Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man lägger så omätlig vigt på att denna tryckfrihet icke skall kunna förändras utan 4 Stånds beslut; finnes det likväl någon som tror att icke våra lif, vårära och vårt gods äro tillräckligt skyddade genom civil-lagen, hvilken dock af Konung och tre Stånd kan förändras. Jag skattar tryckfriheten i vårt land lika högt som någon annan, och jag anser den i våra seder, våra bruk och våra hjortan vara så rotfästad, mine Hrr, att hos oss det förhållande är otänkbart, att tre Stånd skulle vilja upbäfva densamma. Det var med glädje jag under föreg:de Riksdagen såg detta förslag framkomma; jag biträdde det då och är Regeringen tacksam för detsamma. Jag instämmer helt och hållet i de premisser, som af den förste värde talaren blifvit upslälide; men jag kommer icke till samma resultat som han. Jag gillar förslaget, emedan jag anser det vara godt samt instämmer uti K. M:s yttrande uti Dess Propos. , att det. skulle vara ett sätt, hvarigenom Konung och Ständer lättare skulle kunna samverka för att hindra de missbruk af tryckfriheten, som hos vår press så ofta äga rum. Men jag kan icke, på sätt den förste värde talaren yttrat, finna att Regeringen begått ett så stort misstag, sorn han och många med honom beskyllt henne för, att man derpå skall kunna grunda ett afslag. Lika med honom hade jag visserligen önskat att Regeringen, å sin sida, hade framställt ett förslag, hvarigenom Ständerna hade erhållit kännedom om hvarthän man syftade; men jag medgifver ingalunda, att Regeringen i detta fall gifvit något löfte. Regeringen har i sin Den 13 December f. m. 609 sin Propos. sagt, »att önskan att hämma de ifrågavaride missbruken »vore allmän, och att Regeringen ville gå denna allmänna önskan »till mötes,» till följd hvaraf hon just framlagt det förslag, som i dag är under öfverläggning. Att något förslag till special-lag icke jemväl blifvit framstäldt, kan för mig icke utgöra något skäl att förkasta det förevar:de förslaget.
Då det emellertid sedermera visat sig, att trafiken på jernvägen och i bredd dermed jemväl inkomsterna år från år tilltagit, skulle bolaget hafva egt godt hopp att Ståts-Utskottets (Jlldtande N:o 27. 9 att för framtiden, utan vidare uppoffringar, än förlusten af räntan på det af delegarne tillskjutne kapital, kunna till allmän båtnad underhålla jernvägen i fullständigt skick, derest icke vid jernvägens anläggning blifvit begånget ett fel, bestånde deri, att de af det äldre bolaget inköpte, endast för begagnande af hästbana afsedda, lättare räler af endast 8 skålp. vigt per löpande fot blifvit, äfven sedan beslut fattats att banan skulle byggas för lokomotiv, begagnade på en sträcka af 44,260 fot utaf den 58,260 fot långa banan. Det dröjde derföre icke länge efter det jernvägen blifvit för trafiken öppnad, innan nämnde räler visade sig vara alltför svaga att bära lokomotivens tyngd, till följd hvaraf sliper, beräknade att under de svagare rälerna läggas på 2 fots afstånd, måste, för vinnande af bärighet emot den större tyngden, i stället nedläggas på en och en half fots afstånd från hval andra. Den förökade underhållskostnad af banan, som förorsakades genom denna förändring, och som, i anseende till slipernas benägenhet att snart taga röta och blifva oanvändbara, oftare komme i fråga att bestridas, vore i och för sig en tärande kräfta på jernvägsintraderne; men då dertill äfven komme, att dessa svagare räler genom nötning och den förändring, som deras inre textur af skakningen undergått, snart nog blefve helt och hållet obrukbare och måste mot andra af gröfre beskaifenhet utbytas, motsåge bolaget med bekymmer den icke aflägsna framtid, då uppoffringar förestode, hvilka bolaget omöjligt skulle kunna bära och hvilka följaktligen skulle hafva bolagets ekonomiska undergång till följd.
Härmed synes mig ändamålet jemväl vara vunnet, och då Lagstiftaren icke ansett nödigt föreskrifva, att när omedelbart till Domstolen, inom hvars domvärjo intecknade fastigheten är belägen, inteckningshandiingen för förnyelse ingifves, den skall ordagrannt införas i protokollet, så kan jag icke tinna någon giltig grund, hvarföre detta mera skulle fordras, om bandlingen i berörda ändamål företes inför Domstolen i borgenärens boningsort, och detta så mycket mindre, som den ena Domstolen i allmänhet måste anses lika skicklig som den andra att bedöma, huruvida en handling blifvit i hufvudskrift uppvisad, samt urskilja och beskrifva de omständigheter, hvarpå densamma med säkerhet må kunna igenkännas. Det ordagranna införandet i protokollet af intecknings-handlingen leder äfven ofta till en vida högre expeditionslösen, än annars kunnat påföras, så att åtminstone icke vinningslystnad kan vara bevekelsegrunden för ett motsatt förfarande uti ifrågavarande hänseende.» »Frågan har emellertid jemväl varit föremål för pröfning hos Konungens Högsta Domstol. Sedan uti likartadt fall ett Götheborgs Rådstufvurätts Utslag den 29 December 1841 blifvit af Kongl. Götha Hofrätt den 18 Februari 1842 faststäldt, har Kongl. Maj:t, uppå underdånigt ändringssökande af Advokat-Fiskals-embetet i Rikets Ständers Rank (efter nedsatt revisionsskilling), medelst Dom den 28 Juni 1843, förklarat: att enär Kansli-Kommissarierne i Rikets Ständers Rank, med företedda bevis från Stockholms Rådstufvurätt styrkt, att de för då ifrågavarande två lån utgifna original-skuldsedlar blifvit, i afseende på tillernad anhållan om inteckningarnes förnyelse, den 20 November 1841 uppviste hos Rådstugurätten och derom vid samma
Knappt någon torde derföre kunna neka, att det ju tydligen varit Lagstiftar nes mening, att icke tillåta någon ändring i Grundlagen, med mindre Rikets Ständer vore derom ense, viel tvänne på hvarandra följande Riksdagar. Men, säger man, andemeningen må vara hurudan som helst, så skola dock Grundlagarne i hvarje serskildt fall efter ordalydelsen tillämpas: och sorn på flera ställen stadgas, alt Ständerna icke få besluta öfver ett Grundlags-för sia g vid samma Riksdag detsamma blifvit af Constitutions-(Jiskottet framställdt; så är det klart, säger man, att de icke heller kunna förkasta det, emedan detta icke skulle kunna ske utan beslut, hvilket är förbjudet. Härvid får jag först erinra, alt den döda bokstafvera vid mångfaldiga tillfällen omöjligen kan förs:ås och rätt tillämpas, derest man icke tillika lar andemeningen i öfvervägande. Och en af dem, som sjelf hade verksammast deltagit i stiftandet af Regeriugs-Formen, nemligen framlidne Riddarlnis-Seoreleraren A. G. Silfverstolpe, yttrade lill Ridderskapets och Adelns Protocoll den 16 Sept. 1809, såsom en allmän princip, ’’att Grundlagens föreskrift må efter/efvas efter bokstaf s-meningen, der den är klar, och i vidrigt fall efter andemeningen ärligen tolkad.” Och att Ständerue åtminstone icke äro genom en klar bokstafsmening uttryckligen förbjudne att genast förkasta ett af Constitutions-Utskottet framställdt förslag till ändiing i Grundlag, skall jag nu dernäst söka något utförligare visa. På alla de ställen, hvarest Ständerna förbjudas att vid första Riksdagen besluta om ett af Constitutions-Utskottet framställdt Grundlags-förslag, tages nemligen ordet ”besluta” såsom betecknande endast den handling, hvarigenom förslaget slutligen antages till Grundlag. Målets beredning vid första Riksdagen 4 Cormitutioits-XJtsftoftets Memorial Nio kallas i Grundlagen öfverläggning, oaktadt äfven den naturligtvis icke kan aflöpa utan en sådan åtgärd, som vanligen kallas beslut.
Han saknade energi att hålla den andre på afstånd, önskade bara, att han måtte utvälja någon skiss, köpa den och gå sin väg, om han också inte ville betala den med mer än fem. Men den lille grosshandlaren satt kvar på stolen och såg sig omkring, betraktande de taflor, som hängde kring väggarna. Och med en pinsam förnimmelse af fruktan, märkte Melin, att ingenting, af hvad som fans, väckte köparens intresse. Hans arbeten sjönko plötsligt i hans egna ögon, alt som han granskande sökte ibland dem, för att finna något, som kunde mätas i pängar. Tomma, fattiga, värdelösa och utan ramar hängde dessa ljusa stycken omkring hans väggar, och alla hans arbeten voro inte värda ens en fråga efter priset, när de skulle skaffa sin upphofsman mynt. Den lilla rest af motståndskraft och själfkänsla, som ännu fans kvar, liksom förintades under denna intresselösa likgiltighet, hvilken från de kalla, undersökande ögonen bredde sig ut öfver hela rummet. Melin satt fullkomligt passiv och hade bara en enda tanke, den, att han åtminstone inte skulle bjuda ut sina taflor, om den andre icke själf gjorde någon min af att vilja köpa. Grosshandlaren satt där och pratade om ditt och om datt, om herr X., som hade gift sig, herr Y., som hade flyttat tillbaka till Sverige, om årets salong och om impressionismen. Han blef alt mera hemmastadd och alt mera förtrolig. Melin hörde på honom, som om han hört en stämma på afstånd, hvilken plågade honom med att upprepa gamla bekanta historier och resonnemang, som det äcklade honom bara att tänka på. Han svarade enstafvigt och förströdt, endast därför, att så fort den andre tystnade, öfverfölls han af fruktan, att mannen skulle stiga upp och gå. Som om han saknat förmågan att röra sig, satt han stilla på stolen, förlamad af den skrämmande tanken, som för honom var betydelsefull, att besöket kanske var föranledt af en nyck, en fantasi, en tillfällighet. Kanske hade den andre gått förbi och bara velat hvila sig en stund, därför att junihettan på boulevarderna plågade honom.
Ränteoch amorteringsanslag för de fonderade lånen 1,017,249: 2. Förskjutna medel till fortsättningen af statens jernvägsbyggnader 9,112,000: — Omkostnader för 1863 års tillfälliga och 1864 års jernvägsbyggnadslån 18,823: 73 Tillsvidare förräntade medel 3,885.927: 77 Kostnader för riksdagar och statsrevisioner samt aflöning och expenser för Rikets Ständers Justitie-ombudsman och hans Expedition m. m. 73,005: 43. Förvaltningsoch uppbördskostnader samt pensioner m. m 115,909: 8. Fromma stiftelsers andelar af kortstämpelafgiften 55,734: 87. Utbetald brudgåfvovinst 50: — Förskott till inlösen af förfallna räntekuponer till Riksgälds-kontorets obligationer och till extra brandförsäkrings-afgifter för stadsegen „ domar, intecknade för byggnadslån, 17,000:' — Återbetalda medel å Riksgälds-kontorets kreditiv-räkning i Rikets Ständers Bank 2,200,000: — Summa R:dr 26,906,079: 42. Som Riksgälds-kontorets här uppräknade utgifter under år 1864 öfverstego inkomsterna under samma år med R:dr 1,427,973: 97. så Inde följaktligen den å detta verks räkning JVs I i Rikets Ständers Bank innestående behållning, som vid årets början utgjorde R:dr 1,793,958: 68. under dess lopp minskats med skillnaden mellan inkomsterna och utgifterna, eller » 1,427,973: 97. och uppgick alltså vid årets slut till R:dr 365,984: 71. Riksgälds Såsom tillägg till nu meddelade uppgifter angående beloppet af de till Riksgälds kcmtorets inkontoret influtna eller derifrån utbetalda medel, få Revisorerne meddela följande, från komster och Fullmäktiges till Revisorerne afgifna berättelse hemtade, upplysningar om
St:r sjelfva beräknat en sådan minskning till omkring 500,000 rdr om året i tre år, och att af dessa tre år, redan ett var förflutet, innan Franska traktaten trädde i verket, så att den beräknade summan fick fördelas på två år, och dels att äfven på andra håll uppstått så stora öfverskott, som icke blifvit af It. St:r beräknade, att Regeringen kunde med full säkerhet antaga, alt icke till följd af Franska traktaten någon statsbrist skulle uppstå. Utgången har också visat, att någon sådan icke inträffat. Icke heller kari med lög sägas, att R. St:r genom traktaten blifvit förhindrade, att genom tullar upptaga lika mycket som förut eller mera, enär de förnämsta kassa ärtiklarne äro af traktaten oberörda. Den omständigheten, att Konungens så lange oomtvistadt begagnade makt att nedsätta tullar nu på en gång så häIligt angripes, föranleder naturligen till framställande af den frågan, huruvida en sådan magt är i sig sjelf princip-vidrig eller konstitutionel origtig, och alt aidedningen, hvarföre man hittills lemnat den oantastad endast är att söka deruti, att de konstitutionella begreppen varit outvecklade. Men för min del kan jag icke inse annat än att, det tillhör de första nödvändiga begreppen af en konstitutionell monarki, att Konungen skall hafva ett veto äfven i beskattningsfrågor och sålunda ega rätt att vägra indrifvandet af en skatt, som han anser orättvis. Detta plägar erkännas äfven af dem, som vilja förneka konungamagten att taga positiv del i lagstiftningen och inskränka den till en blott verkställande magt. Redan Montesquien, som ingen lärer anse öfverdrifvet monarkiskt sinnad, förklarar, att den verkställande magten måste ega del i lagstiftningen genom sitt veto, på samma gång, som han anser, att det skulle vara slut med friheten, om denna magt finge taga annan del i beskattningen än genom sanktionsrätten. Vi se också, att denna grundsats är erkänd i de konstitutionella stater, der konungamagten är mest inskränkt. Så t. ex. kan i England ingen ny skatt påläggas eller någon gammal förhöjas utan Regeringens samtycke.
Visst voro mina hästar med 1S08 och flera andra hästar på Kronoskjuts och forslade Caffebönor, Socker, nr. mför 2 sk. milen} men sådant måste sällan hända. När Hemman och Städer äro skyldige deltaga i Landets försvar, manne då icke Städerne borde, efter deras gårdars och jords storlek eller värde, deltaga i Kronoskjutsen? Visst undslippa större delen af Städerna numera hålla Båtsmän i krig eller fred, utan betala en ringa och obetydlig afgift derför j men skola de derföre undslippa Kronoskjutsen, som de ej betala det mindsta för denna frihet? 4:0 Courierskjutsen. Städerne äro äfven befriade ifrån denna skjuts. Jag kan ej påminna mig hvad år denna skjuts blef ålagd Jordbrukaren} men det kommer jag ännu ihåg, att denna skjutsinrättning korn lika så hastigt på oss, som när man i hast börjar nysa. Af Fjerdingsman blefvo vi bådade att i Staden, der vi ej höllö Hållskjuts, borde vi infinna oss klockan 6 om aftonen, der vänta i 24 timmar för att se om någon Courier ankommer, som påfordrar hästar. Flere dagar gingo förbi, innan någon Courier ankom. Så sker än i dag: Hästar och karlar ligga hela dagen och göra intet. Hvad hände? Jo! inom kort tid lärde alla unga drängar sig att så väl spela kort, att den största mästare i kortspel knappt skulle vunnit på dem. De spelte väl ej höga spel blott en sup ur det stora glaset skulle den bestå som tappade. Dessa unga drängar lärde roye - 192 Den 13 April. ket annat under tidens fruktlösa förnötande j som jag ej här hinner specificera. Förut har alltid en Courier tagit Hållhästar. I Städerna äro hästar snart i beredskap. Der kunna de ej tryta. Att Landet kunde undgå att ligga och fruktlöst förnöta sina dagar på Courierskjutser, vore nyttigt. Hvad åter Hållskjutsen i Städerna angår, har Stockholms Stad, utan Landets tillhjelp, sjelf i alla tider bestridt denna skjuts. Att släppa en fet, vacker och förnäm statshäst i skjuts, vore rent att förrin* ga högheten och rangen på ett sådant högdjur. Andra utvägar måste påfinnas.
Banco, uppå Stats-Werkets rHuisition afiämnak, ester fastj staid Realisations-grund, Credit-Sedlar tili ett belopp, swa rande mot de Summor, hwilka i dylike Sedlar genom Uppbörden af Riksgälds - ContoirecS egne Fonder ifrån och med den r Julii 1812 influtik och O Den ,2 Augusts. Riksens Sanders Vank öppnas en särskild räkning, uppå hwilken de iä-fiurnc öfwerstotlsmcdlcn insättas; Och hafwa Riksens Sc»n der angående detze öfwerskottsmedels anwändande stadgat: Att i fall StatsWerket uti något af de nu till detsamma anjlagne Inkomster stnlle sakna den' tillgäng, hwartil! de§ Inkomster blifw-c beräknade, bör den således inträffande brist af berörde öfwerstottSmedel ersättas. Skulle något derefter öswerblifwa, bör det tjena til! fyllnad af hwad som brister uti den till Förswars-Werket ansiagna Summa af En Million Riksdaler; Men om aagot öfwerstott sedan desie behof blifwit fyllde,' ännu skulle återstå, äga Fullmäg, lige rättighet, att wid inträffande lägligt tillfälle anmanda detsamma till afbetalning pä Rikets Ut, sandsta Gäld; Men om utwäg härtill skulle saknas kommer allt hwad öfrigt blifwer, att qwarsta uti Ban, och ännu ytterligare inflyta. Hacemo-, och set an de i detta moment uppräkna, de Ansiags-Summor för i är i8l2 till fulla beloppet af Riksgälds - Conlowet , blifwit godtgjorde, stola al^la pretentioner a StattsWerkets sida, i afseende pa hwad Stats, Werket, till fölid af Rrks. SränderS förra B.stut, ägt rättighet att utaf Bewillningen, enligt idia arS stadga, reqvirera och undfå, till 06) med för ar 1812, komma att alldeles för, swinna.
Fonderna förvaltas, nitid dcn inskränkning som betingas af särskilda, i donations-bref meddelade föreslrrifter, iitaf en styrelse af 5 ledanlöter. Desse, jeinte S suppleanter, utses af Fredrika-Bremer-Förbundets styrelse i november hvarje Ar, för kommande kalenderaret. Ledamöterna viilja sig emellan ordförande och kassaförvaltare. Styrelsen sammanträder på kallelse af ordföranden. För att styrelsen skall vara beslutmessig fordras, att 4 ledamöter iiro tillstiidcs; dock m5 beslut fattas af endast 3 ledamöter, derest desse äro ense om beslutet. Utfalla rösterna lika fördelade, galler den mening ordföranden bitriider. Vid styrelsens sammanträden föres af ordföranden protokoll, hvars rigtighet vitsordas af en vid sammantriidet narvarande styrelseledamot. Fonderna skola placeras mot prima säkerhet. Vikdeoch siikerhetshandlingar böra förvaras p i fullt betryggande, af revisorerna godkandt sätt. Qvittenser, anvisningar och andra dylika handlingar, hvillra ifrigakomma vid fondernas förvaltning, undertecknas af kassaförvaltaren jemte. ordföranden eller, vid förfall för nAgon af dem, af annan dertill inom styrelsen utsedd ledamot. Fondernas förvaltning, räkenskaper och siikerhetshandlingar granskas hvarje år i februari för sistförflutna kalenderaret af 3 revisorer, af hvilka en bör vara i landsorten bosatt riksdagsman, hvilka revisorer, jeinte en suppleant, samtidigt med styrelsen för Fredrika-Bremer-Förbundets stipendiefonders förvaltning, utses af förbiiiidets styrelse i november hvarje gr och iniian mars manads utgång afgifva revisionsberiiitelse till sistnamda styrelse, som före den 1 juli fattar beslut om ansvarsfrihet.
Mitt förslag afser nemi., att B. o. Ad. nu måtte besluta, att gemensamma öfverläggningar ang:de Bankens vexelhandel skola ega runi innan BankoUtskits déchargebetänk. till afgörande förekommer hos R. St:r. Skälet till denna framställning ligger i den omständighet att B. o. Ad. nu är talrikt församladt och består till stor del af ledamöter från landsorten, dit vissa sällsamma rykten ang:de denna vexelhandel hafva spridt. sig, hvarför det synes mig, som skulle dessa ledamöter, lika väl som vi, vara intresserade af att få frågan nöjaktigt utredd. Men då det är möjligt, att nämnde ledamöter hvarken hafva tid eller lust, att afvakta den tid, som för ämnets utredning erfordras, innan de gemensamma öfverläggningarne kunna hållas, liar jag dock ansett det vara af vigt, att de nu härv:de ledamöter från landsorterna finge deltaga åtminstone i beslutet om dessa öfverläggningar och derigenom blifva förvissade att en noggrann undersökning om förhållandet komme att ega rum. Frih.
I betraktande häraf och då den 11 ihet handlande borgare ega, att uti andra städer hålla öppen bod till försäljning al ortens tillverkningar, icke of ve rsk rider fabriksidkares lika beskaffade rättighet, samt stödjer sig på enahanda grund i så måtto, alt bennildo handlande måste anses såsom förläggare för laudsbyggdeij, hvars slöjde-alstcr af dera mottagas och vidare afyttras; Dådetta senare förhållande fullkomligt öfverensslämmer med handelns naturliga gång, soni fordrar, att stadsboen skall vara afnämare lill landtmannens producler, samt rubbning häri vore stridande mot de grundsatser; sorn inora den oeconomiska lagstiftningen allt mer och mer synas göra sig gällande, och i enlighet med hvilka de band, hvarmed konstfliten Ännu fjättras, böra, så vidt möjligt, lossas, i stället att ännu hårdare tillknytas; Då en utvidgad näringsfrihet numera är föremål för ej mindre allmänhetens önskan, än Kongl. Maj:ts Kådiga uppmärksamhet, och förslag till Författningar i detta vigiiga ämne, redan vid i8a3 års Riksdag af Rikets Ständer granskade och antagne, bero på Kong], Maj;ts Nådiga pröfning, saint det icke vore lämpligt, att Rikets Ständer i förevarande enskilda fråga uttalade.en opinion, som förnekar de grundsatser, hvarpå berörde nUipänna Författningar torde komma att hvila; tillstyrka Utskotten, att mot.orien, i hvad den angar handlande bor gar er ätli ghet, icke md Lif allat. Ett annat förbål laude inträder deremot, i fråga om förenämnde städers gårdfari hände brätt. Det vill nemligen synas, som skulle denna icke utgöra en från stadsmanna-näi ing oskiljaktig del. Att medgifva en sådan frihet åt alla städer i Riket torde mota svårigheter och föranleda handelns flyttning från dess rulta plats, siäderne, till landsbyggden, en nu ringsfri - Lagsami Allm. Besv, Och Öecon.-Ulsk, Betänkande N-.o 14. het, livarmed stadsboen och landtmannen torde blifva lika litet belåtne.
Maj:t föreslagit löner och arfvoden. * utskottet föreslår löner och arfvoden. R:dr. ö. R:dr. ö. R:dr. R:dr. Som nuvarande anslaget för det egentliga Stats-Kontoret utgör 69,420: — erfordras således en tillökning af . R:dr R:mt 16,674: — Bih. lill R St. Tab. X:o 4. Myntoch Kontroll-Verken. Löningar. N uvarande Löner pä stat. Arfvoden, ljuspenningar o. andra inkomster af allm. medel, i R:dr. Summa. Öfver-Direklör och Chef, hvilken, med bibehållande af boställe i den åt Myntoch Kontroll-Yerken anslagna egendom, föreslås till enahanda aflöning med de yngre af sina vederlikar i Rikets Kollegier (Sporti em a upphöra.) 1 Myntmästare, som jemväl innehafver boställe med bibehållande tillika af hittills varande, till S00 R:dr beräknade sportler för vägning och värdering af silfver, som till Rikets Ständers Bänk inkommer, samt för fin -silfvor-försäljning till enskilda; hvaremot sportler för medaljers tillverkning och försäljning skulle upphöra. 1 Kamererare och Kassör, likaledes med bibehållande af bo - Transporl! 7,500 Hör lill Stats-Utskotlcts Utlåtande J\f 136. 11 T.pt Nuvarandé Löner på stat. Arfvoden, ljuspenningar o. andra inkomster af allm. medel. Sportler efter ungefär lig uppgift. Summa.
(Slals-Ulsk:s Betänkande N.o 51 och 62.) S. A. K. Uti nådig Proposition den 17 November sistlidet år har E. K. Maj:t behagat föreslå Rikets Ständer, att en summa af Tjugofem millioner R:dr R:mt måtte anvisas till jernvägsarbetenas fortsättande under åren 1860—63; — att hela denna summa måtte upplånas emot fonderade statsobligationer, nemligen 20,000,000 R:dr emot obligationer ä utländsk myntsort och 5,000,000 R:dr mot obligationer, utfärdade på Svenska språket och å Svenskt mynt; — att af sistnämnda obligationer två olika slag måtte utgifvas; — att, i händelse det påräknade beloppet icke skulle erhållas genom upplåning mot inhemska statsobligationer, Riksgälds-kontoret måtte bemyndigas fylla bristen genom tillfällig upplåning; — att utaf Rikets Sländers Banks vinstmedel ett belopp, förslagsvis beräknadt till 6,000.000 R:dr, måtte användas till bildande af en reservfond för Banken genom uppköp för sådant ändamål af Svenska statsobligationer; — att utaf de medel, som komme att upplånas genom obligationer, utfärdade å utländsk myntsort, ett, mot 9,000,000 R:dr svarande belopp, mätte användas till liqviderande af återstoden utaf det under sednaste riksdag för då angifvet ändamål upptagna ”temporära” statslån ; — att deremot, i stället för del sålunda använda beloppet, den så kallade statslånefondens behållningar och fordringar måtte komma att ingå till de för jernvägsarbetena anvisade och afsedda medel; — alt utlåningen af statsiånefonden mätte tillsvidare fortfara och indragning af dithörande medel fördelas på åren 1860—63; — att förvaltningen af dessa medel måtte fortfarande besörjas af Rikets Ständers Bank; — Bih. till B. St.