Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borstningen fortsättes, tills det blir glatt, hvarefter varet uppbänges öfver stänger i varmt rum, så att det ej klibbar mot hvartannat. Då det blifvit halftorrt, vändes rätsidan ut och bolstervaret manglas tills det blifvit fullkomligt slätt, hvarefter fjädern itömmes. Nu återstår att redogöra för behandlingen af nytt och gammalt tagel. Tagel erhålles ej blott från hästens svans och man, utan äfven från nötkreaturens svansar, och bör ej tagas förr än sent på hösten, då flugor af alla slag upphört att anfalla djuren. Att klippa deras svansar, då sommaren tillstundar, är, lindrigast sagdt, djurplågeri, ty naturen har icke ämnat dessa endast till en prydnad för djuren, utan isynnerhet till flugviskor, och det är just under sommaren, som dessa behöfva vara både långa och yfviga. Nytt tagel kokas för att blifva rent i en sodalut af en kilogram soda till 35 liter vatten. Sedan det blifvit fullständigt torrt, företages spinningen. För detta ändamål fordres en vef, i ändan försedd med en stark krok, och så stadigt fästad, att snodden kan göras rätt kraftig. Ett enkelt sätt att åstadkomma en sådan apparat är att låta förfärdiga vefven af en jämten, hvilken på midten förses med en stos (påvänd järnring) och i ändan böjes till en stadig krok. I ett bräde, hvilket är ett par fot längre än bredden på dörren till det rum, bod eller annat uthus, där man ämnar utföra arbetet, göres en urskärning för stosen, hvarefter vefven fästes vid brädet medels tvänne märlor, den ena mellan stosen och kroken, helt nära stosen, den andra vid brädets andra kant. Stosen är nödvändig för att få styrning på vefven. Vidstående teckning visar närmare apa. b. Stosen. Märlor. paratens utseende. Nu ställer man ett par stolar, bockar eller hvad man vill använda inne i rummet på ömse sidor om dörren och lägger brädet därpå, med kroken utåt gården, och så att det får stöd emot dörrposterna, hvarefter ett par duktiga tyngder läggas på brädets ändar.
N:o 306, i anledn. af väckt motion om den, åt en del rotar vid Westmanlands reg:te anslagna, s. k. kneckte-tunnans utgående med spanmål in natura, eller med lösen efter markegångspris; N:o 307, i anledn. af ytterligare gjorde ansökningar om inlösen af Riksg:s-sedlar, oansedt den derför fastställda preskriptionstidens förlopp; N:o 309, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 247, i fråga om löneförhöjning åt nuvar:de Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasii och StiftsBibliothek; N:o 310, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 258; N:o 311, ang:de arfvoden åt Statskommissarierne Kock och Gråå; N:o 312, ang:de slutligt bestämmande af arfvodet för den hos Utsk. anstälde Kamererare; Statssamt Allmänna Besv.- och Ekon.-Utskottet: N:o 37, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om förhöjning i postskjutslegan samt åtskilliga inom RiksStm väckte frågor om förändringar i sättet för utgörande af postskjutsen, om anslag lill beredande af lindring deruti samt om dess öfverflyllande å gästgifveriskjutsen: N:o 38, i anledn. af väckt fråga om stipendier för folkskolelärare, som å institutet för döfstumma och blinda genomgå en kurs i methoden att undervisa döfstumma; 198 Den 12 Augusti. N:o 39, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
Det är gifvet, att om en qvarn är i hemmanet skattlagd, och räntan således ingår uti hemmanets 31* 484 Den 28 Juni. ränta, så är den qvarnen i olika förhållande till sådane qvarnar, hvilkas skattläggning är på annat sätt upgjord. Samme talare har äfven yttrat, att det exempel, som jag anfördt om bruk och dess transporter, icke kunde komma i fråga, emedan transporterna hufvudsakligen ske vintertiden och icke under sommaren. Jag ber då, att å andra sidan få nämna, att enl. den erfarenhet jag i detta hänseende eger, verkställes mångenstädes transporter, icke blott under vintern, utan äfven under sommaren med så stort antal dragare, som man möjligen kan erhålla. Man har äfven sagt, att de väg-underhållnings-skyldige skola hafva fördel af bruken, emedan genom den lifligare trafiken tillfälle till förtjenst bereddes dem, såsom t. ex. genom körslor o. s. v. Jag ber då att få nämna, det väg-lolterna ofta äro belägne 2 å 3 mil från de hemman, som skola underhålla dem, samt att det således ofta kan inträffa, att just de, som äro skyldige att underhålla de vid bruket belägne vägstycken, icke kunna, till följd af sin aflägsenhet, hafva någon nytta af det anlagda bruket, men väl kan denna fördel tillgodokomma andra personer, som hafva sina vägstycken på andra håll. Vidare har man framställt den frågan, huru skola afgiflerne på det rättvisaste sätt uttaxeras. Enl. min tanka, skulle det ganska lätt kunna ske, antingen efter allmänna bevilln:s-grunder, eller också genom kontanta bidrag, som en gång för alla bestämdes, men härom behöfva vi nu icke bekymra oss, emedan det endast är fråga om en underd. anhållan, att K. M. ville föreslå de grunder, som i delta afseende kunna vara lämpligast. För min del kan jag icke finna, alt det bör utgöra ett skäl för afslag, att motionerna i detta ämne blifvit väckta af ledamöter utaf BondeSt.
Men om frågan biifver hvilande på bordet till nästa Plenum, får Ridderskapet och Adeln tillfälle, att då pröfva så väl denna, som öfriga anmärkningar vid förslaget. Herr Pereswetoff Morath: Då jag åter begärde ordet, var det för att besvara Herr Grefve von Sch wenns anmaning, att återtaga min begäran 0111 motionens hvilande på bordet. Jag får erkänna, att jag, af hvad under denna discussion blifvit yttradt, än mer befåstats i den af mig i början fattade mening, att frågan, sådan den af Herr Friherre Cederström framställts, var mera vigtig till sina följder, ån att den genast 4o Den 3 April, och utan nogare granskning borde komma under Öfverläggning, och jag kan således, i sakens nu varande skick, ej annat ån förnya min anhållan om bordläggningen. Friherre Cederström: Det år ogerna som jag förlänger discussionen i denna håga; men i , anledning af hvad Herr Riben yttrat om 58 Riksdagsordningen, anhåller jag alt få densamma upplåsa: ”Vid jufiering af Protocoll eller ”Protocolls Utdrag kan ett bejlut ingalunda ”ändras, men våL fädane tillägg göras, hvar”igenom ingen ändring i bejlutet uppkommer. ”Utur ett Protocoll md vid jvjieringen, med ”Ståndets bifall och på den talandes eget be”gifvande, utejlutas defs egne uttryck och åf”ven deliberationer, forn deraf följdt ■ dock ”kunna ej fädane uttryck utejlutas, på hvilka ”bejlutet tydligen Jig grundarJag har aldrig föreslagit att en Ståndets Ledamot skulle i någon måtto betagas dess rätt, enligt nu upplåste §,; äfvensom jag ej eller yttrat något i det afseende, att en ledamot icke skulle åga rått att, då dess namn upplåses, begära uppläsning af så vål dess eget anförande som äfven andras.
Maj:ts Nådiga framställning om eftergift af åtskilliga embelsoch tjenstemän, deribland äfven f. d. Landshöfdingen Herr Grefve Carl Gustaf Löwenhjelm, ådömd ersättnings-skyldighet i anledning af f. d. Läns-bokhållaren Caspar Långlots bedrägliga förhållande; så och då enahanda omständigheter, hvilka föranledde Rikets Ständers beslut angående Grefve Löwenhjelms befriande från berörde ersättniugs-ansvar, enligt hvad Kongl. Majit nu behagat i Nåder meddela, äfven förekomma i afseende å f. d. Landshöfdingen General-majoren Gillis Edenbjelm, får Utskottet, med åberopande af sitt i nyssnämnde fråga afgifna yttrande, tillstyrka, att ufven General-majoren Edenbjelm måtte befrias från ifrågavarande ersättnings-ansvar, med undantag af det allmänna åkla garen tillkommande provisions-belopp. STOCKHOLM, tryekt hot J. W. Landberg, 183T. Stals-Utskollels Utlåtande M 192. Ank. til! Exp.-Utsk. d. 20 Dec. 1887 kl. 2 o. m. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet JM 148, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Åttonde Hufvudtitel. (U. A.) Följande frågor uti nämnda Betänkande äro till Stats-Utskottet återremitterade: l:o. Uti 32:a punkten å sid. 38 hade Utskottet nfgifvit yttrande med förslag till stat för der uppräknade tolf högre elementarläroverk. Detta yttrande, så vidt detsamma rörer uppförande å staten af ständige Rektorer, är af Borgareståndet till Utskottet återremitteradt. Då emellertid Utskottets yttrande i denna del blifvit af öfriga trenne Riks-stånd godkändt, kan återremissen, emot 69 § Reg.-formen och 73 § Riksd.-ordn., icke till vidare åtgärd föranleda. 2:o.
Hvarje enskild man känner, ornedyetet, instinktmessigt, att den hårda öf \ wgångstiden, innan allt kommer i ordning igen, kan komma ätt gå ut öfker honom och derför reser sig motståndet, icke blott från sanil ' iallets sidor, utan afven af den enskilde, af hela yrken; man sätter rygg mot rygg för att hålla qvinliorna utanför. Man har i denna strid många konservativa åskådningar och idéer på ' sin sida, dessutom en stor del af qvinnorna sjelfva; ty det kan.uppstä många tvifvelsman liar grundliga teoretici mål både i premisser och konklusioner vid behandlingen af denna fråga, - och nian har flertalet af s. k. praktiskt folk. Och likväl skall denna vägran af tillträde icke kunna hållas upprätt. Dag för dag faller en, så en annan skranka. Me?, som sagdt, man får icke. förundra sig öfver att striden ar bard, ty redan sjelfva arbetet för att framkalla en ändamålsenlig utbildning ar stort och onifattande, och arbetet att komma sida om sida med niannen i förvarfven kan, såsom påpekats, eiidast genomföras på sanrma satt, som så mycket annat af det, som ar i.att har i lifvet, har blifvit .genomfördt, genom att det .på sin vag g i r LI t öfver ' m5nga oskyldiga. Nar nian. n u lianvisar till att i framtiden qviiinorna mycket mindre skola falla mannen till last ' och att detta i hvarje fall må vara dessa en tröst, om verkligen deras inkomster, i förbigående eller på längden, skulle aftaga, så ar detta delvis riktigt, isynnerhet nar man tanker på ' de tillskott, som männen. förut i större eller inindre grad måst gifva qvinliga fränder och som nu bli öfverflödiga. Emellertid f5r man icke förbise, att om man också vill tillämpa detta på den akta mannens stallning som försörjare, så att hustrun för framtiden skulle kunna gifva större bidrag till det gemensamma underhållet än förut, man också har möter en motströmning - för öirigt af fullt ut s i modern art som sjelfva qvinnofrågan -, hvars ändamål ar att hindra, att fabrikanter och industriidkare.
N:o 128, ang:de folkundervisningens befrämjande, tager jag mig friheten vördsamt anhålla att få gifva mina tankar tillkänna i åtskilliga delar af ämnet, i afsigt alt desainma må blifva min reservation emot de beslut Ståndet fattat, hvilka äro stlidande deremot. Jag har sökt alt göra mig reda för anledntn till de föreskrifter om allm. folkskolors inrättande, Utsk:n föreslagit, och trott mig finna den uti den i sednare tiden ökade brottslighet emot personlig och egendomssäkerhet. Första frågan blir således: kunna folkskolor, så inrättade som de blifvit föreslagna, motverka det onda oell åstadkomma en större sedlighet? Jag svarar härtill bestämdt nej. Ski ifkonsten, räknekonsten, läsning af historia, geographi 111. m. äro inga öfningar, sorn verka lill hjertats förädling, till goda föresatser för lefnaden, med ett ord till viljans förädlande. De äro nödvändiga för vissa yrken i lifvet, för det materiella deraf; men dessa yrken äro färre än de öfriga, och för nämnda kunskapers inhemtande gifvas redan tillräckliga tillfällen, dels uti de allmänna skolorna oell undervisningsverken, dels hos privata lärare, eller dem som sysselsätta sig på egen band med barns undervisning. För dagakarlen, som sysselsätter sig med att köra och dika jorden, för hustrun, hvars tid ur upptagen att sköta och vårda sitt hushåll och sina barn, och för pigan, som biträder henrie dervid, äro ofvannämnda kunskaper visserligen goda, om de finnas förenade med ett sedligt förhållande; men de äro icke af något behof påkallade och utgöra ingalunda något villkor för en anständig och ch risti ig vandel. Ofta skulle de snarare kunna föranleda till ett motsatt förhållande och befordra inbillskhet, flärd, lättja och försummelse af de nödvändiga omsorgerna för det husliga lifvet.
St. blefve föreslagen, och hvilket kan komma alt motsvara första mom. i nuvar.-de författning, malte erhålla följande lydelse: ”Till veneriska smittans hämmande utgöres årligen fr. o. m. år 1855 t. o. m. det år, då nästa Riksdag slutas, af hvarje mantalsskrifven person en kurhusafgift för Stockholms stad med högst sexton sk. och minst en sk., samt inom öfriga delar af riket med minst en sk. och högst sex sk., hvilket sistnämnde belopp dock inom de Lazaretts-och kurhus-distrikt, der Lazarettets-eller kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, må kunna höjas lill sju sk:r allt b:ko, lika för alla betalande inom hvarje kurhusdislrikt, etc. etc. (lika med hvad nu för nämde afgift i 1 :sta mom:t är stadgadt.)” För alt genom exempel ådagalägga hvad godt som med en sk:s ökad kurhusafgift kan uträttas; och sedan jag i förbigående omförmält ali af en sådan tillökning upkommer för kurhuskassan en tillgäng af mera än 1,300 R:dr b:ko; torde, mig tillåtas anföra att, sedan efter träffadt aftal med Direktm för Serafimer-OrdensLazareltet tillfälle blifvit lemnadt att utöfver förut bestämdt antal patienter få lill vård dit öfverlemna ett ytterligare antal sådane, och sedan länets deputerade för denna sjukvård utskrifvit en ökad ktirhnsafgifl, hafva, efter en medelberäkning af 50 underhållsdagar för hvarje patient, 60 sjuke njutit vård, hvarföre kostnaden utgjort 1,250 R:dr b:ko. Hade nu författningar hindrat länets deputerade ifrån att på - 262 Den 31 Decemijer f. m. bjuda en förhöjd kurhusaFgifi, bade förenämnde 60 palienter masi i långvariga lidanden afbida hjelp af naturen, eller sannolikare med förlusten af lifvet eller för alltid rubbad helsa bevittna att sjukvårdsanstalterne icke emotsvarat mensklighelens fordringar.
ställda villkoren, tyckas dessutom de guveriiantsökaiide hemmen vänta sig, att alla fullkomlig !ieter. och färdigheter skola finnas föpenade hos en ocli samma person. E j nog nied att den lararidna som önskas, skall vara utrustad ined alla möjliga frainstiende personliga ege ?skaper, hon skall afven vara skicldig i alla äirinen, hiit' vudsakligast i utlandska sprak, därtill liga färdighet i musik och andra talanger .och till allt detta göres natiii.ligtvis anspråk på erfarenhet och iind.ervisningsvana, ' nieii singen som ar öfver 25 &amp; r (allra högst 30) göre. sig besvär, ungdom ar ett af de uttryckliga villkoren, som iippsttillas. Denna iiiimera för larariniior ytterst knappt tillmätta &amp; Idersgriins ar, synes det oss, ett af de största, niisstag arbetsgifvarne göra sig skyldiga till. Dessa gamla guvernanter, lika rika på erfarenhet soiii på år, som Iiandledt ett piir generationers uppfostran och livilka sluta som ett slags omhuldade, af alla aflikllna inventarier inom famiiljeriia, torde vara fiillkoinligt okända företeelser i våra dagars samfiiiidslif. Utan att alltför inycket vilja prisa gamla stammens guvernanter, kan det dock ej bestridas, att den p i allt arbete tillänipliga sanningen, att det ar Aren som skänka erfarenhet och skicklighet, i fraiiista riiniiiiet galler kall sk ni,zktpiliggande och viktiga som lärareqs ocli uppfostrarens. Den saiina arbetskraften, allvar och erfarenhet iiro sallaii förenade med g ung do in ens före tri iden^, ocli det ar.lika kortsynt som oklokt ' af föräldrar, att vid valet af lärarinna lata de f k r e lefnadshren, ej meriterna för öfrigt, vara den bestainmande faktorn. Vare detta sagdt utan att vilja nedsätta den unga arbetskraftens bersttigande att göra sig giillande. Hnr slrnlle iiåjon erfarenhet Itunna viiiiias, om ej tillfälle beredas de iiiiga att pröfva sina krafter?
Ehuru jag icke gerna frångår mitt förslag i det afseende, att K:s Befh:de ej får, emot både socknenämnds och sockneslämraas afstyrkande, utfärda tillståndsbevis för krogrörelse, hvilken inskränkning jag ej tror vara skadlig, inrymmer jag heldre, i enlighet med Hr von Hartmansdorffs förslag, hela den beslutande rätten ät K:s Beflude, än jag ingår på Frih. af Ugglas’s förslag, att en tillfällig majoritet å sockenstämma — en auktoritet, för hvilken jag, i förbigående sagdt, hyser mycken rädsla — skall ega veto i dylika frågor. Jag vill således icke motsätta mig ett bifall till Hr von Hartmansdorffs amendement af milt förslag, men ber R. o. Ad. att, så vidt möjligt är, undvika en återremiss, enär man icke kan veta, hvarthän en sådan åtgärd möjligen skulle kunna leda. Hr von Troil: Jag öfverlemna!- lill Hr Adelborgs egel bedömande, hvilketdera är för en sockens innebyggares moralitet och sedlighet mera gagneligl, antingen alt hafva en privilegierad krog under upsigt af vederbönde embetsmyndighet eller en mängd af lönnkiogar. Jag har endast yttrat, att ställen finnas, der rörelsen är så liflig, der antalet af resande är så stort, att ett näringsställe derstädes är oundvikligen af behofvet påkalladt och att, derest tillstånd till laglig krogrörelses bedrifvande förvägras, Den 5 Augusti e. ra. 73 följden ovilkorligen blifver den, alf lönnkrogar i stället upstå. Detta sednare torde vara vida mera skadligt för landsbygden, än om en privilegierad krogrörelse af ordentlig och redbar person bedrifves. Detta är det hufvudsakliga skälet, hvarföre jag ansett vigtigt, att icke fråntaga K:s Beflnde rättigheten att i utomordentliga fall, då den allmänna rörelsen verkligen påkallar ett näringsställes inrättande, dertill meddela tillstånd, äfven om en fanatisk pastor och vilseledda sockneboer skulle motsätta sig åtgärden. Frih.
Då brottsligheten hos ilen Borgenär , sorn kunde i samråd med Gäldenären bevaka en falsk Fordran, och hos deri Gäldenär, hvilken, sedan han sjelf fattat beslut om sin egendoms afträdande eller dertill tvungen blifvit, gynnar någon Borgenär med intekning eller annan säkerhet, dessutom i Concurs-Lagen belägges med sådane stral!, sorn anses tillräcklige att derifrån afhålla; så synes på förutsättningen af slik brottslighet något inskränkande tvång å lofhga afhandlingar eller någon afvikelse ifrån andre godkände Larjstiftningsprinciper ej böra grundas. Det är af yttersta vigt att noga skilja emellan en fordrans giltighet, och lagligheten eljer verkan af dess intekning. En fordran kan vara ogiltig, fastän intekning derföre i Laga ordning skett, och intekningen kan blifva kraftlös, ehuruväl fordran är Joltig Lagstiftaren bör, å ena sidan, förekomma, att intekning må ske för ogrundade fordringar, men, å den andra, lätta utvägen för en Borgenär att vinna säkerhet för en verklig fordran. I sistberörde afseende har Lagen i 7 Cap. Rättegångs-Balken tillåtit, att intekning ma fastställas, så väl da den uppgifne Gäldenären ej å den honom förelagde och kungjorde dag svarar, som ock i det läll, att hart nekar sin skuld, men Konungens Nåd. Prop&sitioner'. 245 ej straxt gitter med klara skäl visa, att den är gulden. I båda dessa händelser blifver det möjligt att intekning sker för en ogiltig fordran. Anvisning är väl tillika Gäldenären gifven, att Jeunna i Hof-Rätten besvära sig ofver den skedda intekningen; Men, om han det försummar, blifver fråga: hvad verkan sådan intekning må medföra ? Omöjligen kan den åtgärd, som endast skall bereda säkerhet för en giltig fordran, sjelf tillika blifva grund för fordrans giltighet. Densamma är aldeles oberoende af inteknings-åtgärden, och måste efter Lag pröfvas, utan afseende på den sednare, hvars verkan deremot af en sådan pröfning beror.
Bonde-Standet den 2 Vördsamt Memorial! Uti ett till Iiöglofl. Rid-derskapet och Adeln ingifvet och till Särskildta ' Utskottet remitteradt Memorial, har Herr U. Hejkensköld föreställt nödvändigheten af förbättrade anstalter till afhjelpande af de hinder, som de, angående kolliandeln inom Bergslagerna, under den (6 Juli 1649 och den 5 April I739 vidtagne och ännu gällande Författningar lägga i vägen för ett fritt begagnande af skogarna, och hvarigenom Bergsmannen, beröfvad rättigheten, att till den mestbjudande försälja sin vara, ovillkorligen förpligtas att aflåta densamma till medlemmarna af ett visst hyttelag , till hvad pris som helstde finna godt utsätta, samt följaktligen ej allenast i sin fria dispositions-rätt inskränkes, utan äfven afhålles att anlägga och utvidga rhindre verk , vid hvilka kolen skulle nied större både enskild och allmän förfhån -kunna användas. Utskottet, som lika med Herr Hejkensköld nogsamt inSer angelägenheten deraf,-att de tvångslagar, hvilka , såsom följder af förre tiders felaktiga närings-gmndsatser, ännu.fortfara att motverka den enskildta industriens bemödanden, för framtiden undanrödjas, får af sådan, anledning vördsamt hemställa, om icke deri underdåniga önskan må hos Kongl. Maj:t' af - Riksens: Ständer anmälas, att,förenämnde , jemte de flera rörande Deri 2 Juli. rörande Eergshandteringen nu gällande författningar, sorn kunna tarfva rättelse, måga öfverses och granskas, för att undergå de' ändringar, sam instämma med närvarande tids förbättrade principer i allmänna hushållningen , och med ägande rättens fordringar kunna förenas. Stock'- hoim den 30 Juni 1815. På Särskildta Utskottets vägnar Er. Ruuth. Ludvig Mörner. Jac. Rinström. Eric Ericsson. C. Klintberg. Uppläst hos Höglofl. Ridd, oeh Ad, den a Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den a , Vällofl.
För de norra provinserna äro sådana åtgärder desto mera nödvändiga, som klimatet derstädes, redan förut hårdt och kallt, skulle, genom dervarande skogars ytterligare allt för långt sträckta afverkning, blifva ännu hårdare, ännu kallare, och motverka, om icke omöjliggöra, framstegen af en börjad odling. Norrland innehåller outtömliga tillgångar och kan lemna utrymme samt bergning åt en befolkning, långt större än hela Sveriges nuvarande, allt detta dock med ett oafvisligt vilkor, det nemligen att skogarne bevaras. Detta icke blott af klimatiska, utan äfven af rent ekonomiska skäl. Den Norrländska trävaruhandeln utgör nu en af Sveriges rikaste inkomstkällor, — en inkomstkälla, som, rätt vårdad, aldrig bör kunna utsina, men som i annat fall snart nog torde upphöra, till oberäknelig skada för fosterlandet samt till säker undergång för hela den befolkning, som nu korttänkt söker genom ohejdad skogsafverkning bereda sig en ögonblicklig vinst på framtidens bekostnad. Efter Utskottets på ofvan anförda omständigheter grundade omdöme, äro de af Kongl. Maj:t föreslagna åtgärder de under närvarande förhållanden lämpligaste, för att vinna det dermed åsyftade ändamålet. Väl skulle derigenom uppkomma ett nytt slag af hemman, hvilkas egare icke hade samma oinskränkta rätt till den derå vexande skog, som öfriga sjelfständiga hemman i riket; men dermed förnärmas dock ingens rätt, ty de skogsmarker, som hädanefter åt nybyggare upplåtas, äro för närvarande Statens egendom, för hvars afstående Staten eger föreskrifva de vilkor, som kunna finnas för Statens väl nödiga. Med afseende härå och då Utskottet föreställer sig, att i afseende å de syner, som enligt hvad föreslaget blifvit, böra föregå tillåtelse till uppodling af skogsmark, föreskrifter komma att meddelas, hvarigenom desamma blifva verkställda med minsta möjliga kostnad för nybyggarne, får Utskottet, som till alla delar gillar de åsigter, som blifvit i frågan uttalade så väl i Kongl. Maj:ts högstberörda nådiga Proposition, som i Herr Statsrådet Friherre Gripenstedts till Stats-Rådets protokoll afgifua yttrande, vördsamt tillstyrka: 8 Sammans. Statssamt Allm.