Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsoch Banko-lJtskotlets Utlåtande M 24. f» syn och kontroll från Statens sida, ehuru de till och med ansetts ega att med den Svenska jordens pantförskrifning upptaga utländska lån, under det att Grundlagen upprätthåller den regel att intet lån, vare sig inländskt eller utländskt, för Statens räkning får upptagas utan representationens samtycke i hvarje särskildt lall, kunde omlörmälde brist äfven leda lill menliga inverkningar på Statens egen kredit. Att afhjelpa nämnde brist är fördenskull äfven ur denna synpunkt af vigt för Statens allmänna intressen; och som detta väl icke skulle kunna ske på ett mera enkelt och lämpligt sätt än det föreslagna, hvilket åter förutsätter all framtida upplånings centralisering genom en sålunda bildad Hypotheks-bank, som §§ i och 2 i förslaget utvisa, blir det deraf, likasom ock af de för centraliseringens nytta och nödvändighet här ofvan i öfrigt anförda skäl, en gifven följd att ej mindre hvarje framdeles tillkommande Jordhypotheks-förening, än ock hvarje redan nu exsisterande, bör såsom delegare i Hypotheks-banken ingå; de sednare likväl endast för den upplåning de framdeles komme att behöfva, enär de af dem redan afslutade lånekontrakt naturligtvis icke kunna utan ömsesidigt hegifvande rubbas, och alltså måste efter sitt innehåll handhafvas. Då i afseende å låne-operationer, som, företagna af stora föreningar, gå ut på millioner och just i anseende till sina stora belopp så nära beröra äfven Statens allmänna intressen, det icke ur någon synpunkt kan förnekas ligga inom Statens eller Statsmagtens befogenhet att öfver dem utöfva erforderlig, på förhand och i vederbörlig ordning reglerad tillsyn och kontroll, måste detta särskildt gälla i fråga om upplåningar, för hvilka återbetalningen utfästes delvis för en serie af kommande år och obligationer utgifvas i derför lämplig form, för alt gå och gälla i innehafvarens hand.
Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, ulan Riksens Ständers samtycke kunna förhöjas, tullen A inkommande och utgående spanmål allena undantagen. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt förslaget i g:e och tore punkterna Litt. A. blifvit af alla tre de öfriga RiksStrn bifallet. Enahanda beslut blef nu äfven af R. o. Ad. fattadt. grde och io:de punkterna. Litt, B. 6o §rn Regerings Formen, ira perioden. Till dessa sednare räknas afgifterna för stamp - ladt papper och för brännvinsbränning, samt hvad — —. — . åtaga. Föredrogs ett mern. ifrån Const.Utsk., af denna dag, innehållande att uti det nu föredragna förslaget ordet ’’postmedlen” blifvit uteglömdt, och att samma förslag, enligt förra riksdagens Gonst.Utskrs uti dess mern. Nro 28 afgifna, af samtliga RiksStrn godkända förslag, rätteligen borde lyda sålunda: Deli aG Mars e. m. Till dessa sednare räknas poslmedlen, afgifterna för s t ä m p I ad t papper och för biännvinsb ränn ing, samt hvad — —. — åtaga. Underl. Ri dd. Secre t. tillkännagaf, att förslaget blifvit bifallet af Presteoch Borgare-St:n, men afslaget af BondeStåndet. Uppå derefter framställd propos. blef del tili föredragna förslaget af R. o. Ad. bifallet. lite punkten. Förslag med afseende på tiden för ny b e vi lin ing s vidtagande. 61 §:n Regerings Formen. Alla afgifter, sorn Riksens Ständer under de i föregående §. nämnda titlar beviljat, skola utgöras, intill dess ny bevillning af Riksens Ständer fastställd blifvit, och, enligt deras beslut, vidtager. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt förslaget i denna punkt blifvit af alla tre de öfriga RiksSCn bifallet. Förslaget bifölls nu afven af R. o. Ad. i2tte punkten.
Att anse denna senare flyttning för en befordran vore oriktigt. Förpassningsinspektoren, som endast har att skaffa med inrikes varutrafiken, ålåge hvarken uppbörd af tullafgifter eller uppbördskontroll, ej heller packhusförvaltning. Tjensten vore således mindre vigtig, än hvilken Tullförvaltare-beställning som helst; och, hvad aflöningen beträffade, så hade Friherre A. såsom Tullförvaltare i Sölvesborg större inkomst, än han nu i och för tjensten kunde påräkna. Angående femte klagopunkten eller anmärkningarne i afseende på Kongl. GeneralTullstyrelsens behandling af de emot numera aflidne Tullinspektören vid Dalarö, Friherre L., gjorda angifvelse!-, förmälde Styrelsen, att berörda angifvelse!- framstäldes af Bevakningskontrollören S. uti särskilda skrifvelser under Oktober oell November månader år 1857, då denne innehade tillfälligt förordnande att Tullinspektorstjensten vid Dalarö förestå, under det att Friherre L. för skötande afen bränvins-kontrollörs-befattninu O åtnjöt två månaders tjenstledighet. Skriftvexlingen med anledning af besagda angifvelser förmodade Styrelsen utvisa, att, ehuru Friherre L. i det formela af sina tjensteåligganden vid åtskilliga tillfällen begått misstag, äfven i nu omhandlade fall, någon prnprie-balans likväl icke kunde anses vara för handen.
Concöursmässig utredning kom att aga rUm, så att nu varande verkBihang till Rihs.St. Fröt. isw-ipS-f-de Sami» N;r 141.142. nas Statsoch Banco-Utskottens Betänkanden. Jiga brisfen, då de uti senaste Sammandraget JLitt. A. upptagne Skulder och Tillgångar mot hvarannan jernföras, uppgår till R:dr 984,418: 7. 4, men hvilken brist kommer att ytterligare ökas med ofvan omförmäldte osäkre och tvifvelaktige Fordringar, och till hvilkas betäckan. de Kammererarens Balance och förskjutne Lagsöknings • kostnader icke kunna på långt när förslå. 4:0 Vid Calculm öfver Malmö Discont har en värd Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln anmärkt, att ibland Tillgångarne icke blifvit upptaget Actie-Capitalet äfvensom en värd Ledamot af Hogvördige Preste - Ståndet ansett Actie-Egare böra, vid Octroijens slut, utbekomma deras insatte Capital. Det har visserligen bort förekomma Utskotten oväntadt, att fråga skulle kunna väckae om Actie-Capitalst, såsom en serskild Tillgång, då detsamma redan finnes upptaget och beraknadt ibland Malmö Discoiits samfällde Tillgångar; och ännu mera oväntadt, att Actie-Egare, hvilka, i egenskap af Bolags-Interessenter, äro Gäldenärer, skulle i denna samma egenskap, kunna tillika vara Fordrings-egare uti deras en get på obestånd komne Bolag och återtaga deras deruti instuckne Fond, förr än Bolagets samtlige Borgenärer till fullo blifvit förnöjde. En annan värd Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln liar vidare anmärkt, att Malmö Discont - Bolags såsom osäkre ansedde Fordringar blifvit ifrån Calculen uteslutne, äfvensom, att Bankens erhål ine utdelningar samt Statsoch Banko Utskottens Bstänkanden. 1123 Silfver-Actie-Capilalet icke blifvit beräknade såsom tillgångar.
–, Hjalmar II: 127, 404 Efvergren, familjen I: 315 Ekenstierna, Anna Fransiska se Nordensvan, Anna Fransiska Ekermann, Arvid I: 315 –, Hildur I: 315 –, Wendela I: 211, 315 Ekholm, Amalia Elisabeth I: 142, 305 –, Johan Anders I: 305 Eklund, ? frk II: 159 Ekstrand, A. II: 279, 416 Elbert, Fr. (pseud.) se Reinhard, Joachim Elfving, Lina se Runeberg, Lina Elster, Kristian I: 111, 285 Elze, Karl I: 35, 294 Emmet, Robert I: 35, 294 Engstedt, Hedvig Maria I: 161, 308 Enquist, Per Olov II: 422 Ericson, Ida III: 419, 422 Erik XIV III: 393 Essen, Siri von se Strindberg, Siri Estrup, Jacob III: 406 Evans Mary Ann se Eliot, George Falck, Birger II: 300f, 418 Falk, ? löjtnant II: 139 Fallström, Daniel, I: 191, 313 Falsen, Conrad, III: 353, 419 –, Dorothea III: 353, 419 –, ? fru von I: 274f Feuk, Fredrik I: 171, 311 Fex, Anna II: 402 Fibiger, Johannes II: 206, 410 Fick, Siri III: 65, 395 Finérus, Abraham Isac I: 246, 317 –, Helena Sofia se Bruzelius, Helena Sofia –, Margarethe I: 77, 297 Flax-Villager, E. N. (pseud.) III: 403 Flensburg, Constance II: 295, 417 –, Ebbe II: –, Wilhelm II: 295, 417 Fletcher, William I: 46 Florman, ? fotograf I: 310 Foch, Maria Theresia se Svedenborg, Maria Theresia
Hvad som vid detta tillfälle hos mig väckt en viss grad af upmärksamhet är det, att det bittra klander som blifvit framstäldt l:o emot Riddarh.-Direkt:n för sitt tillgörande i förevar:de sak och 2:o emot Riddarh.-Utsk. för det alt detsamma yttrat ett ogillande omdöme öfver Direktms åtgärder, ensamt utgått från män, de der, långt ifrån att kunna betraktas för, hvad man kallar, ålderstigna, tvärtom äro idel unga personer, hvilka, just derföre alt deras fysiska krafter, efter naturens ordning, måste antagas nu hafva nått sin högsta utveckling, borde, i jemförelse till den åldrige mannen, företrädesvis fästa ringa afseende på dc här varande sittplatsernas mer eller mindre beqvämliga be - 38» Den 1.1. Februari. skalFenhet. Sodan iner än 200 år tillbaka har inredningen af denna sal bibehållits oförändrad. Huru många timmar — ja luiru många dygn har ej B. o. Ad. under denna tiderymd bär varit församlad till öfverläggningar ? Och likväl är det först nu — möjligen också vid sistförllutne Riksdag — men alltid blott af unga ledamöter, som man hör sittplatserna klandras, samt att hehofvet kräfvér cn större beqvämlighet af de samma. Jag är långt ifrån alt kunna räkna mig till antalet af Riddarhusets unga ledamöter. Jag har till och med upnåU den ålder, då man hos de gamla Romarne benämndes för »senex» eller gubbe, ty jag har sett mina 60 år, och milt deltagande, såsom ledamot af R. o. Ad:s, uti detta Stånds öfverläggningar började redan vid en tidpunkt, då de unga män, som nu så lilligt beklaga sig öfver saknaden af tillräckligt beqväuiliga sittplatser, icke ens hade lemnat barnkammaren. Jag har sedan dess bevistat alla de påföljande Riksdngarne; men jag kan försäkra att ännu aldrig har, inom mig upstätt ens den aflägsnaste hanke uppå att erhålla en annan eller beqvämligare plats än den bänkarne erbjuda i deras nuvande skick.
Och som borgenärseden, likasom eder i allmänhet, bör vara enkel, tydlig och lättfattlig samt ej innehålla mera, än som fordras för dermed afsedt ändamål, nemligen att vinna öfvertygelse derom, att borgenärens anmälda fordringsanspråk ej är falskt och origtigt eller på underslef och olagliga åtgärder grundadt, samt det följaktligen synes öfverflödigt, att borgenär försäkrar det gäldenär fått tillgodonjuta de af bouoin qvitterade bevillnings-afdrag och att lian ej beräknat eller i fordringen inbegripit mer än laglig ränta, enär borgenären ej kan, derest qvittenset å b e v i 11 n ings-a fd ra ge t vore falskt, eller högre än laglig ränta blifvit beräknad, betyga alt hans bevakade fordran är rigtig och med uppgiften enlig, hvarförutan fall förekomma, då hvarken bevill - 550 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV.’o 2/7. nings-afdrag hör ega rum eller ränta beräknas, men det likväl är ålagdt alla borgenärer att förenämnde försäkran afgifva; så hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, alt med upphäfvande af Kongl, förordningen den 22 Oktober 1818, 75 § i Konkurslagen den 12 Mars 1830, skall erhålla följande lydelse: Sedan alla inlagor ingifna blifvit, skola de tillstädesvarande borgenärer med hand å bok denna ed svärja: ”Jag N. N. svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, innan ansökningen 0111 N. N:s egendoms afträdande mig kunnig bl ef, på god tro varit innehafvare af den fordran jag nu anmält, och att den icke af svek eller bedrägeri tillkommit, utan rigtig är, efter thyson! den af mig uppgifven blifvit; så sant mig Gud hjelpe tili lif och själ.” Bevakas fordran af arfvinge, af ombud för kronan, allmänt verk eller af förmyndare eller målsman för omyndig eller den under målsmanskap slår; varde eden derefter lämpad.
Den som bifaller, att, som Kongl. Majft i Nåder äskat samt Statsoch Bevillnings-Utskotten uti gemensamt Utlåtande den : sistledue April, tillstyrkt, en stadgad afgift utaf 3 skilling om året af hvarje Mantalsskrifven person erlägges och disponeras serskildt inom hvarje Län till den del, sorn derstädes inflyter, och för nödige Curhus-anstalter till den Veneriska Smittans hämmande, samt, i händelse öfverskott uppkommer, användes för dea öfriga StatsUtskottets Betänkanden. 1955 hälsovårdens befrämjande, voterar Ja, den det' ej vill, Nej. Vinner Nej, så kommer annan afgift för detta behof icke att äga rum, än den frivilliga , som, enligt Riksens Ständers Beslut vid sista Urtima Riksdagen, skulle härtill inom länen uppbäras. Voteringen har utfallit med Sjuttiofem Ja och Fyratiofyra Nej; och, då Ja altså vunnit, kommer följaktligen, på satt Kongl. Maj:t i Nåder äskat samt Statsoch Bevillnings-Utskotten uti gemensamt Betänkande den 2 sistledne April tillstyrkt, en stadgad afgift utaf 3 skilling om året af hvarje Mantalsskrifven person att erläggas och disponeras serskildt inom hvarje län till den del, som derstädes inflyter, i och för nödige Curhus-anstalter till den Veneriska smittans hämmande, samt, i händelse öfverskott uppkommer, användas för den öfriga hälsovårdens befrämjande. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 25 Junii lSid< N:r 322. Riksens Högloft. Ständers Stafs - Utskotts Utlåtande och Förslag angående RiksStåndens ser skildte Beslut rörande Recognitions - Skogarnes upplåtande och försäljning till Skatte. V id afgörandet utaf den hos Höglofl.
Utskottet finner sig icke nu böra frånträda den åsigt, som vid förra riksdagen sålunda gjorde sig inom Utskottet gällande, utan går att härmed till Rikets Ständers bepröfvande framlägga densamma. De fel hos nuvarande befordringslagar, som af motionären blifvit påpekade, kunna, hvad äfven erfarenheten ofta gifvit vid handen, leda derhän, att församlingarne icke med tillbörligt afseende på deras särskilda behof blifva med själasörjare försedda. Den ena församlingen kan ofta mera, än den andra, till följd af särskilda omständigheter, beroende dels af religiösa rörelser inom församlingen, dels ock af materiela förhållanden, såsom församlingens vidsträckthet, invecklad kyrklig ekonomi, Sammans. Lag samt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande M 26. 3 m. m, kräfva en sådan kraftfull verksamhet af dess själasörjare, som icke kan förväntas vare sig af den, hvilken hufvudsakligen åt studier egnat sitt föregående lif, eller af den, hvilken, ofta under tärande näringsbekymmer, förnött sin mannaålders kraft inom den inskränktare verksamhetskretsen af ett sacellani eller en kapellförsamling. Hos den förra — eller den lärda — klassen af prestmän är icke med säkerhet att påräkna den praktiska förmåga, som för hvarje fall kan erfordras, och hos de åldrige prestmän, hvilkas meriter uteslutande bestå i tjensteår, äro erforderlig kraft och förmåga att sätta sig in i nya förhållanden samt den blick för tidens kraf, som fordras för styrelsen af en större eller ock af en i religiöst hänseende mera upprörd församling, icke att förvänta. Att utan undantag från endera af dessa klasser nödgas taga de personer, som komma att bekläda kyrkoherdeoch komministers-beställningar, kan derföre icke blifva i alla fall för församlingarne, och derigenom ej heller för kyrkan, nyttigt och fruktbringande; det kan fastmera väcka förvåning, att följderna deraf icke blifvit mera förderfliga, än de i verkligheten förete sig
Jag gick min väg, helt förundrad och förtretad att ingenting underbart händt mig och troligen icke heller skulle komma att inträffa, men öfvertalade mig sjelf på vägen, att jag aldrig väntat något annat och endast skänkt Lennartsons vidskepliga idéer det förakt de förtjenade, samt gladde mig åt att nu förbluffa honom med min ankomst, då han trodde mig vara just i taget att bli uppäten af gastarne i det honom så förhatliga huset. Snart stod jag vid Munkbron och utvalde, bland tio skrikande åkardrängar, den minst högljudda, och hvars häst visade någon liknelse till att ega en smula kött och icke bara benknotorna under sin raggiga hud, satte mig upp i den rankiga droskan och stannade ännu innan kl. 8 under balkongen till Blå Portens gula trädbyggnad. Fensterna stodo öppna och ljussken, punschångor och skrattsalfvor och cigarr-rök strömmade ut emot mig. Jag steg in, föga böjd att deltaga i den munterhet, som nu hunnit sin höjd, ty en af sällskapet, – känd som tillfällighetspoet och talare, – i skjortärmarne, med glaset i handen och begagnande bordet som tribun, hade proponerat en skål för danskarne och höll nu ett tal, som egde allt utom sammanhang och vittnade om att talarens hjerna var lika rörd som hans hjerta. Starka bifallsrop skakade hela rummet, och först när dessa lagt sig, märkte man min ankomst. Sedan jag besvarat alla frågor om mitt dröjsmål, sökte jag med ögonen Lennartson, och fann honom ändtligen, stående vid ett fenster; hans tystnad och blekhet öfvertygade mig att jag varit föremålet för hans tankar. Sedan jag berättat honom resultatet af mitt besök, och afböjt hans enträgna begäran att få följa mig hem i min nya boning, smög jag mig derifrån, lemnande mina upprymda kamrater kiknande af skratt åt en gammal förhärdad libertins märkvärdiga och grofkorniga historier. Klockan slog 10 just då jag kom till Gustaf Adolfs torg. Jag steg ur droskan, som återfört mig, och vandrade framåt Norrbro, helt tankfull och obeslutsam.
Vid granskning af StatsUtskottets Betan-. Rande, rörande 'Arfvoden och Tractamenten; för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare och Tjenstemän, har jag ej kunnat undgå fästa uppmärksamhet vid den omständighet, att StatsUtskottet, i sitt Förslag, så betydligen skiljt sig från Resultatet af den Öfverläggning, som, med stöd af så väl Riksdagsordningen, sorn samtelige RiksStåndens Beslut, ägt rum emellan Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken, Herrar Talemän. samt StatsUtskottet, representeradt genom sir Ordförande, hvarvid Ordföranderne uti samteli ge Utskotten äfven varit närvarande. Jag had' föreställt mig, att om StatsUtskottet ansett nöj digt föreslå någon Förändring uti det Beslutj som på ofvannämnde grund blifvit fattadj och öfverenskomma, hade sådant bordt Hög välborne Herr Grefven och LandtMarskalke Den 7 Martil. 245 samt öfrige Talemännen communiceras, innan StatsUtbkottet till RiksStånden afletnnat sitt Betänkande i ämnet j och det så mycket mer, sorn jag annars ingalunda kan inse ändamålet och meningen af den Öfverläggning med Landt. Marskalk och Taleman, som Riksdagsordningens 24. §. i sammanhang med Ståndens fattade Beslut föreskrifver. Det är visserligen möjligt , att jag uti detta mitt omdöme kunnat misstaga mig, hvarföre jag vördsamt underställer det Högloflige Ridderskapeis och Adelns upplystare granskning och rättelse. Hvad de af Utskottet föreslagna förändringarne angår, så anser jag mig i synnerhet pligtig , såsom Ordförande uti RiddarhusUtskottet, att ytterligare framställa de skäl, hvarföre jag ej kän gilla StatsUtskottets yttrande, det RiddarhusFiscalen icke må tilläggas något Tractamente af Statens Medel , utan således uppbära sådant af RiddarhusCassan. 1:0 Ar RiddarhusCassan ingalunda i det skick, att den utan stor olägenhet kan bestrida en sådan Utgift , -vid så ofta förefallande Riksdagar. 2:0
Men då jag skref för damerna i deras officiella pressorgan, ansåg jag mig icke böra inblanda de oförståndiga o c h taktlösa herrar, hvilka ogeneradt föra oväsen o c h störa sina grannar. Detta undantagande var kanske orätt. De förtjäna hvad deras gärningar värda äro. Dock måste sägas, att kvinnans musikaliska oväsen är så allmänt förekommande, att mannens syndaregister i det afseendet är jämförelsevis försvinnande litet. » Bescheiden » vare tackad för sitt förståndiga uttalande. » Annickan » anser sig kunna kalla pianoklinkandet för en » oskyldig sak;. Ja, så tänka nog de flesta s o m klinka på piano, ty hvad som roar dem anse de också böra roa andra. Men just däri ligger deras förvillelse. Frågan o m pianoklinkandet innefattar dels en uppfostringsfråga o c h dels en rättsfråga. Att pianoklink gjorts till en nödvändighet i kvinnans uppfostran eller bildning är en absurditet, s o m icke behöfver bevisas vara det. Det borde vara lika afgjordt, att det är orätt, att dagligen, när som helst o c h huru länge som helst, g e n o m pianoklinkande eller annan s. k. musik störande inverka på andras hemfrid o c h arbete. Äfven den skönaste musik kan blifva odräglig, o m den öfverflödar och äger rum på olämplig tid. Öfningar o c h medelmåttigt utförande af musik äro absolut odrägliga. Emellertid anses det som en obestridlig rättighet att störande ingripa i andras hemlif, under pretext att man » gör musik ». Allt annat ofog kan lagligen beifras, m e n icke det som kallas musikaliskt. » Vera » har rätt däri, att det värsta oväsendet b ö r förvisas till skolor. Det b o r d e vara klart för alla, att i hus, där flere eller många hyresgäster b o, ingen strängt taget kan äga rätt att störa andra, s o m önska frid o c h ro i sina hem. Man må icke tro, att jag är den förste, s o m i svenskt tryck opponerat sig m o t musiktyranniet.
December sisth år, hafva Fullmägtige förmält, att, sedan Vaktmästaren vid Banco-Discont-Verket Eric Calén, under loppet af sisth September månad, aflidit uti den då gångbara Cholera-farsoten, och hans efterlemnade Enka , Catharina Margaretha Calén, född Sjöberg, jemte öfverlemnande af så väl Presteoch Läkarebetyg, som utdrag af den efter hennes man upprättade bouppteckning, anhållit om något årligt understöd lill sin framlida bergning, samt af handlingarne inhemtats, dels att Enkan Calén, som vore 53 år gammal, i flere år varit besvärad af svagt bröst och de tvänne senare åren äfven lidit af en försvagad syn, samt förde en anständig vandel, dels ock att behållningen i boet efter hennes man endast uppgått till R:dr 28 sk. 2 r. B:co, hade Fullmägtige, i likhet med hvad Discont-Direclionen, uti infordradl utlåtande, sig yttrat, funnit Enkan Calén vara i den ställning, alt hon borde tillgodonjuta den förmon, som genom stadgandet i Banco-Regleraentets 4 Art. 5 Afd. §. 11 mom. 2 vore beredd för behöfvande Enkor och Barn efter aflidne Tjenstemän och Betjente vid Discont-Verket, samt, på grund deraf, såsom understöd åt Enkan Calén, anslagit en tredjedel af mannens i lifstiden å Stat innehafvande lön, alt med 75 R:dr Banco årligen Utgå från början af October månad sisth år, å hvilket anslag Fullmägtige begärt Utskottets stadfästelse. Banco-Utshultets Betänkande N:o g/f. 3 Utskottet har tagit delta ärende under öfvervägande, och ehuru genom behörigt Läkarebetyg är styrkt, att förrbemälde
Varder förfallen vexel icke på förfallodagen till betalning företedd, ege innehafvaren ej rätt till ränta förr, än efter det han sedermera fordrar, men ej får betalningen, och icke heller att, derest vexeln lyder å utländskt mynt, åtnjuta betalningefter högre curs, än den Bil. til! Expcditions-Ut.skottets Förslag till und. Skrifvelse N.o 3a3. i4t å fö rf al lodagen, eller nästföregående vexeldag noterade, om cursen sedan stigit: har den fallit, vare innehafvar en skyldig åtnöjas med betalning efter gångbar curs vid den tid dä han sig anmäler. 2 6. §. Är vexel godkänd, och betalar godkännaren utan att återfå det exemplar, hvarå godkännandet finnes tecknadt, vare ej fri frän betalningsskyldighet till tredje man, hvilken samma exemplar innehar. 3 7* §• Ilar vexel inom rätter tid blifvit protesterad, för bristande Betalning af den, på hvilken vexeln varit dragen, staude annan person fritt, att, med den rätt i 2g ,§. sägs, till heder antingen för vexelgifvaren eller någon af öfverlåtarne, betalningen erlägga, och blif ve elen, till hvars heder betalningen sker, i betalningsbeviset uttryckligen nämnd: innehafvar ens protestkostnad bör då tillika ersättas. 28. %. Erbjuda sig flere att vexel under protest betala; efter thy i nästföregående §■ sägs, vare den närmast, som till heder för vexelgifvaren, och dernäst den, som till heder för äldre öfverlåtaren, betalning erlägga vill; men skulle emedlertid den, på hvilken vexeln är dragen, och emot hvilken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig att vexeln inlösa, vare han dertill berättigad framför annan. 2g. §•