Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverlåteö §rälferänta till jordegaren, femmer hemmanets uppffattningé# värDe att öfaö i förhållanDe till Den förut erlagDa räntan. §• 92BiD taxering af ffattlagDa Sötjölqvarnar, få i jtäDerne font på lanDet, bör Deras ro är De utrönas, t förf>ållanDe till Den affomft, De gifva fina egare, meD fäflaDt affeenDe å £tvarnarneS belägenhet i mer eller minDre fäDeSrtfa orter, viD ftörre eller minDre betpDliga fläDer, famt .Q.varttflenarneS antal och sång, antingen för f>cfa året eller ftörre eller minDre Del Deraf; funnanDe inga anDra Qwarnar unDer egenDomSvärDet innefattas, ätt De, forn unDer gårDenS flätt# läggning äro uttrpcfligen inbegripne, eller i feDnare tiDer fåfont huSbehofS#inrätt# ningar tillfomne. §• ?l SlbpggttaDer å lanDet, font blifvit eller blifva branDförfäfraDe, böra tcfe ferjftlDt efter branDförfäfringSfummanS belopp till ^Bevillning anfeS; hvaremot branDförfäfring å l)uö, f>milfa på minDre lägenheter eller luftftällen blifvoit upp# förDe och Deraf utgöra egentliga värDet, bör länDa till hufvuDfaflig leDning. QBiD Den uppffattning af faftigheter, font, efter nu ftaDgaDe grunDer, förft anftälleS, åligger Det §aperingS#€omntittcerne, att, meD hänfigt till Det förhål# lanDe för hvarje Sätt, forn ferjfilt bifogaDe tabell utmärfer, lifa noggrannt font allvarligt utreDa
God gissningsförmåga och goda öron hade hjelpt henne att något nära komma underfund med Margarethas hemlighet, utan att hon dock kände den fullkomligt, och nu önskade hon alltför gerna att åt fru Catharina få meddela de observationer hon gjort, dels i hopp att sålunda vinna något insteg till närmare förtrolighet med sin fru, dels ock för att få göra sig litet vigtig. Men huru ställa till att få komma fram med hvad hon hade att säga, så att hennes djerfhet ej skulle förefalla för stor? Fru Catharina satt framför en pulpet, hvars sneda lock var nedfäldt, ordnande och genomseende åtskilliga papper. Nu räckte hon åt jungfru Malin några toma kuvert, för att bortföras i skräppappergömman, och glad begagnande tillfället frågade Malin vördnadsfullt, om hennes nåd haft bref från Sverige. „Nej,“ svarade fru Catharina med en suck, „så ofta skänkes oss icke den glädjen.“ „Jag tänkte bara så,“ tillade jungfru Malin, liksom undskyllande att hon frågat, „då jag såg hennes nåd läsa bref, efter jag märkte att fröken Margaretha visste nytt från Sverige.“ „Margaretha?“ frågade fru Catharina mera ifrigt, än hon kanske velat låta märka. „Ja, jag hörde berättas vid kyrkan, att en soldat kommit öfver, och han skall ha sagt, att armén, som kommit från Norrige, blifvit alldeles förstörd, och att många kända härifrån stupat, Kapten Långström och många andra, och något sades det också om Löjtnant Malm. Jag trodde, att han var död med, och berättade så för fröken, men inte lär det ha varit så ändå, ty han lär ha varit en af dem, som kommit bäst från färden. Jag tänkte att herrskapet skulle haft bref och hört af det förut, efter inte fröken tycktes ta det dess värre.“ Men om jungfru Malin hoppades att genom öfverraskning eröfra sin frus hemlighet, så bedrog hon sig. Fru Catharina var ej lätt att öfverrumpla. Äfven nu utvisade hennes min intet för den spejande kammarpigan, och tankfull förblef hon under tystnad sittande vid pulpeten. Då hon ej vidare tilltalte jungfru Malin, återstod för denna ej annat än att draga sig tillbaka. Men hos fru Catharina hade dock hennes ord ej varit utan all verkan.
Prostlådan m, m., jemte hvad under diskussionen-derom förekommit; 15:o Förre v. Talmannen Pehr Ericssons motion, om tillägg i 12 kap. 17 § skiftesstadgan, jemte hvad under diskussionen derom förekommit; 16:o E. J. Rudbergs från Kalmar län motion, om rättighet för Länsmän att emottaga och verkställa utmätningar; 17:o Samme mans motion, angående ändring i seglations^ordningen; 18:o Peter Mårtenssons från Jönköpings län, motion i fråga om förtydligande af 26 kap. 1—2 §8 Byggninga-balken; 19:o Magnus Månssons från Kalmar län motion, om ändring i sättet för stängselskyldighetens utgörande; 20:o Pehr Mattssons från Westernorrlands län motion, om ändring i lagens stadgande i fråga om vägars underhåll; 21:o Olaus Börjessons från Götheborgs och Bohus län motion, om förklaring af 26 kap. 2 8 Byggninga-balken; 22:o Jöns Anderssons från Skåne motion, om upphäfvande af alla vitesförbud emot åverkan å enskildes egor; 23:o J. P. Danielssons från Kalmar län motion, om stiftande af ett nytt lagrum, rörande borttestamenterad fast egendom; 24:o Samme mans motion, om stiftande af ett nytt lagrum mot underslef vid försäljning af fast egendom. 25:o Tobias Linds från Götheborgs och Bohus län motion om åliggande för SäteriRå- och Rörs-hemman att deltaga i allmänna byggnader hvad Bohus län beträffar; 76 Prot.-Utdrag den St December t833. 26:o Samme mans motion, om bestämning af tid emellan lysning till äktenskap och vigseln. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: t:o L G. Sandbergs från Westerbottens län motion, om färändrade grunder för Adjunkters aflönande; 2:o Nils Ivarssons från Jemtlands län motion, att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Wi kunna för bet närwarande i Successions ordningen stadga Riksens Ständers rättighet att förestrifwa huru Arf - Prinsar böra uppfostras, sä wida de stola kunna tillträda Regeringen. Wid nästa Riksdag kunde Ständerne dfwcrlögga och b> stuta om sjelfwa sättet, samt derom lemna föreskrifter, och nu utfästa en belöning för ben som inom ben liden till Riddarhus - Utskottet eller Lrxckfrihns Commillöen inglfwer ben bästa afhandling öfwer det ämnet: hunt en ArfFurste bör frän sitt inträde'! werlden wärdas och uppfostras, för att bliswa en för Swerige god och nyttig Regent. H s r r v 0 n 8 c st 2 nt 2 gjorde mnuteligen den hemställan, om icke z § i anseende till nägon deri Den zo October. 4669 deri förefallande twetydighck, kunde nägot fbkänbraS och nogare bestämmas. Den tredje § upplästes och bestöts att deri i stället för orden ändock de, skulle införas ändock detze. Herr Silverstolpe, Oustak Abrakinm: Med den listigaste känsla af glädje och hopp skulle jag wisterligen se den dagen till mötes, dä Swerige sägc sin Konunga Thron komma att intagas af en wäl uppfostrad Thronföljare. Ingen omsorg kan sälebcs mera förtjena att gillas, än den Riksens Ständer möjligen skulle kunna sträcka till wärdén öfwer be ungq Furstarnas danande till dugliga menniskor. Men en för* fattning i detta afseende synes mig alldeles främmande för en successions-ordning. Dest ändamäl är allenast att förcssrifwa huru en ärftlig Thron, stall, Son ester Fader, eller efter en wist öfwcnnskommen regel, ärfwas af Thronföljarens efterkommande. Sältet huru Prinsar böra uppfostras bör I en särskild författning före» striswas, sä att, ehuru mycket jag gillar Herr von Lcknnrr?» nitiska anmärkning, tror jag ben likwäl icke höra till delia tillfälle.
Lag förestår, samt att således den ifrågavarande jemkningen af Lagens föreskrift i 25 Cap. 5 §. RättegångsBalken icke för närvarande må vidtagas, åtminstone ej förrän en granskning af och jemförelse emellan alla underståiinirigs-mål föregått; och' på grund häraf anhåller jag, alt Utskottets Betänkande må återremitteras. Uppå derefter af Herr Gref ren och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att LagUtsköttets Utlåtande, i anledning af den utaf Herr Ehrenborg dervid gjorda anmärkning, till Utskottet återremittera. Föredrogs å nyo LagUtsköttets den 4 sistlidne Mars afgifne samt den 0 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 7, angående befrielse för Rådmän och Kämnärer att deltaga uti ansvaret lör försummelse att till ÖfverDomaren insända Rådstufvuoch Kåmnårsliåtters Domböcker och Protocoller, Grefve Posse, Arvid’. Då jag i allo instämmer i senare delen af LagUtsköttets Utlåtande eller den, som rörer frågan 0111 faststäi - Den 7 April c. m. landet af en viss tiel för beräkningen af de Dagsböter, sorn UnderDomstolarne i allmänhet för försummelse vid Protocollens insändande till ÖfverDomstolar är o underkastade, kan jag deremot ej annat än motsäga de principer, hvarifrån Utskottet utgått vid betraktandet af den förra delen, eller den som angår förslaget, att Rådmän och Karmi årer må ifrån allt deltagande i förenämnde böter befrias. Till afstyrkande af detta förslag, har Utskottet hämtat anledning från den satts, att Rådstufvuoch KämnårsRåtter skola vara a i Collegial natur. Jag medger att de åro det i afseende på Ledamötsrnes rösträttighet, men beträffande organisationen åro de onekligen mera jemförlige med Häradsoch LagmansRätter.
För ifrågavarande vattenlednings fullbordande, äskades af Kongl. Maj:t vid Riksdagen åren 1840 och 1841 ett ytterligare anslag af 23,400 R:dr, men i anseende till det outredda skick, deruti frågan om sagde företags verkställande >5ig befann, ansågo Rikets Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse af den 7 Juni 1841, något anslag till detsamma för det dåvarande icke lämpligen kunna beviljas, utan anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, att Kongl. Maj:t måtte låta dels anställa ny undersökning till utrönande af vattenledningens utförbarhet samt beloppet af den 4 Ståls-Utskottets Memorial, JV.'o 377. dertill erforderliga kostnad, och dels höra Carlskrona stads invånare i afseende på det bidrag, sorn för vattenledningens framtida underhållande kunde af staden påräknas, äfvensom att Kongl. Maj:t, i fall företaget ansåges böra öfvergifvas, och derest de dertill då redan uppköpta jernrören icke kunde till allmänna byggnader användas, måtte meddela föreskrift om dessa jernrörs och andra till vattenledningen uppköpta materialiers försäljning och medlens aflemnande till Riksgälds-kontoret, för att framdeles kunna tagas i beräkning vid anläggningen af en vattencistern, deruti hafsvattnet inleddes på ett sätt, att det blefve drickbart. För den händelse åter, att Kongl. Maj:t funne lämpligare, att meranämnde vattenledning fullbordades, anhöllo Rikets Ständer tillika, att Kongl. Maj:t måtte vid näst derefter inträffande Riksdag aflåta Nådig proposition i ämnet, så att definitivt beslut rörande detta företag då kunde fattas. Någon sådan proposition har dock sedermera ej blifvit till Rikets Ständer aflåten eller något vidare beslut angående sagde företag af Rikets Ständer meddeladt; varande det vid 1840 och 1841 års Riksdag i Reglementet för Riksgälds-kontoret införda stadgande, angående aflemnandet af den, genom ofvanberörde jernrörs och materialiers försäljning, uppkommande tillgång bibehållet i alla derefter för samma verk utfärdade reglementen.
Inrättningen måsté hafva Undsättnings-Lager att tillita, då brist och behof iuträlfa. Härförutan synes ingen Allmän Ma' Stats-Utskottits Petunkanden. gazins - Inrättning för Landet hvarken behöflig eller nyttig. Uti dter-remissen från Välluf. Borgare - Ståndet förekommer ett deruti gjordt yrkande, alt Städerne måtte anses lika berättigade, att af Allmänna MagazinsInrättningen få åtnjuta undsättning, som Landet. Då Spannmåls-undsättningar från Allmänna Magazins - Inrättningen hittills alltför vida blifvit utsträckte, har Utskottet i det afgifne Betänkandet a sett sig böra vördsammast föreslå en nödig inskränkning härutinnan, sa vida Verket skall kunna äga bestånd. Städerne åro ej i samma förhållande som Landet: En större tillförsel och lättare utvägar, att kunna anskaffa hvad som erfordras, gör att Städernes Innevånare ej äro blottställde för de behof, som ej sällan å Landsbygden inträffa. Dessutom synes Magazins-Directionens åtgärder, efter de principer, sorn för deras verkställande blifvit föreslagne, ingalunda kunna lagga hinder i vägen för enskildta handeln. På grund af allt detta kan Stats-Utskottet ej tillstyrka bifall till hvad i denne del påyekadt blifvit. 13:0 I Vällofl. Borgare - Ståndet har en Ledamot anmält, att det förefallit honom besynnerligt, att Stats-Utskottet yttrat, det Magazins - Inrättningen blifvit förvaltad i enlighet med hittills gällande föreskrifter och, der sådane saknats, efter de föihållanden, sorn städse haft det Allmännas val och bästa till syftemål, när J91? Stats-Utskottets Betänk anden. 1:0 Magasins - Inrättningens Hufvud - Bok balancerar, såsom äldre fordringar 559,903 Kalr 33 sk. ii r:st. 2:0
Sitt hat hon lade till mitt hat mot er, Sin hämnd till min förtviflan öfver er. Och det försmådda hjertat, det fick ro Och tviflet flög och tanken fick en tro. Jag hade intet svärd, jag hade ord, Jag hade ingen makt, jag hade list, Och se, jag bragt er dock till fallets rand! Och fast ni bundit mig i kedjors band, J kunnen icke kedja sanningen; Och fast mitt brott mig för i afgrunden, Guds dom i samma eld er rycka skall; Och fast J bringen hertigen till fall, J kunnen ej förgöra lif och ljus. Ja, störta slottet, er och oss i grus! Ersättning en gång efterverlden tar! (Signalen, ett pistolskott, aflossas i hvalfgången. Svärdsgny och röster.) JOHAN FLEMING. Vårt svar! – Signaln det var – till domen far! RÖSTER I HVALFVET. Hell! Hertigens är segren! DANIEL HJORT. Håll! SIGRID (rycker vid Daniel Hjorts utrop facklan ur Johans hand och kastar den blixtsnabbt långt bort; den slocknar, scenen blir mörk. Sigrid faller afsvim nad ner vid Daniel Hjorts fötter.) DANIEL HJORT. Min kedja lös! Trettonde Scenen. De Förre. EN OFFICER och KNEKTAR af Hertigens parti (inrusa med facklor och dragna svärd). JOHAN FLEMING(griper en fackla). Hit facklan! DANIEL HJORT. Grip honom! (Några af knektarne gripa Johan Fleming.) JOHAN FLEMING. Allt för sent! DANIEL HJORT. Kom lös min kedja! (Knektarne befria honom från kedjorna.) Bort, hvalfven remna, hjertan brista! luft! Luft! frihet! (störtar ut.) SIGRID(uppvaknande). O, min Gud! hvad har jag gjort! (Faller ånyo i vanmakt.) Slut på Fjerde Akten. FEMTE AKTEN. (En fängelsekorridor. I fonden trenne dörrar. Till venster ingången, till höger korridorens fortsättning inåt
ADOLF (konvulsiviskt). Jag! Det var det sista jag ville bli, och här ska bli andra ordningar. FORDRINGSEGARE. 23 GUSTAF. Inte så häftigt! Du får ditt anfall igen! ADOLF. Men hvarför blir inte hon löjlig om jag är ute om nätterna? GUSTAF. Hvarför? Det rör dig inte, men det är så, och medan du funderar hvarför, så är olyckan skedd! ADOLF. Hvilken olycka? GUSTAF. Emellertid, mannen var en tyrann, och hon hade tagit honom för att bli fri; för det blir en flicka endast genom att skaffa sig ett förklä', den så kallade mannen. ADOLF. Naturligtvis! GUSTAF. Och nu är du förklä't. ADOLF. Jag? GUSTAF. Efter som du är hennes man! ADOLF (frånvarande). GUSTAF. Har jag inte rätt? ADOLF (orolig). Jag vet inte! Man lefver tillsammans med en kvinna i åratal, och man tänker aldrig FORDRINGSEGARE. 24 öfver henne, eller öfver förhållandet, och så... börjar man reflektera och så är det i gång! Gustaf, du är min vän! Du är den enda manliga vän jag haft! Du har gifvit mig lefnadsmod igen på dessa åtta dagar; det är som om din magnetism öfverstrålat på mig; du har varit mig en urmakare, som lagat verket i mitt hufvud och dragit upp fjädern. Hör du inte själf hur jag tänker klarare, talar redigare, och jag tycker åtminstone att min röst har fått igen sin klang! GUSTAF. Ja, det tycker jag också; hur kan det komma sig till? ADOLF. Jag vet inte om det blir en vana att tala lågt med fruntimmer, åtminstone har Tekla alltid förebrått mig att jag skrek! GUSTAF. Och så stämde du ner ton och kröp under toffeln! ADOLF. Kalla det inte så! (Eftertänker) Det är visst värre än så! Men låt oss inte tala om det nu! Hvar var jag? Jo, du kom hit, och du öppnade mina ögon för min konsts hemligheter.
Det förefaller mig som om min värde vän här midt emot tolkat min framställning på samma sätt som vissa personer läsa den Heliga Skrift, d. v. s., alt de draga ut ett och annat uttryck och dermed fara omkring. Jag har sagt, att det vore en fördel, om Danska handtverkare inkomma i Sverige i så stor mängd, att derigenom de öfverdrifna priser, hvartill vi nu måste köpa våra förnödenheter, kunde blifva i någon mån nedsatta; men, antages detta, måste följden blifva, att våra Svenska handtverkare svulto ihjäl. Sådan var meningen i hvad jag yttrade. Hvad den stora mängden af Svenskar i Danmark beträffar, så aktade sig den värde talare, som ordade härom, ganska väl för att upplysa Riddarhuset och äfven mig (om jag icke vetat det förut) hvad det är för slags folk, som skaffat sig anställning i Danmark. Det utgöres icke af handtverkare, utan helt rätt och slätt af drängar, pigor och gesäller, af hvilkas arbetskrafter Danskarne hafva nog klokhet att begagna sig, tills de blifvit utnötta, hvarefter,de öfversända dem till Sverige, för att försörjas af fattigvården derstädes. Om detta kan vara eftersträfvansvärdt, öfverlemnar jag åt hvar och en att bedöma. — Om, såsom Gr. Björnstjerna yttrat, ett afslag å punkten skulle innebära bevis på en anti-skandinavisk rigtning och således uttrycka hvad ifnnpdelar af Svenska folket tänker, så anser jag häruti ligga ett ytterligare skäl för afslag. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Jag har icke följt diskussionen från början; men ett yttrande af Hr af Klint har föranledt mig att begära ordet. Det tycks som om man såge spöken midt på ljusa dagen, då man i denna oskyldiga fråga vill spåra en djup politisk tanke, skandinavismen. Här föredrages ett Betänk, af Ekon.-Utsk:t, som alser en helt enkel sak, eller att gifva Danskar och Norrmän utvidgad näringsfrihet i Sverige. Så har jag fattat motionernas innehåll, och om än dessas författare åsyftat något annat, har dock ej detta blifvit af Utsk:t tillstyrkt.
För den under hufvudrubi iken jern förekommande artikeln plåtar hafva kommitterade föreslagit tullnedsättning: för oförtenta från i: 16 och 1: 25 till 32 sk. pr centner och lör fö »lenta från 1 R:dr 24 sk, till 16 sk. centnern. Men då nå gon tillverkning af förtenta plåtar icke eger rum inom landet, och då detta slags plåtar ej allenast utgör hufvu Isakligt material för bleckslageriet, utan också nu mera i stor myckenhet erlordras till mjölkkärl m. m. vid den stigande utvecklingen af boskapsskötseln och mejerierna, anser jag, alt fullkomlig tullfrihet för förtenta plåfar Kongl. Majlis Nåd. Prup. JYs SI. lior bevilj.is, äfvensom jag tillstyrker, alt tullen A oförtenta plåtar, hvilka vid eu mängd arbeten och anläggningar ingå såsom ett högst behöfligt material, och hvarå ej sällan brist lärer förekomma inom landet, matte nedsättas till 50 öre pr centner. På grund af hvad jag sålunda haft nåden anföra, anser .jag mig böra un derdånigst tillstyrka den förändring i kommitterades förslag till lullbestämmelser under hufvudrubriken jern, att tullfri införsel malte medgifvas för underafdelningårne: Jern, gjutet: Tackoch Barlastsamt kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor; Smidt och valsadt: Stångoch Platt-, 'Vs tum tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och olver 5/8 tums fyrkant, äfvensom järnvägsskenor; Smältstycken; Bandoch Platt-, under 'Vs tums tjocklek, Bultoch Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt, knippoch fyrkant-, af % tum och der under, skäroch klippjern; Plåtar, förtenta; äfvensom för särskildt upptagna rubriken jermhrot, gjutet, smidt eller valsadt; samt alt tullen å oförtenta plåtar måtte bestämmas till 50 öre pr centner.
Fastän lagstiftarna i värt land redan i äldre tid fästat uppmärksamhet på angelägenheten att söka utstaka gränsen emellan domarens och de administrativa myndigheternas verkningskrets, i hvilket hänseende Rättegångs-Ordinantien af år 1614 finnes innehålla föreskrifter, har till sistnämnda myndigheters område fortfarande hört åtskilliga, på tillämpningen af de till den egentliga Statsförvaltningen och allmänna hushållningen hörande Författningar beroende frågor, som, ehuru innefattande rättstvister, ansetts icke böra skiljas från den administrativa behandlingen och öfverlemnas till domstolarnes pröfning. Grunden för en sådan åsigt har varit dessa frågors egenskap att angå icke allenast de enskilda tvistandes rätt, utan ock samhällets fördel, till hvars befrämjande hvarje medborgare är förbunden att, äfven med uppoffring af egna önskningar och beräkningar, bidraga; hvilken egenskap ansetts utgöra en väsendtlig skillnad från de civila tvisterna inom domaremaktens område, der den ena personens anspråk på skydd mot intrång af den andra kan, såsom icke på det allmännas samfällda fördel och Statens derå grundade anspråk inverkande, efter den enskildes eget behag antingen göras gällande eller ock eftergifvas. Af den fortfarande behandlingen på administrativ väg blef en följd att omförmälda frågor, efter deras pröfning hos de förvaltande embetsverken eller Rikets Kollegier, kunde slutligen till Kongl. Majit såsom regeringsärender inkomma. Att de likväl icke alltid blifvit i full likhet med öfriga rege O D ringsärender behandlade, inhemtas af Regerings-Formen den 2 Maj 1720, som, jemte bestämmande, huruledes »Rikets ärender» skulle uti Rikets Råd föredragas och huru dervid skulle omröstas, särskildt i 20 § innehöll: »Följande saker blifva »vid lägliga stunder, och på den tid Kongl. Maj:t sjelf dertill utnämner, till Kongl.
Geijer slöt midt i vår storhetstid, och Fryxell, som skrif-vit 9 volymer om Carl XII, fick icke lefva för att skrifva en enda rad om huset Bernadotte. Till och med herr Odhner har ingenting af vigt att förkunna på de sista bladen i sin populära historia. Och om vår nuvarande statschef vet han icke mer att förtälja för landets barn än att han är född, förmäld, konung och fader åt sönerna Gustaf, Oskar, Carl och Eugen. Så kunde det dock icke fortfara! Ty om ock gränserna för vårt land så småningom sammandragits till sitt nuvarande omfång, liksom den Bernadotteska örntypen generation efter generation krympt samman och visat en mer och mer perpendikulär profil, hvarigenom karaktären förlorat i dådkraft, klokhet och list, men vunnit i nobless, så kunna dock de herskarebragder, som utföras med snillets skarpblick, mecenatens öppna hand, älskvärdhetens tjusning och energiens seghet täljas på historiens blad lika väl som krigarens hjeltebedrifter. Vår konungs lysande bedrifter på de fredliga segrames fält stå, om icke i » Odhner », dock ristade med eldskrift i vårt minne. Ty sent skola vi som nu lefva, äfven om vi icke fått vara med om att njuta af triumfernas lysande festligheter,de sprakande raketkistorna, illuminationema och saluterna, glömma de oförgätliga ögonblick, då de fem verldsdelame haft sina blickar fastade på oss, såsom under Nordostpas-sagerames jubelfärd, Hans Majestät Konungens 60-åriga jubileum, hvilket, refereradt i den inoch utländska pressen, fyllde tre digra volymer med festrecensioner, samt » last but not least » — orientalistkongressen! Med denna sistnämnda, nya fredliga seger har konung Oskar måhända åt sig och sin ätt eröfrat en hel sida i verlds-historien, samtidigt som han och hans vän, patriciern Landberg (namnet är äkta svenskt äfven om titeln icke är det), gjort det svenska namnet åter kändt öfver verlden.