Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är den blinda tron på egna politiska idéers ofelbarhet, och sträfvan att dem uprätthålla eller verkliggöra utan afseende å, om de icke betingas af andra lika gällande grundsatser, som kanske bättre passa in å förhanden varande samhällsförhållanden, som mera än någonting annat bidragit till de ständiga omhvälfningar, som under sednare årtionden inom Europas liesta samhällen halva egt rum. Ty just derigenom har man å den ena sidan alltför envist vidhållit systemer, som hade bordt modifieras efter den påträngande tidsandans fordringar, och å den andra velat ombilda samhällena efter sjelfskapade idealer, som aldrig skola kunna upnås. Och om jag vill tillämpa detta på representationsfrågans lösning, så påstår jag, att det är omöjligt att å theoretisk väg emellan klassvalsprincipen och allmänna valprincipen å priori afgöra hvad som är absolut rätt eller absolut orätt, ty det beror på de praktiska förhållanden hvarefter den politiska klokheten fordrar att man rättar sig; och jag yrkar derföre att man vid reformens utförande måste låta beqväma sig till en dagtingan mellan dessa båda principer emedan man icke kan undvika densamma. Ty vill man försöka stänga hvarje utväg för allmänna valens grundsats att göra sig gällande, skall den ändå slutligen tränga sig fram, mer enkel ren och obetingad i sin tillämpning och då kunna åstadkomma en förstörande inverkan på samhället. Men om man sålunda, enl. min öfvertygelse, är nödsakad att åtminstone delvis omlägga den grund hvarpå det gamla Svenska representationssättet livilar, skall man derföre nödvändigt blottställa den Svenska Konungamakten för faran att tillintetgöras såsom man här har påstått? Jag tror icke hvarken att man i allmänhet behöfver frukta någon sådan följd af det samfälda valsättet, eller att det hvilande förslaget gifver anledn. till några sådana farhågor. Om man opartiskt och utan förut fattade fördomar vill bedöma förslaget skall man säkerligen tinna att detsamma innehåller ganska många och starka garantier både för samhällsordningens bestånd och Konungamaktens uprätthållande. Och om jag det icke hade funnit, skulle jag visst icke vilja förorda förslaget.
Maj:t täcktes åt sakkunnige personer uppdraga att, vid passande verkstad inom landet, med hvars egare öfverenskommelse kan träffas, låta af Svenskt tackjern tillverka en erforderlig qvantitet jernvägsskenor, enligt den modell, som vid Statens jernvägar begagnas, samt alt sedermera med dessa och Engelska, för Statens jernvägsbyggnader inköpta räler, så skyndsamt som möjligt, anställa noggranna försök, till jemförelse i alla de afseenden, som erfordras, för att grunda ett säkert om - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skiö frelse IS: o 438. 435 döme om de förelräden, som Svenska räler i förhållande lill priset kunna ega framför utländska, så att derigenom måtte blifva tillförlitligen utrönt, huruvida, genom användande af Svenska skenor, antingen vigten per fot kan minskas i samma mån som möjligen priset för dessa öfverstiger kostnaden för de Engelska, eller ock den högre anskaffningskostnaden motsvaras af längre varaktighet, större värde efter förbrukningen eller andra på jemförelsen inverkande förhållanden; — börande de med ifrågavarande undersökningar förenade kostnader utaf de lill fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under innevarande riksdag anslagna medel med erforderligt belopp bestridas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 10 Oktober 1860. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 2 Okl. 1860.
1149 näringens uppkomst och förkofran i vårt land, som uppkommer genom den allmänna bristen af en sådan klass arbetare, hvilka med ett slags oberoende existence kunna vara verksamma för näringarne, utan att uteslutande tillhöra någon, tror, att ett förmånligare förhållande skulle kunna beredas, om tillfälle gåfves för mindre bemedlade personer, att med egande rätt förvärfva mindre possesioner, utan deltagande i de onera och tjenstbarheter, som i allmänhet åtfölja hemmantalet; och föreslår på sådan grund, att den tillåtelse, som, genom enskiftes författningarne för särskilda provincer, är lemnad åt egare af enskiftadt hemman, att inrätta och anslå till och med tiondedelen af dess erhållna jordrymd till särskilda lägenheter, hvardera minst af fyra tunnlauds innehåll, och att dem till andra personer upplåta, under full egande rätt till evärdlig besittning, måtte utsträckas till egare af enstaka hemman i allmänhet, men med mindre inskränkning än som nu för enskiftade hemman eger rum, så att t. ex, från helt hemman af ett hundrade tunnlands jordrymd finge på detta sätt abalieneras tiondedelen, från hemman om ett hundrade femtio tunnland femtedelen o. s. v., med iakttagande af samma förhållande för mindre hemmansdelar, utan skilnad på odlad eller onppodlad mark, blott med villkor af hvarje lägenhet? bestämmande till minst 4 1150 Eesv. och Ekon. Utsh. Betänkändetii tunnland, och utsättande af någon viss år* lig spannmålsafgift till Stamhemmanet.
Ehuru, då 3 Stånd bifallit betänkandet, resultatet är gifvit, tror jag dock, att det vore Ridderskapet och Adeln värdigt, att i de-s beslut intaga en underdånig hemställan till Kongl. Majit, att Kongl. Majt i Nåder behagade förhöja Tullafgiften på utländska Sten kol, hvarigenom Stenkolsverket induecte blek ve understöda samt att i allmänhet vidtaga för detta verk sådane författningar, som Kgl. Maj.t anser lämplige till befrämjande af verkets bestånd och Rikets dermed förenade fördel. Herr Cederschjöld 1 Såsom vidareutveckling af hvad jag nyss hade äran anföra, torde jag få förklara, att jag an-er näringar, sorn medföra förlust, ingalunda böra drifvas af enskifta, och ännu mindre af Staten. Jag vet knapt, om ens spannemål borde producera*, i händelse ett lands luftstreck vore så oblidt, oeh jless jordmon så ofruktbar, att denna närings; 528 Den 29 Maji. gren ej lönade sig, och så framt nian vora säker att alltid kunna erhålla sitt behof utifrån Bättre vore det kanhända då, att endast producera hvad som lönar sig , och för öfverskottet af denna produetion tillbyta sig hvad man behöfver, Föröfrigt torde frihet, och på sin höjd lån-biträden, vara de enda sätt, hvarpå Staten bor understödja närihgar. Herr von Hauswolf, Carl Gustaf Reinhold:
Boye anförde nemi., att som det vore fråga om våldsam förgripelse mot Konungens person, och det straff som derföre borde följa; så ansåg han sig böra afstyrka motionen och afvakta den nya criminal-lagen, och de öfrige talarena hafva utgått från samma förutsättning: men motionens syftemål är att förändra nuvar. lagar ang:de lasteligt tal om Konungens person. Frih. Cederström har förekommit mig uti hvad jag ville anmärka mot Hr Cederschjölds framställning, att i gamla lagen icke finnes något stadgadt ang:de den, som på något sätt förgriper sig emot Konungen, så att jag dervid icke har något att tillägga. — Gr. Anckarsvärd börjar sin motion dermed, att han önskar en förändring i 5 cap. i §:n Missg.btn. Detta 5 cap. handlar om den, sorn lasteliga talar om Konungen eller dess och Rikets Råd; och om denna rubrik är riktig, derom man kan öfvertyga sig genom capitlets genomläsning, så finnes, att detta cap. icke handlar om handgripliga förbrytelser, utan endast om tal. Nu har väl Gr. Anckarsvärd föreslagit, att 5 cap. i <j:n Missg.bn skulle ställas i [öfverensstämmelse med nya lagen, ,neml. io cap. Straff-b:n. Detta io cap. afhandlar icke allenast hvad som finnes i den gamla lagens 5 cap. af Missg.b:n, utan äfven 4 caP• samma balk. De båda första §§:na i io cap. Straff-b:n i nya lagen handla om ansvaret för dem, som begå våld emot Korn nun - Deh 14 Mar»» i85 nungen och Drottningen; men i den 3 J:n förekomma stad-, gnnden 0111 ansvar, hvilka nu utgöra föremål för R. o. Ad:s bedömmande, nemi. om ändring i 5 cap. Missg.b:n i gamla lagen om lasteligt tal.
För vården af de omyndiges rätt, hvilken Utskottet medgifver i allt fall icke vara genom gällande lagstiftning betryggad, äro i Utskottets nästföregående Betänkande andra åtgärder föreslagna. Men då Utskottet således funnit sig böra gilla förslaget i denna del, anser Utskottet ock nödigt lästa uppmärksamhet derå, att det ingalunda är meningen att beröfva de omyndige förmånsrätt för deras fordringar hos förmyndare och föräldrar, utan att förslaget tvertoin gifver åt sådana fordringar — hvad de nu ej äga — ovillcorliejt företräde framför Kronans, kyrkors och allmänna kassors fordringar; derest förmyndaren jemväl är uppbördsman eller kassa-föreståndare, äfvensom tilliigger myndlingar förmånsrätt för ali hos föräldrar och förmyndare innestående fordran, dä deremot gällande lag icke uttryckligen talar om annat än myndlingars arf. Aro förmynderskap liera, så äga, enligt den föreslagna 10 <§, de omyndiga sig emellan lika rätt. Ett äldre förmynderskap gifver således icke bättre rätt än elt yngre. Detta stadgande, afgörande en fråga, hvaröfver gällande lag iakttager tystnad, torde vara så mycket billigare som just de sednare myndlingarnes medel ofta utgöra hela behållningen i en pä obestånd kommen förmyndares bo. Den föreslagne 9 § innebär en ny princip, nemligen den, att företrädet emellan inteckningar, som meddelats af Ilärads-rätt, beror, lika med inteckningar i städerna, af dagen, då de blifvit sökta, medan deremot, enligt gällande lag, inteckningar, som blifvit sökta eller beviljade vid samma Ting, hafva lika rätt. Man har således hittills betraktat ett Häruds-ting lika med en .Rådstufvudag. Något fullt giltigt skäl 14 Lag-UtsJiottets Betänkande N:o 38. för en sådan åsigt är svårt att inse, och otvifvelaktig! är att en så lång Tings-dag ofta för en lånebehöfvande medför de största olägenheter, lian kan nemligen i allmänhet ej före Tingets slut få belåna en inteckning, som då blifvit beviljad, enär värdet af en sådan inteckning ej kan afgöras förr än Tinget blifvit aflyst.
Bet. VII: 3. Besk IX: 133. Skrif. X; 8t. Lands-Kanslier och -K o 111 or, se B efal 1 ni ngs h a fvande, Kongl. Maj;ts. — -Köp, uphäfvande af förbudet deremot, Remiss II: 5l5. L. o. E. U. Bet. VII: 282. Besl. IX: 246.253. 267. 268. L. o. E. U. Bet. VII: 643. Boal. Landt-Armén, indragning deri, Remiss II: 463. 5oo, <T02. 514. 521 522 .532. — se vidare Stats-Verke t, Tredje Hufvud Titeln, — se älven Regimente. 1 — -man na va ror, deras utförsel, Remiss II: 5o8. E. U. Bet. VIII: 528 Besk IX: 375. 38r. 384. 397. E. U. Bet, VIII: 861. Besk IX: 532. 543. 54g. v — se äfven Träd varor. — -mätare, i Halland, deras fel i tjensten, Just. Omb. Berätt. II: 32o. ,— -mäteri - Författningar, undantag från dem för Herjedalen, Remiss If; 451, L. o, E. U. Bet. VII, 174, 178. 180, i85. 3o Register -Taxa, en förbättrad, Remiss II: 509. E. U, Bet. VIII: 299. Lanell, C. J., f. d. Kommissarie, dess ansökning om understöd, S. U. Bet. IV: 1749. Ski ll', X: 4g3. Lazarett, se Hospital. — i Christianstad, Just, Omb, Berätt. II: 273, i Lund 275.
O tvif velaktigt sammanlianger frigan om feriernas f örkortning med den fråga, som ådrog sig det ojamförligt största intresset.vid skolniötet, frågan om införaitdet af teoretisk och praktisk undervisninng i huslig ekonomi. Det var en ny fraga, en anledning till det stora intresset. E n annan anledning var af personlig art. Frågan inleddes af en af Norges mest ansedda Ilärarinnor, skolföresthndarinnan i Drainmen, fröken Henriette Wiilfsberg. Med öfvertygelsens varme, elegant och spirituelt berättade hon huru detta ämne lästes i hennes skola, Iivilken, nytta larjiiiigarne haft däraf och 11,urii allmänt de intresserade sig därför. E n viss lianförelse grep en stor del af publiken inför denna varma vältalighet, och en resoliitioii antogs af mötet, att detta laroamne borde i vira flickskolor införas. Öf ver splittring af krafter, mångläseri ocli forcerade kurser hade förut lifligt klagats, men dylika klagomål hindra aldrig ett skolmöte att föreslå införandet af äiinu ett ämne. Excmplet i Lund ä r ej enastående. Det fanns dock en betydaiide minoritet, som ingalimda gillade den antagna resolutionen, och det ifrågasatta ämnet berörde allt för många intressen för att ej framkalla en liflig diskiission, offentlig så val so111 enskild. I en sak voro alla ense: den unga flickan borde ha kiinskap i Iiusliga ting, och huslighetens lof sjöngs i alla tonarter, liksom om inan befarat hemliga motst&amp;ndare. Men därmed var endräkten ocksi sliit. Den första frågan, som franistalldes, lydde: ar verkligen klagan öfver att våra flickor äro opraktiska berättigad? Erfarenheter åberopades både för ocli emot, deras röster voro dock .öfvervagande, som menade, att många af vhra unga flickor ej få den praktiska uppfostran de ha af iiödeii. Ocli detta med ratta. Vårt folk ar snarare teoretiskt än praktiskt anlagdt, och det är fara för, att afven hos den svenska kvinnan det praktiska arbetet ej blir tillbörligt beaktadt, liksom det alldeles säkert ej aktas nog högt hos den svenske mannen.
Vid 18 § uti underrättelserna angående Tulltaxans verkställighet anmärkes följande: Det praemium, som här af Tnllmedlen beviljas för utförseln af åtskilliga inom riket tillverkade fabricater, har utan tvifvel för afsigt att lätta exporten af dylika varor och derigenom uppmuntra de inhemska näringarne. Men den grundsatsen synes vara origtig, att en sådan uppmuntran skall tillkomma dem, endast i det fall, då varuartiklarne äro tillverkade af utländskt råämne. Att man kallar detta praemium för drawback eller restitution af tull, hvarom dock § icke talar, undanrödjer icke det felaktiga i principen. Ty vill Staten göra någon uppoffring för att lätta utförseln af inhemska produeter, så skulle det utan tvifvel vara ändamålsenligare och medföra större fördel, om fabrikatet vore tillverkadt af inhemskt råämne, ty i sådant fall klefve exportpraemien en uppmuntran för landels produetion så väl af det förra som af det sednare. — Härtill kommer, att, när man med förhöjd införseltull, t. ex. på lin och ull, velat skydda den inhemska lin-odlingen och ull-culturen, detta skydd upphäfves då praemier beviljas för väfnader af utländskt lin och ull, emedan införseln af lin, ull m. m. från utrikes ort derigenom uppmuntras. Och detta tyckes vara en icke så ringa motsägelse. Vidare har man uti 2 mom. af samma § gått så långt, att tillverkaren eller afsändaren blifvit ålaggd att inför Magistraten med ed fästa, det varan äfven är tillverkad af utländskt råämne, hvilken edgång synes mig vara lika öfverflödigt att fordra, som svårt att aflägga. Det blir icke så lätt för en större väfnads-fabrikant att vid sin själs salighet bedyra, att uti det stycke segelduk, packväf, heleller half-ylletyg, som skall exporteras, ej finnes en tråd af Svenskt lin eller af Svensk ull.
Att denna metodist-sekt här redan föranledt en stor oro, som äfven Stockholms Consistorium, enl. dess till K. M. in - Den 4 Mars f. m. gifna und. skrifvelse, delat, är otvifvelaktig!;; jag vågar derföre föreslå, att Liand de önskningsmål, soin vid denna riksdag lill H. K. M. und. liänskjutes, äfven denna motion må medfölja, nemi. alt kraftiga åtgärder vidtagas mot det metodistiska proselytmakeri^, och, ifall denna sekt här anses få höra bibehålla sin kyrka, denna sekt endast matte tillåtas få hålla sin gudstjenst på det Engelska språket, och strängeligen förbjudas alt hålla offentlig eller enskild gudstjenst på Svenska språket. Jag anhåller vördsamt om remiss af denna motion till vederb. Utsk. Hr F rih. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Flemings nu upplästa motion, efter Hr Landtnäs tanka, innehölle ett förslag, som skulle upphäfva verkan af 16 §tn Reg.F., hvilken innehåller, att Konungen bör skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommes, kunde, efter Hr Landtnäs mening, motionen ej af R. o. Ad. upptagas, ulan ägde motionären, om han så åslundade , alt dermed vända sig till Coust.Utsk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då Frih. Fle mings motion åsyftar att förekomma proselytmakeri, såsom orden lyda, torde den icke kunna anses innefatta någonting olagligt. — Enl. 16 §:n Reg.F. äger hvar och en att fritt utöfva sin religion; men främmande religionsbekännare äga ingalunda att komma hit och påföra oss deras meningar och derigenom vålla Svenska innebyggare det ansvar och den förlust, som, enl. 1 cap. Missgern.btn och 7 cap. Ärfda-b:n, följer på affall från rätta läran.
Ehrenborghs framställning, att ju mera utsträckt det ifrågavar. statsskuldsystemet blefve, ju lyckligare vore det för näringarna, och att om en årligen ökad skuld af 100,000 r:dr är bra, så vore en af milliontals r:dr ännu bättre. Efter denna grundsats, tillämpad med all den förkärlek, dess anhängare derför hysa, komme slutligen den stora massan af Riksg:scont:s obligationer att till den grad öfversvämma landet, att de utgjorde det egentliga bytesmedlet i alla större liqvider, hvarigenom btcosedlarna ginge in i Banken; och då vår vexelhandel troligen icke kunde drifvas med assignater, ginge silfret ur Banken, och vi stöde der då med ingen annan fond, än en massa af reverser utaf ruinerade jordbrukare, eller inteckningar, ställda till betalning på 37 år. Så ser åtminstone jag saken. Jag hyllar lifligt ideen af hypotheksinrättningarna; jag inser ganska väl behofvet af eapitaler för vårt jordbruk, isynnerhet med en lindrigare ränta; men jag skall alltid motsätta mig sådana anstalter för detta ändamål, hvilka centraliseras i hufvudstaden och komma att i mer eller mindre mån bero af Regeringen eller en större administrationspersonal. Det är nemi. en bestämd erfarenhet, att de enskilda interessena bevakas bäst af sig sjelfva, och att controllen öfver medlens rättvisa distribution blifver säkrare i samma mån, som de enskilda interessena äro i tillfälle att utöfva denna controll. Följden af ett motsatt förhållande blir alltid mer eller mindre orättvis eller bristande hushållning; och hvad de ifrågaställda understöden beträffar, tviflar jag, att de skulle komma några andra till godo, än de stora skuldsatta possessionaterna, eller att de skulle åstadkomma annan nytta, än att konstladt uppdrifva fastighetsvärdena och reta till speculationer, hvilka slutade med ruin. Deruppå hade man haft erfarenhet, då lilialdisconterna voro i flor. Hr v. Hohenhausen har ganska riktigt anmärkt, att jordbruket icke vore särdeles betjent genom lån, åtminstone icke mot så hög ränta, hvarom fråga är.
Lånen hafva anvandts för olika ändamål, såsom till inköp af strykugn i t dem soni velat öppna strykinrattning, till inköp af symaskiner åt sömmerskor, till hyreshjälp, till matpengar åt blifvande folkskoleseminarister, till kläder at tjenstflickor som varit utblottade och skolat inträda i tjenst, till utlösande af pantsatta klädespersedlar, (så utlöstes en höst sju vinterkappor); men först och främst till respengar för landsortsfiickor, som man lyckats öfvertala att återvända till sina respektive hemorter. En folkskolelararinna som fatt plats skrifrer till hjälpkomiten: &gt;Si finner jag mig då vid mina önskningars mal. Befriad frln niiringsomI 880 sorger kan jag i en hedrande verkningskrets hadnnefter egna mina krafter åt skolan. Min glädje deröfver är stor, och jag vet ej, huru jag på ett passande satt skall kunna skildra de tacksamma kiinslor som inlaga mig, d i jag tänker p % all den godhet, som under seminariikursen blifvit mig bevisad af federationens medlemmar. Just igenom denna stora godhet och välvilja blef det mig möjligt att blifva hvad jag är .. Men ej alltid kan hjalpkomitén glädja sig at ett sa tacksamt och redbart iippförande hos sina lantagare. Under senare år hafva l h e - kassans förluster dock blifvit f&amp;re, derför att en utom federationen stående enskild person ställt en mindre penningesumma till komiténs förfogande med tillatelse att deraf utdela gclfzor, hvilket afven haft det goda med sig, att man ej behöft tvinga den hjälpsökande att lofva iterbetala ett lan, något som i hennes utblottade förhallanden ofta varit henne omöjligt. Hjiilpkassan har afven bestridt utgifterna för en söndagsk klubb för unga arbeterskor, hvilken anordnats i » Herbergets för tjenstflickor?) lokal, saint varit besökt af 2 0 30 unga flickor; man har roat sig med lekar och sång, saint ett och annat föredrag. I brist p$ ledande krafter har denna klubb dock förliden vinter måst inställas.
Lånet skulle kunna nedsättas under dess belopp den 1 Januarii 1815 och sådant af det skäl, att Fond till en sådan Lånets förminskning icke blifvit beräkna/i eller anslagen; så att föreskriften uti berörde Artikel syftar endast deråt, att Herrar Fullmägtige skulle, så vidt mÖjeligt vore, tillse, det nya Summor icke upplåntes till större belopp, än som erfordrades till förfallne Obligationers infriande, enär någon absolut förminskning uti sjelfva Skuldbeloppet ej kunde åstadkommas i annan mån, än Contoirets behållne Inkomster dertill lemnade tillgång. Och hade det varit ett bland de förvaltnings-ämnen, åt hvilka Herrar Fullmägtige egnat en oafbruten uppmärksamhet, att i möjeligaste måtto befrämja Rikets Ständers ofvanberörde afsigt, men då all säker grund saknades för de beräkningar, hvilka kunde bestämma ett beslut om Lånets inställande , så vida desse beräkningar skulle hemtas från möjeligheten, att Obligationernes belopp vid förfallotiden icke kornmo att uttagas, samt, hvad beträffar Discont-rättigheten i Banken, denna Räkning icke finge belastas med inlösen af dc Obligationer, för hvilka vid förfallotiden betalning kunde fordras, hade Herrar Fullmägtige funnit frågan om inställande af Lånet vara en sak af sådan vigt, att den med yttersta varsamhet Revisorers Berättelse, 769 börtie behandlas, och uti hvilken alla möjeliga upplysningar borde sökas innan något beslut fattades , hvilket åter föranledt dertill, att under de få dagar, sorn de af Herrar Fullmägtige infordrade ytterligare upplysningar afbidades, ovänligen stora insättningar å FemproCents Lånet gjordes. I betraktande af desse och flere af Herrar Fullmägtige andragne skäl och omständigheter, håfve vi ansett den sålunda uppkomne betydliga tillväxten af Fem-proCents
Denna kom beklagligen ej till utförande, och allt hvad vi veta derom innehålles i ett bref till kurfursten August af Sachsen från fransmannen Hubert Languet, som 1554 besökt Sverige. I detta bref, dagtecknadt den 1 april 1576, säger Languet: »Då jag för tjugutvå år sedan var i Sverige, talade konung Gustaf ofta med mig om denna sjöväg. Slutligen uppmanade han mig att företaga en sådan sjöresa och lofvade utrusta tvenne fartyg med allt, som var nödigt för en lång seglats, och att bemanna dem med de skickligaste sjömän, hvilka skulle göra hvad jag befalde. Men då svarade jag, att jag föredroge resor i bebyggda trakter framför uppsökande af nya obygder.»40 Om Gustaf Vasa funnit en man, lämplig att utföra hans storartade planer, hade det således lätt kunnat hända, att Sverige gjort England äran stridig att hafva öppnat nordostfärdernas långa rad.41 Englands sjöfart är för närvarande utan jemförelse större än något annat lands, men den är ej gammal. Ännu i medlet af 1500-talet var den högst obetydlig och hufvudsakligen inskränkt till kustfart i Europa och en eller annan fiskarfärd till Island och New Foundland.42 Spaniens och Portugals stora sjömakt och afundsjuka mot andra länder medgåfvo ej heller vid den tiden främmande sjöfarare att idka handel på de ost-asiatiska länder, som af Marco Polo skildrats med så lockande berättelser om oerhörd rikedom på guld och ädla stenar, på dyrbara tyger, kryddor och vällukter. För att norra Europas köpmän skulle kunna dela den vinst, som här stod att vinna, syntes det nödigt att upptäcka nya vägar, oåtkomliga för den Pyreneiska halföns armador. Häri ligger förklaringen till den ifver, med hvilken engelsmän och holländare gång på gång utsände dyrbart utrustade fartyg för att antingen öfver polen, eller ock nordvestra vägen längs nya verldens eller den nordöstra längs gamla verldens nordkust uppsöka en ny väg till Indien och Kina. Dessa färder afstannade först, sedan Spaniens och Portugals uteslutande herravälde till sjös blifvit brutet.