Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag fortfar således i min vördsamma anhållan alt R. o. Ad. icke måtte vara mindre frikostig emot Eskilstuna än emot de föregående städerna. Då jag icke på förmiddagen kunnat göra miua 566 Den 29 Juni e. m. äsigter gällande, rörande grundsatsen att ej bevilja anslag till andra arbeten än dem, hvaröfver vederbörande blifvit hörda, så inser jag icke något skäl att åsidosätta Eskilstuna kanal mera än andra förelag. Hr von Troil: Jag har hittills iakttagit tystnad i denna dis eussion derföre att jag inom mig hyst mycken tvekan huruvida det ifrågavar:de anslaget borde beviljas eller icke. Jag har likväl icke velat med min röst emotsälla mig detsamma, då en af våra största fabriksanläggningar deraf kunde hemta nytta; men jag kan icke dölja alt jag saknar visshet derom alt den stora summa, som här är i fråga, motsvarar den nytta man afser. Jag tror äfven att i juridiskt hänseende flera svårigheter möjligen kunna upslå, som lagga hinder emot företaget. Jag har icke här kunnat neka mig alt uttrycka min förvåning deröfver ali åtskillige af de talare, som förut pä förmiddagen beslridl dylika anslag, nu upstått och talat för Eskilslnna. En af dessa talare yttrade i förmiddags alt det går så till med anslagen alt Pål och Per tala vid sina vänner i StatsUlsk., hvilka sedan derstädes tillstyrka de äskade summorna. Här synes det snarare som skulle Pål hafva med mycken framgång vidtalt sina vänner på Riddarhuset, efter de afvika från de grundsatser och yrkanden, som de i likartade fall förut framställt. Hr Bildt: Med anledn. af åtskillige talares invändningar emot mitt förra yttrande, anhåller jag att åter få yttra några ord. Jag stödde mina anmärkmr icke på motvilja ernot anslags beviljande, utan derpå att uteslutningar voro gjorda, som jag ansett nödigt i och för anslagets beviljande att der införa. Det har blifvit sagdt af en ibland de talare, som yttrade sig sedan, all detta skulle stå i Ulsk:s Utlåt. 0:0 157.
SJUNDE KAPITLET. Ångbåten Albert Ehrensvärd gled fram genom den bohuslänska skärgården, på väg mot norr en vacker julidag. Som en pelare af svart ull stod röken ur skorstenen; men vinden tog den snart omhand, hvirflade den rundt och kastade den ner mot soltältet öfver akterdäck, derifrån den långsamt flöt ut i en skystrimma, som lägrade sig midt i luftens klarhet. Borta i fören, lutad öfver relingen, stod William Zimmermann i elegant ljusgrå sommarkostym och en stickad resmössa i samma färg som drägten. Han lutade sig öfver relingen och betraktade med en turists sorglöshet vattendropparnes spel der de kastades upp i luften allteftersom den skarpa fören skar sig fram, fångades af solljuset och blefvo till diamanter, som gnistrade emot den ogenomskinliga vattenmassans blåaktiga sidentäcke. Det var fyra dagar sedan William lemnade Stockholm. Han hade rest kanalvägen till Göteborg och var nu på väg till Lysekil, der han ämnade slå sig till ro åtminstone en månads tid för att stärka sin fysik i Gullmarens salta vatten och den bohuslänska skärgårdens friska luft. Två somrar hade han förut tillbringat vid denna badort, han kände så väl dess lokala förhållanden som dess årligen återkommande stamgäster; han hade den första sommaren, som ung student, varit badortens officiele, erkände festdiktare och i minnena från den tiden låg det ännu alltid en dragande makt. Det kunde aldrig ha fallit honom in att välja en annan, billigare uppehållsort; han var för mycket stadsbarn för att finna behag i en enslig afkrok af verlden – till hans landtliga sommarideal hörde frisk luft och salt vatten, men också lifvets öfriga bekvämligheter som t. ex. en 1:sta klassens restaurant, vackra damtoiletter och helst ett eller åtminstone ett halft dussin bekanta Stockholmsfysionomier, från Kungsträdgården. Men det var icke endast detta, som drog honom; han hade också lärt sig hålla af den bohuslänska skärgårdens natur.
Men della silfvermynt skulle möjligen blifva allt för litet, för att med beqvämlighet kunna bandleras, om det sloges efler samma skrot och korn, som det nuvar., nemi. 12-lödigt. Jag skulle derföre Iro, att, för att fä detsamma något strörre, lämpligt vore om för denna mynlsort ett undantag gjordes i afseende på lojeringen, så att den bestämdes till 8-lödig, oell i öfverensstämmelse dermed får jag föreslå, att siIfrets utmvntning må ske på följande säll: o) Ett om 1 r:dr silfver, eller 8 kronor Ett om j r:dr silfver, eller 2 kronor Ett om 5'2 r:dr silfver, eller 25 styfver — (i sk. r:gs. Hvad angår den efterföljande delen af mom. 3. litt. B., sorn handlar om skrot och korn, torde då deri böra inflyta den förändring, som jag nyss hade äran nämna, nemi. alt det minsta mynlel skulle bestå af ett annat lödighetstal än de öfriga, och i sl. f. de af Ulsk. föreslagna bestämmelser skulle stadgandet komma alt lyda, som följer: Alla förestående silfvermynt, med undantag af det minsta eller 25 slyfverstycket, skola, på sätt i nu gällande myntordning finnes stadgadt, innehålla 3 delar finl silfver emot en del koppar och sålunda vara tolflödiga, under förbehåll likväl af de jemlikt samma förordning tillåtna remedia, nemi. på 1 r:dr silfverstycket, deraf 25 Det minsta silfvermyntet, eller 25 slyfverstycket, skall innehålla 2 delar fint silfver mot 2 delar koppar, och således vara 8-lödigt; såsom remedium på dessa myntstycken, deraf 800 Jag tager mig friheten anhålla om propos. på detta förslag till silfrets ulmyulning. Hr von Hohenhausen:
Det bör ju ihågkommas, att den svensk-norska regeringen med grefve Manderström i spetsen i åratal hade uq-derstödt den danska i dess diplomatiska strid samt öppet låtit denna förstå att Slesvigska frågan räknades i Sverige för att vara en sak, som på det djupaste berörde hela Norden; att i » flera månader underhandliugar förts oin ett försvarsförbund och att detta var om än icke formelt afslu-tadt så åtminstone helt och hållet aftaladt samt att grefve Henning Hamilton äfven efter Fredrik YH: s död hade förklarat sig fullt förvissad om att han hvarje dag kunde vänta bemyndigande att underskrifva traktaten derom. » Nu hade detta väl ännu icke skett och danskarne visste ganska väl att en annan riktning också gjorde sig gällande i Stockholm, då ovädret så starkt skockade sig söderifrån; men var det derför otänkbart att regeringen efter noggrant öf-vervägande kunnat komma till den slutsatsen att den gått för långt för att med heder kunna draga sig tillbaka? Annu i denna stund låter ju detta påstående sig icke af visas, alt icke de förenade rikena genast skulle ha fört en stor och högsint, men också en god och förståndig politik, såvida de dristigt hade gjort Danmarks sak till sin egen och der-igenom förvandlat en invecklad och ideligen omtuggad stats-rättslig stridsfråga till en ren och klar nationalitetskamp. Andtligen var kung Karls sinnelag gentemot Danmark väl bekant; och det lider inte det minsta tvifvel om att han — som senare besjöngs af Henrik Ibsen som » Den ridderligaste » — var för sin del fast besluten att bringa broderfolket hjelp. Väl veta vi nu, hvarför hans löfte icke blef infriadt, nämligen derför att han icke hade tillräckligt inflytande på sina då varande ministrar och derför att dessa icke ansågo rådligt att gå i falt utan en stormakt till allierad samt slutligen derför att medkänslan för Danmark icke var så stark hos svenska folket, att detta skulle godkanna ministärens aflägsnande och derigenom sätta den länge förberedda riksdagsreformen på spel för Danmarks skull; ty hufvudmännen för storpolitiken och särskildt grefve Hamilton voro ifriga motståndare till reformen.
Och den teaterdirektör, som själfmant föreslagit den nuvarande elevskolans sammanslagning med konservatoriet till en verklig scenisk läroanstalt, har därmed förevigat sitt namn i den svenska konstens häfder. Hr Willman har också därmed påskyndat uppfyllandet af åt miqstone en del af de förhoppningar man ansåg sig kunna börja hysa på en ljusare framtid för våra af staten understödda scener, då han utsågs till dessa sceners styresman. De elever, som vid afgångspröfningen utga från konservatoriet med lägre vitsord, böra likväl varda af nytta för enskilda teatrar, hvilka då nog också skulle fordra, att de oundvikligaste studierna vore undangjorda, innan en försökande tillätes att uppträda offentligt. På der sättet skulle statens undervisningsanstalt ¿unna gagna både de af honom understödda och de enskilda scenerna samt således varda af nytta för hela den svenska sceniska konsten. Nu några ord om » Gringoire », Théodore de Banville ’ s. intressanta stycke, som spelades på Théâtre-Français redan för nitton år sedan och ej långt därefter på Dramatiska teatern i Stockholm. Fyra olika skådespelare ha pa sist x nämda scen utfört titelrollen, hrr Elmlund, Grevilius, Lindberg och Fristedt. Dess utom har Coquelin d. ä. under sitt besök här 1881 framstält Gringoire, något som ej sa lätt kan glömmas, och den nu mera aflidne skådespelaren Raa lär också ha här uppträdt i samma roll samt spelat den med mycket stor talang. Den sist nämde har jag aldrig sett, men de fem öfriga erinrar jag mig mycket väl. Hr Lindberg spelade rollen pa Dramatiska teatern för omkring florton ar sedan och en annan gång, för omkring / fem ar sedan vill jag minnas, på Nya teatern. Han är således en öfvad framställare af karaktären. Pierre Gringoire är i sjelfva verket en historisk person, som dock knapt var född, då Ludvig den elfte dog, eller som at minstone icke. förr än två eller tre årtionden efter den kungens frånfalle kom till franska hofvet, där han ganska högt aktades af Ludvig den tolfte.
Riksdag antagne beräkningsgrund för Landt-Räntrnästarnes lönevilkor, vid verkställigheten befunnits föranleda till åtskilliga missförhållanden, Rikets år 1823 församlade Ständer härutinnan beslutat en sådan förändring, att Landt-Räntmästai ne, hvilkas aflöning förut till betydlig del utgjordes af remisslaget eller uppbörds-procenten, derefter skulle undfå bestämda löner, svarande mot deras tjenstemanna-skyldigheter och beräknade till 1,200,1000 och 800 R:dr, allt i förhållande lill olika, tjensterne medföljande besvär och ansvar, hvaremot de, såsom ersättning för omkostnader, besvär och möjlige förluster genom missräkning eller origtiga sedlar i och för penninge-remitteringen, skulle få uppbära ’:dels procent å de medel, hvilka frän Landt-Ränterien remitterades till Kongl. Räntekammaren och andra publika verk, samt denna af Kongl. Maj:t gillade beräkningsgrund för LandtRäntmästarnes remisslage sedermera fortfarande tjenat lill efterrättelse, och bevillning till fastställde belopp utgått af så väl nämnde extra inkomst, som af de nya lönprne, men alt, då Rikets Ständer vid 1820 års Riksdag yttrat den åsigt, att Landl-Räntmästarnes till |;dels procent fastställda remisslage vore att betrakta endast såsom ersättning för omkostnader i och för penninge-remitteringen, samt i 162 §. af i83o och j63 §. af 1835 års Bevillnings-Förordning undantag från bevillning finnes gjordt för skrifvarhjelp och expencer, hvarmed nyssberörde ersättning närmast syntes kunna jemföras, Kongl. Majit ansett samma ersättning böra af enahanda skäl från bevillning fritagas, helst det möjligen kunde inträffa, att en Landt-Räntmästares inkomst af remisslaget till betydlig del eller helt och hållet medtoges, dels Bih. till R.
2:0 Xmot 8kuldfvibindsisens fördelning i flera pä >o,ooa X:dr till Lanken eller Ordres. Xburu jag visserligen inser, att, dä L. 8t:r icke mera kunna, som förr, begagna Länkens handel sbruk, som vore det X. 8t:rs 8kattkammare, vi nu mäste, likasom andra Nationer, tänka pä 8tals-0bligations8^stemet, reserverar jag mig likväl deremot, att början dermed nu skall ske med tillbjelp af Länkens cre" dit, ocb kanbända pä bekostnad deraf, oell att således ett nvtt sätt öppnas för X. 8t:r att begagna Lanken, bvarigenom, efter min tanka, intet bättre, nien ett sämre förbällande är åstadkommet. Om 8tatsObligationer nu mäste inköras, kö,esias vördsamt, alt clet mätte ske genom 8tatsLontoret eller XiksgäldsLontoiet^ ocb pä sätt Herr 8tats8ecreteral en 8kogman vid äterremissen fullständigt Zdagalaggt. 3:o Xmot förslaget att Lanken, till nästa Xiksdag^ ej Kär bebälla mera ak dess vinst än 266,666^ X dr ärligen.
Jag vågar tillika fästa upmärksamheten derpå, att Frilen helt och hållet missförstått, för alt icke säga misstydt mitt yttrande, Den 12 Mais e. m. 383 dä hail förmenat mig hafva åsyftat ett oförändradt bibehållande af nuvar. förhållanden med presterskapets aflöningssätt. Vore det än mindre tjenligt än det är, så linner man lätteligen att förändringar derutinnan icke böra förhastadt vidtagas, så vida de skola verka tillfredsställande. I alla fall har jag ingalunda velat söka slänga vägen för billiga jemkningar; jag har tverlom fästat upmärksamheten på, att Ständerne vid sistl riksdag begärt hos Konungen vidtagande af ett tjenligt sätt för lönefrågornes reglerande, medelst uprättande af konventioner. Betänk, uplyser också alt detta Ständernes beslut är remitterad! till hörande af vederbör, embetsverk, hvilket åter är orsaken hvarföre nådigt beslut i ämnet icke hunnit blifva fattadt. Att nu komma med en opinions-yttring i annan riktning, eller söka undvika att öppet vidhålla den på goda skäl grundade opinion, som förra gången gjort sig gällande, finner jag för ingen del antagligt. Om Frih. Baab, (ill stöd för sin åsigt åberopar BondeSt., hvars beslut han funnit så aktningsbjudande, så eger jag alt å min sida åberopa BorgarSt:, hvars åsigt torde förtjena lika mycken aktning i detta ärende; men när härtill lägges hågkomsten af det sisth riksdag fattade heslutet i ämnet, deruti hvarken PresteSt. eller R. o. Ad., om jag ej misstager mig, voro skiljaklige, så torde befinnas att det vore temligen inkonseqvent af sistnämnde Stånd all, uppå en lösligt framkastad hemställan, med hänvisning till ett enda annat Riksstånds åsigt, f. n. ändra sin mening härutinnan. Som Frih. Raab för öfrigt icke funnit för godt alt vid detta tillfälle ingå i någon egentlig pröfning af saken, så skall jag äfven bespara Ståndet en utförligare utveckling af mintanka; endast hemställande om bifall till Utskis utlåt.
Ständer öfverlemnande till Kongl. Majit, att hädanefter med någon Christan Magt öfverenskomma, huru med möjligaste säkerhet och fördel för det allmänna ofvannåmnde brottslingar må till densamma såsom arbetsfångar för lifstiden öfverlämnäs. 2:0 Vidare anser Utskottet sig böra på det sätt tillstyrka antagandet af Herr Ehrenborgs förslag, om Vitens och Böters förvandlande i arbete, att i alla de fall, der Brott, efter nu gällande Lagar fean genom vites eller penningeböter iörsonas , och den plikifälde saknar tillgång, de samma må med arbete för allmän eller enskild räkning aftjenas, på satt och efter de grunder Kongl. Förklaringen den 25 Martii 1807 och Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1815 utstaka. 3:0 I frågan huruvida den, som blifvit för stöld straffad bör få antaga tjenst hos en annan parson, som undergått bestraffning för enahanda c Iler ån gröfre Brott, får Utskottet till följe af skedd votering, framställa följande alternativer: Det förra: Då det förslagne stadgandet dels förutsätter, att en brottsling ej kan bättra sig och dels leder till inskränkning i den naturliga rättigheten, att använda sin arbetskraft, der en hvar för sig tjenligast finner, och således från denna synpunct be. traktadt, skulls utgöra en ökad strafTpå» Lag UtskottctsBetänkandin. följd, utöfver hvad Lagen stadgar, ian Ut. skottet till förslaget icke tillstyrka bifall. Det andra: Enar föremålet, för all Lag bör vara att skydda eiler förbättra, och för det förra uppstår större binder, genom flere vanartade personers sammansättning, samt, det sednare åtminstone icke lärer vinnas för den tjenare, som sjelf böjd för otrohet, i sin husbonde deraf eger ett efterdöme; så vågar Utskottet, ledt af de vådliga följder erfarenheten i detta afseende ådagalagdt, tillstyrka ett stadgande, att en lagförd och straffad Tjuf ej måtte få antaga tjenst hos en sådan eller gröfre brottsling. 4:0
G Slals-Ulskollels Ullålande N:o 30. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Mars 1857, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angå ende eftergift af den framlidne Öfversten m. m. Israel af Ekenstam, i egenskap af Chef för Festra Tull-distriktet, till ersättande ådömda andel utaf Tullkassören G. E. Bergvalls balans. (I. A.) Enligt hvad högstberörde, den 16 December sistlidne är, till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition innehåller, hade, sedan Kongl. Majit, genom Utslag den 27 Augusti 1852, förklarat Tullinspektören, f. d. Öfversten Israel af Ekenstam, i hans förut innehafda egenskap af tillförordnad Chef för Vestra Tulldistriktet, skyldig att af den uppbördsbrist, som efter Tullkassören och Konfiskations-inspektoren i Göteborg G. E. Bergvalls afvikande sig yppat, ersätta ett belopp af 1,182 R:dr 14 sk. 5 rst. banko, dels bemälde Öfverste hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit att af gunst och nåd varda från nämnde ersättningsskyldighet befriad och dels, efter det Öfversten af Ekenstam den 6 Mars förstberörda år, före pröfningen af omförmälde ansökning, med döden afgått, hans tvänne efterlefvande döttrar Margaretha Göthilda af Ekenstam, enka efter Öfverstelöjtnanten Carl de Mottoni et Palacios, samt ogifta Edla Helena af Ekenstam, den sistnämnda genom lagligen nämnd förmyndare, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift underdånigst anhållit om befrielse från ersättandet af ifrågavarande balansmedel; i afseende å hvilket ärende af handlingarne inhemtats: att Öfversten af Ekenstam, som, till följd af Kongl. Majits
Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens : Om ändring i 24 Cap. ByggningaBalken; i anledning af väckt fråga, att alla bus och gårdar i Städerne skulle ovillkorligen vara underkastade brandförsäkring; rörande undersökning af grunderne, på hvilka Allmänna BrandFörsäkringsVerkets Landtfond livilar; angående ändring i gällande författningar, om Utmål till Grufvor; om jemnkningar i den af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade Taxa på arfvode för Landtmäteriförrättningar; om Konungens Befallningshafvandes skyldighet, att till JustitiaeCanzleren och JustitiaeOmbudsmannen insända ett exemplar af de af dem utfärdade Kungörelser; om skyldigheten att bygga och underhålla broar och vägar; angående förändradt sätt för Kungörelsers publicerande i Kyrkorne. 9.32 Den 22 Junii e. m. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: Om skyldighet för dem, som anmält sig till Prest-Examen, att ådagalägga tillräcklig kunskap i VexelundervisningsMethoden; angående LancasterSkolors inrättande; och om inrättande af en Allmän UndervisningsAnstalt i Eskilstuna. ExpeditionsUtskottets : I afseende på formen för reservationer, som åtfölja Utskottens Belänkanden. 4:o Afslag å följande Utskotts Utlåtanden : StatsUtskottets: Angående utbetalningen af det utaf Piikets SLänder beviljade förskott af 100,000 R:dr Banco, till fullbordande af Götha Canal; i frågan om tillökadt biträde vid korrectur-läsning. BancoUtskottets: Om antagande af en i Byggnads-yrket erfaren person för BancoHusens underhåll och vård m. m. emot å Stat uppfördt årligt arfvode. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets :
Det ar bekymrande att hafva horten Kon* ungens Rådgifvare icke medgifva att Jordbrukarens ställning är tryckande, derföre att hans utseende icke tillkännagifver den höjd af elände Herr Grefve Mörner tyckes förutsätta såsom yttersta gränsen för ett tåligt lidande; men det vöre förskräckande om en sådan åsigt af den närande FolkClassens belägenhet, skulle leda styrelsens åtgärder, om folkets ombud, i följd deraf, äfven vid detta Riksmöte, skulle ledas att besluta ökade Statsbidrag, i stället för den nödvändiga nedsättningen, icke allenast af Bevillnirigen, utan af Grundskatterna, sorn visserligen äro de mest tryckande. Jag har äfven genomrest åtskillig© landsorter, och har från de fläste öfrige tillförlitelige underrättelser, som alla instämma med min egen erfarenhet om jordbrukets tillstånd i den ort, der jag är bosatt Der b?vittnas Landtmannens bekymmerfri da ställning alldrasäkrast genom de statitiska uppgifter, som här blifvit af Herr Grefve Mörner jäfvade. Jag har varit ofta i tillfälle att höra sjelfägande bönder klaga sin nöd, jag har undersökt förhållandet, och funnit sådane jordägare, hvilka i många andra länder säkerligen skulle prisa sig lycklige att, under samhällslagarnes hägn, njuta fördelarne af en stigande culturs alster, här beröfvas allt, för att underhålla en Stats-: *38 Den io Februarli» byggnad sorn upphör att gifva skydd, da detsamma köpes pä bekostnad af hvad sora skulle skyddas. I följe af min yttrade Öfvertygelse om näringarnes och i synnerhet jordbrukets vanmagt, tillstyrker jag den af Herr Hjerta väckta motion, om ett serskildt Utskotts tillsättande/ hvars föremål bör blifva, att undersöka orsakerne till den närvarande förlägenheten och föreslå medei till den aftynande Statskroppens återupplifvande. N:0 13* Grefve Posse, Carl Fredric':
Godkändes; och N:o 306, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående vidtagna åtgärder till slutligt ordnande af försvars-verket inom Jemtland. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Särskilda Utskottets Utlåtande N:o 20, i anledning af Riks-ståndens beslut, och återremisser vid behandling af Utskottets Betänkande N:o 13, med förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins försäljning, hvarvid Ståndet, angående de serskilda §§ uli nämnde förslag, beslöt, på sätt här nedan säges: 8 2. Följande lydelse antogs: ”Den, som erhållit rättighet att idka minut-handel med bränvin, får ej sälja mindre, än en fjerdedels kanna.” § 5. Denna redaktion antogs: ”Utskänkning af bränvin må icke utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. 469 Å landet vare lag samma för minuthandel med bränvin.” 8 7. Första momentet godkändes, enligt Utlåtandet N:o 20. Andra momentet ansågs böra lyda sålunda: ”1 sammanhang dermed, och sedan stadens Äldste hörde blifvit, skall Magistraten till Konungens Befallningshafvande afgifva Utlåtande, huruvida derjemte rättighet att få idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin må andra personer tilldelas, och, i sådant fall, föreslå försäljnings-ställenas antal, äfvensom i hvilken trakt af staden hvarje försäljnings-ställe finnas må, derest föreskrift jemväl i sistnämnde hänseende anses nödig.” Tredje momentet godkändes, enligt Utlåtandet N:o 20. § 13, sådan den är i Utlåtandet N:o 20 föreslagen. Första momentet godkändes, äfvensom det andra, dock med den förändring, att ordet på andra raden: likaledes utbytes till orden: på enahanda sätt, och att momentet slutas med orden: som ega i ämnet besluta; hvarefter återstående punkt af nuvarande andra punkt, börjande med orden: "Der fråga uppstår, ansågs böra utgöra ett tredje moment af omförmälda 13 §. 8 14.
Den andra motionen är afgifven inom Yällofl. Borgare-Ståndet af Herr P. H. Hesselgren. Efter anförande af hufvudsakligen enahanda uppgifter rörande de förändringar, som genom 1856 års Instruktion för Förmyndare-Kammaren i Stockholm skulle blifvit gjorda uti förut gällande Instruktion för densamma hvaribland motionären likaledes i synnerhet anmärkt den FörmyndareKammaren medgifna s. k. förvaltnings-procenten samt grundfondens användande i vissa fall. till ersättning af förluster vid förvaltningen, har motionären yrkat, l:o det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den föreslagna beskattningen å hos Förmyndare-Kammaren förvarade siikerhets-handlingar måtte, såsom obehöflig, upphäfvas och, i fiiljd häraf, 5 och 9 §§ i den Nådiga Instruktionen undergå sådana förändringar, att ej någon ny skatt pålades de värnlöse, och att ej heller grundfonden måtte tillgripas för att användas till ändamål, som för densamma vore främmande; och 2:o att då, enligt hvad motionären, i likhet med den förstnämnde motionären, sökt ådagalägga, Stockholms kommun numera icke hade någon fördel framför andra af Allmänna Barnhus-inrättningen, de öfverskottsmedel, hvilka under sednare tider tillfallit och, enligt 11 § i den nya Instruktionen, skulle ytterligare utgå till denna inrättning, hädanefter fördelades så, att hälften deraf afsattes till förstärkande af grundfonden och andra hälften årligen tillfölle Stockholms Stadsnämnd, hvilken sednare hade till åliggande, bland annat, att ombesörja fattiga barns underhåll och uppfostran; i följd hvaraf äfven 11 § borde undergå nödig förändring.