Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vide, d. t Dar. ij*%. pä bordet lagda» Nådiga Proposition om rättighet för Sparbankarne i Riket aifc, emot Ränta i Banco - Disconten insätta en del af deras fond för att i nion af behofvet kunna äter derifrån uttagas och disponeras m. tili 3:ö Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sisilidne November e. m. på bordet lagda motion, innefattande förslag till ny Banco-Ordnirg. 3:0 Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sisilidne November e. rn, på bordet lagda motion, med Förslag till ny Banco-Ordning, i händelse Rikets Ständers Bank skulle fortfara att vara Råne-Bank, jemte de af åtskilige Ledamöter i anledning af Herr Hjertås nyssnämnde 2:ne motioner denna dag afgifna yttranden* Constitutionsoch Lag -Utskotten} Kongl. Majrts den 26 sistlidne November afgifna, och den 28 i samma månad e, m. pä bordet lagda, Nådiga Proposition, rned öfverlemnande af Förslag till ny Presivals-förordning, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifna yttranden. Bih. tilt R. St. Frtt. iSaS — 9tdt Samt. it> 74 Prat, Vi Jr. d. i Dåc. 'igtt^f.' Bancooch Lag-Utskotten: Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sistlidne November e. m. pä bordet lagda motion, innefattande Förslag til! ny Lag för Privata Banker, F rån Högvöf dige Preste-Ståndet. S. D. Kongl, Majrts Nådiga Proposition fil! Rikets Ständer om anslag af medel till Navigations-Skolors inrättande, remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, för ätt derstädes i ett sammanhang med öfriga frågor, rörande Undervisnings-Verket, behandlas; och beslöts, att förenämnde Nådiga Proposition derefter skulle till Stats - Utskottet öfverlemnäs. S. D.
Utskottet har trott, att i en tid då man rätteligen yrkar hvars och ens rätt att fritt yttra sig, så snart han ej dervid förnärmar allmän eller enskild rätt, detta icke heller bör förnekas den persön, sorn är skyldig att lemna upplysningar åt Revisorerne. Det är sagdt, att om denne person vore rätt talför, skulle han kunna förstöra hela tiden för Revisorerne, derigenom att han clicterade till protocollet hvad han ville. Nog vet jag, att denna klena konst, att draga ut på tiden, tagit ett ryktbart ruin i lliksdagstaktiken; men jag liar den förhoppning, att den, som Konungen väljer, ej blir bland dem, hvilka nyttja en så usel taktik. Man skulle dessutom kunna genmäla, att om å ena sidan en sådan i otid talför person valdes, å den andra sidan också en rätt liflig Revisor kunde hindra upplysningars afgifvande i sådana fall, der de behöfdes, helst erfarenheten vitsordar, att de såkallade liberalas åsigter ej alltid hålla streck, då det kommer an på att lemna åt andra, hvad man vill få åt sig lemnadt. Jag tillstyrker bifall till denna 12 §., emedan jag ej tror, att det kan vara menligt för Revisorerne att bafva bland sig en fri Svensk man, som har rätt att fritt yttra sig till protocollet. Vid 18 §. har Utskottet uteslutit tillägget. Det har skett på den grund, alf Utskottet ansett rättare att i korthet hänvisa till Grundlags-§:n, än att genom tillsatser och förklaringar gifva ytterligare an - Den i5 Ja nu a lii f. ni. ledningar till oriktiga Begrepp för framtiden. Det har äfven blifvit anmärkt, att Utskottet icke behållit det stadgande från 1812 års instruction, sorn ålägger Revisorerne att till Konungen inberätta de oordningar de blifvit varse. Detta bar skett på den grund, att då Grundlags-§:n icke medgifver ens StatsUtskottet rättigheten ätt direkte vända sig till Konungen, StatsRevisorerne så mycket mindre borde äga den.
Af sådan anledn. yrkar jag bifall till förevar, morn., och finnér mig icke i detta fall kunna gå längre emot Styrelsen. Jag vet, att den mening ock finnes, att man bör afslå detta morn., för att gifva Styrelsen så mycket mera, då frågan vid den egentliga statsregleringen förekommer. Denna mening kan jag icke gilla. Man skulle då gifva nya anslag till löner, hvilkas tillkomst man förut ogillat. Skulle likväl meningarna, såväl från ena som andra sidan, förena sig till afslag å morn., återstår för mig icke något annat, än att reservera mig emot ett sådant beslut, enär jag deruti ser en handling, hvarigenom Styrelsen bringas, snart sagdt, till nödvändighet att emot Ständernas beslut tillgripa besparingarna; ty att Styrelsen måste honorera sina fullmagter lärer hvar och en inse. Hr af Billbergh: Den siste talarens premisser stå icke i förhållande till hans conclusioner. Det har nemi. synts Gr. Cronhjelm loyalt alt icke gå lungre emot Styrelsen i närvar, fall, än hvad första mom i punkten innefattar, och sålunda medgifva dispositioner till de löner, som redan blifvit anslagna. Så tycker äfven jag. Men orsaken , hvarföre jag yrkat afslag å nu ifrågavar. morn., är den, att oni man utur mom. borttoge orden: ”så länge tjensternas nuvar. innehafvare qvarstå,” blefve detsamma endast en repetition af första morn., hvarigenom man blott sade, att hvad som är gjort, kan icke hjelpas. Att Hr Dalman vill hänföra förhållandet med Kammarrätten till parite' af det med gardesl-eg:terna kan jag icke förlika med det hegrepp, jag gjort mig om hans nrskillning. Hvad de sednare betralfär, hade R. St. bestämdt afslagit för dem begärd löneförhöjning; hvad deremot angår Kammarrätten, är redan af i8a3 års Ständer Den b A ii g 11 st i c. m. 367 organisation af detta verk begärd oell har i öfverensstämmelse dermed nu blifvit verkställd.
Som han endast på grund af sina tidiga kunskaper genom dispens fått inträde i läroverket, emedan han icke uppnått erforderlig ålder, var han alltid yngst. Vid uppflyttning i secunda, dit hans betyg kallade honom, blef han qvarhållen ett år i klassen för att mogna. Detta blef ett svårt bakslag i hans utveckling. Hans otåliga lynne led deraf att ett helt år läsa om gamla lexor. Mycken ledighet vann han, men hans läslust förslöades och han kände sig förbigången. Hemma var han yngst, i skolan också, men blott till åren, ty förståndet var äldre. Fadern tycktes ha märkt hans läslusta och syntes vilja lägga an på honom till student. Han hörde hans lexor, ty han hade fått elementarbildning. Men en gång då åttaåringen kom in med en latinsk explikation och bad om hjelp, måste fadern erkänna att han icke kunde latin. Barnet kände öfvertaget, och osannolikt är ej att fadern äfven kände det. Den äldre brodern, som börjat i Klara skola samtidigt med Johan, blef hastigt tagen derifrån, emedan Johan en dag blifvit monitör för den äldre, som stående fick höras i sin lexa af den yngre. Det var oförståndigt af läraren att så arrangera och klokt af fadern att rätta missförhållandet. Modern var stolt af sonens lärdom och skröt dermed för sina väninnor. I familjen spökade ofta ordet student. Vid studentmötet i början af femtiotalet var staden öfversvämmad af hvita mössor. Tänk när du får hvit mössa! sade modern. När studentkonserter hållits, talades derom i flera dagar. Upsalabekanta kommo också stundom ner till Stockholm och talade alltid om studentens glada lif. En barnpiga, som städat i Upsala, kallade Johan studenten. Midt i skollifvets förfärliga hemlighetsfullhet, der barnet aldrig kunde finna något kausalsammanhang mellan latinska grammatikan och lifvet, uppdök ett nytt hemlighetsfullt moment för en kort tid, att sedan försvinna. Rektorns nioåriga dotter bevistade de franska lektionerna. Hon placerades med afsigt på bortersta bänken att hon ej skulle ses, och att vända sig om på platsen var ett groft brott. Hon fans der emellertid och hon kändes i rummet. Gossens fysiska könslif var ännu icke vaket, men han, som troligen hela klassen, blef kär.
Fullständig rättelse häruti torde icke vinnas förr, än viss vigt å sädestunnan blifver bestämd och hvad den väger derutöfver särskildt blifver betaldt. Väl rengjord Gottlands råg och korn äro lill vigt och öfrig beskaffenhet fullt jemngoda med de hästa slagen deraf i andra provinser. Utom vid Wisby stad, som äger betydlig jord och hvarest idkas ett stort och väl vårdadt jordbruk, samt af en mindre del jordbrukare på landet, är föga ansträngning gjord till gödningsämnenas förökande medelst såkallade komposter. Bränvinstillverkningen är här mindre betydlig, så att af denna vara icke obetydliga qvantiteter införskrifvas. Odlingen af lin och hampa är ganska inskränkt och på långt när icke svarande emot Länets behof. De ofta nog inträffade strandningarne af fartyg, lastade med dessa artiklar, hvilka till lindriga priser på auktioner blifva försålde, torde i sin mån hafva bidragit till att minska bågen för denna odling. Humlan, som här växer, är af utmärkt god beskaffenhet och torde afkastningetl, då årsväxten deraf är ymnig, vara tillräcklig för landets behof. Underdånig ansökan är af Hushållnings-Sällskapet gjord om anslag till införskrifning af utländske humleodlare och humlerötter för odlingens upphjelpande. Plantering af fruktträd och odling af trädgårdsväxter har icke under de sednare åren tilltagit; dock är att anmärka, att få hemmansdelar och bebyggda lägenheter finnas, som icke äga en liten trädgård med grönsaker, bärbuskar och några fruktträd; med mångfaldiga blommor är hvarje trädgårdstäppa prydd. Senap 9 Senap odlas tillräckligt för husbehofvet och torde vara den bästa, som i Sverige växer. I Wisby, äfvensom å några ställen på landet, finnas valnöt-träd, som under varma somrar gifva ymnig frukt, deraf en del afsättes på Stockholm. Mullbärsträd finnas äfven i Wisby och bära ymnigt, men bären mogna i mängd endast under varma och torra somrar; af mycket regn mögla de på träden. Sällskapets för silkesodlingen bemödanden att här införa hvita mullbärsträdet fortgå med verksamhet.
Det anses vanligt, äfven i orter, der animala födoämnen förtäras i vida högre grad än denna, att kalkylera sädesbehofvet lill 3 tunnor, hälften råg och hälften korn för hvarje person i ett hushåll; och då, efter afdrag af Städernes innevånare, de å Landet boende kunna anses utgöra i rundt tal 83,000 personer, erfordras således för fyllande af deras behof 249,000 tunnor, hälften råg och hälften korn, hvilket alltså under medelmåttiga år, elier sådana då spannemål från andra orter icke behof ver köpas, måste antagas utgöra sädesproduktionen. Efter hvad ofvan är nämndt, utgör den i tabellen upptagna produktion af råg och korn 122,122 tunnor, deraf blott ungefär Edel råg. Förvandlar man nu det uppgifna beloppet blandsäd och hafre lill råg, för att något upphjelpa förhållandet emellan detta sädesslag och kornet, med den låga beräkningen att It tunna blandsäd och att 2 tunnor bafre svara emot 1 tunna råg, så uppkommer derigenom ett qvantum råg af 13,324,]; tunnor, elier tillsammans med förutnämnde 15,864 tunnor, 29,188] tunnor råg. Antager man vidare, att 4 tunnor potatis lemna föda motsvarande 1 tunna säd, hälften råg och hälften korn, efter hvilken beräkning den i tabellen upptagne potalisafkastningen, 13,294 tunnor, motsvarar 3,423] tunnor säd, och fördelar dessa på sädesslagen råg och korn, sä erhåller man ändock tillsammans icke, med ledning af tabeiiuppgifterne, högre spanneniålsproduktion i råg och korn, än 30,900] tunnor af det förra och 107,969] tunnor af det sednare sädesslaget och således, såsom resultatet under goda år, 93,699] tunnor råg samt 16,531] tunnor korn mindre än det belopp, sorn under medelmåttiga år ansetts behöflig! till fyllande af Länets innevånares sädesbehof. Denna betydliga olikhet äskar en förklaring.
Villrådighet skulle kunna upstå, huruvida barn efter en fästeqvinna, eller efter en qvinna, häfdaci under äktenskapslöfte, bör anses såsom äkta eller oäkta. Då nu lagen i 5 kap. 1 g Gifterm.Balken expressis verbis benämner ett sådant barn såsom äkta, kunde, i händelse denne § skulle behöfva tillämpas, qvinnan icke derefter dömas. Enahanda anmärkning förefinnes äfven vid nästföljande § i Betänk:t. Jag hemställer således, att Utsk:t måtte taga detta i öfvervägande, — åberopar i öfrigt hvad Hr Adlercreutz anfört, och anhåller derföre om återremiss. Hr Ribbing instämde häri. Sedan öfverläggningeu förklarats fulländad samt Hr Olivecrona, vid uptagandet af hans under diskussionen gjorda yrkande om antagande af §:n, sådan den lyder uti den K. Proposin, begärt ordet och förklarat sig instämma i begäran om §:ns återremitterande, blef propos. derå framställd och med ja besvarad. § 25. Hr Olivecrona: Då den 24:de § blifvit återremitterad, torde äfven detsamma böra ske med denna ifrågav:de 25:te g. §:n återremitterades. §§ 26, 27, 28 och 29. Bifölios. § 30. Gr. Sparre: Som R. o. Ad. beslutat, att första gm skall erhålla en annan lydelse, torde äfven denna punkt i följd deraf böra återremitteras. §:u återremitterades. § 31. Hr Adlercreutz: På förut angifna skäl anhåller jag att denna g återremitteras. Gr. Sparre: I afs:de på denna § är ingen förändring gjord 344 Den 24 Mars f. m. i anledn. af den lydelse, Utsk:t gifvit åt första g, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Adlercreutz: Jag anser fortfarande, att på de grunder, som vid förra g:s återremiss blifvit anförda, nu äfven denna bör ånyo af Utslct behandlas. Hr Carleson:
Väl har en reservant i Bevilln.Utsk. upgifvit, att hela beloppet icke öfverst iger 900 r:dr; toen man har svårt att begripa ett sådant förhållande, då man kännner alt afgiften för Stockholms stad utgör för ogifte och enklingar samt för gifte utan minderårige barn 1 r:dr, för gifte och enklingar med ett minderårigt barn, 24 sk., samt i de öfriga städerne för den förra afdelningen 32, och för den sednare 10 sk. allt b:co, äfvensom på landsbyggden dels 24, dels 12 sk. b:co. Om det då skulle vara möjligt, att afskrifning ägt rum för så stort belopp att icke mer än de 9000 r:dr, Frih. Raab uppgifvit, återstått, sä bevisar detta endast brist pä eftertanka hos Bevilln.Utsk. att icke vara betänkt på medel att förekomma dylika afskrifningar, En sådan kontroll kunde ligga deruti, att man ålade dera, som använda dagsverksarbetare, alt för hvar och en afdraga I. ex. en sk. på hans dagspenning, till dess att hela den stadgade bevillnrsafgiften är innehållen, hvarigenom all fråga om afskrifning vore förebyggd. Det går visserligen lätt, mine Hrr! att säga, att man vill borttaga en afgift. Men jag för min del tror att man dervid bör gå mycket varsamt tillväga, emedan man annars lätt kan begå en orättvisa emot alla andra. Man har talat om 1809 års riksdag; men det var vid 1812 års riksdag, som de nu gällande grunderne för bevillnms utgörande fastställdes. Vid denna riksdag bestämdes vissa klasser och rubriker, under hvilka hvarje medborgare borde till bevilln. taxeras. Om man således nu borttager en klass eller en rubrik, utan alt tillika bestämma en minskning i bevillnms totalsumma, så måste man hitta på andra utvägar alt fylla hristen; eljest blefve följden den, alt riksg.kont. för bristens fyllande nödgades skuldsätta sig, hvarigenom vi åter vore inne på en bana, hvarifrån Sverige hittills lyckligen kunnat afhållas. Jag tillstyrker bifall lill betänk.
Genom de i indelningsverket tid efter annan inträffade förändringar (hvaribland synnerligast den af år 1833 bör bemärkas) tipslod den förändring, hvad olficerarnes aflöningssält angår att de ej blefvo att anse såsom jordbrukare förr än de blefvo kompani-chefer eller vid circa 45 års ålder. Följden har häraf blifvit att, som vid denna framskridna ålder svårighet i allmänhet upstår att med fördel öfvergå till ett nytt yrke, boställsinnehafvaren merendels afstår från att personligen bruka bostället och deremot utarrenderar detsamma, oftast på tjenstetiden; men som denna tjenstetid aldrig af arrendatorn kan med säkerhet beräknas längre ån till tjensteoch fardagsåren, eller 2:ne år, kommer ej eller arrendesumman att upgå till samma belopp, som om bostället kunde utarrenderas på t. ex. 30 år, med optionsrätt för arrendatorn. Besluter sig åter boställsinnehafvaren att (i händelse bostället är bebygdt, hvilket ofta icke är fallet) sjelf emottaga oell bruka bostället; hvad blir väl då händelsen ? Jo! om han icke eger enskild förmögenhet, utan varit tvungen att under sin långa svältkur som subaltern och andre kapten skuldsätta sig, så måste han ytterligare tillgripa samma utväg för den betydliga summa, som på en gång erfordras till inköp af kreatur, inventarier, företa utsädet ra. m. Jag vill likväl antaga att boställsinnehafvaren lyckas anskaffa ifrågavande betydliga summa och att han således befinner sig vara en välbeställd landtbrukare, samt alt han efter erläggandet af räntan å den gjorda skulden och de lärpenningar han som rekryt i landthushållningen fått vidkännas, slutligen lyckas bereda sig mer eller mindre öfverskott; så kallar honom plötsligen fjellsten att öfverlemna boställets skötsel och sin dermed förenade ekonomiska välfärd åt lejda, kanske ovana händer. Finnes väl i ett dylikt förhållande något afundsvärdt? Ar ej den kontant aflönade officerns belägenhet vida fördelaktigare dä hans inkomst alltid är gifven och oberoende af alla förflyttningar från ett till ett annat ställe?
Men oaktadt alla dessa nederlag, vägrade tschuktscherna att underkasta sig och betala skatt åt ryssarne, hvarför vinsten af fälttåget blef endast äran att hafva hämnats Schestakows nederlag och triumferande kunnat gå öfver Tschukotskojnos. Härtill åtgingo tio dagar. På näset hade man att öfverstiga temligen betydande berg. Det tyckes, som om Paulutski följt stranden af Koljutschin-bay mot söder och derpå tågat öfver landtungan, som skiljer denna vik från Anadyr-bugten eller, om man så vill, förenar Tschuktsch-halfön med Sibiriens fasta land. Mycken förvexling i uppfattningen af äldre färder till dessa trakter har uppkommit derigenom, att man ej kände Koljutschin-vikens betydliga utsträckning mot söder, och att samma namn så ofta begagnas för att beteckna helt olika ställen af Sibiriens kuster. Sålunda finnes på den karta af A. Arrowsmith, som bifogas Sauers beskrifning öfver Billings resa, ett Serdzekamen på södra sidan af Tchuktschhalfön, och det torde just vara detta, af invånarne vid Anadyr kända och benämnda Serdzekamen, som omtalas i Müllers berättelse om Paulutskis härnadståg. Den 1 nov./21 okt. återkom Paulutski till Anadyrsk, visserligen segerkrönt, men utan att hafva varaktigt kufvat sina motståndare. Något nytt försök att förmå tschuktscherna att underkasta sig förekom ej, kanske derför att Paulutskis härnadståg ådagalagt, att det var lättare att vinna segrar öfver tschuktscherna än att besegra dem, och att hela folkets alla skatter af hvalrosständer och skinn knappast förslogo att betala omkostnaderna för det obetydligaste ströftåg. Så helt var det kanske ej heller med Paulutskis segrar, åtminstone blef tschuktschernas gamla rykte såsom ett vildt och modigt folk fortfarande oförminskadt.
Den andra grefvinnan Ebba ax Ebba Lillieliööks sondotter Ebba Leijoriliufvud, första gången gift iried den sista Stiiren, andra gången med Klas Karlsson Horn, äfven hon en myndig och amper fru och en dugande litisfrii och affärskvinna, so111 förde ett strängt regemente på sina n~hnga gods och gårdar. Skildringen af fru Ebbas långa enkestånd, d&amp; hon lefde oingifven af flere unga kvinliga släktin~ar, innehliller en mängd ovärderliga detaljer frlinlifvet i lialg och söcken p i de stora adelsgodsen. Bland de familjefester, som firades, fastes obestridligei största vikten vid begrafningarna, ocli B de saliga liken fiiigo ofta stå obegrafiia ofvan jord under månader, ja år, d&amp; en eller annan oinstäiicligliet, såsoin nligoii nara anliöriga bortovaro i krigen, gjorde a t t begrafningsfesteriia icke förr kunde firas ined tillbörlig ståt. Ganska betecknande ar, a t t fru Ebbas måg, Johan Oxenstierna, hann fullständigt .trösta sig öfver sin första gemåls död, och redan började tänka på nytt äktenskap, innan den första litistriiii liunnit blifva begrafveii. Den omfångsrikaste iippsatsen i fröken Fries bok ä r, Ur Bralieattens familjekrönika på 1600-talet, och litifv~idsakliga källan till. densamma ä r den brefvaxling mellan Braliefamiljens medleminar, som bevaras a Skokloster. Förf. förklarar visserligen, a t t brefvens. varde icke svarar mot brefvens antal. ~Iniiehållslöslietem - skrifver förf. -, i 1600-talets bref äro ofta påfallande. De enklaste tankar iklädas en rustning af ord sk tung, att de ofta alldeles g$ förlorade i densamma,. Men detta oaktadt har förf. lyckats på grund af denna brefväxling, kompletterad genom uppgifter från andra 1iå11, gifva oss en intressant inblick i Braheslaktens lefnadsöden och i tidelivarfvets seder och åskådningssätt.
Utom dessa stadganden saknas vidare nödig föreskift om sättet alt från inteckningar befria afträdd jord eller lägenhet; och då en sådan föreskrift synes desto behöfligare, som den, till hvilken jorden afträdes, högst sällan lärer erhålla original-föibindelserne, emedan den aflrädda jorden vanligtvis blott lärer komma att utgöra en mindre del af den egendom, som blifvit intecknad, och ett partielt dödande af deri möjligen varande inteckningar följaktligen blott kommer i fråga, hafva Rikets Ständer funnit fullständigheten jemväl fordra, att omförmälde föreskrift varder meddelad, Expeditions-UtskotteU Förslag till tind Skrifvelse, N.o g4‘ dervid Rikets Ständer anse de grunder, som blifvit lagde i Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, angående sättet tor intecknings dödande i utmätningsvis försåld fastighet, vara tillämplige. På grund af hvad nu blifvit i underdånighet anfört, och då således Rikets Ständer ansett åtskilliga förändringar och tillägg i det af E. K. M. i Nåder framställda förslag erforderliga, få Rikets Ständer, under åberopande af sitt förut yttrade omdöme om bi hofvet af en lag i den syftning, sorn den ifrågaställde, och med erkännande af det vigliga steg, sorn genom E. K. Majlis i ämnet aflåtna Nådiga Proposition för sådant ändamål blifvit taget, likväl, enär det Nådiga förslaget ej annorledes än i sin helhet kan antagas, i underdånighet anmäla, det Rikets Ständer funnit sig icke kunna till detsamma lemna bifall; hvaremot Rikets Ständer, för sin del, antagit följande, i enlighet med här ofvan yttrade åsigter, upprättade Förslag till Förordning om jordseller lägenhets a/stående för allmänt behof. Med ändring af de ej mindre i 25 Cap. i § Byggninga-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 19 Februari l824, än och uti Kongl.
• Bygnaden skulle naturligtvis varit af marmor — riktigt monumental och * som inskrift i guld i stället för det utslitna “ Påträs musis “ skulle prålat ” Patriis Equis ” d. v. s. i fri öfversättning å la komminister Törnfelt: “ Åt k. maj: ts nådiga hästar. “ Hvartill gamla dramatiskan skulle användts, om ej subskriptionen trädt emellan, är jag icke riktigt på det klara med om icke till ett “ barntempel “ under G. O. Bergs beskydd. Det skulle utan tvifvel verkat mera för en sann, ädel och nykter sedlighetsändes införande i vårt land, än de syndiga spel som hittills utförts inom dess väggar. Om jag varit i Stockholm den 22 april detta år, (jag var det tyvärr inte) så hade jag kanske kommit i samma klämma som framlidne herr Herkules vid skiljovägen. Ty det är väl icke alldeles oantagligt att jag såsom landsortsskribent, den der af arghet kunde utsprida röda och vanstälda referat öfver herr Viggo Ullmans föredrag,. hade blifvit inbjuden eller befald till taffel å kungliga slottet. Samtidigt drogs jag till herr Ullmans föredrag. Hvad skulle jag välja ?n A ena sidan: t ” Trumpetarn skurar sin hvita trumpet Och mästerkocken fött göra. Han knäcker humrar och rör till smet Han späcker hj erpar att de bli möra Och hofmarskalken har gjort en menu För dagens högtid, en alldeles ny. ” Å andra sidan: Herr Ullman klarar sin trumpet, d. v. s., sin strupe, och referenterna få göra. Han knäcker kräftor så de bli smet, och späckar §itt tal med ampra saker. Valet är verkligen svårt. Men då själen sitter i magen eller, enligt prof. Jaeger, i näsan, och ej längre upp i huf-vudet så hade jag nog gått till kungs, ty hvem kan motstå, då under aptitliga dofter: ” Kammaijunkame buda med artig gest Att nu är dinén serverad. ” Det hade ändå&lt; blifvit mig möjligt att vara med om docenten Hjärnes lika kunskapsrika som om sann takt och höga tankar vitnande uppträdande i Upsala efter ofvan merbemälte norske radikals föredrag-derstädes.