Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid detta tillfälle har det icke varit fråga att tillsätta en temporär Regering med vissa inskränkta rättigheter, det har varit fråga att tillsätta en Regent, med full konungslig makt och myndighet, eller med andra ord, den ena statsmakten har egt att updraga, visserligen endast provisionelt, men dock att updraga, den andras utöfning åt en annan person än dess verklige innehafvare. St:r hafva således utöfvat en af sina förnämsta och dyrbaraste rättigheter. Såsom en följd af denna deras maktutöfning, anser jag äfven den härleda sig, att de sjelfva få anvisa underhållet åt den af dem tillsatta Regenten. Det är från denna synpunkt jag ser och sett saken. Der är således hvarken en hyllning eller en pligt mot personen jag påyrkat. Det är en rättighet åt folkmakten, åt det demokratiska, åt ur-elementet i samhället, som jag reklamerat och fortfar att reklamera. Möjligen känner jag orätt, jag tror det dock icke; men jag erfar en stötande känsla vid tanken att afstå från denna rättighet, enl. min upfatt - 412 Ilen 2fi September. ning, vida mera värd än de 100,000 Rdr, hvarom frågan är. Må andra fästa sig vid denna summa och bedöma frågan från krämareåsigternas synpunkt, lies, Eder mine Hrr, inom detta hus, som representeren sköidarne på dessa väggar, hvaröfver ni ären så stolta, och hvartill ni ofta vädjen, inom edra hröst är jag öfvertygad finnes en känsla, som säger att jag har rätt, då jag påstår, att det med Sveriges ära, med nationens värdighet är öfverensstämmande, att R. St:r icke afhända sig den af mig antydda rättigheten, utan förbehålla sig att sjelfva tå anvisa erforderligt underhåll åt den person de updragit, att såsom verkställande maki handhafva vår nations angelägenheter. Jag fortfar yrka bifall till hvad jag föreslagit, och hvaruti jag är öfvertygad att hvarje svensk man vid närmare eftersinnande skall instämma. Jag har sett antydd den åsigt, att den af mig gjorda motionen, företrädesvis borde gjorts inom BondeSt., såsom det Stånd, som visat sig mest obenäget för nya anslag.
Men halfdagern är ofta förvillande, och ehuru det lifligt intresserade enhvar, klandrades det dock af alla. Men nog ville vi protestera mot dem som påstå att han med berådt mod vanstält historiska fakta. Mången skrifver utan att tro, men ingen trodde så på hvad han skref som Crusenstolpe. Så t. ex. omtalade en bekant för honom en dag, att han hos numera framlidne excellensen Rosenblad sett två beslöjade fruntimmer. »Två beslöjade fruntimmer», upprepade han med vidgade ögon, pannan i moln, blixten redan laddad. Någon tid derefter såg man i ett af hans arbeten uppträda två beslöjade damer hos samma excellens, men med tråden till den underligaste historia, dykande ned till botten af himlen vete hvilken dynastisk hemlighet. När man efteråt upplyste honom om, att dessa fruntimmer voro en mor och en dotter, endast uppresta till Stockholm för att be om nåd för en tullförbrytare i Skåne, så smålog han medlidsamt åt upplysarens enfald och lättrogenhet, fullt öfvertygad om att det fans en mystisk slöja och att endast han genomskådat den. Men, tillägger berättaren – betrakta vi hans språk, hans stil, så står han upphunnen af få. Synnerligen stor var hans förmåga att äfven på det minsta underlag kunna uppföra en periodbyggnad af de smakfullaste, mest afrundade former. Såsom umgängesmenniska veta vi ingen angenämare. Hur hjertligt deltagande visade han sig ej då för allt och alla. Och hvem kunde, när tillfället så erbjöd, vara mera uppsluppet munter än han, titanisk i glädjen som i harmen? Om lejonet kunde skratta, skulle det skratta som han.» Crusenstolpe hade mycken tillgifvenhet för Blanche, dock vet jag icke – tror det ej – att han tillhörde Påskaftonsprogrammet. På denna afton voro alltid två personer regelbundna gäster, Braun, om han fans i Stockholm, och den sedan så olycklige Bjursten. Den tiden sades det och syntes äfven så som om Bjursten varit af dem som hemburo husets dotter sin hyllning i allvarlig mening, men, såsom redan är nämndt, hennes ungdom var, icke ens den, ärnad att lemna rosor utan taggar.
Och innan sig visat, hvad totalanslaget, i följd af Rikets Ständers beslut kan komma att utgöra, blifver erforderligt, ansett sig böra, med förtydligande af sitt förra tillstyrkande, föreslå Rikets Ständer, att för Technologiska Institutet må på Riks-Statens Hufvud-Tilel uppföras l:o 14,000. motsvarande, hvad Institutet hittills har sig anslaget af Manufactur-Discont-Fonden, som hädanefter från denna utgift befrias och 2:o från Mechaniska Skolans Stat på 10:e Hufvud-Titeln öfverflyttade 200. tillsammans R:dr 14,200. hvarjemte de 240 R:dr, som lill Technologiska Institutet utgått af de förut på Nionde Hufvud-Titeln för Manufacturernes befrämjande ställde medel, 12,000 R:dr, hvilken Stats-Ulskotlets Utlåtande, N',o 217. 7 summa oförändradt uppföres å Slat, komma alt deraf fortfarande anvisas lill nämnde Institut; samt att den under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställde Manufacturlåne-fondens behållning i årliga vinslmedel, efter afdrag af alla omkostnader i och för låne-rörelsen samt inträffade förluster, hvarje år må till Riksgälds-Contoiret inlefvereras, ll:o Bergsbrukets understöd. Denna punkt har af Presteoch Borgare-Stånden blifvit återremitterad, på grund af flere Ledamöters yrkande, att allt bidrag af Statsmedel till Höganäs Stenkolsverk måtte komma att upphöra; i anledning hvaraf Utskottet får anföra, att något anslag för detta Stenkolsverk alldeles icke finnes vara af Utskottet tillstyrkt, utan att yttrandet endast innefattar den af Utskottet meddelade upplysning, att ett belopp i medeltal af 5,450 R:dr varit af Kongl. Majit under de senaste fem åren till detta föremål disponeradt, och att Utskottet, med anledning deraf, föreslagit, att för Titeln Bergsbrukets understöd måtte vid den allmänna fördelningen af det förut i en enda summa uppförde anslaget 153,000
Som flere af församlingens ledamöter försummat, att sistl. vinter skaffa sig den nya psalmboken, hvilken nästinstundande höst kommer att antagas till allmänt bruk vid den offentliga gudstjänsten, ty beslöts att reqvisition af ifrågavarande boken skulle göras hos bokbindaren Högström i Östersund; och skulle nästa söndag här i socknestugan hvar och en uppgifva det antal psalmböcker han åstundade; till hvilken dag undertecknad comminister åtog hitskaffa prof på ofta nämnde böcker samt underrättelse om priset å hvarje sort. § 5. Som underrättelse hit ankommit, att kyrkooch torn-byggnaden i Sundsjö nu i det närmaste är slutad, så anmodades och befullmägtigades kyrkovärden Olof Olofsson i Jonsgård och bonden Anders Jonsson i Kougsta att vid tjenlig tid denna sommar företaga resa till Sundsjö, för att för Häggenås kyrkas räkning afsluta köp om de instrumentalier och verktyg m.m. som Sundsjö kyrkoföreståndare vilja sälja och som kunna begagnas vid här förestående kyrkobyggnad. § 6. Bönderne Erik Nathanaelsson i Stafsgård, Olof Ersson och Nils Carlsson i Österåsen samt Jöns Ersson i Andersgård begärde att blifva entlediga ifrån deras befattning såsom ordningsmän hvilket dem beviljades; uti hvilkas ställe valdes till ordningsmän: Bönderna Lars Bäck i Gungård, Johan Grund och Lars Pehrsson i Österåsen samt Erik Olofsson äldre i Storgård. § 7. Begärde Olof Olofsson i Jonsgård afsked och entledigande från kyrkovärdskapet, men lät dock, efter något samtal härom, öfvertala sig att åtminstone ännu ett år, förestå samma befattning. § 8. Herr expeditons krono-befallningsmannen N. E. Holmberg anmodades och befullmägtigades att af fjärdingsmannen Lars Olofsson i Söre uttaga och sedermera redovisa de medel Lars Olofsson förbundit sig till socknemännen återbetala för f. d. bonden Olof Erssons yngre i Österåsen undsättnings skulder. Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund 1831 d. 26 junii är förestående protocoll offentligen uppläst i Häggenås sockenstuga och till alla delar erkändt, intyga på församlingens vägnar:
De skola föredraga att väljas der, och tillgång saknas inom orten lill kandidater till den öfre, och det konserverande elementet i den öfre härigenom försvagas och elter Gr. Sparres ord öfverlåtas åt buorgeoisien. Jag öfverlemnar härmedelst åt R. o. Ad. samt åt Riddarh.-Utsk:t, alt denna Adelns ensak öfverväga, för alt i dess och hela landets intresse få en rättvis lösning. Då Riddarhuset är Adelns egendom, som blir till stor del öfverflödigt, är denna lilla missbildning i den nya skapelsen icke svår att omforma, utan all kapitationsafgift för Adeln. Gr. af Ugglas, Ludvig: Om jag rätt uppfattat Hr Danckwardts anförande, alsåg detta, att åt de af R. o. Ad:ns ledamöter, som kunde komma alt inväljas i första kammaren, en ersättning skulle gifvas lill bestridande af deras underhåll vid riksdagen. Ett sådant förslag innebär uppenbarligen en förändring i den nyss antagna grundlagen, och vid sådant förhållande hemställer jag, huruvida remiss till Riddarh.-Utsk:t kan tillåtas. Jag, anhåller att Ståndet behagade afslå den gjorda framställningen. Hr Danckwardt: Jag ber att få fästa Gr. af Ugglas’uppmärksamhet derpå, att frågan rör hvarken Konungen eller MedStånden, utan är helt och hållet Adelns ensak, derom den, aldeles oberoende af stadgandet i den antagna nya R. 0:n, kan förfoga. Det medgifves att ledamot af lörsta kammaren icke af statsmedel kan lå ersättning för resekostnad eller arfvode; men det finnes icke något hinder för landsting eller stadsfullmägtige att försäkra sig om antagande af ett önskvärdt val genom anslag af kommunens enskilda tillgångar, örn valet under inga andra vilkor antages, hvilket säkerligen kommer att ofta inträffa, då ting eller stads-valkorporation icke saknar skäl tro, det en inom hufvudstaden vahl fullmäktig utan ali ersättning icke med samma intresse bevakar och befordrar orlens eiler landets fördelar, som den bepröfvade ortens man.
Domkapitlen att inkalla personer, som på ett eller annat sätt mot Konventikelplakatet sig förbryta; hade Domkapitlet saknat befogenhet forsin åtgärd, så mycket mera som någon domstol ej finge upptaga, än mindre bestraffa konventikelbrott, förr än Kongl. Maj:ts Justitia Kantzlersembete gifvit der bifall till; anmärkande angifvaren, hurusom Domkapitlet genom att inkalla personer, hvilka begå dylika brott, kunde tillfoga dem, genom resekostnader och flera dagars bortavaro från hemmet midt under bråda våren och hösten, större förlust, än de i ofvannämnde Kongl. Plakat för i fråga varande förbrytelser stadgade Tvåhundrade Daler Silfvermynts böter; vid hvilket förhållande angifvaren yrkat, att Domkapitlet måtte affordras ersättning för hans resekostnader, tidsspillan och arbetslörsummelse med minst Trettiotre Riksdaler 16 sk. Banko. Sedan jag i anledning häraf begärt Domkapitlets utlåtande, hvilket äfven inkommit, och hvari det förhållande blifvit vitsordadt, att fråga om irrlärighet icke varit, utan angifvarens hos Domkapitlet anmälta förseelse bestått endast uti olofliga sammankomsters hållande för enskild andakt; så har jag funnit Domkapitlets förfarande icke böra lemnäs opåtalt, utan låtit hos Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge anställa åtal, efter hvars utförande Kongl. Hofrätten den 20 December 1854 meddelat utslag af innehåll, att alldenstund de af Domkapitlet till stöd för klandrade förfarandet åberopade författningar icke föranledde dertill, att Domkapitlet, då målsägaren icke varit angifven att hafva råkat i villfarande mening om det, som angår salighetens grund och medel, ägt att inkalla honom till varnings undergående, utan Domkapitlet, för beifrande af den förseelse, hvartill han gjort sig skyldig, bordt, jemlikt 8 mom. i Kongl. Brefvet den 2 Maj 1751, inskränka sin åtgärd derhän, att endast låta vederbörande sådant tillkännagifva; fördenskull och då
Man kan nemi. tänka sig ett handelsraseri, en öfverspekulation af den beskaffenhet att silfret mer än vanligt rusar ut ur landet, och att då en för rörelsens bestånd vådlig ställning skalle kunna uppstå utaf misshushållning och som man måste tåla. Om då Banken skall uppfylla sina skyldigheter och tillse att landet icke blir utan mynt, så finnes icke mer än två utvägar, nemi. att låna pengar eller anskaffa silfver utifrån. Huru stor summa dertill skulle behöfvas, medgifver jag är utom Banko-Utslcts förmåga att uträkna; men Banko-Utsk:ts alla ledamöter hafva varit ense om att det skulle trygga Bankens ställning, om den kunde få en grundfond, och dermed förenad rättighet att ut - 454 Den 22 Maj e. m. gifva sedlar utöfver den metalliska kassan. Sådan har tanken varit inom Utsk:t, och den har stödt sig på opinionen inom landet, att det vore orätt att taga ifrån Banken en stor del af dess vinst, och icke låta densamma utvidga sig så långt den kan. Banko-Utslct har föreslagit att vinsten skulle bibehållas; men det har icke varit meningen att skrinlägga denna vinst, utan den skulle komma landet till godo. Hade K. Proposm i ämnet, som ankommit till R. St:r, blifvit till lltsk:t remilterad och Utsk:t således lått någon anledning att taga en sådan sak i öfvervägande, så är det möjligt alt Utsk:t kommit till något annat resultat. Nu bade Utsk:t ingen annan gräns för sina åtgöranden än den Betänlut innehåller, nemi. att föreslå R. St:r något användande af Banko-vinsten. Men då meningen icke var att denna vinst skulle dragas ur rörelsen, utan att den skulle förstärka Banken, föreslog Utsk:t att för densamma skulle uppköpas obligationer; och då man visste att R. St:r nödvändigt skulle upptaga lån för jernvägsbyggnader, ville man anskaffa sådana obligationer, som lätt kunde utgå i rörelsen. Det var icke Utsk:ts tanke att
Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att, enligt Grundlagens både anda och ordalydelse, inga rättsfrågor böra i Stats-Rådet till afgörande föredragas; och att, för öfrigt, alla allmänna Regerings-ärenden, som skola i Stats Rådet af göras, böra förut hafva blifvit af Allmänna Beredningen handlagde. Ex protocofio, Wilh, Bergman, 2g, Constitutions-XJ t skottets Memorial. Ankom till Expsd. Utsk. d. 3 Junii 1839. Memorial, med, föreslående af ett„ tillägg i 5 mom. 14 §• Riksdagsordningen , rörande Borgares i valbarhet. O jAiddermannen, Capitainen P. Winbladh,. Riksdags-Fullmägtig för Stockholms Stad, liar , hos Constitutions-Utskottet vackt motion, om sådan förklaring af 5 Moni. 14 §• Riksdags-Ordningen, hvarigenom måtte uttryckligen bestämmas att Borgare, för att kunna väljas till Riksdagsman för Stad, bör, i enlighet med hvad Handels-Balkens 3 Capitel och flera gällande författningar stadga, vara boende i Staden samt der idka sin handtering och deltaga i alla borgerliga ut~_ skylder. Benna motion, hvilken Utskottets fleste Ledamöter af Borgare-Ståndet i sjelfva principen understöd t, såsom erbjudande ett medel att i framtiden förebygga dylika tvister om Borgares valbarhet, som under nu påstående Riksdag yppats, men likväl ansett lämpligen kunna modifieras på ett;< Constitutiom-XJtskotuts Memorial.
Gripenstedt synes mig hafva bedömt Bevilln.-Utsk:t nog strängt genom det påståendet, att det saknades system i Utslcts förslag, ty huru skulle det val kunnat införas system i en tulltaxa, som i det väsendtligaste på förhand vore utarbetad och utfärdad af finansstyrelsen och, med få undantag, icke lemnade något annat öfrigt att behandla, än det som rörde jordbruket. Bevilln.-Utsk:t har i sanning varit berättigadt att säga som Alexander sade om sin fader Philip: »Min fader har företagit sig och utfört så mycket, att lör mig återstår intet att göra.» Jag öfvergår nu till att framställa några anmärkningar vid Hr Frih. Ugglas reservation. Det må vara bristande logik hos mig, men jag måste bekänna att jag icke kunnat fatta Hr Frihms tankeledning, då han yttrat, att det skulle innebära en orättvisa mot alla de näringsidkare inom landet, som genom den H. IV. 26 402 Den 21 April e. ra. Franska traktaten fått de höga skyddstullar, sorn de, för sina tillverkningar, hittills åtnjutit, så betydligt nedsatte; om tull å lefnadsförnödenheter skulle införas och härigenom arbetslönerna fördyras, hvarigenom det blefve svårare för dem att kunna bestå kampen med den utländska täflan. Ty icke har Hr Frih:n kunnat framställa denna åsigt med stöd af frihandelsprinciper, enär frihandelns grudsats är, att intet kan vara mera förderfligt för näringarne än skydd; skulle åter Hr Frihm låtit sig ledas af protektionistiska åsigter, så har han väl deremot svårligen kunnat stämpla det som en orättvisa, om jordbruket skulle tillerkännas något skydd, under det fabriker och näringar åtnjuta detsamma. Det var ju för öfrigt icke alldeles oförutsedt, att It. St:r kunde komma att besluta en tull å landtmannavaror. Man bör sålunda tro att denna omständighet icke blifvit förbisedd, då skyddstullarne för näringarne bestämdes, hvilka, att döma af åtskilliga yttranden, tilltagits tillräckligt rymliga.
Memorial rörande denna fråga är färdigt, och redan denna afton torde lill Stånden inkomma för att bordläggas, emedan i förmiddags endast felades underskrifter; men om ej så skulle ske, får jag fästa Ridd. och Adelns uppmärksamhet derpå, att detta Memorial, jemte tillkännagifvande att två Stånd stannat emot två, innefattar hemställan, att frågan må förfalla, och att, om något ändamål skall vinnas, det är oundgängligen nödvändigt, att inbjudningen bifalles och genast expedieras, på det den måtte kunna förekomma i de öfrige Stånden, före oraförmäldte Memorial. Herr af Ekenstam, Israel: Då jag genom slutet utaf Herr Tharas yttrande finner, att han, i afseende på den af mig föreslagne inbjudning, helt och hållet delar min åsigt, får jag nu endast förnya min derom förut gjorde hemställan. Hans Ecccellence Herr Grefven och LarultMarskalken hemställde, om Ridder - 64 Den 12 F e b r u a r i i c. rn. skåpet och Adela behagade bifalla Herr af Ekenstams berörde hemställan. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning af förstärkta StatsUtskottets den io dennes under Nro 3qq aflåtne, och den ii derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående verkställd omröstning i frågan angående försäljningen af de arne Kronan tillhörige Krigsskeppen Tapperheten och af Chapman; fann Ridderskapet och Adeln, att berörde memorial borde till StatsUtskottet öfverlemnas. Föredrogos ånyo och gillades följande StatsUtskottets den 4 dennes afgifne, och den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 3()0. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under Nro 272, förut meddeldte Betänkande öfver RiddarhusDirectionens framställningar, dels om tryckning af RiddarhusDirectionens protocoll öfver justeringen af Ridd. och Adelns protocoll, och dels om anslag till upprättande och tryckning af Register öfver Ridderskapets och Adelns protocoll m. m.
Han var 52 år gammal, han hade offrat tio år af sitt lif på grundandet af Times, natt och dag hade han kämpat med ogynsamma förhållanden, han hade vunnit seger under de mest tryckande omständigheter — och nu, när han stod vid målet för sina planer och sina sträfvanden, nu slungades han af ödet så godt som tillbaka till utgångspunkten för de samma. Icke underligt då, att han, den starke », tvekade att börja sisyfus-arbetet på nytt ... Men hans tvekan varade icke länge. Han vidtog åtgärder för utgifvande af » åtminstone ett enda nummer ». I ett gammalt magasin bakom hans utom stadsgränsen belägna bostad fans ännu ett förråd af gamla och så godt som utslitna tryck-materialier; en dito cylinder-press anskaffades med stor svårighet; på sysslolöse sättare var ingen brist; en jordvåning hyrdes fgr orimligt högt pris; och efter sju sorger och åtta bedröfvelser börjades arbetet på Times ’ åter-uppståndelse från de döda. Storey ’ s ansigte, hvilket på mindre än 48 timmar åldrats betydligt, klarnade vid den skröpliga pressens gnissel. Annonser strömmade in, tidningens vänner vaknade till nytt lif, det första numret kom ut, det helsades med allmänt jubel — och isen var bruten. Inom en jemförelsevis kort tid återeröfrade Chicago Times icke allenast sina förlorade fanor, utan tillkämpade sig äfven en ställning, som bragte tidningen i jemnhöjd med de yppersta i norra Amerika. Och det vill icke säga så litet. Den underbara kraft, som utvecklades vid stadens snabba, men solida återuppbyggande, genomströmmade äfven Storey ’ s lifsgerning. Med lif och själ kastade han sig åter in i elden och skötte med öfverlägsen. talang demånga jem han hade att syssla med. Hade han verkligen trott sig vara » en gammal man », så kunde nu mera intet spår af denna tro förnimmas. Drömmen om ett anspråkslöst, tillbakadraget lif, med dess letheiska löften om en lugn och sorgfri ålderdom, var liksom bortblåst Inom mindre än en vecka var Storey mera verksam, energisk och outtröttlig än någonsin ...
Ehuru mycket jag nitälskar för ifrågavar. skolor, hemställer jag dock att R. o. Ad. ville bifålla Utskrs framställning i detta ämne. Hr Rosenblad: Jag vill visst i sak icke förlänga diskussionen; men då Frih. Cederström påbördat mig att jaghaft diplomatiska uträkningar, så får jag erinra Frih. Cederström derom att jag tvert - Den 24 A prif. 125 oni flera gånger tinder öfverläggningarne rörande statsreglering^» har förklarat mitt ogillande af alla dessa diplomatiska sidoberäkningar och att man endast hör se pä sjelfva saken. Dä jag varit fullt öfvertygad om behofvet, vigten och nyttan af hvad här blifvit föreslaget, men den siste värde talaren, som eljest visat mycket nit i dessa ämnen, har fästat sig vid, då han genomläst förslagen, att der blifvit taladt om stolar och bord, så får jag fästa upsnärksamheten på att detta endast vid en anslagssumma egt runi; men det finnes likväl en artikel: instrumental ier m. m. för de allmänna läroverken, och jag hemställer om icke den kan anses deremot svarande. I öfrigt underställer jag saken Ståndets omdöme. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Ulsk:s utlåt, i denna punkt, ropades starka ja blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^4 e. m. In fidem prolocolli, Albert Munck. Lördagen den 26 April 1851. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot. för d. 5 dennes. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp. Utsk. inkomne förslag till R. St:s underd. skrifvelser till K. M. N:o 58, ang:de prägling af silfvermynt å 4 sk. b:co.
Jaska skulle ej med sina halfslocknande ögon betraktat henne så ömt och med ett sådant uttryck af tacksamhet, om hon ej varit god emot honom. Der han satt i den kalla vinternatten på bangården vaktande hennes sömn, tänkte han på allt detta. Han gick igenom hvad han mindes af underverken i bibliska historien, specielt funderade han öfver den samaritanska qvinnan. Detta var ju en omvändelse. Hvarför skulle hon der ej kunna räddas genom bönen. Om straffet i hans hand kunde skärpas ännu ytterligare, så ginge det nog. Hon, den eländiga menniskovarelsen der borta, hon skulle kanske ännu kunna vinna syndernas förlåtelse inför Gud och bli återupprättad. Icke att hon kunde bli lika god som andra, nej, bara bli så pass duglig, att hon icke mer gjorde ondt. Kanske man kunde förmå henne att arbeta sig fri från fördömelsen. Några sömniga banvakter gingo med släpande steg längs golfven, tände någon lampa här och der, sopade perrongen och smälde i dörrarne så det dånade. Morgonen randades blekgrå och daskig. Ändtligen blef der lifligt, passagerarne anlände, det dånade och brakade vid bagagets inlemnande i godsdepartementet, klockor ringde och tåget afgick mot den finska gränsen. Timme efter timme förgick. De suto stumma i kupén. Samuli med rynkad panna och slutna läppar, Nadja bruten och utan en smula af sitt forna kurage. Ändtligen böjde hon sig framåt, såg på Samuli och frågade: När får jag se mor? Det vet jag inte, svarade han. Är hon frisk? När jag sist skref, fick du veta, att hon haft inflammation och icke kunde bli frisk; hvarför frågar du då? Får jag inte se mor, som är sjuk? Tänk om hon dör! Hon lefver inte länge, men fick hon se dig, så skulle hon inte kunna lefva en dag till. Der blef en tystnad. Nadja såg med dof resignation ut från kupéfönstret. Vet hon ingenting? Åh jo, en del. Men inte hälften. Åter en paus. Hon stirrade alltjemt ut. De voro nära hufvudstaden. Thölöviken låg frusen, träden i parken stodo hvita af rimfrost.