Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse M:o 112. har Kongl. Majit, som för sill del finner Kommitterades afgifna förslag vara i allmänhet ändamålsenliga, härmed velat dessa förslag till Rikets Ständers pröfning öfverlemna; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag, som ofvan. CARL. ./. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj: t li onungen i Siats-Rådet å Stockholms Slolt den 43 April 1860. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Frih. M anderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Björnstjerna och Malmsten. Stats-rådet Lagerstråle anmäldes vara af sjukdom hindrad att denna dag tillstädeskoinma. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, enligt Kongl. Majts af Stats-Rådet enhälligt tillstyrkta beslut, denna dag, uppsatt förslag till nådig skrifvelse tili Rikets Ständer med förslag angående förändrad organisation af Hypotheks-inrättningarne i riket. Kongl. Majit behagade, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag till Skrifvelse, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, framställning till Rikets Ständer skulle aflåtas. Ex protocollo L. L. Fries. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1860. Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N:o lii. I N:o 114. Ank. till Iixp.-Utsk. dea 7 Juni 1860, kl. 10 f. m. KONGL. MAJrTS Nådiga Proposition tili Ri.ets Ständer, angående pension å Allmänna Indra vings-sta ten åt aflidne Professoren m. rn.
Borgare-Ståndet ingifven och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr Fahlcrantz, enligt uppdrag af staden Söifvilsborgs invånare, hemställt, att stapelfrihet matie staden förunnas, och såsom skäl härför andragit, alt staden, belägen vid en vik af Östersjön, som lernnar en god och säker hamn, för till och med 12 fot djupgående fartyg, fordom egt stapelfrihet och då varit af betydenhet; men att den sedermera, då stapelfriheten i slutet af 1600-talet öfverflyttades till den då nyligen anlagda staden Christianstad, derigenom snart förföll till föga mera betydenhet, än ett vanligt fiskläge; att staden numera återvunnit något af sitt fordna anseende, så att dess folkmängd lör närvarande utgör öfver 1400 personer, deraf 18 handlande, 16 handtverkare och 34 näringsidkare, med tillsammans '771 r:dr bevillning, egande 10 större och mindre fartyg, som begagnas såväl till insom utrikes sjöfart, den sednare med frakter för stapelstäderne; att föi export erbjudas, uteslutande för denna stad, från nordöstra delen af Skåne samt angränsande skogstrakter i Småland och Blekinge, skogseffekter af plankor, bräder, tjära, beck och stäfver, men att, i anseende till kostsamma omvägar för klarering m. m., man hittills, och intilldess stapelfrihet kan erhållas, måst inskränka sig till några mindre betydliga befraklningar; tilläggande motionären, att, då för närvarande saknas tullhus, vågbod och andra för en tullkammare erforderlige byggnader, staden, i händelse stapelfrihet skulle kunna erhållas, är beredd att genast anvisa tomter för sådane byggnader, med förbindelse tillika att, om tullinkomsterne icke skulle räcka till aflöning för den blifvande lulltjenstemanna-personalen, fylla bristen, såsom rikets norra städer, för vinnande af slapelfriheten, sig åtagit.
Denna § står i sammanhang medi 38 och 13g §§:na, till hvilka jag framdeles kommer. 5i J:n talar 0111 huru ledamöter till Taxerings-comite'er skola väljas och luiru mångå de böra vara, nemi. högst 12 oell minst 8. Denna alternativa föreskrift kan gifva anledn. lill disput om antalet, hvarföre detsamma bör vara bestämdt och torde lämpligast kunna antagas till 12. 5 3 §:n är ett appendix till den föregående och innehåller, allom i något pastorat besuttne män 3f adel, ståndspersoner och bönder icke skulle finnas till det antal, sorn erfordras, bristen må ersättas med personer, som äro eller varit i K. M:s och Kronans tjenst. Emedlertid antyder detta stadgande, alt man, derest tillgång på andra finnes, icke får välja personer, som varit i K. Mis och Kronans tjenst, äfven om de hafva egendom och äro besuttne; åtminstone är detta stadgande tvetydigt och kan gifva anledning till missförstånd. Någon skilnad bör således icke göras emellan personer, som varit i Kronans tjenst och som icke varit det, när de äro besuttne. Saknas tillgång på adel och ståndspersoner, väljas bönder. Om detta sednare stadgas i 52 §:n, kan gerna 53 §:n utgå. Enligt 54 §:n äga flera pastorat förena sig om en Taxerings-comite'. Mig synes såsom princip böra antagas, alt då pastoratet består af minst 100 hemman, bör det hafva sin 388 Den ag M a j. egen Tnxerings-comite', emedan göromål icke komma alt saknas, då nian skall bereda och taxera på en gång. Består åter pastorat af mindre än 100 hemman, bör det äga att förena sig med ett annat pastorat om en Taxerings-comite'. Bedömmandet deraf synes mig lämpligast böra bero af kronofogdens och häradsskrifvarens gemensamma pröfning.
På likväl stållandet af full säkerhet för lånet genom borgen eller eljest, på sätt den Lånefördelande Äuthoriteten finnér tjenligt, alltid efter hvad Utskotten föreställt sig, utgjort det som hufvudsakligen erfordrades för hvar och en sorn skulle kunna erhålla Lån; Och bibehållandet af denna Åutlioritets egen ansvarighet, till dess att alle Lånehandlingar blifvit fullsta ndige, och närmare tillsynen på stället å yilkorens fullgörande, mindre behöflig, utgör den väséndleiiga säkerhet, som under tiden det Allmänna Penningeverket kan anses hafva för dessa till eket välgörande ändamålet förskjutne medel; Hafva Utskotten icke funnit någon anledning att i denna del frångå sitt för yttrade förslag; Men deremot har, vid inom Utskotten förnyadt skärskådande af sättet, hvarpå de Låneanslag som till förmån foa serskilde Brandskadadc Innevånare uti ifrågavarande Städer komma att af Corn - Sta ts-Ut s k o t te t s Betänkan den. 335 mitleerne på stället beviljas, samt utgå af de medel som till utbetalning af Riksgälds Contoiret i detta ändamål anvisas, ansetts nödigt att, såsom ett bufvudsakligt tillägg till hvad Utskottens förra Betänkande i delta afseende omförmäler, och i någon mån äfven med ändring af hvad som i ardra och 6:te puncterne deraf innefattas, följande ordning må blifva stadgad, att till undvikande af onödige omgångar och så beskaffade besvär, hvilka kunna föranleda till ökadt behof af Tjenstemän inom Riksgäldskontoret, dervid iakltages; nemligen: Den till Lånens fördelande inom hvarje Stad utsedde Committee emottager ansökningar om Låns erhållande af de personer, som dertill anse sig berättigade, och uppgör derefter fördelningen af Lunetillgångarne, samt bestämmer fden säkerhet hvar och en Låntagare bör förete.
Då befallde G. ovännen att sjelf hålla under axeln, der hjulet fattades, och biträda härvid under hela återstoden af resan. Om samme man berättas äfven, att han på sin dödsbädd haft en syn, som gifvit honom anledning till en spådom. Då prostinnan nämnde dag satt ensam inne hos honom, sade han hastigt: “Jag ser alla mina barn omkring mig och mågar äfven.“ Prostinnan blef förskräckt, då ingen af barnen var inne och ingen gift. G. fortfor emellertid: “Af Jan (enda sonen) får du hvarken glädje eller sorg, och ingen hustru ser jag för honom. Johanna får en liten osynlig man; många barn har hon och får mycket bekymmer. Anna Stina får en lång, hygglig man. Han sitter vid ett bord och skrifver och har mycket folk omkring sig, men jag kan ej se, hvad syssla han har. Ellika och Sara få prester, men jag kan ej se några barn med dem.“ Alla dessa förutsägelser gingo fullständigt i fullbordan. Om en prest i Wirestads socken i Småland berättar folket åtskilliga sägner, af hvilka man kan draga den slutsatsen, att han varit en kraftig andans man. Han såg, heter det, “längre än till tänderna“ och kunde meddela andra samma förmåga, blott man höll hans handske i handen. En bror till honom, som fått denna klenod, såg huru folket kom in i kyrkan, hvar och en omgifven af sina skötesynder såsom små svarta pysslingar. Egaren till Wirestadnäs, en girig man, leddes af en mager demon genom en i näsan fästad hökrok. De små pysslingarne lade sig som dynor framför sina herrar, som snart insomnade makligt, men då presten i predikan väckt dem i ordets dubbla betydelse, måste detta småfolk ut, ängsligt seende tillbaka, men då de sågo rörelsen och tårarne, trängdes de häftigt för att snart komma ut genom den halföppna kyrkdörren. “Wirestads prest“ såg, då han begrafde lik, uppåt kyrkspiran. Der satt då själen efter den döde, men då han kastat mullskoflarne, flög antingen en hvit dufva mot himlen eller en svart korp mot en närliggande skog. Deraf fann han den aflidnes öde.
Jag ville äfven föreslå, att en viss procent af den ökade brännvinsskatten öfverlemnades till utsedde deputerade inom hvarje Län, för att användas till fromma ändamål, såsom allmänna folkskolor, lasaretter, hospitaler o. d., emedan jag önskar, att man sökte verka på allmänhetens opinion och få den stämd för denna högre beskattning, hvilket ändamål troligen skulle vinnas, då allmänheten såg, att en del af samma skatt omedelbart användes till dess nytta och ej helt och hållet inginge till Statsverket. Beräkningen af tillverkningens belopp tror jag ej vara underkastad svårigheter; ty då man kan antaga, att denna näring nu är uppdrifven till sin största höjd, finnes en lämplig utväg deruti, att låta af vetenskapsmän uträknas, huru mycket som i medeltal kan tillverkas i månaden med hvarje särskild inrättning, och att låta skatten bestämmas i förhållande derefter; men i den åsigten att låta de mindre pannorna betala mindre, kan jag ej instämma. Jag anhåller att detta mitt yttrande må till behörigt Utskott få åtfölja den K. Skrifvelsen. Frih. Boye: Jag ville, om möjligt, begagna en genväg i bevisningen, huruvida den föreslagna >beskattningen är för hög. Jag begagnar nu detta ord i stället för: orimligt hög, och jag är ledsen att ej förut hafva gjort detta ombyte af ord, emedan det sednare, ehuru fullkomligt öfverensstämmande med min öfvertygelse, dock kan anses innefatta ett förnärmande, från hvilket jag är vida skiljd. Denna genväg ville jag så mycket hellre begagna, som jag ej känner, huruvida Bevilln.-Utsk:s Ledamöter äro jordbrukare, men väl vet, att här finnas många, som af egen erfarenhet hafva kännedom om hvad som är möjligt i denna beskattningsväg. Nå väl! jag uppkallar livar och en i Ståndet att yttra, om det är möjligt att betala 5oo Rd:r i skatt för 3,ooo kannors tillverkning, nb. med bevarande af egen fördel. Jag ville afven uppkalla omdömet om den ringare bondens vilkor, om han är i stånd att gifva 3o R:dr i skatt för 3o kannors panna.
För min del anser jag det vara säkrast att antaga Utsk:s redaction, på det man icke, genom användande af dylika obestämda ordalag, som dem Hr Dalman uppgifvit, må komma i bryderi vid tillämpningen. För närvar, är t. fex. gymnastikläraren i Skara uti en sådan kategori, som Hr Dalman uppställt; men jag kan icke finna, att det i allmänhet vore lämpligt att inrymma hans likar bland dem, som få utse representanter för ett universitet. Hvad academiesecreteraren och ränt mästaren angår, så äro de academiens tjenstemän och behöfva ingalunda att vara vetenskapsmän. Jag finner det således vara utan skäl att låta dem deltaga i val af representanter för universiteten, såsom lärdomssäten. I annat fall, borde afven kamereraren i Yetenskapsacademien, om han icke vore dess medlem, få deltaga i val af riksdagsmän för academiera. It. o. Ad. torde altså finna, att om man icke inskränker sig till hvad Utsk. föreslagit, kommer man in i obestämdheter, som alstra strider vid tillämpningen. Jag anhåller altså om propos. till godkännande af Utsk:s förslag. Hr Dalman: Om man äfven medgifver, att det icke Vore principenligt, att de s. k. artium magistri deltaga i representantvalen för universiteten, kan man deraf likväl icke draga den slutsats, att docenter i vetenskaper och språk derföre böra förlora sin valrätt. Att man kan uppställa § så, att de förra blifva uteslutna, men icke de sednare, visar tillämpningen af §, sådan den hittills lydt, och enligt hvilken äfven docenterna deltagit i valen. En sådan tillämpning lärer ock blifvit fastställd af Högsta Domstolen. Bättre, än att antaga det nya förslaget, vore altså att bibehålla den gamla redactionen. Men jag ber att få fästa uppmärksamheten derå, att det just är de yngre lärarne, hvilka äro kallade att arbeta i framtidens vingård, som måste hafva det största interesset vid Representationens förhandlingar. Den 3i Januari. De aldre lärarnes vilkor och förhållanden äro redan bestämda; de hafva sällan något hvarken att vinna eller förlora vid samhällets fortgång eller tillbakaskridande.
Betraktades nu detta förhållande först med afseende på Herrar Polismästare, så, om det och tillhörde dem att handlägga förekommande mål och ärenden, såsom det heter, »på Öfverståthållar-embetets vägnar,» och de dervid i vissa fall utöfva den domsrätt, Öfverståthållare-embetet tillkommer, så minskades eller uppliäfdes derigenom icke Öfverståthållarens förmanskap i de stycken, der ett sådant kunde utöfvas. Således, om ock Herr Öfverståthålleren icke ägde utöfva inflytande på domsluten, hade han dock > inspektionen», huru Herrar Polismästare »sitt ombetrodda embete förrätta»; »de skola vara honom tillhanda» och »troligen förrätta hvad han dem på embetes vägnar kan anförtro och pålägga»; och då Herr Öfverståthållare^ i afseende på stadens domstolar och deras ledamöter, ägde magt och skyldighet att tillse, det »allt ordentligen och väl tillgår» och att rättegångssakerna, »isynnerhet brottmål icke uppehållas eller nedläggas utan »skyndsammast ransakas och afdömas», kunde väl icke något tvifvel uppstå om Herr Öfverståthållarens befogenhet att utöfva förmanskap öfver Polismästarena i de stycken, der jag förutsatt slik befogenhet, såsom i fråga om nödig skyndsamhet dels i måls behandling dels i tillhandagående med upplysningar, erforderliga vid besvarande af anmärkningar, hvilka angått samma ämnen m. m. Beträffande åter Herr Öfverståthållarens förmanskap öfver de underordnade tjenstemännen i verket, såsom Notarier och Kanslister, kunde det så mycket mindre vara 65 vara tvifvelaktigt som han genom ofvanintagna stadganden vore bemyndigad att för desse tjenstemän lagstifta medelst utfärdande af instruktioner. Men äfven Polismästarens förmanskap för sistomförmälde tjenstemän borde vara obestridligt, helst när i betraktande toges, att uti de hänseenden, om hvilka fråga uppstått, Polismästaren handlat, såsom det hette, »å Ofverståthållare-embetets vägnar.»
J detta afseende får jag åberopa hvad jag, vid Beslutets fattande om detta måls remitterande till Utskotten, uti Bonde-Ståndet yttrat, och får således tillstyrka, att Riksens Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla det en undersökning i detta afseende måtte företagas. Att Läne-Styrelsens upphörande i Jemtland skulle Strida mot Länets Innevånares allmänna önskan är icke enligt med förhållandet. Af de handlingar jag erhållit, och som härhos i afskrift medfölja, kan tillförlitligen inhemtas, att Riksdagsmannen Anders Martensson från sine Committenter erhållit fullgiltige bevis uppå origtigheten af den mot honom gjorda, och i Utskottets Utlåtande åberopade insinuationer; hvilken jag för öfrigt anser icke vara af den beskaffenhet, att den i hvilket afseende som hedlst, bort kunna såsom skål för Utskottets Beslut, åberopas, heldst en angifvelse af denna art och Stats-Utskottets Betänkanden. 18g i denna ordning gjord alltid för Riksdagsmannarätten är kränkande-’’ Herr af Uhr anförde" Jag är visserligen öfvertygad att Regeringen är i tillfälle att säkrast bedöma detta Amne; men jag tror tillika att Folkets önskningar äro en af de källor, hvarifrån tillförlitliga upplysningar i dylika ärender kunna hämtas, och då jag tillika är öfvertygad, att desse öfverenstämma med Riksdagsmannen Bergmans reservation; så anhåller jag, att i den samma få instämma”. Och skulle dessa yttranden åtfölja Betänkandet till respective Riks-Stånden. Stockholm som ofvan. Ex Protocollo W. Karström. Afksrift. Stormägtigste Aller-Nådigste Konung! Som det kommit i vår vetkap, att en del Jemtlands innevånare, genom en underdånig ansökning hos Eders Kongl. Maj:t söka förebygga det af Riksdagsmannen Anders Martensson och Eric Bang väckta Memorial, om söndring från. Jemtlands Län, så väcker det vår gemensamma förundran, huru
Jag anser derföre nu vida vigtigare, att Const.Utsk:s föredragna Betänk, bifalles, än det var vid förra frågan. Jag röstar för bifall. Gr. Lagerbjelke: Vid en föreg:de Riksdag, 1844 och 1845, föreslog K. M. R. Sl:r, att en ny organisation af Högsta Domstolen skulle införas, hvarigenom afgörande! af åtskilliga besvärsmål kunde frän StatsRådet dit förflyttas. Man ansåg, och sådant bestriddes icke af R. St:r, alt StatsRådet borde befrias från största delen af de s. k. besvärsmålen, bland hvilka många äro af betydlig både vigt och omfattning, men äfven en högst ansenlig mängd af en beskaffenhet, sådan, som jag sjelf sett i StatsRåds-prohna vid denna Riksdags läsning i Const.Utsk., t. ex. huruvida ett fönster skulle få linnas på ett plank, huruvida en rännsten skulle ligga en aln mera till venster o. s. v. Besvärsmälen förekomma, såsom man finner af StatsRåds-protma, till det antal och medförande den tidsutdrägt, alt de uptaga Konungamaktens tid till den grad, att det blifver omöjligt för densamma, att ät vigtigare angelägenheter fullt egna en fri och kraftfull verksamhet. R. St:r ansågo äfven, vid bedömandet af nyssnämnde K. Propos., ett sådant afskiljande behöfligt och nödvändigt, men trodde det icke vara lämpligt, att förflytta dessa mål till Högsta Domstolen. Vid denna Riksdag har Const.Utsk., fullt godkännande den åsigten, att afgörande! af dessa mål, såsom hinderligt för Regeringens gång, borde frän densamma skiljas, och Ulsk. har derföre velat alt R. Sl:r skulle upgifva, till hvilken auktoritet de ansågo dessa mål böra förflyttas, och Utsk. föreslog i detta afseende inrättande af en s. k. RegeringsRätt. R. o. Ad. har i detta fall varit af lika tanka med Utsk. och det är numera beslutit, att detta grundlagsändringsförslag skall hvila till behandling vid nästa Riksdag. Hvad som således, är afgjordt är, att K.
Protocollet vitsordar, att jag icke annorlunda än under förutsättning af uppfyllandet utaf de förhoppningar, jag yttrat och hvilka tidningen uppger, ansett realisationen såsom en välgerning; hvaremot redactionen icke upptagit vilkoret, utan framställt mitt yttrande såsom ovillkorligt. Den säger: "Frih. ansåg realisationen nu vara en välgerning för "hela Nationen." Vidare och då jag vidrörde Frih. Kantzous yttrande om förändrad redaction af 72 §. Reg.F., förklarade jag, att jag af aktning för R. o. Ad:s tid afhöll mig från att yttra mig derom. I stället har redactionen gifvit mig följande osannfärdiga yttrande: "Frih. vill således ändring i 72 §., så att Regeringen finge ett ord med äfven i denna samhällsangelägenhet." Mot dessa afvikelser äger visserligen Tryckfr.förordn. ett correctiv uti det höga ansvar, den stadgar; men att påkalla detta correctiv, blefve för mig mera obehagligt än sjelfva förnärmandet. Jag har trott mig böra gifva denna äfvensom öfriga tidnings-redactioner en varning derigenom, att jag anmälde förhållandet till R. o. Ad:s protocoil, och önskar nu ingen annap på - i66 Den 37 Februari i. följd, än att denna anmälan intages i dagens protocoll, hvaraf jag förväntar den påföljd, att tidningsredactionerna taga sig till vara, emedan allmänhetens missnöje eljest skall träffa dem uti den ömmaste punkten, prenumerations-interesset. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag får tillden värde talaren hemställa, om icke stället för detta hans yttrande lämpligare vore någon tidning, än R. o. Ad:s protocoll, och om han icke kunde blifva anmodad att remittera detsamma till vederbörande tidningsredaction. Frih. Boye: Om den utväg, den siste talaren uppgifvit, vore tillförlitlig, skulle jag gerna antaga hans förslag; men jag har erfarit, huru litet pålitlig den är, huru tidningsredactionerna genom magtspråk vägra att intaga, hvad icke behagar dem.
Hon kunde ha ådragit mig ledsamheter. De der österrikarne äro ej för trefliga att ha att göra med. Och hon menar ju ändå naturligtvis ingenting med det. Hvad bryr hon sig om mig. Här tystnade han för att allvarsamt fundera på huruvida den sköna blomsterflickan »brydde sig om honom» eller icke samt, i sednare fallet, hvad som kunde vara anledningen till de små gracer, som hon slösade på honom. – Jag kan ej vara henne annat än likgiltig, denna tanke blef resultatet af skulptörens funderingar. Jag ser visserligen ej illa ut (han strök det svarta håret ur pannan och antog en graciös ställning), men hon vet nog att jag är fattig, och hon är ej någon gift dam, som fritt kan följa sitt hjertas böjelse. (Fruarne äro i Florens de friaste varelser under solen.) – Det är emellertid skada, ty bra skön är hon ... Hvilken modell hon skulle vara! Han suckade och betraktade rosen. – Ack, om jag vore faunen, och Angiolinas ros vore hon sjelf! Han insåg då icke att så var. Faunen var ju ett verk af hans snille, ett uttryck af hans själs tankar, hans hjertas känslor, hans fantasis idealer, hans arbete, sträfvande och verksamhet såsom konstnär. Och den glödande rosen var ej den en gåfva af Angiolinas kärlek ... Är ej konstnärns verk en del af konstnärn sjelf och är ej qvinnans kärlek hela qvinnan? Faunen var Romanelli och rosen var Angiolina. Men hur kunde då faunen stå der så stel och grina så meningslöst med den rodnande tjuserskan i sina armar! – Hon koketterar blott för österrikaren, tänkte Romanelli vidare. För att reta honom låtsar hon gynna mig. Det är påtagligt. Diavolo! Han vände både faunen och rosen ryggen och gick framåt fönstret för att arbeta. Till en början framdrogs en ställning, som rullade på hjul och kunde vridas omkring utan svårighet. Denna ställning utgjorde basen till en massa af lera, på hvilken Romanelli arbetade, men som nu tycktes fullkomligt formlös, emedan den var insvept i en mängd våta trasor från spetsen ända ned till foten. Skulptörerna insvepa alltid sina utkast med dylika bindlar för att hålla leran fuktig.
Cederström begagnat, icke måtte införas, utan att redactionen af mora., med uteslutande af allt omförmälande af ordet ”restlängd,” belt enkelt måtte blifva: ’’För uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å sockenstämma beslutadt, äger nämnden hos Konungens Bef:h:de begära utsökning." Hr von Hohenhausen: om den redaction, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle antagas, så förlorar sockennämnden den förmånen att kunna på en restlängd uppföra alla dem, hvilka stannat för bristande betalning, utan hvar och en gäldenär måste sökas särskildt, hvilket naturligtvis skall försvåra möjligheten alt snart indrifva medlen och medtaga större utgifter i och för expeditionslösen. Här är således att välja mellan ett af två, antingen att skyndsammare och emot billigare afgifter eller långsammare och med större kostnad kunna utfå sina fordringar. Frih. Cederström: Jag har egentligen ingenting att invända emot Hr von HartmansdorfFs begäran, annat än hvad Hr von Hohenhausen nyss nämnt; ty en sådan utsökning, som den Hr von Hartmansdorff föreslagit, fordrar särskild utsökning hos hvarje gäldenär. T sådana mål hafva socknarne den förmånen, vare sig i fråga om sockenmagaziners eller andra inrättningars fordringar, att efter upprättad restlängd, som blifvit vederbörligen uppläst och erkänd samt till Konungens Bef:h:de insänd, vinna resolution till utmätning genast, hvilken resolution gäller för alla gäldenärerne, hvarigenom således ingen lösen för mer än denna resolution kommer i fråga, men eljest kommer resolution att meddelas för hvarje til Isko liss ky Idig särskildt. För öfrigt får jag göra den anmärkningen emot Hr von Hartmansdorffs redactionsförslag, att det deri förekommande ordet ”u t sök n i n g’’ bör förändras till ”utmätning;” ty utsökning, det är detsamma som sjelfva anmälan hos Konungens Bef:h:de, men det är ”u tm ä t n i n gsåtga rd ” som sökes på grund af restlängd. 3io Den io Mars e. m. Hr von Hartmansdorff: