Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 354, deraf Hr af Ekenstam torde finna, att andra skäl blifvit framställda, hvilka jag äfven åberopade, då jag uppläste en del af Utsk:s yttrande i nyssnämnda betänkande. irsta punkten i utlåt. N:o 354 litt. Hr Ribbing: Den siste talaren torde således häraf finna, att Utsk, vid detta betänk:s afgifvandp, funnit frågan böra närmare utredas och bestämmas. Detta har Utsk. i sitt sista betänk, icke återtagit, utan der endast, såsom ett ytterligare skäl, tillagt, att Utsk. ansett det erbjudna biträdet af dagsverken vara alltför ringa Således qvarstår det i förra betänk, anförda skal oförminskad!, hvarföre jag yrkar bifall till Utsk:s betänkande. Hr af Ekenstam: Jag anhåller om ursägt för det jag ännu en gång uppträder i denna sak, men jag kan ej underlåta anmärka, att Utskts sednare betänk, måste anses såsom resultatet af ett noggrannare öfvervägande af saken, och det är dertill jag vill hålla mig i fråga derom att här icke förekommer något annat skäl, än att 5oo dagsverken skulle utgöra ett för litet bidrag; hvilket skäl försvinner, då anslaget lemnäs med villkor alt staden dermed fullbordar arbetet. Således kan jag ej anse CJtsk. hafva framställt nagra andra skäl, än hvad det yttrat i sitt sednare betänk., sedan saken varit under närmare öfvervägande. Frih. Rålamb: Det är egentligen för alt besvara hvad Gr. Anckarsvärd för en stund sedan behagade yttra om det betänkliga uti att besluta något anslag, hvilket StatsUtsk. hade afstyrkt, som jag begärt ordet. För min del vågar jag tro, att detta icke kan vara så betänkligt, och alt det kanske icke en gång vore lämpligt att etablera den princip, Gr. Anckarsvärd yrkat; ty i samma stund man det gjorde, skulle man anse att StatsTJtsk:s betänk, helt och hållet hindrar RiksSttn att fatta ett annat beslut.
Äungörelfeit beit 11 december 18H, borgen för ftämptabe papperh Sfråit c^artffisjtgittatae^afgift befriah bort: a) £efia Deräfnaö eitbafl å bet belopp, font öfwerfliger arfioingend egen arfdbel. Siftenffapd (Iljattering af öppna 33rcf, fnHmagter, donftitutorinler, 2lfffcb nt. tit. fran Sönrt ©attili, i fjiuilfen djartering bett fotbita Q£aitjli Ion »ib civila, militära, ecclejtaftifa famt anbra 0tater, af f)»ab namn be »ara må, till Jjonblingar unberftiga bet belopp, forn för refolution i allmänhet ftabgabt är. É t följe» tjenften afertra orbittarie infomft eller fport* ler af beftänbig egenffap, få böra äf»en beda ingå uti löneberäfningen. 3 betta fall, eller bå lönen är ititber Jpärmib iafttaged, f)mab färffilbt 3Äititär Örn någon beftätlning meb lön bå flat tittfätted genom ®enerat Den, l;mi(fen erhållit bplif befallning ocb bera loft fullmaft, {fall, bå l)ait febermera erhåller loit å flat i famina eller bögre grab, eitbaft löfa refolittion ellet fttll a 7\ procent bentitber inbegripen) af ben lött, font åtföljer bplifa, eller meb bent jentförltga, tjeiifter; lima rm i b taft - tageö, fpoab färffitbt beträffar 9)iilttär @rt)å(ler någon fåbait caracteré
Böterne, enligt 45 §., böra derföre minst bestämmas till samma belopp som uti den 47 §• 2 mom. är stadgadt, ty lika brott kräfver lika straff, och det brott, hvarom 45 §• talar, är, om icke större, åtminstone lika stort med det, som omnämnes uti 47 §• 2 mom. Emot 64 §. 2 mom, får jag också lika vördsamt mig reservera; ty, om man med allvar vill förekomma det här förut omnämnda förderfliga lönnkrögeriet, finnes väl ingen annan utväg, än att på kortaste möjliga tid få den brottslige till bestraffning befordrad; och till vinnande af detta ändamål anser jag lämpligast vara att stadga , det vederbörande Landshöfdinge-Embele må upptaga och afdöma de inför samma Embete angifne förbrytelser emot denna Förordning, hvilka blifvit å landet begångne. Skulle sådane brott på landet endast hänskjutas till Härads-Rätternes ompröfvande, så blifver påtagligt, att i de Härad, der ett eller tvänne ordinarie Ting inträffa under årets lopp, lönnkrögaren fortfar, åtminstone till inställelsedagen, uti sitt förhatliga yrke. Den senare perioden af de sammansatta Utskottens förslag visar ock, att dess Ledamöter haft för afsigt åstadkomma, inom städer, der Police-inrättning finnes, en ferme bestraffning af förbrytelser emot denna Förordning, till följd hvaraf jag i sanning icke kan förstå, hvarföre förbrytaren å landet skall behandlas med mer skonsamhet eller öfverseende, om det ickg härleder sig blott ifrån majoritetens före och efter voteringen uttryckta öfvertygelse, att i detta fall tillstyrka en mindre begränsad laglöshet å landet än inom städernas område. Huru denna consideration emot landsbyggdens lönnkrögare och supare kunnat gjort sig gällande, lemnar jag åt de skarpsinnigare att förklara.
Denna sista tydning synes likväl innebära en orimlighet, och man har derföre sökt uttyda stadgandet sålunda: att den person, som fått capitalet, ej ansetts behöfva erlägga sina 6 proc., förrän han kommit i full besittning af gåfvan, då deremot den, som fått afkastningen, genast borde erlägga sina 2 proc. Härvid möta dock betydliga olägenheter; ty den, som fått afkastningen, kan lefva i 40 ä 5o år eller längre, och under tiden skulle den andra, som fått capitalet, fortfarande ställa borgen för betalning framdeles. Jag hemställer, huru svårt det måste vara för staten att i ett halft sekel hålla reda på dylika borgensförbindelser, och huru svårt det äfven å andra sidan skulle blifva för gåfvotagarens rättsinnehafvare, i fall lian under tiden dör, att fullgöra författningarnas föreskrift om skyldighet för den, som ställt borgen af ifrågavarande beskaffenhet, att inför vederbör, uppbördsman årligen göra reda för de hinder, som mött för gåfvans eller testamentets utbekommande, helst dessa rättsinnehafvare möjligen kunna vara i okunnighet derom, att borgen blifvit ställd. I följd häraf hafva också commissarierna i Riksg.cont. tolkat författningen på det sätt, att då ett testamente der blifvit företedt af sådan beskaffenhet, jag nu nämnt, eller äf det innehåll, att capitalet är gifvet åt en person, men afkastuingen åt en annan, så har all den bevilln. som bort erläggas, ansetts vara erlagd med 6 proc. Men, sorn sagdt är, en annan tolkning finnes äfven, som går ut derpå, att ehvad den, sorn fått capitalet, erlägger sina 6 proc. eller icke, skall likväl den, som fått afkastningen, dessutom erlägga sina 2 proc.; och som detta synes mig orättvist, vågar jag föreslå ett förtydligande, hvarigenom det blir bestämdt stadgadt, att när staten fått sina 6 proc. bevil In. för ett bortgifvet capital, bor den dermed vara nöjd, utan att kunna fordra något derutöfver, ehvad afkastningen är gifven till en annan eller icke.
Äfvensom det ock varit stridande emot Ridderskapet och Adelns värdighet att, sedan debatter i detta ämne förefallit samt Friherre Wirsén och Grefve Mörner sökt förklara sig, men på ett sätt, som icke vederlagt Särskilta Utskottets uppgifter, nu mera och utan vidare undersökning gifva decharge och dymedelst motsäga sin förut yttrade öfvertygelse samt derigenom ådagalägga en inconsequence, som med Ridderskapet och Adelns patriotism icke kan förenas. När härtill lägges, att, sedan så många upplysningar Bilaga B till Mern. N:o 31. 985 vunnits och flere Ledamöter offentligen yttrat sina tankar, skulle en sådan hastigt meddelad décharge kunna få den tydning, att Riksens Ständer felades mod och styrka att begagna och försvara sina i Regerings-Lagarne förvarade rättigheter. Dessa anförda omständigheter hafva varit föranledande skäl till det steg jag tagit, som min öfvertygelse säger mig vara det rätta, men hvilket nu öfverlemnas till Höglofl. Utskottets bedömmande. Stockholm den 18 Julii 1815. C. L. Stael v. Holstein. Bilaga B till Mern. Utdrag af Rrotocollet hållet i RiTcsens Höglofl. Ständers Constitutions-UtsJcott den 18 Julii 1815. Företogs ett af Friherre Stael v. Holstein, Corfitz Ludvig, ingifvet Memorial, innehållande anmärkning emot Stats-Secreterarne Friherre Wirsén och Grefve Mörner. Efter någon öfverläggning härom beslöts, att Utskottet derpå till svar skulle anmäla, att som de anledningar till ansvar för de bägge angifne Hrr Stats-Secreterare, som Friherre Stael uppgifvit, ej vore andra än dem, hvaröfver Utskottet förut öfverlagt, funne Utskottet intet skäl att frångå sina förra beslut, utan ansåge ej dessa anledningar kunna leda till något beslut att ofvanbemälte Stats-Secreterare hos Kongl. Maj:t anmäla, såsom borde de ifrån sina befattningar skiljas.
Riksdagsordningen bordt afgifvas sist inom åtta dagar-, men i det stället hafva öfver två månader förflutit, sedan Motionen till Utskottet remitterades. LagUtskottet, som försutit tiden att skilja ärendet från sig lärer således varit oberättigadt till en slik åtgärd, destomera, sorn, på sätt Herr Ribbing anfört, ämnet rätteligen tillhörer LagUtskottets handläggning, och emedan det i alla fall varit Utskottet öppet, att i och för ärendets upptagande sammanträda med annat Utskott, hvars befattning frågan kunnat anses tillkomma. Ehuru jag är öfvertygad, att HÖglofl. Ridderskapet och Adeln, af hvad jag redan anw fört, inser biligheten af min begäran om återremiss, måste jag, jemte åberopande af Herr Ribbings yttrade särskilta mening, fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på följande omständighet. Höglofl. Lagutskottet grundar sitt ogillande, af sättet för VittnesEdens afiagande derpå, att, enligt Förslaget, vittnet skulle aflägga berättelse flera timmar ejter eller före Eden, hvilka begge Den i B Maji f. m. händelser kunna inträffa, och i förra fallet, ef-i ter det en mängd andra ämnen varit föremål för vittnets tankar och borttagit hugkomstea af den vigtiga förbindelse vittnet åtagit sig, samt i det senare, utan att helgden af en redan aflagd Ed med dess högtidlighet verkade på vittnets sinne. Denna tydning strider mot Motionens bokstafliga lydelse; att vittnet först skulle varnas och berätta samt sist edeligen fästa berättelsen, och tyckes visa, att LagUtskottet med mindre interesse behandlat frågan. Och då Utekottet således origtigt fattat Motionen och på detta misstag städt sitt Betänkande, lärer återremissen bli så mycket me1 ra nödig. Grefve Hård} Carl Gnjlaf: Högloft. LagUtskottefs Betänkande, som innefattar Förslag till ändring af 21 Cap.Rät-j tegångsBalken, föranleder till några anmärk-; ningar. Det i första §. innehållna allmänna stadgande synes mig för vidsträckt och de t följande tre §.
Jag ville alltså återföra den vårda Talare, som synes hafva velat gifva Grefve Mörner en sådan afsigt, till ett billigt eftersinnande, om icke han sjelf deri begått ett misstag. Herr Lefrén: Min mening har ej varit att Grefve Mörner velat kasta skugga på Svenska Folket. Jag har blott trott, att hvad han yttrat kunde så tydas, då det korn utom oss, då det franistålles uti inländska eller utländska Tidningsblad. Jag har derigenom ej velat förolämpa och ej eller förolämpat Grefve Mörner; men sorn Representant har det varit min skyldighet, att i ögonblicket motsäga allt, som kunde kasta skugga på Svenska Folkets trofasthet emot sin Regering, emot sina Lagar; och det år i detta afseende sorn jag framställt nuna tankar. Herr Grefven och LandtMarskalkerl förklarade, det han ansåg den nu uppkomne discussionen hafva afvikit ifrån det egentliga ämnet, som vore föremål för Ridderskapets och Adelns pröfning, samt hemställde, om icke, då Hans Majit Konungen, hvars utmärkta erfarenhet och skicklighet, uti allt hvad till en arméea både organisation och anförande hörer, blifvit af hela Europa ej mindre vitsordad, ån beundrad, bäst vore i tillfälle att bedöma det ifrågavarande ämnet, samt Herr Montgommerie, som våckt förevarande motion, icke begärt remiss deraf till något Utskott, och under discussiönen Ben 54 Fehr nar ii. 661 jemväl yttrat sig vara tillfredsställd genom de af Friherre Björnstjerna nu nflernnade upplys-, ningar, Ridderskapet och Adeln behagade tillä'*' ta, att Herr Montgoinmeries moiion finge helt och hållit förfalla. Ropades starka Ja, jemte några Ne}, Justerades följande ; Utdrag af Protocollet hållet hös Hög-, loft.
Departements-chefen, Stats-rådet Fåhreeus föredrog f underdånigheti a) De framställningar, som, med afseende å angelägenheten af skyndsamma och kraftiga åtgärders vidtagande till hämmande af den inom Riket allt mer och mer öfverhandtagande förbrukningen af bränvin, under loppet af innevarande år blifvit _ till Kongl. Majit i underdånighet ingifne, ej mindre af Hushållnings-sällskapen i Upsala, Orebro, Nyköpings, Skaraborgs, Götheborgs och Bohus, Jönköpings, Westmanlands, Wester-Norrlands, Westerbottens, Norrbottens, Calmar och Gottlands län samt Linköpings stifts presterskap, Bilt. lill R. St. Maj:ts Nåd.
Deras Excellcncer Herr Justitie Stals-Ministern Grefwe Gyllenborg och Herr Stats-Ministern för Utrikes Arenderne Friherre von Engeström. Stats-Raden, Hans Excllence Herr Friherre Rosenblad, Herr Friherre Fleming, Herr Friherre Adlercreutz, Herr Friherre Adlerbeth, Hof-Cantzleren Friherre af Wetterstedt och tillförordnade Stats. Secreterare» StatsCommiösarien Wirsen Tillförordnade Stats-Secreteraren anmälde i underdånighet, att Riksens Ständers Hemliga Utskott nu inkommit med underdånigt swar uppå Kongl. Majtts till Utskottet aflätne Nådiga Skrifwelse anSaende den Utländska Riksskulden, och uppläste, med Kongl. Majus Nådiga tillstånd, i hela sin widd icke allenast betta swar, utan ock de af någre UtskottetS Ledamöter yttrade, med pluralitctens olika, meningar: hwarom allt Handlingarne finnas wid Protokollet bilagde. Wid ette punkten, sa lydande: "Att likwäl, beträffande de af Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen a förberörde Swensta fordringar gjorda förskott, ej allenast dessa ma Hans Kongl. Höghet, wid första möjliga tillfälle, ärsältas, utan äfwen HanS Ksngl. Höghets redan gjorde förluster ej mindre än de, som genom Fransta Kejsarens Decreter i af, seende pa andre Statens fordringar kunna tillkomma, ma blifwa Hanö Kongl. Höghet framdeles godt - Den 9 Julii. godtgiorde" förklarade Hans Kongl. Höghet KronPrinscn, att Hans Kongl. Höghet icke wille emottaga den i senare momentet af samma punct utaf Hemliga Utskottet förestagna ersättningar för de Hanö Kongl. Höghet redan tillskyndade enskilde förluster, emedan alaris Kongl. Höghet anseg en sadan ersättning icke öfwerensstämnra med sina grundsatser af rättwisa och billighet. Den förlust i sin enskilda förmögenhet, som Hans Kongl. Höghet lidit genom Holländska National-stuldens cvnsolidering, hade tillkommit, förrän staga war om Hans Kongl.
Staten en gång kunde öfvertaga Den i Mars e. m. 43 dem, och löntagare icke fingo någon annan än Staten att i afseende å utbekommande af sine löner vända sig till; ett tillstånd, hvartill jag högeligen skulle önska, att vi snart kunde komma. Herr Lefren , Johan Pehr: Jag vill ej omsäga de välgrundade skäl, som här blifvit framställde för antagandet af Utskottens förslag, utan förenar mig deruti, men anhåller att blott få tillägga ett enda som varit egentliga motivet för mig att biträda denna mening, nemligen alt man derigenom skulle kunna hoppas att få se ett slut på de oupphörliga strider, som emellan räntetagare och räntegifvare ägt rum, så att embetsmannen hädanefter måtte kunna inträda på tjenstemannabanan, utan att straxt råka i strid med folket. Jag önskar derföre bifall till förslaget, äfven om jag skulle antaga den mening, sorn Herr Grefve Björnstjerna framställt, att Indeldta Armeen derigenom skulle blifva lidande, i afseende på hvilken mening det dock torde till förmån för Utlåtandet kunna anmärkas, att förslaget från början utgått från en Officerare vid Indeldta Armeen med syftemål att finna en billig medelväg, utan företräde åt hvarken räntegifvare eller räntetagare. Herr von Hartmansdorff', August: Förekommen af Herr Lefren uti hvad jag ämnat yttra, ber jag att endast få upplysa, Den i Mars c, ra. att jag i Utskotten delat pluralitelens tanka, och derföre önskar, att del framställda förslaget måtte bifallas. I öfrigt torde jag få fästa uppmärksamheten på det förhållande, att Utskotten egentligen åsyftat att förekomma de ojemnheter och det prejeri, som genom nuvarande liqvidationssätt äga rum. Då målet förevar i Utskotten, uppvisade en Ledamot af BondeStåndet en Kungörelse , hvarigenom en räntetagare fordrade en tredjedel mera än markegångspriset, om ej räntegifvaren ville lemna spannemålen in natura. Det är för att stifta fred emellan vederbörande, sora Utskotten framställt detta förslag, och jag är öfvertygad, att verkan skulle visa sig ganska god, ora detsamma antoges.
Med anledning af Revisorernes anmälan* att, å ett till Kommers-kollegium aflåtet Kongl. Bref så väl konungens som föredragandens namnteckningar voro i tryck anbragta, anser sig Utskottet böra upplysa, att Kongl. Maj:t, enligt ett i 1828 års författningssamling intaget nådigt Bref af den 19 Mars samma år, beslutat, att de Kongl. Cirkulär-bref, som dädanefter genom Statsexpeditionerna utfärdades, skulle tryckas, samt endast titeln till embetsverket eller embetsmannen med skrifna ord ifyllas. Då tillämpningen af detta beslut, så vidt Utskottet kunnat erfara, icke förorsakat något missbruk eller eljest medfört någon olägenhet, och då Utskottet icke delar Revisorernas yttrade åsigt om formenligheten deraf att Kongl, skrifvelse^ under hvilka konungens namn är tryckt, förses med föredragandes egenhändiga namnteckning, får Utskottet hemställa, att hvad Revisorerne sålunda anmält och yttrat icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 2:0 Angående Manufakturdiskontens osäkra fordringar. (Revisionsberättelsen sid. 2.) Enligt den i revisionsberättelsen förekommande uppgift å dessa fordringars belopp, har detsamma under de begge revisionsåren ökat sig med ej mindre än 20,402 r:drl6sk. och utgjorde, vid 1848 års slut, 182,801 r:dr 17 sk. 2 r:st.
Hennes talang som dramatisk sångerska skildras af en norsk biograf på följande sätt: » Koloratursången har egentligen icke varit fröken Hebbes fack, ehuru hon äfven häri visar sig mycket respektabel, fin och distinguée; nej, det är snarare det breda, kraftiga, sanna, jag skulle vilja säga det realistiska i sångkonsten, som hör henne till. Hon är med andra ord dramatisk sångerska. Det är skaparkraft i det sätt, på hvilket hon löser sina uppgifter, och hufvudsakeu är för henne ej blott att sjunga, utan att sjunga så, att det blifver förstådt. Däraf också hennes utmärkta frasering och deklamation, hennes distinkta uttal af hvarje ord och hennes korrekta plastik. » Bland hennes konstnärliga skapelser namnes allmänt främst hennes Leonora i Fidelio, Beethovens härliga drama i toner, där hon enligt samtidas enstämmiga vittnesbörd lö- ste sin uppgift med en så lågande idealitet, en sådan ädelhet och sanning, att hennes framställning har blifvit alla, som fått skåda den, oförgätlig. Hedberg nämner dessutom såsom hennes mest stilfulla sceniska skapelser » Lalla Roukh » och » Lucrezia Borgia » hvarjämte hon i Kristiania lär ha varit särdeles framstående som » Donna A n n a », » Leonora » i Trubaduren och Traviata. Till slut några biografiska uppgifter. Signe Hebbe är född på Näsbyholm i Små- land 1839. Hennes moder är den konstälskande, musikaliska och vittra författarinnan Vendela Hebbe, född Åstrand, som ännu lefver i hög ålder och ömt vårdas af dottern. Fadern, Gustaf Clemens Hebbe, har gjort sig känd som historisk och politisk skriftställare. Sin första sångundervisning fick Signe för den kände, än i dag verksamme sångläraren Isidor Dannström. Efter en tids vistelse i Berlin, där hon tog undervisning för Rich. Wiierst, reste hon till Paris, där hon i tre år utbildades vid konservatoriet för lärare som Masset (säng), Levasseur (dramatik) och Elie (mimik och plastik).
M:t i Nåder föreslagit, att ifrågavarande kurhus-afgift jemväl under nästa statsregierings:period må utgå på sätt och lill de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförflulna Riksdag bestämda och i öfverensstämmelse dermed genom E. K. M:ts Nådiga Kungörelse den 20 December 1854 påbudna; dock att, beträffande Stockholms och Stora Kopparbergs län, det måtte lemnäs vederbörande öppet att, derest behofvet sådant oundgängligen fordrar, samt hvad särskildt sistnämnda län angår, utvidgning af länets sjukhus verkställes, höja meranämnda afgift till högst åtta skillingar banko eller tjugofem öre Riksmynt för hvarje mantalsskrifven person. Efter öfvervägande häraf, och då Rikets Ständer ansett én förhöjning af nu bestämda kurhus-afgiften icke blott, såsom E. K. Mits Nåd. Proposition innehåller, inom Stockholms och Stora Kopparbergs län, utan också inom öfriga länen kunna under tiden intill slutet al nästkommande Riksdag blifva af behofvet påkallad, helst den dertill hufvudsakligen verkande orsak, nemligen stegrade pris å lifsförnödenheter m. m., icke lärer inskränka sig till några vissa delar af Riket, hafva Rikets Ständer beslutat att, till veneriska smittans hämmande och botande, bevilja en kurhus-afgift, att fortfarande lill och med det år, då nästa Riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantalsskrifven person, för Stockholms stad med högst femtio öre och minst tre öre, samt inom öfriga delar af Riket med minst tre öre och högst tjugofem öre, under i öfrigt enahanda vilkor, som vid sistförflutna Riksdag blefvo bestämda och uti Kongl. Kungörelsen den 20 December 1854 innehållas. Hvilket, till besvarande af den Nådiga Propositionen i delta ämne, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. Mit underdånigst anmäla; framhärdande Rikets Ständer, &c. Slockholm den 22 Augusti 1857. ExpeditionsU/sko Hels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 'N I. 247 N:0 lil.
Frih. Cederström, Jacob: Den utväg Hr Norden sköld föreslagit, att de inflytande vacance-afgifterna, i stället för att ingå till statsverket, skulle öfverflyttas till flottan, för att disponeras till inköp af vissa persedlar för förråden, kail leda till betydligt gagn vid flottans utrustning och äfven befordra någon lättnad för sjelfva noteringen ; men i D e ii 5 S 1411 c m b c r f. m. afseende pa sjelfva bellini;, oell de förslag, sorn deri förekomma, nemi alt bos Konungen skulle begäras, alt en del af batsmanshallet under fredstid skulle ställas på vaeance, vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk:n förmodligen förgätit, ali en stor del af båtsmanshällct rekryteras genom skof, att således icke vacanec-afgiflen träffai" dem, som skulle densamma erlägga, och alt den rote, som blir vacant, säkert blifver missnöjd alt betala vaeance-afgift, då lian ej ar pligtig rekrytera; ty sällan eller aldrig inträffar, att der skof finnes, vaeanceoell rekryterings-tur inträffar på en gång för samma rote. En sådan förändring skulle säkerligen i rällsväg komma alt reelameras, och jag kan ej sgöra för mig begripligt burn man ville komma ifrån en sådan fråga. Är det deji som skall lega karlen, hvilken skall slippa vaeanceafgift, så sager lian nej, neli den som är vacant och har onus af att sköta torpet är än mera missbelåten att på köpet få betala vaeance-afgift. Jag tror således icke det förslag Utsk:n framställt vara väl betänkt, såsom förbiseende förbållandet i alla de län, der rekryteringen sker genom skof. Emot framställningen till K.
Detta hernik, af ©efall eller arbetare företck, Då l>an l>ok roeDcrböranDe 5luctoritet ont pajt anhåller, for att ftg till annor ort begifroa. ShigganDe Det Den läkare, l)ok l)tv>ilfen f)an ber# efter förjt arbete erhåller, att f)onont beroifet afforDra, eller ocf, i fafnaD Der# af, för utjfylDerne anfmara, meD famina roilfor, font reDan nämnbe äro. Sifa anfmar åligge ocf) lifa rättighet tillfomme De perfoner, l)roilfa nteDDela fåDane förfmarkfeDlar ellet antagningkbemtk, på gritnD fmaraf förfmarktagaren ar be# friaD ifrån att taga årktjenjt, enligt SegoftaDgan; liten innehar tjen|tel)joit, ©e# fall eller arbetare egettDont, f>anDtering eller törelfe, forn är bekattning imber# faftaD, anfroare fjelf för Den Deraf ittgåettDe föeipillning. §. 138. cfjukbonDe Ifäfte jenrnäl för Def lanDtbönDerk, torparek od) å egorne bo# fatte arbetarek frönö # utff v> ID er, mtD brtftanDe tillgång; Doct att för De ftjtnämnDe Denna attfmarigf)Ct icfe eger rum, få framt meD intyg genom ©ocfenjtämmo# ^rotocoll, eller eljeft, behörigen fan ftyrfak, att De äro fattige famt ega få ringa arbetkföfmåga, att De icfe funna förmarfma nöDtorftigt uppehälle för fig och De fina. §.