Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf den för ombyggnaden af Strömsholms Kanal och Sluss-verk afsatta fond, 600,000 R:dr, jemte derå upplupna räntor, hvaraf förut utbetalts 15o,ooo R:dr, 1845 års anslag (45 §. i 1841 års Reglemente, i4 §■ i 1845 års Reglemente) 5o,ooo Anslaget för sänkning al Knäbacken vid Jerfva 1 Solna Socken af Stockholms Län (48 §. i 1841 års Reglemente, 42 §. f.de mom. i 1845 års Reglemente) 1,823. Utaf anslaget för sänkning af Frösunda-backe samt utläggning af vägen emellan Ulriksdal och Stocksund i samma Sockern, 5,58o R:dr (D:o D:o) 2,000 Utaf anslaget för omläggning af landsvägen emellan Hofva och Bodarne gästgifvaregårdar i Wadsbo Härad af Skaraborgs Län, 10,670 R:dr, hvaraf 3,5oo R:clr förut utanordnats, ytterligare (D:o D:o). 5,000 Anslaget för omläggning af lands vägen emellan Wexiö och Alfvestads gästgifvaregård (48 §. i 1841 års Reglemente) 2,466 Utaf anslaget för ombyggnad af Köpmannabro samt omläggning af landsvägen emellan Kärrkils och Weglebron samt förbi Salek/efs och Ährbols med Trasnport 35o,573: Transport: 35o,573: flera backar i Nordals Härad af Elfsborgs Län, 16,168 R:dr 42 sk., hvaraf förut utbetalts 3ooo R:dr, ytterligare (48 §. i 1841 års Reglemente 42 §. 4 moni. i i845 års Reglemente). Hälften af anslagssumman för omläggning af landsvägen mellan Alingsås och Lerums gästgifvaregård i samma Län, 25,000 R:dr, (Dito dito) „ r 2,5oo:
Det blev tungt kring dödsbädden. Så steg äldsta sonen fram till sist och sa’: »Jag tänker ändå, att vi väl inte äro hågade låta en oäkting komma till styret.» Täcket av, och så stod Enoch på golvet, dödsmärkt, men fruktansvärd ännu. »Jag vill!» dånade han. »Jag vill!» Han grep äldsta sonen i axlarna och böjde honom i själva dödsgreppet ned på knä! Så vacklade »kungsträdet» och föll — långsamt Kort efter begravningen vandrade sönerna, både gifta och ogifta, ut till Amerika. Lisas gosse hade fått gården, som fadern befallt, men stanna kvar och se »oäktingen» ta’ försteget, det ville de inte. Och lill’ Enoch? Ja, en duktig kommunalman blev han ju, ty till det var han inkörd, men makten hade han inte i sig. Enoch hade präglat honom till sin avbild: så länge präglingen satt i, var han Enoch. Sedan blev han sig själv — och det var ett själv, som hade många skavanker. Byfolket flockade sig kring honom, av vana vid namnet. Att han klippte dem intill skinnet ibland, brydde de sig inte om, ty det var sådant som de förstodo. »Han avverkade ändå skog och bar sig åt som folk!» Stor ära fick också lill’ Enoch uppbära för morfaderns kamp mot frosten Och han höll till godo med äran, du, fast kampen för längesedan var nedlagd! Och under tiden späddes Enochs starka blod ut bland främmande raser! Är det så, att vi behöva spädas ut häruppe Vet du, vad jag fann under en bräda i loggolvet en dag, när det föll mig in att göra en undersökning? Jo, en kortbladig och skarpslipad yxa. På skaftet stod hans, målarens, namn inskuret. Men bladet var rent! Det var således detta Enoch offrat för gossen, att inte ta’ hämnd? Och det var mycket av honom, som i sig kände kraften både att döma sina egna domar och att utföra dem. Ja, han var ju bara en obygdskraft, han, Enoch frostmannen, men jag tror nog att han ändå hörde till dem, som Vår Herre använder, när Han vill rucka jorden. EN BASTARD
Det är främmande, förstås, det hörs nog på beskrifningen, och gä- sterna ha just nu börjat att segla in i rotundan, där den fryntliga värdinnan redan är i full fart med att fylla de trettio kopparne ur den rykande kannan. Det går inte så fort med att få alla fruarna och fröknarna ned på gungbrädena kring bordet, ty många af dem stå ännu kvar ute på sandgången, sysselsatta med hvarjehanda nojs, men omsider — just som det slutar att ryka ur kopparne — ha dock alla kommit till ro, sedan ett par » skickebud » af husets söner varit inne i 1898 salen och hämtat några rottingsstolar att komplettera sittplatserna med. » Var nu så goda, käraste vänner, snälla ni » — höres värdinnans vänligt persvaderande stämma, och efter litet krusande gästerna emellan börja de första sockerbitarne att dyka ned i kopparne. Men inte går det fort, inte. Och när sockret är expedieradt, kommer turen till grädden, som i sakta mak skall vandra laget rundt, och se ' n till doppet, och det är det mest tidsödande af alltihopa. När turen ändtligen kommer till mig — ty såsom herre måste jag naturligtvis vänta, tills alla damerna hunnit servera sig, och därom är intet ondt att säga — är kaffet i koppen bra kallt. Och när jag väl fått allt tillblandadt, kan jag inte få tag i brödkorgarne, ty dem har värdinnan nu återigen gripit, en i hvardera handen. Hon är nu som bäst i farten med att bära dem omkring bland damerna, änskönt dessa allesamman sitta med knäna fulla af skorpor och pepparkakor och &gt;ess », och hon trugar och ber så bevekligt, att de skola ta för sig, och undrar, nästan misslynt, om » inte det smakar ». Omsider sätter hon korgarne tillbaka på bordet, och nu kan jag förse mig. Jag håller i handen en liten kopp ljumt kaffe, i hvilken sockerbiten envist vägrar att smälta, och som jag nu en gång för alla är slagen till en slant, så får jag såsom » dopp » naturligtvis fatt i ett stycke sockerkaka — den fatalaste, enfaldigaste, mest intetsägande af alla kakor. Jag drager mig artigt baklänges mot bersåns ingång med mitt rof.
H. Ex. H r Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att ledigheter uti Utsk:n uppstått efter nedannämnde Hrr, hvilka förklarat sig ej kunna emottaga det af Electorerna deni lemnade förtroende att uti Utskrn vara ledamöter, nemi.: uti Bevilln.Utsk. efter Gr. Lewenhaupt, Mauritz, samt Ilr af Dalström, Gust. Jac.; i BancoUtsk. efter Hr af Uhr, Gust., samt uti Oecon Utsk. efter Hr Sparre, Gust. Mauritz; oeh anmodade H. Ex. Hrr Electorer att nya val efter nämnde Ilrr förrätta. Likaledes anmodade H. Ex. Hrr Electorer att anställa nytt val efter Hr Cederstråle, Joli. Casimir, hvilken blifvit vald till ledamot i BancoUtsk., men för en längre tid är bortrest. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att som de R. St:s Electorer, hvilka d. i3 dennes bort förrätta val af R. St:s Just.ombudsm:s suppleant, icke då blifvit fulltaliga, ig8 Den 17 September. hade i Talmansconferencen blifvit bestämdt, att nytt val af sådana Electorer borde förrättas nästk. Fredag d. ig dennes ; oell hemställde H. Ex., om R. o. Ad., för mera säkerhets skull att få antalet fullständigt, behagade på samma gång välja 8 suppleanter, så att hvarje lista komme att innehålla 20 namn. Bifölls. Upplästes ett från Exped Utsk. denna dag inkommet mcroor.
M. ”ansett betänkligt att i Nåder bifalla be”rörde Städers underdåniga ansökning;” 300 Exp.^Vth. Förslag till und, Skrif v. IV-o 457, att, jemlikt Kongl. Resolutionen och Brefvet den 2 Augusti 1786, innehafvare af Städer donerad jord, med undantag af Embetsman i Städer, som der vistas och bo , samt, i och för Embetets skull, hafva jord och egor på lön anslagna, böra med Borgerskapet i Båtsmansbållet deltaga ; att sådana personer, som icke äro Borgare, men hafva egna gårdar i Städerna, blifvit, genom Kongl. Resolution och Brefvet den 8 Januarii 1787, skyldige förklarade att i Båtsmansbållet deltaga ; hvilken förbindelse, genom Riksdags-Beslutet den 2 Maji 1810, ytterligare är vorden befästad ; att, till följd af Kongl, Brefvet den 6 Februarii 1797, donations-jord, sorn af framfarne Konungar och Städernas Fundatorer, eller andra , till Borgerskapets allmänna bruk och nytta blifvit gifven, bör deltaga i Båtsmanshåll, i hvars hand den ock kommit} att, i öfverensstämmelse med Kongl, Brefven deri 21 Maji 1816 och den 5 Aug, 1817, Städerna, med undantag för Stockholm, betala såsom Vacance - afgift under fredstid, årligen beloppet af Båtsmannens lön och hushyra samt värdet af hemkallspersedlarna, en tredjedel af kostnaden för beklädnaden till årstjenst, och en tredjedel af handräcknings-beklädnadens värdej livar® Exp.-Utsh Förslag till und. Skrifv.
Jag vill icke bestrida hvad Friherre Björnstjerna anfört 0111 nyttan af den nya organisation, utan får blott anmärka, att om fördelar härigenom vunnits uti Inkomster, det ic<e är billigt att Utgifterna skola genom ökad Bevillning af Folket godtgöras. De Inkomster Frih rre Björnstjerna omnämnt hvilka kommit Stats Verket tiilgodo genom indragning i Milifairen, aro redan tillkomne i (orra tider och bör icke förblandas med den nya organisation. Hvad Saltpettern ätrr angår, har den saken alldeles ingen gemenskap med detta ärende. Den ökade kost - £00 Ben 23 April. nidén för resor oell tractamenten , bestrider jag således, och yrkar återremiss. Friherre Björnstjerna ■ Jag förenar mig med Friherre Anckarsvärd om Öfvérstarnes otiliräckehge Löne.villkor, samt om behofvet att För dem utse någon tillökning; dervid får jag dock upplysa att Herrar Inspecteurer och BrigadGeneral r icke hafva något dag-tractamente, utan endast skjutspenningar under deras Inspecuonsoch Embets-resör. Herr Baron Stael von Holstein har ej fattat min mening rigtigt, då han tror, att det är falort genom Armeens nya organisation, som den af mig här ofvan nämnde ökade Inkomst för Staten skall tillkommit. Jag har blott sagdt att ofvanberorde 300,000 R:dr nu ingå irån Indelnings.Verket till t»tats-Vcrket. Uppå dererter af Herr Grefven, och LandtMtirshalken fi<mställd Proposition bl ef StatsUtskotters ifrågavarande Utlåtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till StatsJJtskottet aterremitteradt. Föredrogos å nyo och bifölios följande från Stafs - Utskottet inkomne, samt den ij och jS dennes på bordet lagde Betänkanden : 1:0 Af den 8 dennes , i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Kronans Kante - hö och halm från Den 23 April. 201 Westmanlands
Med anledning af hvad Krigs-Kollegium sålunda upplyst, och då vapenöfniugarne icke kunna minskas för den indelta Arméen, om denna, såsom stam för en i förhållande till dess numerär talrik Beväring, skall kunna upptaga beväringsmanskap i sina leder till så stor del, som erfordras för att uppbringa hären till vederbörlig styrka vid en mobilisering, tillstyrker jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t af Rikets Ständer begär förhöjning i det årliga anslaget för indelta Arméens vapenöfningar med 175,000 Riksdaler. Vdrfvade Arméen. Svea och Andra Lif gardesregementena. Genom Kongl. Brefvet den 18 Mars Svea och An 1862 har blifvit i Nåder förordnadt, att 2 andre Kapitensbeställningar skulle bildas d^s-Lfaml vid hvartdera af Svea och Andra Lifgardesregementena med lön för hvarje Andre LifbeväKapiten till belopp af 2000 Rdr, äfvensom att dessa löner skulle utgå från dispo'menlena nibla tillgångar å anslaget för Lifbeväringsregementet. — I anledning häraf har Krigs-Kollegium i underdånighet erinrat, det hvartdera af anslagen för bemälda Gardesregementen borde ökas med 4000 Rdr, men deremot anslaget för Lifbeväringsregementet minskas med motsvarande belopp eller 8,000 Rdr. Härvid torde böra i minnet återkallas följande: Sedan Kongl. Maj:t, beträffande Lifbeväringsregementet, dels förklarat, att tillsvidare hvarken den ledigvarande Chefsplalsen vid regementet skulle tillsättas eller nya Officerare der antagas, dels ock beslutit, att det beväringsområde, som förut varit anslaget till nämnda regemente, skulle fördelas på Lifgardesregementena till fot; samt Kongl.
Regerings-Formen, att Stats-Råd ej må bekläda annat Civilt Embete, har någon betänklighet nu ej mött gillandet af det nya förslag, att Cheferne för Ärméens och Flottans Departement tillika skulle vara Konungens Rådgifvare i Gomandomälen för Arméen och Flottan, Uti förra förslaget var HofCancel feren uppförd bland icke föredragande Stals-Råder, med de serskilda befattningar, som i Grundlagarne vidare bestämdes. Nu åter är denne Embetsman förslagsvis upptagen såsom föredragande Stats-Råd och Departementschef, för handläggning af Grundlags-Ärenden och öfriga i Grundlagarne elier serskilda Instruclioner honom anvisade uppdrag. Hvarken i Grundlagarne, eller i 1823 års Conslitntions-Utskotts förslag, finnes något omförnuildt, rörande befordrifigsmålens föredragning inför Konungen genom vederbörande Departementschef! Mot da förblandningar och collisioner, som häraf understundom uppstått, har man sökt inlägga ett correctiv i den principenliga. föreskrift, alt hvarje Departementschef bör föredraga alla ärenden, hvilka angå befordringar, förordnanden, ledighet och afsked till och från embeten och tjänster vid de Verb och Stater, sorn under Departementet höra,. Enahanda förhållande inträffar äfven med hänsigt till förraen för expeditionen, af verks!ällighets-ordres,. grundade på Konungens beslut, hvarom Grundlagen blott stadgar, att alla från Konungen utgående expeditioner oeh befallningar, utom i Cora mando inål, skola af Föredraganden conlrasigneras.
Majit täcktes låta utarbeta planer till Industrioch Fattig-skolor. Genom en kort berättelse öfver hvad redan i ämnet blifvit vidtaget, hoppas jag att kunna öfvertyga i^öglof], Rid der skåpet och Adeln derom, Den 8 Maj. 197 att äfven dessa förslag äro af den natur, att öfver dem intet beslut är att fatta. År l8lO, den 3 April, öfverlemnade Ständ< rne till Kongl. Maj:t ett af dåvarande Herr Rector G. A. Silverstolpe Ständerna meddeladt förslag, till vinnande af nödiga förbättringar i Pikets Uppfostrings-Verk, och anhöllo i underdånighet, det täcktes Kongl. Maj:t, genom kunnige och erfarne Män, låta undersöka LäroVerkens närvarande tillstånd, på det desse inrättningar måtte erhålla ett efter tidens upplysning mera Jämpadt skick. Är l8l2, elen 29 Januari, tillförordnade Kongl. Majit en Comité, som hade att besörja det nu uppgifna målet, enligt Ständernas önskan. • År igi2, den 29 Joli, aliade Ständerne hos Hans Majit sin underdåniga tacksägelse för dess Nådiga åtgärd, och anhöllo det täcktes Hans Majit i Nåder anbefalla, att Comitéens instruetion, jemte Comitéens protocoli, i den mon de författades, måtte till Trycket befördras. Samma år, den 5 Augusti, behagade Hans Majit i så måtto bifalla Riksens Ständers nyssberörde önskan, att, då, enligt TryckfrihetsFörordningen, det är hvar och en tillåtet att låta trycka allt hvad i UppfostringsCo nitéen förefaller, har Kongl. Majtt i Nåder ansett ingen annan åtgärd, i anledning af Riksens Ständers underdåniga Den 8 Maj. anhållan, kunna äga rum, än att Comitéen äger, så ofta den anser ett protocoll eller en handling böra af Trycket utgifvas, sådant hos kongl. Maj;t i underdånighet anmäla.
Men denna lära har redan vunnit så stora och afgörande segrar på statshushållningens fält, att den alltför gerna kan tåla vid detta missnöje oell ändå gå lugnt, sin bana framåt. Faran för dess framgång är nu mera ej att söka hos dess motståndare, utan i dess eget läger; faran för dess framtid ligger i det sätt, på hvilket de segrande veta att hädanefter upträda, och i deras anspråk efter framgången; derföre vågar jag fästa våra egna itänners upmärksamhet. på nödvändigheten af moderation. Missbrukad framgång framkallar lätt en reaktion, och för frihetens sanna vänner är intet så farligt som reaktionen Och i statshushållningen och den sociala ekonomien framkallar öfverdrifven lika lätt en reaktion sora någonsin i det politiska Iifvet. Men, Mine Hrr. i det af Hr Gr. Sparre afgifna förslag ligger ingen obenägenhet emot den friare tull-lagstiftningen, ty om fåfängan skattar ett par riksdaler till statskassan för rättigheten att bärn en sidenklädning af ett par hundra riksdalers värde, så ligger häri intet intrång i ett fritt handelsoch tullsystem. Idén med frihandeln är ju rättigheten lör en nation att få tillhandla sig ifrån utlandet de varor, som saknas inom landet, och för denna införsel lemna i liqvid öfverskottet af dess egna produkter, hvärlöre också detta utbyte icke får förhindras genom förbud eller förbud liknande skyddstullar. Men icke vill man dermed säga, att. den rike skall ega rättighet att ifrån utlandet införa allt, som tillfredsställer hans fåfänga eller behagar hans veklighet, utan att för dessa njutningar behöfva betala en tribut till Staten, genom tuilafgifter. Grundtanken i denna lära är icke att vara lättjans stöd, utan arbetets vän och bundsförvandt. Frihandelns upgift är att i utbyte mot arbetarens flit, hans möda, hans arbetskraft, förskaffa honom största möjliga qvantitet födoämnen för sig och de sina, varma kläder och en sund bostad. Derföre söker man också att i tulltariffen, om möjligt, befria alla lifsförnödenheter ifrån all tullafgilt, och förnödenhetsvaroma, hvartill kolonialvarorna numera mäste räknas, beläggas med så låg tullafgift, som statskassan kan tillåta.
Äfvenså förhåller sig med anskaffningar af en del gevärs-persedlar, hvilka beställas eller genom auktion betingas långt förut, innan de hinna förfärdigas och till förråden levereras. Till följd häraf, och då beräknade kostnader för större nybyggnader vanligtvis på flera års stater fördelas, samt Kollegium någon gång ansett med Eders Kongl. Maj:ts och Kronans fördel bäst förenligt att uppskjuta ett eller annat byggnads-företag eller någon persedel-afskaffning, hafva städse större behållningar å ifrågavarande titlar, dock alltid oförminskade, för sina ändamål blifvit från det ena året till det andra balanserade; hvilket allt af räkenskaperna inbemtas. — Och som, efter Kollegii förmenande, det hufvudsakliga af denna anmärkningspunkt sålunda blifvit nöjaktigt förklaradt, synas öfriga dermed samband ägande erinringar ej påkalla något särskildt yttrande. §. 3. Enligt general-ordres af den 6 Mars 1846, anbefallde Eders Kongl. Maj:t tillverkning, vid Artilleri-verkstäderna i Stockholm, af 3:ne stycken modell-sadlar, med alla dithörande sadelmunderings-persedlar, betseltyg m. m., hvartill kostnaderna, utgörande 270 R:dr 23 sk. 8 rst., genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 15 nästpåföljde Maj, anvisades att af Stafs-kontoret ersättas. Revisorerne hafva vidrört detta förhållande, med afseende å kostnadens betydlighet, men då i betraktande (ages, att ett arbete, som skall tjena till modell, måste vara med största noggrannhet lillverkadt, samt att till ifrågavarande sadlar hörde munderings-persedlar och betseltyg, torde synnerligt afseende å kostnaden desto mindre böra fästas, som obestridligt är, att tillverkning af några få persedlar alltid fordrar jemförelsevis högre utgift, än då ett större antal förfärdigas. §§. 4. och 5. Dessa §§, som endast framställa förhållandet med de i hufvudböckerna intagna kruträkningar samt omförmäla afskrifning af åtskilliga äldre balansposter, bär Kollegium ej ansett påkalla något underdånigt yttrande.
Sådane grundsatser öfverensstämma åtminstone icke med billigheten, enär det kunde hända, att den ene gäldenären af glömska eller annat skäl, ej underrättade den andre om den skedda upsägningen, och, pä sätt Högsta-domstolen öfver Lagförslaget yttrat, gäldenärs förbehåll af upsägning hade för ändamål, alt han ej måtte behöfva ständigt hålla penningar i beredskap eller kunna oberedd öfverraskas af borgenärs anspråk pä betalning, men detta ändamål skulle förfelas om icke, iler flere iklädt sig samma förbindelse, en hvar af dem hnge åtnjuta det, rådrum förbindelsen medgåfve, utan upsägning hos den ene vore gällande äfven mot den andre, änskönt denne icke erhållit någon eller nog tidig del deraf, i hvilket fall äfven den mest redbare belalare kunde utan eget förvållande, blifva blottställda för lagsökning, ja äfven bysättning. Jag får derföre och då ny allmän Civil-lag ej lärer på länge vara alt förvänta, härmed väcka den motion, att II. St. lör deras del besluta utfärdande af en författning med följande innehåll: Hafva två eller flere en för begge och begge för en eller en för alla och alla för en förbundit sig till betalnings-skyldigliet eller ock borgen för densamma, såsom för egen skuld, blifvit ingången, och är viss förfallotid förbehållen; gälle upsägning endast mot den, Den 21 December. 119 sorn sådan undfått, denne öppet att genom särskild upsägning bereda sig deltagande eller ersättning af den eller dem, som iklädt sig samma förbindelse. Häraf följer att i K. Förordningen d. 28 Juni 1798 bestämda tid af 12 månader, inom hvilken talan bör anställas mot löftesman för sådan skuld, skall räknas från den dag dä denna, i anledn. af den hos honom skedda upsägning förföll. Skulle någon redakt:s-förändring i mitt förslag anses erforderlig, så medgifver jag den. Om denna motions remitterande till LagUtsk. får jag anhålla. Denna motion remitterades till LagUtsk. 3:o Inom vårt land finnes en folkstam, som i allmänhet saknar all christendomskunskap, sedlighet och laga sysselsättning, samt är en verklig landsplåga.
Proposition som Utskottens Betänkande deröfver väl grundade, och att Riksens Ständer böra göra allt för att gå Kongl. Majtts Nadina och Landstaderliga alsigter till mötes, till törekommande af befarad hungersnöd medelst tidigt uppköp af spannmål, och jag hemställer derföre om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga gilla Betänkandet. Friherre Jock: Att ingå i detaille afMa™ gasinsDirectionens administrativa åligganden, förbjuder mig min afsigt^ att ej länge upptaga Ridderskapsts och Adelns tid med detta ämne. Jag uföeder mig endast att med några ord få svara Herr Cederschjöld på hvad han anfört, att MagastnsDirt ctionen ej borde directe befatta sig med spannmåls upphandling, jag är lyckligtvis i tillfälle att få meddela den under äUt l e, att på det sätt MagasinsDirectionea föifarit i afseende på spannmåls upphandlande, nemligen att MagasinsDirectionen uppmon» trat Köpmän att införskrifva spannmål, hvilken sä snart den hit ankommit, genast blifvit af MagasinsDirectionen emottagen och betald, hafvt Köpmännen hastigt kunnat omsätta sina Chpnaler, och MagasinsDirectionen har äfven derigenom erhållit spannmålen för bättre pris än det Herr Cederschjöld uppgifvit, nemligen 11 R. dr j6 sk. Tunnan.
Nu lyder l:sta § i Utskottets förslag sålunda: “Inländsk man varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd etc.“ Orden “Inländsk", “Sveriges" och “Svensk11 beteckna här samma begrepp, och borde, enligt nyssanförda regel, återgifvas med samma uttryck t. ex. Svensk. Uti 5 §, samt 2:dra och 3:dje mom. 6 § nyttjas tro olika ord: “sägas“, “omtalas“ och “skils", ehuru någon skilnad mellan de begrepp, som med dessa ord åsyftas, svårligen torde kunna bestämdt uppgifvas. Det välljud, som kommer af uttryckens variation, är tjenligt i poesi, men icke i lagtext, der så stor vigt måste ligga å bestämdheten i begrepp. Öfverallt nyttjas ordet: “ändå" på de ställen, der, efter mitt förmenande, bort nyttjas ordet: ändock. Adjektivet och pionominet “båda" liknar alltför mycket konjunktionen “både", och torde hafva kunnat utbytas mot ordet “begge". — Uttrycket: '■‘af beskaffenhet“, som i civila embetsspråket under sednare decennier börjat nyttjas i stället för det äldre, kortare och, efter mitt förmenande, rigtigare: “sådan", med dess böjningar, hade kunnat mot detta utbytas. Dygn hade varit rättare än "dag" (kap. 2 § 10.) Flerstädes finnas dels öfverflödiga ord t. ex.: “månads tid“, i stället för blott månad i 2 Kap. 9 §, dels något längre uttryck än behöfts, t. ex. i 4 Kap. 9 §: “nu kan så hända att någon varder “öfvertygad", hvilka flere ord ej beteckna annat än orden: “ Varder någon öfvert3'gad“. Mångenstädes äro öfverflödiga partiklar. Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 67 Med sådana exempel, sorn nyssanförda, utan närmare studium i det afseendet hemtade blott af första kapitlen, vill jag ej fortsätta, ehuru jag tror, att skörden kunde blifva temligen rik.