Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevisorerne ega att, vid deras första sammanträde, emottaga följande berättelser, nemligen: l:o af Banko-fullmägtige, dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet, dels ock om förvaltningen af Tumba pappersbruk; 2:o af Direktionerne öfver Banko-Diskont-verket i Stockholm, samt Låne-kontoren i orterne, om dessa diskont-inrättningars rörelse; 3:o af Bankens Under-styrelse, om den bemälda styrelse ålig gande förvaltning; och 4:o af Bankens Advokat-fiskals-embete, om de till dess befattning hörande ämnen. § 3- Revisorerne åligger a) att granska Banko-verkets tillstånd i alla dess delar, och huru detsamma, efter den tid, som sednast församlade Bankoutskott eller Revisorers granskning omfattat, blifvit styrdt och förvaltadt; b) att härvid noga tillse, huruvida så väl Fullmägtige, som Bankens samtlige embetsoch tjenstemän ställt sig de för detta Verk gällande lagar, ordningar och reglementen till efterrättelse, samt behörigen iakttagit och vårdat hvad dem för öfrigt ålegat eller varit anförtrodt; Banko-Utskottets Memorial M 48. c) att, derest nägot skulle finnas vara försummadt eller eljest kräfva rättelse, härå fästa Fullmägtiges uppmärksamhet och derjemte hos Rikets Ständer förhållandet anmäla samt föreslå de åtgärder, som, till vinnande af behörig verkställighet eller rättelse härutinnan, böra vidtagas; d) att dessutom till laga beifran af vederbörande befordra så beskaffade förseelser af Fullmägtige eller Bankens embetsoch tjenstemän, att Revisorerne anse åtal i anledning deraf böra ofördröjligen anställas; e) att öfver sådana frågor, derom Fullmägtige kunna vilja med Revisorerne rådgöra, sina åsigter och utlåtanden Fullmägtige meddela; f) att pröfva och afgöra besvär, som af Bankens embetsoch tjenstemän eller betjente blifvit i befordringseller andra, dem rörande mål hos Revisorerne i föreskrifven ordning anförda; dock kan genom
Härvid har Utskottet äfven fästat behörigt afseende deiå, att örn ock en hög Tull å vissa artiklar skulle vålla Tullförsnillning och den äfven kunde lika lätt, som ett Lurendrejeri-brott i alla andra afseenden föröfvas , har den likväl den allmänna opinionen emot sig, hvilken då den ofta med Bevillnings-Uiskotttts Betänk andantJ7 liknöjdhet öfverser Lurendrägarens handlingar, skådar Tullforsnillarens uti en svårare dager. I enstämmighet med dessa tänkesätt, och då det endäst beror af Regeringen, att med fremmande magter afsluta, så väl Handels, som andre Traclater, anser Utskottet. II. Riksens Högloft.
Den värde Talaren tyckes emedlertid tro, det RiddarhusSccreteraren icke kan betydligen verka til! skada för representationen, och anser de Embetsman , hvilka inom detta Hus äga säte kunna i berörde hänseende verka långt mera,' men jag torde till vederläggning häraf, såsom nyss få fästa uppmärksamheten dervid, att Rid™ darhnsSecreterarens verkningskrets icke är inskränkt inom Protocollets trånga område; att han är mer än de fleste i tillfälle att gifva råd och upplysningar, och att, om de än origtiga, kunna de också visserligen medföra mycket skada. Den värde Talaren har sluteligen kallat mina beräkningar öfver RiddarhusSecreterarens Xiöne-inkornster origtiga. Jag skulle dock önskat, att Talaien, innan han bedömt dem , först genomläst början af min motion. Der talas icke om hvad RiddarhusSecreteraren ovilkorligen hädanefter skall få uppbära i lön ni. m., utan om den inkomst man hade att påräkna, ifall samma Riksdagstid och samma antal introductioner hädanefter inträffade, som inträffat efter år 1809. Det är väl möjeligt, att detta antal hädanefter icke skal! blifva lika stort , och mariga orsaker kunde dertill förefinnas, men det är också icke omöjeligt, att andra orsaker kunna uppstå, såsom , skäl för enahanda förhållande i detta afseende, som hitintills; och dessutom, nai man gör en beräkning, måste man grunda den på hvad som Ven 17 Octobcr e, m. 59 varit och derutaf antaga ett medium för hvad sorn skali ske. Af sådan anledning har jag icke kunnat göra min calcul efter annat än förhållandet från år 180g, Skulle den värde Talaren tro beräkningen icke destomindre vara för hög, torde jag få nämna, det nuvarande Riddar husSecreteraren upplysningsvis meddelat mig en beräkning, som icke så mycket skiljer sig från min. Enligt densamma antages, att Riksdag endast hvart femte år infaller och då räcker uti 9 månader. Deraf uppstår, efter nuvarande aflöningsxnetliod, för året i Riksdags arfvode 540 R;dr.
Stats-Utskottet föreslagne utväg, till de inflytande Credit-Sedlarnes återsattande i omlopp, af Riksens Höglofl, Ständer gillas, och sedermera får vinna Kongl. Maj-.ts Nådiga afseen-* de, allt behof af omför malte biträde skall förekornmas; men Utskottet anser det emedlertid vara at högsta vigt för Allmänna Pennin-: gerörelsen och Riksgälds-Sedlarnes Credit, att icke någon gång, af oväntad, tillfällig, ehuru ej alldeles omöjlig anledning, hinder för ett oafbrutet ombyte af Credit-Sedlarna, emot Banco-Sedlar, ina inträffa, och vill Utskottet derföre, under förbehåll att Riksgälds Sedelstocken icke må intill nästa Riksdag på något sätt kunna ökas utöfver dess nuvarande belopp, meddela Herrar Banco-Fullmägtiga sådana föreskrifter, hvarigenom, i händelse emot förmodan den befarade förlägenheten skulle inträffa, Herrar Fullmägtige sättas i tillfälle, att Den 2$ Juli. att sedan Riksgalds-Contoirefs Herrar Fullinägtige vid hållet sammanträde visat, same förstnämnde Herrar Fullmägtige pröfvat och godkänt angelägenheten deraf, kunna under de för Riksgälds-Contoiret förut fastställda villtor bevilja samma Contoir ett temporairt biträde till Credit-Sedlarnes inlösen äfven utöfver de redan medgifna Två Millionerna. Sedan Banco-Utskottet, jämlikt livad ofvanföre är anfördt, uti dess vördsamma Utlåtande af den 30 nästl. Juni, lika med Höglofl, Stats-Utskottet tillstyrkt, att Kongl. Allmänna Magazins-lnrättningens ägande Ordinarie Disconträtt i Banken malte vinna en tillökning ifrån 300,000 R:dr till En Million, samt ber rörde Inrättning dessutom äga, att, vid inträffande svår missväxt, under vissa vilkor få begagna ett extra biträde i Banken af 500,000 R:dr, har Banco-Utskottet, med anledning af Höglofl.
Frih. Cederström: Om det icke är något annat, som fattas, för att bereda bifall till den af mig föreslagna inbjudning, än den omständigheten, att en inbjudning tilli ka måtte förekomma om instämmande i de af R. o. Ad. fattade beslut angide försäljning af bränvin, så får jag härmedelst föreslå, att R. o. Ad. heliade till Med-Stånden aflåta en inbjudning att i R. o. Ad:s förenämnde beslut instämma. Med detta amendement föreställer jag mig, att Gr. Lagerbjelkes betänkligheter skola försvinna; skulle Gr:n deremot, detta oaktadt, anse den af mig föreslagna inbjudningen icke böra afgå, så bl ifver deraf följden, att den af Gr:n gjorda hemställan, som af Ståndet blifvit bifallen, att ät Serskilda Utsk. updraga bestyret med redaktionen af de här beslutade förändringar i ofvannämnde försäljningslag, torde få en ganska osäker framgång. Ty det förefaller mig som om det Serskilda Utsk. icke vore pligtigt att af ett Riks-Stånd mottaga 248 Den 11 Augusti. föreskrifter, i hvilka de öfriga icke instämt, hvadan således den af R. o. Ad. för Utsk. beslutade föreskrift kan blifva utan all påföljd. Det var för att undvika detta ledsamma äfventyr, som jag väckte mitt förslag. Gr. Lagerbjelke tyckes icke hafva insett denna min välmening; men efter att ytterligare nu hafva sökt derom öfvertyga enhvar, som deltagit i det nyss fattade beslutet, fortfar jag således i min redan afgifna vördsamma hemställan. Gr. Lagerbjelke: För den händelse, att R. o. Ad. skulle bifalla den inbjudning Frih. Cederström föreslagit, hemställer jag blott, om det icke vore nödvändigt, att denna inbjudning ställdes så, att man inbjöde de öfriga Riks-Stånden att instämma med R. o. Ad. i de delar, der R. o. Ad. fattat definitiva beslut, skiljaktiga från dem Utsk. föreslagit. Ty om man inbjöde dem i allmänhet, så skulle man äfven inbjuda dem att instämma i de af R. o. Ad. beslutade återremisser.
Allt kantigt, tvunget och tillgjordt vid damens uppbjudning till dansen, vid hennes kringförande, vid slutet och vid damens återförande till hennes stol, bör undvikas och får äfven under dansen icke skönjas. Armarnes öppnande, t. ex. vid menuettens slut, måste ske fullt af ödmjukhet och anständighet samt med blygsamt återhåll; ansigtet måste vara fullt af ömt allvar och flärdfrihet. Händerna böra hållas med lindrig fasthet. Man tillåte sig aldrig ställningar, som kunna misstydas, eller skamlös tilltagsenhet. Hvarje tvetydig min under dansen är en förolämpning mot anständigheten, mot den person, med hvilken man dansar, och mot sällskapet; det röjer en straffbar brist på aktning. Vid valser m. m. öfverskride man aldrig nödig måtta. Det är en verklig råhet och bondaktighet, att så länge fortsätta dylika dansar, tills dansaren eller dansarinnan drypa af svett, flämta efter luft och måste gå omkring i salen, likt hästar efter omåttlig ansträngning. Vid dansar i kolonner eller quarréer fordrar aktningen mot de dansande, att man hvarken skingrar sin egen eller andras uppmärksamhet, att man ger noga akt på turerna och ej försummar någon figur. Man ihågkomme alltid den regel, att dansen egentligen måste vara ett mimiskt ackompagnement af kroppen och fötterne till musiken, att den derföre i sina rörelser måste hålla takten, och att den skall uttrycka och relevera musikens innehåll och den deri liggande känslan. Den, som noga följer denna regel, skall säkert dansa med ädelt skick och odeladt bifall. Endast råheten kan finna nöje i ett vildt ras och jägtande i dansen. All värdig hållning försvinner dervid; man stormar oförsvarligt på helsan, och allt nöje sättes i fara att störas genom förskräckande uppträden. BUGNINGAR. Dessa indelas vanligen i den gående, stående och sittande. Vid dem alla kommer det hufvudsakligt an på följande reglors iakttagande: För en hög person bugar man sig djupt, och ännu på ett visst afstånd; mindre djupt och på ringare afstånd för den förnäme.
I alla dessa 5.r liar lzliibbeii blifvit wl3elmoiiicn~ trogen och finner sig så viil dar, att tanken p i egen kliibl~lokal hittills tillbakatra1igt.s soin alltf ör dyrbar och ansvarsf iill. E n gling oin h e t, i januari, bjudas herrar, livilka anniodas att deltaga i sk&amp;ltal och &amp; ng, ocli c23 gir det iniintert till. Oin cliainpagneii ej flödar sk flödar det fina skaintet, och det a r nggot för mer. Det lider intet tvifvel, att den amerikanska kvinnorarlden liar s so ros is * att tacka för en ej oansenlig del af sin emancipation, 1iviE ken iinder de sista 20 h e n framskridit ined jättesteg. » EJorosisw förkunnar genonr sj alfrs sin tillvaro och sin blomstrande stiillning samma~a7zållningens ez; an.gelizm, soin jii ar niitidens på alla. oinrhden. &gt;,Sor o s i s ~ bar - alliiiänlietens liån och löjen, alla baiibryt.ares beskärda del, med filosofiskt lugn och skördade omsider den triumfen, att sanime Inaii, soin yttrat sitt tvifrel oin kliibhid6ns iitförbasliet bland fruntimmer, öppet ocli manligt tog sina ord tillbaka ocli erkände sitt inisstag. Ja, s Sorosis D har för den amerikanska kvinnan briit.it 1iihng.n banor genom iirskogeii, och hjiilpt till att bättra upp de gamla tilltrampade stigarna. E t t visst frimureri råder bland dess inedleniinar. Esprit de corps, &amp; r ett ord med djup betydelse, som &amp; lagger oafvisliga förpliktelser. Välgörenhet utöfvas ock, men i all tysthet.
Det är sann t, att de §§., uti hvilka ändringen icke var af Regeringen bifallen, qvarstodo i all deras förra gällande kraft; men då svårligen kan motsägas, att, x. H. 9 i3o Den 18 November f. m. genom deras sammanfogning till de ändrade §§:ne> ett helt uppkom, af stor afvikelse ifrån hvad Ridderskapet och Adeln hade begärt, och man torde äfven kunna säga, från allt hvad Ridderskapet och Adeln förmodade, så frågar jag: var detta sammanstående, var denna så skil jag tiga redaction icke en så hufvudsaklig omständighet, att, tilldess fastställande, äfven Ståndets beslut och bifall erfordrades? Och jag frågar: har det någonsin blifvit lemnadt? — Med en lika helgd åt håda Lagstiftningsdelarnes rätt, bestrider man icke, att ju Regeringen ägde, att, af ändringsförslaget, bifalla vissa delar och afslå andra; men man hör då icke heller bestrida, att, när Regeringen hade af denna rätt sig begagnat, så återstod ännu den motsvarande rätt för Ridderskapet och Adeln, som just derigenom uppkom, nemi. att derefter tillse, huruvida ändamålet, den sökta förbättringen, på sådant sätt erhållits; eller ej; samt att, i sednare fallet, återgå till hvad Ståndet förut ägde; men, jag frågar, har väl Ridderskapet och Adeln här fått begagna sig af denna rätt? Jag tror mig icke begå ett misstag, då jag tager mig friheten, alt till Ministérens egen lojeatet hänskjuta dessa frågor; men viss är jag, att — svaret må nu blifva hvilket som hälst — så skall dock alltid, så hos Ridderskapet och Adeln, som hos hela allmänheten, en viss tvetydighet Den 18 November f. m. vidlåda, och ett visst missnöje åtfölja denna Riddarhusordning; och på öfvertygelsen derom grundar jag den förhoppning, att Ministeren skall snart, äfvenså gärna, som vi, bidraga till missnöjets försvinnande, derigenom, att en ny och med Ridderskapets och Adelns rätt och önskningar mera öfverensstämmande Riddarhusordning meddelas.
Underrätts Dom, enligt 1 och 15 §§ i 23 Kap. Rättegångs-Balken, sådane de lyda i Kongl. Förordningen den IB April 1849, skall erlägga, och hvilka belopp, utgörande i Härads-Rätt tre och i RådstufvuRätt fem daler, Domaren, som dömt, jemlikt berörde Kapitel 19 §, får behålla, antingen motvädjade beslutet gillas eller ej. Riksdagsfullmäktige!) Eric Ericsson från Gefleborgs Län, hvilken framställt yrkandet angående vadepenningarnes upphörande, har, såsom skäl derföre, hufvudsakligen anfört, att de förlorat sin ursprungliga betydelse, samt kunde ej eller ur annan synpunkt nu mera försvaras. Men om än det förra är sannt, kan deremot Utskottet icke medgifva riktigheten af det senare. Betydelsen var nemligen i fordna tider densamma, som sjelfva ordet vad i egentlig mening innebär: Parten och Domaren slogo sig emellan vad, huru saken i högre Rätt skulle aflöpa, men Domaren höll vanligtvis dubbelt emot Parten och den, som tappade, gaf ut vadet, hvaraf den andra tog ena tredjedelen, och återstoden skiftades emellan den, sorn pröfvade domen och häradet. Redan före 1734 års lag hade likväl det gamla vadsättet kommit ur bruk, så att, likasom nu sker i enlighet med berörde lag,. Parten blott vädjade och Domaren tog vadepenningarne, ehvad domen fastställdes eller icke. Men lika litet som vadet, betraktadt från dess ursprungliga betydelse, är förenligt med nu rådande åsigter i afseende på förhållandet emellan Domare och Parter, lika litet synes den förändring, som i denna del egt rum, böra leda Bill. till R. St. Utan att ingå i forskning, angående orsakerne till berörde förändring, anser sig Utskottet endast böra erinra, att dessa avgifter för närvarande i sjelfva verket ej kunna betraktas annorlunda, än såsom en vedergällning för de skriftliga hänvisningar till talans fullföljande, som meddelas den vädjande, derför Domaren icke lärer vara mindre berättigad till ersättning, än för annat hans lika beskaffade expeditionsbesvär.
Då 3 mom. i g §. blifvit gilladt af Preste och Borgare-Standen. men hvart och ett af de öfrige Stånden finnes vara ensamt i dess serskilda mening, hemställa Utskotten, att Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet måtte förena sig med förstnämnde arne Stånd om antagande af ifrågavarande mom-, hvilket i den blifvande 11 §. komme att utgöra det 3:dje, så lydande: Den rättighet, som 1 punkten af denna §. tillerkänner borgenär, emot Directionens Ledamöter, skall i allmänhet ej ega rum, sedan dessas förvaltning upphört, vare sig genom dödsfall, eller att de i behörig ordning af gått från Directionen, eller att Banken blifvit försatt i coneurs-tillstånd; dock vare, i sistnämnde fall, de Directeurer, under hvilkas förvaltning concursen inträffat, i fortfarande ansvar med egendom och personer för alla Bankens utgifna tryckte eller graverade credit-sedlar och invisningar; är lagsökning börjad emot Directions-Ledamot, uman dess ifrågavarande förvaltning upphört, må kr af vet i laga ordning fortgå) to 1 mom. är till principen godkändt utan annan skiljaktighet, än att Presteoch Bonde-Stånden ansett den föreslagna treåriga praescriptionstiden böra till 2:ne år förkortas, och i denna omständighet torde meningarne lättast sammanjemkas genom proposition på nämnde 2:ne Stårtd's me - Bancooch Lag-Utskottens Memorial N.o 6. 29 liing. — 2 mom. är af Presteoch Borgare-Stånden gilladt, samt öfverensstämmer äfven med Ridderskapets och Adelns beslut, utan annan afvikelse, än att Ridderskapet och Adeln uteslutit orden: ”i anseende till af Banken iråkadt concurstillstånd.”
— Jag kan ej till fullo gilla hvad Utsk. föreslår, och skulle hafva ganska många invändningar att göra; men det skulle föra mig alltför långt, om jag skulle inlåta mig i någon granskning, något bedömmande af de många och vid - Den 9 Maj f. m. 4'9 lyftiga detaljerna, hvartill jag dessutom erkänner mig, ännn icke vara fullt rustad. Jag lemnar derföre dessa alldeles å sido, och det så mycket hellre, som jag anser det vara en tacklös möda alt på detta rum inlåta sig i någon strid om dem, emedan det Liefve endast ett ändlöst ordande utan möjligt resultat. Det är örn principerna vi här skola strida; åtminstone bör kampen om dem alltid först vara afgjord, innan den om tillämpningen börjar; kanske blef den det här redan en gang vid något foregtde riksmöte; men oin så var, var det ej mina ideVr, som då vunno seger; och då bjuder mig min [iligt att utkasta stridshandsken ånyo. Denna pligt Uppfyller jag nu, då jag öppet och offentligt framställer denna sats, att Sveriges försvar skall stödja sig framst på folkbeväpning och ej främst på stående här. Jag uttalar ej gerna offentligt mina känslor, men så många hafva tid efter annan här trädt upp, som mig tyckes med nog stränga anspråk att uteslutande förstå älska vårt dock gemensamma fosterland, att jag förlåter mig sjelf, att också jag nu, för en gång åtminstone, öppet förklarar, att jag tiotsur hvar och en inom eller utom detta lius, alt för detsamma hysa varmare och oinskränktare tillgifvenhet, än jag. — Så älskar jag detta vårt gamla kara Sverige, att för des* skull jag glad vill, hvad stund som helst, uppoffra allt hvad dyrbarast jag äger; och min innerligaste önskan är, att kommande århundraden skola finna det lika fritt och lyckligt som del under så många redan försvunna sekler nästan alltid varit; jag ville göra allt, för att veta dess sjelfständighet tryggad för den mest aflägsna framtid. Ej fruktar jag på allvar för denna sjelfständighet; min kärlek till mitt land är sannerligen dertill alltför stark; den har alstrat den mest orubbliga lefvande tro på dess fortfarande lycka, äfven under möjligen stundande svåra skiften.
Efter allt hvad jag funnit, har Friherre Anckarsvärd föreslagit ett så rikligt och fullständigt sätt för afgörandet af detta vigtiga ämne, att jag icke allenast med honom fullkomligen instämmer, utan tillika tar mig friheten underställa, om icke Ridderskapet och Adeln ville bifalla hvad Friherre Anckarsvärd proponerat, och, i sådant fall, tillåta, att dess beslut de öfrige Respective RiksStånden tillkännagifves. Herr Munck af Rosensköld: Jag ber att till Protocollet må antecknas, att jag så mycket mindre kan dela Friherre Anckarsvärds öfvertygelse, att Ledamöter af RiksStånden borde ifrån den blifvande Committéen uteslutas, som sådant innefattar ett misstroende till oss sjelfva. Om ock blott Embetsman af Riksens Ständer valdes, så funnos dock Ledamöter af Committéen, sorn ägde Riksens Ständers, och icke möjligen blott Konungens, förtroende. Friherre Boije: Herr Rosensehölds anmärkning om formalitetens iakttagande är ganska riktig; och jag anhåller alltså 0111 proposition till remiss, antingen till ConslilutionsUtskottet, eller till det Särskilta Utskottet. Friherre Anckarsvärd: Mycket ogerna förlänger jag en discussion, som redan länge varat, men då tillmålen göras mig, som fordra ett besvarande, kan jag ej neka mig att förklara, det Herr Rosenschöld mycket misstagit 36o Den 27 Maji. sig, då Iian trott mig hysa misstroende till Ridderskapets och Adelns Ledamöter; jag vädjar till Ridderskapet och Adeln, om något yttrande undfallit mig, som kunde gifva anledning till en sådan förebråelse, och om så skulle skett, beder jag, att sådant då må tillräknas ett felaktigt uttryck, men ingalunda meningen; jag har sagt, att om val ibland oss skulle ske, folie det säkert på den pröfvade erfarenheten, och att denna i sådan fråga som den nu befintliga, träffas hos den varande, eller hos den som varit Embetsman; jag har yttrat den tanka, att Riksens
Som en ibland de förstnämnde Obligationerne, utfärdad lill Handelshuset här i Stockholm Ragberg 8c Comp.C011- cours-Massa å 2 56 R:d 27 sk. 7 r:st. genast åter ingick till Riksgälds - Contoiret, såsom utdelning utur nämnde Concours - Massa för Contoirets hos densamma egande fordran, så blef beloppet af denna Obligation uti Räkenskaperne affördt med 256:27.7. Transport i,653,2i4:34- 3. 3go Biksens Ständers Transport i,653,21 34.5, Hvadan återstoden utgjorde 3o5,578:36.p, Vid 1815 ars Urtima Riksdag, bevilljades afledne Commerce-Rådets i Helsingfors Seder holms här i Sverige hosatte Arfvingar ersättning för en lika beskaffad fordring hos Franska Regeringen , som de förut om förmälde, samtefter enaliande Liqvidationsgrunder, som för desse blifvit, vid förra Riksdagen , fastställde; och i följd hvaraf till Sederholmske Arfvingarne, hvilka icke, lika med de öfrige F01- dringsegarne, förut uppburit något förskott, utfärdades Obligationer med 5 proCents Transport 3o5,578: 30.9. 1,653,214:34. 5. Revisorers Berättelse. 391 Transport 3o5,578:36.9. i,653,2i4:34*5* ärlig Ränta, förfallne till betalning d. 1 Januarii 1823 å B:co R:d 6279:31.- Och lika beskaffade
Domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort Uti Högsta Domstolen — Ej må flera än Åtta Ledamöter på en gång tjenstgörande vara. § 106. Finner Utskottet hvaruti, i stället för Siats-Råd, fyra de äldste Justitie-Råd i dessa fall komma att säte laga fastställd varder. Bih. till R. St. Conslitutions«Utskottets Memorial, IV,: o 10, N:o 10. (Ank. till Exp. Ulsk. d 13 Nov. kt. 11 f. ra. Memorial till Riksens Ständer, rörande Stals-Utskottets anmärkning, i fråga om de år 184i fastställda Rönings-stater för KammarKollegium och Kammar-Rätten.
Under l:sta qvartalet år 1859 1,033,000: — 2,128,500 — » 2: dra qvartalet af samma år 2,602.000: — 2,931,000 — » 3:dje qvartalet af dito 842,000: — 1,372,000 — » 4:de qvartalet af dito 864,000: - 596,000 — » l:sta qvartalet af innevarande år . 40,000: — 173,338* 33 » 2:dra qvartalet af dito 3,404,000: — 634,361 67 » Juli och Augusti månader af dito 1,475,900: — 564,900 — Summa E:mt R.dr 10,260.900; — 8,400,100 — Ehuru Revisorerne funnit den af Fullmäktige sålunda ombesörjda förräntning af Riksgälds-kontorets kontanta kassabehållningar fortfarande vara med omtanka bedrifven, hafva likväl Revisorerne. på skäl, som uti deras angående Banko-verket afgifna berättelse finnas anförde, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att Riksgälds-kontoret må befrias från åliggandet att utlåna sina kassa-behållningar och att desamma i stället må mot ränta insättas å depositions-räkning i Banko-diskont-verket, under de vilkor i öfrigt, som Revisorerne uti förenämnde berättelse föreslagit.