Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vill dessutom synas vara en mindre väl vald tidpunkt för ifrågavarande åtgärd att, samtidigt med tjenslemännens pretentioner från alla håll pä löneförhöjningar, i jemnbredd med dessa anslå ett fördubbladt arfvodes-belopp åt Rikets Ständers egna delegerade. Af alla dessa skäl anser jag att, ifall Fullmäktiges arfvode af Ständerna anses böra höjas, denna förhöjning för närvarande lämpligen bör stanna vid 50 procent, hvarigenom arfvode! blefve 1,500 R:dr Riksmynt. Alt sistnämnde arfvodes-belopp är fullt tillräckligt för det afsedda ändamålet, derom är jag så mycket igera förvissad, som aldrig, mig velerligt, någon missbelåtenhet hvarken af nuvarande eller föregående innehafvare af ifrågavarande fullmäktigskap försports öfver de ersättnings-vilkor, som med uppdraget hittills varit förenade, samt att aldrig någon svårighet af sådan orsak mött vid fyllandet af lediga platser, äfven om valet fallit på persouer från hufvudstadeu mera aflägset boende.® * Uti denna reservation har Riksdagsfullmäktige!) Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län instämt. 4 Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande i\:o 30. Ank. till Exp.-Utsk. cl. 7 Okl. 1857, kl. 4 c. ni. Utlåtande öfver väckt motion om förändring af vissa för Hypotheks-föreninganie nu gällande föreskrifter. Uti en inom Vällofl. Borgare-ståndet väckt motion har Herr A. O. IVallenberg furmäl!, ali den utsträckning affärerna tagit för svenska Hypolheks-föreuingarne melian jordegare visserligen vore ganska glädjande, men atl, då Staten dels inköpt, dels belånat ganska betydliga belopp af deras räntebärande obligationer, syntes det vara i sin ordning, att ifrågavarande Föreningars organisation, äfvensom de förvallnings-grundsatser, hvilka hos dem gjort sig gällande, underkastades nödig granskning.
Jag vill endast tala om hvad, som enligt min åsigt är med Sveriges rätt och ära och med dess fördel öfverensstämmande, och det är att Sveriges Konung i främsta rummet är Konung här, och endast här, och icke dessutom, utan Sveriges medgifvande, utöfvar styrelsen i något annat land, hvartill Sverige kunde blifva blott ett bihang. Som ett skäl hvarföre denna framställning icke nu borde göras, har man åberopat det afslag K. M:t gjorde vid förra riksdagen. Om skälen härför varit sådana att man, enligt min uppfattning, bort böja sig för desamma, skulle äfven jag ansett att man icke nu bort förnya detta förslag. Men frågan är numera icke densamma. Det är nemligen icke fråga om att förbjuda Norges Konung att mottaga så många kronor, som Den 4 April e. m. 47 helst, utan här talas endast om Sveriges Konung, och ett stadgande i detta fall synes mig böra ega sin plats i vår grundlag. Vi veta att Riksakten icke är grundlag, utan om R. St:r göra en framställning till K. M:t, kan han sedan, om han så lör godt finner, göra en framställa!) härom till Norges storting samt sedan, i händelse af dess bifall, inrymma detsamma i Riksakten. Vidare har man framdragit såsom skäl mot detta förslag, att frågan är öfverlemnad till Unions-komitén; men vi veta alla huru ovisst det är, när dess arbeten kunna blifva afslutade och huru länge den förra hållit på att öfverlägga, utan att komma till något slut, och om man anser saken vara af vigt, tror jag icke att man på detta skäl bör förkasta förslaget. En annan talare har ansett förslaget obehöflig!, derföre att en sådan händelse icke skulle kunna inträffa. Det ligger icke i vår makt att förutse kommande händelser, men om — då Sverige 1809 anförtrodde sina öden åt Carl XIII — om, säger jag, den värde talaren då blifvit tillfrågad, om han ansåg att något annat land skulle velat tillegna sig Sveriges då utvalda Konung, så tror jag icke att han skulle ansett något sådant vara att befara. Ytterligare har man såsom en brist i förslaget anmärkt att någon påföljd icke finnes föreskrifven.
Till nämnde betjening räknas hos Ridderskapct och Adeln fyra Cancellistcr, i Preste-Standet en Notarie och twa Cancellister, i Borgare-Standet sammaledes och i Bonde-Ständet twä Notarier och tre Cancellister. I hwartdcra af Utskotten för hwarje Division en Cancellist, hwilken jemte Secreterare» förordnas af Utskotten sjelfwe, med det undantag, som i 35 § finnes stadgadt. 8 25. Riks-Standcn utnämne utan dröjsmål sine Deputerade, hwilka ined Landtmarfkalken och Talcmännen, hwart Ständ för sig, inför Konungen mä nedlägga Standens wördnad och lyckönskan samt Billiga till Mern. 113 likaledes nppwakta Drottningen och de Kongl. Personcrne. Ständen utse derjemte Depntationcr, att inbördes hwarandra hälsa och lyckönska. 8 26. Konungen, eller, i de fall 4, 5, 6 och 7 HZ omröra, Stats-Nädct, läte genom en Härold, under hittills öflige Ceremonier, utlysa dagen, da Ständcrne, efter förrättad Gudstjenst, ma sammankomma pä Rikssalen. Gudstjenstcn, hlvartill alla Ständen böra enhälligt infinna sig, förrättas af en Biskop i Stadens Storkyrka. Efter desi slut uppträde ä Rikssalen först Bondc-Ständet, deruppä Borgare-Ständet, widare Preste-Ständet, alla hwart för sig anförde af deras Talcmän, och sist Ridderskap et och Adeln, anförde af Landtmarskalken, intagande de dem anwiste ställen. För Konungen skall längst fram i Salen stä en Thron, omkring hwilken Kronprinsen och de öfrige Kongl. Prinsarne hafwa sina platser. Dernäst intage framför alla andra de twännc StatsMinistrarnc deras rum, och förhälles i öfrigt enligt det Ceremoniel, Konungen läter för tillfället utfärda.
Då den ersättning för de ökade Riksdagskostnader, som Hr Landtm, och Hrr Talmän få vidkännas i och för utöfningen af sina maktpåliggande befattningar såsom RiksSt:ns Ord fide, vid föreg:de Riksdagar blifvit af StatsUtsk. föreslagen till följd af derom inom RiksSt:n väckta motioner, får jag, med ani. häraf, vördsammast hemställa, det R. o. Ad. behagade förelägga StatsUtsk. att upgöra ett, för innev:de Riksmöte lämpligt förslag, till sådan ersättnings utgående till Hr Landtm, och de öfriga RiksSt:ns Hrr Talmän. Dessa motioner remitterades till StatsUtsk. Hr Tham, Casper Volrath Victor: Innan jag vågar väcka den motion jag har i handen, ber jag att få förutsända några ord. Jag skulle aldrig hafva vågat att väcka densamma, om jag hade grundat dess innehåll endast och allenast på min egen erfarenhet. Men då för densammas väckande ligger till grund flere andra personers, både inom Kyrka och Stat, välbepröfvade erfarenhet, har jag icke dragit i betänkande att afgifva densamma. Min pligt hade visserligen varit, att låta den åtföljas af särskildta uplysningar från flere personer, men jag hoppas att framdeles under Riksdagens lopp, då jag hunnit sätta mig i beröring med åtskillige ledamöter af LagUtsk., kunna lemna några sådana. Den härefter af Hr Tham uplästa motionen var så lydande. Inom Svenska Kyrkan har, i sednare tider, den seden mer och mer utbredt sig, att genom kolportörer icke blott sprida Bibeln, utan äfven andra skrifter, som anses vara lämpliga till befrämjande af kristligt lif. Utom de många enskilda, som länge varit verksamma för detta ändamål, hafva äfven nu flera sällskaper under åtskilliga namn bildat sig, hvilka i sin tjenst antaga och utsända kolportörer, hufvudsakligen, som namnet angifver, för andliga småskrifters spridning. Kolportören upträder tillika vanligen som inre missionär. Ofta nog inträffar, att ifrån samma sällskaper utgå Den 8 November. 93 s. k. »inre missionärer» utan att dermed förena egenskapen af att vara kolportör.
N:o 325; N:o 385. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskts utlåt, N:o 338; N:o 38ö. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk;s utlåt. N:o 34o; N:o 387. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s utlåt. N:o 344; N:o 388. såväl i anledn, af K, M:s nåd. skrifvelse till R, St., rör:de en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, som K. M:s sedermera till R. St. aflåtna nåd. propos., ang:de lånan.slag till återuppbyggande af nämnde stad; Lagutskottet; N:o 176. öfver gjorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o 161, i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de ändring i 5 cap. 1 § Missg.b:n, sorn ock de i sammanhang dermed väckta motioner; Lagsamt Allm. Besvärsoch Oecon.Utskrn! 1 anledn. af gjorda anmärkmr vid Utsk:ns betänk. N:o 8, ang:de åtskilliga föreslagna förändringar i gällande författningar om personers af arbetsclassen förpassande in. ni.; i Den 3 Januari. 5 N:o 35. öfver gjorda anmärknrr vid Utskms betänk. N:o 6, i anledn. af föreslagna förändringar och tillägg till K. Jegostadga för husbönder och tjenstehjon d. 23 JVov. 1833; N:o 36. öfver gjorda anmärknrr vid Utskms betänk. N:o io, i anledn. af väckta motioner om nedsättning, ändring och förklaring i K.
Hittills har jag ansett mindre tänkbart att, till förknappning af ett så ringa belopp, något indragnls infall skulle afhöras, än alt man tänkte sig utväg lill förlängande af den korta öfningstid, hvaraf Utsk. heintar ett — ja, sitt enda skäl; ty det emot införlifvandet med bevärm, hvarutur just jägarne till större delen anvärfvas, är grundfalskt, till bannlysande utur en aimee, der de ovedersägligen förtjena bibehålla sitt rum. Jag vädjar derom till här närvar, vapenbröder, och ser med glädje ibland Don 7 Maj e. ra. oss dem, som, fordom stridande i regitets leder, nu lika säkert dela åsigter med mig, som dessa, efter den kännedom jag derom inhemtat, äfven ådagaläggas af aktningsvärda ledamöter i tvänne andra Stånd. Ofvanantydda skäl emot regitets tilIvarö är för öfrigt just ett, som tvertom talar för dess bibehållande; ty som , enl. Utskls betänkis ordalydelse, arme'ens korta öfningstid ”för så väl stam som beväring, ” icke kan läggas regitet till last, måste sättet, hvarpå denna ringa tid användes, tvertom rättvisa befälets skicklighet och nit, samt truppens aldrig felande goda vilja att aftjena de 10 rldr, som är jägarens enda ärliga inkomst, emot skyldigheten att, på egen kost, infinna och äfven bekosta sig å det årliga >4 dagars mötet. Man skulle i ett annat land icke sätta tro till det hittills icke annorstädes lösta problemet, att ett regite kan existera, så organiseradt som detta, och fcfr så billigt pris, samt alt under de sednare r4 åren icke flera än 6 personer — hvaribland i underofficerare för någon tids uteblifvande — blifvit ställde under tilltal vid krigsrätt. Måhända har någon irring i detta fall åstadkommit, att det anses mindre tjenligt att införlifva bevärln med regitet , ehuru officiella handlingar ådagalägga, att för oärlighet dömde personer genast ur rullorna blifvit afförde.
Salbergs lån; 5:o angående pensioner å rikets allmänna indragnings-slat för åtskilliga till framlidne Hans Maj:t Konung Oscar den Lsles Hof-stal och betjening hörande personer; 4:o i fråga om Bergsskolans i Fahlun flyttning till Slockholm och förening med Teknologiska institutet; 5:o om räll lill pension å allmänna indragnings-slaten för sinnessvage Kapilen-löjlnanten vid flottan ./. 11. Stålhammar vid afskeds erhållande; 6:o angående bevilja..Je af anslag lill Magister 31. Wiberg, såsom honorarium för en af honom uppfunnen räkne-maskin; 7:o angående indragning lill Kronan af det Kronofogden i Gottlands läns södra fögderi på lön anslagua bostället Luxe, mot kontant ersättning till boställshafvaren; 510 Prof.-Utdrag den 4 April 1860. 8:9 angående dispositionen af medel, som influtit för skedd expropriering af jord [rån deu Laudsliöltliugen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna kungsgården Noret; 9:p angående f. d. Geijerska husets på Riddarholmen användande till Riksarkiv, tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden; 10:o i anledning af Kommissions-landlmätaren H. W. Hackzell* underdåniga ansökning att, vid alskedstagandet, varda till pension såsom Kommissions-landtmätare upplörd å allmänna indragnings-staten; 11, :q angående begärd förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; 12:o angående utbetalning af statsbidrag till ett vägförbättrings-arbete, som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt; samt 13:o i lråga om anslag till uppförande af åtskilliga nya byggnader vid Ultuna Landtbruks-institut; jemte ett i anledning deraf nu afgifvet yttrande. S. D. Remitterades till Lag-Ulskotlet Kongl.
Skulle vinst uppkomma då sådan fullständig upphandling skett, må beloppet förde, las på de ansvarandeDå folkmängden växer, hör tunnetalet ökas: ett ännu för Ständers uppmärksamhet och åtgärd, enär District-Magazinerne hunnit medföra all den nytta man deraf har skäl att vänta sig, nemligen bevarande af någon Sädtillgång ifrån öfvertlödets till behofvets stund, för ringa att motverka enskilda Spannmåls-handeln (hvars frihet är orubbad) men kanske tillräcklig att motverka nöd eller ocker, som alltid blir en olycklig bi-speculation för handeln, utvisande ett felagtigt tillstånd. En delegare, som vid inträffande försäljning ej vill begagna sig af sin rätt att köpa, kan öfverlåta densamma med fortfarande af ansvarighet, men mäste innan försäljning vidtager, för. klara huruvida lian vill göra denna sin rätt gäl. lande eller icke. Skulle denna rätt att köpa livar - 4. Sfa ts -13 i s i of t e ts B« (än k a n de js. Sen begagnas eller öfverlåta?, bör förvaltningen vara ålagd att försälja Siden; hvarje delegare dock förbunden att vid nytt uppköp ansvara skil raden, äfvensom hans rätt står qvar att njuta vinsten eller andelen i öfverskottet Förvaltningen är municipal, förnyas årligen genom val, hvarvid en Ledamot måste afgå, som ej d å kan inväljas. Bevist svek i ringaste mån eller enskild disposition af Säd, eller penning eller arbete eller medel, af hva l namn som héldst, betager medborgerligt förtroende (Riksdagsmanskap m. rrt.) Till 4 a 500,000 T:r fordras 150 å 200 'Ma gazin, kosta 150 ä 200,000 P«:dr B:co, som Staten består till skänks, Byggnaderne Brandförsäkras jemte Lagret och underhållas såsom Kronohus (eller Menigheters, såsom Trossbodarj af delegare, inspecteras genom allmän Coiltroll (husesyn) så väl till byggna'd som innehåll.
Hon kastade en blick på den nyss fyllda flaskan: den var tom. Soppskålen deremot full ända till brädden. Det står här aldrig rätt till, tänkte hon, men sökte att hålla god min, och förde ut skålen med dess starka innehåll. Under det att hennes gäst grep sig an med sista rätten, hade hon rådighet nog att skicka ett ridande bud till prostgården, för att underrätta dem der om detta besynnerliga uppträde. Numera rädd att gå in, såg hon försigtigt genom nyckelhålet; han hade kastat sig på en soffa och insomnat. När folk efter några timmar kom från prostgården för att hemta honom hem, sofde han ännu. Alice Brandt FÖRETAL. Då jag skref mottot på första sidan, kom jag plötsligt ihåg, att bröderna Goncourt just här – i ”Charles Demailly” – såsom préface satt ett litet citat af La Bruyère. ”Jag säger bara det jag säger och alldeles inte det, som man försäkrar, att jag har velat säga, och ännu mindre svarar jag på det, som man således låter mig säga, och som jag rent inte har sagt”. När man härhemma i dessa tider skrifver en roman, är det också så godt, att man strax begynner med detsamma – att reservera sig. Då jag kallar denna min andra bok »Alice Brandt», liksom jag kallade den första »Berta Funcke», är det för att än en gång betona – hvad jag så många gånger i anl. af novellen ”Pyrrhussegrar” sökt häfda – att det är blott individen, alldeles inte typen, som jag vill skildra. Och detta helt enkelt på den grund, att jag inte tror der bland moderna bildade kvinnor fins någon gifven typ. Naturligtvis, jag kan ju blott döma efter min egen erfarenhet, men då jag, ända ifrån det jag kunnat tänka, alltid – medvetet och omedvetet – iakttagit alla de unga flickor jag mött på min väg (och de ha varit många) och aldrig påträffat genomsnittstypen, så är det ju inte underligt, att jag är benägen att tro, att den traditionelt »typiska» unga flickan – hon, med den skära hyn och de nedslagna ögonen, som var frisk som en nötkärna och glad som en sommardag – i det närmaste är försvunnen ur det moderna lifvet, alldeles som »ingénuen» ur det moderna dramat.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Placatet den 12 Januari 1726 samt Kongl. Brefvet den 2 Maj 1751, angående olofligc sammankomster i enskilte hus till gudstjensts förrättande , m. m. Till det Idögvördige Preste-Slåndet har Herr Contracts-Proslen Sandberg ingifvit ett Memorial, som blifvit till Lag-Utskollet remitteradt, af innehåll, att, ehuru tolerance och samvetsfrihet länge varit lösen för ett tidehvarf, som kallar sig den stigande upplysningens, och med tillhjelp af dessa lösenycklar man också blifvit lösgjord från mycket, som forntiden ansåg bindande, samt i vissa rigtningar vunnit allt, hvad man önskat, kanske ändå något mer, hade frihetssinnet i religionssaker likväl ännu icke mägtat medgifva ostörd frihet åt den gudsfrugtan, sora det kallar öfverdrifven - Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut A ollens Betänkande, N:o 5 2. 25 drifven. ”Att uti enskilta hus manoch qvinnokön, gamla och unga, få ”eller flere komma tillsammans på sabbatsdagen” till gästabud, spel-sällskap eller dansnöje — till lekstuga eller sup-gillen — dervid göres ingen anmärkning, så vida icke förbrytelser föröfvas och angifvas; ty med litet oskick och oordning är man vid dylika tillfällen icke så nogräknad. Men om samma personer äro intagne af en sådan gudsfruktan, att de för samvetets skuld icke kunna på dylikt sätt använda sabbaten, utan tillbringa den tiden de äro tillsamman med att sjunga och läsa Guds ord eller tala om sådant, som dermed eger sammanhang, så hotas de af mer än hundraåriga Författningar, med höga böter, fängelse och landsförvisning; och dessa straff åläggas icke för begångna brott, utan för det sammankomsten blifvit hållen till gudaktighetsöfningar.
Jag har åtminstone icke frän historien kunnat inhemta, att Sveriges Ständer varit de, sorn uppehållit vår sjelfständighet; men väl har jag funnit, att dessa Ständer kastat Nationen i despotismens armar derigenom, att deras egen regering visat sig ännu meja förhatlig, och sedan folket tröttnat vid despoternas förtryck, har det åter lösgjort sig derifrån för ntt ånyo lemna 398 Den i3 O c to ber f. m. sig åt Representationens, hvarmed missnöjet derefter i sin ordning åter intråffat. Det är för alt någon gång komma utur denna förhatliga kretsgång, som jag anser reform vara oundgängligt nödig. Olämpligheten af de nuvar. 4 Stånden har så många gånger blifvit visad, att jag verkligen anser det öfverflödigt att ingå i någon ytterligare utveckling i detta hänseende; och den talare, som i dag här, med från Ståndet yttradt bifall, talat för bibehållande af vår närvar. Representation, har vederlagt sig sjelf, i det han, under bevisningen för lämpligheten af våra embetsmannastånd, sagt, att få ledamöter af detta Stånd kunde mäta sig med PresteSt:s. Om det är en sanning, att den högsta upplysning och bildning äro egenskaper, som berättiga till företräde, så synes mig Hr Cederschjöld, uti sin uppgift i afseende å skiljaktigheterna i berörde hänseende emellan R. o. Ad. och PresteSt., sjelf hafva vederlagt sin argumentation för bibehållandet af en sådan Ståndsrepresentation. Jag tror mig hos Hr Cederschjöld hafva funnit en olycklig misströstan om att någonsin kunna äga en duglig och dygdig Styrelse, emedan han framställer nödvändigheten af att uti Representationen alltid äga en gifven motståndskraft, då det tvärtom synes mig önskvärdt att kunna äga en Styrelse och en Representation, som efter gemensamma åsigter kunna samverka till statens båtnad. Visserligen har den närvar. Representationen ådagalagt en af allm. opinionen yrkad motståndskraft; men den mägtar likväl icke att ur det chaos, som splittrade viljor alstrat, framtvinga några bättre förhållanden.
Blott på en sak bland skälen för den östra jernvägslinien önskar jag här få fästa någon särskild uppmärksamhet, och denna är, så vidt jag eljest besitter någon kännedom om Norrland, om denna stora riksdels både närvarande och sannolika framtida värde för riket, att man i alla aflåtna betänkanden och framställningar, rörande en nordlig stambana, tillmätit Norrland en alldeles för ringa vigt och betydelse. — Jag bjuder dem, som icke känna hvad denna stora landsdel för Sverige betyder och hvarthän detta land kan utveckla sig, gifva akt uppå hvad man redan här i Stockholm kan af detsamma förnimma, nemligen dess stora ångbåtsflotta, helt och hållet tillkommen under de sistförflutna 25 åren och nu snart öfverträffande i rymd eller lästetal hvilken annan landsdel» som helst. Kan man väl tro att alla dessa stora Norrländska fartyg gå utan ändamål? Kan man väl vidare tro att ett land, som redan framför andra delar af riket utmärker sig för en betydlig handel, export, utvidgade odlingar och hastigt stigande folktillökning, och der öfverallt befolkningen är intelligent, rörlig och liflig samt allmogen befinner sig i bättre bergningsvilkor, än i något af rikets sydligare landskap, kan man, frågar jag, tro att detta land, som derjemte under mera än halfva året ligger afstängdt från all annan beröring med det öfriga riket, än medelst landsvägen, icke skall hafva tillräcklig sysselsättning att lemna ät en jernväg, som förenar detsamma med sydligare delar af riket? Sammanlägger man verklig kännedom om Norrland med de erfarenheter man eger från de Norrländska jernvägarne, nemligen att dessa i forslingens mängd och deraf härflytande inkomster öfverträffa jernvägarne i de sydligare delarne af riket, så lär man väl förnuftigtvis icke kunna komma till något annat resultat, än att Norrland skall komma att ega den aldra största betydelse för en jernbana som så anlägges, att den betjenar Norrland. Huru origtigt hafva icke förfäktarne af den vestra sträckningen förfarit, då de inför allmänna omdömet sökt underordna det stora naturfriska, framåtgående Norrland under en aftynande bergslagsrörelse kring Sala och Fahlun.
6V4 Riksens Ständers B i l a g d Räkning för den Undsättnings-Spannemål som Län blifvit utLorgad från N. N. Kronoefter förfallötidell icke in - Span' mål. tITT 89 3 a 100 i32 128 16 24 X) e b e U N. N. Krono-Magazins-Contoir päförer, enligt behörigen bestyrkte förteckningar öfver 11 tlemnad Undsättnings-Spannmål > nemligen: för Ar 1818 Oriad Råg ä 10 R:dr T:n „ 890: Korn å 8: 16 266: 32.— Hafre d 5; —• i , • 5o2:24.— Ar 181g Riad Rag å 12: iC. •. Litt. B. till Innevånarne tili forsta Fögderiet af N. N. Magazin och för hvilken betalningen flutit till slutet af år 1820. Spanmäl. Krono-Magazins-Contoir påföres in natura levererad Spannmål sorn låntagarne godtgöres till f:delar af Undsättnings-priset 80 — för år 1819. Korn a 6:10.8. 62: 12. 8. ^3 ^ 1295 8 -V Transport 3685 44 8 1 Sami. 4® 6a6 Riksens Ständers Span mal. r i k T ransport Ränta å 2 r:st. i månaden på hvarje Riksdaler» för åi‘ 1818. ifrån förfallotiden den - » års utgång för år 1819. ifrån den J till den * till 1820 ■ Summa R:dr Ijf. N. Kronofogde Revisorers Berättelse. Kongl.
Sådan är ock min tanka; men jag tror mig alldeles icke berättigad, att vid §:ns tydeliga ordalydelse för alla fall, vid dess nu medgifne dermed öfverensstämmande mening i de vigtigaste, raisonnera mig till en emot ordalydelsen och emot den således medgifna meningen stridande förklaring och undantag i mindre vigtiga. Förgäfves skulle man ock söka i hela Grundlagen något enda ställe, som bestämdt ger styrka åt denna mening. De skäl jag hittills hört anföras till stöd derföre äro slutföljder på mer eller mindre afstånd, dragna dels af Grundlagens och Constitutions-Utskottets esprit, dels af analogien uti stadgarne om Riks-Ståndens vote - 704 Riksdagen 1812. i ringssätt i vissa fall; men hvarken Grundlagens dolda I esprit, om den vore sådan, eller analogien af andra stadgar kan efter min öfvertygelse upphäfva kraften af Grundlagens klara ordalydelse, eller af den föreskrift i 83 ock 90 §§, att den skall i hvarje särskildt fall bokstafligen i tillämpas. Jag nödgas således upprepa min ofvanföre yttrade tanka, att de särskilda meningarne hos Utskottet böra såsom alternativer uti ett förslag till Ständerne inlemnas, och således icke förfalla; men att, om Utskottets Pluralitet emot ordalydelsen af 38 § gillar sistnämnde åtgärd, densamma likväl, såsom ändring, eller till det minsta förklaring af Grundlagen, icke kan blifva gällande på annat sätt, än 83 § i Regerings-Formen, om förklaringar, föreskrifter, och hufvudfrågan emedlertid förblifva hvilande. Sluteligen må det tillåtas mig anföra en anmärkning.