betydliga, det i statistiskt hänseende syntes vara af vigt, att kunna af räkenskaperna inhemta huru mycket statsverket för rustningskostnadernes bestridande uppoffrade utaf de ordinarie statsinkomsterna. Deremot skulle ett framlida bibehållande af de nu ifrågavande ränteposterna icke lemna någon fullständig upplysning om Statens uppoffringar i och för bedrifvandet af Akers krutbruk, Husqvarna gevärsfaktori eller klädesfabrikerne i Norrköping. Jag anser mig derjemte böra erinra, att dä Hr von Hartmansdorff icke haft något att anmärka deremot, att en öfverenskommelse med räntetagarne kunde träffas, så tyckes det, som denna punkt åtminstone icke borde helt och hållet afslås, helst, med anledn. af den deruti gjorda framställning, en till enkelhet i räkenskaperne samt ömsesidig fördel för både statsverket och ränteinnehafvarne ledande åtgärd kan till vägabringas. Hr Printzensköld: Jag försäkrar den siste värde talaren, alt min innéhafvande tjenst har tillräckligt lärt mig betydelsen af credit och debet, samt af räntors uppoch afföring i en räkenskap, så att jag i det afseendet tilltror mig äga tillräcklig sakkännedom, för att kunna yttra mig i denna fråga.
Majus Befaliningshafvandé gifvit Ordinatie Domhafvanden , Lagmännen Och Häradshöfdingen, nii mera vice Landshöfdingen* Högädle Herr Josua Sylvander tillkännar att som u;rönt blifvit, det dispositionen af Kronohemmanet Lindö i Härads Socken och Akers Härad hittills varit sådan: att sedan framlidne Herr Kargmästaren Kierrman, sorn detsamma under åbo-rättighet innehaft, sökt att få det till Skatte lösa, Såsom varande tjenligt till bete för de baggar, hvilka en viss tid af året borde ifrån tackorna vara skiljde, har val denna ansökning icke kunnat bifallas, i anseende dertill att lägenheten, för dess nära belägenhet till Grips* holm, vore att anse såsom för Kronan omistlig* men Korgmästaren dock, uppå Riksens Ständers Secreta Utskotts underdåniga tillstyrkande , genom Kongl. Erefvet den 21 Juli 1752* erhållit den försäkran, att vid åbo-rättigheten blifva orubbad bibehållen, så länge han nyttjade Lindön till får-afveln# underhållande; deraf sedermera framlidne Herr General-Lieutenanten Friherre Duvall blifvit Innehafvare, öch efter honom Herr Bruks - Patronen And, von Wahrendorff, utan att detta veterligen grundar sig på något Vederbörligt förordnande; så har Kongl. Maj:t under den g April förlidet år, uppå Riksens Ständers Underdåniga anhållan , i Nåder anbefallt Dess <>:fe Bandt t, 109. 110. scb 866 Den 7 Juli. och Rikets Kammar-Collegium, att anställa behörig undersökning om förhällandet med detta Hemman, samt, i händelse innehafvaren ej uppfyllt de honom åliggande förbindelser , dermed sedermera efter lag och beskaffenheten förfara, och vid nästa Lagtima Riksdag till Riksens
Du kan därav fatta det deltagande jag hyste för din fosterson alltifrån den dag, då jag fick veta, att han var ett hittebarn, och det så mycket mer, som han, att döma av utseendet, har samma ålder, som min olycklige Filippos skulle haft, om han ännu levde. - Jag fattar fullkomligt detta deltagande, sade Petros, och jag beklagar din olycka, men anser, att hon uteslutande faller på dig och icke på din son, om det är sant, att han bortrövades av kristianer. Detta talat från min synpunkt, Krysanteus. Däremot skulle jag ansett honom mycket olycklig, om han förblivit i din vård och av dig uppfostrats till en fiende av den gudomliga uppenbarelsen. Om den tanken kan trösta dig, att de bortfört honom i ädelt uppsåt och att de ägnat honom den ömmaste vård, varav de varit mäktiga, så låt mig övertyga dig, att så skett, ty jag känner mina trosbröder. - Dina ord styrka sannolikheten, att de båda slavarne bortfört min son ... - Detta är även min övertygelse. - Olycksaliga lära, som förvirrar de enklaste rättsbegrepp, upplöser familjebanden och splittrar världen! Men lämnom våra olika åsikter åsido! Jag önskar utförligare upplysningar om Klemens, ty en aning, måhända vilseförande, men naturlig i mitt läge, vill intala mig ingenting mindre än att han är min son. - Du säger något Huru märkvärdigt, att denna tanke icke längesedan uppstått även hos mig! Men antalet hittebarn är ännu i våra dagar så stort, att vi vid närmare eftersinnande icke må undra däröver. Konstantius förbjöd det rysliga bruket att utsätta barn. Det fortfar dock ännu; men märk väl, Krysanteus, vi kristianer göra oss aldrig skyldiga till detta nesliga brott emot Gud och naturen. - Huru gammal var din fosterson, när du emottog honom av hans förste vårdare? - Han syntes vara omkring tre år gammal. - Vem var den man, av vilken du emottog honom? - En slav från Aten. - O,I barmhärtige gudar! Skulle då denne Klemens verkligen vara min son, Filippos Petros, fortfor Krysanteus, omtala allt vad du vet om denne man och dölj intet.
Deraf uppbara, 3ujkitie-'kåb må ej tillika annat ämbete tnnelpafma eller utofwa. §. 39. 933(11 konungen utom Swerige od> norrige refa, meDDele — —■ få länge äpan utom ©tua ktken wiflao, utan före ©taté* SkåDet — §. 43. ©år konungen t fält, eller till aftägénare inrikes orter eller till konungariket norrige refer, förorDne — §. 49. fuffens ©tänber jkola, i kraft af Denna ©runDlag, fywart CreDje år fammankomma. Uti fwarje 9ttköDagö*£3e{Iut falla. §. 56. i :fta momentet. Allmänna frågor od> Deröfwer fig pttra, på fått i kika* t>ag6«0rt>ningen forefkrifwee. §. 87. Svikfenö ©tänDer äga afföra ©ef jkäl att Det wägra. kan 2\onungen icke förr, ån ktkfens ©tånöer åtfkiljao, fatta ocf> meD Derom utfårDa. ©kcr Det ej, anfes forflaget bafwa forfallit, od? lenungen itnDerråtte Då kikfens ©tånDer mib Deras nåfta fammankomft om De fkål, forn binDrat forjlagets antaganDe. finner konungen goDt någon IfaDgaDt warit. §. 106. finnér Utjfottet — fwarutt, t fjället för ©täté»SKåD, §pra De älDjta 3wf^itte?DvåD t Defa fall komma att fäte taga — faftfiällD warDer. §. 2. EHiFfcnö ©tanber (fota, t fraft af 3lifetö antagna SKegeringé*$orm, f>voavt Crebje år fatnmanfomma.