Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den andel af den inlemnade inteckningen, hvilken icke, enligt 5:e punkten, tillhör reserv-fonden, eger delegaren att, i nion af tillgång, få till ii Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 447' falla Leloppet hos Föreningen belåna, och om, på sätt i samina punkt liämndt är, i panten finnas andra inteckningar, med förmonsrätt framför Hypolheks-Föreningens, skall denne, då delegaren sådant önskar eller då sådane äldre inteckningar utsökas, inlösa dessa äldre inteckningar så fort sig göra låter. rude punkten oförändrad. 8:0 Ifypotheks-Förening må ej träda i verksamhet förr, än de egendomar, *som i densamma sökt delaktighet, uppgå till ett värde af minst 750,000 R:dr Specie, eller 3 millioner R:dr Rgs. eyde, io:de och n:te punkterna oförändrade. 12:0 Hypotheks-Förening må ej utfärda obligationer å mindre valeurer än 100 l!:dr Specie eller 400 R:dr Rgs. i3:de punkten oförändrad. i4:o .Skulle Hypotheks-Förening ej uppfylla de förbindelser, hvilka i dessa hufvudgrunder densamma åläggas, samt Riksgälds-Contorets Styrelse1, för Conto.rets säkerhet, skulle finna nödvändigt att någon del af den meddelade garantien återtaga, eger Riksgälds-Contoret ålägga Hypotheks-Föreningen, att större eller mindre del af de garanterade lånen betala, — och att, för den händelse sådant på annat sätt icke låter sig verkställa, härtill indrifva den erforderliga summan af sin reserv-fond. i5:de och i6:de punkterna oförändrade. Vid Mom.
R:dr ranko, oberäknadt densamma åtföljande spanmåls-tillökning till icke obetydligt belopp; vid hvilket förhållande och om det måste erkännas vara en riglig grundsats, att beloppet af t enstemäns löner borde bestämmas, med afseende på omfånget och beskaffenheten af de tjensterne tillhörande göromål, men icke på grund af den mer eller mindre sannolika möjligheten för tjensternes innehafvare, atl, genom tjenstgöring på annat båll, kunna bereda sig någon pecuniär förtjenst, syntes det ock vara både billigt och rättvist, att Bankens tjenstemän i 3:dje tjenstegraden tillädes enahanda lön, hvaraf deras med göromål oftast mindre betungade vederlikar i andra verk redan äro i åtnjutande, serdeles som lönebeloppen vid tjensterne inom Bankens öfrige tjenstegrader voro efter denna grund bestämda; i följd hvaraf Fullmägtige tillstyrkt, att lönen för samtlige tjenstemännen i tredje eller så kallade Bokhållare-ljenstegraden måtte förhöjas från 700 R:dr till 800 R:dr Banko.
Sedan förestår den detaii te rade slutliga reparation mellan hemmantal och personer af den BeViliningssumma, sorn på förenämnde sätt sig belöpt på hvaije Stad. Härad eller Socken. Hittiis, har den Statiftifka kännedomen behöfts blott approkimando iakttagas, äfvensom grmderne för fglfva Hevilla ningens utgörande: nu förestår, afbida, nem-t ligen af den Statiftifka kännedomen och Bevillning s gr under ne, ett närmare och afgörande användande: hittills har man sökt rät t vifan, billightten: nu skola båda finnas och sedan da äro funne, med vänna omfattas och noga följas. Och di tror jag den klagan bitr undanröjd, sorn ystras älven i Allmänna Journalen för den 10 dennes, att nemligen ”bland de orsa”ker, som mest vålla allmogens förlägenhet, 5,bör utskyldemas ojemna och oiigtiga iordel”ning förnämligast räknas.” Denna klagan måste så mycket hellre då försvinna, som ingen bättre och nogare k, n känna och följa alla sig företeende undantag och mer eller mindre local eller andra fördelar, än just Stadens, Häradets och Sockens mest npplyde och mdligafte personer sjelfva, de der skola fördela och efter serskildta omständigheter tillämpa Bevillningen på perfoner och Jord inom deras orter.
Öfverste-Lieutenanten fått vidkännas genom dem senast vid tagne försäljningen af egendomarne; Mörrkärr och Strömsvik, likväl, då a andra' sidan i Betraktande tages ej’ mindre, att en bestämd försummelse af Öfverste-Lieutenanten Adlerstam, eller Hans, oaktadt erhållen anmaning, fortsatte åsidosättande af föreskrifne årligainbetalningen på det i fästigheterne iiUecknade Baneo-Lånet: varit orsaken, dertill, att fasljglieterne måst den 18 Märs-. 1824. å Banco-auction försäljas, än äfven, ali vid den då verkställde försäljningen, på uppoch afslag ej högre anbud å samma läsligheter skett, än det af Öfveiste-Lieulenantem Adlerstam sjelf gjorda, 8,()5o lidi-., samt, vid sådant förhållande, Riketssistförsamlade Ständer mäste anses hafva, gjort allt hvad af deras; medlidande högst bort . förväntas och med något sken af billighet kunnat begäras, då Rikets Ständer, af deltagande för Herr Öfverste-Lieutenanten: Adlerstam och hans (o oförsörjda harn, Beviljat honom, af Bankens medel, lier la det belopp, 4J>5o lldrB:co, som utgjort skillnaden emellan det pris, till hvilket Öfverste-Lieutenanten sjelf å Bänco-auctiönen, den 18 Mars 18^4 inropat egendomarne Norrkärr och Strömsvik, och det pris, hvartill de, vid senaste auctionslillfället, den 3ö Junii e825v då. Öfveiste-Lieulenantem
Sängkammardörren stod på glänt, Albert vågade sig in på den mjuka mattan och stod länge vid Elinas säng, betraktande huru söt och behaglig hon låg der. Det klarbruna håret hängde vårdslöst men vackert öfver den hvita pannan och den runda, lätt rosenfärgade kinden. En af de små fina händerna låg under hufvudet, och den andra behagligt utsträckt på det himmelsblå sidentäcket. Hon andades så lätt och lugnt. Ett litet guldhjerta med Alberts hår uti, hvilket hon redan som fästmö fått af honom, och som hon alltid bar om halsen på en fin svart snodd, det höll hon nu med de purprade läpparne. En gång qvillrade Milla litet i sin vagga, och då utsträckte Elina – alldeles i sömn – armen, vaggade litet, men öppnade ej ögonen och sof lika godt efteråt. Alberts öga fuktades och han log ömt på samma gång åt denna innerligen vackra, oskuldsfulla syn. På ett af sina visitkort skref han en morgonhelsning och en kärleksfull tacksägelse för gårdagens öfverraskning och skänker. Detta kort satte han vid kanten af Elinas toilettspegel, säker att hon då skulle få se det under morgonklädseln. Detta fulländadt måste Albert gå, ehuru påkostande det var. När Elina vaknade och fick veta att Albert redan var bortgången, helsade hon vårsolen än en gång med tårar. Hon hade så gerna velat tala vid Albert, velat be honom förlåta »den dumheten», som hon nu sjelf kallade det, att bara hafva gamla Mariana på födelsedagen. Under natten hade hon betänkt mången god och klok sak, funderat på att det kanske väl ej var så rätt ändå, att låta Mariana få för stort välde öfver sig, helst när Albert tyckte så litet om henne, vidare: att det väl ändå, i många förhållanden, var mycket som Mariana ej så alldeles kunde förstå sig på, och att hon (Elina) borde akta sig för att icke för mycket smittas af Marianas öfverdrift i en hel hop saker och ting. Men nu grät Elina bittert om morgonen för att hon ej genast, på färsk gerning, fick förtro allt detta åt Albert och bedja honom ej vara missnöjd med sig, ty hon började ana att det dock hos Albert kunde finnas kärlek till henne qvar, bara hon visste att locka fram den.
Ståndet väckt motion, deruti motionären fästat uppmärksamhet å behofvet af förtydligade lagbestämmelser angående strömmings-tionden och, till ådagaläggande häral, äfvensom af de missförstånd hvartill tvetydigheten i gällande författningar i ämnet kunde föranleda, såsom exempel anfört ett af Kongl. Maj:t den 7 Mars 1844 uti en enskild tvist meddeladt Utslag, hvarigenom Kongl. Majt. med undanrödjande af Kongl. Kammar kollegii förut gifna, efter motionärens omdöme, välgrundade utslag, ålagt en stor del af den fattigare befolkningen i motionärens hemort att till Pastor i Hållnäs församling årligen såsom fisketionde för hvarje båt leverera en fjerding salt strömming och fyra fiskeband. Efter omförmälande af åtsk lliga olägenheter, som 1 förenämnda fal! skulle blifvit en fö jd af den i nyssberörde nådiga Utslag åt gällande författningar gifna tydning, har motionären föreslagit, att en ny förordning i förevarande hänseende måne utfärdas; dervid och då, enligt motionärens tanke, gällande föreskrifter i ämnet, sådana de blifvit tolkade i Kongl. Kammar-kollegii utslag den 3 Oktober 1842 och utlåtande den 8 November 1843, bäst motsvarade rättvisa och billighet, motionären förordat dessas bibehållande, allenast de biefve med bestämdare och tydligare reduktion å ett ställe sammanfattade och i sådant skick offentligen kungjorda till efterlefnad; och har motionären vid slutet af sin framställning begärt att fä till Utskottet inkomma med Kongl. Kammarkollegii åberopade utslag och u låtande äfvensom de handlingar han i öfrigt kunde, lill utredande af nu gällande föreskrifter i frågan, komma i tilllälle att förete. Jemte Allm. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 35.
Jag vet ej, hvarföre icke detta exempel skall få följas nu, och det så mycket hellre, som det nu är de små capitalerna, som böra framkallas. De stora capitalerna, med dem har det ingen fara. I hela vår financiella rörelses tendens ligger capitalist-interesset, hvarmed man likväl förenar rent af ett förbud för de små capitalerna att få vara med) Jag förnyar min anhållan om propos., sådan jag begärt den. Hr Stråle: Såväl Bancooch LagUtskms utlåt, som reservantens förslag uppgör en mycket skarp skillnad emellan actiebank och solidarisk bank i afseende på fondens storlek, hvarpå de få bilda sig, hvilken för actiebanken är föreslagen till vida högre belopp än för den solidariska. För min del har jag icke varit nog lycklig att kunna upptäcka, hvarpå denna skillnad grundar sig. Jag har väl hört sägas, att en bank skulle vara solidare, i den mån den vore större, och att den brist i aetiebankens säkerhet i jemnförelse med den solidariska banken, som består uti den sednare bankens delägares solidariska ansvarighet, skulle ersättas genom bestämmande af högre belopp för såväl teckningssumman som actien för actiebanker än för solidariska. Det är väl sannt, att förhållandet emellan contanta cassan och utelöpande sedelstocken kan vara förmånligare för en större bank, än för en mindre, så att t. ex. den, som hade 4,000,000 i utelöpande sedlar och 1,000,000 i cassan, vore i bättre ställning än den, som hade 1,000,000 utelöpande och 45o,ooo i cassan, emedan den lilla cassan lättare kan uttömmas; men om man betraktar bankernas ställning i det hela, måste det vara gifvet, att deras utelöpande sedelstock måste äga ett förhållande till deras grundfond, att detta förhållande är proportionerlig! emellan den stora och lilla banken, och att således den stora banken effectivement icke äger mera solidite' än den lilla. Deremot är det ostridigt, att uti en större rörelse förlusterna och missbruken äro lättare dolda.
M. belönar förtjensten, så vill jag till och med sålunda förändra min motion, att, utan föreslående af en bestämd summa, med fullt förtroende öfverlemna till K. M:s nåd och rättvisa, alt bevilja det pensionsbelopp, som kan tilldelas en åldrig och sjuklig häradshöfding vid afskedstagande!. Har han under sin tjenstetid gjoi t sig förtjent af uppmärksamhet, så gör jag mig försäkrad om, att han ej lemnäs ulan tillräckligt årligt underhåll för sin återstående lifstid, allenast R. St. anvisa till K. M. nödiga statsmedel till besagda ändamål. Med begäran att min motion måtte komma under ytterligare öfverläggning uti H. StatsUtsk., anhålles vördsamt att StalsUtskrs betänk, blifver återremitterad!. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag erkänner visserligen, att målet, i närvar, stund, ej fått den utredning att StatsUtsk. kunnat uppgöra något förslag, och jag erkänner således riktigheten af StalsUtskrs åtgärd att icke nu befatta sig med uppgörande af något reglemente eller förslag i detta afseende. Men deremot skulle jag anse oriktigt att, genom bifall till StalsUtskrs utlåt.J, alldeles afskala frågan för denna gång. Om R. St. i stället skulle besluta, att lill K. M. ingå med underd. anhållan, att intill nästa riksdag sådana upplysningar, som fordras för alt kunna uppgöra ett pensionsförslag, måtte varda infordrade af K. M., hvarefter Ständelne vid en kommande riksdag kunde i saken erhålla nå - Do ii 18 Juli. 99 dig framställning af K. M.; så hoppas jag, alt något godt skulle kunna uträttas. Om det derjemte kunde lyckas att förändra aflöningssättet för domare, så att expedilions-lösen, i stallet att tillfalla domaren, lades på chartan och inginge till statsverket; så borde man så mycket hellre vara beredd på pensioners anskaffande åt ålderstigna häradshöfdingar som ville afgå. Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, till StatsUtsk., på det en sådan förändring, som jag nu framställt, måtte kunna föranledas. Frih. Cederström, Jacob:
Hvarför ja någon riktigt vägande orsak visste hon ej, men han hade en förmåga att irritera henne, som var alldeles obegriplig, han gjorde henne ibland så nervös, att hon hade svårt att vara i samma rum som han, hon tyckte till och med ofta, att det var något förargligt i hans sätt, som frestade henne att snäsa honom för hans oskyldigaste anmärkningar. Hon visste, att dessa känslor voro fullkomligt individuella. Alla andra tyckte om honom. Herrarne sade att han var »ovanligt duktig» och fruntimmerna, att han var »utomordentligt hygglig och präktig» och så skulle just hon ha motvilja för honom. Ja, inte när han spelade och inte, när han ej var tillstädes, då kunde hon nästan ej komma ihåg någon enda sak af allt det, som under det han var närvarande förargade och retade henne, men det var väl inte tillräckligt, man kunde väl inte gifta sig med någon, som man bara kan tolerera, när han spelar viol eller är frånvarande. Men hon skulle handla hederligt. Hon skulle ej låta honom fria, hon skulle hindra honom. Hon hade haft så pass många friare, att hon ej ansåg det för en heder eller ett nöje att säga nej till ännu en, dessutom hade hon häromdagen i ett större flicksällskap, retad af ett uttryck Anna Wickman begagnat, sagt, »att det alltid är flickans skuld, om hon ej låter en man förstå, att hon ej tycker om honom, innan det går så långt som till ett frieri, det behöfde det aldrig göra, om man inte ville». Nå, sedan hade hon ångrat det där aldrig, när hon tänkte på ett par frierier, hon hade lyssnat till och som hon ej häller tyckte sig ha framkallat, men nu var det sagdt och nu skulle hon bevisa sig själf, att det inte varit något öfverord. Och dessutom, och nu sågo ögonen i spegeln drömmande och svärmiska ut, som de där guldskimrande ögonen kunde göra — dessutom ville hon vara snäll! Det gjorde henne ondt om honom. Hon kunde förstå, hur han med sin blyga, tillbakadragna natur skulle lida af att försöka säga sitt »jag älskar dig», liksom han ej visat det tillräckligt tydligt både förut och nu senast i afton. — Nej att låta Säfve fria för att ge honom en korg, skulle vara rent utaf grymt.
Genom ifrågavarande jernvägsanläggningar har en stor lättnad blifvit beredd uti kommunikationerne emellan de orter, som jernvägarne närmast beröra, och isynnerhet hafva städerna Gefle och Hudiksvall erfarit ett för deras handel och välstånd särdeles välgörande inflytande deraf, enär rörelsen å de till dessa städer gående jernvägar från desarnmas öppnande för trafik oupphörligt tilltagit genom en ovanlig liflighet i export, förnämligast af trädvaror, som å dem till städerna inkommit; och torde i en nära framtid det nyttiga inflytandet af dessa anläggningar i ännu större mån blifva märkbart, då i betraktande tages, att trafikrörelsen, ännu stadd i sin första utveckling, ofelbart måste, i följd af landets stigande odling och folkmängd samt den ännu åt skiljda håll spridda varuforslingens naturliga behof att sammanlöpa med jernvägarne, fortfarande tilltaga. Gefle-Dala-jernvägens inflytande på skjuts väsende t har visat sig uti ett betydligt minskadt antal från gästgifverierne utgångne hästar åt det håll, densamma sträcker sig; hvaremot de tvenne öfrige jernvägarne icke hafva stort inflytande å skjutsningsskyldigheten i allmänhet. b) Sjökommunikationer. Kustfart idkas till någon del med mindre segelfartyg från dels städerna, dels derintill gränsande kustsocknar, men bestrides förnämligast med ångfartyg, nemligen: Sten Sture, Alexander von Humboldt, Chapman, Berzelius, Njord, Thule, Söderhamn, Hudiksvall och Bråviken. Förutom städernas tre hamnar och lastageplatsen Sandarne, liggande å Söderhamns stads område, finnas följande kusthamnar, nemligen:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall af Stats-Utskottets förevarande Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogos ånyo och gillades följande StatsUtskottets den io dennes afgifne, och den 21 derpå följde på bordet legde, Utlåtanden: N:o 21. Rörande Gustaf Hjortbergs och aflidne Lagmannen Aspelins eflerlemnade Enkas, född Hjortberg, hos Herrar Fullmäktige i RiksgäldsContoiret gjorde ansökning om förnyelse af tvenne så kallade Trollhätte Slussverks Lottsedlar. I anledning af SlottsSnickaren J. Dumraths till Utskottet ställde ansökning om bestämmande af en viss tid, lefler hvars förlopp den, uti Sökandens här i Stockholm belägne fasta egendom, RiksgäldsContoiret beviljade inteckning, lill säkerhet för meddelad förnyelse af en förkommen af nämnde Contoir på Vex.elBanken utgifven Assignation, mätte till all kraft och verkan upphöra. 398 Den 3o Januarii. Rörande tryckningen af RiksStåndens Prolocoll vid innevarande Riksdag oell Bihanget dertill, försäljningspriset samt de medel, utaf hvilka tryckningskosthaderne skola bestridas. Föredrogs ånyo StatsTJtskottets den 10 dennes under N:o 24 afgifne, och den 21 derpå följde på bordet lagde Utlåtande om nedsättning i priset förde exemplar af BondeStåndets tfyekta Protocoll vid innevarande Riksmöte, å hvilka Ståndets Medlemtnar utfästat sig att prenumerera. Herr Crusenstolpej Magnlis jacob: Jag hemställer om det icke vore skaij alt detta Utlåtande linge hvila, till dess BondeStåndet derom fattat definitift beslut. BondeStåndet har först beslutat, att hvarje af dess Ledamöter skulle köpa ett exemplar af Ståndets Protocoller, och sedan supplicando hemställt om prisets nedsättande å inköpskostnaden.
Komp. i Stockholm, hvilka blifvit erbjudna, såvida ackordsbeloppen till Banken eller för dess räkning till Bankens hus i Hamburg kontant inbetalades inom två månader efter det Fullmäktige af Rikets Ständers beslut härom undfått del, samt tillåtit att Bankens derefter åtei’stående fordran på grund af protesterade vexlar finge i Bankens räkenskaper afskrifvas, så har, efter det vederbörande fullgjort det vilkor, Rikets Ständer bestämt för de gjorda ackords-anbudens antagande, återstoden af Bankens ifrågavarande fordran 71,786 R:dr 35 öre Runt blifvit i Bankens räkenskaper för nästlidne år afskrifven. § io. Beloppet af Såsom fortsättning af den uti 20 § af 1860 års Revisions sediar^idle, berättelse intagna redovisning för beloppet af Bankens utelöpande skilda tidsedlar, få Revisorerne meddela följande uppgift: eunkterBankens utelöpande sedlar utgjorde: 1860 Oktober 6 R:dr 41,274,092: 30. November 10 „ 38,289,962: #i. „ April 6 „ 40,007,348: 02. Uti förestående summor äro jemväl inräknade de å Låne Afdelningen anordnade förskott i och för Postremissmedelsoch Postvexel-räkningarnes förstärkande, men då dessa förskott motsvaras af kontanta behållningarne hos Låne-Kontoren i dervarande Postremiss-kassor, så måste afdrag derför ske, för att det verkliga beloppet af utelöpande sedlar må kunna erhållas, hvilket, med iakttagande af sådant afdrag, befinnes utgöra: 1860 Oktober 6 R:dr 37,074,092: 30. 1861 September 7 „ 38,680,056: 96. § 20. Fullmäktige, som ansett försigtigheten bjuda att i tid förstärka Myntning Bankens under detta år ganska strängt anlitade förråd afmyntadt silfver, hafva derföre under den 23 nästlidne Maj hos Kongl.
Direktion uti underdånig skrifvelse, som den 31 sistlidne Januari till Kongl. Majit inkommit, framställt de omständigheter, hvilka ansågos ännu motverka ett fullständigare uppnående af veterinär-läroanstaltens ändamål, och dervid hufvudsakligen anfört: alt de åt inrättningen upplåtna byggnader befunnos dels alldeles förfall 11a eller fordrande en skyndsam hjelp för att icke blifva det, dels ock otillräckliga, helst flera större och mindre träbyggnader såsom odugliga borde rifvas; att Direktionen hos Kongl. Majits Öfver-intendents-einhete begärt och erhållit biträde för närmare undersökande af för handen varande bristfälligheter samt för uppgörande af kostnadsförslag till dessas afhjelpande och erforderliga nya byggnaders uppförande; att det belopp, 1,446 Ridr 32 sk. B:ko, som uti den af Kongl. Majit för inrättningen fastställda stat finnes upptaget lill extra utgifter, ingalunda är tillräckligt för att dermed jemväl i tillbörligt skick underhålla byggnaderna, hvartill, sedan behöfliga större reparationer blifvit verkställda, skulle, enligt hvad Ofver-intendents-embetet upplyst, erfordras årligen 1,000 Ridr Riksmynt; alt, vid företagen besiktning å inrättningens inventarier, mångå utaf dem befunnits utslitna och obrukbara, men att inrättningens medel ej heller förslå lill dessas återställande och komplettering; samt att, till följd af så väl för hand varande allmänt gällande orsaker, som af vissa anförda, för veterinärinrättningen egna, förhållanden, de i staten uppförda löner och arfvoden icke motsvarade behofven för nödig utkomst.
Jag yrkar derföre antingen afslag å Utlåtandet, eller att det måtte läggas till Handlingarne, under förklarande, att jag icke afstår från ettdera utan votering. Herr Grefven och Ordföranden erinrade, att den proposition lill återremiss han nyss haft äran framställa, endast angick återremiss till Ekonomiutskottet. Grefve von Rosen: Det är något alldeles ovanligt att lägga ett Utlåtande till Handlingarne första gången det förekommer. Jag hoppas att, om vi få skrida till votering, återremiss deraf skall blifva en följd, emedan de skäl, som gälde för återremiss afBancoUtskottets Betänkande i frågan, äro oantagliga till återvisande af det ifrågavarande. Att nu motsätta sig en återremiss, vöre att betaga BancoUtskottet tillfälle se de skäl, som sökt göra sig gällande vid detta, ur helt andra Den ir December f. ni. 29 åsigler än BaucoUtskottets behandlade Utlåtande. Det var dessutom icke allenast bristande tillgångar, utan förment osäkerhet i pantén, som föranlät BuncoUtskottets afstyrkande af motionen, och i senare fallet torde sådana upplysningar nu vara tillvägabragta, som kullkasta detta svepskäl. Jag förnyar alltså min anhållan om återremiss. Herr Manck af Piosenschöld: Om Herr Rosenqvists fruktan för återremiss endast kommer af ärendets behandling af BancoUtskottet, vill jag gerna afstå från yrkande på detta Utlåtandes förvisande till BankoUtskottet, och åtnöja mig med alt det återremitteras till Ekonomiutskottet, i fall Herr Rosenqvist derigenom vill spara oss en votering härom. Friherre Boye, Ludvig: Herr von Hartmansdorff har med en precision, som jag fåfängt skulle söka att öfverträffa, ådagalagt inconseqvencen af att nu afgöra EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande, sedan man i sista Plenum återremitterat BancoUtskottets yttrande i samma fråga. Jag förenar mig alltså i hans anhållan om återremiss, med begäran att härtill få lägga ett ytterligare skäl. Huru vårdar man saken, då man afgör den, innan man bestämt sättet för dess verkställande?