Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om i kyrkorådets eller folkskolestyrelsens nuvarande inrättning funnes något, som ställt sig hindrande i vägen för kommunalväsendets syftesenliga ord nande, skulle jag visserligen ej tvekat att låta undanrödjandet af dessa hinder ingå i planen för Komiténs arbete, men något sådant förhållande har jag ej kunnat upptäcka. Kyrkorådet och skolstyrelsen tillhöra de i lagförslagen på många ställen omtalta »särskilda styrelser», hvilka man tänkt sig dels såsom ifrån den egentliga kommunal-styrelsen utgående förvaltningsgrenar, dels såsom derifrån fristående, utan annat sammanhang, än det som ligger uti de särskilda behofvens upptagande i en gemensam budget. 145 Då jag icke deltagit i kyrkooch skolrådets organiserande och sålunda saknar anledning att utveckla mina åsigter Om förslagets särskilda bestämmelser, så tillåter jag mig endast tillägga, att Komitérade för kyrkolagens öfverseende, uti 3 Kap. af förslaget till ny kyrkolag, med öfverskrift: »Om Kyrkotukt», samt uti särskildt förslag till »Lag om vård af Kyrka och Kyrkoegendom samt af medel, som under Domkapitlets inseende äro», tagit kyrkorådets disciplinära och ekonomiska attributioner under en långt mer omfattande behandling, och att nämnde Komités underdåniga förslag, åt hvilket hvarken Konungen eller Rikets Ständer hittills egnat någon åtgärd, sålunda kan sägas ännu bero på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Det är dock sannolikt, att de söndringar inom kyrkan, som på den sednare tiden framkallat så mycken rörelse på detta område, skola snart nog föranleda, att kyrkolagens öfverseende återigen blifver föremål för lagstiftningens omsorg, och att antingen det hvilande underdåniga förslaget, eller ock något annat, dervid kommer till vederbörlig granskning. Under sådana förhållanden har det synts mig betänkligt, att omorgani sera en samhällsmyndighet, för hvars vigtigaste funktioner reglorna äro att söka uti den kyrkliga lagstiftningen, och detta har för mig utgjort ett ytterligare skäl, att undandraga mig deltagandet i förenämnda göromål. 90 §. Ehuru jag icke finnér något egentligt behof, att i sammansatta kommuner införa representatif-systemet, har jag dock, för den händelse att kommunen det önskar, trott att lagen bör innehålla reglor för en dylik representations sammansättning och verksamhet.
Den är stor nog redan genom 120 § med dess obestämda föreskrift, men ännu större skulle den blifva hädanefter, om Utsk:s förslag antoges. B. o. Ad. lärer nogsamt erinra sig, att BancoUtsk. verkligen ansett 120 § öfverträdd mellan sista riksdag och den innevarande. Men alldenstund öfverträdelsen var gjord på den lössläppande sidan, så fick nåd gå för rätt. Hade deremot öfverträdelsen råkat ske i omvändt förhållande, så hade utgången måhända blifvit annorlunda beskaffad. Då jag ingär i de särskilda frågornas upptagande, hoppas jag, att R. o. Ad. mätte benäget finna, att mitt ifrande för myntvärdets upprätthållande icke kan hafva sin grund i någon skadeglädje öfver lånesökandes förlägenhet. Jag söker endast att genom ett fast sedelvärde bibehålla en mätare eller aln för varors värde, hvilken icke det ena året är tre qvarter och det andra året fyra qvarter lång, utan som är lika lång det ena året som det andra, samt att derigenom betrygga ej mindre hvars och ens äganderätt vid varors eller penningars omsättning, än att slutligen vidmakthålla Bikels heder hos främmande. Den stat, som i närvarande lid icke upprätthåller sitt penningevärde, han blifver ibland folken ansedd ännu sämre än en köpman, som gör bankrutt. Jag har vid 1834 års riksdag begått det misstaget, att afstå från en bestämd proportions utsättande. Dä man icke ville antaga en sådan, trodde jag mig böra gifva efter, för alt åtminstone få något stadgadt. Men såsom Bancofullm. har jag månfaldiga gånger fått ångra det. Om jag äfven nu skulle förgäfves yrka, det R. o. Ad. måtte fatta ett dylikt beslut, så anser jag mig likväl pligtig att göra det, som BorgareSt. i går beslöt, att fastställa en sådan proportion, den jag hemställer att R. o. Ad. mätte antaga. Hr Skogman har ansett Utsk:s förslag vara tillräckliga, för att betrygga sedel värdet.
Af General-Poststyrelsens berättelser inhämtas för öfrigt, att åren 1850 1852 1855 1850 Postverkets bruttoinkomster uppgått till S:R 4,40 1,000 4,430,000 0,337,000 6,004,000 Nettobehållningen 1,369,000 2,180,000 2,635,000 Utgifterne för Poststatens underhåll 2,329,000 b) Skjutspenningar för Poster och Estafetter 1,811,900 c) till Utländska Postamt för utrikes brefvexlingon 128,300 Antalet privatbref och va rupaketer 12,324,000 12,825,000 16,700,000 17,044,000 d:o offentliga, eller Embetsbref och varupaketer 15,606,000 20,000,000 19,833,800. Danmark. Danska Monarkien. Författningarna. 0111 Postoch Skjutsväsendet äro väsendtligen olika i Konungariket och i Hertigdötnena. För det förra gäller ännu, med de undantag och förändringar, sorn här nedan komma att anföras, »Förordningen angående Befordringsväsendet i Danmark af den 27 Jan. 180 4», hvilken innehåller följande hufvudsakliga bestämmelser: 1 §. De till resandes oell annan befordring befintliga Wagnmanslag (åkareskrån) skola öfver allt i Danmark fortfarande ega bestånd. Dylika skrän skola, der de icke redan finnas, upprättas både i Köpstäderne och på landet, så framt ej lokala omständigheter lägga hinder i vägen.
Oberäknadt att jag icke känner något förslag till Den 21 Octoberf. m. i5y inskränkning i Bankens rätt, att på busta sätt förfara vid sådane full, och belviflar nyttan af alla inskränkningar i sättet, dervid ledd af Europas största Bankers (t. ex. den Engelskas) historia, så äfven med antagande af denna klokhetsregel, blef det svårt alt hindra en låne-entreprenör, att uppköpa sitt lefvererande qvantum i Stockholm, helst \ procent, premium vid sådan handel ej väger ringa; och om man än vill förekomma detta genom lefvereringar på utländsk ort, så är sommartiden transport och assurancekostnad för silfver så ringa, att äfven efter deras afdrag spekulationen skulle löna sig. Jag erkänner gerna, att Banken ofta med fördel — ofta utan våda — kan och bör lemna den, som vill sig deraf begagna, planlsar för mynt, men en ovilkorlig rätt att af en Bank, grundad på mynt, fordra omyntad metall till högre belopp än myntets vigt, skulle någon gång kunna lemna dess öde och med detsamma hela Rikets myntväsende i händerne på en enda föga talrik Corporation — de större handlande, som kunna använda omyntad metall eller disponera utländsk kredit — hvars enskilta intresse icke alltid komme alt sammanstämma med Bankens , eller med upprätthållandet af landets myntvärde. Jag får således förklara, alt hvad slagskatt beträffar, anser jag den frågan mycket likgiltig, men i afseende på senare delen af Herr Lefréns förslag, så, om man fortfar Den u Octo ber f. m. att yrka dess antagande, måste jag på förhand begära votering» Herr af Ekenstam, Israel: Por att ej ytterligare förlänga discussionen, förenar jag mig i den framställning Herrarne Hjerta och Lefren gjort, angående öfverlemnandet till Kongl. Majit om slagskattens bestämmande, Man har sagt, att en sådan mängd förvillelser under denna discussion förefallit, att tiden ej skulle racka till att vederlägga dem alla, Detta är också min mening, men mig synes att det hade varit väl gjordt, alt åtminstone angifva dessa förvillelser, om än deras vederläggning icke kunnat följa.
Myntverket vid 1856—1858 års riksdag beviljade räntefria lån å 50,000 R:dr, hvarå vid 1862 års slut återstod R:dr 35,000: — är under år 1863 inbetaldt » 10,000: — så att vid årets slut det oliqviderade beloppet utgjorde » 25,000: — § 32. Någon afbetalning å Bankens i 42 och 43 §§ af Banko-reglementet omförmälda, inom linien balanserade fordringar har ej under år 1863 blifvit gjord. — 33 § 33. Under år 1863 hafva af de från Banken utgifna äldre Låne-banko-obligationer Frän Banken (förr kallade Lane-banko-attester och Låne-banko-kapitaler) blifvit inlösta: utgifna, ränte b ar ande sl$uld~ 5 obligationer å 4| procent å tillsammans R:dr 5,096: 44. förbindelser. 3 dito å 4 procent, å dito » 6,791: 66. Summa R:dr 11,888: 10. hvarigenom Bankens skuld i förbindelser af detta slag minskats till — Nedanstående obligationer, hvaraf under nästlidet år icke någon blifvit hos Banken till inlösen företedd, balanseras fortfarande till följande belopp, nemligen: Obligationer för inlemnadt silfver (s. k. silfversedlar) R:dr 402: 34. Realisations-obligationer (utfärdade för Riksgälds-sedlarnes inlösen) » 337: 50- Obligation för 1830 års upplåning (till förlag för Handelsoch Närings diskonten) » 187: 50. § 34. Låneoch kreditiv-rörelsen på det hela utvisade den 27 sistlidne Augusti Länaoch följande: kreditiv rör elaen Utestående. O an vän dt. Förlag.
Dcn 7 December. ning öfwer alla de handlingar, som förtvarades uki Fulimägtiges jernkista, hwarcill han jämte en Full» mägklg, altid haft nycklarne; denna anteknjng söres af Kongs. Secreterare» 8z?Ivgn annu i denna dag, och har altid warit anftdt som eit aukhenriquet docu, menk, som blifwit följdt wid alla ffedde inventeringar as Catza kistans handlingar; wid hwarje läns bewil» jande har jag först lämnat Secreteraren länehandlingarne tils smekning och specification uti samma Lista, förr än de kommit till Prokocollet, att deruti äfwen specificeras. Mina egna antekningar öfwer länen, har jag hällit för att med mera lätthet kunna öswerse alt. Hwad offenteligheten af Secretecarens anrckningar angar, sa har alla Fullmäglige den kunnat gransta om de sadanl ästundat, och någon större offemlighcr har wäl icke p^ak sig. 7!p pag. 4g. "Att as Länehandlingarne kan en» ^'dast utrönas hwilka län äro utestäende, samt ''bestgffenheten af hypotheken för detze län, "men icke kun underrältelfe der erhällaS om 'de grunder, hwilka wid länens bewiljande "blifwtt söljde." Jag kai, ej finna hwad af de qwarwarande Länehandlingarne mera uplysning kan östas; af Se, ireterarenS aurhentiqne antekningar öfwer Länen jämförde med Räkenstapcrne i Boksturs.Contoiret, kanin» hämtas om nägre obetaldte Län stulle finnas, för hwilka icke Länehandlingarne kunde upwllas.
Råg 8f R:dr, Korn 5jR:dr och Hafra för 3-JR:dr Banco, (Bilagan Litt. B.); och enär den skiljnad i priset å en tunna af dessa sädesslag, som af transport heror, icke uppgår till högre belopp än för en tunna Råg 33 sk., 3o sk. för en tunna Korn och 27 sk. för en tunna Hafra (Bilagan Litt. C.); så håfva icke prisen den jemnvigt orterne emellan , som med Inrättningens ändamål åsyftas. Till lika slutsats leder älven jemnförelsen emellair priserne å Spannmål, uti öfrige orter i Riket, sistlidet ock innevarande år; de voro, till exempel i Malmöhus Län, enligt 18x0 års der uppgjorda Markegångs - taxor: för Råg 8 R:dr 3a sk., Korn 6 R:dr 10 sk. 8 r:st. och Hafra \ R:dr 16 sk., och hafva således från den tiden till närvarande tid, inom detta Län fallit minst 5o proCent. Och sluteligen, om desse priser uträknas i reelt mynt och jemnföras med de, å Östersjöns handelsplatser i allmäixhet gängse, finner man ingenstädes så låga priser, sora 856 Riksens Ständers de här ofvan från Skåne uppgifne, ett förhållande, sorn i mannaminne troligen icke egt rum. Huruvida Förvaltningen nu är i stånd, att genom upphandling af Säd vidtaga mått och steg till upprätthållande af Spannmålsprisen, samt således använda Inrättningens fonder på föreskrifvet sätt, eller i annan händelse , med iakttagande eller Öfverskridande af gällande föreskrifter, försatt den i vanmagt, har dernäst fästat Revisorernes uppmärksamhet. Dervid förekommer, att Inrättningens contanta behållning i Banken och Riksgälds-Contoirct, den 3o sisth September (Bilagan Litt. D.) tillsammans utgjorde 37,292 R:dr 29 sk. 6 r:st. hvilken summa knappt synes tillräckelig för Inrättningens dageliga Lehöf.
Beträffande, åter de föregifna olägenheterne deraf för. Handsorterne, s% kan jag för min del ej inse annat, än att de fördelar, som Stockholms innevånare påstås uteslutande ega af den oin* skränkta rättigheten till Sedlars uttagande, egentligast komma Rikets innevånare utom Stockholm tillgodo, emedan den, till hvilken penningar härifrån afsändes, väl oftare debiteras för Postporto-afgiften än afsändaren sjelf betalar den; följaktligen om den tillstyrkte förändringen vidtages, komma de, sorn hafva Banco-TJtsKottets F.etän&anden'. 215 affairer på Stockholm, antingen att betala högre postpenningar, eller behålla Corn niissionairerne de medel, som ej utan olägenhet kunna öfversändas. Man tillskyndar således de i Uandsorterne boende verkliga svårigheter i stället för de inbillade, hvarifrån man velat befria dem. För öfrigt, och då, såsom redan är nämndt, några större kostnader för Banquen eller ökade göromål för dess Tjenstemän icke förordsakas genom bibehållandet af Sedlars utgifvande på brutna tal, anser jag att Allmänheten genom ändringars vidtagande härutinnan, ej bör hindras att vid afhandlingar och liqvider, betjena sig af de sedelsorter den för godt finner, hvilket helt och hållet måste vara dess ensak. Och har jag på dessa skäl trott att Utskottet ej bordt föreslå någon inskränkning i rättigheten att begära och erhålla Sedlar på hvilken valeur som heldst. Men om en förändring skall ske, bör den så litet sorn möjligt rubba de hittills antagne oskadliga vanor och förhållanden, hvarföre och då plåträkning i RiksgäldsSedlar på många orter nyttjas, det väl icke vore olämpligt, om Badana Bancosedlar finge utgifvas, som innehålla de vanligaste summor i Riksgäldsplåtar såsom t ex. 11: 5: 4.
Grunden för detta stadgande har Utskottet hämtat derifrån, att då krigsfånge genom det löfte han i ofvanberörde måtto ifrån sig gifvit, skäligen kan anses vara i ett fika beskafFadt förhållande af beroende, som den person , hvilken med Trooch HuldhetsEd emot främmande msgt sig förbundit, och denne af gi 11— tig orsak fått sig ålagdt att ej deltaga i sådane mål, hvilka kunna röra samma magt; har Utskottet, trott att enahanda förbud jemväl borde för hemförlofvad krigsfånge vara gällande* - Den 3 Junii. Då det synts Utskottet behöfllgt, att en pröfning föregick innan afkomling af utflyttad Adelsman i fjermare led än son, åter finge inträda i utöfning af rättigheten att deltaga i Nationalrepresentationens öfverläggningar om Rikets allmänna ärender, har sådant varit föranledt af dsn omständighet, att en sådan afkomling alltid är född utomlands, och det således icke alltid kan inom Sverige vara kändt, huru dels hans eget, dels ock fadrens uppförande efter utflyttningstiden, varit beskaffadt; och då sådant i väsendtlig mån verkar på tillgodonjutandet af de rättigheter, en Svensk Adelsman tillkommer, har det synts angeläget, att förhållandet härutinnan blefve styrkt genom företende af Auctoriteters intyg från de Utrikes orter, der afkomlingen och hans Förfäder vistats, innan han å Riddarhuset får inträda, samt att dessa betyg varda till deras rigtighet pröfvade: Denna pröfning har Utskottet ansett böra uppdragas åt högsta Magten såsom rörande ett ämne af den mäst grannlaga beskaffenhet och hvarigenom en persons dyrbaraste Medborgerliga rättighet, den, att äga en röst i Nationalförsamlingen, komme att bestämmas. De af Utskottet i öfverensstämmelse härmed författade stadganden, igenfinnas i Förslagets 9:de §.
Majoren påstod sig hafva i en helt ung köpman upptäckt ett politiskt snille. I början småskrattade man åt majorens » upptäckt », ty man såg i hans kandidat blott en mångtalande man utan djupare insikter, som därtill gift sig af kärlek » vida under sitt stånd », så att han hittills haft att välja emellan att gå ensam på familjebjudningar och fester eller att dela hustruns banlysning ur sällskapslifvet. Han hade valt detta senare. På majorens första bjudning syntes herr och fru Teilen för första gången i » societeten ». Frun var en ovanligt vacker dam med ett tämligen ledigt sätt, men ögonen voro skygga och ostadiga och blicken for ofta, liksom hjälpsökande, mot festens strålande värdinna. Denna visade också den lilla frun en påfallande uppmärksamhet. Sällskapet icke allenast försonade sig med den vackra uppkomlingen, utan fann henne till och med vara fullt presentabel, sedan man hört, att » majorskan » berömt hennes smakfulla diäkt. Telléu höll, till allas öfverraskning, ett tal på vacker vers och så blixtrande kvickt, att han därefter blef aftonens hjälte. Majoren hade j u haft rätt: Teilen var ett snille och därtill en talare af rang. Majoreu behöfde ej mera anstränga sig för att skjuta fram sin kandidat, ty sedan paret Teilen en gång fått fast mark under foten samt smak på de rönnbär, hvilka förut synts dem vara sura, emedan de suttit för högt för dem, förstodo både herr och fru att allestä- des göra sig nyttiga och behagliga, utan att inför samhällets stödjepelare oeh rangpersoner glömma denna underdånighetsmin, som kännes så välgörande för personer, hvilka älska beskyddarerollen. Som genom ett trolleri blef Teilen vice konsul, och nu skrattade ingen mera vid föreställningen, att han kunde komma att blifva representant för valkretsen. Då inga frågor, som särskildt berörde kretsens intressen, under denna period voro på dagordningen, kräfdes ej, att Teilen aflade någon politisk trosbekännelse, något som möjligen kunde ha satt mannen i förlägenhet. Som det nu var, uppnådde han, utan synnerlig strid, ett mål, hvarom han troligen aldrig drömt, förrän majoren upplyst honom om hans politiska snille.
Det må vara beroende af tid och omständigheter, om Konungen behagar bestämma längre eller kortare tid, men att exercistiden må kunna utsträckas till 21 dygn anser jag vara nödvändigt, och tillstyrker således, lika med General Bror Cederström, att om man instämmer i PresteSt:s beslut i afseende på förslags-an slagets belopp 100,000 r:dr, man derjemte må bestämma exercistiden lill 21 dygn. Frih. Sprengtporten: För min del har jag ingen ting att anmärka vid den förhöjning af anslaget, som Hr von Hartmansdorff begärt, nemi. till 100,000 r:dr. Då det i alla fall är ett förslags-anslag, och exercistiden bestämd till 14 dagar, inoch utryckningsdagarna inberäknade, med - 334 Den 11 Augusti e. m. för det samma verkan för statsverkets utgifter; jag bestrider ej att den summan, som StatsUtsk. föreslagit, eller 80,000 r:dr, må vara otillräcklig; och som det är rätt att Statens utgifter upptagas till det verkliga förhållandet, tillstyrker jag att anslaget må bestämmas till 100,000 r:dr. Hr Lefre'n: Jag tillstyrker också antagandet af sist nämnda summa 100,000 r:dr, icke så att förstå, som skulle jag anse 12 dagars bevärts-exercis vara annat än en början till hvad jag hoppas att denna exercis bör blifva. Den kanoch bör icke stanna vid mindre än 2 års exercis på det sätt, att första året exercerar samma berväringsyngling i 3o dagar, det andra året minst 20 dagar. Detta är minimum af det mål, dit jag syftar. Jag anhåller, att vi måtte kunna fatta enahanda beslut med PresteSt.; ty då blir det någon möjlighet att i förstärkta StatsUtsk. vinna bifall till detta nådebröd för försvarsverket. Så tyckes tänkesättet vara vid denna riksdag, alt hvad som lemnäs till Rikets försvar, • är ett nådebröd, och man bör då vara noga om hvarje smula som kastas till detta föremål. Måtte aldrig Sveriges fiender få godt af den infernaliska stämning, som nu råder.
I allt fall må man icke inbilla sig, att jordbrukaren och hans industri stå så alldeles skiljde från den öfriga verlden, och då han är producent, är han också för sin välmåga beroende på afsättning, men huru kan man hoppas, att en kraftig spanmålshandel till jordbrukarens understödjande skall kunna uppstå, med mindre än att en verklig och god kredit, samt riklig tillgång på kapitaler finnas inom landet. Under det man således ilrar för bibehållandet af ett lagbud, som man erkänner vara skadligt för handelsverlden, men påstår vara till fördel för jordbruket, har man således förbisett, att följderne återfalla jemväl på den sednare. Af allt detta synes mig tydligt, att på den fria räntan vinna alla och ingen förlorar mera än ockraren, likasom af frihandeln ingen förlorar mera än lurendrejaren. Jag anhåller vördsamt om återremiss af Betänk. Gr. Sparre, Erik: Vid det numera uplysla förhållande, att PrcsleSt. jemväl bifallit Utslcs Betänk., synes mig icke mycket vara alt säga i denna fråga, ty dess öde är afgjordt. Jag hade anmält mig innan detta var mig berättadt, och jag vill derföre nu inskränka mig till ett försvar mot ett anfall, som på förmiddagen riktades mot mig. Man sade nemi. alt det vore ett mode att skylla på Regeringen, och jag erkänner, alt jag under mitt yttrande fällde ett sådant omdöma, då jag förklarade mig anse det vara Regeringens fel om frågan nu folie. Denna handske vili jag uptaga och förklara mig närmare. Under 1848 och 1849 årens Riksdag afläto R. St. den 28 Jan. 1848 en skrifvelse till Kongl. Majit, hvari 11. St. anhöllo om vidtagande af åtgärder för ett ändamålsenligare ordnande af landets penningerörelse och financiela ställning i allmänhet, hvilken underd. skrifvelse hade till följd nedsättandet af en komité, som omsider afgaf ett betänkande öfver bristerna i kredit-lagstiftningen; det var detta jag i mitt yttrande på 304 Den 4 Februari e. ra. förmiddagen påpekade; komitéen upgaf åtskilliga förslag lill »Ihjelpande af dessa brister.
Dessutom hade under de 15 år, som förflutit emellan förslagets uppgörande och arbetets verkställande, den förbiflytande Nissån gjort en betydlig utskärning, hvarföre det blef nödvändigt att för vägens framtida bestånd förlägga densamma i annan riktning, än den först uppgjorda planen visade. Till dessa svårigheter kom slutligen en omständighet, som mera än allt annat inverkade missgynnande på arbetsföretaget. Kostnadsförslaget upptog nemligen dagsverkspriserna till endast 75 öre, hvilket pris visserligen alltintill tiden för entreprenadauktionen var i orten gängse; men redan vid arbetets början hade, till följd af förhöjda priser å alla hfsförnödenheter, legan för ett dagsverke uppgått till 1 R:dr å 1 R.dr 50 öre och för ett fullgodt ökedagsverke till 3 R:dr. När vägomläggningen slutligen var färdig kostade den 3,765 R:dr 17 öre, oberäknadt ränta på det kapital, som entreprenören varit nödsakad upplåna och förskottera; och skulle således för honom, i händelse ytterligare bidrag ej varit att påräkna, medfört en förlust af 1,759 R.'dr 9 öre. Till lindring af denna förlust gjordes inom orten ett sammanskott af 203 R:dr 33 öre, men, då detta understöd var alltför obetydligt, vände sig vägbyggnads-direktionen till Kongl. Majit med underdånig anhållan om bidrag af statsmedel och denna ansökning, understödd af Kronofogden i orten samt förordad af Kongl. Majits Befallningshafvande i länet, äfvensom Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader, gynnades äfven i så måtto af nådigt bifall, att ett belopp af 500 R:dr till entreprenören utarordnades af 6:te Hufvudtitelns besparingar, hvarigenom entreprenörens egentliga uppoffring för detta arbetsföretag utgjort 1,259 R:dr 9 öre, utom ränta derå, 75 R.dr.
— RiksStåndens och Utskottens, att de månatligen måtte utfå sin aflöning. XVII. 214. XVIII. R. 322. XIX. B. 387. XXI. A. 104. CanzliOrdningen, angående ett tillägg uti. XVIII. 4. R. 198. XXXIII. B. 477. XXXVI. A. 23. CanzliStyrelsens HandCassa, om dess öfverlemnande till RiksgäldsContoret. V. 182. CapellansBoställen, om befrielse från Rotering för. XXXIX. B. 224. XL. A. ia3. XLII. CapitationsAfgift, angående en årlig, till RiddarhusCassan. XLI. B. 254. E. 255, 337n XLVI. A. 293. XLVII. Capitationsafgiftens ingående till RiksgäldsContoret, angående. IV. 92. I 28 Caractersfnllmakter, om upphörande af, eller bevillning derå. I. 647. II. R. 336. III. Carlberg. Se KrigSxikademien. — angående en del af de till dervarande KrigsAkademi anslagne medels användande till beredande af en sundare local vid stället. XLIV. 69, 77. Garl Gustafs Stads Tullqvarn, angående sökt nedsättning i arrendet för. Se Wassell. Carlskrona vattenledning. Se Vattenledning. — stads fattigvård, om fortfarande understöd af statsmedlen för. XI. B. iy5. XII. 242. XXVI. A. n3. XLIII. U. 102. XLVI. E. 118. XLVIII. A. 213. Carlstads Stift, om förändradt användande af den -'-procent, som af Sterbhus inom, erlägges lill Carlstads Hospital. XXXIX. B. 223. XL. A. 123. XLII. E. 47- Carpelan , Friherre Wilhelm , yttranden. VI. 4oi. XII. 100.