Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta wilkor torde r wärt fattiga Land wara nödvändigt bäve för Köpare och Jordägande, som härigenom fä en förut ej päräknad inkomst Flere Riksgagnelige Collegier finnes i detta wart kära Fädernesland; men til Landthushällningens befrämjande upkomst, ehuruwäl det nyttigaste och storsta yrket, samt den mäst lönande Manufaeruren, saknas arrnu för hela ten Jordbrukare Clasten en grundelig Teoretisk och Practist underwisnina; hos ost anses ännu Jordbruket af de fläste som et mindre diupsinningt handtwerk, oaktadt det är et sammanhang af grundelig kännedom, förfarenhet och flere wettenstaper; Patriotiska Sällskapets och Wettenstaps-Academiens rimsta bemödande torde wara otillräckligt; deras utgifne Skrifter och Annaler kunna läsas af det inskränkta antalet som äro bemedlade at köpa dem, men det werkar ej genom exempel och efterdömen; de kunna wara nyttige för någon wist Loeal, och för fädane Landtmän som sjelfwe kunna urskilja; men dä frägan är om en allmän uplysning för hela Riket, fruktar jag den ej winncs. Dannemark och Tystland hafwa gjort stora framsteg uti den Practiske Äkerbruksstötseln, men bet är i synnerhet den forskande och Patriotiske Engelske Nationen den äran förbehällen, att sprida uplysning i denna stora wetten - Den 9 Augustk. 8§L lenffapen, genom stiftandet af et ÄkerbruksCvllegium, som, sedan det bäde af Konungen och Parlamentet utan minsta motsägelse blifwit stadfästadl, sa märkeligen gagnat hela England, at det nu utgör alla dest Landthuöhällareö glädje och förundran. Om et sädant högst nödigt och Riksgagneligt Collegilnn stulle danas för Swensta Landthushällningens uphjelpande, torde det kunna werkstallas pä följande sätt, såsom bäst pastande för detta widsträkta och glest bebodda Land, nemligen : 1:0
Sasoin uppmuntran till fortsatt flit. tillädes at medellöse och sedligt lärjungarne Axel Lennart Lövengårdh, i 2:dra klassen, samt Axel Gabriel Cedergrei* i l:sta klassen, understöd af Tre Riksdaler siljverspecie till hvardera. Rätteligen utdraget, intygar. Carlskrona högre elementarläroverk den 10 December 1861. Ourl Rääf, Läroverkets Rektor. Utdelningen attesteras: II. Wachtmeister. Till Högvörd.ige Domkapitlet i Lund. Öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid räkenskapen för Carlshamns elementarläroverk år 1859 får jag ödmjukligen afgifva följande förklaring: l:o. Hvad angår den saknade låneräkningen vid bemälde räkenskaper, så, enär af de ur läroverkets kassor utlånte medel en summa af 5.500 R:dr utgör 2:ne stående lån — det ena intecknadt i landtegendom, det andra innestående hos Carlshamns stad — och det öfriga beloppet är insatt i härvarande Sparbank, och således hvarken något nytt lån under årets lopp blifvit utgifvet eller något gammalt inbetaldt, samt dessutom den å lånemedlen upplupna årliga räntan kommit kassorna på förfallodagen till godo, har icke någon särskild utredning öfver dessa låneaffärer ansetts af beliofvet påkallad; hvarföre ock ingen låneräkning åtföljt läroverkets räkenskaper för år 1859, helst en sådan oanmärkt saknats vid samma räkenskaper för år 1858. 2jo. I afseende å den anmärkta bristen af qvitto å utbetalte 50 R:dr stipendiemedel, får jag^meddela, att detta belopp, enligt Skol-kollegii beslut och i dess närvaro, utdelades vid årsexamen 1859 åt 5 lärjungar med 10 R:dr åt hvarje; hvarföre Kollegii underskrift å räkenskapen torde få gälia som tillräcklig verifikation öfver ifrågavarande ur premieoch fattigkassan utbetalta medel. Ett protokollsutdrag, innehållande ofvannämnda beslut, får jag bifoga. Carlshamn den 13 December 1861. Vördsammast: C. A.
Af dessa skäl, och då den uti nu gällande fattigvårds-förordning intagna bestämmelse, att samma tillskott bör efter förmedlade hemmantalet beräknas, är föranledd af Rikets Ständers vid sistforflutna riksdag hos Kongl. Majit framställda önskan om utfärdande af en dylik förklaring, samt det är hvarje fattigvårds-samhälle obetaget att om antagande af annan beräkningsgrund för nämnde tillskott öfverenskomma, finna Utskotten, som sakna giltig anledning att tillstyrka Anders Anderssons förslag om förhöjning från 4 sk. till 5 sk. af den uti förevarande §. mantalsskrifven qvinsperson ålagda, bestämda årliga afgift till fattigvården, Anders Anderssons, Anders Nilssons och Anders Petterssons ofvanberörda motioner icke böra bifallas. Vidkommande åter den af Nils Svensson påyrkade förklaring af ifrågavarande stadgande, äro Utskotten af den mening, att, ifall detsamma blifvit tillämpadt annorlunda, än motionären föreslagit, sådant härflutit från missförstånd af §:ns, efter Utskottens uppfattning, härutinnan tydliga föreskrift, samt att således någon förklaring af samma föreskrift icke är behöflig; och anse Utskotten följaktligen motionen ej böra till någon åtgärd föranleda. Kih till K. St. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, As 20. 14 §. Af Herr Kontrakts-Prosten Runsten (9:de punkten): att, da stadgandet i berörda §. att mantalsskrifningen bör läggas till grund vid bestämmande afen persons rätta försörjningsställe, icke vore med föreskriften i 4:de §. att Fattigvårdsstyrelse, vid utdelande af fattigunderstöd, skall afse den ansvarighet
Efter all sannolikhet, ty så plägar det merändels gå när grundsats besegras, torde tagas snart nog det af talaren ej nu påyrkade, men såsom önskvärdt betecknade steg, till hvilket det nästa steget oförtöfvadt skulle efter enahanda sannolikhet komma att tillryggaläggas; och Hr von Kramer, under begäran om bifall 304 Den 18 April e. ta. till Konst.-Utsk:ts förslag, var så ifrig, att lian beklagade, alt vi icke genast syntes i tillfälle att mera kraftigt beträda denna bana. Konseqvent fullföljd, skulle den likväl, efter mitt förmenande, leda derhän, på sätt också en annan talare antydt, att slutligen personer-, som icke tillhöra vår tro och lära, skulle, elter att hafva instuderat dem såsom en läxa, kunna, för inkomstens eller andra orsakers skull, åtaga sig att bekläda kallet af t. ex. förkunnare af vår religion eller ock utöfva theologiska lärarebefattningar vid våra läroverk. Hvad kraft och nytta kunde väl väntas af en sådan undervisning, det behöfver ej vidlyftigt sägas. Vår rena evangeliska Lutherska lära, tolkad af en katolik eller israelit, hvart skulle sådant taga vägen? Hr von Kraemer liar visserligen icke sagt, att detta steg eller eris de nästföregående borde tagas nu, men jag har uppfattat hans yttrande så, att, om ej alla, dock de liesta och kraftigaste inskränkningar, som ännu efter ett bifall till Utskds förslag blefve gällande, borde småningom upphäfvas. Men om äfven den värde talaren vill stadna långt förr, så är min mening den, att en konseqvent fullföljd af en i mina ögon för litet varsam åtgärd torde leda dit jag befarat att vi slutligen hunne, och dit jag ville att vi aldrig komme.
Jo det är just sjelfva grunden för all räkning, nemi. att begreppet om tio enheter skall utbytas mot begreppet om en ny enhet, nemi. en tia, att tio tior eller hundra enheter skola utbytas mot en annan ny enhet, nemi. ett hundrade, o. s. v. Sedan man väl lyckats att få nybörjaren att rätt upfatta detta och att derpå grunda allt hvad man lärer honom i läkning med abstrakta enheter, sä tyckes det väl falla af sig sjelf att det bör vara mycket lättare för honom alt efter utgången från skolan i allmänna Iifvet vid all räkning med concreta enheter fä omedelbart använda hvad han i skolan lärt, än att dä behöfva ånyo inlära ett nytt räknesysslem för myntet, ett annat för vigten, ett tredje för längdemåttet, o. s. v. Jag anhåller slutligen att få nämna några ord i afseende på hvad Frih. Klinkowström föreslagit. Hans förslag tyckes villa gå ut på detsamma som Utsk:s, men i en aflägsen framtid. Hvarje förändring, den må vara aldrig så liten, medför alltid sina svårigheter, emedan derigenom, lrotts den största omtanka alltid besvär måste upkomma. Jag är öfvertygad om att det besvär som skulle förorsakas genom införandet af Frih. Klingkowströms förslag, alldeles icke blefve mindre än det som skulle förorsakas genom antagandet af decimalsyslemet. Att nu stadga att man i framtiden vill införa ett konseqvent system, men såsom öfvergång göra en förändring som möter många svårigheter, det vore som att säga: nu skola vi först förändra det gamla mått-, måloch vigt-systemet, och sedan om en 6 ä 8 år skola vi äler göra en förändring som medför lika stora svårigheter. Således anser jag en sådan demarsch som den Frih. Klinkowström föreslagit, icke vara annat än att i två repriser införa svårigheter, hvilka alltid äro oskiljaktiga från förändringar. Jag får derföre vördsamt fortfarande yrka bifall till Ulsk:s förslag. Frih. Klinkowström: Dä en ledamot af detta
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, finner det icke vara med rättvisa eller billighet öfverensstämmande, att för torgförda landtmannavaror vågeller mätare-penningar erläggas i andra fall, än då varorne, efter köpares eller säljares egen åstundan, undergå vägning eller mätning vid stadens vågeller mätarehus, hvadan Utskottet, jemväl med fästadt afseende derpå, att rättigheten för Stockholms stad, att slika afgifter uppbära, blifvit genom Kongl. Brefvet den 23 Oktober 1825 för andra än nyssomlörmälde fall upphäfd, anser sig böra tillstyrka Rikets Ständer Bih. lill R. St. Prot. 1855 & 1854. 8 Sami. 52 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollels Betänkande, J\° 123. atl uti underdånig skrifvelse anhålla det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga åtgärder till beredande deraf att vågoch mätarepenningar för de tili Westerås ankommande landtmannavaror icke måtte erIaggas i andra lall, än då varorne, efter köpares eller säljares egen åstundan undergå vägning eller mätning af stadens vägare eller mätare. Stockholm den 24 Augusti 1854. Reservationer: af Herr Doktor Björling: '»Emot Utskottets beslut att ingå med en underdånig skrifvelse derom att åtgärder måtte vidtagas lill upphävande af vågoch mätarepenningar i Westerås stad får jag reservera mig på följande grunder” Af äldre resolutioner och Konungabref är tydligt att vågoch mätarepenningar blifvit åt Westerås samt andra städer anslagna dels till underhållande af publika byggnader (således först och främst till våghus och till allt hvad som till vägning och mätning hörer) dels till städernes tjenslemäns aflöning.
en förrattning, samt använda sina sjelfförvarfvade penningar huru hon rill, - men (12 ock nnturligtvis sjelf a n s v m för sina skulder, o. s. v. DS qvinnosaksrurelsen för omkring 4 j Sr sedan började i N. Amerika, betraktades man och hustm der dsom n8stanöfverallt i den civiliserade verlden inför lagen som en person, och denna person var tnan~icn. Han kunde utan att bryta mot lagen beröfva sin hustru ej blott andel i allt hvad hon egde, utan till och med bortskänka hvarie venny. hon sielf medfört i boet. Allt hvad hon knnde förtjeua elier irfva-blef ha&amp;; bon kunde ej mot mannens ' ilia använda det rin~aste deraf att dermed mätta sina svältande barns hunger eller kalla e; trad af de kkder, hon bar p i sin kropp, för sin egen. Mannen kunde Mntaga henne hennes barn, kliider och pengar och derefter underlata att söja vare sig för henges eller barnens underhall. Hon kunde ej inför rätta vittna emot sin man, kunde s&amp;ledes ej mot honom anlita Ingens hjelp; hon var helt enkelt rättslös. civilt död frän den stund hon intriidde i äktenskap. Detta var i den s. k. * gamla goda tiden *. I Dagnys maisnummer omnämndes. sid. 82. att en motion om utqtrllckning af den kommunala rösträtten till qvinnor inlemnats till den lagstiftande församlingen i staten Newyork med da ännu okänd framghg. Vi kunna nu nllmna, att ärendet företogs till behandling den r r Mars d. inför fullsatta Shöraregallerier och i narvaro af en stor samling af statens högsta funktioniirer. Motionen var nära att g8 igenom, den föl1 p i blott tv8 röster. Som senatorernas antal var 128, fordrades 65 röster för att erhalla den lagstadgade absoluta majoriteten. Nu röstade 5 2 nej, men 63 ja.
Derpå säger Utsk., att man bör fästa uppmärksamheten ”jemväl å den omständighet, att fråga icke blifvit vid innevar. riksdag väckt om skyldighet för riksbanken att ersätta det rörelsekapital, som kan varda indraget till följd deraf, att antingen någon privatbank kommer på obestånd eller finner med sin fördel närmare förenligt att upphöra.” Detta inkast vore i formelt hänseende alltför vigtigt, derest det vore grundadt, för att icke böra med särskildt svar bemötas. Man skulle nästan tro det Utsk. ansäge det vara något alldeles obe - Den 17 Juni. 151 hörigt, kanhända olagligt till och med, att bibehålla denna §, derför alt någon motion ej derom blifvit väckt. Jag tror deremot att då fråga ej är om annat, än att bibehålla en § (låt vara att en förändring i ordaställningen dervid kräfves) — sä behöfves alldeles ej någon motion om ett sådant bibehållande. — Hvad sjelfva summan beträffar, så erkänner jag att den i förra 224 § utsatta af 5 millioner visserligen torde vara under närvar, förhållanden obehöfligt stor. Hr Lagerhjelm har föreslagit denna summa till 2| million, men man skulle kanske kunna anse äfven denna summa vara något för hög. Jag har allt förtroende lill privatbankernas redliga och ordentliga administration, och är öfvertygad om, att något så stort behof af mellankomst ä bankens sida ej skulle inträffa, som reservanten förutsatt; och derföre tror jag det vara tillräckligt, att bestämma denna summa till tvä millioner. Men att autorisera Bankofullmägtige att för ifrågavar. ändamål, om sä päfordras, använda någon uppgifven summa, anser jag alldeles nödvändigt, ty om verkligen någon privatbank funne del med sin fördel öfverensstämmande att upphöra med sin rörelse, så måste det vara alldeles obestridligt. alt penningerörelsen på den ort, der privatbanken funnits, skall i aldra högsta grad lida deraf. Att åter låta detta förhållande ordna sig af sig sjelf!:, eller att de öfriga privatbankerna öfverlemna alt fylla den uppständna luckan; det låter väl länka sig, men vore oförsigtigt att göra. Ty en dylik påkänning kunde medföra undergång för ännu flera än den förstnämnde.
Några fruntimmer gingo efteråt, bland dem modren; ej så mycket utmärkt genom klädseln, som af den djupa smärta, som låg i den blick, hon ömsom riktade mot höjden än mot jorden. Ett lätt utrop af smärtsam öfverraskning undföll den ridande, som stadnat helt nära trappan; detta besvarades med en dof suck i hans granskap. Han såg sig om. Der stod den unga fanjunkaren, blek, med stirrande blick följande liktåget; handen pressad mot bröstet. Hans hufvud sjönk mot den närmaste pelaren. «Hur är det med dig, unga kamrat?» frågade uhlanen med deltagande röst. «Var det åsynen af den döda, som grep dig så? tillhörde hon dig på något sätt?» «Det var Anna! det var min syster, arma moder!» Smärtan har en ton, en accent, som djupt griper den känslofulles hjerta. «Din syster! Jag bedrog mig således ej på likheten! Jag beklagar af allt hjerta din förlust, och vill alltid vara din vän! Adjö, vi träffas snart åter.» Trumman ljöd; manskapet samlades, mekaniskt intog Konstantin sitt led. De troppade af till kasernen. Fri från tjensten, skyndade han till modrens boning. Hon var nyss hemkommen från Annas graf. Hvilket återseende! Dagen derefter besökte Konstantins unga gynnare kasernen, han kallades fram. I ganska nådiga uttryck lät denne honom veta, att han, för att bättre kunna sörja för hans framtida befordran, ville antaga honom vid sitt eget regemente. Konstantin visste nu hvem han hade för sig, kände att detta var samma korps, i hvilken hans far sökt anställa honom, och några ögonblick smickrade det hans stolthet, att utan dennes medverkan komma in i den; men snart hviskade samma stolta känsla: «Du har icke dig sjelf att tacka för denna utmärkelse, det är minnet af din syster, — ögonblickets nyck,» och han bönföll att få qvarblifva, der han tjent upp sig från soldat och der han var afhållen af fordna kamrater, samt med vänskap omfattad af sina förmän.
Hvad derefter beträffade det från och med år 1858 till fyllnadspensioner beviljade årliga anslag, hvilket varit bestämdt för åren 1858, 1859 och 1860 till 150,000 rdr, för åren 1861 och 1862 till 100,000 rdr, samt för åren 1863— 1866 till 150,000 rdr; så hade, enligt hvad Direktionen upplyst, de å delta anslag under nämnda tid verkställda utbetalningar uppgått till följande belopp, nemi.: år 1858 12,675: 44. » 1863 , 118,746: 66. » 1864 138,189: 91, och hade pensionssumtnan vid slutet af 1865 års 2:dra qvartal stigit till 143,295 rdr; till följd hvaraf och under antagande af ungefär enahanda tillökning under de följande åren, Direktionen i underdånighet hemställt, dels att medel måtte anvisas till betäckande af den brist, som för år 1866 kunde komma att uppstå, förslagsvis beräknad till 15,000 rdr, dels att anslagssumman för den tid, under hvilken den nya statsregleringen kommer att gälla, måtte höjas med omkring 15,000 årligen, så alt densamma komme att utgöra 180,000 rdr för år 1867, 195,000 rdr för år 1868 och 210,000 rdr för år 1869, att utgå på sätt för närvarande eger rum. I ovisshet om den tidpunkt, då pensioneringen af arméens befäl kunde, till följd af den derom väckta fråga, komma att af Staten öfvertagas, hade Direktionen alltså ansett sig böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, för så vidt sådant kan komma att erfordras. Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer göra framställning i enlighet med hvad Direktionen här ofvan hemställt.
I afseende deremot på böterne för försummandet af Regementsskrifvarnes Uppbördsmöten, innehåller 19 §. i 1733 års Regementsskrifvare Instruction, att de Räntebetalare, som vid första Aflöningsmötet i Januari månad icke liqviderat och betalt fulla räntan, böra vid tra Daler S:mt vite till Krigsmanshuset och andreLiqvidationseller såkallade Restmötet i Februari eller i början af Mars månad, sjelfva eller genom Fullwägtige vara tillstädes och då ali rest betala Besvi ock Ekon. ZJtsk. Betdnkanden. 413 eller med Tingsbevis sin oförmögenhet visaj och genom Kongl. KrigsCollegii Kungörelse den 5 Februari 1807 är, i grund af Kongl. Majus. Nådiga bref till Collegium af den 13 Januari samma år, vidare förklaradt, att, i afseende på vitets utsättande, i de af Regementsskrifvare utfärdade Kungörelser, ora sista afiönings-mötets förteckningars upprättande å de dervid uteblifne Räntegifvare samt uppläsande för Allmogen, rättigheten till styrkandet af laga förfall för de frånvavarande, samt sättet för vitets uttagande, bör förhållas på enahanda sätt, som genom Kongl. KammarColIegii förut åberopade kungörelse af den 18 Februari 1806 är föreskrifvet* DåUtskottethärefter ingåttisjelfva profningen af de väckte motionerne, har Utskottet funnit, att, enär ändamålet med de stadgade böterne för försummad inställelse vid andra Uppbördsmötet måtte vara att derigenom förmå de skattskyldige till frivilligt afbördande af sina utskylder; men den åsyftade verkan af dessa böter icke kan vinnas, i anseende till dem, som sakna tillgång till de dem påförde skatters godtgörande, synes all anledning saknas, att utsträcka tillämpningen af den bestämde straffpåföljden till skattskyldige af sistnämnde slag, i anseende tili hvilka den gällande författningen likväl icke gör något undantag. Utskottet föreslår derföre, att hvar och en skattskyldig, sorn, 4*4 oc^ Ekon.
M. sedermera vidtaget beslut, skulle första afbetalningen ske vid slutet af Juni månad 1S37; men sedan det inköpta ångfartyget redan i Juni månad 1836 af våda uppbrunnit, beviljades anstånd med första afbetalningen till Juni månad 1838, och genom nåd. br. d. 19 Dec. s. å. biföll K. M., att med både ränteoch capital-afbetalningar å ifrågavar. lån linge tills vidare anstå. Emedlertid blef nya Trollhätte Canalbolag under loppet af år 1838 octrojeradt. Genom det för bolaget utfärdade privilegium uppdrogs åt detsamma utförandet af de arbeten, som omfattade segelleden från Wenersborg till 300 alnar nedom Ströms canal. I sammanhang dermed blef, genom K. br. d. 23 Juni 183S, Direct. för segelfarten emellan Wenern och hafvet upplöst samt i dess ställe en ny styrelse organiserad för arbetena i nedra delen af Götha eif och i Götheborgs hamn, under benämning af Direction för Götheborgs hamnoch elf-arbeten. (Jag anhåller, att R. o. Ad. ville fästa uppmärksamhet dervid, alt allt detta tilldragit sig före det tidskifte, som den af Coust.Ulsk. nu fulländade granskning omfattar). Den 8 Sept. 1841 gjorde Convoy-commissariatel hos K. M. und. hemställan, huruvida någon åtgärd borde vidtagas för indrifvandet af Hand.- o. Sjöf.fondens ifrågavar. fordran. Direct. för Götheborgs hamnoch elf-arbeten, häröfver hörd, sökte ådagalägga, alt Direct. icke skäligen kunde tillförbindas att godtgöra denna fordran, enär länet tillkommit för lättnad i trafiken ä den del af elfven, som derefter blifvit ställd under inseende af Trollhätte canalbolag, som äfven blifvit berälligadt ali uppbära de å samma del af elfven inflytande seglalionsafgifler.
Den u April. 363 3:0 Om Löners anslående för Läns Notarier och Lands-Contoirister. 4:0 Rörande föreslagne Prestebohls-friheter för nya eller framdeles blifvande Kyrkoherdeeller Capellans-Boställen y samt 5:0 Angående f. d. vice Talmannen Jon Jonssons Motion om Tullgarns Kungsgårds öfverlemnande till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens fann Ridderskapet och Adeln att enar Utskottets sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bitallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden nu endast borde läggas till Handlingarne. Föredrogs å nyo Stats Utskottets under N:0 142 afgifne, samt den g dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 12 sistledne 1* ebruaril msddeidte Utlåtande, angående Herr Öfversten Carl Srlfverskjölds Accords-ersättning y och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att enar Utskottets sistnämnde Utlåtande redan blifvit af de öfrige frenne Respectivu RiksStånden bifallit, afven tor sin del dervid låta bero. Företogs till pröfning Lag-Utskottets under N;o 71 afgifne, samt den 8 dennes på 364 Den 11 April. bordet lagde Betänkande öfver väckt Motion, om granskning af Police-Författningarne rörande sysslolöse Personers försändande till Arbets eller Corrections Hus m. m. Grefve Spens, Jacob Melker: Redan i början af detta år hade jag äran att i anledning af Herr Grönhagens då uppläste Memorial om Poiice-Sryrelsens förbättrande i Hutvudstaden, inför Högloft. Ridderskapet och Adeln framställa min öfvertygelse om nödvändigheten af ett nogare åtskiljande emellan Policeoch Domare-Magterne, och att i sådant ändamål våra nu gällande Police-Författningar borde undergå en fullkomlig Revision.
Lön 13o: med derunder beräknade ir Tunnor Spannmål. Tingsgästningspen ningar 35o: — —1 Tillhopa R:dr 13,535: 9. 6. hvaremot följande minskning i nu varande anslaget kommer att ega rum: 1 Notarie-Lön R:dr 3g5: 24. — 1 Lagmans-Lön 745: 36. —- å värdet af JustitiaeSta tens indelta räntor 5o: 1. 8. eller tillhopa 1,191: i3. 8. 8:0 Götha HofRättsj, med derunder lydande JustitiaeStats nu innehafvande Statsanslag, sorn, efter afdrag af en bespard Lagmans-Lön, utgör 43,242 R:dr 3o sk. 6 rst., hvaraf 1,647 R:dr Exp. Utsh, Förslag till und, Slrifa. 233 R:dr i3 sk. 9 rst. äro indelte, har blifvit förhöjdt med 11,383 R:dr 39 sk. 3 ist, till fördelning på följande sätt: Bihang t. R, S\s Prot. 234 Exp. Utsi. Förslag till .i/nd. Skrif v. N:o 292. Men hvad angår den tillökning i Götha HofRätts personal, som derjemte blifvit af E. K. M. i Nåder ansedd nödig; så har det för R.