Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. När BondeStåndet till vidare öfverläggning lät sig förekomma StatsUtskottets Betänkande af den 23 sistl. Januarii, som den 27 derpå följande upplästes och lades på bordet, röran. ;. PratUtdrag d. 2 Febr. 1818- 81 rande föreslagne Prestebols-friheter för nya el-’ ler framdeles; blifvande Kyrkoherdeoch Capel-' lans-boställen ; blef samma betänkande, efter der-.- om gjord proposition, af Bonde-Ståndet bifallit; hvarom Resp. Med-Stånden och Stats - Utskottet skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D. Stats - Utskottets afgifne och sist!.' Pleni - dag på bordet lagde Utlåtande,- angående indragning af Talemans-Talllarne, blef nu å nyo föredraget, och uppå framställd proposition af Hedervärda Bonde-Standet bifallet; hvarom Resp. Med - Stånden samt Stats - Utskottet skulle vord-1 samt och vänligen underrättas. S. D. A nyo föredrogs Stats - Utskottets den 23 sisth Januari afgifne samt den 24 och 27 i samma månad hos Bonde-Ståndet på bordet lagde Utlåtande, angående den af Riksdagsman-?- nen Olof Månsson från Blekinge Län yrkade,1 men af Utbkotret afstyrkte rättighet till Skattelösen af Lotshemman; och blef samma Betänkande, i anledning af flere Ledamöters inom BondeStandet deremot gjorde anmärkningar, till Stats-' Utskottets förnyade handläggning återremitterade. Uran Hoglofl. Ridder.‘■kapet ooh Adeln. S. D, Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 21 sisth Januari afgifne samt den 27 i samma månad, eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående vackt fråga örn skyldighet för Götha Canal - Bolag att besörja underhållandet af de vägstycken i Skaraborgs och Östergöthlands Län, hvilka tillhört sådane hemman, som genom Ca-' Bihang till Riks-iSt.
P en konstnärinna, hvars bild synes här ofvan, kan, när hon nu i dagarna firar sitt kvartsekelsjubileum som sångerska och som scenisk artist, blicka tillbaka på en bana, mer skiftande och framgångsrik än de flestas. O m någon vid hennes debut hade förutsagt, att den unga sångerskan med den nätta och välljudande, men långt ifrån betydande stämman, som så käckt försökte sig som den muntra Anna i Webers Friskytten, skulle, efter att länge ha glänst som en af stjärnorna på operettens himmel, sedermera i ett dussin år med utmärkelse sjunga den stora operans alla mest röstkräfvande partier samt ännu efter tjugufem år äga röst nog i behåll att kunna segerrikt utföra en ansträngande prima-donna-repertoar, så hade ingen trott en så djärf spådom. Fru Östberg har emellertid förstått att göra det skenbart omöjliga möjligt. A f från början obetydliga röstmedel har hon genom ihärdigt arbete så att säga skapat den härliga, glansfulla och dock på smältande nyanser så rika stämma, som så länge varit hela vår musikaliska publiks förtjusning. Det är hennes lätta tongifning och fullkomliga herravälde öfver respirationen i förening m e d en särskildt de senare åren framträdande vis hushållning med stämman, som satt henne i stånd att bibehålla den så frisk och ung ännu in i en ålder, då de flesta af henne jämnåriga sångerskor få nöja sig med, hvad man artigt brukar kalla » les beaux restes », och samtidigt har hon i sin konst nått en musikalisk och vokal förfining, som ställt henne på tinnarna af templet. O m man nu för tiden hör vidt och bredt talas om sångkonstens förfall, hvartill det nog ofta gifves anledning, så kan man tryggt framhålla fru Östberg såsom ett exempel på, att dock ännu verkliga sångartister finnas, hvilka icke blott förstå att blända genom ett briljant, men ytligt tonfyrverkeri, utan äfven att fängsla genom föredragets gedigenhet, klarhet och musikaliska nobless. Det berättas, att i början af 1870-talet världsberömda sångerskor som Kristina Nilsson icke tordes hit af fruktan att fördunklas af den utom vårt lands gränser föga kända Louise Michaeli.
Memorial’ med förslag till Författning om utgörandet af det serskildta skattebidrag till gäldande af 1848 års krigsrustning skostnader, sorn Rikets Stander sig åtagit. Sedan Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgarestånden, på sätt Utskottet uti memorialet Jfå 35 redan tillkännagifva, godkänt Utskottets uti utlåtandet JYs 21 och memorialet M 24 gjorda förslag om anvisande af medel för godtgörande af det lån, som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustningskostnaderne, samt Bondeståndet, enligt ankommet utdrag af dess protocoll för den 16 innevarande månad, låtit bero vid hvad öfriga Stånden i detta hänseende beslutat, så får Utskottet, i öfverensstämmelse med tillstyrkandet i sista punkten af utlåtandet JSl 21, härmed vördsamt öfverlemna förslag till författning i ämnet; hvarjemte och då tiden nu är så långt framskriden, att, innan författningen hinner promulgeras, debetsedlarne för innevarande år möjligeu redan blifvit afslutade och de skattskyldige delgifne, samt Rikets Ständers beslut derom, att ifrågavarande afgift skall å samma debetsedlar upptagas, i följd deraf icke torde kunna för detta år vinna tillämpning, Utskottet hemställer, att uti den underd. skrifvelse, hvari, med författningens öfverlemnande, Rikets Ständer anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta författningen till allmän efterrättelse utfärda, Rikets Ständer tillika måtte underdånigst begära, att Kongl. Majit, för det fall att afgiften för innevarande år till krigsrustningskostnadernas gäldande icke skulle kunna å årets allmänna debetsedlar upptagas, täcktes meddela de serskilda föreskrifter, som för samma afgifts debitering finnas erforderliga. Stockholm den 17 Oktober 1848. Bilt. lill K. St. Prot. 1847 och 1848. Bilaga till B evilln in g sUt sk o t tets Memorial J\° 56.
Man har vidare sagt att StatsUlsk. yttrat sig i frågan på ett sätt, som medfört fördel för Götheborg men icke för Staten. Hvad fördelar för Staten och det allmänna beträffar, har den person, som kanske kan lemna de säkraste uplysningar i detta hänseende, Hr Edenhjelm, nyligen uplyst om den stora fördel Staten kan draga af marken vid Otterhällan. För min del skulle jag tro, att det som är en fördel för Götheborg, äfven är en fördel för Sverige. Jag tror icke att denna stad är främmande för Sverige, utan jag tror att den utgör en dyrbar del af vårt fädernesland, en del, som bidrager lill dess inkomster med nära 2 mill. tullafgifter. Samma talare, som gjort nyssnämnde anmärkt]., har äfven yttrat, att det vore bättre alt uplåta den ifrågavar. marken utan ersättning, än att byta med Otterhällan, som vore tvist underka - 508 Oen i7 April. stad, men om det nu är oafgjordt om Olterliällan tillhör Götheborg eller kronan Sverige, så är det naturligt, att då Götheborg genom ifrågavar. byte kommer att afhända sig all räll till Ollerhällan, tvisten derigenom blifver bilagd, och att Staten då icke kommer alt för framliden innehafva en besittning, som af andra skulle kunna densamma beröfvas. Samme värde talare har äfven sökt visa, alt mitt yttrande om de olika utlålm, sorn blifvit afgifna af Krigs-colbm, skulle vara oriktigt, derigenom att Krigs-colbm 'i sitt sednaste yttrande har förklarat att, då ändamålet med denna jords uplålelse, anläggandet af en sleap eller docka, icke numera kom i fråga, så fränträdde colhm helt och hållet dess förra yttrande, derföre att det var grundadt på en sådan förutsättning. Hr Fåhrteus bar fästat upmärksamheten på att hufvudskälet år 1849 var, att det af Kronan afträdda utrymmet skulle i första rummet användas till föremål, som med handeln och sjöfarten hade gemenskap. Då det nu just är fråga om en hamnbyggnad, så skulle således det då afsedda ändamålet genom uplåtelser vinnas.
Prot. 1844. 9 Sami. 22 170 Prot.-Uldrag, den 2/ September i844- Contracts-prosten ödmann: ”Hufvudsakliga skälet lill antagande af ifrågavarande förslag ligger i sednare perioden af 88 § Regerings-Fovmen, der det heter, att af Högste Domstolen meddelade lagförklaringar kunna af Rikets Ständer ogillas. Å ena sidan skulle det blifva sårande för Högsta Magten, om något sådant ogillande inträffade och å den andra svårt folden andra Slatsmagten, om den af vördnad och undseende skulle anse sig höra gilla en af Högste Domstolen utfärdad lagförklaring. I följd haral och då ifrågavarande förslag icke annat åsyftar, än att sätta Högsta Magten i helgd och respect, så bifaller jag förslaget.” Häri instämde Lector Laurenius, Prostarne Gahne och Lyth samt Doctor Björkman och Comministrarne Hardin och Delin. Lector Wallman: ”Enär de lagförklaringar, Högste Domstolen, i stöd af Regerings-Formens 19 § afgifver, ega gällande kraft, intilldess de af Riksens Ständer ogillas och således antaga egenskapen af lag, men Konungen vid dessa beslut endast har Sina tvänne röster, så är genom"1 -omförmäld te paragraf i sjelfva verket en lagstiftningsrätt Högste Domstolen tilllagd af vidsträcktare omfång, än den Statsmaglerna hvar för sig innehafva; hvartill kommer, att Konungen vid dessa lagstiftnings-åtgärder icke kan utöfva något veto. En sådan rättighet anser jag till principen stridande emot Statsförfattningens constitutione lia esprit och, i utöfningen kunna leda till betänkliga följder, och derföre böra utur Grundlagen utgå. Jag bifaller den föreslagna ändringen af 19, 21 och 88 §§ af Regerings-Formen.” Biskop Holmström: *’Jag kan icke anse Konungamagten förnärmad derigenom, att Rikets Ständer möjligen kunna hysa olika begrepp med Högste Domstolens pluralitet om en lagtolkning.
I anseende till billigheten deraf, att, på samma gång minimi-lönen för examinerade folkskolelärare fastställes till nu stadgade belopp och anslag för detta ändamål anvisas, ett understöd jemväl beredes för de församlingar, hvilka vilja och kunna försäkra lärarne vid sina folkskolor om löneförmåner, som gå utöfver detta minimum, hafva Rikets Ständer till E. K. Maj:ts disposition ställt en å Riksgälds-kontoret anvisad anslagssumma af 30,000 R:dr årligen under nu ingående statsreglerings-period, för att, i mån af behof, användas på det sätt, att der församlingar, hvilkas folkskolelärare redan i lön åtnjuta 400 R:dr eller derutöfver, förbinda sig att höja lönen utöfver nu utgående belopp, ett statsbidrag till lika belopp med församlingarnes sålunda lemnade ytterligare tillskott må, efter E. K. Maj:ts nådiga pröfning, anvisas; dock att Statens bidrag för detta ändamål icke må öfverstiga 50 R:dr årligen fpr hvarje lärare. Af hvad i fråga om löneförbättring åt folkskolelärarin blifvit beslutadt, blifver en nödvändig följd, att anslaget till fattiga församlingar icke kan, såsom under innevarande statsreglerings-period, innefattas under det allmänna anslaget till förbättring af folkskolelärares löner, utan måste ett anslag för ofvannämnda ändamål, i enlighet med hvad före sistlidne riksdag varit vanligt, särskildt anvisas. Beloppet af detta anslag torde böra bestämmas till likhet med det belopp, som, enligt hvad den nådiga Propositionen upplyser, under sistförflutna åren för detta behof verkligen utgått; och hafva Rikets Ständer, med anledning häraf, till understöd för sådane församlingar, som, till följd af medellöshet, icke kunna af egna medel till erforderligt belopp bekosta aflöning åt sin folkskolelärare, anvisat ett belopp af 20,000 R:dr, att årligen under nu ingående statsreglerings-period från Riksgälds-kontoret utgå. För folkskolelärares pensionering har E. K.
Men då blefve kapitlet mera episodiskt än presentabelt, och vi vilja således blott gifva den nödtorftiga upplysning, att den ene var en häradshöfding, en lång, mager, flintskallig medelålders man, den andra en handlande, som trenne gånger gjort cession, på grund hvaraf han slutligen kommit på goda fötter, och nu ansågs tillochmed vara mäkta rik. Att han detta oaktadt var gammal ungkarl, kan väl icke förskaffa honom stor gunst hos en ogift, giftvuxen läsarinna. Detta sällskap af trenne ungkarlar ... ty äfven häradshöfdingen hade ännu icke inträdt i det heliga äkta ståndet ... rörde sig med ledighet i hvarjehanda ämnen, isynnerhet i berättelser från deras yngre, oerfarnare år. Berättelserna afbrötos af skrattsalfvor, skrattsalfvorne åter af glasens behagliga klang. Beträffande skrattsalfvorna, så kan det vara af något intresse att veta, det doktorn skrattade mest då han sjelf talat; häradshöfdingen åter, som gerna ville anses qvick, bjöd till att låta bli att skratta, när han förde ordet; men handlanden skrattade lika mycket, om det var han eller någon annan som kommit fram med någonting roligt. Man skall fördenskull icke vilja draga någon slutsatts om olikheten i deras karaktärer; nog voro de sådana, som folket är mest. Häradshöfdingen hade nyss slutat en liten men rätt skandalös och intressant historiett ifrån sina fänriksår. Sedan doktorn skrattat ut och tömt sitt glas, sade han: – Jo ni lagkarlar ären roliga ni. Det måste vara en skön sak att tolka missgerningsbalken, blott man slipper att tolka den för sig sjelf. Till exempel dess ljufvare punkter. Paragraferna vet jag icke. Häradshöfdingen afhörde detta med ett småflatt, men triumferande skratt. Med en snusförnuftig min inföll han: – Än herrar läkare då. Predika måttlighet för andra och sjelfva spotta de, ta mig fan, inte i glaset. – Hvad skall vi tala om andra – menade handlanden – hållom oss blott till prester. Se de kunna då predika och varna, men sjelfve tro de inte derpå, åtminstone lefva de inte derefter.
till fröken Elin Gustafsson för utbildning till lärarinna i huslig ekonomi för folkskola (Östergötlands läns stipendium) och kraftig, äggdrrfvande och bekväm. — B e n d O r - b r ö d e t är på grund af sin höga proteinhart, 17,5 %, under det att korn innehåller endast 8 % smältbar protein, det bästa, bekvämaste och billigaste hönsfoder. — Vidare upplysningar genom Aktiebolaget B E N D O R, Stockholm. till fröken Ragnhild Vestergren för utdirektör lianft eröfrats från Svenska teatern i bildning till lärarinna i huslig ekonomi för folkHelsingfors, gjorde sistlidne måndag som Marskola (Värmlands läns stipendium). guerite Gautier i Dumas ' » Kameliadamen » sin debut inför hufvudstadspubliken. Med ett ovanligt tilltalande yttre förenar frö- Handarbetets vänner. Föreningen med detta ken Holmlund en utrycksfull mimik, en behagnamn hade häromdagen årsmöte under fru E. lig organ och en betydande scenvana. En ideAnkarsvärds ordförandeskap. Af de vid mötet albild af den olyckliga, lidande kvinnan gaf hon föredragna årsoch revisionsberättelserna inhämoss emellertid ingalunda. I de två första aktades, att föreningens betalande ledamöter under terna rätt och slätt » en smekande snärtas utan år 1897 uppgått till 783. Arbetslöner och aflö- allt djupare intresse, utvecklade hon i de därningar ha under året utgått med 58,127 kr. eller på följande bravurscenerna en erkännansvärd 10,000 kr. mera än 1895, beroende därpå att man grad af lidelsefull styrka och värme. Men af de båda senaste åren arbetat för 1897 års utställnobless och melankoli, af flärdlöshet och själfull ning. Syskolan, som fortgått under fröken Agda ömhet fanns blott föga i hennes, hvad pjesens Beckmans ledning, har under året haft 97 elever, sista hälft beträffar, skiftande och intressanta 3 frielever inberäknade. Väfskolan, som fortspel.
Men hwilket förfärligt mörker följde derpå! (larl xugusea död ätersänkte Nationen i bestörtning och willrädighet; Hans begrätna lemningar infördes till den länga hwilan bland Sweriges Stora Regenter; och inför skuggan af Folkets Älskling, inför mennistowänncns ännu warma asta, förLfwades det afstywärda brott, som pä en gäng kränkte Lagens och Konungens Maj:t. Mest icke nog härmed. Ständshätet, detta i alla tider werksamma medel till Sweriges olyckor, spridde redan sitt gift i de swagas och okunnigas sinnen; ren smidde den oupplyste, den illasinnade och mennistohataren de wapen, som skulle utgjuta Swenstt blod inom Sweriges gränsor, utan att beräkna den ofelbara följden, att Nationen, nära fördränkt i lärår och blod/skulle twingas att som en ^välgerning emottaga fortryckets och träldomens bojor. Denna Tafta är mörk, men den är sann. En wis har sagt, att cm sanningen wore bannlyst frän jorden, bör den ännu finnas qwar i Konungars kjcrtan: tilläggom, sä bör den ännu talas inför Deras Thron, Det war i denna Fosterlandets belägenhet, som Eders Maj:t, betungad, men icke nedböjd, af Den iZ November. 543 af är och sorger, samlade Sina trogna Ständer till det Riksmöte, som i dag flutas. Deras handlings-sätt swarade emot wärdigheten af deras bestämmelse. Landets wise leddes af wishetens föreskrifter: oförfärat, manligt och ädelt gingo de till sitt stora mål; och detta mäl skadar Eders Maj:t i dag wid Sin sida, när Eders Maj-.ts Fadcrliga blickar fästas pä den bland samtidens Hjeltar, hwars dubbla Lager körwärfwades genom täppcrhetens och menniffokärlekens förenade rätt.
Man torde härvid invända, att främmande Olli - Den 12 F ebru aril f. m. i35 cerare kunna hädanefter sorn hittills commenderas till exercering af Hallands Beväring; men jag får härtill svara, att då samma lycka i alla provinser ägt rum, att populationen och, i följd deraf, Beväringen ökats, så är det redan otillräckliga Befälet, synnerligast då man öfverallt sökt att följa den princip att öfva Beväringen med gamla stammen, oumbärligt vid sina Cörpser, och torde derifrån ej kunna bortcommenderas för att öfva främmande trupp. Af dessa anledningar, och i följd af min tjenstebefattning sorn GeneralAdjutant för Armeen, då jag innan nuvarande Riksdag skulle i underdån. inkomma med förslag till de anslag, som för Armeen erfordrades, upptog jag äfven det nu ifrågavarande. Sedan Gr. Lewenhaupt med noggrannhet genomgått alla detailler, vill jag ej upptaga R. o. Ad:s tid med att upprepa desamma, utan blott förena ni’g med honom i den önskan, att R. o. Ad. samt de öfriga MedStånden måtte behjerta och afhjelpa den svåra belägenhet, hvari Hallands BataillonsBefäl sig befinner, så väl i financielt afseende sorn äfven i utsigten för framtida avancement. Gr. Lewenhaupt, Patrik: Jag kan så mycket mindre uppfylla Hr Cederschjölds önskan att återtaga min motion, som Hr GeneralAdjutanten för Arméen nu bekräftat hvad jag redan åberopat i min motion, att den af mig föreslagna tillökningen redan vid förra Bäksdagen af K. M. ansetts behöflig, samt detta behof ännu är lika ouppfyldt. Jag hade trott mig hafva anfört tillräckliga skäl, då jag gjorde motionen. Flera finnas dock; och jag anser mig skyldig framställa dem, då man opponerat sig mot min begäran, emedan man annars kunde tro, att jag ej ägde dem. Jag nämnde behofvet af ökadt Befäl med afseende på endast en klass af Beväringen.
Ståloch Jern-srniden, utom andra producter fraktades, är af stor vigt ej mindre för den landsort, genom hvilken Canalen sträcker sig utan äfven serdeles för den betydliga Bergslag, hvars ökade rörelse genom denna Canal i väsendtlig nion blifvit framkallad, och som hittills fortskridit i välstånd och utveckling. Ehuruväl kostnadsförslaget för Canälens nybyggnad efter en förändrad och utvidgad plan upplager en härtill erforderlig summa af omkring i,3oo,oco B:dr lärer likväl nämnde Canal, efter hvad Utskottet af de detsamma meddelade upplysningar serskildt inhemtat, kunna i brukbart stånd bibehållas, om för densamma snarligen kan få påräknas något allmänt 'ärligt understöd; Till Slussanläggningar eller sådane arbeten, sorn kunna bereda en oafbruten farled i Clara Eif, har Kongl. Maj:t, redan på grund af äldre förslag, i Nåder försäkrat det till uppförande af dessa anläggningar stiftade Bolag om ett allmänt understöd af 100,000 R:dr utöfver de 5o,ooo R:dr, hvilka Bolaget utfast sig att anskaffa. Dock är detta företag ännu beroen* de på ytterligare undersökningar om sättet för arbetets utförande. Fråga är jemväl väckt och undersökningar anställda: örn sjöarne Errans och Stumme ns förenande med Wenern för en kostnad af 60,000 R:dr; om en hamnanläggning vid Wenersborg för 40,000 R:dr; dito vid JVarberg för /[ 1,000 R:dr; dito vid Landskrona, medförande en kostnad af 25,000 Riksdaler; om en stenfyllning till betryggande af Helsingborgs redan fulländade hamnbyggnad, 4000 R:dr; om anläggning af en fullständig hamnbyggnad vid Ystad, erfordrande en kostnad af r20,000 R:dr; örn förbältringsanstaller vid inloppet lill Lidköping med 3ooo R:dr; Bihang till R, St. Prot, 4 Sami. 1 Åfd. 3 Bandet, . g testa Häftet. Stnts-XJrkottets U lltnv.de I\'
Natalia korsade sig tystnande, och Makar, som såg sin herre nära att digna, stödde honom bakifrån under armbågarna och lät grytlocken skrällande falla i golfvet. Allt emellanåt sökte han dock att snappa till sig mortelstöten för att kasta den i fönsterrutan, men då slöt den gamle herrn sin hand om skaftet utan att våga släppa det. Så stodo vi en lång stund framför hvarann, och vi hörde kitteln susa i köket. Men snart hörde vi också klapprande steg, ty de lifegna hade utifrån spejat genom fönstret och sett allt. Köksdörren fylldes af smutgrå fårpälsar i hvilka här och hvar en blank knapp glimtade. Ett skott föll redan och blåste rök öfver de lurfviga hufvudena. Nu glömde jag hela vår fänrikslek och sköt Långe-Jan åt sidan för att gå dem på lifvet, men just nu skulle jag också bättre än någonsin få lära hvem jag hade till kamrat. Han stod lika envist kvar som alltid samt fattade mig om båda armarna och böjde mig åt sidan med den omedgörliga kraft, som jag icke förstod hvar hans smala lemmar hämtade. – Fänrik, – sade han, – har du gjort dig till gemen och mig till fänrik, så bör du också känna vårt krigsbruk att en officer går först i elden. Likt ett åskväder bröt han in mellan fårskinnspälsarna och höll med sina stora platta händer om pampen, som ena gången högg i dörrträdet öfver hans nacke och den andra afskalade de arma stackarnas hud och kläder. Jag hörde ännu ett skott och såg yxor och högafflar. Hans högra arm ryckte till och blef blodig och han kunde nu endast föra vapnet med den andra, men jag var vid hans sida och högg och stack. Vi trängdes in i ett af kökets hörn, och min uppblåsta narrkåpa af silfvertyg slets i stycken så att de svarta fiskbensspröten stodo ut genom hålen. Svärtad af rök så att han var oigenkännelig, vacklade Långe-Jan mot min axel, och jag tog honom om hans ännu oskadda hand samt kramade den broderligt med orden: – Nu har jag lärt mig hvad du går för, Jan, och komma vi härifrån skola vi aldrig mer lämna hvarann. Han svarade ingenting.
Den ställning i samhället, som du och vi intaga, hafva din mor och jag kämpat oss till, men du har kommit därtill utan kamp. Nu är det så, att man aldrig är nöjd med det, man har, utan sträfvar efter något högre, och rätt är det. Barnen vilja komma längre än sina föräldrar, men då ligger frestelsen nära att vilja njuta segerlönen, innan striden är utkämpad, ja kanske ens börjad. Man vill njuta de fördelar en samhällsställning medför, innan man ännu vet, o m man kan arbeta sig till denna ställning, och under sådana omständigheter är det icke onyttigt att lyssna till ett par gamla föräldrars råd. — Men viktigast är dock enheten, samhörighetskänslan inom familjen, att allt, hvad man gör, är gjordt i kärlek till de anhöriga. Men om du skulle börja att tänka på det värde, ditt arbete har, kan det då ej hända, att det blir ett dagsverksarbete och icke ett kärleksarbete? Kanhända invänder du, att jag fruktar för stora följder af någonting som är en småsak, men väntar du dig icke själf stora följder, då du påstår, att, om denna obetydlighet icke blir ordnad efter din önskan, du kan komma att känna dig » kränkt och förnedrad »? Och mycket, mycket beror i verkligheten på småsaker. Så en sak till! Blif icke sårad, jag har länge tvekat, o m jag skulle nedskrifva min tanke, men j a g kan icke motstå frestelsen att söka rifva bort den mantel af rättmätighet, som höljer ditt förslag. — Vi hafva ända hittills fått arbeta för dig och hjälpa dig, och den hjälp, du kunnat lämna oss, har varit ganska obetydlig. (Jag ser nu saken endast från synpunkten af materiell skuld eller fordran.) Då du får ett eget hem och egna barn, komma vi säkerligen, om vi få lefva, att efter förmåga ännu mera hjälpa och stödja dig. Så är det med de flesta föräldrar i förhållande till deras barn, och jag tror, att då föräldrarna dö, så hafva de alltid fordran och barnen skuld. Men bort med de där tankarna, det kännes så torrt och ödsligt att hysa dem. Kom till vårt nu så tysta hem! K o m och blif vårt barn, vår solstråle som förr! Vi vilja göra det så mjukt och varmt för dig, så att du får hvila ut efter allt ditt arbete.