Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Santesson och Amiral von Sydow anlöpa Linköpings hamn på resor emellan Stockholm och Göteborg. Angbåtsfarten till Norrköping ombesörjes deremellan och Stockholm af fartygen John Swartz, Blixten, Norrköping, samt från och med 1859 äfven af Norden, på linierna Norrköping, Stockholm och Göteborg samt mellanliggande stationer af fartygen Amiral von Sydow, B. H. Santesson och Motala Ström, på linien Norrköping, Oscarshamn, Borgholm och Calmar af ångfartyget Cometen, som likväl år 1859 slutade sina turer, på linien Norrköping, Stockholm, Calmar, Ystad, Lubeck af fartyget Lennart Torstenson, på linien Norrköping och Norrländska orterna till och med Haparanda från och med år 1858 af fartyget Bråviken, samt på linien Norrköping—Arboga från och med 1857 af fartyget Louis De Geer. På insjöar, hvilka med Göta kanal ej stå i förening, är ångbåtsfart icke inrättad i vidare mån, än å sjöarne Glan och Dofvern medelst ångfartyget Finspong, på sätt ofvan är uppgifvet. Göta kanals östra och mellersta linier, hvilka äro inom Östergötland belägne, hafva en längd af 4 mil 12,309 alnar. Kanalens djup är 10 fot. Den har för seglationen varit öppen år 1856 från den 2 April till Östergötlands län. Post. Telegraf. Handel och sjöfart. Bränvinshandel. Kameralförhållanden. 9 den 31 December, 1857 från den 20 April till den 31 December, 1858 från den 1 Maj till den 17 December, 1859 från den 1 April till den 31 December och år 1860 från den 10 April till den 30 November. Postinrättning arne inom länet voro vid periodens slut 12, nemligen i Waldemarsvik, Finspong, Tjellmo, Ödeshög, Boxholm, Motala, Kisa och i länets fern städer. Telegrafstationerna utgjorde 6, af hvilka två inrättades år 1856, nemligen i Wadstena och Motala, samt o en år 1857 vid Åtvidaberg. Angående länets Handel och sjöfart innefattar tab. N:o 9 de hufvudsakligaste uppgifter, som äro Tab.
27 Protocoll vid ofvanbcrörde 2:ne Riksdagar, jemte Biliangen till desse Protocoll. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Jag får hemställa till StatsUtskottets tillstädesvarande Herrar Ledamöter, om icke något misstag eller tryckfel uti förevarande Betänkande ägt rum, emedan i premisserne derstädes omnämnas äfven Biliangen till RiksStåndens Protocoll för sistförflutne 2:ne Riksdagar, hvaremot desamma icke alls omtalas i conclusionen. Jag anmärker detta, emedan det icke längesedan handt, att vi från samma Utskott fått emottaga först ett Utlåtande om tryckningen af Landshöfdingarnes FemårsBerättelser, och sedermera ett annat om verkställigheten deraf. Ett nästan dylikt förhållande skulle här inträffa, om Betänkandet antogs, sådant det itu är, hvilket kan undvikas genom återremiss deraf, till rättelse i den anmärkta omständigheten. å, ■ Herr Riben, Carl Wilhelm: Jag instämmer i den siste värde Talarens anhållan om återremiss; men får tillika yttra min förundran deröfver, att ett så litet antal exemplar befinnas qvar af Ridderskapets och Adelns Protocoll för hvardera af de två sista Riksdagarne. Likväl upplades, om milt minne icke bedrager mig, 5oo exemplar af Ståndets Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag, och lika mycket af i8a3 års Riks - Den 3 F e b r u a r i i e. ra. dags Protocoll. Dä synes 160 exemplar af de förra, och 100 af de sednare vara en oväntadt ringa tillgång till utdelning bland Ståndets Ledamöter. Jag anhåller derföre, att Herr RiddarhusSecreteraren måtte upplysa, om jag misstagit mig i uppgiften om upplagornas storlek. Undertecknad RiddarhusSecreterare:
Genom ofvanåberopade nådiga bref är förordnadt: att den godtgörelse för befattningen med tullmåls behandling, som bör städernas Rådhus-rätter tillkomma, skall bestämmas efter antalet af dervid hvarje Rådhusrätt handlagda så beskaffade mål, under förutsättning, att ena årets resultat, öfverhufvud taget, kompenserar det andra; att maximi-beloppet af mål, hvilka årligen utan ersättning böra handläggas, anfages till sex, men så, att detta antal undantages från ersättning äfven der, hvarest ett större antal under året förekommit, samt att ersättningen beräknas till 10 r:dr för hvarje mål, — de sex ersättningsfria målen oberäknade; och har, till stöd för motionen, ytterligare blifvit anfördt, att om den sålunda bestämda ersättning, å ena sidan, vore i många fall för ringa, så måste, å den andra sidan, medgifvas, att flertalet af ifrågavarande mål erfordrade så obetydligt arbete, att en ersättning af 10 r-.dr för hvarje vore alltför dryg, hvartill komme, att den Rådhusrätt, som under dt år handlagt endast sex mål, ej derför finge åtnjuta någon ersättning, ehurn ett eller flera af dessa mål kunde förorsaka mera besvär, än 40 å 50 andra tullmål, för hvilka berörde ersättning beräknades. Vid 1840—1841 årens riksdag ansågo Rikets
I den rastlösa tid, hvari de lefva och komma att verka, behöfva de nerver af stål och ådrorna fyllda af rent och kraftigt blod. Därtill bidrager i hög grad den föraktade hafren. Att denna dryck ej hörer till barnens favoritanrättningar är noga bekant, men om man gör det till en plikt för dem att älska hafresoppan lika väl som sina ovänner, så måste 1893 dess klarare blir det, att det vill hårdt arbete, energisk täflan till för att komma någon vart nu för tiden. Under denna kamp får mannen blicken öppen för lifvets allvar, han lär sig akta arbetet i alla former, han tvingas att se mer än till skalet af företeelserna, erfarenheten visar honom snart, att duglighet och heder ofta är till finnandes under en i början frånstötande yta, han får en tolerantare uppfattning af personer och förhållanden, ju längre han är med i denna stora, slitande utjämningsprocess, som kännetecknar nutidslifvet. Hans arbete tar honom helt i anspråk, och han får föga tid och intresse öfrigt att egna åt » det högre », representeradt af konst och litteratur och teater, och kan naturligtvis aldrig tänka på att komma i paritet med de unga sköna, som inte ha annat göra än att roa sig och » odla sin själ ». Det väröta är, att det där exklusivt ästetiska och förnämt vegeterande lifvet alldeles icke är själsodlande, så som jag fattar saken. Man lär sig att sätta höga värden på i själfva verket ganska likgiltiga och värdelösa ting, och man vänjer sig att förbise eller rent af ringakta sådant, som utgör det väsentliga i lifvet. Medan arbetaren och hans fästmö i allmänhet stå på samma nivå och se lifvet med samma slags ögon, är det däremot inom den klass, hvarom jag talar, allt för vanligt, att blifvande makar till hela sin sinnesriktning, hela sitt sätt att se och tänka till den grad divergera, att man kan förvåna sig öfver, huru de ha mod att uttaga det afgörande steget. Hon: Ja, ni tordes j u inte, ni. Han: Nej, jag — dröjde. Hon: Nå, det var kanske rättast, att ni förblef ungkarl. Ingen har därpå blifvit lidande.
Man torde kanske förebrå mig, alt jag allt för mycket ingått i detaljförhållanden, och jag medgifver det gerna, men bör till min ursäkt anföra, att dessa omständigheter måst vidröras, för att komma till det resultat, hvaruppå jag tror att man ej nog ofta och nog mycket kan fästa den allmänna uppmärksamheten: att en så betydlig del af hvad vi på ett eller annat sätt förbruka, är utländskt kram. Detta onda kan numera aldrig fullkomligt afhjelpas, men minskas kan det genom exempel från de bättre lottade folkclasserne, genom - Den 18 December f. m. 473 nom ändamålsenliga tullförfaltningar, oell derigenom att man icke nu vidtager åtgärder till sedelstockens hastiga förökande. Låter man förhållandena i lugn utveckla sig sjelfva, skall minskning i importen blifva en naturlig följd af rörelsecapitalets inskränkthet. Utvidgar man deremot lånerörelsen, till förmän för de skuldsatte, skall importen i samma man tilltaga och vinsten, till en icke ringa del, stanna i ulländningens fickor. Men dessa reslrictiva åtgärder äro, jag medgifver det, olycksbringande för många individer. De äro en af dessa stränga kurer, som understundom måste tillgripas, då lindrigare botemedel ej förmå att rädda patientens lif. (Och patienter här äro icke blott Banken, utan i ännu högre grad Staten). En annan method måste sedermera användas för att fullkomligt återskänka honom helsan, och denna är, i afseende på dess tillämpning till Slaten, ökandet af landets produclion, genom frikostiga anslag i alla grenar af industriel utveckling. Dertill räknar jag i första rummet lättade communicationer och större odlingsföretag; derefter underlättande af fabriksanläggningar och, kanske mer än allt annat, upphjelpandet af den ytterst vigtiga husslöjden hos vår allmoge. Mycket kan i dessa afseenden vinnas genom lån på amortering, men vill man snart komma till något verkligt nyttigt resultat, så måste Staten lemna anslag, åtminstone hvad communicationernes underlättande och de större odlingsföretagen beträffa, och det är för sådant ändamål jag, på förut anförda grunder, yrkar införandet af ett inrikes statslånesystem, i mindre scala.
För Referendarien eller Secreteraren, som nu innehar 500 R:dr. 100 C an - Den a 7 Juli, Cancellisten, som: nu innehaf |0O R:dr. ICamereraren för inkomst och utgift, som nu innehar 600 R:dr. Gasseuren för inkomst och utgift likaledes Föreståndaren eller Kamereraren uti Revisions-Contoiret, som nu innehar 5oo R:dr Bokhållaren uti Boksluts-Contoiret, som nu innehar 400 R:dr Revisoren, som nu innehar 350 R:dr Den Casseuren för inkomst och utgift till biträde bestådde Cassaskrifvare, men hvars befattning är af mera vigt än Contoirs-skrifvares, njuter nu endast i5oR:dr, och föreslås derföre såsom löne-jemkning, att denna tjenst tillägges ytterligare Exträ Ordinarie eller Staten för Credit-SedelVerket. För Kamereraren för Credit-sedelrörelsen, som nu njuter 500 R:dr 2:ne Vexlings-Casseurer, hvilka nu njuta 450 R:dr hvardera, föreslås såsom löne-jemkning för hvardera 150 R:dr, så att de erhålla lika med vexlings - Casseurerna i Banken 2:ne Gassa Skrifvare, hvilka nu »juta 130 R:dr hvardera, men fö" 387 50 150 100 50 50 100 ro» 30# reslår £88 Den 27 Juli. reslås såsom löne jemkning 50 Richtor hvardera iao arne -Bokhållare, hvilka nu njuta 300 R:dr hvardera, men föreslås såsom löne jemkning för hvardera 50 R:dr 100 Vaitbetjeningen. X likhet med Hvad som bestås i Banken, och således För Vaktmästaren , sorn nu innehar 150 R:dr 30 Tio Kammar-Drängar, hvilka nu innehafva 120
L4rz cerare wid Lif-Drabanterne, ldfwerstar för Rcgemenkerne, Secund-Cheferne wid Gardes-Regementerne till Häst och Fot; Ofwerste - Lieutcnanter wid Lif, Regements - B igaden, Cheferne för Artilleriet, Fortifikation, Fät.unätnings, vch Sjömätnings, wasendet, (Chelcrne för alie andre Werk och Inrättningar, hwilka af Kominaen utnämnas), Ministrar och Sändebud till främmande Magter, tillika med Handels, Aoenker, samt a a de Embets, och Tjenstemän, stan u:i Kon ungens Canzli och dest Departementer mnjaS, eiler wid Uwikcs beskickningar antagas, hafwa Förtroende-Svstlor, hwarifrän Konungen ma dem entlediga eller om deras entledigande förordna, när han pröswar Rikets tjenst sadant fordra. §- Z8- Alla ifrån Konungen utgående Expeditioner vch Befallningar, utom i Commandcmal, skola, för atk blifwa gällande, contrasigneras af den föredragande, stin ware answarig, akt de instämma med Leröfwer förde Protokoll. §- 29- Will Konungen Utrikes resa, meddele han Stats-Rädet denna sin föresats och inhämte^detz tankar deröfwer. Bestuter Konungen derefter fada» resa och den werkstäder, befatte sig ej med Rikets Styrelse eller utöfwe den Konungsliga Magtcn, sä lange han pä sädant sätt Utrikes wistas.
B:ko, eller i Riksmynt 5 R:dr 31 öre, men dä, i följd af Spanmålsberäkningens upphörande för de embetsoch tjenstemän m. fl., hvilka, enligt den vid innevarande riksdag skeende provisoriska Iöne-reglering, komma i åtnjutande af löneförhöjning, tillgångar för godtgörande af ofvanberörde spanmåls-tillökning torde förefinnas inom nuvarande anslags-summa, hafva Rikets Ständer ansett sig icke böra, såsom E. K. M:t föreslagit, deruti medgifva någon förhöjning. 86:o. E. K. M:t har i nåder föreslagit, att den ersättning lill Geschwornern Mathias Griesbnchs arfvingar, som lör del honom af Drottning Christina skänkta men sedermera lill Militie-boslälle anvisade hemmanet Munkebo är bestämd till 5 tunnor £ kappe spanmål årligen alt utgå i penningar efter Stora Kopparbergs läns markegångspris, måtte i stället -alt, såsom hittills, afloras på öfverskotten af Stats-verkets inkomster, varda för framtiden öfverflyttad till Allmänna Indragningsstaten; och hafva Rikets Ständer beslutat, att denna utgift, hvilken icke kan till visst penninge-belopp utföras, hädanefter må från Allmänna Indragningsstaten utgå. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Hofstallet. (^Tenorn Protocolls - Utdrag af d. 17 sistledne Februarii hafva Högvördige Präste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af gjorde anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitterat Utskottets Betänkande af d. 1; i samma manad, angående Riksdagsmännen /o/t, 31. Wes - StatsUtskottets Betänk anden. 731 sings och Gustaf Olssons Memorial -orri ändring 1 Refve: eringsstället af det Kronans Ränte-Hö oclt Halm, sorn fran Vestmanland är anslagit till utfodringen vid Kongl. Hof-Stallet. De gjorde anrnärkningarne sammanstämma hufvudsakligen uti den gemensamma önskan: att utbyte af Ränte-Höet och Halmen emot Kongsöhrs till Strömsholms Stutorie nu disponerade Arrende-Hö måtte ske: att detta desto lättare skall kunna verkställas, som så väl Kongsöhrs Stall-Statsängar, som Kronans behållne RänteHö, skola stå under Stats-Verkets disposition: men att, örn ett sådant utbyte icke kan ske, den lindring mätte beviljas en del Räntegifvare, som hafva närmare till Strömsholm, än Kongsöhr, att i alla fall få lefverera deras Ränte-Hö och Halm vid Strömsholm, i stället för Kongsöhr, dock utan förbindelse, att på egen bekostnad därtill anskaffa tjenligt Magazin eller förvaringsrum, hvilket de i slikt fall anhålla måtte för Kongl. Maj:t och Kronans Räkning och på dess kostnad uppföras. Stats-Utskotret har uti dess förra Betänkande uppgifvit de grunder och Författningar, enligt hvilka en del Räntegifvare i Vestmanland ifrån längre tider tillbaka äro anslagne att in natura lefverera Kronans behållne Ränte-Hö och Halm till utfodringen vid Kongl. HofStallet. — Denna skyldighet åligger dock icke ensamt Räntegifvarne i Vestmanland,^ utan jemväl Österoch Vesterrekarnes samt Akers, Daga och Selebo Härader i Södermanland, äfvensom Räntegifvarne i Stockholms och Upsala Rän.
Den af Rikets Ständers Revisorer omförmälde balance uti Stockholms Stations Hufvudbok af besparde Aflöningsmedel från förutgångne år tillbaka, har redan långt före detta utgjort föremål för Förvaltningens åtgärdande; men som förväntadt svar af Eders Kongl. Maj:ts ' och Rikets StatsContor, hvars yttrande i ämnet erfordras och flere gånger blifvit begärdt, ännu icke erhållits, har afskrifning af förutnämnde balance hittills icke kunnat ega rum. Vidkommande dernäst den af Revisorerne gjorda framställning derom, att, i afseende på räkenskapsmetlioden, enahanda svårigheter mött deras åtgärder, som vid granskningen af 1824 och i8a5 årens redogörelser blifvit anmärkte, och att de uti Förvaltningens Cassaräkning till vederbörande Stationer afförde summor uti de sednares räkenskaper funnits debiterade under andra titlar och annan fördelning, än anordningarne och Förvaltningens räkenskaper innehålla; så, enär enahanda anmärkningar redan vid den år 1827 verkställde Statsrevision blifvit framställde och Förvaltningen uti deröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den i5 April 1828 upplyst, att de varit föranledda afen i äldre tider fastställd räkenskapsmethod, hvaruti förändring är påtänkt, men endast i sammanhang med definitif fastställelse af Flottans nya Redogörelse-reglemente kan eller bör tillvägabringas samt aldraminst kunnat, i följd af nyssberörde anmärkning, åstadkommas till ledning vid afslutandet af de räkenskaper, som nu sednast undergått Rikets Ständers Revisorers granskning anser sig Förvaltningen, under hufvudsakligt åberopande af dess förutnämnde utlåtande, nu endast böra i underdånighet anmäla, att Förvaltningen, för att emedlertid, och intilldess ett nytt formulaire kan blifva faststäldt, afhjelpa de af Rikets Ständers Revisorers nu anmärkte svårigheter, vid Räkenskapernes granskning, under den 1 November sistlidet år meddelat samtelige Stations Befäihafvarne vid Eders Kongl.
Men om också detta tyvärr icke, som man kunnat hoppas, blef alldeles sant, och om också UlrichTheodor äfven senare ej kunde, så strängt som önskvärdt varit, behärska den ömma böjelse, som nu en gång fanns nedlagd i hans själ och hans komplektion – satte han alltid Richissa främst och lät aldrig något af den vördnad och aktning brista, som han var skyldig en så öm, så älskvärd och så gudaktig gemål, och när han stigit upp på sina fäders tron efter sin höge faders uppbyggliga frånfälle, uppfostrade han sin son, kallad Ulrich-Ferdinand efter farfadern, ej blott till höfviska och ridderliga dygder, men ock till sann gudsfruktan. MATHIAS WALDIUS’ UTLÄNDSKA RESA. Bref från prosten Samuel Waldius till sonen Mathias. Alstorpa 27 maji anno 1767. Min kiäre son! Då du nu står på sjelfwa brädan att qvittera ditt Fädernesland och taga det första steget ut i stora werlden liksom och at begynna en ny dagsmarsch af Iter ad Parnassum, will jag än en gång besynnerligen mana din ungdoms yrhet til eftertanka. Besinna, min kiäre Mathias, ackurat och graviter, huru dina dyra föräldrar allt ifrån din späda barndom dragit dig fram, låtit dig studera wid gymnasio och academie, så du hoppas kan, om du far fort at löpa dygdens wäg och röja christelig wandel, at nå också du en estimerad situation i det stånd, i hwilket dina förfäder stått i oafbruten ked allt ifrån reformationen, besinna detta, min son, och lägg af en viss petulantia, öfver hwilken dina informatorer klagat, nu då du tack ware dina föräldrars omtanka får anträda en resa til främmande länder, som mången fattig yngling dig afundas.
Jag har nemi. ansett, att i Tryckfrihelscommitteeos hörande, om denna committé', som väijes af representanter, organiserades så, som den borde och kan organiseras, skulle måhända vara ett lika säkert och kanske starkare palladium mot domstolens arbiträra magt öfver tryckfriheten, än en jury, som någon gång kan innebära detta värn, men som icke alltid inneburit det. Jag har trott, att det hörde till likhet uti lagstiftningen, att man äfven behandlade tryckfrihetsmål på samma sätt, som mau numera behandlar alla mål, hvilka fordra en mera scientifik behandling, nemi. att man låter den auctoritet, som förstår del, yttra sig uti ämnet och låter domaren af denna auctoritets omdöme taga, hvad sunda förnuftet och domarens vana att jemnföra Jagen med liandlingar och med facta kan vägleda honom till. Jag vågar tro, att 2 5 års erfarenhet, efter det en sådan lag kommit i ordning, skall vittna till fördel för det förslag, Constit.bJlsk. framlagt. Jag är öfvertygad, att just uti denna tryckfrihet ligger det säkraste correctivet mot domares arbitrage. Jag är tillika öfvertygad, att en tryckfrihet, använd så, som meningen varit med tryckfriheten, skall vara dess säkraste värn , långt säkrare än en jury, bildad så, som den vanligen bildas, och som icke uti annat, an en ganska ytlig opinion, bildar ett palladium för tryckfriheten. Det torde vara förgäfves att ytterligare orda för denna sats. Jog skall också icke borttaga 11. o. Ad:s tid med ett långt yttrande derom, utan blott reservera min mening, i fall det icke skulle blifva R. o. Adts gemensamma tanka att till grundlagsenlig behandling antaga Utskrs förslag, öfvertygad, att den tid måhända kommer, då åt den tanka, som linnés uttryckt i detta merner., göres rättvisa, och dä man kommer att erfara, alt en sjelfständig domaremagt i Sverige bade kunnat vara för tryck friheten ett större värn än eu jury, så inrättad som den närvar., ehuru jag vågar påstå, att den, roed den bildningsgrad vi äga, kan, med få undantag, inrättas på ett sätt, som motsvarar det åsyftade ändamålet.
Inte jag heller. ERIK. Men jag tror det är för du tänker lämna mig ensam. Om jag fick följa med dig till ERIK. ELSA. ERIK. ELSA. ERIK. Tack för längesen! Ingen orsak. Nå, det har du då egentligen rätt i. Det kan man kalla artigt sagdt. Du vill väl inte, jag skall börja kurtisera igen. ELSA. Hvem vet? » Blås åter på en gammal flamma och säg, att liten lefver än, » står det hos Tegnér. ERIK. Ja, men jag blåser inte. ELSA. Det gör du kanske dumt i. ERIK. Hvarför det? ELSA. Att vara orättvis är alltid dumt. Och du är orättvis. ERIK. Hvad har du egentligen att förebrå mig? ELSA. Hela ditt sätt emot mig är förolämpande. ERIK. Det vore nog. Är jag inte både artig och polerad? Hvad begär du egentligen? E L S A (med en trofast blick). Erik, nu vet du själf att du är orättvis. Du måste förstå saken bättre nu. Du menar inte längre att det var mitt fel. E R I K. Kan det på minsta sätt vara dig angenämt, så tar jag gärna felet på mig. Det vai jag som koketterade för dig, som drog all nytta jag kunde af dig, som lät dig tro att jag höll af dig och som så med ens lämnade dig — när något förmånligare erbjöd sig. E L S A (sjunker ned i en fåtölj). Att du kan tala så till mig. ERIK. Vet du hvad det bevisar? ELSA. Bevisar? ERIK. Att jag är botad, du. Ja, det är sant att du gjort mig galen, trots allt trodde jag på dina stora ögon och din trofasta blick, jag ville aldrig märka, hur du exploiterade mig för att få litet reklam för dina kludderier, du LI3 pnotiserade mig, så jag fann dem förtjusande — till och med när du förlofvade dig, när jag bort inse, hur du haft mig till narr, till och med då sökte jag ursäkter och undanflykter för din räkning — och af alla våra vänner var jag den enda som gjorde det. Men sedan har jag hunnit reflektera, och nu duperar du mig inte längre. inte ens när du gråter.
Bilt. lill Ii. St. Prat. 1SS3 <V ISSI. 4 Sami. i Afd. S liand. 40 Haft. 'I 10 Stals-Wskotleli ålemorial, N:o 249. På grund häraf och med hänsigt derjemte till det biträde, Fredin, på sätt ofvan förmäles, utan ersättning lemnat nuvarande Stats-Utskott, finner Utskottet sig böra hemställa, att Rikets Ständer, för den händelse ifrågavarande af Ofverkommissarien Fredin upprättade förslag till formulär för Riks-hufvudbok efter ny method, på sätt det blifvit af Rikets Ständer för deras del antaget, äfven slutligen vinner Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, ville, såsom belöning för Fredius vid upprättande af nämnde förslag ådagalagda förtjenst, nit och skicklighet, tillägga honom en gratifikation af 3,000 R:dr, att af Riksgälds-kontoret utgå. Stockholm den 14 Augusti 1854. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1854. Statt-Utskottets Memorial, N:o 250 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Aug, 1854, kl. 7 v. cd. Memorial^ angående verkställd omröstning i anledning af RiksStundens skiljaktiga beslut; rörande eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter Näringsidkenskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. Sedan Siats-Utskottets Memorial N:o 213, med förslå» till voterings O ~ O proposition1 i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt Lill ett efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf, blifvit, enligt till Utskottet ankomna Protokolls-utdrag, al samtliga Riks-Stånden godkändt, så har förstärkta Slats-Utskoltel, i dén ordning 69 § Reger! ngs-formen föreskrifver, denna dag anställt votering öfver följande, sålunda antagna, proposition: