Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid ber jag alt för det första få erinra, alt då olika meningar kunna dragas af motiver, lärer man väl vara pligtig att hälla sig till den, sora blifvit bokstafligen tillämpad i sjelfva föreskriften, och det så mycket mera, dä ett annat stadgande i samma grundlag bjuder, att densamma skall efter ordalydelsen tolkas. I alla fall tror jag, att del anförda skälet icke är riktigt åberopadt; ty då 9 Ii. 10 74 Den 5 April f. m. ■ Ulsk. säger, att grundlagsändringar icke böra ske ulan till följd af 1 ett mera äu tillfälligt allmänt tänkesäll, så bör delta uttryck 1 icke, såsom den siste talaren ansett, hänföras endast lill den för1 sta riksdagen, utan egentligen lill den andra. Om ett förslag kun' de antagas vid den första riksdagen, sä kunde det hafva tillkommit genom en blott tillfällig opinion; men just för alt undvika sådant, hade 1809 års Utsk. föreslagit, att förslaget skulle hvila till nästa riksdag. Jag anser mig hafva så mycket mera skäl till denna tydning, som motiverna derigenom komma i full öfverensstämmelse med sjelfva §, men jag upprepar ännu en gång, att om det äfven kunde bevisas att moliverna stöde i strid med deni na §, så är man likväl skyldig att följa §:s ordalydelse. För min J del anser jag det likväl vara att gå alltför långt, då man lillögj ger Const.Utsk. en sådan myndighet, att dess förslag skall blifva 1 hvilande, äfven om det icke af något Stånd godkännes. Jag anf ser, nemi. att det, för alt få hvila, bör åtminstone hafva mera för J sig än mot sig. Men jag anser äfven, att man gått för långt å andra sidan i nuvarande Const.Utsk:s förslag, då man yrkat, alt < ett förslag skall förfalla, som har Ulsk. och två Stånd för sig.
Ad. äfven måtte instämma; utbedjande Den 30 April. 221 mig derjemte, att Hr Ridd.-Sekret, ville uplysa, huru ärendet blifvit afgjordt i de öfriga Standen. [ anledn. häraf tillkännagaf lindert. Ridd.-Sekret., att enl. ankomne prot.utdr., Borgare och BondeStm bifallit ifrägavar. betänk.; men PresteSt. endast bifallit Utskms tillstyrkande i första mom. och afslagit det i andra mom. framställda förslag till tillägg i 16 § af 5 art. Jagt-stadgan. Frih. af Ugglas: En värd talare har yttrat, att genom antagande af Utskms förslag skulle man stänga det enda tillgängliga vittnet, som var att tillgå. Ilan har nemi. berättat att vid köp af vildt skulle så tillgå, att köpare och säljare råkades på ett afsides ställe och der afgjorde saken sins emellan. I fall så är förhållandet, är köparen redan stängd från vittnesmål, emedan han såsom angifvare, enl. nuvar. lag, icke eger att vittna. I fall man skulle, såsom samme talare föreslagit, utsträcka straffet lill alla dem, som förtära vildt, så skulle man derigenom göra än flera jäfviga, ty det är onekligen flera, som förtära än som köpa det vilda. På dessa skäl, äfvensom på dem jag förut anfört, får jag vördsamt anhålla om bifall till Utskms betänk. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Sedan jag hört huru de andra Stånden afgjort denna fråga, anser jag så mycket angelägnare att R. o. Ad. bifaller detta betänk., som, om den andra punkten här afsloges, så stanna 2 Stånd emot 2 och då förfaller den vigtiga frågan. Förhållandet är nemi. icke såsom en talare tillförene CO O yttrat, att försäljningen af fogel sker endast mellan fyra ögon.
Vidblifvande i öfrigt min åsigt, så väl af hnfvudsaken, som af Utskottets först framställda Voterings-Propositioner, finner jag mig dock af Rikets Ständers, genom en grundiaglig pluralitet af trenne Riks-Stånd, uttalade opinion i denna formfråga, nödgad till eftergift; och får derföre, emot det af Utskottet i nu förevarande Betänkande föreslagna behandlingssätt af ämnet mig vörda samt reservera. Bil. till Gonstitut. Utsk. Memorial, N:o 76. Uti denna reservation instämde Biskop Faxe. Contracls-Prosten Hallström och Borgmästaren Landegren biträdde Herr Cederschjölds reservation. STOCKHOLM, nos Cari, Au. P i h l > i83o. Cons thut.-Utsi. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Mars 1830. Memorial, angående Ridderskapets och Adelns äterremiss på Memorialet N:o j5j i anledning aj återremisserna på Memorialet JV:o 53. Memorialet N:o ^5, i anledning af återremisser på Conslitutions-Utskottets, i Memorial N:o 53, framställda förslag lill Grundlagsbestämmelser om Lagtima och Urtima Riksdagar, har från Ridderskapet och Adeln blifvit återförvisadt, med anmärkningar af Grefve Gjldenstolpej Anton, att de föreslagna redactionerna af 49 §• Regerings-Forraen och af 2 §. Riksdags-Ordningen, i afseende på Utskottens verksamhet, stå i rak strid emot hvarandra, samt af Grefve Horris Claes Fredrikatt det tillstyrkta tillägget i g4 §•
Det skulle vara en ovärderlig vinst att få henne med som arbetande medlem på alla områden. » » Fröken Signe, ni glömmer en vigtig faktor i edra beräkningar: att vi menniskor här på jorden äro fulla af fel, liksom alla förhållanden, hvari vi lefva, delvis äro skefva. Den ideela friheten kan ej här realiseras. Friheten måste blifva inskränkt af lagar, för att vårt lif skall blifva oss sjelfva till gagn och andra icke till skada. Äfven qvinnorna måste underkasta sig de bud, som gudomlig vishet och menskligt förstånd utfärdat. Gillar ej fröken Signe bibeln som auktoritet? » » Jo, bibeln är för mig den högsta auktoritet, men — märk väl — bibelns ande. Hvarför lösslita en och annan mening och ensidigt använda den såsom försvar för orättvisa och fördom? Det är på detta sätt, som så många förvända begrepp och till och med brott åberopa bibeln som stöd. Jag ser ej i bibeln en all utveckling hämmande lagkodex, utan en till sann frihet inspirerande och understödjande kraft. » » Hvarför skall ni », frågade lektorn vänligt, » i sjudande ungdomsmod söka slita alla bojor? Tro mig, man kan vara en sjelfständig personlighet, trots det man underkastar sig andras förordningar. För öfrigt hafva vi ett tydligt ord i den heliga skrift, för hvilket qvinnan i alla tider medvetet eller - omedvetet måst böja sig: mannen är qvinnans hufvud. » » Menar ni dermed, att det alltid skall så förblifva, tror jag ni missuppfattar aposteln Paulus. Säkert tager han i det sammanhang dessa ord stå blott ett exempel från sin samtid för att bestyrka det föregående yttrandet. Han konstaterar det faktum, som alla menniskor då för tiden kunde iakttaga, att mannen var qvinnans hufvud. Qvinnan var ju omyndig som ett barn, fick ej representera sig sjelf. Men Paulus säger ej: mannen skall alltid vara qvinnans hufvud. Han förordnar ingenting för kommande tider i detta fall. För öfrigt är det ej antagligt, att Paulus i verldsliga frågor velat uppträda som myndighet för all framtid. Säger han ej sjelf flerestädes, att han » talar af sig sjelf ».
Föredrogos ånyo och biföllos Stals-Ulskottets nedan omförmälda Utlåtanden : N:o 116, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för Kungs-ladugården Borgholm på Öland; Nio 117, i anledning af Kongl, Majlis nådiga Proposition, i fråga otn kostnadsfri upplåtelse af Kronan tillhörig jord åt Gellivare blifvande bolag för anläggning af en jernväg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken; Nio 118, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af den åtskilliga hemman och lägenheter åliggande arbetsskyldighet till kungsgårdar och boställen; samt N:o 119, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående indragning till Kronan af det Kronofogden i Gottlands södra fögderi på lön anslagna bo stället Luxe, mot kontant ersättning tili boställs-innehafvaren. Frän Vallo/l. Borgare-Slåndet. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottets Utlålanden: N:o 116, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition, angående eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för Kungs-ladugården Borgholm på Öland. Afslogs. Nio 118, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af den åtskilliga hemman och lägenheter åliggande arbetsskyldighet lill Kungsgårdar och boställen. Bifölls. och Nio 119, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Preposition, angående indragning till Kronan af det Kronofogden i Gottlands Läns södra fögderi på lön anslagna bostället Luxe, emot kontant ersättning till boställs-innehafvaren.
Betjeningen att vid alla tillfallen, äfven dä mångfaldiga Matche-iomer på en gång inträffade, uppgöra riktig förteckning på sådana Bref, skulle Corurolleu likväl icke derigenom kunna vinnas, enär många INäinndeoch Fjerdingsman icke alltid kunde för* stå, att riktigt använda en sadan ControU, o*h Tjensteman nen sjelfve skulle kunna missbruka Brefbärings-rättigheten, då det icke tillika vore tillåtet, ätt genom brefvens öppnande utröna förhållandet: hvarföre ock, då Herr Borgmästaren jemväl funnit det vara obilligt, att ålägga Tjenstemän förökade göromål, när man icke tillika kunde öka deras Löner, samt Lands-Contoiret icke eller skulle kunna medhinna att revidera den mängd förteckningar på expedierade JCronobref, hvilka, vid hvarje års slut, borde dit ingifvas, Herr Borgmästaren ansett Utskottets förslag böra ogillas och Kronobrefbärings - inrättningen, hädanefter som hittills, få bero på Landshöfdingarnas förordnande, lämpade efter hvarje orts locala behof och beskaffenhet. 8:0 Af Herr Lagmannen Bönqvist, som ansett den af Utskottet föreslagna ControU vara nödvändig; dock så, att hvad Förteckningarna beträffade, desamma icke, vid hvarje års slut, utan lika så ofta, som Krono-Betjeningen är pligtig redovisa dess åtgärder med Lagsökningsoch Utmätnings-mål, borde till Konungens Befallnings - fungshafvande insändas; uti hvilken mening Herr Stads-Majoren Westin jemväl instämt. 3:0 Af Herr Borgmästaren Sturnegk, sorn ansett vederbörandes klagan, öfver missbruk med Kronobrefbaringen, vara så mycket mer grundad, som äfven Jägeri-Betjeningen skall begagna densamma, och till den grad, att det stundom inträffat, att bland 10 till brefbärare" ankommande bref, åtmindstone 5 funnits vara rån en ringa Jhan dt-Jägare, hvars så beskaffade v rrespondence med skäl borde hållas misstänkt; och hade Herr Borgmästaren, utur dessa skäl, ansett den Författning böra vidtagas, att alla bref, hvilka med Krono-brefbärare afsändas, böra vara försedde, ej allenast med Embets Sigill, utan med påskrift, sorn utmärkte deras innehåll; och 4.0 Af Herr Commerce-Rådet Santessonj sorn val, lika med Herr Borgmästaren Sturnegk, ansett det vara nyttigt, om den Författning vidtoges att utanpå hvarje Bref, som med KronoBrefbärare afsändes, skulle innehållet tecknas; men Herr Commerce-Rådet hade icke destomindre fuan t de af Utskottet tillstyrkta förteckningar icke kunna bidraga till förekommande af missbruk, heldst sådana förteckningar svårligen kunde, vid alla tillfällen,
Det beredde henne ett, om möjligt, ännu större lidande än underrättelsen om Brauners giftermål hade tillfogat henne. Nora var ruinerad! Affären, hvari hon insatt sina penningar, hade gått öfver ända. Trots det att företaget ansetts så solidt, att det betalat tjugo procents utdelning i förskott, trots de lofvande prospekten med de ytterst noggranna kalkylerna, trots hennes personliga bekantskap med »direktören», så var hon nu af med sina penningar. Nora kunde i början ej tro det. Det föreföll henne alldeles ofattligt. Hon, som sjelf slösat så oförsvarligt, som sjelf under de två första åren med Brauner förstört fem eller sex gånger så mycket som hennes nu förlorade kapital, fann det nästan onaturligt att hennes lilla förmögenhet på tio månader tagit slut. Det kunde inte vara möjligt! Och i alla händelser hade hon säkerhet, »direktören» hade ju gifvit henne förlagsinteckningar till samma storlek som hennes insats i affären, fullt lagliga inteckningar, som kostat ganska mycket i lösen. Men de voro värdelösa. Affären hade aldrig existerat annat än i de granna prospekten, något lager eller inventarier hade aldrig funnits. Nora var ruinerad! Hvad gagnade det henne, att »direktören» åtalades, att han äfven blef dömd för bedrägeri, ty Nora var ej den enda, som han lurat? Hennes penningar voro och skulle för alltid vara förlorade. Hennes modlöshet skrämde på flykten de flesta af kavaljererna. Nu, då hon behöft deras bistånd, vände de henne ryggen. Nora kunde ej beherska sin sorg, och då hon ej som förut kunde skämta och skratta funno »gossarne» henne tråkig och öfvergåfvo henne. En del funno tillfället lämpligt till framkastandet af förslag, som syntes henne så mycket vedervärdigare då framställarne syntes öfvertygade om att hon nu vore direkt beroende af deras välgörenhet. Nora visade dem utan saknad på dörren. De kunde ändå inte hjelpa henne. Endast den blonde ynglingen fann nåd för hennes ögon. Och mer än det, hon ville ej släppa honom från sig. Med uppriktigt deltagande bistod han Nora med all den hjelp han kunde åstadkomma, och hon fäste sig härunder allt mera vid honom. Under dessa bekymrens dagar tänkte hon mycket.
Hahr, Kapiten, angående ersättning för en Generalkartas upprättande af 127. Hallbosjön, angående sänkning af . 158: 42. Utlåtandets Nummer och Moment. Halleoch Hunneberg, angående skogsutsyning å 47. Halländska Kyrkohemmanen, angående disposition och besittningsrätten till ... 206. Hamnbyggnader och mindre årensningar, angående statsbidrag till 158: 15. Handlingar, angående utdelning af tryckta Riksdags38, 297. Harsjön, angående sänkning af . 158: 47. Hedenskog, C. J., Assessor, angående pension till enkan efter 167: 95. Heideman, G. G. von, Öfverste, angående pension till 167: 100. Helleberg, Eggert angående pension till 167: 55. Hedvig Eleonora kyrka i hufvudstaden, angående statsbidrag till 239. Helsingborg, angående anläggning af en »giacin» vid 158: 22. » och Landskrona samt Södra stambanan, angående jernväg mellan ... 235: 12. Hernösands Landshöfdingeboställe, angående anslag till 136 pag. 28. » domkyrka, angående ett tionde-anslag till 202. Herrljunga och Borås, angående jernväg mellan 235: io. Hertzberg, J., Bataljonsläkare, angående pension till 167: 81. Heykensköld, W:m, angående pension till 167: 57. Hjelmare kanaloch slussverks underhållsfond, angående räntan för m. m. 95. Hjelmaresund, angående en brobyggnad öfver 158: 12. Historiska museum, angående anslag till . 148: 91. » skrifter och handlingar, angående anslag för utgifvande af 148: 98. Holmar i Bohusläns skärgård, angående 22. Homöopatisk sjukvård, angående anstalt för 148: 107. Hospital vid Hedvigsberg och Conradsberg, angående anslag till 148: 94.
I det sednare hänseendet äro prester endast att jemföra med lärarne vid statens högre eller lägre undervisningsanstalter, hvilka, med afseende dels å de årliga skolexamina, dels å de skrifter, de utgifva, och den mera bildade om gifningen, i hvilken de under sin lärareverksamhet befinna sig, onekligen måste anses vara helt annorlunda kontrollerade, än en ung prest i en möjligen aflägsen landsort. Dernäst kan det icke med skäl påstås, att de betyg, den civile embetsinannen vid universitetet före sitt inträde på tjenstebanan erhållit, äro för hans befordran inom embetsverken lika afgörande, som pastoralexamensbetyget är för prestmannen. Vid 22 års ålder är prestkandidaten berättigad att anmäla sig till prestexamen. Säger man ock, att prestkandidaten må bättre se sig före hädanefter, i fall hans prestexamen för honom erhåller denna ekonomiska vigt; så har man dock genom detta ord icke undanröjt den frestelse, som ligger i ungdomens lätta lynne och oerfarenhet, i prestkandidaternas vanliga fattigdom, som hindrar dem att länge qvardröja vid universitetet, och i stiftens behof af adjunktsbiträde, som ofta gör ett öfverseende med svagare subjekter nödvändigt, ej heller den orättvisan, som uppkommer deraf, att insigter i praktiska vetenskaper skola utan appell bedömas, innan någon egentlig praxis ännu är inhemtad.» Så långt Kommittéen, med hvilken Utskottet anser sig kunna instämma. — Om man dessutom granskar Kongl. Förordningen den 26 Januari 1856 rörande pastoralexamen, torde man finna, att densamma ej kan sägas föreskrifva examensprol i andra stycken, än dem en prest bör och behöfver känna, samt ingalunda lemnar rum för förebråelsen att vilja göra presten till »vetenskapsman eller lärd.»
För öfrigt tillverkas husväfnader af ull, lin och bomull inom alla delar af länet, oberäknadt den södra, något deraf äfven till försäljning åt städernes invånare, men i allmänhet för eget husbehof; och synes händighet i väfnadsyrket alltmer utbreda sig. Läderberedning, oafsedt den som sker vid anlagda ordentliga garfverier, utgör på några orter inom länet en allmogens binäring. Den sträcker sig dock egentligen lill grannars och närboendes betjenande. Trädarbeten, bestående af laggkäril, trädskor, trädlallrickar, såll, askar, korgar, väfskedar och mera dylikt förfärdigas af allmogen på åtskilliga orter inom Kinds, Wedens och Bollebygds härader i synnerhet och föras till afsalu jemväl utom länet; dock kan förtjeusten af denna binäring i det hela icke vara så särdeles betydlig. Lieoch skärsmide samt tillverkning af linhäcklor, kardor, skrubbor, nålar, bakringar och mera sådant småkräm drifves såsom bihandlering af allmogen i några trakter af Kinds härad, både för länets behof och till afytlring utom länet. 22 Timmermansoch murarehandtverket utöfvas såsom binäring af allmogen i Ahle och Bjerke härader samt delar af Kullings och Wäne härader, äfvensom timmermanshandtverket uti ett par socknar på Dahlsland närmast Wermländska gränsen. För detta ändamål ske årligen tidtals utvandringar till mer och mindre aflägsna orter utom länet, derifrån bes parti de arbetslöner återbringas till ett ej obetydligt belopp hvarje år. Dessutom finnas i Wedens härad flera hemmansbrukare, som äro så kunnige muroch byggmästare, att de enlreprenera om kyrkors samt andra större byggnaders uppförande och inredande. Sjöfart. Seglalionen på Wenern och Götha eif, till så vidt den har lill föremål jernoch träd varors transporterande från Wermland och Dahlsland med flera orter lill
Rådet Santesson den förändring af 16 §, att i stället för: »Underlåter något Prosteri, Stad eller Härad att ställa fullmäktig» etc. må tilläggas: »behörig fullmäktig». I anledning hvaraf Herr Kammarh. Silfverstolpe och Herr Doctor Wijkman anmärkte, att en sådan förändring skulle mera ge anledning till advocatur än befordra ty deli g het; enär denna ändring ej vore öfverensstämmande med nämde § :s ändamål, som vore att stadga ansvar för underlåtandet af att sända fullmäktig, men ej att förordna om vilkoren för deras behörighet, som här förutsättes. Af hvilka skäl Beredningen tillstyrker, att något sådant tillägg här ej må intagas. Fördelningen åtskiljdes kl. 1/2 1. In fidem Leonh. Palmblad. Just. d: 7 Julii. A. G. Silverstolpe. Fredagen d. 12 Juni kl. 11 förmiddagen sammanträdde R. H. S. Constitutions Utskotts Andra Fördelning, då alla dess Ledamöter voro närvarande. Företogs läsningen af några återstående (glömde) Protokoll, hällne i Stats Rådet öfver Justitiie Ärender för d. 12 Mars 1812, 19 s. m.; 2 April. Derefter föredrogs: Den af R. S. Justitia? Ombudsman i dess Embetsberättelse vid denna Riksdag väckta, och af samtelige Riks Stånden till Constitutions Utskottet remitterade fråga;1 »Huruvida 25 § af Regerings Formen, och den deruti Konungen tillagde höga rättighet att i brottmål göra nåd borde sålunda förstås, att samma rättighet icke kunde sträckas till eftergift af andra böter än Kronans andel i desamma». I anledning hvaraf Justitia: Ombudsman anför: »Att förklaring synes då först äga rum, när olika följder kunna dragas af lagens icke nog bestämdt, uttryckta mening; men då dess bokstaf är tydelig och klar, där allmänt vedertagna begrepp om nåd, brottmål och straff ännu mera. stadga begreppen om dess klarhet, där synes föreskriften vara tydelig och verkställbar efter en och samma princip utan behof af förklaring — och af sådan beskaffenhet anser lian innehållet af ifrågavarande § vara.
De skall behandlas lika inför lagen som infödda. De får disponera fast och lös egendom antingen de förvaltar den själva eller låter andra förvalta den. Man har rätt att till båda länderna kunna inflytta med ärvd egendom och all annan förmögenhet … .Köpmännen av båda folkslagen skall få föra sina böcker på det språk de önskar. De behöver aldrig visa sina böcker, om inte någon skiljaktighet eller tvist uppstår. Då kan de göra utdrag ur böckerna för den del som behövs. Skulle någon avlida i det främmande landet och inga arvtagare finns på plats, skall all egendom förseglas, i väntan på att någon arvtagare infinner sig. Uteblir denna skall efter 6 veckor bouppteckning ske och egendomen sättas i någon kassa och arvtagaren efterlysas i tidningarna. Rymmare skall utväxlas och inga passagerare tas ombord utan pass på någon av ländernas skepp. Ryska kejsaren vill bidraga till befordrandet av handeln genom att bevilja följande förmåner: Svensk alun får införas i Ryssland till hälften av den vanliga tullen. För den salta sillen betalas halva avgiften, för rökt och torkad betalas 1 / 3. Salt utom till Petersburg betalas halva avgiften. Dessutom beviljar han fri införsel efter hela finska gränsen av alla finska produkter och befriar dem från alla avgifter. För att undvika missbruk skall svenska regeringen utge till alla tullkamrar efter gränsen en förteckning på att endast finska produkter skall frias från avgift. Kungen av Sverige minskar avgiften för hampa, lärft och talg som införs till Sverige. För lin minskas avgiften med 1 / 3. De magasin i Stockholm, som ryssarna har att förvara sina varor i, ligger bland kojor och krogar och är därför en osäker förvaringsplats. Dessa byggnader kan lätt råka i brand. Därför beslutar konungen att borttaga sådana byggnader av ringa värde från platsen. De skall få egen rättighet till den våg som behövs för att väga deras varor. De har rättighet att helt välja arbetsfolk. För att alla förmåner i fördraget skall fungera krävs att intyg på handelsvarornas ägande utfärdas. Detta utfärdas av konsuler eller tullkamrar. Skepp som genom storm, fiender eller sjörövare anser sig förföljda, har rätt att kölhala sig och förse sig med nödvändiga behov och utan visitering och tullavgift avsegla. De får under dessa omständigheter inte ägna sig år handel.
Mits Bef:h:de af» gåfvos, vitsordade detta förvållande, och af dem förar 1827 inhämtades, att i hela Riket, med undantag af Götheborgs och Bohus Län, hvarest det året, likasom flere föregående, ingen Saltpeter blifvit tillverkad, Saltpeter-productionen nämnde år utgjort 24,53a LU 12 U 19 lod, hvaraf Westerbottens Län 5362 LU 12 U 16 Upsala dio 1551 — 12 Westerås dio 1170 — 18 — '9 Linköpings dio i65o — 12 — 21 Jönköpings dio i595 — 1 - i5 Kronobergs dio 2348 — 2 — 1 Calmar dio 2610 — 7 8 Christianstads dio 1754 — 3 — I desse Län, der Saltpeter-handteringen altså stigit till en större höjd, ansågo Commilterade densam - !q6 Stats-Utskottets ma icke allenast böra vidmakthållas, utan äfven eftet möjligheten ytterligare fortbringas, äfvensom Committerade trodde den, i de uti den bär ofvan framställda allmänna öfversigten, näst efter nyssberörda, uppräknade 9 Län, förtjena en ännu fortfarande omvårdnad och ett stödjande eller uppmuntrande bidrag; hvaremot, och då, enligt en flerårig erfarenhets vittnesbörd, de, för denna handterings befrämjande uti Elfsborgs, Carlstads, Kopparbergs, Gottlands, Hallands, Malmohus samt Götheborgs och Bohus Län vidtagna anstallter och använda kostnader, icke medfört den dermed åsyftade verkan af handteringens ändamålsenliga utveckling och förkofran, Committerade funno desse numera af ingen motsvarande nytta uppvägde kostnader icke vidare böra fortfara; och hafva Committerade fördenskull i underd. hemställt, att SaltpeterSjuderi-Staterne i nämnde