Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
36.75, Denna kliiolling kall hålla sig i godt stå,lld tv: i, till och med tre år. Nu frågas: hviJkell nf dessa khidningnl ' iiI ' en hill ' ig klädning? Om gammalnordisk stil å reformdrägtens broderier. Åtskilliga reform \ " ii.nner hafva varit af den åsigteo J aU reformdriigten nödviindigt muste garneras med ett broderi af (JJ " msli11.fjOf· för ntt få ilnnn större rättighet att kalla den nordisk. Vid rcaliserl ' lnde af ideen hopade sig emellertid alllför många sn ' lrighcter hiiremot, icke minst. den l att. bl11ket af reformdr: igten härigenom skullE ' i väscntlig grad inskränkas. Med nfseende härå kunde man ej Runat tin lMa stilen på garnityret öf \ ' crenssf.iimma med de smycken, som en och lwar i vår tid lHttnst kan nnskaffn. Som nu i handeln bjudes oss medcltidssmyrkcn i m1ingd, fann lllall kloknst att. Idun Jul-Nummer. B yra: Klarahergsgatan 54, Tidningen kostar en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvelser). endast 1 krona för qvartalet. postarvodet inberäknadt. Ingen Jösnummerförsäljning! Redaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. A l l m. Telef. l:sta årg. TTtffifning-stid: hvarje helgfri fredag. Sista numret i hvarje månad innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, ä Stadspostens hufvudkontor, i de större bokladorna samt å tidningskontoren. " Låt upp / ' det hvis^ar!
Vidkommande de vilkor samt rättigheter och skyldigheter, derunder det, enligt Utskottets lanke, bör lemnäs öppet för enskilda, att, i egenskap af aktie-egare, deltaga med Staten uti anläggningen af vissa större sektioner utaf de till stambanor hänförliga jernvägslinier, får Utskottet hänvisa till de bestämmelser i sådant afseende, som här nedan förekomma, jemte öfriga af Utskottet, i sammanhang dermed, Rikets Ständer underställda förslag till beslut och stadganden rörande förevarande ämne. Det är enskilda personer medgifvet, att, efter skedd aktieteckning, under nedan föreskrifna vilkor och förbehåll, deltaga i kostnaderna för stambanors anläggande, samt derigenom bereda sig rätt till delaktighet i afkastningen af dessa jernbanor. Stambanorna indelas i vissa sektioner, med iakttagande, att hvarje sektion kommer att omfatta en vägsträckning af omkring 15 till 20 mils längd och derutöfver; börande för hvar och en sådan sektion särskilda räkenskaper föras och årligen afslulas. Sedan hela den, enligt anställda undersökningar och beräkningar för hvarje särskild sektion belöpande kostnad, genom deröfver uppgjordt fullständigt förslag blifvit bestämd, bör denna kostnadssumma fördelas på aktier, lydande hvardera å 450 R:dr Riksmynt, eller det lägsta belopp, derå stats-obligationerna för de lill jernvägsanläggniugen upplåuade medel äro utfärdade; och böra enskilde personer inbjudas alt teckna sig för en tredjedel af dessa aktier.
Ordförande i årets Bevillnings-beredning bör jemväl inställa sig hos Taxerings-kommitléen för samma ort och dä medhafva de uppgifter och öfriga handlingar, på hvilka Beiedningen grundat sina förslag. Skulle han eljest icke vara skyldig att, för ijenstc-åliggandens fullgörande, vid Taxerings-kommittéen komma Förslag till Bevillnings-Stadga. 21 tillstädes, må han för sin resa till och från samt vistelse å denna Kommittés sammanträdes-ort åtnjuta skjuls—ersätt ning för två hästar och traktaments-kostnadsersättning beräknad elter Fem K:dr om dagen. 2:o Taxerings-kommittéerna. § 43. Under allmänna bevillningen inbegripna och på taxering beroende afgifters belopp bestämmes af den för sådant ändamål utaf de skallskyldige, pä sätt nedan stadgas, inom sig utsedda Taxerings-Kommitté. I allmänhet utgör hvarje stad och på landet hvarje pastorat särskildt taxerings-distrikt; men der Konungens Befallningshafvande pröfvar sådant lämpligt, må större släder och paslorater fördelas i liera, och deremot invid hvarandra belägna smärre pastorater sammanslås till et£ enda gemensamt taxerings-distrikt. Hvart och ett taxerings-distrikt har sin egen Taxerings-kommitté, hvilken bör hälla sina sammanträden inom staden eller distriktet; dock må för landet utsedd Taxerings-kommitté äfven sammanträda i nära intill belägen stad § 44. Efter dertill af städernas Magistrater samt Kronofogdarne och Häradsskrifvarne, för det löpande året, uppgjorda förslag, som under Mars månad skola till Konungens Befallningshafvande i länet insändas, bestämmer och utsätter Konungens Befallningshafvande tiden för Taxerings-kommittéernas sammanträden. Vid denna tidsbestämmelse bör afses, att på landet vederbörande Kronofogde och Häradsskrifvare kunna öfvervara hvarje Taxerings-kommittés sammankomst, samt att de bemälda Kommittéer åliggande taxerings-förrättningar före Juni månads utgång kunna varu afslutade. Inom Stockholms stad föreslås tiden för Taxerings-kommittéernas sammanträden af nämnda stads Handelsoch Ekonomi-kollegium. § 45.
Herr Kammarherren Silverstolpe: Upplysningsvis får jag äran nämna, att, då vid 1809 års Riksdag Instruction för Justitise-Ombudsmannen var i fråga, Kammarjunkaren Lagerheim vid förslaget dertill gjorde åtskilige anmärkningar, som satte skillnaden emellan Justitise Canzlorens ocb Justitia-Ombudsmannens befattningar utom allt tvifvelsmål ocb skulle förebyggt all möjlig collision dem emellan; hvilka anmärkningar Ridderskapet och Adeln till det mesta äfven antog, men tre Stånd hade då redan antagit den Instruction, som hittills med framgång följts, emedan kloka personer för det närvarande bekläda båda dessa sysslor. Herr Borgmästaren Egge anförde ett sedermera till Protocollet inlemnadt skrifteligt yttrande af följande innehåll: »Jag tillstår upprigtigt, att de skäl, General-Adjutanten Herr Grefve Löwenhjelm anfört för upphörandet af Justitiae-Ombudsmannens Embetsbefattning, äro efter min öfvertygelse vigtige ocb grundade. Bilaga B till Exped. Då under den förflutna tiden händelser inträffat, påkallande Justitias-Ombudsmanneus åtgärd, men hvarvid den Herre, af hvilken Sysslan innehafves och hvars ädla, medborgerliga tänkesätt, lugna ocb ljusa omdöme och talanger icke kunna misskännas, likväl icke funnit sig till åtal befogad; då det stöd för Justi tim-Ombudsmannens economiska befattning saknas, som innefattas uti Herr Kammarherre A. G. Silverstolpes icke antagna förslag till inrättande af en permanent Hushålls-Beredning; då Instruction ocb Eds pligt ålägger JustitimCanzleren vaka öfver Embetsmän och fullgöra JustitiseOmbudsmaunens öfriga åligganden, tror jag mig hafva anledning till den förmodan, att Justitise-Ombudsmanssysslan skulle kunna umbäras och indragas till besparing för Staten. Skulle dock Högloft.
Hvad dernäst vidkommer uttryckeli "elter Socken " så och då den härmed åSyftade utsträckning af rättigheten till sammansättning i och för Brännvins-bräjnning Blifvit af tvanne Riks-Stånd förkastad och deribland af Bonde-Ståndet, hvars rätt och Bästa härvid egentligen är i fråga, hemställa Utskotten, att detta uttryck må ur Reda-» Ctionen försvinna, Likaså anse Utskotten att Bonde-Ståndets frånträdande af den i Utlåtandet N:o 16 föreslagna utvidgning utaf rättigheten att sammanslå flere smärre pannor till en större, ända till och med 90 kannors rymd, med Bestämmande i stället af Ståndet, att i4 Bevilln.-j Las,- och Oec.-Utsk. Meni. N.-o 27. högst en 5o kannors panna finge i sådant fall begagnas, destohellre bör tjena till ledning för beslutet i denna del, som älven förevarande fråga isynnerhet rörer förstnämnde Stånd, och rättigheten att få i sammansatta verk nyttja till och med 90 kannors pannor verkligen kunde leda till åtskilligt missbruk, hvadan Utskotten tillstyrka alt öfrige Riks-Slånden måtte täckas biträda Ronde - Ståndets merberörde beslut. Då emedlertid det i 1824 års Författning intagna Stadgande om transport af Brännvins-brännings-rättigheten är af alla 4 Riks-Stånden godkändt, samt, genom trenne Stånds sammanstämmande beslut, hufvud frågan, om flere Jord-egares rätt att idka gemensam Brännvins-bränning, är afgjord, få Utskotten, i följd häraf, och af hvad nu föreslagits, vördsamt till Rikets Ständers antagande framställa följande Redaction af 6- §. (förr den 7:de) Pä landet stände Brämivins-rätiighetens innehafvare öppetj att Hevilla.-, LagOch Oec.-Utsk. Mern.
Mången, hvars tid eller böjelse icke medgifver en fortsatt verksamhet, lärer icke ogerna linnas villig alt. sig densamma för en eller annan gång åtaga; och då i allt fäll hvarje uppdrag, som för fäderneslandets båtnad af II. o. Ad. lemnäs till en dess medlem, icke torde kunna anses förringa atlemoltagas och utföras, lärer en ömtålighet af nämnde ari in arken vara riktig eller hos de Hesta kunna förutsättas. 4:o Ökad lätthet för Utsk:sledamiiter, att fran sammankomster uteblifva. Oeana olägenhet, der den icke blifver afhulpen genom ledamölernes eget nit alt motsvara det förtroende de emotlagit, synes i öfrigt, pä säll här nedanföre skall visas, kunna förekommas. 5:o. Den enda invändning, pä hvilken någon större vigt synes kunna läggas, vore den, att, genom inträde af nya ledamöter, sedan ärendena redan kommit under handläggning, arbetet i Utsk-.n snarare hindras än befordras.
StatsUtskottets mening med det föreskrifue sättet för Jagbackarnes afmätande lärer icke vara, att alla Landtmätare i Länet skulle lemna sina vanliga förrättningar, för att endast uppmäta dessa Lägenheter, utan är den utan tvifvel , att om dessa göromål icke kunde af Länets Ordinarie Landtmätare medhinnas under innevarande år, serskildte Landtmätare skulle förrätta afmätningen, så att den innom året kunde medhinnas. t Grefve Mörner, Carl Stellan: Sorn de Herrar Ledamöter, hvilka nyss yttrat sig', föjekommit mig uti de Anmärkningar, jag ämnade framställa , får jag endast till alla delar förena mig rped dem. Serskilt torde jag dock få tillägga, att hvad Grefve Gyllenborg anfört, angående Options-rättighet till Skatteköp af ifrågavarande Jagbackar för angränsande Hemman , syi Den 7 Martil. 183 nes mig vara så mycket vigtigare, som utom denna anstalt, det af Kongl. Maj:t genom Jagbackarnes försäljande i oeconomiskt afseende åsyftade ändamål skulle förloras. Herr Grefven och LandtMarslalhen hem-' ställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StattUtskottets Utlåtande gjorde Anmärk» ningar hindra detsammas antagande, samt på säd;.n grund behagade Utlåtandet , jemte An* märkningarne, till Utskottet återremittera. Bifölls. Vid förnyad föredragning bifölls Lagutskottets den 10 sistledne Februarii afgifne 6amt den 2 i denne Månad, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande , angående Ägares af BergsmansHemman åliggande att fullgöra de Hemmanen åtföljande skyldigheter. Föredrogs å nyo LagUtskottets den 10 sistledne Februarii afgifne, samt den 2 dennes, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, angående föreslagen vidsträcktare rättighet för Odlare till Grannarnes biträde vid dikning, m. m. Friherre lVrangel, Henning: Då den idoge
Endast kärlek framlockar genkärlek; om än förhållandet härvid är ett omedvetet och tigande: och i genkärleken, – så länge den är oskyldig och ren,– äga vi slagrutan, liksom för Godhetens källåder, så jemväl för Skönhetens. Svårt bör nu icke vara att finna, hvari det Fula har sitt upphof. I all fulhet uttrycker sig Ordningens omvändning eller bakvändning, från en Lifvets till en Dödens ordning. Ovishetens och Ondskans art är, att sätta ändamålen för menniskolifvet i det Naturliga, såsom blott sådant, och att eftertrakta inga andra nyttor, än denna blotta naturlighets båtnader och nöjen. Men dermed bekomma de själskrafter öfverhand, hvilka, såsnart de söndra sig ifrån och kufva de högre, visa sig vara mer djuriska, än menskliga; och deraf föranledas kroppsliga motsvarigheter, der det Menskliga är mer eller mindre förbytt till ett Djuriskt. Men allt detta strider mot menniskans egentliga väsende, och det menniskoartade kan aldrig helt och hållet afklädas; derföre uppstår nu ett vidunderligt mellanting af mennisko-vulet och djur-vulet, någonting Monstruöst eller Missfosterligt; som, i sin höjd, är det Fulas högsta grad, och med detsamma förebilden för alla dess lägre grader. – För invånarne af den rena andeverlden, hvilka i blinken genomskåda varelsernas omhöljen, eller egentligen ej se dem i andra omhöljen än sådana, som omedelbarligen motsvara deras inre, bära dylika menniskor skepnaden af de djur och andra naturliga ting, hvilka de i andlig måtto likna: de varsnas då t. ex. än såsom ugglor flygande i mörker, än såsom begrepplöst pladdrande papgojor, än såsom lyktgubbar irrande från träsk till träsk; ehuru alltid med hemskt bibehållna rester af mennisko-utseende. I nyssnämnda verld beror således all Fulhet, liksom all Skönhet, endast af andevarelsens invärtes beskaffenhet; hvilken deri noggrannt afspeglar sig. I den jordiska verlden är, numera, förhållandet icke detsamma; om än långt oftare och mer, än man vanligen föreställer sig.
Lades till handlingarne. Prol.-Btdrag den 9 Februari 1866. 151 JVs 36, i anledning af väckt motion om befrielse för lägenheten Myrbacken från erläggande af rotevakansafgift. Bifölls. Jtä 37, i anledning af väckt motion om befrielse för gästgifverihemmanet J\S 3 Weda från erläggande af rotevakansafgift. Bifölls. 38, i anledning af väckt motion angående nedsättning af räntan för Trysunda fiske eller detsammas afträdande till Kronan. Bifölls. JVZ 39, i anledning af väckt motion angående disposition af en till Stock holms stads och läns kurhusinrättning upplåten egendom å Kungsholmen. Bifölls. M 40, i anledning af väckt motion om befrielse för Eskilstuna stad samt Österoch Wester-Rekarne härader från utgifvande af ett årligt ersättningsbelopp för begagnandet af kronocellfängelset i Eskilstuna. Bifölls. M 41, i anledning af vackt motion angående tryggad besittningsrätt till lägenheter och tomter i Waxholms stad. Bifölls. JVs 42, i anledning af väckt motion om upplåtelse af en jordrymd till Calmar stad. Bifölls. M 43, i fråga om upplåtelse till Konung Carls kommun af mark från Kungsörs södra kungsladugård för anläggning af en hamnbrygga med lastageplats. Bifölls. M 44, i anledning af väckt motion om öfverlåtande till enskildt bolag af Statens eganderätt till Loka brunnsoch badinrättning. Bifölls. M 45, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona fästning tillhörande område. Bifölls. M 46, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe. Bifölls; och M 47, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående eftergift af 1863 års arrende för kungsladugården Åhs kloster i Hallands län. Den 10 Februari. Från Håglofl.
Jae, som tror mig hafva en temligen noga kännedom om de föregående underhandlingarna i denna sak, får då upplysa, att orsaken till de föregående afbrotlen ingalunda varit frågan om bristande reciprocitet, utan hafva dessa underhandlingar alltid förts i detta hänseende på samma bas som den sednaste. Frankrike har nemligen, på grund af särskilda omständigheter, som det vore för vidlyftigt att här antora, aldrig velat i detta fall gå längre än till den direkta sjöfarten, hvilket bäst bevisas deraf, att det icke i någon af de nied andra länder afslulna traktaterna medgifvit likställighet för annan sjöfart. Oin man ovilkorligen velat åt oss förbehålla en fullständig reciprocitet, så tror jag visserligen, alt detta förut ej skulle hafva varit alldeles omöjligt, men ingalunda på det sätt, att Frankrike kunnat förmås medgifva oss full jemlikhet äfven vid indirekt sjöfart, Den 8 Februari f. in. 443 utan så, att samma inskränkning blifvit stadgad äfven för Franska fartyg vid deras lärt pä Sverige. Kn sådan bestämmelse kunde dock nu ej ifrågakomma, då vi redan år 1857 uppliäft föreskrifterna om olika tullhehandling för Svenska och främmande fartyg. För min del motsatte jag mig då detta beslut, som af H. St:r vidtogs i strid med K. Mits förslag, emedan jag ansåg det vara skäl, att tillsvidare bibehålla dessa föreskrifter, lör alt kunna begagna dem vid underhandlingarne om lättnader lör egna fartyg i främmande länder, synnerligen i Frankrike. Men jag kan likväl icke instämma i det myckna och bittra klander, som sedermera så olla yttrats mot denna åtgärd, eller i påståendet, att derigenom en stor skada tillskyndats landet. Det visar sig visserligen, att, till följd häraf, deri franska sjöfarten på Sverige ökat sig betydligt, och för de Svenska skeppsredarnes särskilda intresse kan della måhända antagas hafva varit oförmånligt, ehuru jag tror, att de dyrare Svenska fartygen med större fördel kunnat sysselsättas på annat håll än i trävarutransport mellan Sverige och Frankrike.
Att ”Telje-visan” har nära nog samma början, som en bekant visa i ”Lilla Matrosen”, synes – då le petit Matélot, af Gaveaux, först 1795 blef uppförd i Paris – likaledes leda till förmodan om något äldre, för både Bellman och Gaveaux gemensamt original. Härtill kommer, att en af mina vänner har i en gammal fransysk visa återfunnit hela Bellmanska melodien, – blott med undantag af grymtningen. Enligt ett yttrande af Crusell, skall antingen Kraus eller Vogler haft någon del i Telje-visan. Kanske har denna andel bestått just i grymtningens musikaliska behandling; som troligen öfvergick Bellmans techniska förmåga. Inskränkte sig Bellmans efteroch ombildningar till musiken endast? – Hans afgjorda öfverlägsenhet i både uppfinning och framställning, hans äkta svenskhet i blick, ton och färg, hans stora originalitet (kort sagdt) i det hela, kunna äfven i afseende på orden ganska väl sammanbestå med ett fritt bearbetande af utländska anledningar. T. ex. Hela Sverige känner ”Gubben Noach”. Men hvem tänker ej ovillkorligt på denna visa, när han hos en Fransman, Olivier Basselin, träffar följande för flera hundra år sedan sjungna stroph: ”Que Noe fut un patriarche digne! Car ce fut luy, qui nous a planté la vigne Et but prémier le jus de son raisin. O le bon vin”! När man föröfrigt hos Bellman stundom påminnes om vissa i gamla fransyska dryckesvisor förekommande egenheter – såsom t. ex. hans bedra, A, a, a, a”! som i visan ”Om ödet mig skull’ skicka” motsvarar en forntida fransysk bacchanals . ”chanterie, I i i i i e”: – så bör man likväl ihågkomma, att förebilden härtill är ännu äldre, och träffas i vissa latinska medeltids-qväden. Leopold, som berättade att Bellmans natur var ”finkänslig och ofta melankolisk”, tillade äfven, att han var till och med ”nödbuden att dricka”, och att han desto hellre sökte undvika det, som han ock lekamligen befann sig illa deraf.
Det är visserligen sannt, och kan måhända mot förslaget invändas, att Hypotheks-inrättningar, väl ordnade, den creditutvägen förutan kunna komma till stånd; men obestridligt är; att det då sker långsammare. Tidsförlust är i hvarje industriel t förelag nära nog oersättlig, och den är det i detta fall så mycket mera, sorn i sträfvandet till allmän industriel förkofran det omöjligen kan vara likgiltigt, om det i sådant fall så välgörande resultatet af jordens befriande från intecknade skulders nu vidlådande gravation inträffar inom ett halft sekel förr eller senare. Om remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamt. Lades på bordet. Hr Hammarhjelm, Carl Fredr., anförde skriftligen: Bland sednare tidens nyttiga företag, som af Statsmagterna böra Den i Mars e. m. 49 bora befrämjas, innehafva Diligence-inrättningarna visserligen ett af de främsta rummen. Klart är, att ju mera diligencer komma i gång oell begagnas för resandes fortskaffande, ju mindre skulle den vanliga gästgifvare-, hålloch reservskjutsen anlitas; och i samma mån det nu varande skjutsningssältet komme att upphöra, skulle anledningarna till osedlighet oell fylleri hos vår aktningsvärda Allmoge försvinna. Utom den allmänna oeconomiska nyttan (sorn jag förespeglar mig), att jordbruket småningom kunde befrias eller lindras från den nuvarande tvångsskiutsningen, är det från den moraliska synpunkten, som saken kanhända hemtar sin största vigt. Som likväl diligence-inrättningarna i vårt land äro nya företag, och nyheter sällan i början vinna framgång, synas de behöfva understöd, om de skola kunna uppstå och fortgå. Det synes billigast, att de skjutsskyldige, som skulle vinna lindring i dem åliggande bördor, i mån af åtnjuten fördel borde bidraga till diligence-inrättningars befrämjande. Frågan blir dä, att emellan de skjutsskyldige kunna jemnt och rättvist fördela de lättnader i skjulsningsbesväret, som genom diligencer kunna vinnas, samt i följd deraf låta dem proportionaliter deltaga i dessas upprätthållande. Jag föreslår, att R. St. ville förena sig i följande underd. önskan och framställning hos K.
Hon gick uppför stentrapporna och in genom kyrkdörrarna. I kyrkan kunde Agnes ej slita sina tankar från Grane. Alt mer och mer kände hon, att hon älskade honom, trots deras olika tro, trots att hon ej visste, om han ägnade en tanke åt henne, trots alt. Och tvillingsbroder med kärleken föddes den tanken i hennes hjärta: hade hon också rätt att göra det? Den tanken blef hennes plåga genom långa månader. Men nu var predikan slut, psalmen efter predikan var sjungen och församlingen stod upprätt. Tackom och lofvom Herran. Herran vare tack och lof. Hon sjöng med af fullaste hjärta, om ock ej med oblandad fröjd. Ty nu hade hon något som dock gjorde hennes inre rikt, och som ingen, ingen i vida verlden skulle ens få ana sig till. Det är en tidpunkt i begåfvade unga mäns lif, när de först kommit in på den tanken, att de ha något att lefva för, då de göra upptäckter inom sig, nya upptäckter för hvar dag. Deras fantasi kastar sig in i lifvets allvar, innan de själfva ännu fått ett fält för sitt verksamhetsbegär, och då synes dem lifvet så oerhördt stort, så svällande af framtid, så fullt af manande röster, som klinga mot det höga och fjärran, att de rent af ej få tid att kasta ett vaket öga på lifvet omkring dem. Därför synes dem också all stundens glädje värdelös, ty den gifver ej märkbart utbyte. Så kommer en tid, då alt detta stadgat sig – på ett eller annat sätt. Då få de tid igen att lefva med sina medmänniskor. Allvaret löper ej fara att bortblåsas af nöjet. Det blir som en ny tid af ungdomsglädje, om också ej den omedelbara, lekande. Detta hade Grane vunnit af julen. Men på samma gång hade ock något annat börjat röra sig inom honom. Och det gälde Agnes. Nu sköt han det dock undan. Han hade ej tid att göra sig detta förhållande klart. Det var så mycket annat han först ville få klarhet i. Men dagarna gingo. Julen slöt, och Grane skulle resa. Han hade tagit farväl af Agnes. Det var intet särskildt därvid, de hade tagit afsked i sällskap, och ingen hade yttrat mer, än hvad man vanligen gör vid sådana tillfällen.
Den påyrkade opinionsyttringen synes mig vilja åsyfta ett stöd i framtiden för derus tanka, som anse ärendet vara af civillags egenskap; men med bifall till Utskts betänk, hade man icke gifvit stöd åt hvarken den ena eller den andra opinionen, ty betänk, är endast baseradt derpå, att Utsk. icke ansett sig behörigt att utlåta sig i den uppkomna striden emellan de olika opinionerna i denna del, och altså befinner sig stridsfrågan, oaktadt bifall till betänk., in statu quo. Det kan derföre ej annat än förundra mig, att en talare, som endast önskat, att opinionerna på båda sidor inåt-* te i prot. nedläggas, för att gälla hvad de kunna, icke ville vid betänk, låta bero, hvarigenom saken blefve i det oafgjorda skick, hvilket den värde ledamoten synts åsyfta eller åtminstone tyckes vilja åtnöja sig med. Frih. Åkerhjelm: Gr. Horn har yttrat, att ledamöter af Konungens Conseil skulle hafva förklarat sig anse den omtvistade frågan vara af civillags beskaffenhet. För min del får jag tillkännagifva, att jag aldrig hyst eller yttrat en sådan åsigt. Man har sagt, att påståendet, att en usurpation från Regeringens sida här ägt rum, blifvit upptaget och bestraffad!. Jag vet mig icke hafva bestraffat något yttrande. Man har åberopat, att 1748 års vexelstadga oförändrad ägt bestånd ända till 1798, oaktadt under tiden förelupna politiska hvälfningar. Det må så vara; men efter sistnämnde år hafva åtskilliga författningar i denna väg blifvit utfärdade, och man har ej kunnat uppgifva några deraf åstadkomna oredor. Ganska riktigt har en annan talare erinrat, ali första motionen i ämnet, som väckts af en bland hufvudstadens och landels största handlande, endast hade afsett inrikes vexlar, och det synes visa, att en gemensam Peri lä Maj. 207 behandling af lagarna för den utceli inrikes vexelrörelsen icke är så angelägen, sorn man vill påstå.