Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har af hela proceduren i denna fråga, ifrån början till slut, trott mig kunna draga den säkra slutsats, hvarvid jag också nu stödjer mig, att uti alla helteller halftofficiella meddelanden man bestämdt velat undvika all uppgift om gjord skuld. Enär nu uti Dess sista nåd. skrifvelse, som just är den directa anledningen till förevar, utlåt., H. M. endast oniförmält: ”åsamkad brist eller deficit;’’ huru, frågar jag, kan det då vara behörigt af någon inom Representationen att vilja rubricera sjelfva hufvudfrågan annorlunda eller på ett sätt, som oberäknad! att det innefattar en ren fantasmagori, en skuggbild af en gäldenär, som aldrig framträdt i dagen, tillika högst inconstitutionelt framställer såsom en möjlighet, att en grundlagsvidrighet blifvit under Konungens ögon eller af honom sjelf begången? Deremot har Hr von Troil onekligen rätt deri, att Riksrättens befattning med ifrågavar. under en förfluten tid vidtagna tillgöranden är öfvergående. Och Utsk. hade deslornindre bort, i min tanke, nyttja anspeglingen derå till sitt hufvudsakliga motiv, som, efter hvad jag redan yttrat, Riksrättens dom icke mera kan få något sammanhang med eller inflytande uppå cassans qvarvarande brist eller dtss fyllande. Hade nämnda motiv varit på ett oskiljaktigt sätt införlifyadt med sjelfva det beslut Utsk. tillstyrkt, sä hade en Den aj Februari f. m. 059 återförvisning varit oundviklig, såvida man ej ville helt simpelt afslå och förkasta betänk, såsom afgifvet i ett ämne, hvarmed StatsUtsk. icke hort sig befatta; men såsom denna motivering nu står isolerad, kan jag icke anse anmärkningen ensam för skäl tili återremiss af utlåt., helst jag, roed instämmande i sjelfva slutet, anser nämnda oegentlighet påtagligen vara föranledd af det fullt ut lika oegentliga sätt, hvarunder frågan kommit till Utskts behandling; hvarförutan dess ledamöter icke lara kunnat råka in på så många afvägnr.
Domänerne, så torde jag få återkalla i minnet, att desse Domäner voro bortskänkte till Franska Arméen, och förblefvo borta, då landet återställdes efter tractaten i Paris; att då genom freden i Kiel landet afträddes till Danmark, ingen ersättning eller lösningssumma derföre var utfäst; att domainerne då undantogos och bortskänktes åt Svenska Arméen; att, när, till följd af oväntade händelser Kieler-tractaten ej gick i verkställighet, Pommern då ej heller blef till Danmark afträdt, men deremot efteråt till Preussen, som derföre utbetalte en betydlig lösningsSumma, hvilken, oagtadt värdet af Domainerne deraf afdrogs, likväl lill ett högst betydligt belopp kommit Svenska StatsVerket till godo. Jag tror således ej det kan sägas, att man bortkastat någre medel, då man begagnade den anledning till Pommerns bibehållande, som Norrska händelserne medförde. Friherre Anckarswärd har ock upptagit och besvarat slutmeningen i mitt anförande, med det yttrande att Friherren tror, det den fadersprodukt, som kunde blifva Den 19 Maji f. m. en följd af någon vår ömsesidiga samverkan, skulle blifva den sämsla Batard i verlden. Jag vill icke inlåta mig angående äktheten eller oäktheten af en sådan product; men då Friherrens och mina åsigter äro så olika, synas de ej äga serdeles lynne för hvarandra, vare sig i faderlig! eller sonligt förhållande. Sluteligen har Friherre Alick arswärd, oaktadt sina anmärkningar emot Hans Excellence Herr Grefve MÖrners framställning om Romerska Republiken och Slaget vid Can nse, sjelf icke försmått att lemna oss en liknelse vid Danaiderne och deras såll. För min del bekänner jag, att jag, vid jemfÖrelsers anställande, snarare håller mig vid Historien, än vid Mythologien.
Eller ock, då sådant icke ansåges behöfligt, Ledamöterne lemnäs tillfälle att ömsom j i mon af behof vet ^ utan att hindras j genom deltagande i Hof Rättens gemensamma göromål3 ostörde fä sjsselsätta sig med beredningen och utarbetande af de hvar och en af deni tillottade mål, Det är detta behof, som är nytt, och hvarvid jag fästat uppmärksamheten. Det har funnits och finnes 7 Ledamöter i Christianstads HofRätt efter dess belt nya inrättning, och, efter bestämd föreskrift, utgöra 5 personer i alla mål domfört antal. Fem ifrån sju, står två igen, hvilka således skiftevis kunna hafva den vanliga ledigheten, och HofRätten ändå arbeta med samma arbetskraft, sorn Götha IlofRätts Divisioner. Det var i5 å 20 arbetstimmar jag omtalade för det gemensamma arbetet på HofRätten; många återstå då för det lika vigtiga hemma på rummet. Lades på bordet. Pen 8 December f, m. Herr Rothlieb, Axel, anförde skrift® Hgen: Vid 1818 års Riksdag väcktes af då Varande Riksdagsfnllmägtigen för Tuna Läns, jSefvedals och Aspolapds Härader i Calmare Län, uti Bondeståndet fråga om bidrag af allmänna medel till strömrensning uti den så kallade Stångån från sjön Roxen vid Linköping till sjön Findelo vid Wimmer» By. IJti Kongl. Maj;ts till Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag aflåtne Nådiga Reia» tion, angående nyttiga företag, yttrades, att detta arbete borde verkställas.
3 Detta fall, eller Då lönen är unDerfaftaD föränDring, beräfnaö d)arta:*beIoppct efter mebium af De ftjla fem årenS, tjenften åtföljanDe od) till tapertng uppgifne, löneförmåner, för Emilla bemillning efter 2:Dra 2lrtifeln blifmit erlagD; men för conftitutorial på behaglig tiD |lall c^artse^figtiianiemfgiften mara 2£ procent af Iö> nen, jemte 7 fK:Dr, motfmaranDe £anjli*gebuf)r od) ftgill* penningar. JpärmiD iafttageS, IjmaD ferjlilDt ®Nlität*©tatetnc angår, att i De fall, Då 3cegementet eller Sorpfen, l>mar* miD utnämningen Iler, icfe är od) unDer loppet af De fem näftförutgångna åren marit på fuU flat, beräfnim S3i&. tia St. ©t. $Prof. 1850 & 1851; 10 ©ami. l gift. 2 SBanOet. gen jfer efter ben i 1833 åré normaf Den lön, font tillträDeö; men feDertuera, när l)ögre lön inom famma graD crfyålleö, bör tranöpottn’efolutionen Derom cf)arteraö efter beloppet af lönetillöfningen. Dm någon befallning meD lött på frat tilifätteö genom ©eneraborDreö, anfeö Dejta (tfa meD confitutorial.
Min moder tackade honom förbindligast för hans vänlighet att vilja taga emot mig i sin skola, hvarpå hon aflägsnade sig ur rummet, utan att han ens gjorde min af att vilja ledsaga henne till dörren, men artighet hörde ej till hans natur. Hans Persson läste nu sjelf morgonbönen, hvarefter en psalmvers afsjöngs. Sedan kom, efter gammalt bruk, innanläsning i Nya Testamentet, hvilket gick ganska hjelpligt, ehuru ett och annat af de yngre skolbarnen fick stafva sig fram alltemellanåt. Äfven jag fick läsa min vers, hvilket gick utmärkt. Derefter började förhör i katekesen. Hans Persson hade nemligen gifvit de äldre barnen inledningen och de tvenne första buden i långkatekesen i ferielexa. Den förste, som fick frågan, var en af de äldste gossarne, Aron Johansson i Bergagård. Skolläraren sade: »Hör du, Aron der! Kan du säga mig: Hvad är katekesen? Aron reste sig visserligen upp, men blef stående der så tyst som en af träapostlarna i Kröplinge gamla kyrka. Då sade Hans Persson på sitt rättframma sätt: »Du är en lat stut, du Aron. Du kan inte en gång det första stycket i lexan. – Nu ska vi fråga den lille Glimmingepågen, om han kan svara på den frågan. Kan du säga mig: ’Hvad är katekesen’? du Johannes dernere?» Om jag kunde svara på en vanlig katekesfråga! Jag uppläste svaret så klart och tydligt, som om jag sett det framför mig i boken: »Catekesen är en kort undervisning om nödiga stycken, som höra till vår Christendom, föreställd i Frågor och Svar.» »Du var mig en liten huggare, du Johannes, till att kunna ditt stycke, fast du inte har haft det i lexa. Du får komma hit upp och sitta der ytterst på den öfverste bänken, på Arons plats, och vara med i det öfversta lexelaget,» sade han. »Men du, Aron, du kan gå ner och sätta dig der nederst hos abcdariusarna och skämmas, din store, late drummel!» Jag kan ej beskrifva, med hvilka känslor jag vandrade dit upp för att sätta mig ytterst på den öfversta bänken.
Deremot och på det att allmänheten icke må hysa något tvifvel i alseende på realisationens bestånd, hvilket möjligen kunde inträffa, i fall metalliska kassan finge nedsjunka till ett alltför lågt belopp, har Utskottet, som trott det vara lämpligt, att ett maximum för Bankens metalliska kassa bör fastställas, med instämmande uti det af Herr Rosenblad., Bernhard, härutinnan väckta förslag, skolat föreslå 43:o. att detta minimum må bestämmas till 2,500,000 Riksdaler silfver, oberäknad t den siifvertillgång, som å utrikes ort fini nes för Bankens räkning nedsatt. Likväl torde i samband härmed Banko-Styrelsen 44:o. böra erinras om den samma Styrelse åliggande skyldighet, att begagna de utvägar, som blifvit den lemnade, för att afböja metalliska kassans nedsjunkande till berörde minimum, eller att försälja obligationer eller minska laneoch krediti v-rörelsen. Utskottet, som jemväl i öfvervägande tagit den del af Herr Skogmans motion, hvilken afser ordnandet af nuvarande Privat-Bankers rörelse, och dervid jemnfört de af Herr Biskop Hedrén samt Riksdags-fullmägtigen Pehr Nilsson från Christianstads Län med flere väckte förslag, att Privat-Bankerne mätte upphöra samt deras låne-rörelse öfvertagas af Riks-Banken, har vid detta tillfälle endast velat uttrycka den åsigt, 45 :o. att Privat-Banker må bibehållas, emedan de, riktigt förvaltade, kunna i vissa delar bättre än utgreningar af Riks-BanBih. tili It. St. C Sami. 1 Afd. 12 Haft, 8 58 Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. ken, enligt dennes nuvarande organisation, uppfylla landsorternes behof; härvid likväl (oruIsatt, att nämnde Banker äro ändamålsenligt organiserade, controllerade och till deras sedel-utgifning begränsade.
N:o 68. tjensteman, som aldrig varit gift) m. fl. afdrag för sjukdom etc.; hvadan afven föreslås: 3:o nedsättning uti så väl sådan bevillning och afräkning, uti hvilka fall som helst, för tjensteman, som ej har embetslägenhet: för sadan uti Stockholm af 300 R:dr och utom, hufvudstaden af 100 R:dr; som ock uti beräkningen för 'pension, lifränta, o. s. v., icke öfverstigande 1,000 R:dr; samt ytterligare och särdeles efter hushyrornas nu mera rättvisliga stegrande, sedan förut icke förefunna afgifter blifvit husegare pålagda, såsom uti framsta rummet anmärkningsvärdt och afven öfverklagadt, att för fastighet betala till församlingens själasörjare, ehuru egaren t. ex. hor uti annan församling och möjligen afven tillhör en tredje församling; samt oafsedt att »själasörjaren» får, med ali billighet och rättvisa öfverensstämmande, godtgörelse af de uti egendomen boende hyresgasterne. För »själasörjaren» vore således beqvämligast, om huset stöde obebodt, då ej befunnes någon »själ» att sörja för? I afseende å progressionen å hyresbeloppet, eller å den supponerade inkomst till följd af erläggande hyra, föreslås således vördsamt, särdeles då någon annan beräkningsgrund icke förefinnes: 4:o
Frågor och förslag vm nya Allmänna Författningars widtagande; om upphäfwande och förändring af de förut gällande; vm n»a allmänna Inrättningar har uti serssildte Styrelsengrenar, med flere af dylik beskaffenhet. §. y. Öfwer alla mål, som hos Konungen eller Regeringen föredragas, skall Protokoll föras; klifwande de närwarande Ledamöter af Stats-Rådet och Föredraganden vwillkorligen förbundne att deras meningar öfwer de förekommande Mender yttra och förklara; Konungen dock förbehållit att alleria besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut wörö uppenbarligen - Den 14 Julik. 1657 ligen stridande mot'denna Regeringsform eller Rikets allmänna Lag, aligge det da Stats-Radets Ledamöter att föreställningar deremot göra. Der nä, gon serskild mening icke blifwit till Protokollet anfört, anses de närwarande hafwa styrkt Konungen till det beslut han fattat. För rädstagen stola StatsR Idets Ledamöter wara answarige, såsom i 106 §. derom widare stadgas §. io. Om Stats,Ministrarnes Embeks-Förwaltning och Ärendernas föredragning inför Konungen, förordne Konungen som honom tjenlig! synes. Hwarje Minister eller Föredragande ware ansvarig, deräst han försummar nödige upplysningar inhämta och Konungen underställa. I samma ändamål och till Ärendernas fullständigare utredande tillsätte Konungen en Beredning, bestående af hälften Frälse och hälften Ofrälse Män, hwilka i alla förekommande mål, deräst de sig icke serskildt yttrat, anses Pluralitetens mening hafwa biträde. §. 11. Uteslutes. §. ir.
Här kan visserligen invändas, att om Eeg:tsPastorn är hindrad, det får anmälas till Consistorium lör att få ett arfvode till en Bat.- Predikant, men detta är väl högst olämpliga omvägar, som jag tror hvarken har skett eller kommer alt ske, såvida det icke blir på en längre tid. Då nu under samma tid ökade löner i allmänhet begäres och beviljas, i följe af dyr tid, — kan man då billiglvis neka eller afstå för dem som tjenstgöra ulan lön, och således icke ega ett enda öre för sin tjenstgöring, då en så ringa summa, som 500 Edr Ernt är af K. Här tyckes icke många ord behöfva sägas, ty saken talar för sig sjelf. Lägger man nu. härtill att Bat.Predikanten på sednare tider förlorat sin dubbla tjensleårsberäkning, tyckes äfven detta vara ytterligare ett talande skäl för att gifva dem någon ersättning. Afven får jag nämna att 500 Edr Ernt för Bat.Predikanten lär blifvit på afdelm inom Utskottet tillstyrkt, ehuru det afslogs i StatsUtsk. genom votering. Summan som begäres är liten, och stora skäl finnas för att bevilja den. Det har visserligen blifvit invändt, att, då en Bat. Predikants plats blir ledig, det icke saknas utan tvärtom är många sökande. Detta är naturligt då extra ansökningsräll hos K. M. medföljer tjensten, men de lefva icke för tillfället på hvad de i framtiden möjligen kunna få. Då man nu vill gifva åt dem som hafva löner, en tillökning, tyckes det vare ett större och mera talande skäl för att gifva något åt dem, som hafva intet, och då nu Bat.Pre dikanter i verkligheten finnas utan lön, till och med 2 på hvarje GarnisonsEeg:te, äro de i sin belägenhet under denna dyra tid så mycket mera att beklaga. Det är således icke utan stora skäl som K. M. insett behofvet och derföre åt dem föreslagit lön. Då nu K.
Ehuru de omständigheter, Direktionen för Norbergs nya jernvägsbolag åberopat till stöd för sin uti ofvanberörda hänseende gjorda anhållan om anstånd med de årliga inbetalningarne å förenämnde begge lån, i och för sig tilläfventyrs kunna anses förtjenta af något afseende, synnerligast då, efter hvad uppgifvet blifvit, förnämsta orsaken till den svåra ekonomiska ställning, hvari bolaget sig befinner, har sin grund i det sannolikt af oerfarenhet föranledda, vid jernvägens anläggning begångna, felet att för en lokomotivbana begagna räler af endast 8 skålp. vigt; anser dock Utskottet, med fästadt afseende på förhanden varande förhållanden, det vara desto angelägnare att bolag, som för utförande af jernvägsanläggningar eller andra produktiva arbetsföretag erhållit eller erhålla understöd af Statens medel, tillförbindas att, sedan arbetena blifvit fullbordade, noggrannt fullgöra sina mot Staten åtagne förbindelser, som ett motsatt förfarande lätt kunde uppmuntra till utförande af sådana med lån utaf allmänna medel understödda företag, om hvilka man redan vid sjelfva anläggningens början vore viss, att de icke komme att lemna tillräcklig afkastning för bestridande af ränta och amortering å de upptagna lånen, men i afseende å hvilka man hoppades kunna af kommande Ständer utverka anstånd med eller eftergift af de åtagne förbindelsernas uppfyllande; och Utskottet får på sådan grund hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att Rikets Ständer anse sig icke böra till Kongl. Maj:ts i ofvauberörda hänseende gjorda nådiga framställning lemna bifall. Stockholm den 5 Januari 1863. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Stals-Ulskotteis Utlåtande Nio SS. ( i!7.*© SS. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Jan. 1 863, kl. 6 e. m. Ulla latt de, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående en med Hannover afslutad traktat om upphörande af Stadeeller B runs hauser-tullen.
Ett dylikt privilegium finnes, men begagnas af ingen; innebafvaren dertill var hos mig vid denna tid förlidet år, och ville då utbyta detta emot ett privilegium i Landsorten; jag har hört, att åtskilliga villkor skola med detla privilegium vara förenade, hvilka göra det mindre begärligt, men då jag ej sett sjelfva detta privilegium, kan jag ej härom upplysa. Inga privata Theatrar hafva hitintills burit sig i Hufvudstaden. Kongl. Theatern bär sig endast genom den strängaste hushållning; jag Iviflar mycket, att privata Theatrar framdeles komma att bära sig; ett dylikt skäl finner jag visserligen aldrig böra vara gällande, ty det skulle vara ett barbari att hindra någon från att ruinera sig bäst han kan, och dertill draga så mån - 172 Den 3o Junii e, ra ga han han med sig i förderfvet; men jag vill anföra ett annat skäl, icke emot privata Tlieatrar, men för den satts som jag vidhåller, att tillstånd till deras anläggande måste utdelas med noga urskillnad och bedömmande af den person, som ett dylikt tillstånd erhåller. I andra Länder finnes en TbeaterCensur; en dylik har ej ansetts behöflig här, enär Kongl. Majit uppdragit Styrelsen af Kongl. Theatern åt en Embetsman, hvilken blir Kongl. Majit ansvarig; men skall nu hvem som helst, som sig anmäler, erhålla tillstånd att anlägga en Theater, utan att något band lägges på sjelfsvåldet, hvad skulle troligtvis följden bli? All skandal är en kärkommen sak, så väl inom som utom vårt kära Fädernesland. Den Theater, som utmärkte sig genom de mesta personaliteterne, det grofsta ovettet, blef åtminstone för ögonblicket den mest besökta. Jag tror, att vi hafva alldeles öfverflödigt af pasquiller i skrift, vi behöfva inga i Aktion. Slutmeningen af Utskottets Betänkande finner jag ganska riktig, men jag förstår ej, hvartill en sådan underdånig hemställan hos Kongl. Majit är behöflig. Det har visst aldrig varit Utskottets mening, och det lärer ej vara någons alfvarsamma mening, att Kongl.
Rikets Ständer hafva alltså för en högre Skola i Fahlun å stat uppfört 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter eller ett lika antal lärare, som för de tiva läroverken i 28 Exp e dil i o n s - lits ko Hets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 222. Karlskrona och Christianstad, samt för en högre Skola i Umeå, i anseende till dervarande mindre antal lärjungar, endast 1 Rektor, 3 Lektorer och 5 Adjunkter. Det framställda nådiga förslaget om ett högre läroverk i Hudiksvall, hafva Rikets Ständer icke ansett sig böra biträda. Denna stad är visserligen belägen i ett folkrikt landskap, och på 14 mils afstånd från Gefle, men Hudiksvalls Skola med 5 ordinarie lärare, har endast 80 lärjungar, hvaraf synes följa, att lärjunge-antalet i de öfre klasserne, cm Skolan utvidgades till ett fullständigt högre läroverk, icke skulle blifva så betydligt, att det motsvarades af de lör denna utvidgning erforderliga kostnader. På det emellertid denna Skola må erhålla ett något större omfång, hafva Rikets Ständer för densamma bestämt enahanda rättigheter och skvldigheler samt lika stort lärare-antal, sorn för läroverket i Wenersborg, hvarom här nedan förmäles. I afseende på de åtgärder, som kunde vara att vidtaga för skolan i Malmö, har hos Rikets Ständer blifvit anfördl, att denna skola befunne sig i en alldeles egen ställning, enär den, som hittills varit ett fullständigt läroverk, skulle, ensam bland rikets alla skolor, om den nådiga propositionen bifölles, blifva nedsatt och förminskad samt förvandlad till eli lägre läroverk. Skolan i Malmö vore inrättad redan under kalholska tiden; den hade, sedan dess lärare verksamt bidragit lill reformationens införande i lan del, blifvit utvidgad och med ansenliga donationer försedd samt varit det enda högre läroverk inom provinsen lill år 1837, då katedral-skolan i Lund inrättades; den vore fortfarande talrikt besökt, så att, vid sista magister-promotionen i Lund, icke mindre än jr af de promoverades antal och deribland innehafvare!) af del första hedersrummet voro från Malmö dimitterade.
”Hon gaf dig korgen, och det så decideradt att svärmor blef i högsta grad uppbragt.” Ett uttryck af misstroende sväfvade öfver den unge mannens ansigte ”Hvem hörde detta?” ”Om jag skall säga dig det, så hördes hela samtalet af Debora, som sedan kommit i vårt hus, och hon, som aldrig är i stånd att ljuga, har bedyrat att din mor gjorde de ömmaste föreställningar; men då dessa icke hjelpte, befallde hon med häftighet Blenda att lemna rummet. Ett par timmar sednare” ”Vidare?” ” fick hon det anfall, som som samma afton slutade hennes lif.” En mörk och kylig blick mötte Henriette från hennes svågers öga. ”Fick min kusin icke mera återse mamma?” frågade han efter ett ögonblicks tystnad. ”Jo, det fick hon, det vill jag ej neka. Din mor visade sig bekymrad om henne i sin sista stund.” ”Ack, på det känner jag så väl igen henne, och jag är viss, att om hon hörde det grymma yttrande du nyss hade, då du tillskref den stackars flickans vägran att gifta sig med en henne fullkomligt okänd person mammas sista sjukdom – hvilken, efter hvad doktorn redan sagt mig, af honom var förutsedd långt förut – så skulle hon vilja förebrå dig det, liksom jag skulle vilja, om jag ej trodde att det endast var ett obetänkt ord, framkalladt vid minnet af mammas förlust.” ”Ursäkta och förklara mitt yttrande hur du behagar – jag trodde dig emellertid vara långt mer känslig för ett afslag!” ”Du ger nog mycken vigt åt saken, när du benämner den så. Jag kan icke ha fått ett afslag, då jag hvarken friat eller befullmäktigat någon annan att göra det. Min kusin har nekat till det förslag, som mamma önskningsvis framställt – det är allt.” ”Men om det nu händelsevis råkade att icke vara allt”, svarade Henriette med ett hånfullt småleende, ”om jag sedermera af fruntimrens egna läppar hört. ”Hvad?” ”Åh, bara det att de, i hvilka omständigheter som helst, icke ångra det afslagna partiet – förlåt att jag, i brist på något bestämdt uttryck, håller mig till det naturligaste?”
Axiomatiskt för öfrigt, och endast som sådant svårt att bevisa, är, att för en sådan Stat, som Sverige, kan ett anslag af 100,000 r:dr b:co lill allmänna extra-utgifter icke anses som öfverdrifvet. Hr von Hartmansdorff: Jag har förut vid ett tillfälle yttrat, att jag ansåg 100,000 r:dr till extra-utgifter vara en för beliofvet alltför ringa summa. Jag förnyar detta yttrande och tror, lika med Biskop Hedrén och Prosten Stenhammar, att det dubbla beloppet, eller 200,000 r:dr, borde vara den summa, som gifves, isynnerhet som de 100,000, hvilka år 1809 beviljades, och sedan oförändrade qvarstått, efter då gällande kurs 64. skill., nu i sjelfva verket svara emot jemnt 200,000 r:dr. Om anslaget 1111 höjes lill detta belopp, så hafva Ständerne likväl icke gifvit någon tillökning uti hvad som gafs år 1809. Skulle nu anslaget, såsom jag äfven anser för riktigt, komma att fördelas mellan de särskilda förvaltningsgrenarna, så kommer man att desto tydligare inse, huru nödvändigt det är att summan fördubblas. Jag anhåller att få tillägga, det summan icke bör ökas genom extrautan ordin.-statsreglering. Den extra är ett af - Den iS Maj f. m. steg, snarare stridande mot, än afvikande från vår samhällsförfattning. Till dea extra-statsregler:n bör icke höra annat, än tillfälliga anslag för byggnader, inköp af materialier m. m. d. Hr Hjerta, Lars: Jag skall icke upplaga It. o. Ad:s tid med någon öfverflödig discussion. Jag anhåller blott få yttra, att jag, för min del, önskade bifall till StatsUtsk:sbetänk. så mycket mera, som Ståndets omröstning i denna punkt kommer alt utvisa ett förtroende-votum för den bestående Regeringen, hvilket votum jag ej tror tiden ännu vara inne att afgifva, förrän Ståndet vet huru denna Regering ser ut. Frill. Cederström: