Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjernas förslag upplästes, innehållande, att näst efter orden C. Lånebanken skulle införas följande: Bankens nuvarande lånerörelse förminskas ej i annat fall, än 7:de och 8:de punkterna bestämma; men den lämpas efter rörelsens behof, på sätt här nedanföre stadgas. Gr. Cronhjelm: Jag fruktar, att i Frih. Palmstjernas ifrågavar. förslag måste till 7:de och 8:de punkterna afven tillsättas 23:dje punkten, sedan R. o. Ad. numera alslagit belåning på åtskilliga papper, som hittills varit belånbara. Frih. Palmstjerna: I anledn. af Gr. Cronhjelms yttrande torde jag få erinra, att R. o. Ad. väl afslagit den D c n i Augusti f. m. 2.3 punkt, som angår belåning af publika papper i allmänhet, men derföre icke beslutat att undandraga rörelsen de medel, som dertill hittills blifvit använda. R. o. Ad. har endast sagt, att medlen icke skola användas på samma sätt som förut; och då mitt förslag innehåller, att Bankens nuvar. lånerörelse lämpas efter rörelsens behof, på sätt nedanföre stadgas, lärer beslutet i 23:dje punkten icke behöfva här upptagas. Frih. Ehrenborgh: För min del tror jag väl icke, att Frih. Palmstjernas föreslagna tillägg behöfver något förtydligande, särdeles sorn jag förmodar Frih. Palmstjernas mening vara den alt uttrycka, det ingen rubbning eller förminskning får ske i den lånerörelse, sorn vid denna riksdag beslutes, med undantag af hvad som kan blifva en följd af ytde och 8:de punkterna. Jag skulle emedlertid för undanrödjande af den farhåga, Gr. Cronhjelm yttrat, vilja till Frih. Palmstjerna hemställa, otn han icke finner lämpligt att i sitt förslag tillägga orden: till beloppet. Hr Cederschjöld: Jag anser Frih. Palmstjernas föreslagna tillägg icke blott alldeles öfverflödigt, utan äfven olämpligt och stridande emot föregående besluten, sedan R. o. Ad. i (8:de punkten beslutat indragning af fastighetslånen och i 2o:de punkten en förminskning i discontrörelsen.
Majit äskade tillökning uti Fortilikations-afdelningens anslag till bestridande af kommendantskaps-afgifter beviljades med 4,500 Ridr Riksmynt, samt 2:o, i fråga om Utskottets hemställan rörande förökningen af anslaget för försvars-verket till lands i allmänhet eller Krigs-kollegii Departementer, denna förökning, med iakttagande af nyssberörde -förändring, hvarigenom Ridderskapet och Adeln med 2,000 Ridr Riksmynt förhöjt det af Utskottet föreslagna anslags-beloppet, beviljades med 83,498 Ridr 76 öre, i stället för 81,498 Ridr 76 öre Riksmynt. 36:te punkten lades till handlingarne. 5 7ide och 3 8ide punkterna biföllos. I fråga om 39:de punkten beviljades ett årligt anslag af 13,000 Ridr Riksmynt för en ridskola vid Strömsholm, under medgifvande att af de 2ine första årens 398 Prot.-Utdrag den 3, 4-, 6 och 7 Juli 1857. anslag må användas till nybyggnad af stall vid Strömsholm omkring 18,000 R:dr och till inköp af sadlar, betseltyg m. m. för ridskolan omkring 1,000 R:dr. 44:de punkten bifölls. 2:o Angående extra anslagen för åren 1858, 1859 och 1860: l:sta punkten bifölls.
Hvad desse fastställa, tjene till efterlefnad, såvida ej ändring deruti i behörig ordning sökes och vinnes. § 96. Utan Riksförsamlingens samtycke kan Konungen icke Lån ineller utrikes göra eller Riket med ny Gäld be lasta. § 97. Kungsgårdar och Kungs-Ladugårdar med dertill lydande Hemman och Lägenheter, Krono-Skogar, Parker och Djurgårdar, Kronooch Stall-Ängar, Kronans Fisken samt öfriga Lägenheter, må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva, eller på något annat sätt, Kronan afhända. De skola förvaltas efter de grunder, Riksförsamlingen derom föreskrifver; dock att de personer och Menigheter, som, efter förut gällande Författningar, sådana Kronans tillhörigheter innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå till godo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å Krono-Skogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande Författningar, kunna till Skatte försäljas. § 98. Ej må någon del af Riket kunna derifrån sön dras, genom försäljning, förpantning, gåfva eller å annat dylikt sätt. § 99. Ingen förändring i Rikets Mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag, må äga rum ri tan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå Mynt dock oförkränkt. § 100. Krigsmakten till häst och fot såväl som Båtsmanshållet af rotering och indelning förbiifver vid de med Landet och Städerna upprättade Kontrakter och Indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intill dess Konungen och Riksförsamlingen finna nödigt någon ändring Constitutions-UtskotMs Memorial, M 2. 29 ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eliev tillök ad Rotering, utan genom Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande beslut, tillkomma. § 101.
— Att Sverige, uti känslan af sin egen relativt större makt, stolt vid minnet af det rum, det tillkämpat sig uti verldshistorien, och medvetet af — jag må väl utsäga det — det ädelmod, det nyligen visat Norige, åt hvilket det med egna och stora upoffringar skänkt dess sjelfständighet, icke nied kärlek kunde omfatta de fördrag, som så kränkte icke allenast dess nationalkänsla, utan äfven rättvisa och billighet, var gifvet; och svårt är att fatta att detta fördrag någonsin af Sverige underskrefs. Att, såsom en motionär gjort, tillskrifva detta endast dynastiska tillgöranden, vore dock föga rättvist. Ty fördraget afslutades icke direkte emellan Sveriges Konung, eller dess blifvande Regent, och Noriges folk. Den förre hade till sina ombud män, hvilkas Svenska hjertan man ej eger ifrågasätta, och bland hvilka särskildt fanns den, hvilkens för hvarje yttre inverkan oböjliga »Romarsinne» skalden så sannt besjungit. Man får dessutom ej glömma, att Svenska folkets, representanter sjelfva enhälligt godkände detta fördrag. Mer än troligt är, att en medverkande orsak härtill kan sökas uti Sveriges osäkra politiska ställning, och uti de moln, hvilka emot slutet af 1814 åter upstodo uti Frankrike, förebådande en ny hvälfning, hvars utveckling och följder ingen kunde förutse. Det synes dock som om, äfven under medgifvande af att skyndsamhet var af nöden, ett rättvisare fördrag bort kunna åstadkommas. Den rätta förklaringsgrunden till fördragets afslutaude, sådant som det blef upgjordt, torde böra sökas deruti, att Sverige antingen förväntade sig, att, sedan de genom striden upjagade passioner hunnit lugnas, billiga jemkuingar lättare kunde åstadkommas, eller t. o. m. närde det hopp, att Norige snart, inseende och erkännande det ädla uti Sveriges handlingssätt, den oförkränkta rätt, som åt Norige bevarades, och de stora fördelar, föreningen skänkte detta land, med själ och hjerta skulle sluta sig till Sverige, uti hvilket fall föreningsfördragets lydelse blefve utan all större betydenhet.
Den 13 April, I3j Transport 3^873,423. 853,800 starkare successif Actie-inbe» talning än 10 procent årligen, ifrån och med detta till och med åi* 1820, då hela ActieCapitalet vöre inbetalt, Uppgår de för samma tid till Actie-Agarné ingifvande 5 procents renta R:d 2b co . - * 706,770. — *- Och för de påföljande 3:né, eller de sista af de lill byggnaden påräknade nio år , å fulla Actie Capitalet å R:dr J3:co 157,060 per år - • - 471,180. 5,051,372: — Då hela den eforderliga Summan således uppgår till • 5,904,172. — Transport 5,904,173. Har. is6 Den 13 April* Härtill äger Bolaget följande tillgängar: Återstående 60 procent Actie - insättning 1 belöper 1,8 84,7a —■ *•“ Discont-vin-: sten under den påräknade arbetstiden af 9 år kan, på grund af förra årens erfarenhet, ej calculeras högre än 130,000 per ar . 1,080,000^ -~ Om härtill lägges förmodad revenue af färdig blifvande stycken utaf G'analen, samt af Bolagets egen* domar,med tillsammans - « 49,000. — Så utgöra alla tillgångarne ■*—1 -3,013,720. —* Hvarefter alltså uppkommer en brist af : - » ; 8,890,453. Det Den 13 April. 327 Det är i afseende på medlen till fyllande af denna brist, söm Directionen 1 djupaste underdånighet för Eders Majit nedlägger dessa framställningar. Utvägarne vågar
Skarprättaren dito . 16: - 595: 32- Gottlands Läns Stat. Landt-Räntmämästaren Löntillökning . .650: Fäng - Predikanten dito . 30. Skarprättaren dito 4^ 684- — Cal ma re dito. Landt-Räntmästaren tillökning * . 400. — Fång-Predikanten dito 46 Landt-Räntmästaren tillökning 200» Underdåniga Skrivelser. Skarprättaren ny Lön 16. Jönköpings Länsstat. Landt-Räntmästaren tillökning 650. •— Enspännaren ny Lön 80: 24. Fång-Predikanten tillökning 35. — Skarprättaren dito . 4. — Kronobergsdito. Hushyretillökning för Landshöfdinge - Embetsiummen . 133:1! Landt-RänN mästaren till; ökning 'i . 400. - Fång-Predikanten dito 42. — Christianstad» Läns-Stat. Landt-Räntma? staren tillökning 400. Fång-Predikanten ny Lön . 50. Skarprättaren tillökning 4. Malmöhus dito. Landt - Räntmästaren tillökning 850. 1 Fång-Predikant ny Lön . 100. Skarprättaren tillökning ; ; 4. Halland* dito. Underdåniga Skrifvelser« 1*5 Götheborgs LänsStat, Landt - Räntmästaren tillökning 550. i Fäng-Predikant ny Lön . 50. Skaraborgs dito. Landt-Räntmästaren tillökning . - 600. —• 4 Länsmän nya Löner . 160. — Fång-Predikanten till» ökning . Landt - Ränt mästaren tillök ning 550.’ Skarprättaren dito ■ • • 4* .. j 2- 554* — Wermlands dito. Landt - Räntmästaren tillökning 55°" 1 Fång-Predikant dito . •— Westmanlands dito. Landt - Räntmästaren tillökning 450. 1 Skarprättare d‘to • • •* Kopparbergs dito.
Med åberopande af den rätt, 54:de §:n R.O. tillägger hvarje ledamot af ett RiksStånd, anhåller jag, att hvart och ett af Utslcs hemställanden malte blifva föremål för särskild propos., och då ett särskildt beslut kommer att fattas öfver hvarje särskild punkt, så synes det mig vara klart, att det är lämpligt och redigast, alt man vid detta fall förfar på samma sätt som förut öfligt varit, eller att hvarje punkt föredrages till öfverläggning. Hr von Hartmansdorff: Om R. o. Ad. icke behagar bifalla mitt förslag, så kommer jag i alla fall att göra på det vis jag anser för rigligl; ty ingen lärer kunna förmena mig, altantingen sjelf läsa upp hvilken del af Betänk, jag vill, eller begära upläsningen genom en Ridd.Kanslist, samt alt derefter yttra mig öfver hvarje särskild punkt. Om ingen motsäger mig, är det så mycket bättre; jag får då ostörd göra mig begriplig för dem, hvilkas röster jag önskar förvärfva till den ena eller andra punktens förkastande. Jag vill således icke tvista med mina värde motståndare, hvilka söka på genaste vägen komma till sitt mål. Jag har imedlertid framställt milt förslag, emedan jag ansett det leda till reda i öfverläggningen. Om man vill att R. o. Ad. skall svälja förslaget helt, utan att sä noga veta hvad det innehåller, så vill jag åtminstone försöka motarbeta ett dylikt förfarande. Sedan öfverläggningen om föredragnings-sättet härmed förklarats vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på frågan om Ulsk:s Belänk. bör punktvis föredragas, sä att propos. komme att framställas särskildt å hvarje Ulsk:s hemställan till beslut, tankarne icke varit delade, och att han derföre finge hemställa om R. o. Ad. ansåge sådan föredragning punktvis höra ega rum. Ropades Ja.
Jag erinrar mig, att jag såg ett fångpalats i Linköping, om hvars bestämmelse dess utseende lemnade mig så ringa anledn., att jag helt oskyldigt frågade min skjutsbonde: ”Bor landshin der?” Af nu uppräknade fångar är jag öfvertygad, att ej T'ff kanske icke en enda funnits der, om ej nöden, brist på bevakning och lagarnes ändamålslösa och förvända beskaffenhet och oriktiga tillämpning och polisens, isynnerhet den bekanta Juderins, fängelscrnes Den 23 Februari e. m. 69» befolkare, månhet om, alt ej släppa elen de en gang fått, i öfvertygelse, att, om lian ej är skyldig, kan han blifva det, ofta gjort både Ijofven och brottslingen; och det tillhör menniskornas natur, att de orättvist behandlade eller förskjutna af samhället fatta en fiendtlighet lill alla dess medlemmar och menskligheten och finna en njutning i brottet, så att, om de sedan någon gång återfå sin frihet, så rusa de såsom det rasande vilddjuret på arenan till hämd öfver sill första offer; de hafva dessutom alltid bröd i fängelset, då de deremot fria såsom vanfräjdade sällan kunna ärligt skaffa sig sina lefnadsbehof; och är det således nu i allmänhet med dem, som skyldiga eller oskyldiga införts på brottets bana, såsom med dem, som kommit i Armidas slott, de, som engång kommit dit, komma sällan derur, och bestrida de den till följe af moraliskt förderf, är förhållandet så alltid. Jag får i förbigående anmärka, alt jag hört, att polismyndigheterna under Gr. Lewenhaupts öfverinseende icke voro i tillfälle att inqvisitorisk! utöfva sitt behag all göra brottslingar.
Om den princip, från hvilken han utgått, skulle tillämpas äfven på allmänna lagen, hvartill skulle det vät då gagna honom, såsom jurist, att hafva läst lagarna, om det vore ett motskäl, att de kunna förändras; ty det kan ske vid hvarje Riksdag, och genom lagförklaringar af Konungen hvarje månad. Ihvarje vetenskap, som går fram med tidehvarfvet, måste ju läraren börja med att säga: hvad jag lärer i dag, kan förändras i morgon. Just detta skall lifva den unga mannen till forskningar. Jag har redan uttryckt min. öfvertygelse om olämpligheten deraf, att ej tjenstemän känna grundlagen, och är säker, att inom detta hus de fleste ej Kände den, då de inträdde på embetsmannabana!!. Jag har sjelf som helt ung besvurit grundlagen, innan jag läst den, och så är säkert fallet med nästan alla mina kamrater inom krigsmagten. Jag vill sålunda, att desse unge män må lära sig grundlagen och att de må gilla denna princip åtminstone tills den ålderdom kommer, då de frukta för förändringar och önska, att de och andra ej må känna den. Hvad den siste talarens anförande angår, får jag förklara, att jag äger och har läst UppfostringsCömmittdens betänkande (mitt exemplar är just ett af dem, som här utdelades); men ännu har man ej fått veta hvad afseende som blifvit fästadt vid de anmärkningar, hvilka af allmänheten lingö göras vid nämnde betänkande. Man ser ännu intet resultat. Intilldess böra vi ej vänta; vi böra låta inflyta i föreskrifterna om den allmänna bildningen ett stadgande, som bort vara sanitjdigt med vårt statsskick. Jag ber, att Utskottet måtte fästa alseeude häruppå, och druger alldeles icke i tvifvel, att ju, då Konungen ser Ständerna inkomma med en förnyad önskan derom, resultat skyndsammare kommer att följa. Frih. Roye: Till de skäl, jag vågat framställa mot motionen och hvilka jag hemtat från de grundlagsenliga förändringarna, begär jag få lägga ett annat, mycket Yigtigare. Grundlagen fördrar, att den efter sin ordalydelse skall tillämpas.
Yi veta, att Sil frets transporterande har för BancoFullmägtige kostat 4 procent; om jag nu äfven nedsätter det till 2~ procent, blir summan af igo Den 3 Mars e. rn. dessa 2 i procent lagd till det bestämda minimi-beloppet af 96 procent, Jag hemställer, om en procents vinst uppväger alla möjliga chancer under 3^ år, eller kan förmå någon att med oss ingå på dylika vilkor, när Kejsaredöinet Brasilien, hvilket ej har några mägtiga grannar, ser sina fonder fallne till 60 procent; jag tror icke det vara tänkbart, att någon skulle, för att kunna vinna en procent, vilja riskera att förlora 20 å 3o procent. Jag tror icke eller, att någon skulle åtnöja sig med 4f procents ränta al pari, när man t. ex. i Österrike kan erhålla 5 procent; i Ryssland 6; i NordAmerica 4§ och så vidare. Den, som vill saken, måste vilja medlen; hvarföre man ej bör bestämma sådana vilkor, hvarigenom Rikets Ständers beslut om lånets upptagande skulle tillintetgöras. Jag är likväl icke Fastighetsägare, så alt mig gör det ingenting, huru saken går. Friherre Sprengtporten: Jag är till största delen förekommen af Grefve Björnstjerna och Herr Rosenblad, men skall utbedja mig att blott få tillägga några ord. Herr von Troil har sagt, att lånet måste stå i 37 år hos lånfagarne, om icke förlust för Den 3 Mars e. ra. >9' Staten skall uppkomma, och att endas! i sådant fall Utskottets calcyl är rigtig; men att den rubbas, om inbetalningar dessförinnan ske. Jag erkänner, att delta är en, elium föga trolig, cliance mot RiksgäldsContoiret; men deremot finnes äfven den cliance för RiksgäldsContoiret eller Staten, att uintan på Statspapper faller, då det blir möjligt för Contoiret, alt upptaga ett nytt lån för bättre vilkor, och dermed liqvidera det gamla.
Efter först till bifall å denna punkt framställd propos., som besvarades med Nej, bifölls Utsk:s; hemställan med uteslutande af de deri intagna orden; »i fäderneslandet bosatta.» 60:de punkten, ang-.de anslaget lill stipendier ål konstnärer för företagande af utrikes resor; 01:sta punkten, ang:de anslaget till Musikaliska Akademien; 62:dra, 63:dje, fii:de, 65:te och 66:te punkterne, ang-.de anslag för Naturhistoriska RiltsMuseum ; samt 67:de punkten, ang:de årsanslagel lill Institutet för blinda och döfstumma. Dessa punkter biföllos. 68:de punkten, ang-.de anslag lill förhöjning af aflöningen för lärare, lärarinnor och vårdare vid Institutet för blinda och döfstumma, samt lill ny lön för en särskild religionslärare derstädes. Hr Cederschiöld, Fredr. Äng.: Det anslag som nyss beviljades åt Institutet för döfstumma och blinda, tror jag icke böra inbegripas under frågan om aflöning lör lärare-personalen. Gr. Lagerbjelke: Det i föreg:de punkt tillstyrkta anslag är stäldt till K. M:s disposition, att användas såväl för det ena som andra ändamålet; hvarföre jag icke kan finna att något hinder möter för dess användande äfven till lärarnes aflöning. Hr Cederschiöld, Fredr. Äng.: Med den kännedom jag eger om lärarnes belägenhet vid ifrågavrde Institut, anser jag, för min del, det vara alldeles nödvändigt, att man uttryckligen bestämmer, att af den beviljade anslags-förhöjningen en del skall användas till förbättrande af dessa lärares löner. Ty om blott en viss summa anslås, utan något sådant bestämmande, tror jag att lärarne, åtminstone efter de nplysningar jag derom inhemtat, hafva föga att hoppas i berörde afs:de.
Ilos Hedervärda B »nde-Ståndet hafva följande motioner i detta ämne blifvit väckta och till Stats-Utskottet remitterade, nemligen: l:o af Riksdags-fullmägtigen Eric Norberg från Westerås Län, som ananfört, att det vore serdeles olämpligt och med förlust förenadt alt, på sätt liär i landet sker, drifva vissa industri-företag för statens räkning, hvarå Stuterien vore ett talande bevis, enär, om någon national-vinst af dem skolat vara att vänta, en sådan, under den tid af 200 år, som de varat, redan borde hafva ej blott visat sig, utan äfven till den grad stadgat sig, all inga af staten bekostade Stuterier vidare skulle behöfvas och inga utländska hästar fortfarande för landets behof införas. Motionären har af sådan anledning föreslagit, alt Sluterien skola upphöra, samt förmodar, att Rikets Ständer härtill komma att lemna bifall desto heldre, sorn en stor besparing i Stats-utgifterne härigenom uppstode, och någon skadlig inverkan på häst-afveln deraf ej vore alt befara, enär, efter motionärens förmenande, landet i allmänhet verkligen eger tillgång å förträffliga, härdiga och lifliga, fastän småväxta, hästar, samt för öfrigt dess häst-afvel ej vinner någon ändamålsenlig förbättring genom Stuterien, der till större delen uppfödas sådana hästar, som väl kunna vara snälla springare, men ej duga till arbetshästar, hvaraf landet har största behofvet; anseende motionären, för sin del, att statens åtgärder i och för hästculturen böra inskränkas dertill, att för Cavalleriets behof de nu varande Squadrons-hingstarne bibehållas, och dessutom hingst-prcemier anslås att, på föreslaget sätt, utgå, såsom fortfarande uppmuntran till häst-afvelns förbättring; hvarförutan motionären äfven yrkat, att, efter stuteriens upplösning, de till dem anslagne Kungsgårdar Strömsholm, Flyinge Dalby Staissamt Allm. Besv. Ekon. Ulsk.
Att mer eller mindre betaga en enskild man denna förmån, att till sitt och Nationens bästa begagna den credit han genom sitt uppförande förvärfvat, vore att beröfva honom en timlig belöning och frukterne af det alimännna förtroende han genom sin caractere, sin ordningsdrift, sin verksamhet och välförvärfvade förmögenhet förstått att tillvinna sigj vore att undergräfva en af äganderättens heligaste grundvalar. Behofvet af den enskilta Crediten har tilltagit genom produetionens och Näringarnes tillväxt och kan anses såsom bevis af en förökad civilisation, för att underlätta dea allmänna rörelsen och uppfylla bri - Den 10 Februarii'. sten då mynt. Vid alla handels-trtnsactioner, har man funnit ändamålet fullkomligen vinnas genom enskiltas och associationers utgifne och garanterade Credittecken. I de länder der den enskilta Crediten blifvit på ett ändamålsenligt sätt utvecklad och stadgad, har man sett välmåga och industrie tilltaga utöfver allt hvad man kunnat föreställa sig, medan på samma gång Riksmynt tet der vunnit en stabilitet, som förvissat hvarje medborgare om varagtigheten af den förmögenhet han trott sig äga. Hvar och en medborgare, som sträfvar att genom sin industriella förmåga åstadkomma sin egen och Samhällets förkofran, behöfver contanta Capitaler. Man hyser i allmänhet den öfvertygelse, att landtbrukare mindre än någon annan Näringsidkare är i behof af Capitaler; denna tanka är desto origtigare som få medborgare i lika män erfara bristen af ett rörligt capital vid inlösen t. ex. af en egendom, i hvilken jordägaren har arfslott; vid de medel som måste användas att motstå alla de mångfaldiga missöden han är underkastad af boskapssjuka, missväxter och froster; hvilka senare på några timmar kunna beröfva honom frukten af ett helt års mödor; dertill kommer äfven utomordenteliga Statspålagor. Jag återgår till mitt ämne. Öfvertygelsen att silfver och guld utgöra 193 Dan io Februari/, ett lands rikedom, hörer till qvarlefvorna af okunnighetens tidehvarf.
TTtgif ning-stid: hvarje helgfri fredag. Bidrag mottagas med tacksamhet under adress: Red. af Idun, Stockholm, och öfversändas genast. A propos kalla bad. JlpBu då vi ändtligen kunna med fog känna ' £± * &gt; % oss berättigade att tro på sommarens tillvaro här uppe i höga norden, böljar hvar och en så saått att fundera på de kalla baden och naturligtvis äfven Ni, mina nådiga damer. Det är med en viss liten angenäm rysning, som I tanken derpå, » lidt nervepirrende » som danskarne säga, och så, mina damer, besöken I så oeh så många butiker, för att efter mogna och långvariga öfverläggniugar lösa den vigtiga frågan och slutligen till stor lättnad för de stackars enerverade kommisserne utvälja er en kokett baddrägt och dito mössa. Med en suck af belåtenhet profven I om qvällen framför er spegel det nya uppköpet. Resultatet är fullkomligt tillfredsställande, ty badtricoten sitter, som vore den gjuten på er smidiga gestalt; den lilla käcka vaxduks-jockeymössan kläder er förträffligt; med ett ord: vous étes charmantes! Oeh hvilken skada att det på sin höjd blifver Lysekil, Marstrand o. s. v. som skola besökas. Jag tänkte på Dieppe, Trouville, Ostende, Scheweningen, der alla nej, jag tiger! Så är nu det vigtigaste undangjordt och en vacker, solbelyst dag går ni, • ' min nådiga, in i badkabyssen för att byta om toalett och för att efter några minuter göra er förtjusande apparition synlig på bryggan utanför er dörr! Ja, hitintills har allt gått med den berömdaste jemnhet och det största lugn, men se nu kommer det svåra ögonblicket. Ni nalkas med modiga steg trappan, som Prenumeration I I fullständig modeo. mönstertidning. redan vid första trappsteget börjar er beslutsamma min gifva vika och en något ängslig blick framskymtar ur edra ögon. Hm I Det är må hända bara inbillning, ty de närmast efterföljande stegen öfverskridas med ett hjeltemod, värdt en bättre sak. Men se nu inträder en paus, usch en hemsk paus!