Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T o r r t i luften, t o r r t på marken • nej, jag tackar Gud för att jag, fick lefva i en tid, som ännu ägde saft och m u s t; då fanns det växtlif — framåtgå- e n d e! — Den tidens blommor fick man göra sig besvär för att uppsöka, där de stodo hälft undangömda och blyga i skuggan af björk och al, och man märkte dem af deras fina doft. Men nu ska ' det vara prunkande färger, och man skall stå midt i solgasset för att synas. — • — • Nej, låt oss glädja oss åt att ha tillhört den gamla goda tiden — vårtid — vår t i d! » Sommaren försvann, och hösten nalkades. Tyngda af mognande frukter stodo äppelträden inne i herrgårdens trädgård. Rosenbuskarna såväl därinom som i backen utanför hade fått ett annat utseende. D e skära blommorna voro affallna, men åtminstone de senares hade dock satt någon frukt. D e ville också vara med, fastän deras frukter voro så små och ännu blott svagt rodnande. Men de vilda rosenbuskarna hade icke endast bytt utseende, utan också n a m n. » Nyponbuskar » kallade man dem n u helt enkelt. » J a, den närvarande tiden är en gruftigt materialistisk tid, » sade d e; » folket samlas kring fruktträden, och man måste bjuda till så godt man kan, om man skall få vara med och lefva. Därför ha vi nu satt nypon. Men IDUN 120 rosornas tid, det VAR en ANNAN t i d! — den rätta tiden, den gamla goda t i d e n! Då ägde f o l k ännu öga för hvad som VAR s k ö n t! Nej, i somras, d å var det rosen som var mest eftersökt, hon kallades d ä blommornas d r u t t n i D g. » Men astrakanerna sutto där sä stora och runda p å grenarna och bara logo — de hade visst också varit med i somras, men d å voro de ännu bara små och gröna, sura och omogna. » Nej, hösten är bäst, » sade do, » det är skördens, mognadens t i d; det är bättre upp a t t d å vara den största och viktigaste.
Jag mins också att Luther sagt på ett ställe, att om man har den sanna tron, då förlåtes en allting – ja man skulle kunna våldtaga sjelfva jungfru Maria, bara man hade denna tro. Detta är således den kristendom kyrkoherden predikar, och han gör sig icke samvete att ”våldtaga jungfru Maria” i Ågrens person. Usch, sådana djur! Luther var en duktig karl, och jag tycker om honom för det, men tidsandan var rå och jag misstänker att han var en inpiskad gammal cyniker, liksom de flesta af våra prester. De ha väl lärt af honom, kan jag tro, och göra sig till en heder att häri följa sin mästare. Icke den rene, kyske mästare, som sade: ”salige äro de renhjertade”. Denne prest är ett bedröfligt exempel på hur långt man kan gå i sjelfbedrägeri, ty jag förmodar att han anser sig vara kristen. Han brukar ljuga, jag har märkt det sjelf och Ida har måst erkänna att det är så. Hon säger att han är mycket svag för en vacker yta. Jag tror att han älskar prakt, att han är fåfäng. Jag tror att han är en kall egoist, men med en viss böjelse för sentimentala rörelser. Ett känslorus har bestämdt sitt behag för honom. Han har en liflig fantasi, en sådan som målar pråligt och osant. Han har ett pöbelaktigt begär efter sensationer. Märk hans framställning af Faust. Hans känsla för sanning och realitet stötes ej af teatergrannlåtens orimlighet. Hans smak vet ej af denna känsliga förnämhet. Det fins någonting groft och simpelt hos honom. Ytterligare angående bevisen mot kyrkoherden. (Fortsättning fr. eneqvinnans berättelse.) Mor Åke Bengts’, prestarrendatorns hustru hade sett någonting liknande det eneqvinnan varit vittne till.29 Mor Åke Bengts hade fällt något yttrande derom och det hade kommit till Ågrens öron. Denna hade då skällt ut mor Åke Bengts, sägande att hon kunde bli olycklig om hon kom med ärekränkande beskyllningar, ty lagen stadgar straff derför. Mor Åke Bengts’ hade blifvit ängslig och beklagat sig för mor Jöns Pers’ på bostället.30 Detta hade mor Jöns Pers berättat för eneqvinnan.
8. hvilken dock kommer att ökas med det FörslagsAnslag, som, på sätt vid 1823 års Riksdag egde rum, bör bestämmas till godtgörande af den utgift som Riksmarkegångens möjliga uppstigande öfver 6 R:dr per Tunna, kan förorsaka för den delen af Spanmåien under Lönerne, hvartill saknas tillgång, och hvilket anslag, vid ag4 Stats-Utskottets förra Riksdagen bestämdt å 4o,6j2 T:r 3i k:p Spanmål å i R:dr Tunnan till R:dr 4o,632: 46. 6., nu bör, i följd af de i afseende på Aflöningen nu tillstyrkta beslut, uppföras för 4°)68t T:r 27,6 k:pr Spanmål efter enahanda beräkning, till 40,681 R:dr i penningar. Sammandrag enligt Förnyade förslaget till Regleringen af Utgifts-Titlarne vid 1829 ars Riksdag. i8a3 års Ansia?. K. Propositionen nnntaerer StatsUtskottets första förslag StatsUtskottets förnyade förJemförelse mot iSaS Anslag. års 1029. slag 1029. Tillökning. Minskning. i:a Hufvud-Titeln, Penningar Indelt 0. Dito, Penningar Indelt 0. Indr. Staten, Penningar Indelt 0. 4- deraf 108,934: *7 4- okte förslags-ansiag till Tull^ och Post-Verkens Stat» •samt Tingsgästnings-pgr. fderaf 70.000 R:dlr till s Salpeter-näringens uppthjelpande. fderaf 5o,ooo Rtdlr till < Lotsoch Båkainrättnintgarne. Ratt e Is er: Uti. Nio 235, sid. Vt, inte raden uppifrån, står betungade, läs betungande. — Uti.
Under Recognition äro upplåtne: åt Söderforss Ankar-Bruk en del af Tierps Vestra Allmänning, och åt Elfkarle-Öns Bruk en del af Tierps Krono Allmänning, on del af Tierps Vestra Allmänning samt Elfkarleby Vestra Allmänning, till ett område af 14,865 Tunnland, odugliga mossar m. m. och skattlagda ägor dock inberäknade, emot afgift af 12 R:dr 24 sk. för den förre och i3y R:dr 24 sk. för de itrenne sednare. Dannemora Jernmalms-Grufvor innehafva ock orne skogstrakter i Rasbokihl, Morkarla., Tegelsmora och Films Socknar, kallade södra, norra och vestra Grufvu-Allmänningarne, samt innehållande tillhopa 6482 Tunnland, men deraf blott 27845 Tunnland skogsmark; hvilka Allmänningar äro donerade till Grufvorne och hafva hittills förmått underhålla dem med nödigt storvirke för deras byggnader samt förmodas kunna det äfven framdeles, med iakttagande af den hittills följda stränga hushållning; dock måste en stor del utaf årliga behofvet af bräder och plank m. m. anskaffas genom uppköp i orten. Sockne-Allmänningar innehafvas af Fundbo och Danmarks Församlingar. Dessa äro sedan flera år tillbaka fördelade imellan Hemmanen; Hvarförutan Kongl. Majit, innevarande år, i Nåder behagat förklara det Vendels Allmänning bör såsom Sockne-Allmänning anses och är denna Allmännings fördelning jemväl redan begärd. Behof att nyttja Bränntorf, torde snart nog vara för handen, och lyckligtvis är, under de sednaste åren, den upptäckt gjord, att 2:ne Mossar, den ena belägen invid Staden Enköping, och benämnd Fanna-Mosse, samt den andra befintlig på Söderby Gårds ägor i Näs Socken, ungefär 1 mil ifån Upsala, innehålla Bränntorf af fullgod beskaffenhet. I Gamla Upsala Socken och derintill närmast belägna trakter, samt vid Dannemora Grufvor, uppföras i synnerhet uthusbyggnader, af Dera och af Gråsten.
Men Den 12 December. 647 Men »tsin Hydrografiska arbeten, har Sjömätning Corpsen, jason» redan nämnt är, en annan lika wigtig befattning, Uti hela LocswerketS styrel e, med dertill hörande upsigt öfwer Lotsserieks gäng, hamnar, sycar, bakar, Sjömärken, m. m. Ätmjnstone frän Oarl Xl:S tid har Swerige baft en Lors Direcrenr och under honom stående LotSOfficcrare. Endast för wid past 15 är sedan blef denna systia indragen, och de Fyra Distrikt Cheferne ställde omedelbart under Kongl. Förwaltningen as Sjöärenderne. De särskilta Embeten, som veste Distrikt Chefer alltid hast såsom Officerare wid Flvttorne, hafwa na, turligtwis icke tillätie dem, att lemna ät Lots ^renderne hela sin upmärksamhet. En specielare tillsyn, medelst en egen Chef och egna Lors Officerare, torde dock wara nödwandig, om ett sa »vidsträckt och grannlaga Werk skall styras ock skötaS svin sig bör. Och vin de nu derwid lädande mangfaldjqa brister, skadliga för Rikets sjöfart, handel och Flottor, en gang skola fullkomligen ashjelpaö, sä bör man wäl snarast och säkrast kunna wänt» det as en Corps, hwaxs yrke är, att hela Somrarne uppehälla sig i Skärgärden, so»n igenom »nätningar och pliktningar med den wunnit en förtrolig bekantskap och som pä stället kan »lp-, räcka selagtigheter i inrättningen, samt rätta upkomne oordningar och försummelser. Härwid torde äter den inwändning möta att en DistrictS-Kaplcn skulle komma alt åtnjuta 500 R:d i ärlig lön, dä likwäl en nu wärande District.Chef blott kostar Staten 100 R:d.
Jag vill slå vad, att de nu icke voro kända af tjugu svenska läsare – icke af tio. Mellertid torde det lilla antal, som jag sjelf kan påräkna att erhålla, tycka sig, med mig, just här kunna med största fog använda Tegnérs utrop: Många äro dagens läten; Låt oss höra nattens klang! Hvad han i ”Skördarne” har åsyftat, vill – i någon mån åtminstone – vara en lärodikt om Landtmannalifvets yrken. Att så är, och att han dervid haft för ögonen Virgilii, Delilles, med fleres, arbeten i samma (eller beslägtad) rigtning, skönjes onekligt af företalet; der han äfven yttrar sig haft i sigte det mål, att härmed befrämja ”Skaldekonstens upphöjande bland de nyttiga vetenskaperna från de blott angenäma”. Men egentligen är detta verk ett mellanting af Lärodikt och Idyll, och i långt större mån det sednare: en Idyll, som har Sveriges Natur till hufvudperson, och som utsträcker till en hel sommar de målningar, hvilka ”Dagens Stunder” sammanfattat inom ett enda sommardygn. Hvad i dessa färgrika sommartaflor utvecklas för vår syn, är en skiftande följd af alla de skördar, som den svenska Naturen skänker åt den svenska Landsbygdens son, när han förstår, än i sitt arbetes odlingar, än i sin smaks anläggningar, att rätt begagna dess lynne och gunst.
Maj:t vill i Nåder hafva anbefallt Dess och Rikets HofRätter, Landshöfdingar, Häradshöfdingar och vederbörande Embetsman , att vid ansvar tillgörandes lämna RiddarhusDirectionen laglig handräckning och skyndsamt biträde, antingen detlaf Directio - Den 19 Julii e, m. nen Bjelf filer Dess Ombud begärts. Hvilket vederbörande till Underdånig efterrättelse länder. Datum ut Supra. Bilagor till PleniProtocollet för elen 22 Julii, förmiddagen. Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus' Jag anhåller att få fästa Statsoch BancoUtskottens uppmärksamhet på fördelarna af en ny DepositBank, uti den gamla Banken. Hvem sora helst borde äga rättighet att hålla conto med denna nya DepositBank. Att för insatt Silfver få Sedlar, 5l2 Den 22 Julii f. nu Contos och alt för återlemcade sedlar få sitt insatta silfver tillbaka. Han skulle betala vid Silfrets insättande och öppnande öö samt silfrets uttagande öo* Frågan blir af hvilken beskaffenhet Sedlarne skulls vara; antingen SitfverSedlar, som blefve ett nytt mynt, förhällande sig till Bancotransportsedeln, efter som coursell höjer eller siinker dess värde; eller BancotraRgportsedlar, efter ett afStänderne dem åsatt silfvervärde, beräknadt efter sorn man förmodar att gamla Banken en gång skall kunna mot Silfver inlösa sina Sedlar. Det vore ofelbart rättast att utgilva SilfverSedlar. Ständernas pluralitet torde dock tveka att samtycka till inrättandet af en sådan depositBank, inom den gamla, af dem garanterade Banken, om SilfverSedlar skulle utgifvas och komma i rörelse.
Vid riksdagen slöt han sig till det dåvarande intelligenspartiet, der han fann personer af samma skrot och korn som han sjelf, menniskor med bildning och menniskor med lyftning, folk som kunde se bort från sina egna intressen, när det gällde det allmännas väl. Han var en af det gamla landtmannapartiets hätskaste och oförsonligaste motståndare. Någon egentlig roll kom han föröfrigt icke att spela som politiker. Han hade lätt för att tala, men talade icke ofta. Han yttrade sig blott när han ansåg sig kunna tillföra diskussionen något verkligt nytt och han inbillade sig, att det var nog om han sade sin mening en enda gång med tillbörligt eftertryck. Han var för mycket aristokrat till att kunna upprepa samma sak gång på gång och för stolt till att med konstlade medel hänleda uppmärksamheten på sin förmåga; derför fick han nöja sig med en plats bland partiets gemene män. Han var kanske också alltför sjelfständig och samvetsöm för att passa till politisk partiman; derför ansågs han för opålitlig af sitt partis dogmatici. Men det fans också partikamrater, som förstodo sätta värde på en natur som hans; med dem trädde han i intim beröring och de konstituerade sig så småningom till en liten enskild krets af intelligenspartiets aristokrater. De bildade intet politiskt parti; det var menniskor med olika verldsåskådning och olika åsigter om mångahanda lifvets frågor. Hvad som förenade dem var en viss idéel blick på tingen, belefvade och verldserfarna menniskors säkra takt, som gaf deras samvaro och umgänge äfven då meningarne brötos emot hvarandra, en måttfullhet och hofsamhet, som aldrig skar; och slutligen något som fans hos dem alla, djupast inne i deras väsen — den skönhetsdyrkan, som de eljes med verklig sorg sågo alltmer och mer försvinna ur tiden. Under två valperioder satt majoren kvar på sin bänk i andra kammaren. Men en dag i Maj, under andra valperiodens sista år funno vännerna — för första gången då en vigtig fråga behandlades — hans plats tom. Det berättades, att han hals öfver hufvud lemnat Stockholm, och en vecka senare lästes i ett par af de konservativa bladen ett tillkännagifvande inom en svart ram, som förklarade motivet till hans plötsliga afresa.
"Äfven jag har", yttrar han deri bland annat, "erfarit en sådan sorg, när mitt äldsta barn, min ende son dog, men hvarken eget eller andras tröstande var mig dervid till någon hjelp. Men hvad detta ej förmådde, det gjorde tiden, och nu förmår jag redan tacka Gud för det att han tog barnet till sig och befriade mig från all den sorg, jag kanske kunnat hafva af honom. Bäst vore det väl i sådana omständigheter, att genast kunna nöja sig med Guds allvisa styrelse, men när skola vi lära oss detta till fylles?" Med allt detta var han för ingen del någon "Kopfhänger", såsom tysken uttrycker sig. Tvärtom var han ständigt glad på sitt stilla vis, och humorn välde fram ur hans sinne som en aldrig försinande källa. Ett angenämare sällskap än hans anträffas väl sällan. Under sina många resor hade han kommit i beröring med personer af allehanda samhällsklasser och nationer med olika bildning och trosbekännelse. Hans öga var skarpt i att uppfatta menniskors och sakers komiska sidor, och af detta slag, ehuru ej bitande, voro de historier, med hvilka han undfägnade vänner och bekante. Men han glömde ej heller att berätta om de äfventyr, han sjelf upplefvat under sina första runofärder, då man i följd af hans enkla utstyrsel tog honom för än ett än ett annat slags landsstrykare. Detta enkla yttre berodde såväl på en runosamlares sätt att resa, som till en del äfven på de inskränkta penningtillgångarna. Men också tyckes han hafva funnit ett nöje af det incognito, under hvilket han uppträdde, och de qvi-pro-qvo'n, som häraf voro en följd. Sådan var vår käre lärofader. Hans bortgång härifrån inträffade den 19 mars 1884. Hans helsa hade under vinterns lopp fortfarande försvagats, hvarför också döden sedan vardt lätt och stilla, såsom ett inslumrande. Den 3 april nedsänktes hans stoft i jorden på kyrkogården i Sammatti, på samma plats, der den hädangångne jordat sina kära, sin maka och tre döttrar. Begrafningen var så högtidlig, att man väl aldrig förut i Finland sett dess like.
Ku8t-8Iotten Drottningbolm oell 8v»rt8jö, Ori^8lloim, IIIrik8d»l, K»g» oell 8tröm8lloIm; doek »nliölto Kiket8 8t»nder ullik», del8 l gfzeende pä »N8l»get för Kongl. 8lottet8 poliee-, 1^8- oell renllällning, »tt, till ledning för komm»nde 8tänder vid regler»ndet »f 1:8t» Hukvud-liteln, vede, l)ör»nde mätte »nl>ef»ll»8 upprätt» 8peeibk utredning öfver de ko8tn»der, 8om utgä i oell för br»ndv»8endet8 underlläll»nde i Kongl. 8lottet, 8»mtdett»8 ^ttre 1^8liällning, pä det »tt denn» del »f »N8>»get mätte kuno» 8kilj»8 frän den öfrig» delen oell Illifv» öfverlif tt»d till 2:dr» Afdelningen, del8 »tt, dä, enligt lliket8 8tänder8 ä8igt, till 1:8t» llufvud-liteln borde ifrän den nuv»r»nde 7:de öfverll^tt»8 underlläll8-»n8l»g6n för ej mindre 8tuekllolm8 8Iott, »n »II» 8äd»ne IlU8 oell byggnader i l,ufvud8t»den, livilk» voro ut68lut»nde »f8»tte för den Kongl. HofllälIning6N8 bebof, 8ä 8n»rt nä, m»re utredt blifvit, 8ä väl bvilk» »f Kron»»8 bvggn»der i bufvud8t»den voro till Kongl.
Då förenade Ulskotten, med anledning af gjorda anmärkningar, funnit sig böra uti en och annan del medgifva ändring uti sitt förra Betänkande, hafva Utskotten, till mera lättnad vid ärendets slutliga granskning och afgörande, velat uti Sammandrag framställa hela Förslaget, sådant det samma, efter dessa medgifna rätiel* ?er? skulle blifva, nemligen; H42 Statsoch Banko-Utskottens Betänk anden. j:o Staten öfvertager utredningen af Götha Canal - Bolagssamt Malmö Disconter, hvilken utredning besörjes genom Riksgälds-Contoirel; hvaremot dessa Disconters Octroijer, utan serskild ersättning, komma att förfalla. 9 0 Inom Fern års tid, att räkna från den dag, då, efter föregången Kungörelse, utredningen kan taga sin början, böra Götha Ganal-Bolagssamt Malmö Discont-Inrättningars utet| Stående Dan vara i behörig ordning infordrade, 3:0 Alla af Directionerne öfver Götha Canal-Bolagssamt Malmö Disconter på Banken dragne, ordentligen bokförde och bland allmänj heten utelöpande Assignationer skola, vid uppvisåndet, till fulla beloppet med Banco-Sedlar j inlösas, så snart Kungörelse härom blifvit utI iärdad. 4:0 Götha Canal -Bolags - samt Malmö Dij sconters öfriga Capital-Skulder, jemte derå till den 1 October 1817 upplupne Räntor liquidei ras till fulla beloppet med Riksgälds-Contoirets Obligationer, ställde på Fem år med en femtej dels årlig afbetalning, dock utan ränta. 5 0
Men han insåg äfven, att en bekännelse derom icke tjenade till annat, än att förstöra Leonnas oskuldsfulla förtroende. Han var icke nog djerf, icke nog öfvad i förställning, att framträda till den förorättade flickan likasom ingenting förefallit. Hvem vet likväl huru det gått, om han haft tid till besinning, och han ej genast låtit genomskåda sig af Schalinsky. Den omisstänksamma flickan hade varit lätt förvillad, men han fruktade vännens forskande blickar; långt ifrån nöjd med sitt bref, hade han gerna förstört det och skrifvit ett annat, men nu fick det vara. Han hade likväl, som han trodde, uttalat sitt beslut att blifva henne värdig. Det ville han hålla som en man, som står vid sina ord. «Många sådana löften göras — hållas och brytas!» tänker läsaren. Med hvilken oro afvaktade han ej vännens återkomst från Grönskog. Den afdelning af manskapet, som under hans uppsigt skulle från det så kallade tyghuset och proviant-magasinet pålasta packvagnarna, stod sig ej mera än jemnt, ty Feodor ville vara fri och ledig, för att läsa Leonnas bref, hvars ljufva ord — derom var han öfvertygad — blefve en helande balsam för hans oroliga hjerta. Schalinsky kom och medförde endast en vänlig helsning. Missnöjd med Feodor dessa dagar, hade denne under hemvägen beslutit litet plåga honom; men då han varseblef hans oförställda sorg, uppbjöd han allt för att trösta och hänvisade honom på morgondagen. Han meddelade honom ända till de minsta omständigheter, rörande mötet med Leonna, och den positiva omöjligheten för henne att handla annorlunda. Allt var färdigt för uppbrottet; trossoch ammunitions-vagnarne förespända. Manskapet, med tornister och den konstmässigt hoprullade kapotten på ryggen, stödde sig väntande mot gevären. Ställets innevånare och äfven annat landtfolk från granskapet samlades för att se det aftågande manskapet och månget förkläde samlade också förstulet tårarne, som skymde bort glansen i de vackra landttärnornas ögon, under det mången ungersven åter önskade orostiftarne så långt bort som pepparen växer.
Om nu beloppet skall bedömas efter den erfarenhet, man har om boupteckningsvärdet, så är det gifvit, att detta värde måste ökas med vissa proc. såsom 50, 60 å 100 proc. allt efter olika orters olika sedvänjor. Säkert är emedlertid, att beloppet bestämdt kommer att förhöjas emot hvad det i bouptekningen uptages. Vidare är det outredt, huruvida de summor, enkan i lifstiden disponerat, skola utgå i banco eller r:gld. För öfrigt synes det mig orätt, att 94 Den 22 Februari. Staten skall obetingadt alltid efterskänka dana-arf. Jag har mig bekant, att Staten genom dylika alf erhållit lägenheter, hvaraf den drager stor nytta. Jag har någon anledn. att tro, att det lins, som ibland fastigheterne uti bouptekningen efter omförmälda enka äfven skulle blifva Staten till nytta, om han fick behålla det, och R. St. icke såsom hitintills efterskänka deras rätt. Jag har åtminstone icke med min röst bidragit till dessa beslut. I de fall, då frågor om dana-arf tillförene varit å bane, hafva beloppen varit ganska obetydliga, och gemenligen hafva serdeles ömmande omständigheter förefunnits, pä grund hvaraf StatsUlsk. ansett sig böra föreslå R. St. efterskänkandet af dessa dana-arf. Icke kan den omständigheten, att Norrtelje fått öfvertaga en del af den utfattiga arbetspersonalen från faktoriet på dess fattigvård, anses ömmande lika litet som den, att de dispositioner enkan i lifstiden gjort icke blifvit af vederbörlig domstol godkände, och just denna sednare omständighet har föranledt stadens ansökning till K. M. Såsom jag redan nämnt, är tvist börjad om medlens egenskap af dana-arf, men ändå vill man skänka bort Statens högst tvifvelaktiga rätt härtill. Man har sagt, att staden vore serdeles behöfvande och derföre har man äfven velat bortskänka till staden ett kapital, hvars ränta utgör troligen lika mycket som staden årligen betalar i bevillning efter l:sta Art., eller 458 r:dr.
Att genom premiers utdelande uppmuntra till en förbättrad skogshushållning, är redan genom Kongl. Cirkuläret af den 30 Oktober 1850 påbjudet. Huruvida detta medel ledt till uppnående af det dermed åsyftade ändamålet är Utskottet icke Bih. till R. St. Stats-, Lagsamt Allm, Besa.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. i tillfälle att bedöma; men uti det äf oftaberörde Kommitté afgifna betänkande har Kommittéen uttalat den åsigt, att då någon säkerhet icke funnes derför, att den sorn uppdragit eller låtit uppdraga trädplantor, skulle, sedan han bekommit den derför utfästade belöning, jemväl derefter om plantornas vård draga nödig omsorg och vinnlägga sig om regelbunden skogshushållning, vore skäl icke för handen, att belöningar för trädplantors uppdragande vidare stadgades och beviljades, utan ansåg Kommittéen att belöning för den bästa fröhandel i hvarje län borde utfästas och tilldelas den, som visade sig, enligt fastställda vilkor, vara dertill berättigad. Då Utskottet är öfvertygadt att Kongl. Majit, vid företagande till pröfning af de åtgärder, som med afseende å en förbättrad skogshushållning kunna finnas nödiga, tager i nådigt öfvervägande, om och under hvad vilkor premier må användas till uppmuntrande af en förbättrad skogshushållning, anser Utskottet någon framställning derom från Rikets Ständers sida nu vara mindre lämplig, och hemställer derför, att ifrågavarande motioner icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda 8:0. Slutligen har Herr Prosten Wåhlander uti hos Hogvördiga Preste-ståndet väckt motion föreslagit, att intill dess en ordnad skogshushållning inom landet inträdde, en interims-löneförhöjning för skogsoch jägeri-staten måtte beviljas, så att lönerne komme att utgå till följande belopp, nemligen: för Öfver-Jägmästare 1,600 R.dr R:mt.