Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet ställda inbjudning att instämma med Borgareoch BondeStånden om uteslutandet af 11 §. icke antagen, utan vidblef Ståndet sitt derom fattade beslut, och gillade, så väl hvad Utskottet hemställt, att frågan om sagde §. uteslutande förfaller, som ock hvad Utskottet för öfndt i Memoiialet anfört. S. 1). Vid nu skedd förnyad föredragning af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch ZZonomz-Utskottens Utlåtande N;o 17, i anledning af erhållen återremiss af Utskottens Betänkande N:o 11, angående åtskilliga motioner om ändringar i Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor af den 12 December t835, blef samma Betänkande bifallet, med de dervid, enligt Utlåtandet N:o 17, gjorda förändringar. Bih. till. R. St. Utdr. d. 22 Maj 184 * • S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch .F&orcomf-Utskottens Utlåtande N:o 18, i anledning af återrerniss å Betänkandet N:o Cjr angående Herr A. Brunnii motion om ändring i nu gällande Seglations-ordning, bie f samma Utlåtandet lagdt till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo 2?g'Uj7/«f«g.?-Utskottets följande Utlåtande och Betänkande: N:o 4,9, i anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets åtei remiss å Utskottets under N:o 46> afgrfna Memorial, rörande sam narijemkning af RiksStåndens olika beslut, angående stämmo-böters upphörande eller förminskning. hudes till handlingarne. N::o 5o, angående beräkning af Sjötulls-medlen, Salu-accisen, Postmedlen, Chartae-SigilUtae-afgifteu, Husbehofs-bränneri-medlen, samt Tidnings-Stämpeioch Kort-stämpel-afgifterna.
Utsk. Bet.-de. N.-o /Jo - rnell, till säker controll och rättvis delning Bergsmännen emellan, dels ock att anbefaldt blifvit, det kohlen skola med så kallade uppsättare och skjutkorgar till Masugnen transporteras; yrkande Motionairen, alt valet af de redskap, som i berörde ändamål fordras, måtte öfverlemnas till vederbörandtjs eget godtfinnande efter omständigheterne, enär hvarje omtänksam hushållare icke underlåter att begagna de verktyg och utvägar, hanför sin handtering finner nyttigast. 2:0 Af Lars Pehrsson från Westerås Län, hvilken på ofvananförde skäl yrkat frihet för Bergsmännen att vid deras Hyttor begagna antingen de omförmälda MalmVågarne, eller ock den, genom 1766 års Masmästare-Ordning, föreskrifna skofveln eller tråget till Malmens uppförande på ugnen, hvarjemte Lars Pehrsson klandrat det derigenom existerande tvång, att Bergsmännen icke få bestå kost åt sine hytt-arbetare, utan äro vid vite ålagde till dem utgifva kostpenningar; anseende Motionairen det böra jemväl få ankomma på Bergsmännens och arbetarnes inbördes öfverenskommelse, oberoende af Embetsmannaåtgärder till ett olämpligt förmynderskap, antingen kost lemnäs in natura, eller i penningar. Och hafva uti dessa yrkanden instämt Eric Svensson från Besv. och Oecon. Ut sk. Bet.-de. N.o 4°- 3 Bolms Län, äfven sorn Jan Eric Jansson från Wermland, den senare under tillägg, det likväl hitintills ännu icke, uti den Bergslag hyarest han bor, de öfverklagade förbudsförfattningarne blifvit gällande.
Herr Fiosenqvistj Fredrik Leonhard: Herr Friherre Anckarswärd synes föimoda, 8 Den 19 Augusti. att elen af mig väckte motion skall afse ett försök, att hindra Hennes Maj:t Drottningens kröning. Detta är likväl tvärtemot sanna förhållandet. Min motion har icke haft något sådant till föremål. Jag trotsar Herr Friherren så val som hvar och en annan i Svenska språket bevandrad medborgare, att, efter sönderdelandet af min motion, finna det ringaste deruti, som ger anledning till hinder för Kröningen. Neji min motion innefattar endast den varmaste önskan, att Hennes Maj:t Drottningen, såsom Landets Moder, läcktes antaga samma Religion, som Landets Fader och Landets Barn bekänna, Må det vara Herr Friherren och hvilken annan som hälst, den der bekänner sig till den rena Evangelisk-Lutherska Läran, förbehållit, att uti denna min uppriktiga önskan finna något oriktigt, anstötligt, klander värd t eller Conslitutions-stridigt. Jag vill icke göra hvarken Friherre Anckarswärd, eller någon medlem af detta Stånd — Ja! *— jag vill icke ens göra tiggaren på sin halmbädd den orättvisa, ptt icke hans hjertås innersta delar samma känslor — samma önskning, som jag, ehuru munnen kanske måste föra ett annat språk, Herr Friherre Anckarswärd har, såsom jag tyckt mig fatta, yttrat: att liberala principer fordra att lemna hvar och en Den 19 Augusti. 9 fri Religionsöfning. Jag är långtifrån att bestrida detta; tvärtom delar jag samma tanka; men jag tror, att, med bibehållande af denna princip, kan och måste hvar och en uppriktig bekännare af vår StatsReligion önska, att Landets Drottning bekände samma Lära; och jag förklarar högtidligt, alt jag fullkomligt tror, det Hennes Maj:t Drottningen, i händelse den af mig föreslagne underdåniga önskan blefve framstäld, skulle, äfven om densamma icke antoges, ändock icke med missnöje anse en så beskaffad religieus önskan, emedan Hennes Maj:t skall deruti igenkänna den innerliga och sanna känsla, som redan i secler gjort Svenska Nationen lycklig i ägandet af den Evan» geliskLutherska Trosbekännelsen.
Hemman i samma ort, i följd af Hemmanens vid skattläggningen beräknade olika förmaner, hvarföre ifrågavarande reduetion äfven inom samma Län och Ort icke kan gifva enahanda resultat i förvandlingsbelopp vid det ena Hemmanet å slättbygd, som för det andra, eller vid ett Skogseller Bergslagshemman, sora för ett annat af samma beskaffenhet, med olika ränte-persedlar, det nu föreslagna hjelpmedel att använda penninge-räntan såsom regulator vid persedlarnes jemnkning, dock så litet sora möjligt öfver den i gamla räntan upptagne penningesumma, alltid skall leda till det resultat, att nya räntan under ett enda tiotal af år, hvartill R. Sf:r ansett jemförelsen kunna inskränkas, skall korama att jemnt svara emot den gamla ; men då det möjeligen kan inträffa, att, på sätt i Stockholms Län skett, vid ett eller annat Hemman i andra Orter, i anseende till ränte-persedlarnes olikartade sammansättning, reductionen deraf icke låter verkställa sig till den fullkomliga öfverensstämmelse i förvandlings-beloppen, under de bägge ifrågaställde epokerna, som Collegium vid de framställda exemplen uppnått, har hos Collegium vidare i öfvervägande kommit, efter livilketdera tid - Betänkande n. 9 skiftets medelpriser Ränte-omsättningen i sådane fall Lorde utföras. Uti ofvanåberopade Betänkande af år 1810 är väl autaget, att då under åren från och med 1778 till och med 1787, mynt och varuvärden, efter den nyss förut skedda realisationen, hade en jemn stadga, som håde en längre lid förut och jemväl sedermera saknats, äfvensom den nu gällande
Främst må härvidlag nåmnas Utilitarismens eller den praktiska nyttans ståndpunkt, hvilken hos honom oskiljaktigt sammanvuxit med en sträng sedlighetskänsla; dessa åsigter stötte nationalstoltheten och beundrarne af krigsäran. Men då han derjemte framstälde sina tankar rörande den inre historiens frågor, särdeles om konunga-dömets, aristokratiens och folkets ömsesidiga ställning, kom han att mot sin vilja närma sig tidens brännande frågor, från hvilka han annars hållit sig fjerran genom att t. ex. bestämdt neka att blifva riksdagsman. Må vi granska hvardera synpunkten särskildt I den mån han gjort bekantskap med sina källor hade Fryxell kommit till den öfvertygelse, hvilken hos honom år for år vann i styrka, att den förgångna tidens händelser blifvit orätt framstälda, än till någon herskares, än till sjelfva folkets berömmelse. Den s. k. Götiska skolan, annars för-tjenstfull, hade enligt hans tanke i detta afseende verkat skadligt genom att uppegga nationalstoltheten. Man hade vant sig vid att beundra snillet och hjeltemodet, utan att undersöka huruvida de ländt folket till båtnad och framför allt, om de haft sant sedligt värde. Detta sätt att bedöma är en qvarlefva af bedendomen, anmärker Fryxell med stort skäl; de sedliga pligterna äro ju enligt Kristi lära lika för alla menniskor, oberoende af stånd och yttre ställning. Af sina föräldrar hade han redan i barndomen lärt sig att förakta eröfrarens sjelfviska planer och till system hade han såsom fullvuxen utbildat sin afsky emot det smidiga och böjliga rättsbegrepp, enligt hvilket det i politiska lifvet förträffligt går för sig hvad som afgjordt i det enskilda lifvet skulle vara lågt och klandervärdt Hvarken för jordens store eller ens för eget folk kunde Fryxell göra undantag från det han annars ansåg vara rätt, ehuru han nog insåg, att mången beundrad och för Sverige nyttig hjeltedat, mången afgudad hjelte sålunda komme att förlora något af sin glans.
Härigenom stadgades, bland annat, att Malmöhus celi Christianstds län skulle indelas till 1,985 ständiga rotar, deraf 1.600 effektive och 383 valante saint att af dessa sistnämnda rotar, nu mera utgörande 183 vid Norra och 202 vid Södra regementet, hviikp under en tid af 50 år, räknadt från år 1816, skulle förblifva vakante, borde erläggas en årlig vakans-afgift af 6 tunner spanmål, hälften tåg och hälften korn; hvarjemte Kongl. Majit, nöd anledning af rotehållarnes derom yttrade önskan, förklarade, att med vakans s| ann ålens lefverering borde förfaras, på sätt om kronans öfriga spanmå’s intägt vöre föreskrifvet; dock så, att då densamma in natura lefa Ul*»oUrl* Utlåtande M 30 i -5 vcfcraili-s, ilen (inge införas lill det magasin, anlingiMi i Clirislianslads eller Malmöhus län, som vore närmast intill den rote, för hvilken spanmålen utgjordes, hvarernoi dä herönle spanrnål löstes med penningar, sädant borde ske efter det länets markagäng, der roten vore belägen. Af högstberörda Nådiga Bref inhemtas vidare, att till erhållande af dylik vakansfrihet ett vida större antal sökande anmält sig än vakansernes belopp, sä att roteiings-kommissionen funnit sig föranlåten bestämma vakanserna genom lottningar, som i båda länen verkställdes, med undantag för sådane, till hvilka vederbörande begagnat dem upplåten förmånsrätt saint en och annan, örn hvilken sockenboerna träffat särskild öfverenskommelse, en åtgärd, som af Kongl. Maj:t gillades; hvarförutan Utskottet af flera utaf Kongl. Majit, i sammanhang med den fastställda ordinarie roleringen, samma dag och år meddeite särskilda resolutioner mfarit, alt vederbörande rotehållare varit särdeles angelägne att komma i åtnjutande af den nu bestämda vakans-friheten. Så anhölio t ex.
Då Utsk. i betänk. jN:o 38 stadgade ifrågavar. minimisiffra lill 25o, klagades deröfver, att en stor del af den nu röstberättigade Svenska allmogen var utesluten, och Utskts nya förslag är och har bort vara ett jemkningssteg till den idde, som härvid blifvit i ett Stånds gemensamma tanke uttryckt; men ägare af io rtdrs värde, eller till och med af mindre än 100 r:dr, hafva väl aldrig varit inräknade bland de besuttne hemmansägare, som ursprungligen ut 24 H. »4 Den 17 April f. m. gjort Svensea allmogen, ehuruväl möjligtvis sådana ägare af mindre än 100 r:dr här och der och till högst ringa antal, genom missbruk af den sednaste tidens förordningar om besutteohet, kunnat få rösta till riksdagsmän. Deras anspråk på rösträtt är tioeller tjuguårigt, men icke sekelgammalt, såsom påstådt blifvit. Den princip, som genom dessa tvänne förslager till paragrafförändringar blifvit uttryckt, är en af dem Hr Lagerhjelm framställt, och då den ögonskenligen, hur helst man må ändra minimisilfran, kan debatteras under en paragrafdebatt, leder icke erkännandet af detta fel i Utskis förslag till något nödtvång alt förkasta det hela. § 3. Utsk. har frångått sin i betänk. N:o 38 yttrade tanke, alt den förmögnare bör kunna äga rätt i olika prestgäll afgifva sex röster. Delta frångående är blott en inbjudning till de tre Stånden, alt antaga BondeStts förslag, som Utsk. här upptagit. I formelt afseende kan denna Utskts inbjudningsålgärd ej klandras, men i sak torde med skäl kunna påslås, att man hellie bort försöka en jemkning, emedan den förmögnares billiga anspråk visserligen ej af den, som önskar framgång åt hela representationsförslaget, böra förbises. Vådan utaf den förmögnares inflytande förefinnes egentligen, när han med alltför stort röstetal deltager i en och samma riksdagsmans bestämmande.
Samma anmärkning, att ordet kunna hör utgå gäller här. Derjemte står här i stället iför inseende, ordet uppsigt. Jag vet ej hvarföre uppsigt är bättre än inseende. Det skulle kunna leda derhän, att man posterade en person för att hålla uppsigt på ett tryckeri; och det måtte ej vara meningen. En Boktryckare måtte äga rätt att utköra personer, som komma dit och vilja blanda sig i hans göromål. Inseende är det rätta, som hör äga rum. Min anmärkning är således, att ordet kunna må utgå, och ordet inseende införas i stället för ordet uppsigt. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Grefve Frölichs berörde anmärkning böra, såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet remitteras. Ropades Ja. D (! 11 29 J a 11 u a r i i f. rn. 1-g § a’ 3:o Inga Privilegier på skrifters lifgifvande skola behof vas, utan lemnäs Författare eller Förläggare utgifningsrätten fri, så vidt andras redan erhållna uteslutande-rätt dymedelst ej förnärmas. Sådan ute slutänder ätt må hädanefter ej förunnas på längre tid än tjugu år. Förut på obestämd tid meddelad, gälle endast för innehafvar ens lifstid. Privilegier på skrifters utgif vande, färlänta till allmänna Inrättningars understöd, äge ej kraft för längre tid än tjugu år; Konungen obetaget att dem, hvarje gång, på högst tjugu år förnya. Häremot gjordes ej någon anmärkning. s *• 4:o Med Periodisk skrift betecknas, i denna Lag, Dagblad eller annan skrift, som i Numerföljd eller på bestämda tider utgifves. Grefve Frölich: I detta moments redaction anhåller jag få föreslå den ändring, att efter ordet annan måtte införas ordet sådan, och att i stället för ordet eller, måtte införas och. Det är i likhet med Herr Cederschjölds reservation. Orsaken hvarföre sådan skulle införas, är för att närmare bestämma, hvad man vill bestämma, nemli59 H. n* iRc
Stats-Utskottet får i följd häraf upplysa,1 att i frågavarande Hushyre-medel genom Kongl. Brefven den ig Juni och 27 December 1806. blifvit Biskoppen Doctor Wingård personelt på oden grund tillagde, att ej mindre Biskoppshuset Un ock Domprflpte-Bostäljet i Götheborg vid 214 D en 4 Augusti vid (le arén 180a och 1804 inträffade Eldsvådor i Götheborg afbrunnit, samt att Kongl. Majit alitsa, enär nytt Biskopps-hus icke sa snart kunde anskaffas, funnit skäligt i stället ansia denna hushyra af sådana Pastoralier af lediga Pastorat, som till Arbetshus-Fynden ingå. Såsom Utskottet redan sig yttrat och hemStällt, anser Utskottet likväl denna utgift icke höra belasta AvbetshusWonden, utan att hvad som är dit anslaget, må den samma oafkortadt till godo komma; och Utskottet får derföre fö” resia, att Riksens Höglofl. Ständer genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om den Nådiga åtgärd, att såframt Biskoppen Doctor Wingård ännu icke blifvit med BiskoppsBoställe försedd, samt Kongl. Maja i Nåd<jr skulle finna honom berättigad att tills vidare tillgodo njuta denna hushyra, Kongl, Majit i Nåder täcktes lita densamma utgå på Allmänna Jndragnings-Staten, så snart tillgång deruppå kan blifva för en sådan summa, samt Arbetshus-Fonden från utgiften befrias. H vilket vördsamt hemställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 4 Augusti 1815' På Höglofl. Ridd. och På Högvörd. Prest - Adelns Uédamöters vägnar Carl De Géer Ståndets Uédamöters vägnar C. v. Rosenstein Pi Den 4 Augusti S'i'5 På Hedervärda BondeSt andels “ Ledamöters vägnar Jon Jonsson. ■ ,.:'i t C. Timelius.
Ett bolag är redan bildadt för utförande af en bibana om fyra fots spårvidd från Herrljunga öfver Håkantorp och Wenersborg lill Uddevalla, lill hvilket företag, beräknadt att kosta 4,860,000 Ridr, berörda tvänne städer förklarat sig vilja bidraga, hvardera med 500,000 IV.dr, och enligt hvad af Chefens för Civil-departementets underdåniga yttrande till det Stats-rådsprotokoll, som finnes bilagdt jjKongl. Majlis Proposition om Statsverkets tillstånd och behof inhemtas, har Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader anmält detta företag, såsom det första bland dem, som Styrelsen ansett företrädesvis vara förtjent af 214 Motioner i BondeStåndet 1862. N:o 149. statsunderstöd, samt fördenskull hemställt, att till detsamma måtte anvisas ett understöd af 3,240,000 Il:dr. Efter all sannolikhet kommer jemväl från Håkantorp en grenbana att anläggas till Lidköping, från hvilken stad jemväl bidrag dertill är att påräkna, och således komme genom denna hana. i förening med Boråsbanan, hvaraf den blefve en fortsättning, en jernväg af fyra fots spårvidd alt, skärande stambanan, gå ifrån de fabriksidkande delarne af Elfsborgs lån till två vigtiga hamnar vid Wenern, äfvensom till Nordsjön. Den stora vigten af denna kommunikationsled, som öfver Wenern och Arvika jemväl går lill Norrige, behöfver jag ej vidare angifva. Den är för en hvar uppenbar. Äfven såsom bidragande till ökad rörelse å vestra stambanan är denna bibana af mycken vigt, då den genomgår de bördigaste och lälast befolkade delarna af Skaraborgs och Elfsborgs län, hvarifrån mycken rörelse på Goteborg är att förvänta. Jag får således vördsamt föreslå : ali etl låneunderstöd af 5,240,000 R:dr måtte på enahanda vilkor som dem, hvilka bestämdes vid beviljandet af lån till Gefle—Dala jernvägsbolag, anslås till anläggning af en bibana från Herrljunga station å vestra stambanan öfver Wenersborg till Uddevalla. Om remiss lill Stats-Utskottet anhålles.
Alla dessa imiterade sydliga landskap, Zachtleven (eller Saftleven, 1685), af hvilken här N:o 44, deremot Rheintrakter. Tvenne stycken af honom finnas i det såkallade gröna kabinettet (81 och 82). En gren af det idealiserande landskapsmåleriet är det idylliska. Äfven dess äldsta bearbetare Wynants och Weenix äro här representerade, ehuru ej i nämnda, för dem mest karakteristiska stil. Den sednares lärjunge, Nicol. Berghem (1683), är i denna art den utmärktaste. Äfven den nämnde Rosa di Tivoli hör hit. Samtidigt med Poussin, Claude och Berghem lefde Jac. Ruysdael (1681), en trogen afbildare af naturen, men af dess majestät och makt öfver menniskoverk. Af honom ses tvenne mindre stycken (29 och 36), ett af hans lärjunge Hobbema, och ett vackert »månskensstycke» (16), af Arthur van der Neer, som också tillhör denna skola. Vidare: sjöstycken af Bonaventura Peters och Backhuysen (1705). – Den följande tredje salen innehåller en samling af van Dyck’ska porträtt och ett sällsynt antal historiemålningar af samma mästare. Vi våga ej afgöra, huruvida hans tvenne »nedtagningar från korset» i Münchner pinakoteket öfverträffa dessa, som icke taga sig rätt väl ut; men i Berlin finnes en »den hel. Andes utgjutelse», som utan fråga tillhör hans bästa historiska kompositioner. Fjerde salen förvarar taflor af hans mästare Rubens, hvilka de förnämsta: »Loyola, som botar de besatta» (1), och den »undergörande Frans Xaver» (3) – kanske det yppersta af Rubens, som man ser i här upptagna gallerier, må man än göra, hvad väsende man vill, med det artistiska i de nämnda taflorna uti München. Bland de många genremålningarne fästa vi blott uppmärksamheten på några serdeles subtila af Fr. v.
Resolution, att förslag icke behölde upprättas; att icke företräde i tjenlighet och skicklighet, utan endast Pastors och församlingens bästa förtroende skulle utgöra grund för företräde till befattningen, och att, om Pastor och församling vore ense, omröstning icke behölde anställas; att, sedan dessa resolutioner genom Konungs och Ständers samverkan tillkommit, i följd hvaraf de äfven skulle hafva egenskapen af Kyrkolag, hvilken enligt 87 § i Regeringsformen icke utan af Konuug och Ständer gemensamt kan stiftas eller ändras, Kongl. Maj.t uti administrativ väg, medelst nådigt Bref af den 6 Oktober 1820, rörande Presterskapets i Lunds stift bibehållande vid rättigheten att söka och innehafva klockarelägenhet, i sammanhang dermed yttrat, att dervid fästades det vilkor, att, till bibehållande af församlingarnes valfrihet, icke på förslag till klockare fingo uppföras flere än två prestmän, utan att äfven en tredje person, som ej är prest, skulle derå få rum; Bill. till R. St.
Och när då dessa mängas med sådana ganska » praktfulla » exemplar ur scenens drifbänk som nu senast hr Victor Lundbergs landtliga apotekselev i Beaugency eller frö- ken Borgströms äfventyrslystna lilla pillertrillarfru från samma goda franska Grönköping, då ha vi just intet skäl att klaga på vårt öde — för den kvällen! Kunde nu inte hr Banft styra om litet solsken på förmiddagarne också? — det skulle väl då vara i form af matinéer — ty naturen, hon tyckes ämna spela tragedi hela denna långa tåresommar. * Liten Inger. Berättelse från 1500-talet af Elisabeth Kuylentierna. Ein Leben ohne Liebe ist ein Todtkranz — ein Schmuck den eine geschmacklose Hand gefasst hat, in dem der Centralstein fehlt. Kiama. Men sjuttonåriga Inger, rike Peder Krä- mares dotter, satt vid sin sybåge och lät tankfullt de brokiga silkesdockorna glida mellan sina smala, hvita fingrar. Hon var vacker, trots den mycket enkla dräkten, en kjol af grön särduk samt ett mörkrödt snibblif eller bindetröja, öfver hvilken satt en snöhvit, af många spetsar bildad krage. Det ljusa håret betäcktes af en svart sammetshufva. Inger var enda barnet till den rike och snåle köpmannen, en af staden Vadstenas mäktigaste män på 1500-talet. Hennes mor hade dött, när hon ännu var helt liten, och Inger kände sig ofta ensam, ty till den stränge fadern kunde hon icke gå med alla sina veka flicktankar, alla sina undrande frågor, hvilka spirat upp inom hennes unga sinne likt blommor, kallade till lif af sommarsolen. Men hon kunde så många glada visor, liten Inger, och så sjöng hon lätt bort all den längtan hon icke förstod och kvittrade som en liten burtämd, bortskämd fågel; hennes bur var så stor och rymlig, att hur hon flög och flög, kände hon icke gallret, den omfattade hela staden, den blåa, tjusande fagra Vättern och till och med de stora godsen på landet, där hon hade många väninnor.
Då i öfrigt möjligheten för något flertal, vare sig huru stort som helst, att påtruga någon enda granne den föreslagna förändringen sålunda är förebygd, svnes erfarenhetens utsago på denna väg utan våda kunna inhemtas. Vid sådant förhållande och då alla meningar torde förena sig i den önskan, att uti en så vigtig fråga inhemta denna utsago så skyndsamt, som utan fara är möjligt, få Utskotten, som af ofvan uppgifna skäl ansett sig för hindrade att i vidsträcktare mån förorda motionärernes framställningar i denna del, vördsamt föreslå Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, alt, der delegare i hemman eller bylag, ett eller flera, enhälligt öfverenskomma, att stängsel emellan deras egor, eller viss del deraf, ej upprättas eller hållas skall, sådana föreningar skola för giltiga anses; i hvilket fall hvarje jordegare skall ansvara för vården af dess kreatur och gälda den skada, sorn å de under öfverenskommelsen inbegripna egor af dess kreatur Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 19. 7 kunna göras; samt att en sådan öfverenskommelse icke må brytas, utan att minst två tredjedelar af de tegarne samtycka till dess förändring eller upphäfvande, delegare dock ej förment alt sina egor serskildt instänga, der han stängseln ensam hålla vill. Utskotten öfvergå härefter till besvarande af Herr friherre Baabs motion, så vidt den afser andra bestämmelser rörande stängselskyldigheten, än dem, som uti Kongl, förordningen den 9 Februari 1802 äro gifna. Motionären har till ledning för Utskotten i detta hänseende anvisat de grunder, som dels af sammansatta Lagoch Ekonomi-utskotten vid föregående riksdag, dels ock uti det af Lagberedningen afgifna förslag i detta ämne, blifvit antagna. Dessa förslag hvila hufvudsakligen på den s. k. hälftenprincipen vid stängselskyldighetens utgörande, såväl byalag och enstaka hemman emellan, som äfven inom sjelfva skifteslagen.