Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer kunna undandraga sig riks-statens reglerande, utan tvärtom uttryckligen föreskrifver att den skall uppgöras från riksdag till riksdag, så framt konungen låler Rikets Ständer vara tillsammans, hvadan uturaktlåtenhet i detta hänseende, såsom med stats-bestyrens oafbrutna gång icke förenlig, måtte anses förbjuden. Frenne Stånd hafva väl beslutat uppskof med stats-regleringens definitiva afslutande, intill dess skatte-förenklingsfrågan vore .slutligen pröfvad och afgjord och alt detta icke kan anses hafva inträffat med det stadium, hvaruti samma fråga sig nu befinner, synes väl otvätydigt, enär, äfven efter min, förut uttalade och ännu vidhållna åsigt, frågan bort behandlas, efter 69 § R. F. men då ett af Ständerna fät ta dt beslut, som visar sig icke kunna gå i fullbordan, ej kan eller får tillintetgöra grundlagens föreskrifter, samt Ridderskapet och Adeln och Preste-ståndet tvänne 756 Prot-utdrag den 40 October 4848- serskilda gånger förklarat sig icke vilja ingå på votering i förstärkt Statsutskott i skatteförenklings-frågan, hvilken utväg för frågans slutliga pröfning och afgörande således måste anses undanröjd, finner jag mig icke kunna framställa proposition på herr Norins förslag, som påtagligen åsyftar att förhindra ordinarie stats-regleringens afslutande, och jemväl har det emot sig, att, om det kunde antagas, Ståndet derigenom blefve förhindradt att fatta annat beslut. Jag nödgas således vägra den äskade propositionen. Denna propositions vägran godkändes, efter föregången vidare diskussion, icke af Ståndet vid anstäld omröstning, i följd hvaraf beslut var fattadt, att öfverlemna till Konstitution s-utskottet att afgöra huruvida nämnde propositions-vägran är med grundlagen enlig, eller ej, i hvilket afseende Konstitution s-utskottet anmodades att, inom fyra dagar efter delfåendet af beslutet, inkomma med motiveradt utlåtande; och blifver emedlertid behandlingen af memorialet, N:o 331, hos Ståndet hvilande. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogos
Berättelse till Rikets Ständers Banco-Utskott, rörande Banco-Verkets tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet, samt de hos Banco-Fullmägtige förekomne hufvudsaklige ärenden. Afgifven vid Lagtima Riksdagen i Slockholm den 14 Januari 1840. Då Banco-Fullmägtige, lill åtlydnad af den uti §. 23 af Banco-Reglernentet den 26 Maj 1835 meddeldte föreskrift, nu gå att till Rikets Ständers Banco-Utskott afgifva Berättelse om Banco-Verkets tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet, samt de hos Fullmägtige förekomne hufvudsaklige ärenden, anse Banco-Fullmägtige sig böra upptaga de hit hörande ämnen i enlighet med den ordning, som blifvit följd vid uppställningen, ej mindre af nu gällande Banco-Reglemente, än af de, under tidrymden från sist förflutne Riksdag, af Rikets Ständers Ilerrar Revisorer afgifne Berättelser, med iakttagande hvaraf Banco-Fullmägtige få för Högloft BancoUtskotlet framlägga följande förhållanden. §• *• Af Banco-Fullmägtige vidtagne åtgärderdels på grund af j dels i samband medj de uti Art. 1. Afd. 1. af Banco-Reglementet meddelade allmänna föreskrifter rörande Bankens förvaltning. De uti §. g af Banco-Reglementet föreskrifne Inventeringar i Bankens Cassör och öfrige förvaringsrum äro af Banco-Fullmägtige samfäldt hvarje år förrättade, efter dertill af vederbörande uppgjorde, fullständige och verificerade förteckningar; hvarjemte, i öfverensstämmelse med stad - 1 2 Berättelse af Banco-Fullmäktige. gandet i samma §., besigtning å Bankens Hus och Inventarier blifvit af Banco-Fullmägtige för hvarje år anställde.
Detta tror jag vara orättvist, ty skall ersättning komma i fråga, bör den utgå icke allenast för hvad som är erlagdt efter hemmantal, utan äfven för dagsverken, hvilka ofta utgöra den drygaste delen af kostnaden. Jag får således vördsammast tillstyrka, att den af mig afgifna reservationen måtte blifva R. o. Ad:ns beslut, eller också att Betänk, återremitteras. » Den 3 Mar s. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Af Sammansatta Lag-samt Ekon.Utsk:ts Betänk. N:o 3 synes, att detta Utsk. saknat kännedom om att den § nti Militiae BostållsOrdn. af 183C, hvilken Utsk. föreslår att uphäfvas, redan af K. M. blifvit uphäfd, och till en del uti samma anda, som igenfinnes uti den af Utsk. föreslagna förändring, men, på ett vida lämpligare sätt, med ett nytt stadgande ersatt. Genom Kongl. Kungörelsen af d. 1 6 Okt. 184 9 är nemi. föreskrifvet: »att om Boställsinnehafvare, under sin besittningstid, fått vidkännas betydligare kostnad till nybyggnad af kyrka, prestgård, andra publika hus eller större broar, må, der beloppet behörigen styrkes, godtgörelse derför med årtalsberfikning ega rum; ankommande på Synerättens pröfning att, i förhållande till värdet af den årliga byggnadsskyldigheten vid bostället, uträknad uti penningar efter ortens pris, bestämma för huru många år kostnaden gälla börj» Enkelheten och rättvisan af detta stadgande äro lätt insedda, och under de 10 år författningen varit tillämpad, har den dessutom derom burit vitsord. Utsk:ts förslag deremot — utom det särdeles besvär det skulle förorsaka Syncrätterna, då särskild räkning, slutande på olika år, för hvarje kostnad af ofvannämnde natur skulle npgöras — kunde ofta föranleda ganska stor obillighet.
Det första alternativ, jag framställt — nemi. medicinska undervisningens centraliserande — torde alltså erkännas icke bora nu komma i fråga. Jag öfvergår derföre till det andra, nemi. af en fri konkurrens emellan flera, oberoende, hvar för sig fristående, läroverk. Endast under dessa vilkor kan en fri konkurrens tänkas. Den kan deremot icke tänkas emellan olika delar af samma läroverk, eller om konkurrenterna icke ställas lika. Om man vill fri konkurrens, måste alltså samtlige medicinska läroverk sättas i stånd att meddela fullständig, både theoretisk och praktisk, undervisning. Den theoretiska undervisningen kan icke på ett tillfredsställande sätt ordnas annat än vid ett universitet. För Carolinska Institutets kompletterande till fri konkurrens måste alltså ej mindre öfriga fakulteter inrättas i Stockholm, än äfven den theoretiska sidan af undervisningen förfullständigas vid Institutet. Den praktiska delen af undervisningen åter torde erfordra ett större materiel och kliniker, än som finnas vid våra universiteter, hvilka således, för att kunna i denna del af undervisningen konkurrera, också erfordrade stora anslag. Att de uppoffringar, en sådan likställighet skulle medföra, icke äro några hjernspöke!), torde bäst ådagaläggas deraf, att regeringen för Carolinska Institutet vid denna riksdag begärt en högst betydlig anslagstillökning — eget nog just på grund af de ökade rättigheter och skyldigheter, Institutet, genom den nu så bittert tadlade stadgan, verkligen erhållit. Om detta fordras nu, då blott den praktiska undervisningen skall drifvas vid Institutet, kan man möjligen ana hvad som skall begäras och beviljas, när en gång Carolinska Institutet lyckats tillvälla sig jemväl den theoretiska undervisningsgrenen. Att ett sådant kompletterande vore nödvändigt vid en fri konkurrens, erkändes också af Hr Huss, som, då han vid frågans remitterande ytt - 112 Den 14 Mars f. m. rade sig, förklarade sig »i 20 år hafva hyst den åsigt att Sverige bör hafva tre hvar för sig fullständiga medicinska läroverk.» Riktigheten af denna åsigt vill jag icke bestrida, men väl att s. k. täflan skall införas, utan ömsesidigt oberoende och sjelfständighet, såsom måste blifva förhållandet, enligt Utsk:ts förslag, då väl Carolinska Institutet blefve sjelfständigt, att icke säga mera, men universiteterna i absolut beroende af Institutet.
Dervid hade likväl erfordrats att gifva denna nya förmånsrätt sin plats i den gällande prioritels-ordningen. Bristen på föreskrift härom skall föranleda osäkerhet i tillämpningen. Men äfven införandet af en ny förmånsrätt synes mig betänkligt. Detta strider emot den nyare lagstiftningens tendens att utplåna dessa från fordna tider qvarstående försök att gynna några fordrings-egare på de öfriges bekostnad. Ändamålet med Bankens försättande i konkurs-tillstånd är att bereda alla lika rätt. En pr ival-banksedel är ju endast ett fordrings-bevis. Hvarföre gynna den ena fordringsegaren framför den andra? Genom antagandet af denna grundsats, hvilken, så vidt jag förmår inse, står i strid med nu gällande lagstiftning, vill man stärka sedlarnes kredit. Sedel-eraissio - Sammansatta Bankooch Lag-Ulsk. Betänkande JYi 4. nen bär likväl hittills icke ansetts såsom den del af privat-bankernes verksamhet, som företrädesvis borde omhuldas. Man har tvärtom ansett depositions-rörelse samt insättning på uppoch afskrifnings—räkning såsom de gagneligaste rörelse-grenarne, och likväl uppoffras just de Bankens fordrings-egare, som begagnat dessa rörelsegrenar, för att gynna sedel-innehafvarne. De förre få vid inträffad konkurs för desse sednares skuld ej utdelning förr än efter två års förlopp. De måste ålnöjas med den mindre ränta, som de betingat sig emot vilkor att snart återfå sina penningar, då sedel-innehafvarne erhålla sex proc. ränta. Mig synes att det hade varit önskvärdt om man, sedan af tillgångarne afsatts hvad som motsvarade beloppet af de utgifna sedlarne, enligt Bankens räkenskaper, kunnat medgifva utdelning emot borgen åt öfrige fordrings-egare, så vida tillgångarne befinnas fullt motsvara skulden. Men då sådant torde möta betänkligheter, bar jag varit af den mening, att i stället för den 21 § borde införas 2 och 3 §§ af Kongl.
Boyes och Ilr Stråles anföranden remitterade till Bancooch Lag-Utsk:n. Föredrogs ånyo Hr v. Troils, Emil, d. 23 dennes på bordet lagda motion om inbjudn, till de öfriga RiksSttn att instämma i R. o. Ad:s i anleda, af Bancooch Lag-Utsk:ns utlåtande N:o 4> rörtde lag för offentliga bolagsbanker fattade beslut. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag får reservera mig emot R. o. Ad:s beslut att remittera Frih. Boyes s. k. motion. Jag instämmer med Hr v. Troil deri, att det ar högst oformligt, att ett af ett RiksSt. fattadt beslut kommer att undergå pröfning af ett Utsk. Jag tror, att Utsktn ej kunna behandla annat än motioner eller sammanjemnkn:r af Ståndens beslut; men till Utsk:s behandling anser jag ej kunna höra ett frånskiljande af ett särskildt Stånds enskilda beslut. Frih. Boye, Ludv.: Då det ges en § i Riksd.Ordn., som säger, att ärender, i hvilka Stånden fatta sina beslut, böra först behandlas af Utsk., så vet jag icke, huru Riksd.- Ordn:s föreskrifter kunna stå tillsammans med den framställning, sora den siste talaren gjort. Jag nekar dock icke hans rätt att reservera sig emot ett fattadt beslut och vill således ej dermed uppehålla mig; men frågan angår nu Hr v. Troils motion.
Balken å en del af sådane förbrytelser redan bestämt, eller ock ansvaret derföre, utan dermed förenad tjufsrätt, utstakas efter värdet, en eller flere gånger beräknadt, med skyldighet ej blott till ersättning af hvad, som blifvit åverkadt, utan ock till rensning och återplantering, enligt de grunder Lagen uti 13 Gapitlet 5:te och 6:te §. §. Byggninga-Balken utsätter. 4:0 Att ansvaret för all åverkan, utan afseende å person och ställe, må blifva jemförligt till brottets beskaffenhet, samt bevisningen deraf göras lika lätt för målsägare i allmänhet. 5:0 Att till hvad 64 §, 2 Momentet i SkogsOrdningen innehåller, jemväl må läggas skyldighet för misstänkt åverkan, att, efter grunderne i 49 Cap. 2 §. Missgernings-Balken bevisa åtkomsten af det klandrade; och 6:0 Att itererad åverkan må efter principen för itererad vanart i allmänhet med ökade straff beläggas. Lagoch Besvärs^Utshottens Betänkanden. 647 Sedan allmänna Besvärsoch OeconotnieUtskottet ansett den uti omförmätte Memorial frainstälde fråga vara af sadan beskaffenhet, att den i förening med Lagutskottet borde till handläggning och pröfning företagas, har densamma hos nämnde Utskott gemensamt under granskning kommit; och som forstbemälte Utskott, i anledning af flere till dess åtgärd en.sWtldt remitterade Memorialer genom till Riksens Högloft. Ständer aflernnadt Betänkande, redan tneddelt yttrande i frågan Kärande allmänna skogshushållningen i Riket; så anse ock Utskotten sig icke kunna i afseende å de delar af ifrågavarande Memorial, sorn angå anstalters vidtagande till förekommande af misshushållning med nu varande skogsförråder, och till befordrande af skogsplanteringar och skogstill växten, afgifva annat utlåtande än hvad betörde Betänkande derom innehål ler.
Det är alldeles icke att frukta, att cour» sen skall falla under j2o ski 11 ingar; emedan Bankens rättighet och skyldighet, att mottaga silfver till invexling emot nämnde summa, leinnar fullkomlig garantie emot etc sådant fall. Icke eller behöfver man befara, att coursen genom silfverköpet skall uppjagas öfver 128, emedan invexlingen och uppköpet af silfver upphör, dåjcoursen uppnått denna punct. Jag får på dessa och i öfrigt anförde skal tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln må qvarblifva vid sitt förra beslut; och skulle näppegen tro, att någon annan proposition kan göras,' enär ingen pluralitet är att vinna genom ett upprifvande af berörde beslut. Herr Munch ef Rosenskjöld l Jag skall utbedja mig, att få den §. uppläst, som Herr Cederschjöld nyss anfört. Sedan 73 §. i Riksdagsordningen, i anledning häraf, blifvit uppläst, fortfor Herr Munck af Rosenskjöld: Såsom jag förmodade, förekommer ej i denna något stadgande , som säger , att ett Riks-Stånd icke får frångå ett fattadt beslut, och förena >sig med ett annat Stånd, så vida ej pluralitet derigenom vinnes; tvärtom innehåller , att resijN tatet kan blifva, att frågan till Nämd öfver* lemnäs. Sådant blefve ock förhållandet bär» om Ridderskapet och Adeln vill instämma 5: BondeStåndets beslut. Jag vill dock icke, si 4*8 Deri 30 September f. m. vida meningarne derigenom kunna förlikas, motstrida den del af Herr Stråles förslag, som angår de 150,000 Riksdalernes användande äfven till andra ändamål, än silfver uppköp. Om jag nemligen ej irrar mig’, hade Herr Stråles förslag äfven ett Alternatif, nemligen att summan skulle vid vissa omständigheter utgå till amortering af StatsObligationer; och jag skall icke tveka att derom förena mig med Herr Stråle, om vi härigenom kunna undgå votering.
På grund af hvad jag anfört anhåller jag 0111 bifall till Utskis förslag, såsom varande både enklare, mindre äfven tyri igt och mera praktiskt utförbart än det nuv:de stadgandet. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag anser i likhet med Gr. Sparre att det sätt hvarpå Utsk. redigerat 14 § innefattar en vä - Den 16 December e. m. SOS väsendtlig förbättring af det närv:de stadgandet, och att denna ändring snarare åstadkommit en inskränkning än en utvidgning i Privatbankernas sedelulgifningsrätt. Men fast jag ej bestrider att beloppet af Privatbankernas sedlar kan behöfva i viss mån inskränkas, kan jag icke dela Hr Hjertås åsigt ang:de minskning af den sedelutgifningsrätt, som grundar sig på innebafvande säkerhetsbandlingar för beviljade Kassakreditiv. De enskilda Bankerna hafva visserligen varit af stor nytta för industriens utveckling derigenom att de anskaffat penningar på nära håll för dem som deraf varit i behof, men den väsendtligaste fördelen af dessa Banker har onekligen varit Kassakreditiven. Affärsmännen i orten hafva derigenom haft en gemensam kassa, af hvilken de kunnat begagna sig i händelse af behof, ulan att, såsom de i annat fall skulle behöft, låta penningar ligga ränlelösa i deras egen kassa. Men om man fråntager Bankerna rättigheten att utgifva sedlar på Kreditiv-handlingar så skola de icke längre kunna lemna några Kassakreditiv; ty de kunna icke utan stor förlust hafva liggande räntelös på hyllan, den penningesumma som erfordras för att möta möjliga uttagningar på Kreditiven. Bankerne skola då heldre välja en annan rörelse, hvarpå de kunna skörda en bestämd vinst, nemi. utlåning i Diskontväg. Jag instämmer med Hr Hjerta deruti, att man bör inskränka sedelutgifningsrätlen, och har ingenting deremot om det låter sig göra på något annat sätt, om man t. ex. kunde bestämma den till af grundfonden i st. f. hela grundfonfonden.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. hade öfverlernnats 15 biljetter till Musikaliska akademiens sammankomst för firande af dess högtidsdag den 10 dennes, samt anmodade de ledamöter af 15. o. Ad., sorn önskade erhålla dessa biljetter, att anmäla sig hos Riddarh.-Fiskalen. Upplästes och godkändes Exped.-Utslcts skrifvelse-förslag N:o 2, angrde regleringen af utgifterna under Riks-Statens Första Hufvudtitel. Upplästes ett af Frih. Skjöldebrand, Knut, inlemnadt mern. af följnle lydell: Nödsakad att för någon tid aflägsna mig från riksdagen, måste jag afsäga mig min befattning såsom Elektor, under vördsam anhållan tillika att vid min riksdagsmannarätt lä blifva bibehållen. Hr von Francken, Georg Wolfga ng: Då jag ej kommer att svara nej till denna begäran, likasom jag icke heller hädan - Den 13 December. 471 efter kommer att göra det till någon sådan anhållan att få afsäga sig ett erliåljet förtroende, ber jag få tillkännagifva orsaken härtill, på det jag icke måtte anses hafva på något sätt ändrat den åsigt, jag hittills följt, att icke lemna min röst till bifall af en afsägelse. Jag ansåg nemi., att, då man åtagit sig ett allmänt förtroende, så borde man bibehålla detta och icke för enskilta affärer eller dylika skäl få afsäga sig detsamma, och hade hoppats att genom ständigt förnyande af mitt nej och genom yrkande å votering ang:de dylika afsägelser slutligen förmå K. o. Ad. alt afslå desamma. Men numera, då det är sista riksdagen, som R. o. Ad. såsom sådant bevistar, så anser jag det ingalunda vidare tjena något till att motsäga sådana afsägelser, då syftemålet är förfeladt; för mig må hädanefter de gerna begifva sig från riksdagen, som icke hafva tålamod att fortfarande deltaga i riksdagsarbetet.
För att likväl mildra det afskräckande i detta faktum, anser jag mig böra nämna – ty jag önskar högeligen att i detta fall icke misskännas – att den första, som nu är död, icke vill bli af med mig, men att mitt handlingssätt i detta fall, var följden af en flerårig öfverläggning, och att den andra, som ännu lefver, genast gjorde mig den rättvisan att erkänna, att jag ej kunde handla annorlunda, och jag har för närvarande i henne ingenting mindre än en fiende. Mina båda äktenskap och deras upplösning höra för öfrigt till mitt lifs mörkaste sidor, och om jag ej kan frånkänna mig en viss grad af dårskap vid deras ingående var likväl denna dårskaps karakter hufvudsakligen en för långt sträckt välvilja och begrepp om skyldighet. Jag sjelf är emellertid den ende, som lidit deraf, men jag har verkligen lidit mer än någon tror, framför allt derigenom, att jag sjelf varit skuld till mitt lidande. Äfven bör jag reda mig från tanken att vara af ett kinkigt lynne och svår att komma öfverens med. Ingen är lättare att förstå och förlikas med, än jag, om man sjelf endast har något förstånd och god vilja. Således åter en lång epistel om min personlighet! Fru F. torde häraf få en ökad anledning att föreställa sig denna personlighet såsom mycket inbilsk och egenkär. Jag är det likväl icke så mycket, som detta torde låta påskina, och jag ber, att det ej måtte lemnas ur sigte, att detta mitt sjelfporträtteringsarbete företagits, dels till följe af fru F:s egen önskan, dels i den lofvärda afsigt att så få origtiga föreställningar som möjligt måtte fästas vid min individualitet. Det torde låta besynnerligt, men är likväl sant, att jag af våra yngre litteratörer icke känner åtskilliga. Sådant är t. ex. förhållandet med Mellin, som jag endast känner till utseendet. Här finnas trenne litteratörer vid namn Arwidsson; en till börden finne, som är engagerad vid Kongl. Biblioteket, en som är konstdomare i Dagligt Allehanda och en ung man, som, efter hvad jag tror, icke gjort annat än några öfversättningar. Troligen är det den förstnämnde herr Thomson menar; i sådant fall är det förmodligen den kunnigaste af de tre.
När Sara för vid pass 30 år sedan, då en vacker och riktigt ståtlig flicka, kom i farbror Jannes föräldrars hem som hjälpreda och vän, blef äldsta sonen, en duktig karl med hufvud på skaft och en riktigt bra affär uppåt landet, kär i henne. Men hon sa nej. Hon hade fäst sig vid Janne, som var sju år yngre än hon och så litet försigkommen på alla vis, att det var riktigt bekymmersamt. Men tror någon människa han brydde sig om henne? Visst inte! Det enda han förstod sig på var att kujonera henne — så mycket karl var han ändå — och kujonerat henne har han gjort allt se’n dess. Så hände det där otroliga spektaklet, när farbror Janne excercerade beväring och rök på en korpral, som misshandlat honom under hela mötet, och skrek: »Det vore rätt åt dig, om jag stack hål på dig, du, men det vill jag inte, du, för då skulle det komma ut för många små-djäflar, du. Men stryk ska du få, du!» Och stryk fick korporalen — och det så han inte kunde bära Kunglig Majestäts permisjoner på en hel vecka, hur en grof tre alnars lång karl han än var. Nu måste ju farbror Janne endera förklaras för sinnes-svag eller också bli skjuten midt i hjärtat en dimmig morgonstund på en vacker gräsmatta, medan fåglarna höll sin sista konsert för hans fjärrskådande blick. Jag har alltid tyckt den döden vara en den skönaste död för hjältar, fast jag inte kan säga, att jag presis tycker den passade för farbror Janne, och det tyckte inte doktorn, som undersökte honom, häller, och så blef han hemskickad. Det där höll alldeles på att krossa Sara, stackare, men då var det någon som hittade på att säga, att just de största chenierna haft det mest omtvistade förståndet — och som hon var och är öfvertygad om, att Janne är ett cheni, tröstade de orden henne otroligt. Visst är, att i fråga om räkning hör nog farbror till chenierna. Innan han ens kunde tala rent, visste han hvad sju gånger sju var, och när han kom i skolan, gjorde han inte annat än slog räknemästaren på fingrarna alltjämt. Och ett märkvärdigt minne för annat hade han med.
Sökanderne icke kunna hafva några anspråk på bibehållande 252 Stats-Utskottets af deras löner til! större eller mindre del, enär alla de sedan 1818 års Riksdag meddelade Tjenste-Förordlianden varit ställde, att gälla endast tills vidare och med uttryckligt förbehåll, att, när som helst, kunna, jemte Lönerne, indragas; och hvilket förhehåll ej förlorat sin betydelse derigenom, alt General-AssistanceContoirets upplösning vid påföljande Riksdag icke gick i verkställighet, utan blef ytterligare på försök uppskjuten; likväl och så vidt någon jemkning uti R. H. St:rs redan fattade Beslut, rörande detta Contoirs och de dervid tills vidare anställde Tjenstemäns och Betjentes öde nu mera må kunna äga rum, Herrar Fullmäktige ansett sig böra fästa R. H. St:rs uppmärksamhet derpå, att de vid Genei al-Assistanee-Contoiret anställde Tjenstemän och VaktBetjente, derigenom, att Contoirets bestånd tid efter annan blifvit förlängdt, egt någon anledning till den förmodan, att Contoiret skulle framgent bibehållas, och, under denna förhoppning, qvarstaunat i Contoirets tjenst och åt detsamma egnat en trägen verksamhet, hvilket förhållande i allmänhet hindrat dem att i annat EmbetsVerk tjenstgöra och förskaffa sig befordran. Och då, vid betraktande häraf, desse personers ställning är i hög grad ömmande, hafva de fleste bland Hrr Fullmäktige ansett sig böra hemställa, om icke de sedan 1818 års Riksdag tillsvidare anställde Tjenstemän och Betjente viii GeneralAssistance-Contoiret måtte, vid Verkets upplösning, åtminstone få bibehålla hälften af deras innehafvande Löner efter Stat i 2tne år; på det att de, under denna tid, må kunna bereda sig utvägar lill annan bergning.