Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ia ten yrka, hvad billighet och rättvisa jemväl påkallade, att ränteoch tiondegifvare må berättigas, antingen att, i likhet med hvad genom Kongl. Brefvet den 10 December i8ro ar för Westerbotten medgifvet, vid spanmålens leverering in natura få utgöra sådan spanmål, de för året bevisligen inskördat, utan afseende 12 Stats-Utskoltets Utlåtande N.o 2~3. *pa sädens bättre eller särare beskaffenhet, eller alt, om tionde-tägaren dermed icke åtnöjes, erlägga lösen efter ortens eller Rikets markegång, med vanlig forsellön, hvarmed tionde-tagaren bör, i Molionairens tanka, vara belåten, enär markegångspriset ofta finnes vara högre och sällan lägre än det gångbara. 16:0 Af Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, hvilken, efter att i minnet återföra sin vid sisllidne Riksdag gjorde utredning, rörande grunderna och vilkoren för grundskattens utgörande, yttrat sig böra betrakta denna fråga under 3;ne hufvudsynpunkter, eller i afseende i:o på grundskattens reduclion eller förvandling i vissa hufvudräntor för hvarje landsort, 3:0 på dess utgörande directe till Stats-Verket, samt 3:o på dess leverering till indelningshafvare; framställande härjemte Anders Danielsson följande motion: cd) att med bibehållande af räntegifvares rättighet att utan forsel-lön lösa de enskilde spanmålsräntorne, antingen efter markegång eller efter medelpris, så vida Rikets Ständer ett sådant Riksdag från Riksdag fastställa, tillika mätte stadgas, att, intilldess etLsådant medelpris varder satt, räntegifvare skola ega rätt att, då missväxt infaller, lösa de qindelte spanmålsräntorne efter det pris, hvartill de äro upptagne i markegungstaxan näst före missväxtåret, så att olyckan af missväxt, då allmogen beliöfver lindring, icke må, såsom hittills, föranleda till dess-ytterligare betungande; samt ö) att alla öfrige indelte, eller Kronan behållne jordeboksoch mantalsräntor, hvilka efter årlig markegångsförvandling böra utgå, skola hädanefter som förut betalas med penningar, men efter det pris, sorn erbålles genom medium af de senast forflutne fem årens markegång, samt på detta sätt, för fem år i sender, debiteras de skattskyldige till betalning, dock med 10 procents nedsättning i det efter nämnde grund uträknade medelpriset.
En Capikain ivid Garbil är uppförd till Premier-Majorer tvid samma Rcgementcr äfwen till — Dä Premier-Majoren likwäl har större lön. Secund Majoren ivid Gardet deremot till 4,: Dä han likwäl har lika lön med Capikainer. En Ryttmästare ivid Gardet till häst är uppförd till — 56: En dito wid Indelt Cavallerie till 45- Troligen hafwa största delen Ryttmästare wid de In de! te Cavallerie' Re gemcnlcrne st-»ne inkomster än de som ärs wid Gardet till häst. Tredje Baird. Bi - 4070 Den 10 Gctober. Biskopen i Wcsteräs är uppförd till 2Zo: Och äfwcrste - Licutenantcn wid Gardet deremot till — 270: Jag tror c) att nägon kan pästä att en Ses emid-Chef tvid Gardet har öfwer hälften sä stor in, komst som Biskopen l Wcsteräs, om hatt enS skulle hafwa sä mpcket. I grund af de§a och otaliga dylika exempel som utur MinimiTabellen kunde utdragas, underställer jag om den ej kuttde rent af förkastas och Mskot, tet anmodas att uppgöra ett annai: Minimi - Tabell som bestämdt utgjorde hälften eller ^ af hwars och ens enligt Taxeringen uppgjorda inkomst, hwilkct jag tror att Herr Grohhandlaren Santesson redan föreslagit, och dä blifwer dct en omöjlighet alt uti Minimi-Tas dellen blifwa högre uppförd än i proportion af werkelig inkomst. Friherre ku st K o c k, ^iexanstek, uppläste ett anförande till' prokocöllet sä lydande. Dä jag som Ledamot i Bewillnings - Utskottek der redan warit af olika tankar med Majoriteten, om den nu sörcflagne Bewillnings - principen, räknar jag för en skyldighet, att inför Högloft. Ridderskapet och Adeln framställa anlcdningarne till de twifwelsmäl som föranledt skiljaktigheten uti min öfwertpgelse.
Ty det Konungen uppå äskar, är för högt, och är ej heller någon, som detta för Konungenom säga kan, undantagna gudarna, hvilke icke bo när menniskomen. Då vardt Konungen ganska vred, och böd förgöra alla de visa i Babel. Och domen gick ut, att man skulle dräpa de visa; vardt också Daniel med sina stallbröder sökt, att man dem dräpa skulle. Då förnam Daniel sådana dom och befallning, af Arioch, Konungens öfversta domare, hvilken utfor till att döda de visa i Babel. Och han hof upp, och sade till Konungens befallningsman Arioch: Hvarföre är denne stränge domen utgången ifrå Konungenom? Och Arioch lät Daniel det förstå. Så gick Daniel upp, och bad Konungen, att han skulle gifva honom tid till, att han måtte säga Konungenom uttydningena. Sedan gick Daniel hem, och gaf det sina stallbröder, Hanania, Misael och Asaria, tillkänna; Att de skulle bedja Gud af himmelen om nåd till denna hemlighet; att Daniel och hans medbröder, samt med de andra visa i Babel, icke förgöras skulle. Då vardt denna hemlig ting Daniel genom ena syn om nattene uppenbarad; för hvilket Daniel lofvade Gud af himmelen. Och Daniel tog till att tala, och säga: Lofvadt vare Guds Namn, ifrån evighet till evighet; ty hans är både vishet och starkhet. Han förvandlar tider och stunder; han sätter Konungar af, och sätter Konungar upp; han gifver de visa deras vishet, och de förståndiga deras förstånd. Han uppenbarar det djupt och hemligit är; han vet hvad i mörkrena ligger; ty när honom är alltsammans ljus. Jag tackar och lofvar dig, mina fäders Gud, att du hafver förlänt mig vishet och starkhet, och hafver nu det uppenbarat, der vi dig om bedit hafve; det är, Konungens ärende hafver du oss uppenbarat. Så gick Daniel upp till Arioch, den af Konungenom befallning hade till att dräpa de visa i Babel, och sade till honom alltså: Du skall icke förgöra de visa i Babel; utan haf mig upp till Konungen, jag vill säga Konungenom uttydelsen.
Hvad sålunda blifvit anfördt och mot Betänkandet anmärkt, har Utskottet i noga öfvervägande tagit och får först, angående Herr Grefve Spens’s föreslagne åtgärd, vördsamt anföra, att, då Konungens Befallningshafvande, efter vederbörandes hörande vid uppgörandet af en ny reglering för marknadstiderne, komma att sig utlåta, inser icke Utskottet de fördelar, Grefve Spens lofvar sig deraf, att Landshöfdingarne sedermera årligen skola yttra sig öfver hvarje Calendarii-Schema, som äfven borde innefatta förslag till marknadstidernes utsättande. Det har visserligen icke varit Utskottets tanka, att det vore i försumlighet eller mindre noggranhet hos den med Almanackornss utgifvande sysselsatte Ämbetsman inom Vetenskaps-Akademien, som man borde söka de egentliga orsakerna till omlysningar af marknadsterminer och klagomålen öfver deras felaktiga utsättande. Dessa orsaker finner Utskottet ligga deruti, först och främst, att det gifves olika Resv. osli Eken. TJtsk. Betankanåen, 769 föreskrifter, i afseende på marknader, sona räcka en dag, och dem, som räcka flera dagar, och för det andra: att marknader, som sedan äldre regleringar få räcka flera dagar och derföre af Akademiens nämnde Ämbetsman anses för sådana och utsättas i Almanackorna stundom på Måndag, likväl, genom sednare bruk och till följe af minskad Handelsrörelse, hållas endast en das n t» och af sadan anledning, då de infalla på nyssnämnde dag, omlysas af Konungens Befallningshafvande, eller ock tvärtom; Hvaraf tydligen inses, att i sakens nuvarande invecklade förhållande ligger grunden, hvarföre det varit så svårt, om icke omöjligt, att förekomma alla olägenheter vidi marknadsterminernas utsättande.
Maj:ts och Kronans rätt såmedelst bevakad, ega Lands-Contoren att undfå a procent samt Landt-Räntmästarne 1 procent 4* Bevillnings-tJcskottets Bet. N:o i3. mer, äfvensom Landt-Räntmästarne af hvad inom äret i Kronans cassa dessutom en procent. uti stämpladt pappers afgift influtit samt Kongl. Maj:t och Kronan tillkommer. 4:o Wårt och Rikets Stats-Contor 4:o Kongl. Majrts och Rikets Slatstillhör att besörja om Chartse SigilContor tillhör att besörja om Charl» latae-medlens rigtiga indrifvande och Sigillatae-medlens indrifvande och reredogörelsen derföre, samt att genom dogörelsen derföre, samt att deröfver vitén och andra lämpliga utvägar förlåta upprätta Hufvudbok, som Kongl, må försumlige redogörare till sine Kammar-Rättens granskning underskyldigheters fullgörande. ställes, äfvensom att genom vitén — De förändringar, som i denna §. blifvit föreslagne, äro likaledes föranledde af Kongl. Stats-Contorets merberörde Kungörelse den f \ Mars i83a, och äro nödvändiga i anseende till det genom denna Kungörelse anbefallde förändrade räkenskapsoch redogörelse-sätt. Då hvad sålunda blifvit föreslaget, Rikets Höglofl.
Att detta ansvar bestämmes efter omständigheterna, första gången från 25 t. o. m. 100 R:dr b:ko och andra gången från 200 t. o. m. 500 R:dr rb:ko; hvarjemte de penningar, som af de sakfälde blifvit å spelet vågade, äro förbrutne. Och att ansvar eger rum för hvarje särskild gång åtal göres och den tilltalade om förbrytelsen öfvertygas. Vid meddelandet af förändrade straffbestämmelser för äfventyrlig! spel torde icke böra förbises att uti berörde Kongl. Förordning jemväl igenfinnas bestämmelser, som tillämpas på lagöfverträdelser af väsendtligt olika natur med här ofvan antydda, nemligen der spelet helt och hållet tillfälligt egt rum och der de å spelet vågade insatser tydligen utmärka, att afsigten icke varit annan än ett, om äfven lättsinnigt, tidsfördrif. Att föreslå någon förhöjning uti ansvaret för förseelse af sådan beskaffenhet är icke min afsigt. Dessa motioner remitterades till Lagutskottet. Gr. von Roseu, Fredr. Carl, upläste följande motion: Vid sisth Riksdag anslogs ett hundra tusen R:dr b:ko af R. St. sora bidrag för en kanals anläggande från Björnlunda kyrka uti Vaga härad inom Nyköpings län, genom sjöarne Storsjön, Norrtunasjön, Frösjön, Klämmingen, Marvikarne och Visnaren för att utgå nära Mariefred, vid Läggsta, i Mälaren och dymedelst göra en början till den sedan långliga tider påtänkta och flera gånger med betydliga kostnader undersökta kanalsträckning, som till största fördel för Södermanlands bördiga och skogrika samt genom sjöar afbrutna, och således på sådant sätt lätt genomskurna, östra del, blifvit föreslagen. Det nit och allmänna intresse, som i denna vigtiga angelägenhet alltid lifvat ortens innevånare har ej minskats utan fastmer tilltagit, men andra helt naturliga omständigheter hafva inträdt, hvilka åstadkommit att ej företaget kunnat verkställas på den 388 Den 31 December e. m. lid och under de vilkor, sora af R. St. för beviljandet af det nämnde statsbidraget blifvit fastställde.
Jag anser, nemligen, detta bruk vara af en stor nytta derigenom, att gärden, genom sin natur, ålägger Regenten ett moraliskt band: han ville ej lägga större börda på sine undersåtare, än dess Företrädare gjort och Gärden upptäcker i hvarje koja, om det så är, eller ej. Folket åter, får genom gärden tillfälle att uttrycka sin känsla, sitt förtroende, sitt hopp eller sin tacksamhet. Cari, Xllites lefnad och död, visar Gärdens nytta: dess Begrafningshjelp vittnar likaså väl Svenska Folkets varma StatsUtskottets Betänkanden. 47* kärlek för Konungen, under ruinerne af dess Rike, som dess Kröningskostnad, af den rike Thronarfvingen sjelf bestridd, bevisar bans ömhet att lätta folkets bördor: och åt Veriden kan allenast Sverige framte Exempel af så ren Furstlig dygd, så orubblig, oskrymtad trohet hos Folket, under lyckans mångfaldiga ytterliga skiften, Det är dessutom en betydlig skillnad, emellan begagnande af Fonder, Öfverskott och Riksgälds-Contoirs medel, som finnas ämnade dels till bestämda behof, dels till begagnande vid nästa Bevillnings-Summans bestämmande. Dessas disponerande beror af tre Stånds beslut. En Gärd deremot, tillåter hvarje Stånd, att sig sjelf beskatta. När man så villigt bibehåller dessa olika Ståndens brister, må man väl oek värdera deras fördelar. En deribland anser jag vara beskattningsrätten. Det vore i sanning, för de Skattdragande af ett stånd ganska hårdt, om de andra Stånden, genom beslut örn Fondens och Skatters dragande till andra ändamål än de, hvartill de äro gifne och Ståndet en gång ansett sig böra bidraga, bortslösa en del af deras egendom och sedan nya bidrag fordras lör sjelfva Riks-Statens nödvändiga underhåll.
Enär det blefve stadgadt, att Konung och Ständer ej må något besluta rörande Grundlagsförändringar, förrän 5 år 144 Riksdagen 1810. framlupit från elen tid, då sådane förändringar blifvit föreslagne, vore hufvudsakligen ingen annan förändring i vår nuvarande Grundlag gjord, än den, att Konungs och Ständers rätt i detta afseende kunde, genom infallande Urtima Riksdagar, blifva till högst Nio år hvilande. Beredningen fann, att detta nya stadgande för ingen del borde sträcka sig längre än till Beslutet öfver Grundlagarne, icke till rättigheten att med deras förbättrande sig sysslosätta; en sak den Beredningen ansåg såsom ett åliggande för Constitutions-Utskottet att hvarje Riksdag uppfylla. Då, enligt Beredningens ofvan framstälda tanka, ingen distinction emellan Urtima och Lagtima Riksdagar är behöflig, är mera ingen positiv anledning för banden att föreslå en inskränkning i Motionsrätten vid de Urtima Riksdagarne. Men af den framställning härutinnan, som anmärkaren trott tillhöra förslaget om faststälde terminer för de Lagtima Riksdagarne, liemtade Beredningen tillfälle att yttra sin ömtålighet öfver en så väsendtlig del af Folkrepresentantens rättigheter, emedan Beredningen ansåg dessa rättigheter på det närmaste förknippade med Ständers existence. Slutligen har till Beredningens granskning blifvit företagen en väsendtlig anmärkning emot 56 § af Regerings-Formen och den dermed i förening stående 49 § af Riksdags-Ordningen. Under ett ovilkorligt erkännande af de grundsatsers rigtighet, på hvilka anmärkaren stödjer sin tanke om Lagstiftande Magtens collective rättigheter och om individuens såsom medlem af denna Magt, fann likväl Beredningen icke, att en nödig jemvigt mellan dessas rättigheter vore på något sätt rubbad genom de stadganden ofvannämnde §§ innefatta. Det är visserligen , af vigt, hvad anmärkaren yrkar, att icke Lagstiftningens gång hindras eller förvirras af enskildta viljors obehöriga inflytande, och att alltid Lagen måtte vara ett uttryck af allmän vilja öfver ett allmänt kändt behof.
Man kan således med visshet antaga, alt de 850 r:dr b:co, som i denna calcul äro beräknade för hvarje cell, komma all uppgå minst till 1275 r-.dr samma mynt, och lill fullbordande af det uppgifna antalet cell-fängelser fordras dä icke blott de beräknade 500,000 r:dr, ulan kanske dubbla summan. Och månne man med någon slags visshet kan beräkna, att kostnaderna dervid skola stanna? Jag tviflan derpå. Calculen antager, att man blott skulle behöfva 1200 celler. Nu veta vi likväl, all sådana brottslingar, som skola undergå ccllslraffet, per medium utgöra 3- å 4000 om året. Man invänder, alt ett så stort antal cellfängelser icke hr behöflig!, emedan, dä brottslingarne endast dömnias till 6 månaders fängelse, så komma andra in i stället för dem, som utsläppas. Men jag hemställer, 0111 man kan vara säker på alt en så jemn circulalion i brottens föröfvande och deras bestraffning kommer att äga rum, att 1200 celler skola vara tillräckliga för 4000 brottslingar under eli år. Jag är tvertom öfvertygad, att detta antal inom kort tid behöfves, om icke fördubblas, åtminstone ansenligt ökas. Kostnaden är dessutom icke slut med fängelsernas uppförande. 1 hvarje fängelse skall finnas en uppsyningsman med nödig betjening, en prest o. s. v., och dessa lära väl icke kunna lefva af ingenting, ulan skola naturligtvis aflönas, hvilket icke aflöper för ringa summor. Vi fä genom den nya strafflagens antagande en helt ny, hittills okänd tjenstemannapersonal, hvilken i en framlid torde komma att drygt nog belasta riksslaten. En af Hr von Hartmansdorff framställd fråga, som icke blifvit besvarad, är den: hvarmed skola stralf-fäugarne sysselsättas? Efter nuvarande system arbeta de flesta fångar oell correclionister på föremål, som äro för det mesta improduetiva, eller åtminstone icke af beskaffenhet att göra intrång i handtverkarnes näring.
Hon bar inom sig en kraft, som en gång skulle göra henne myndig och förflytta henne ur oskuldens naturlif, den lägre fullkomlighetens fridfulla elysium, ur okunnighetens och träldomens lugn, till ett högre tillstånd, fullt af ofullkomlighet, mödor och sorger, på det att under strid med sig och verlden hon skulle, såsom fri och förnuftig varelse, bana sig väg tillbaka till det oskuldens tillstånd, hvilket hon lemnade såsom ett ofritt naturting, ett högtbegåfvadt djur. Hon är bestämd att lyda den moraliska lagen, såsom hon förut lydde instinkten. Hon är förjagad ur natur-oskuldens elysium, för att öfver törniga ängder, med blödande fötter nå himmelen, den sedliga oskuldens elysium. Mythen syftar på denna i naturmenniskan groende, oroliga frihetskraft, när den säger, att Narkissos, sedan han vext upp, blef en jägare, ströfvade i skogarne, kall för naturgudomligheterna, som älskade honom. Framför dem alla nämner mythen nymfen Eko, emedan naturen i förhållande till menniskoanden är osjelfständig; hon likasom upprepar våra sista ord, emedan hön färgas af vårt eget lynnes art: synes oss ljus, när vi sjelfva äro lyckliga, mulen, när vårt eget sinne är förmörkadt, förskräcklig i sin åska, sina stormar, sina dystra nejder, när vi frukta henne, sublim i samma företeelser, när vi beundra henne, oregelbunden och hemlighetsfull, när vi icke lära oss begripa henne, regelbunden och upplysande, när vi upplysa oss om hennes lagar. Narkissos törstande, det är menniskoanden trängtande efter kunskap och ljus. Narkissos nedlutade sig öfver källan, det är menniskan, i hvars själ ideernas verld plötsligt blir uppenbarad. Källan, hvilken ingen herde, inga hjordar, inga fallande grenar grumla, är visheten. Spegelbilden är idealet, i sin gudomliga ovanskliga skönhet uppenbaradt för den dödliges blick.
Hvad Herr Statsrådet, efter att, på begäran, hafva “erhållit kännedom om hithörande omständigheter, behagade yttra rörande vilko “ren för det då inkomna direkta låneanbudet, om upptagande provisoriskt af en “kredit i England och i allmänhet om det land, der det beslutade jernvägslånet “företrädesvis borde sökas, om sättet för lånets negocierande, om de bankirhus, “som företrädesvis borde anlitas, om samhällsställning och egenskaper hos den “eller de personer, som kunde anses lämpliga att vid låneunderhandlingarne an“vändas såsom biträde, och på hvilka Herr Statsi-ådet välvilligt erbjöd sig att “gifva anvisning, — detta allt, med åtskilligt annat, som uti ifrågavarande tillägg “icke finnes berördt, afhördes väl med skyldig uppmärksamhet och erkänsla, men “ansågs dock, såsom berörande ämnen, hvilka uteslutande tillhörde Fullmägtiges “med sträng ansvarighet förbundna sjelfständiga pröfningsrätt och pligt, lika litet “böra i protokollet intagas, som de af åtskillige bland Fullmägtige med anledning deraf afgifna yttranden och erinringar. Den andra frågan angår det utbyte, som Fullmägtige beslutat af Riksgäldskontoret tillhöriga, Svenska jernvägsobligationer å 300,000 Thaler Preussisk Courant mot obligationer å 45,000 Pund Sterling, tillhörande 1864 års jernvägslån. Sistnämnda års Revisorer hafva i sin berättelse börjat och 1865 års Revisorer fortsatt redogörelsen för detta obligationsbyte, angående hvilket Stats-Utskottet ansett sig här böra sammanfatta följande ur Fullmägtiges protokoll och öfriga till Utskottets granskning öfverlemnade handlingar hemtade uppgifter. Vid sammankomsten den 16 Juni fästade ordföranden Friherre Tersmeden 22 Stats-Utskottets Utlåtande M 29. Fullmägtiges uppmärksamhet på vigten och angelägenheten af någon särskild åtgärds vidtagande för att befrämja framgången af det nya lånet, enär subskriptionen å samma lån, enligt hvad kändt vore, inom England icke fortgått på ett fullt tillfredsställande sätt.
Is k a lfa s och å Riksstatens Andra HulVudtitel uppföras eli årligt anslag af 600 R:dr, att utgå (ill arfvoden åt lingstolkar, nemligen en för Neder-Torneå och Carl Gustafs tingslag med 200 R:dr, en för Öfver-Torneä och Pajala tingslag med 300 R:dr, och en för Olver-Calix tingslag med 100 R:dr — af hvilket sistnämnda belopp dock, derest Korpilombolo församling, som beslår af tillförene till Öfver-Torneå, Pajala och Öfver-Calix socknar börande delar, framdeles komtne alt. på sätt föreslaget vore, utgöra eget tingslag, hälften borde öfverlljllas lill den för Öfver-Torneå och Pajala antagne tolk, som i nämnda läll borde inom Korpilombolo tjenstgör», — emot skyldighet för tolkarne, hvilka skulle komma att medelst konstitutorial tillsättas af vederbörande Domare, efter nämndens hörande inom det eller de tingslag, för hvilka tolk borde antagas, att tillhandagå med tolkning uti Finska språket såväl vid de ordinarie lingen, som vid urtima ling och extra förrättningar; hvarjemte den för Neder-Torneå och Carl Gustafs tingslag anställde tolk borde vara skyldig att äfven inom Neder-Calix tingslag, derest bans biträde erfordrades, på domarens kallelse i sådant ändamål sig inställa; samt alt desse lingstolkar bärförutan mätte från Statsverket, af del under Andra Hufvn(1 titeln uppförda förslagsanslag tili reseoell traklaments-penningar, undfå skjutsoch traktamentsersättuing efter gällande Rese-reglemente i Ihle klassen för biträde vid alla de förrättningar, som ej å vanliga tingsstället för det tingslag, hvari tolken är antagen, ega rum, dervid resan skulle beräknas frän tingsstället i orten och dit åter.
Tillvaron af densamma för den närmaste framtiden, är redan befästad genom R. Sl;s bifall till S(atsUtsk:s ifrågavaride betänk. N:o 37; och jag hoppas att R. o. Ad. ej mätte upprifva ett sålunda fattadt beslut, Hr Rosenblad, Bernh.: Just den af Hr Printzensköld upp - Den 23 September e. m. 407 lästa redaktionen af det utaf SlatsUtsk. tillstyrkta och af R. St. bifallna förslaget lill uppskof med beslutet om de till diverse verk och inrättningar etc. anslagna ordinarie räntorna, torde visa alt den slutledning, han deraf dragit, icke kan deraf dragas. Der står ingen speciel ränta nämnd. Der står ett förbehåll att framdeles hafva öppet att beräkna dem, som äro till ifrågavaride verk anslagna; men det är öfverhufvud taget, och någon speciel bestämmelse är dervid icke upptagen. Då dessutom sjelfva anledningen till uppskofvet med beslutet om värderingen (nemi. K. J>l:s hemställan ang:de förändringen af grunderna för grundräntorna) bland annat innehåller äfven att de skola förvandlas på ett sätt, som man ansett gifva full ersättning till den nuvande indelnjngshafvaren; så kan jag ej, lika med Hr Printzensköld, finna att bifallet till Utsk:s förra förslag lägger något hinder i vägen för att nu taga bort denna ränta, utan jag anser R. St. i denna fråga vara fria att fatta hvad beslut, som de i förevar.-de fråga finna lämpligt. Hr Printzensköld: Den bevisning, som Hr Rosenblad nu sökt framställa emot riktigheten af hvad jag haft äran nämna, har endast det felet, att han uppfattat StatsUtsk:s betänk, så, som skulle bär vara fråga om indelningarnes bestämning d. v. s. om den eller den räntan skall finnas eller ej, i st. b alt det med uttryckliga ord står: ”beräkningar rörande dessa indelningars värden.” ludelningarne äro, sådana de finnas, af Utsk. i summa uppförda samt äfven till deras värden, beräknade, men det är endast det sednare som Utsk. föreslagit, och R.