Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje Ledamot af Nämnden uppteckne å en sluten Vallista de män, dem han anser förtroendet värdige, och så många, att de med en Person öfverstiga det af Ständerne utsatta antal. Af dem, som dervid kommit i åtanka, ställes, pd sätt i 53 §. stadgas, först den som de flesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens Pluralitet gifve Utslaget, På samma sätt förfares m. m. §■ 63. I 3 puncten, Denne Riksens Ständers Justitiae* Ombudsman . och skiljes ej åt förr än valet fulländat är. Desse Electorer skola samfält, och icke efter Stånd, först medelst slutna sedlar, hvar för sig, uppgifva den Man, som anses böra komma under omröstning, Falla dervid rösterne, till mer än hälften af de röstande Eleeto - ConstitutionstTJtckottets betänkanden. gi rernes antal, på En Man, vare han behörigen vald. Äro rösterne så delade emellan flera, att en sådan full Pluralitet för någon icke eger rum, anställes, med iakttagande af hvad 55 §. om lika rösters förekommande stadgar, ny votering med slutna sedlar till antagande af den som de flesta rösterna erhållit, etc. §. 65. I 2:dra puncten. Till Tryckfrihetens vård skola Riksens Ständer, vid hvarje Riksdag, förordna Sex för kunskaper och lärdom kände Män, jemte Justities Ombudsmannen, som bland dem före ordet. Desse Committerade, af hvilka Två utom Justitias-Ombudsmannen, skola vara Lagfarne, väljes af Riksens Ständer, genom Sex af hvarje Stånd dertill utsedde Electorer, hvilke, enligt det i 61, 62 och 63 J). §. föreskrifna sätt, röste samfält och icke Ståndsvis. Afgår emellan Riksdagarna etc. f)3 Constitutions-Utskottets betnnhanden. Angående åtskilliga Riksdags Ordningens §§’ers fördelning i numereradc Moment. §• n 1:0 Med de i Andra §. för Bonde-Ståndet. ö:o Om tiden för de
Beherrskares tvång.system, då blifva äfven de vanliga anteckningarne mindre tillförlitliga , i anseende till de slutsatser, som man deraf ville draga. Store författare hafva för öfrigt längesedan insett otillräckligheten af de vanliga anteckningarna, och Say har sagt, att det gifve* 61* Dm 28 Juni. ki 't någon dåiskap i Sta s! ushållnings-äm* v.- om man icke med calculer lyckats att ..'j-a. Nederlags-rörelsen för sig sjelf bo och kan till sin natur icke vara skadlig. Lie är itt misstag, om man anser såsom infördt i Landet, hvad sorn endast är ärnadt att gå derigenom, och det är ett missbruk, som bör och kan förekommas, måhända säkrare vid Nederlagen , än på kusterna af en vidsträckt skärgård, att förbudet gods insmyges. Andra länders exempel visar hvad som är naturen af Nederlagen i deras vanliga ordning. Danmark har föga annat än sitt jordbruk och sin boskapsskötsel. Men Nederlags-rörelsen gaf dessa näringar ett lif, som de förut saknat, och de capital, arn der ännu finnas, böra måhända till stor del tillskrifvas densamma. Holland har, sedan Englands magt och handel tilltog, föga haft annan än commissionsoch frakt-handeln. Norrige har ännu i det närmaste samma Tullförfattningar som Danmark. Alla städer hafva der Nederlagsrätt, och inga missbruk ellef olägenheter hör man der öfverklagas. Det är då icke af sjelfva saken, men af det bruk man gör deraf, Som dess skada eller nytta beror, och det måtte väl ej vara omöjligare för Svenskar, än för andra folkslag, att rigtigt använda en gifven fördel Jag tror också , att om man nogare betraktar saken, skall man finna, att det icke är Nederlags.handeln, men de omständigheter, under hvilka-den egentligen tillkom, som kanske bidragit till den förlägenhet man nu öfverklagar. Det var handelstvånget, det var osäkerheten Den 28 D-ni' 615 af företagen och möjligheten att vinna mycket eller förlora allt, som under en tid gjorde han^ deln till ett lycksökeri, icke till en vanlig näringsgren.
Vill du inte lefva, så får du dö.“ Biskopen omtalte nu för kapitelmännen sitt äfventyr, och frikände den förskräckta gumman, som han med en liten gåfva lät till sitt hem återvända. Vid öppnandet af en graf å Thorstuna kyrkogård sommaren 1869, hittades i en förmultnad likkista en liten flaska, innehållande ett fluidum, som vid undersökning befanns vara – bränvin. Antagligen hade omkring 50 år förflutit, sedan samma graf sist öppnades och det nu gjorda fyndet blifvit nedlagdt. Saken bevisar, hvilken vidskepelse allt intill våra dagar varit och till en del ännu är rådande bland allmänheten. Så hör man t. ex., att en supare bör, för att finna ro efter döden, hafva litet af sin älsklingsdryck med sig i grafven, en storrökare pipa och tobak o. s. v. Förre innehafvaren af den omnämnda grafven har således med all säkerhet i lifstiden varit en rumlare, och vidskepliga anförvandter hafva genom medsändandet af bränvin, trott sig bereda den döde ro och måhända sig sjelfva befrielse från att se honom “gå igen“. På somliga ställen lägga lapparne tobak, yxa, några torra stickor samt elddon uti den dödes likkista, sannolikt för att derigenom skydda den aflidnes själ för ondt. Allt emellanåt förekomma vid våra domstolar mål, rörande bedragare, som förstått att draga fördel af den ännu hos en stor del af folket rådande vidskepelsen och öfvertron. Så var på sommaren år 1870 till Polisdomstolen i Stockholm inkallad en hustru Sofia Björnsson, angifven för att, under förebärande att hon kunde trolla och utransaka förborgade ting, ha narrat till sig penningar m. m. Till en hustru Sjöberg hade Björnsson lemnat en påse, kallad “lyckopåse“, och enligt uppgift innehållande jord från Solna kyrkogård och några blybitar. Med denna påse, buren på kroppen, skulle Sjöberg vara förvissad om helsa och välstånd, lycka och välgång i alla sina förehafvanden. Svår sjukdom skulle naturligtvis blifva en gifven följd, om Sjöberg icke iakttog gifna föreskrifter. Till gengåfva skulle Sjöberg skura och hålla rent i Björnssons bostad.
Lesie-rström, ^acob: Det har r) warit Ridderffapels och Adelns eller deras mening, som begärt Herr kecklins anförande pä bordet, att wänta till d«h Utskottets berättelse inkommer, hwllket enligt Utskottets besiut ej bör ske förr än wid Riksdagens flut, utan endast att afwakta Ulffottets swar, pä Remisen rörande mitt Memorial. Grefwe förner, Larl Gabriel, förklarade sig ej hafwa nägot att pämjnna wid den gjorda propositionen, hwilken Herr Grcfwen aldeles ansäg för den rätta. Han wille blott tillägga, att Utskottet innan det med sin berättelse till Riksens Ständer inkommer, öfwer detta mäl mätte höra Banco-Fullmägtige, och hwad de till sitt urskuldande kunna anföra. Herr Grefwen och Landt-Marskalken gjorde härpä proposition, hwilken beswarades med Nej. Herr bloräenstolxe, ^nclerg: ftrs mälte sig frukta, att inkräfwandet af Fullmäktiges förklaring skulle endast werka upskof. Grefwe körner, Larl Gabriel, förestälde, det billigheten fordrade att det ej borde betagaFullmägtige att fä förklara sig. Sädan hade dessutom altid praxis warit innom Banco-Utskottet, hwars arbetssätt Herr Grefwe» wäl kände. Det were ej Herr ErcfwcnS tanka, att Utskottet med sin berättelse till Riksens Ständer om realisationen, skulle dröja till Riksdagens flut. Det är naturligt, att när en realisation blifwit werkstäld twärtemot l8vo ärZ Ständers föreskrift, mäste sädant wäcka ben största upmärksamhet, och att Riksens Ständer nu böra wara angelägna att winna uplysning hwarföre deras beslut blifwit öfwertradda. Det were säledes Herr GrefwcnS proposition, att sedan Banco-Utskottct inhämtat
Jordbruket, denna Provinsens modernäring, bar under den tid, hvarom denna berättelse handlar, icke varit försummad, utan framgått med förbättringar af flere slag, oaktadt skördarne i anseende till missgynnande väderlek under åtskilliga år, såsom 1833, 1836 och 1837, varit svaga. Gräsodlingen bar visat sig i ett säkert tilltagande, och jordens cirkulationsbruk med gräsfrösåning och artificiella vallar är allmännare införd t bos allmogen, som insett fördelen deraf; hvarjemte man nu vinlägger sig om åkerjordens omsorgsfullare dikning än tillförene brukligt varit. Genom föranstaltande af Länets Hushållningssällskap bar Agronomen Jonsson två till tre månader hvarje år, från och med 1833 tillhandagått i Länet de landtbrukare, som för jordbruket och dermed gemenskap egande ekonomiska företag påkallat hans råd oell biträde; och under hans ledning hafva denna tid på flera egendomar förbättrade dikesanläggningar, ängsvattningar, vattenfördämningar, mossodlingar och väg-macadamisering blifvit företagne. Då en blifvande skörd i väsendtlig mån beror derpå, att jorden för densamma ordentligt och väl beredes, har Länets Hushållnings Sällskap för att tillvägabringa en jordens omsorgsfullare plöjning än den vanliga, infört täflingsplöjningar i Provinsen, enligt Engelsmännens och Skotta nies exempel. Sådane plöjningar verkställdes åren 1836 och 1837, och omfattades med allmänt intresse, hvarom närvaron af Possessionater och allmoge från aflägse orter vittnade. Utsatte pris och gratifikationer till uppmuntran för de täflande utdelades jemväl första året på enskild Possessionats och andra året på Hushållnings Sällskapets bekostnad; och Sällskapet är betänkt att låta dessa täflingsplöjningar fortfara samt af instruktions^ plöjningar föregås. Boskapsskötseln.
Jag får då äfven i detta fall ursngta mig med det begrepp, sorn en ledamot här bakom mig hyst om betydelsen af samma ord, nemi. att, om ett mindre eller större antal personer, på befallning att åtskiljas, svarade — ”nej, vi stå stilla här och ’ hafva hvarken gjort eller menat något ondt,’’ så skulle genast den grymma pligten inträda för militären att använda vapenmakt för att skingra dessa personer. För öfrigt har samme ledamot förebrått mig att hafva begått en förvillelse i tankegången vid uppfattningen af ordet motvärn, såsom förutsättande en handling, som skulle föregå vapnens användande: han har sagt, att innan folket kan göra motvärn, så förutsätter det, att folket först blifvit anfallet. Jag medgifver, att invändningen är speeiös, men den faller icke m i g till last, utan den K. propos., som belo H. 4 Den 15 ' J u I i f. m gngnat samma ord för att beteckna en handling å folkets sida, hvilken hör föregå varningen. Det bevisar emedlertid huru obestämdt uttrycket är. Hvad som helt enkelt bör uttryckas, hr, att militären icke får handla förr, än civilmyndighetens alla bemödanden att återställa ordningen vhat sig fruktlösa, och denna myndighet på sitt ansvar äskat handräckning af militären. Vi veta, att i England, der nian icke har ondt om folksamlingar, vapenmakt sällan behöfver användas för att skingra folket; deremot inträffar det ganska ofta, att den civila myndigheten nödgas använda sina batonger eller polistecken för att skingra samlingen , såvida den antager en vådlig karakter. Slutligen får jag fästa Hr Lefre'ns uppmärksamhet derpå, att det icke finnes i den framställda propos;n ovillkorligen bestämdt, att den civila myndigheten först skall hafva lemnat den militära myndigheten tillåtelse att använda vapenmakt, innan den får begagnas; tvertom är det alternativt medgifvet militär-befälhafvare att handla på egen hand — en omständighet, den jag förut underlåtit anmärka, men som också är en af de tillsatser i propos:n, hvilka grunda sig på Justitiasrådet Snoilskys juridiska auetoritet.
För bestämmande af det bidrag utaf anslaget för fångvården, hvilket emedlertid, och intilldess sistnämnda förändring kan lillvägabi ingas, må vara för hospifalslomlen behöflig! lill bestridande af utgifterne för meranämuda brottslingars våld och underhåll, torde, i likhet med hvad uti den nådiga propositionen iakttagits, kunna ta?as till grund kostnaden för de å södra korrektions-inrättningen i Stockholm förvarade fångar, hvilken kostnad för hvarje person utgör omkring 166 r:dr för året, så att följaktligen för de 3i vansinniga brottslingar, hvilka i början af sistlidne Decem - 9 Stals-Utshollcns Utlåtande, A':o 151. ber månad befunno sig å hospitalen, skulle åtgå 5,i46 r:dr årligen. Utskottet får alltså hemställa, att af det A liks-statens andra hufvudtitel uppförda, till Kongl, styrelsens öfver fängelser och arbetsinrättningar disposition ställde, anslag till fångars vård och underhåll må till Kongl, seraphimer-ordens-gillet, uppå skeende reqvisition, för hospilalsfondens räkning årligen utbetalas 5,ooo r;dr, att användas till underhåll och vård af vansinniga brottslingar, hvilka å hospitalen i riket för närvarande äro eller framdeles varda intagne, äfvensom att nämnda årliga bidrag må fortfara, intill dess anstalterna för fångvården blifvit så ordnade och fullkomnade, alt vansinniga brottslingar kunna å korrektionsinrättning intagas och hospitalen från omsorgen för deni helt och hållet befrias. Uti de underdåniga skrifvelser, som legat till grund för Kongl.
Alla andra färgstofter, i denna Tariff ej specificerade, V. 25. r. Färggräs, Svenska, alla slag, ej specificerade, 1. Färg-mossa, Svensk, alla slag, i. Färgträd, oraspadt, alla slag, i. I. Färgträds-spån, alla slag, a5. i. G. Galgo eller Galgart, 25. Gallencr, — Guld, äkta och oäkta, L. V. s5. — Silfver, äkta och oäkta, L. V, »5. — Silfver och Guld, Silkesgal loner, L. V. a5. — Silkes, L. Y. 25. — Halfsiden, L. V. 25. Garn, — Bomulls, livitt, per # under och till 36,000 aln, eller till och med N:o 3o efter Engelsk beräkning, V. a5. — Derifrån till och med N:o 4o, till och med 48,ooo, V, io. i. — Derifrån till och med N:o 6o, till och med 72,000, V, 10, *. Garn, —• Öfver N:o 60 eller öfver 72,000 alnar, V. 5. 1. — Rödt Turkiskt. — Allt annat färgadt, L. V, 25. r. — Gamelgarn, ofargadt, otvinnadt och odubbleradt, V. 5. r. — Färgadt, tvinnadt och dubble ^ rädt, L. Y. 25. r. — Corder och Seiler alla slag, L. V. 25. 1, — .Kammulls eller Regarn, 0- färgadt, otvinnadt! och odub bjeradt, L. 15. X, färgadt, tvinnadt och dubbleradt, L, V. 20. 1. — *Klädmakare eller ull, L. V, 25. 1, — Linne alla slag, L. Y. 25. 1. — Segel och Bindgarn, L, V. 25. 1. Gentian-rot 10. i.' Gevär, alla slag eller deras delar, L.
Lades till handlingarne. N:o 59, i anledning af återremisser å Utskottets Betänkande N:o 19, ifråga om förändring af bestämmelserna i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Prot.-Utdrag den 8 Oktober 1860. 805 Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse den 29 i samma månad rörande företrädesrätt ti!! besittning af Kronojord. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogös och lades lill handlingarne Lag-Utskottets den 2 dennes bordlagda Memorial N:o 56, angående verkställd omröstning i anledning af de bos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkanden N:ris 20 oell 59, rörande Kongl. Maj.ts nådiga Proposition med förslag till Förordning angående mord, dråp oell annan misshandel; samt N:o 57, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden lättade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 21, i anledning af framställda anmärkningar emot nämnda Utskotts under N:o 7 afgifna Betänkande öfver ej mindre Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om förnyad författning rörande utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet, än ock enskilda motioner i samma ämne. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde Betänkanden, nemligen: N:o 181, i anledning af väckt motion om förändring i föreskrifterna an gående edgångar. Afslogs. N:o 182, i anledning af väckt motion i fråga om förändring af städernas hamntaxor, m. m. Bifölls. N:o 183, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående grun derna för en reglering af Biskoparnes aflöning.
Det är redan uplyst, alt hennes man aflidit till följd af ansträngningar under kolera-farsotens härjningar, och alt bon sjelf befinner sig i serdeles ömmande och behöfvande omständigheter. Jag har förut förfäktat den sals, att R. St. icke böra på grund af enskildta motioner bevilja understöd åt enkor och barn, men då man en gång bet rädt denna bana, tror jag, att man icke bör vara orättvis mot sådana, som sakna förespråkare, under det alt andra, som kanske till understöd äro mindre berättigade, deraf komma i åtnjutande. 2* 20 Den 18 Augusti. Jag förenar mig alltså med liiBildt uti anhållan derom, att R. o. Ad., med frångående af sitt förra beslut, ville bevilja Dokt. Eckmans enka den pension, som af Presteoch BorgareSkn redan blifvit henne beviljad. Hr von Hartmansdorff: Afven jag anser omständigheterna vara så ömmande för denna enka, att jag i allo instämmer uti det af Hr Bildt framställda yrkande. Uppå härefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., att, med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, antaga BorgareSt:s förevande inbjudning, och befanns, att, i följd deraf, den i denna punkt föreslagna voter:s-propos. hade förfallit. 13:de punkten. R. o. Ad. godkände den voter:s-propos. Utsk. i denna punkt föreslagit. Vid föredragning af SlatsUtsk:s d. 16 dennes f. m. på bordet lagda Mera. J\a 245, med förslag till voter:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i fråga om aflöningen för Presidenterne i vissa af Rikets Kollegier, blef ifrågavande voter:s-propos. af R. o Ad. godkänd. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, nedannämnde d. 16 dennes f. m. på bordet lagda Mern. och Utlåt., nemi. från B evil lnings-Utskottet:
Om hon någon gång hade lyckats särskildt med en sådan skiss efter verkligheten, var hon nära att qväfvas af skratt och sköt det farliga papperet vidare till sin sidokamrat, för att också utsätta den stackaren för ett skrattutbrott under pågående lektion. Hon kunde icke alls finna Berta vacker eller intagande på något sätt. »Hvad ser ni hos henne?» sade hon till de andra, »Hon är ju bara en liten dum gås med en lång fläta», och så ritade hon Berta med hennes eget lilla vackra hufvud på en gåskropp med framsträckt hals, och alla de andra flickorna, som stodo och lockade på henne med korn i händerna. Hon hade dagar af obändig vildhet, då hon blott ville göra galenskaper, då lärarnes hotande ögonbryn och kamraternas förskräckta blickar icke gjorde minsta intryck på henne. Och så var det andra dagar, då hon hade anfall af melankoli, var blek och mörkögd och satt för sig sjelf och skrapade med pennan. Hon var dotter till en fattig embetsman, som bodde i Gefle. Hon visste, att det skulle bli svårt att bryta sig en framtid, och dock hade hon blott en önskan, den att komma ut i verlden, långt bort, och lära sig något, arbeta af alla krafter och bli något märkvärdigt och berömdt, helst en stor målarinna. För öfrigt kunde hon lära sig nästan allt hvad hon ville. Hon hade stor lätthet för språk, och den kria hon nu hade skrifvit: »Huru bör qvinnan uppfostras?» hade hon tydligen skrifvit till lärarens tillfredsställelse. Han hade endast på ett par ställen satt en liten rättelse, och det var underskrifvet med ett uppmuntrande »Ab». Hon kunde icke låta bli att smälla med fingrarna och hoppa högt på stolen, när hon såg det. »Men Hedvig då», sade hennes sidokamrat Hulda Fransson, »hvarför bråkar och skriker du så der? Hernlund kan ju komma när som helst!» Hedvig svarade blott med att visa fram sin bok och peka på det röda »Ab». »Jag har A», svarade Hulda endast, »men så har jag inte heller ett enda fel.» »Jag har glömt två ord», sade Hedvig och stack boken tätt upp under näsan, »och så har jag skrifvit ’utomordentligt’ två gånger efter hvarann.»
Sedan Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, J\:o 20, angående förhöjd dagspenning för lill handlangning vid Militire-bostnJJs-byggnad commeuderadt manskap, blifvit denna dag af Ståndet godkändi, lades Evpeditions-UlskotteK memorial, lÄris 7 och 9, i berörde ämne till handlingarne. Den 30 INovember samt 2 och 4 December. Frän Höglofl.
Under bets lopp hafva frBn landsorten ingltt flera forfrigningar rorande de af komitkn utgifna boklistorna och hokrevyerna samt begaran om nppsattande af bokforteckningar for slidoch sockenbibliotek och hafva dessa f i i r f r i g h g ~ r, hrilkag antal Migen okas, af komitkn besvarats. Hufvudstadens forniimsta bokfijrliiggare h f r a med stort tillmotosgliende i god tid insandt bocker till granslming, hvilket i betydlig m8n underlattat komitbns wbete. lp BoklromitBns mecll.emmar ht~fva under Aret utgjorts af fi: u; t.rna E. Ankarsvard och H. Anderson samt froknarna L. Engstrom, G. Hjelmerus, A. Roos och S. Siive, hvnrjamte friiken G. Adelborg, sedan frn B. Nordenson afgiitt, godhetsfullt liimnat tillfalligt bitrade. Forbundets tidskrift Dagny har nnder 1896, det l1: te bet af dess verlzsamhet, utgifvits efter samma plan och nnder samma ledning som ' niist foregBende &amp;. Som det betydelsefullaste inbigget i lrvinnosaksmbetet som tidslwiften under denna kgBng haft tillfiille gora, kan otvifvelaktigt raknns de uppsatser med anledning nf froken Ellen Keys npptriidande i IzvinnofrBgan, hvilka f6rekom1uit i Dagnys %&amp;a, 3: dre och 5: te hiiften: de tvenne forstnhmda artililarna,)) Kvinnoarbete och kvinnolyckn~ af fioken Anna Sandstroin (iif ven ntgifven som broschyr); den sen are:)) &amp; kvinnororelsen berattigad?)) af fru Rosalie Olivecrona. Bland andra iimnen af social eller litterar betydelse, som i tidskriften behandlats in&amp; namnes:, Om.
I denna fagra bygd tumlade Iion omkring i frihet, dit langtade hon liela vintern i stockholmshemmet, dar grundlades den djupa kärlek till naturen, som gjorde lienne till en allt mer lidelsefull friluftsrniinniska, för hvilken fotvandringar, segling, liafsbad och öfver hufviid lif ute i naturen var ett oafvisligt beliof. Vid oinlwing 12 år kom Anne Charlotte Leffler till Wallinska flickskolan och tiden där mindes hon alltid med glädje. Hon genoingick med lieder .de kurser, soin för 25 år sedan utgjorde det ganska ringa måttet af flickskolebildningen, ocli lion, som saknade att ej 1ia systrar, fick här bland sina kamrater vänner för lifvet. Bland lararne väckte Iion uppinarksainliet i synnerhet för sina svenska uppsatser och en gång, när hon skrifvit en kria i novellform, blef denna uppläst för hela klassen. Hennes glädje öfver denna utmarkelse förbittrades dock af lärarens förut uttalade misstanke, att hon haft hjälp af sina bröder; han tilltrodde ej henne själf denna framställningsförmåga. Samman med sina käraste skolkamrater redigerade Iion en tid ' -. iiing, ~ U t i l e D u l c i, ~ spelade af dem själfva forfattade pjeser o. s. v. E n af lieniies narinaste vänner sedan skoltiden har skildrat skolflickan Anne Cliarlotte Leffler soni alltid plikttrogen, men ändå munter; hjärteglad &amp; t kamraternas f r a l n g h g och utan allt öfvermod när Iion Ilade iifigon egen; iitaii skynit af nyck, svek eller intrig; alltid sig lik, öppen, enkel, vänfast ocli godlynt. Och dessa drag, som bildade skolflickans karakter, förblefvo kvinnaiis. D e stärktes under hela uppväxteii af a t t A. Ch. Leffler, som Iioii en g %ng själf sade, &gt;nästan gått i sa in skola^, under sitt trogna deltagande i brödernas och deras kamraters lekar och stticlieintressen.
D. Utlåning emot Hypotliek af Adier och Publike Papper. 21:0 Belåning af Actier och Publike Papper må ej allenast fortfara, utan äfven, i moa af tillgång, utsträckas med iakttagande: Expeditions-Utskoltcts Förslag till und. Skrifvelse N.-o 3 14- >10 alt såsom hypothek må antagas och belånas: t/) till fulla capitalbeloppet: Riksgälds-Contorets före sistlidne Riksdag utfärdade Obligationer med 5 procents ränta samt de så kallade Lottsedlarne för Trollhätte Slussverk ; 6) till 90 procent af capitalbeloppet: Riksgälds-Contorets efter sista Riksdag utgifne Obligationer med 5 procents årlig ränta, och försedde antingen med viss förfallotid eller uppsägbar å fordringsegarnes sida; c) till |:delar af vanliga försäljningspriset under de 3:ne näst före belåningen lörflutne månaderne: Riksgälds-Contorets Obligationer med lägre ränta än 5 procent om året, eller utan viss förfallotid eller uppsägningsrätt å fordringsegarnes sida; och Arméens Accords-amorteringsfonds Obligationer; d) emot tillika ställd antaglig borgen för den brist i Verkets fordran, som vid hypolhekens användande möjligen skulle kunna uppkomma : Adier i Södertelje Canaloell Slussverks-Bolag lill 5o procent af det ursprungligen tecknade Capitalet, belöpande sig till 10 procent af Ren summa nuvarande actierne upptaga; Adier i Götha Canal-Bolag till a5 procent å primitiva Actie-capitalet, med iakttagande tillika, att inga andra af dessa adier få belånas, än de, för hvilka den för åren i83o, 183r, i83a och i833 förfallna actie-insättning, efter 2 och en half procent å gamla actierne, blifvit, enligt Canal-Directionens bevis, fullgjord. E.