Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är skjutslagsindelningen, som föranleder, att skjutsningsbesväret på olika ställen är och måste vara i hög grad olika tryckande; ty, om skjutsentreprenader vid alla gästgifverier inrättades, kunde kostnaderna derför lika fördelas på samtlige de skjutsningsskyldige hemmanen, såsom i ett län, nemligen Jemtlands, och i en del af Stockholms län redan eger rum, så att det ena hemmanet icke vore af detta besvär mera betungadt, än det andra; och gifvet är, att, så länge hvarje gästgifveri har sitt särskilda skjutslag, och skjutsningsbesväret vid det ena, i följd af obetydlig trafik eller besvärets utgörande af ett jemförelsevis vidt utsträckt antal skjutsskyldige, eller i anseende till andra omständigheter, icke medförer några väsentliga kostnader eller olägenheter, medan vid ett annat dessa kunna vara särdeles tryckande, skall icke heller ett allmänt entre - 19 prenadsystem kunna komma till stånd, med mindre Statsmagterna derom besluta. Vid omreglering af skjutsningsbestyret, huru denna än må gestalta sig, bör således afseende fästas derå, att den skjutsningsskyldiga samhällsklassen i sin helhet må vinna lindring i skjutsningsbesvär et, om äfven en sådan lindring icke kan åstadkommas utan på en del individers bekostnad; och en sådan lindring kan ej tillvägabringas på annat sätt, än att skjutsningen vid alla gästgifverier på entreprenad upplåtes, samt att kostnaden härför derefter på de skjutsningsskyldige lika fördelas. Huru ojemnt tyngden af skjutsningsbesväret hvilar på de skjutsningsskyldige, visar sig bäst vid jemförelse af de tillskott, som varit erforderlige der skjutsningen blifvit ställd på entreprenad. Exempel finnas, att vid vissa stationer hemmansinnehafvare måst till entreprenörer erlägga kontanta bidrag till följande belopp på helt hemman, nemligen: i Gefleborgs län 480 R:dr, i Norrbottens 400 R:dr, i Wester-Norrlands 360 R:dr, i Örebro 200 R:dr, i Kopparbergs 186 R:dr, i Elfsborgs 180 R:dr och i Blekinge 120 R:dr.
Skulle man för framtiden anse nödigt, att meddela någon föreskrift till förekommande af hvad som hitintills inträffat, torde den öfverläggning, som nu börjar att hår ega rum vara mera på sitt ställe, enär derigenom något resultat då kunde vinnas, hvilket, enl. min åsigt, i närvar, ögonblick är omöjligt. Den 8 Februari. 367 Öfverläggningen lyckes dessutom inskränka sig till anförande af de olika skäl och åsigter, hvilka föranledt Fullmäktiges åtgärder; men då härigenom något beslut icke kan af R. o. Ad. fattas, medförande någon verkan i hufvudsaken, får jag anhålla att Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till BankoUtsk:s framställning i denna del, helst såsom jag redan nämnt den hittills fortsatta öfverläggningen är ändamålslös. Hr Printzensköld: Jag ber att få förklara Hr Lefre'n, att hvarken högfärd eller annat dylikt motiv föranledt mig, att här upträda till försvar för Fullmäktige i Riksg:s-kont., likasom alt jag ingalunda anser, såväl desse Fullmäktige, som Fullmäktige i Banken såsom vore de Fullmäktige från 2:ne Konungariken. Dessutom är jag öfvertygad, att om desse Fullmäktige begära sammanträde med hvarandra i frågor, som af dem gemensamt kunna behandlas, de med yttersta beredvillighet skola gå hvarandra till mötes. Jag har blott velat försvara Fullmäktiges i Riksg:s-kont. åtgärder, derföre att jag ansett, att BankoFulImäktiges farhåga, del Riksg:s-kont. skulle allt för mycket anlita krediti vet i Banken, vara allt för tidig, och att denna farhåga, förrän den visat sig grundad, skulle menligt inverka på Riksg:s-kont:s lånelransactioner. Derjemte ber jag alt få förklara, att just på grund af de utaf BankoUlsk. anförda skäl, jag anser det i högsta måtto vådligt, att inrymma någon slags gemensamhet i Bankens och Riksg:skont:s förvaltning. Den bestämda skilnad, hvilken i denna för valtning eger rum, utgör en garanti för Banken, att kunna uprätlhålla myntet i riket.
N:o i32, öfver väckta förslag, dels 0111 inrättande af lånecontor å Gottland, dels om meddelande af förskott till utlåning derstädes under vintermånaderna, och dels om ändring uti 229 §:n af sednaste bancoreglemente. Hr von Hohenhausen, Michael S i 1 v i us: Erkännande med tacksamhet den lättnad för afbetalningen af discontlånen, som BancoUtsk. tillstyrkt för låntagare på Gottland, under elen tid af året då communicationerna äro afbrutna, nödgas jag likväl begära återremiss af delta betank., hvilket jag har mig bekant vara återremitteradt åtminstone från Presteoch BorgareSlm samt kanske äfven från BondeSt. af den orsak att BancoUtsk. icke haft sig bekant eller icke erhållit fullständig upplysning om postgångsinrättningen på Gottland. Med den förhåller sig så, alt antingen posteommunicationen öfver hafvet är afbruten eller icke, d. v. s. emellan Klintehamn och Bödahamn på Öland, så afgår posten hvarje postdag från Wisby till Klintehamn och der samlas postväskorna för att vid första tillfälle kunna afgå. Är nu förhållandet sådant, att det antingen varit motvind eller att postjakten varit infrusen, men isen gått bort, så kan postjakten, då den åter kommer i gång, medtaga alla der samlade poster. Inträffar åter det förhållande, sorn är vanligt vid afbrott i posteommunicationen, att endast en båt då och då kan öfverfara passen, så kan denna båt icke D e 11 a3 Ja n u a r i e. m. 379 medtaga mer än en, på sin liöjd två väskor, oell borde aldrig få medtaga mer än en enda, för den osäkra öfverfartens skull. Vid ett sådant förhållande kan en båt komma öfver oell den andra blifva hindrad och qvarliggande. Nu liar Utsk. tillstyrkt, alt ”under de tider, då postförbindelsen emellan Gottland och fasta landet af Sverige är afbruten, så att, enligt bevis af K.
H. uti Hemliga UtMkms wid igoo. ars Riksdag för Riks, gäldg>Conroirct Utfärdade Instruktion, döra LandsContoiren ärligen, efter taxeringarncs stut, uprgtta och till Fullmägkige insända sörsiag öfwer bcwillningen samt lön och betalnings afgifken, och pä desie förflag grunda sig de sammandrag, som enligt is. §. uti nytznämnde Insiruction uti BokflmsContoiret ärligen blifwit uprätkade och till Högloft. BewillningSUtffotlet aflämnade. Om nu de förre eller sörsiagerne, hwilka icke heller kunna innehålla hwad som uti be» willning ester hwarje anicke! wärkeligen influtit, u» tan provisionelt, hwad som för det köpande äret är att påräkna, icke blifwit med erforderlig noggrannhet författade, till hwilkcn förmodan, 06) att dche förslag äro utan föregången upsummering af Taxerings och Debiterings-Längdcrnc upgjorde, Fullmägkige hofwa all anledning, dä enligt de Rcmisier äksöljande Tabeller, Bcwillningen af krut för arén 1804, i8vs och 1,806, samt af Alun för Zren 1805, 1806 och 1807, finnas utförde till enahanda och lika belopp, hwilket synes utmärka, att man blott asffrifwit det ^ena ärcle försiag ester det andra; sä kunna ej heller sammandragen, som mäste grunda sig pä förflagsr» ne, wara mera tillförlitelige, Men sädont att »plysa, är för Fullmägkige ingen möjekjghct, sä wida enligt 5.
Mr/.-tt ^Vdc//gcr //// /b'4,'stt ^cc>cc/e,', a^rgdsn c/e /)d ett /o ^62? ///c?cc//vc ^ttcrtton/o Äc^c/cr/e/' 20 /o> ^/ee/r/e^e/e» r ^.ttttccv-^att-^^ec/ttco/re/r, ^eo^oeott^-^eeeeteeaee/r ./ //egcr/'^/ <3//ue/r ^oe/r/ro/E c/e/r / ^tt I7ti en I108 Longi. iVkaj:t gjord underdånig ansöbning, liar ^rebivarien nti 3u8titic6-8tst8-lxpeditionen, protoeo1l8-8eer6t6r3ren /. //egaz-c/r, uncler förmälan, lmru80m lian nti före cletta Ilof-Laneellers-lxpeditionen inneliaft ordinäre lb-otoeolls-^eereterare-tjenst med lön pa 8tat af 1,28c) Ii:dr 20 sb., derunder inbegripen 8ä ballad spanmälsförböjning, men vid (lenna Lxpedition8 uppbörande blifvit öfverflyttad till ^rcbivarie-tjensten nti dustitias8tats-lxpeditionen med 800 Il:dr lön pä 8tat 8amt 8c) k:dr 20 sb. i spanmalsförböjning, bvaremot //egcrz-c/it tor slcillnaden i <Ze88a belopp oeb bans förut innebatcla protoeoll8-8eeret6rar6-lön, eller 4oo lbclr, blifvit pä Allmänna Indragningsstaten uppförd, anbällit, att, clä lian ansäge 8ig, 8ä8om lebe examinerad jurist, ej bafva bordt öfverll^ttas till ett dustitice-Verb, der all nt8igt till Iramticla beforclran vore bonom betagen, bvarföre lian oeb varit As/rA/. /V-rd/Aa n 29. könanlätit ni^ta sin venlisamliet ät annat lini!, samt sölct Lonl nollöns-lielattninZen vid lkull-Vensets Iljijiliöndsoeli (lassöns-tlonton, Iivill<en tjenst lian enliällit med ätköljande lön ^ä lkull-Venliets 8tat sk 600 K:dn, oeli ZdeA/r^dx löne-köi monen uti köne detta IIok-Laneellens-llxjieditionen ielre slinlle kunna lionom knänkannas, dä desamma vid denna Ilxjieditions up^liönande vanit att anse säsom lönll^ttade ^>ä indnaAnin^s-stat, Xon^l. l>Iaj:t inätte täckas kos kikets nn könsamlade 8tänden Aöna knamställninA oin usisikönande ^ä indnaAninAS-stat »t' skillnaden emellan lön ^>L dlull-Venkets 8tat 600 Kiksdalen, jemtö det lielo^^), indngAiiinAS-staten nedan inne Inakven, ellen /joo Il:dn, samt lians i?noto6olIs-866N6t6ran6-lön 128^ k:dr 20 sk., sä att lian ^ä indna^ninos-staten liädanekten lln^e u^i^liäna tillsammans 689 k:dn 20 sk.
Den ligger, efter en fullkomligt jemförlig liknelse, i närvarande tidpunkt såsom ett oskäradt, för de utsvultna oåtkomligt skådebröd midt under sjelfva hungersnöden Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. af Ugglas’ motion blifvit begärd på bordet och komme att der hvila till nästa plenum. Hr Fitinghoff, Conrad Bleckert, uppläste en motion, N:o 97, äng. beviljande af ett anslag å 76,250 rdr för väganläggning från Ramsele socken till Tåsjö kyrka. Begärdes på bordet, Hr Fitinghoff afgaf vidare en motion, N:o 98, om anslag till ett nytt lägre elementarläroverk i Sollefteå. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr Fitinghoff väckte slutligen en motion, N:o 99, om ändring i l:sta §:n 15:de kap. Rätteg.-Balken. Remitterades till Lag-Utsk:t. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Den motion, jag nu går att föredraga, kommer, om icke för det närv:de, åtminstone i en framtid att bereda staten ganska betydliga inkomster, och får jag af denna anledning fästa R. o. Ad:s synnerliga uppmärksamhet på densamma. Härefter uppläste Hr Liljenstolpe en motion, N:o 100, om om Charta-Sigillata-Förordningens reviderande m. m. Denna motion remitterades till Bevilln.-Utsk:t och kommunicerades med de öfriga Riks-Stånden. 158 Den 15 November f. m. Hr Liljenstolpe afgaf vidare en motion, N:o 101, om tillerkännande af någon godtgörelse åt Mamsell Octavia Carlén för arbetet: »Anteckningar öfver Kongl. Lifrustkammarens och Kongl. Klädkammarens samlingar.» Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr Liljenstolpe anförde mundtligen:
Satsen om de gamla språkens företräde låter således åtminstone kunna omtvistas. Af hvad jag här ofvan haft äran andraga, torde klarligen inhemtas, att jag icke anser de klassiska språken numera utgöra ett nödvändigt element uti allmänna bildningen, samt att således en II. H. 10 146 De ii 5 December e. m. sådan, och den, ganska stor, kan finnas dem förutan. I öfverensstämmelse härmed borde icke eller nämnde språk utgöra föremål för allmän elementarundervisning. Då en sådan åsigt troligen är för ny, för att äga hopp om framgång, vill jag modifiera mitt påstående så, att ett verkligt klassiskt studium kan förberedas, utan att derigenom all enhet och likhet emellan de särskilda elemen tarläroverken komme att rubbas, och möjligt blefve att gifva dem en viss förut bestämd organisation, oberoende af olika skolstyrelsers olika åsigter. Något sådant kan omöjligen ske, om K. M:s nya SkolStadga skulle komma att gå i verkställighet. Enl. hvad jag förut visat, kunna der upkonvna i öfversta klasserna ända till fem olika undervisningslinjer. Dessa olägenheter kunna undan rödjas derigenom, att af de klassiska språken endast Latinet bibehölles. Detta borde framflyttas till sjunde klassen, för att der bortläras åt dem sådant önskade. Lärotiden i 7:de och 8:de klassen är beräknad till tre år; och är det min öfvertygelse, att man under dessa tre år skulle hinna lika långt i Latinet, som nu kan ske på sex å sju år, när undervisningen deri börjas vid en spädare ålder. Upskjutes undervisningen i detta ämne till 7:de klassen, vore läraren i tillfälle bedöma hvilka ynglingar, som hade fallenhet och båg derför, och åt inga andra komme undervisning deri att meddelas. Den klassiska litteraturen anser jag för ett ytterst vigtigt historiskt moment, hvars studium alltid bör idkas. Men just af kärlek till detta studium, önskade jag att det endast idkades af dem, som deri kunde göra sådana framsteg, att de lärde sig älska och värdera det, och att det icke, såsom ofta nu, gjordes förhatligt genom att påtrugas personer invita Minerva.
Förordningen den 10 Juni 1841, angående upphörande af stockstraffet, bör, derest berörde förslag vinner bifall, ändras, så vidt derigenom stadgas, att, i den händelse, att främmande religionsförvandt bordt undergå stockstraff, i stället för uppenbar kyr - 5 Lag-Vtskotlets Betänkande, N-o 19. koplikt, underrättelse från predikstolen i Kyrkan, vid hvilken stockstraffet skolat verkställas, bör meddelas om den felandes namn och brottets beskaffenhet. Hvad deremot vidkommer ansvaret för första och andra resan stöld, så förmäler Justilise-Ombudsmannen, att, utom den i det föregående uppgifva anledning, skulle flere orsaker förekomma, hvarföre lagens stadganden i denna del fordrade granskning. Hen straffbestämmelse af böter, som lagen utsatte för berörde brott, med undantag af vissa svårare ansedde arter deraf, hade nemligen, enligt nyare lagsliftningsgrunder, i allmänhet befunnits lika litet lämplig, som emot ändamålet svarande för andra, än mindre brott och förseelser, dertill stöld ingalunda kunde hänföras, såsom innefattande ett otillbörligt ingrepp uti den af samhället åt hvarje dess medlem försäkrade eganderätt och som ej mindre derigenom, än i anseende till gerningens egen beskaffenhet, stämplade förbrytaren med vanfräjd. Dessutom stode detta ringare ansvar icke i tillbörligt förhållande till de strängare straff, hvarmed andra arter af stöld voro belagde. För att afhjelpa denna ojemnhet i lagstiftningen, och då fråga nu icke kunde uppstå att i sistnämnde hänseende tillvägabringa en lagförändring, syntes det destoheldre af nöden att skärpa ansvaret för första och andra resan stöld, som det vore ostridigt, att dessa brott förljenade svårare bestraffning, än böles-ansvar.
GUSTAF UTGIFNINGSDAGAR: 5: - &gt; 3: • REDAKTÖR 22 FEBRUARI OCH FRITHIOF HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G. &gt; DEN UTGIFVARE: 12:TE 1899. BYRÅ HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. OCH ÖPPEN KOMMISSIONARER EXPEDITION: KLARA S. ÅRG. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: Ö ÖRE. FREDRIKSON. REDAKTIONSSEKR. ALLM. » Det O c h att f. d. IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. » Mjnka tjänst? » » Med tjänare! S t o c k h o l m har inte varit Stockholm, ty det kan knappast vara det utan Gustaf Fredrikson. Och hon med. Det var i detta egoistiska syfte j a g gjorde den ryktbare skådespelaren m i n visit. Om hr Fredrikson var h e m m a? Jo visst, var så g o d o c h stig p å! v i helt lätt nuva » Ä r det det minsta bättre nu, än när j a g var direktör? » frågade Fredrikson. att Det fanns tala o m. där apor af A b r. H o n d i u s. fl. J. fl. s t o r h e t e r. J o, Henning Hamiltons! D ANIEL F ALLSTRÖM. PRESIDENTEN FELIX FAURE. D ä r e n S. där glömd! Också saknar j a g mitt h e m, när j a g n u måste bo på hotell i landsorten. » Fredrikson Jag protesterade på hufvudstadspublikens vägnar — på edra vägnar, m i n a damer.
Detta allt har Utskottet tagit i öfvervägande; Och, sorn, sedan Sverige och Norrige blifvit förenade under en Konungs styrelse, samt såsom en följd deraf förhallanderne emellan båda dessa Rikens undersåtare inbördes blifvit förändrade, det otvifvelaktig! bör anses vara både med ordning öfverensstämmande och jemväl till ömsesidig säkerhet ländande, att det ena Rikets undersåte, efter att hafva uti det andra Riket begått brott eller förbrytelser, icke må, då han sedermera fått tillfälle att till sitt fädernesland återkomma, derstädes finna en fristad från det lagliga straff och ansvar, hvilket han genom berörde sitt förfarande uti det andra Riket sig ådragit; så har ock Utskottet ansett, att ett allmänt och för båda Rikena gällande Stadgande, det så val den Svenska sorn den Norrska undersåten rnå antingen utlefvereras eller ock kunna med laga verkan stämmas till inställelse vid behörig Domstol uti det andra Riket, till ansvar för det brott eller den förbrytelse, han der föröfvat, är af behof' vet på ka II ad t. Enär nu Utskottet tillika funnit, att hvad ^Lagförslaget i omförmälte afseende innehåller, dels derom att hvardera Rikets undersåte bör dömas efter det Rikets Rag, inom hvilket han sig förbrutit, dels angående sättet huru utlefverering af desse från det ena Riket till det andra, skall genom vederbörande Authoriteter äskas och verkställas, och hvad vid påfordran derom bör iakttagas, äfvensom huru förhållas bör, då én och samma person inom båda Rikena begått brott, eller då någon deltagit i förbrytelser inom det ena Riket genom handlingar uti det an - Lag-Utskottets Betdnkanden. 6? i dra Riket, dels ock rörande förfarandet vid stamningars tillställande till inställelse uti brottmål vid Domstol uti det andra Riket, och om stätnningstidén dervid, är grundadt på behörig Lagprincipe och ledande till bibehållande af personlig säkerhet, samt
Om ledamot af Länseller Socken-nämnd eller deras Utskott begär arfvode för de dagar, han använder på sitt uppdrags fullgörande eller för sina resor till och ifrån samlingsställena, må sådant honom ej förnekas. Beloppet af sådan ersättning bestämmes af Nämnderna i mån af ledamotens behof och den tid, uppdraget för honom medtager. 33 §. Vederbörande kronobetjenter biträda, der så behöfs, Församlingsoch Länsnämnder för verkställigheten af deras beslut. 3* §• Hvad som här blifvit sagdt om Länsoch Församliugs-nämnder gäller äfven för Stockholms stad, såsom ett Lön för sig, med de smärre modifikationer, som lokala förhållanden kunna göra nödvändiga.’) Utskottet som tagit de afgifna förslagen i noggrannt öfvervägande, är med motionärerne ense om nyttan och behöfligheten af en väl ordnad kommunalstyrelse, men då institutioner för sådant ändamål redan finnas dels i Sockcn-nämnderne och dels i länens hushållssällskaper, m. fi., så har Utskottet vid motionernes besvarande att tillse, huruvida skäl må vara för handen att söka tillvägabringa flera anstalter af detta slag, hvilken fråga åter i främsta rummet beror derpå, om den kommunal-anda inom vårt land förefinnes, som skall gifva desamma lif och förutan hvilken de, om än i lagstiftningen tillåtna eller påbjudna, endast blifva döda och ofruktbara inrättningar. Enligt Utskottets öfvertygelse visar sig bristen på en dylik kommunal-anda ganska tydligt genom svårigheten att besätta platser inom Socken-nämnderne och genom det ringa nit, som i allmänhet inom dessa (örspörjes. Att nu ytterligare öka redan befintliga kommunalbestyr med flere sådana, som skulle bestridas utan ersättning för kostnader och andra uppoffringar, komrae, enligt hvad Utskottet befarar, att föröka svårigheten att fä nuvarande kommunalbestyr bestridda och att möjligen qväfva den håg för allmänna värf, som redan finnes.
Sylvanders underdåniga ansökningj rörande eftergift af ett honom till ersättning ådömdt belopp; gifven Stockholms Slott den 8 Oktober 184/• * A-r 1819 Lief Rättaren John Ohlsson, genom transport, innehafvare af ett år 1815 med annor man afslutadt arrende af båtsmans-kompagnichefs-bohemrnanet N:o 30 Ramdala i Blekinge län, sedan han ställt behörig borgen för arrendevilkorens fullgörande under 5 år; men då han sedermera år 1826 nödgades afstå sin egendom till sina kredilorers förnöjande, hade den ingångna borgensansvarigheten 2:ne år förut upphört, utan att någon förnyelse deraf egt rum, hvarigenom Kongl. Majit och kronan tillskyndats en förlust af 605 r:dr 30 sk.17 rist banko. Fråga uppstod då, från flottans advokatfiskals-embetes sida, om ansvarstalan för kronans skadeslöshållande, men, innan sådant kom till verkställighet afgick dåvarande advokatfiskalen med döden; och genom resolution den 17 Oktober 1834 förklarade befälhafvande amiralen i Carlskrona, att någon talan för försummelse i afseende på den underlåtna borgensförbindelsen dåmera icke kunde väckas emot någon af flottans tjenstemän, så mycket mindre, som, om ock skäl till sådan anmärkning möjligen funnits, densamma likväl numera icke kunde medföra någon verkan i ersättningsväg, enär alla de personer, som med ifrågavarande mål baft befattning, nemligen sjömilitie-kommissarien och flottans advokatfiskal, aflidit, samt deras efterlefvande arfvingar, emot förfa ttningarne, icke kunde tilltalas för de aflidnas i lifstiden möjligen begångna embetsfel, hvaröfver de icke varit hörde och fått förklara sig; af hvilka, med flera skäl, befälhafvande amiralen förordnade, att kronans fordran skulle ur räkenskaperna afskrifvas. I anledning af förenämnde, kammarrättens pröfning underställde, resolu - Bih. ull R. St.
Till underdånig åtlydnad af Kongl. Majus Nådiga Bref den 19 Junii i83o blef7 Länets Innevånare, den 2 September samma år, inför Kongl. Majus Be"Uningshafvande hörde huruvida de ville befrias från Skallgångar samt ^gårdars och Varggropars underhåll, emot utfästande i stället af vissa tomngar för Rofdjurs fångande. I anledning deraf beslöto de flesta Hade CrS2 .mk.UC*’ att hörhöja de 1 Kongl* Majus Stadga örn Jagt och Djurfång ® Apnl 1808 omförrnaldta skottpenningar till 12 R:dr för dödande af Bjorn, 9 R:dr för en yarg, q R:dr för en Lo och 3 R:dr 16 sk., allt fÖr Cn Räf’ att fördelas uppå och utgå af hvarje matlag å Landet har kreatur. Fyra Hålåder beslöto deremot, ali, tills vidare, ej utbe* a sådane belöningar, utan i stallet bibehålla de af dem anlagda Varggård tJ.lnUl1 dess den lld af 10 är förflutit, uppå hvilken Häraderne förut åsig sådant underhåll; Hvarförutan arne Härader beslöto att ej allenast Hit r premier’ utan 0ck underhålla Varggårdar. Dessa beslut hafva vunKongl. Majus Nådiga stadfästelse. Skallgångar hafva dock, under loppet af sisth Vinter, med önskad framgång, skett inom Trögds och Ulleråkers Härader, på Innevånarnes särskildta begäran; Varande, under de sist förflutna 5 åren, i Länet fångade 127 Vargar, 3g Lear och 497 Räfvar, deraf på Skall 28 Vargar, i Var ggu niarne 67 Vargar, 26 Loar och i52 Räfvar, samt af Jägeri-Staten och enskildte personer, emot belöningar fällde 3a Vargar, i3 Loar och 345 Räfvar.
Äm» UekS wigt och märllrga beskaffenhet kräsdc all möjelig utredning, och jaa skulle för mycket mitzkänna Kongl, Majus NLdiga tänkesätt, om jag skulle tilläta mig att twisla, der ju Kongl. Maj:t äfwen sä wäl in« säg nyttan af detta ärendets granstning, som Full-" mägkigrs deri grundade rätt för bestämmandet af dest förbindelser; med sädan anledning hade Herrak Fullmägrige kunnat och bordt, fäsom betänkligheter i underdånighet anföra, hurmvida tvenne Stånds Skrifwelsen af den 15 Iunii 1822 om hwars existens Fnllmägtige först af Kongl. Mastt erhäilit kunffap, och som icke en gäng i denna stund befinnes ibland Banguens handlingar , kunde anses stri» dande emot de förbindelser i afseende pä Realisationen, som alla fyra Ständen, genom Riksdags-Bestutet af samma dag, i ordemelig wäg Herrar Fuilmägtige älagt z ». enär denna Skrifwelse icke sed mre bjerhe Band. M. 34 Dcn >4 November narc än Riksdags-Bestuket, emanerar; äfwensom i sammanhang dermed, huruwida uttrycket: Realisationens framgänI, i underdäniga Skrifwelsen, kunde hafwa afseende pä någon annan än den, jom samma dag pä RilsSalen blifwit sanclionerad, dä någon annan, eller ny realisation, der icke omnämnes, elter någorstädes war stäld i flaga. Willrädighet hos Herrar Fullmägtige, synes äfwen bordt hafwa uystätt i anseende lill Banco - Jnstrucrionens efleriefnad, dä undcrdäniga Skrifwelsen utan förbehä!I elier undantag stadgar, akt Zullmägtige hafwa att iakttaga hivad Banco - Instructionen söreskrifwer; och utan närmare uplysning, hade