Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man förebrår i «synnerhet skaldekonsten detta ständiga konunga«smicker; men, uppriktigt frågadt, bör man göra den «en förebråelse deraf? Är det allt smicker? Och «förtjena konungarne i detta afseende ingen tacksam«het, jemväl af nationerna? Man säge hvad man «vill: känslornas förädling och tankens lifligare väc«kelser hafva gjort Europas nuvarande odling: för«nuftet, upplysningen, sjelfva vetenskaperna hafva «måst ympas på vitterheten. Men jag ville väl veta, «när och hvarest, utom i England, den egentliga vit«terheten någonsin funnit tillflykt, heder, belöning, «annorstädes än i hofven och vid thronerna. Jag «ville väl veta, när och hvarest publiken, af egen «drift, och med minsta enskilta kostnad, gjort något «till dess uppmuntran, dess bestånd. Ser ni någon«städes en inrättning, syftande till detta ändamål, var «viss att den är en konungs verk, och merendels en «konungs, som förtjent att vara det. Ser ni, åtmin«stone i smärre stater, någon auktor, som ej är an«nat, och dock lefver, var viss att det är, nästan all«tid, genom en konungs ädelmod. (???) Konung, prins, «förste betyda i denna mening detsamma. — «Med allt detta förundrar man sig, och nästan för«tryter, att finna vitterheten öfverallt uppfylld af «konungaberöm. Man vill ej se, att ingenting är i «sig sjelf naturligare, då den på detta sätt varit och «måste förblifva nästan intet annat, än ett beständigt «utbyte af erkänsla och konungavård. Men äfven «erkänslans fordringar oberäknade, skulle ej sjelfva «kärleken för snillets yrken, för språkets förädling, «för smakens utbredande, vittna om en viss sinnes«höjd, ett visst fosterlandsnit, ett visst stort värde «hos monarkerna, som förtjenar sitt loford? «Det är sannt, att berömmet gått någon gång ända «till ytterlighet.
Emedlertid tror jag, att i ett glest bebodt Land, som Sverige, i det nödigt att gå försigtigt tillväga; störi * svårigheter möta vid verkställigheten, än man kan tänka sig. Om derföre det Utskott, lill hvilket remissen sker, finnér Motionen, äfvensom mina anmärkningar, förtjena afseende, anhåller jag alt det ville taga i beräkning om man ej kunde göra försök med en forvagnsinrättning till de orter, dit ångfartyg gå; till exempel till Norrköping eller "Westervik. Deremot kunde väl invändas, altför de tider afåret då ångbåtar af isen äro hindrade att göra resor måste anstalten upphöra; men jag skulle tro det vara bäst att försöka på det sättet, för att draga vinst af ångbåtarne. Bär det sig ej då, så bär det sig icke eller den kalla årstiden. Herr Crusenstolpe> Magnus Jacob: Allt här i verlden har sina olägenheter, och jag nekar ej, att ju äfven mitt förslag har 68 Den 17 December f. m. sådane. Jag tror likväl att Herr Riben satt olägenlieterne för Postbönderne från en alltför mörk, och Litteraturens sak från en alltför ljus sida. För min del fruktar jag ej, att efterfrågan efter skrifter i vårt Land ännu på lång tid skall blifva så svår att tillfredsställa. Jag har föröfrigt låtit väga en 5oo exemplars upplaga af en skrift på 12 ark, Den vägde inalles 10 Lispund, 18 | Lod. Om nu, hvilket ej är tänkbart, en hel sådan upplaga afsändes på en gång, så blef ju ändock tyngden ej så betydligt stor. Hvarje exemplar af en sådan Bok väger ej mera än \\ Lod. Hvad Herr Riben anfört mot Herr af Lundblads Motion, tillhör icke mig att besvara, och lär ej eller vid detta tillfälle böra upptagas till pröfning. Herr af Wingård, Johan: Ehuru jag i BevillningsUtskoltet kommer i tillfälle att närmare yttra mig öfver denna fråga, har jag likväl trott mig böra anföra den enskilta öfvertygelse, från hvilken jag ämnar utgå; nemligen att en särskild paketpost borde inrättas, hvilken komme att erhålla samma riktning, som den vanliga posten, och kunde transporteras med Gästgifvare skjuts.
Det lärer väl kunna antagas såsom gifvet att ett barn icke utom äktenskapet kan födas utan att dermed är förenadt ett brott. Det är visserligen sannt att dessa brott äro olika qvalificerade, men det står icke dess mindre fast att i lagen anses det såsom ett brott, och att lagen icke dervid varit särdeles sträng, det är tyvärr att beklaga, ty få brott utöfva så menlig inverkan på samhället som dessa. Ar det således gifvet att det är ett brott så måste det vara inkonseqvent att vilja tillerkänna frukten af detta brott en rött som lagen förutsätter vara en förmån. Jag kan icke finna annat än att häri ligger en uppenbar orätt; vi böra ihågkomma att arf har hittills blifvit betraktadt såsom ett förfogande af politisk beskaffenhet och derföre har man i alla tider ordnat arfsfrågor enligt vissa i samhället rådande åsigter. Nu har man i sednare tider allt mer och mer börjat beträda en annan väg och endast ett sådant förhållande har gjort det möjligt att framkomma med ifrågav:de förslag. En annan fråga, som är aldeles oberoende af denna, har man äfven velat draga fram, nemligen förpligtelsen att draga försorg om ett barn födt utom äktenskapet. Det lärer icke vara obekant att de fleste mödrar, som befinna sig i den belägenheten att hafva födt barn utom äktenskap, icke hafva arf att tillbjuda sina barn. När således visserligen icke till skada för sjelfva saken, men ej heller till någon särdeles fromma, ett sådant förfogande skulle ega rum, hemtar jag deraf ett nytt skäl att icke bifalla förslaget. Man har väl sagt, att äktenskapets helgd skulle vara af samma betydelse som hittills, oaktadt man medgåfve ifrågav:de arfsrätt. Jag tror icke det. Jag vet visserligen att, tyvärr, äktenskapets helgd inom detta land är mindre vördad än fordom, men vi kunna åtminstone glädja oss deråt att äktenska psbandet i vårt land är betydligt heligare än i andra länder, och vi kunna fröjda oss åt att svenska qvinnan förenad i äktenskapet kanske står framför de flesta andra länders.
Afven jag hade ämnat att vörd samt föreslå en inbjudning till de öfriga MedSt:n så väl i denna som i några andra punkter; men jag hemställer, huruvida ej med förslaget om denna inbjudning bör anstå, till dess alla punkterna blifvit genomgångna. Jag hoppas att Hr Virgin icke har någonting emot detta förslag. Hr Virgin: Jag förenar mig med mycket nöje i hvad Hr Lilliehöök nu föreslagit. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att da Hr Virgin förklarat sig för närvide afstå från det af honom väckta förslag om inbjudning, erfordrade samma förslag icke nu någon vidare framställning. 14:de punkten, angående anslag till ång-korvetten Thors reparation; I 5:de punkten, angående anslag till utvidgande af skeppsdockorna N:ris 2 och 3 samt gamla reparations-dockan vid flottans station i Carlskrona; 16:de punkten, angående anslag till upförande af ett nytt ångqvarnoch bageri-verk å Stumholmen i Carlskrona; samt. 17:de punkten, angående anslag för anläggande af en vattenledning från Lyckeby till Carlskrona. De i samtlige desse puukter gjorda hemställanden blefvo af IL o. Ad. bifallna. 218 Ren 14 April e. m. 18:de punkten, angående anslag till angelägna byggnadsarbeten och anskaffningar vid Flottans stationer. Hr Lilliehöök, Bertil: I denna punkt liar StntsUtsk:t tillstyrkt ett anslag af 200,000 rdr till åtskilliga angelägna byggnadsoch reparations-arbeten samt anskaffningar vid Flottans stationer. I Utsk:ts tillstyrkan står: »att lt. St:r måtte bevilja ifrågav:de af K. M:t äskade anslag samt dervid uttrycka den önskan, att dessa medel måtte företrädesvis användas till fullbordande af den påbörjade sjukhus byggnaden vid Carlskrona station.» Några rader ofvanför yttrar Utsk:t, att det inhemtat, det ifrågavide byggnad skulle komma att kosta 189,000 rdr. Således om denna summa drages ifrån hela anslaget, kommer för öfriga af ofvannämnde behof icke att återstå mer än 1 1,000 rdr.
Regements-förändringen blottställde sig sjelfwe för alt, da de wägade at genom mod och kraft frälsa wart gemensamma Fosterland, Högloft. Ridderffapet och Adeln mätte finna billigt och sig wärdigt, ac til hwad redan är gjort lägga en särskild belöning för en bland dehe förtjente Män, Herr Hof-Jägmästaren och Riddaren Lu-eilk; och da just hans rådighet, skyndsamhet och köld förekom blodiga upträden med deras oberäkneliga följder, syntes särskildt upmärkfamhec böra honom lemnäs. I sadanc ändamål har ock Herr Amiralen Friherre Ohrström föreslagit, ar Ridderffapet och Adeln matte af Riddarhus-Låssan ansta et ärligt Stipendium, tilräckeligt at underhalla en af Herr Hof-Jägmästaren von Lreisss Söner, antingen wid KonglKrigs-^caöemien eller Upsala HcgcDmie sä lang tid som för en ynglings upfostran derstädes kan fordras, och at et sadant Stipendium i samma afsigt mätte för framtiden af Niddarhus-Lassan lemnäs til en af bemalte Hof-Jägmästares manliga Vröftmrfwingar i rätt nedstigande led, sä länge och fa ofta nägon bland dem finnes, som en sädan förmän kan och wil begagna. I anledning häraf, och ehuruwäl Utskottet för sin del wägar hysa den tankan, at sä utmärkte förtjenster mor Fosterlandet synas päkalla icke ensamt Högloft. Ridderffapets och Adelns erkänfta och tacksamhet, skyndar Utskottet ar lil befwarande af Ue missen - Den 29 Mars. e. m. 1407 missen och befrämjande af de ädla afsigter och tänkesätt/ hwilka utmärka den warde Ledamot/ som hos Högloft. Ridderffapet och Adeln wäckt detta amne, härmed til Högloft. Ridderffapets och Adelns uplysta ompröfning samt benagna bifall förestå och hemställa, at, dä Herr Hof-Jägmästaren vonLtteiKs nu lefwande enda
Då likväl det förhållande, att 9:de punkten i Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 undantager försegling af varor i allmänhet från de bestyr, för hvilka tull-tjenstemännen ega att uppbära betalning af godsegaren, kan anses lemna anledning till den tydning, motionären åt föreskriften gifvit, och jemväl föranledt olika tillämpning deraf, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en sådan förklaring af 9:dc punkten i Kongl, kungörelsen den 3 December 1842 varder i nåder meddelad, att hvad serskildt, i afseende å försegling af bränvinsfastager vid transporter å saltsjön, blifvit genom Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836 stadgadt, fortfarande är till efterrättelse gällande. Stockholm den 3 Juli 1848. Häremot anmäldes följande reservation af herr Malmstedt: ”Det är onekligt, att Kongl, brefvet den 2 Augusti 1836 tillerkände tullkammare-föreståndarne i Skåne och Blekinge 4 sk. banko i ersättning för försegling af hvarje bränvinskäril, som å Saltsjön försändes, men då vi veta, att sportel-penningarne, till lättnad för de trafikerande blifvit indragne, samt Kongl.
Du, min stackars John, skall ej ha annat bestyr än att göra anständig toilett. Jag undanber mig halfstöflar, hvarmed du hedrade grefven af Artois. Och ditt skägg måste du klippa. – Jag klipper inte mitt skägg hvarken för kungar eller prinsar. Det vill jag inte, och det gör jag inte. Constance höjde på axlarne. – Då får jag i dubbel mån lägga an på att ingen observerar dig, och att de höga herrarne blott ha öga för mig, sade hon. – Det lära de nog ha, min söta Constance, antingen jag klipper mitt skägg eller ej. Och jag klipper inte mitt skägg. ”Oh Richard, oh mon Roi!” Commendanten Ehrenström hade föreställt husets sköna värdinna för hennes höga gäster. Constance tog emot vid foten af trappan och gjorde den djupa hofnigningen så oändligen graciöst, att »grefven af Lille» på det allra älskvärdaste komplimenterade henne och visade sig så nådig att själf presentera henne för sina båda brorssöner, hertigarne af Angoulême och Berry. Vid Ludvig den adertondes arm sväfvade den hvitklädda Constance upp för trappan. Hennes hjärta klappade af sällhet, när hon lyssnade till den höge herrns graciösa galanterier. Han sade henne, att hans broder, grefven af Artois, ej nog kunnat prisa de götheborgska damernas skönhet och älskvärdhet, då han för trenne år sedan, hösten 1804, gästat staden; men att kungen, som då reprocherat honom för öfverdrift, nu fann, att hans broder icke på långt när förberedt honom på hvad han hade att vänta i detta afseende. Medan konungen från Constance vände sig till öfverstinnan Ehrenström för att med henne tala om hennes fader och farfader, som han känt, tog den vackre hertigen af Berry sin farbroders plats bredvid Constance och förklarade för henne, att han specielt erinrade sig, att hans fader bland de sköna damer han här sett, såsom den skönaste bland alla omtalat sin gudomliga götheborgska värdinna, la baronne de Hall, ty icke sant, det var ju här, som grefven af Artois logerade vid sitt besök i Götheborg?
Med det menar man förmågan att se allt i verlden i dess sämsta möjliga dager. Visserligen har en och annan förklarat pessimismen innefatta något helt annat, vara utvecklingens lära, men dem, som så sagt, bryr man sig inte om. Det är vida enklare att förklara helt upprigtigt, som en literär dam gjorde för en tid sedan, att hon nu blifvit alldeles led vid den välsignade pessimismen! Och samtidigt med dylika förklaringar, så ropar man efter en man, en verklig man, det vill säga, en optimist, som har mod att se framtiden i ljusa färger! Den möderne romanförfattaren är en personnage, som för närvarande har den turen att bli uppmärksammad, jag tror mera än någonsin. Han har förekommit i dussintals noveller i skepnad af en ung spoling, som har den egenskap att hans lefverne alltid står i direkt motsats till hans läror. På scenen har han också uppträdt, än som reformator — ett beklagansvärdt ofullgånget species —, än som idiot, skräflande om sin nästa bok och bråkande om att » äktenskapen ska bort, allt skall bort », som herr literatören Sallander uttrycker sig i herr Erans Hedbergs tidsbild » Inackorderingar ». Men detta är typen blott för det unga Sverige, och detta kan man naturligtvis ej gå för illa åt Utom det att gröngölingarna ha oförskämdheten skrifva romaner och pjeser och noveller och recensioner och uppsatser om gudoch hela verlden, så våga de ju till och med kritisera omtyckta författare, som varit deras lärare i skolan och verkligen lärt dem ett och hvaije. Och när då en afbasning skall ske, då tar realistfienden och knådar till en idealbild af det unga Sverige, och den gifver han de egenskaper som ett dylikt naturföremål bör • ha. Skall jag sqvallra om, att man kunde få mycket mera karakteristiska typer, om man kände mera till dem, man vill karrikera? Det vet jag sedan min stockholmstid, som inföll för ej så länge sedan. Det unga Sverige är också oförskämdt nog att ej vilja vara en kompakt hop med gemensamma intressen, en käck skara, som står som en man och orädd försvarar hvad en hvar af dem har råkat säga. De våga påstå, att det, en af dem yttrar, må stå endast för hans räkning.
Mörners förslag bi fa lies, mitt förslag skulle kunna såsom motion komma till LagUsk:s kännedom, och LagUtsk. i hvad fall som helst deraf måste få del, i händelse någon sammanjemkning skall äga rum, så får jag för min del afstå ifrån yrkandet alt mitt förslag skall blifva föremål för någon votering, med villkor likväl alt, så vida R. o. Ad. skulle godkänna Gr. Mörners förslag, min tanka måtte få såsom motion remitteras lill LagUtsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, ajt Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, yrkat bifall till Utsk:s förslag med dea förändring, att mom. litt. d) skulle erhålla följande lydelse: ”ali lill en början och i den mån tillfälle dertill gifves, ensamhelsfängelset må begagnas högst under två års tid för hvarje fånge; men att den som är dömd till fängelse uli någon af de fern förta graderne, efter högst två års förlopp hör till gemensamhetsfängelse förflyttas,” samt att slutligen Gr. Mortier yrkat: ”Ali, med ogillande af mom. Lillis a) b) d) f) g) i) k) och I) i Utsk:s tillstyrkan, Ståndet måtte besluta, alt samma moni. skola erhålla följande lydelse: a) alt allmänna straffarlerne böra vara följande: l:o Dödsstraff; 2:o Landsförvisning; ä-o I 4:o I 5,:o | 6:o ) Straffarbete eller fängelse i 7 grader; 7:o / 8:o \ 9:o } )0:o Fängelse vid vatten och bröd; ] 1 :o Böter; b) all straffarbete eller fängelsestraff bör vara:
Om pek icke ett Protocoll möjligen skuU le kunna lemna prässen förr, än 14 dagär efter hvarje Plenidag, anser jag ändamålet likväl vara vunnit, enär troligen de fläste hufvudfrågorne bl i f va till Utskotten återremitterade; ty innan desse då hinna granska anmärkpingarne öfver deras första utlåtanden, och å nyo expediera sine yttranden, samt derefter målen hvilat på bordet hos Ståndet, åtgår troligen mera än 14 dagar, då emedlertid prenumeranterne å sin sida, äfven redan hunnit få del af hvad som föranledt återremissen och således ägde tillfälle att meddela sina tankar* samt kunde lemna nyttige upplysningar öfver ämnena till representanterne, innan målen sluteligen afgjordes. I afseende på tiden , ifrån hvilken eftes Herr Grefve von Schwerin» plan trycknmgen, nu mera borde fortsättas, tror jag mig duck, fc.-»ra yttra den mening, att, då under Ståndets> lisaa innevarande månad 0;h sedan motionen i86 Den Junti e. m. väcktes, icke förevarit ämnen af så allmänt interesse, och troligen icke eller innan månadens slut många sådsne förekomma, vore det lämpligare och ändamålsenligare, att ifrån och med den i nästkommande Julii iåta börja, och sedan oafbrutit till Riksdagens slut fortsätta tryckningen af protocollerne för denna tid. Om, vid förleden Riksdag en dylik motion som den ifrågavarande blifvit väckt och antagen , hade den både då och nu varit af en otvifvelagtig nytta; och så länge icke någre, till skyndsammare tryckning af Protocollerne mera befordrande anstalter, än de hittills varande finnas , borde efter min öfvertygelse , vid hvarje Riksmöte samma method som den föreslagne följas , ty gemenligen förekomma först vid slutet af Riksdagarne Financeoch Beskattnings-ämnen, hvilkas afgörande så direct verkar på den enskildte och det allmänna, som således borde beredas tillfälle att äfven hafva (sorn ordspråket lyder) ett ord med i laget. Och skulle denna serskildta mening Betänkandet åtfölja. Ut Supra. Ex Protocollo N. Snoilsky.
Lucidor utgaf ej sjelf andra än sina tillfällighetsdikter, som på lösa blad trycktes för bokhandeln och dels utdelades bland gästerna, dels för tillfället uppköptes af de nyfikna. Men han fick flera beundrare, som sysselsatte sig med att hopsamla hans arbeten, så väl de redan tryckta tillfällighetsrimmen som de andra blott handskrifna sångerna. Vi hafva nämnt erkebiskop Erik Benzelius, som lät trycka fängelsevisan. Likaledes hafva vi omtalat det bekanta arket Bs förnyade publikation 1707. En annan samlare skall hafva varit guvernementssekreteraren i Göteborgs och Bohus län, Olof Wexionius den yngre, hvilken efter anmodan skref ett klent ingångspoem till utgifvaren af Helicons blomster och synes hafva dött ej långt derefter. Sjelf är han författare till en verscykel, »Sinneafvel.» Men den ifrigaste var ofvannämnde Nils Keder, som skall hafva »med mycket besvär samlat auctoris defecte och illa medfarne koncepter». År 1685 utkommo, enligt Palmsköld, några af hans andliga dikter under titel »Lucidors lucida intervalla eller goda och gudeliga tankar om menniskans dödlighet och verldens fåfänglighet, författade uti trenne visor, hvilka till andras varning äro lemnade af honom, som sig kallade den olycklige Lucidor» (in octavo). Boken kunde redan af Lidén ej mera återfinnas, men 1844 hittades ett exemplar, som kom till kongl. bibliotheket. I Linköping finnes en af Spegel gjord afskrift. Den egentliga och fullständiga upplagan af hans poemer utgafs år 1688 under Johan Andersins namn, och kallas »Helicons blomster, plockade och vid åtskillige tillfällen utdelte af Lucidor den olycklige, det är alla de poetiska skrifter, som författade blefve af Lasse Johansson». Utgifvaren uppgifver dessutom början af tretton andra visor, som han kände till, men dels icke funnit, dels funnit ofullständiga eller i oläsligt skick.
Jag tror således, alt man icke behöfver afskräcka sig af den omständighet, som en talare bär har vidrört, rörande svårigheten att utröna chartaibeloppet af ett contract, som berodde på en ännu icke fastställd markegång. Detta är endast en högst minutieuso detalj, och jag skulle för min del alldeles icke tveka att följa den markegång, sorn gällde för det förra året, och dermed är jag ifrån den saken. För Den 8 Januari e. m. 121 För öfrigt tror jag med Frih. Cederström, att det icke ges någon annan säker och tillförlitlig method att controllera chartmsigillalmmedleu, än att låta ali ting skrifvas på charteradt papper. Man har väl sagt, att det skulle blifva svårt att få skrifchartor lill passande belopp, och att man i alla fall skulle uiidgas tillägga biläggningschartor för att fylla summorna; men det behöfves icke, ty med samma lätthet, som Banken stämplar sedlar från två r:dr och högre, med samma lätthet kan Banken äfven stämpla chartor ifrån hvilken minimivaleur som helst, till hvilken höjd man behagar. Om dervid åtskilliga chartor skulle blifva obegagnade, så är till och med detta nästan ingen förlust. Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. ville låta dessa mina anmärkn:r åtfölja den återrcmiss, som jag hop pas att R. o. Ad. kommer att bevilja. r> Hr Printzenskjöld: Frih. Åkerhjelm, som instämt i de åsigler Frih. Oxenstjerna i sin reservation framställt, har troll, att mitt bestridande af bifall lill nämnde reservation har slött sig på en mindre tillförlitlig kännedom om förhållandet med den säkerhet, som Kronan genom borgen äfven ager för kronofogdens uppbörd. Jag bör i anledn. deraf för Frih:n tillkännagifva, att jag har mig nogsamt bekant både all uppbördsborgen finnes för kronofogden och det belopp, hvarpå den lyder.
I följe af min yttrade öfvertygelse om näringarnes och i synnerhet jordbrukets vanmagt, tillstyrker jag den af Herr H|erta väckta motion, om ett serskildt Utskotts tillsättande, hvars föremål bör blifva, att undersöka orsakerne till den närvarande förlägenheten och föreslå medel till den aftynande Statskroppens återupplifvande. Grefve Posse, Carl Fredric'. Då Herr Hjertås motion om ett serskildt Utskott blifvit föranledd af en fråga, som redan varit och än ytterligare torde blifva ett af de vigtigaste föremål för närvarande Ständers öfverläggningar, så utbeder jag mig att innatl berörde Utskotts tillsättande kommer att afgöras, få återföra Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de discussioner, som under sista sammankomst gifvit anledning till ifrågavarande motion. Man har framställt jordbrukarens betryck, man har yrkat skatternas nedsättande såsom medel att afhjelpa den förlägenhet och nöd, hvaröfver allmänt klagas ifrån af de flesta Rikets provincer; men det har ingalunda blifvit ut - Den iO Februarii. *31 fedt, huruvida dess? rop äro sanna uttryck af folkets allmänna röst eller endast ogrundade skrik af några få missgynnade personer, sorn genom händelsernas naturliga gång råkat i förlägenhet. Flere utmärkte talare hafva inom detta rum senast bemödat sig att understödja den senare tankan. En af dem har i synnerhet användt all sin förmåga att öfvertyga oss, det inom detta lyckliga land ingen nöd finnes, som förtjenar uppmärksamhet; att den tilltagande befolkningen och det allmänna öfverflödet af lifsmedel bäst vittnade om motsatsen ; att den förlägenhet, som på åtskilliga orter förmärkes och icke kunde bestridas, vore en naturlig följd af hela Europas ställning, af öfvergången från krigstill fredst i llstånd, af allmänt antagna probibitif-författningar m. m. och att vi slutligen med tålamod och resignation borde afbida lyckligare conjuncturer.