Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han blef rörd, och i den vackra, ögonblickliga föresatsen att aldrig mer återkomma, tog han hastigt afsked. Men Blendas sista blick, hennes hulda småleende, då hon såg honom hörsamma moderns bön, brände sig fast i hans hjerta; och under det han sade till sig sjelf: ”Arma qvinnor, en sådan bön skulle man vara en usling för att ej höra jag lemnar er för alltid i fred!”, tänkte han dock på ingenting annat än tillfälle att återse den tjusande unga flickan. Tvenne timmar efter baronens bortgång ankom doktorn, okallad af fruntimren, till deras boning. Han sade sig hafva genom en vän till dem blifvit underrättad att hans närvaro behöfdes; och sedan han ordinerat något obetydligt, förklarade han att allt hvad som erfordrades till helsans återställande, var att fröken hölle sig inne ett par dagar. ”Ja, det är godt och väl”, sade Blenda, då han var borta, ”men nu går julen förbi utan att jag det är ju så, att man kan dö af förtviflan!” ”Kära barn, du är för häftig! Min salig farmor, som sett verlden, brukade alltid säga ” ”Mamma”, utbrast den unga flickan med ett sjelfsvåldigt barns okufliga harmsenhet, ”om jag icke dör af förtviflan, så dör jag bestämdt af ledsnad, om jag skall nödgas höra på allt hvad salig farmor sagt!” ”Kors, du lilla, jag är viss, att om salig farmor lefvat och sett dig så här, skulle hon blifvit mycket förvånad!” ”Nå, äro vi klara nu, min lilla gumma?” ropade Patrik, i det han sprang ur rum och i rum efter sin hustru för att påskynda henne. ”Kära Patrik, du begriper då ingenting!” ”Det har du sagt mig tusen gånger så visst som en, min vän!” ”Och får väl ännu säga det tusen gånger Det är en hel hop saker som jag måste uträtta i sista stund såsom t. ex. den här sändningen till din moster – tror du att det rangerar sig sjelft allt det der! Jag försäkrar att jag ruinerat alla mina förråder, endast för att göra dig till viljes.”
De hade att dragas med koppor och andra svåra sjukdomar, som läkarevetenskapen nu dels mildrat, dels helt och hållet utrotat — men nerver kände de ej till, ehuru de voro unga i Wertherperiodens dagar. Fröna till det onda nedläggas vanligtvis redan hos det späda barnet genom öfverdrifven och oförståndig ömhet å föräldrarnes sida. Den moderna sjukdomen håller sitt intåg hos skolflickan: barnet är » nervöst ». Man kan med bestämdhet vänta sig, att hon skriker till vid åsynen af en spindel, att hon vid en åskknall håller sig för öronen, sluter ögonen för en blixt oeh vid en obetydlig skrå- Snart börjar hon här eller där känna ett kroppsligt ondt, ett grand af verklighet, hvaraf hennes lifliga fantasi skapar ett oändligt mått af plågor, tills hon ändtligen på allvar blir sjuk och oförmögen till verksamhet. Det är de olycksaligt svaga nerverna, som åstadkomma allt detta elände. Äfven mannen lider häraf, men han låter mera sällan kufva sig af en sjukdom, som hemtar sin hufvudnäring från fantasien. Uppfostran till en eller annan fackvetenskap, som tvingar till skarpt logiskt tankearbete, nödvändigheten att föra alla krafter obrutna i elden för att komma framåt förmår den nervöst anlagde mannen att oupphörligt slå tillbaka sjukdomens anlopp. Mannen är blott nervös under sina lediga stunder; under utöfningen af sitt kall vet han ej af någon svaghet, hans kall är hans läkemedel. Därför dukar sällan en man under för nervositeten, åt hvilken kvinnan motståndslöst öfverlemnar sig. Otvifvelaktigt har hvarje tidsålder sina bestämda sjukdomsformer, som karaktärisera och tyrannisera den, och hur högt vi än nu tycka oss stå, hur mycket vi än ha lärt oeh uppfunnit, hur stora framgångar än tillkämpats inom naturvetenskapernas område — vi måste likväl böja oss under dessa. V i kunna icke frigöra oss från den boja, hvarmed fåfänga, oförstånd ocb njutningslystnad omgifvit oss som med ett järnband, hvilket endast sann kvinlighet åter förmår lösa. Den goda ton och de sunda seder, kvinnan har förmåga att införa i familjen, äro: återvändandet till natur och bannlysning af all förkonstling.
För Skjutsningsskyldighetens fullgörande har Staden ingen annan utgift, än att underhålla ett boningsställe för Gästgifveriet jemte Stall för Skjutshästar och åkdon. Åkare-Embetet, som jemte Hyrkusk-Societeten har uteslutande rätt att emot betalning, enligt serskilt taxa, betjena allmänheten inom Staden med körslor, har sig deremot ålagd skyldigheten att skjutsa resande från Staden, dock emot förhöjd skjutslega, som i Månads-Taxan bestämmes och de sista åren vanligen utgjort 32 å 36 sk. Banco för hvarje mil. Från lietta åliggande befrias likväl Embetet till största delen derigenom, att Allmogen från nästgränsande Landsbygder, föranledd af den högre skjutslega!!, sjelfmant anmäler sig att med skjutshästar biträda; på hvilket sätt omkring af Skjutsen från Hufvudstaden af Allmogen utgöres. Sedan liu mera resande från Hufvudstaden så allmänt färdas med Ångfartyg, och äfven med Deligencer, är antalet af utgående Skjutshästar vida mindre, än förr, och kan anses i medeltal för året utgöra omkring 20 om dygnet. Ordningen vid Gästgifvaregården och skjutsens ordentliga fullgörande tillses af en der boende Police-betjent; någon särskilt Gästgifveri-Ordning finnes dessutom icke, utöfver de allmänna Författningarne. — 64 —'1 Som den JVumerering af Hus och Gårdar bär i Staden, hvilken', efter Öfver-Ståthållarens och Magistratens beslut, år r8io blifvit antagen och till verkställighet påbjuden, befunnits, i afseende på nödig lätthet och beqvämlighet vid husens igenfinnande, icke motsvara det ändamål, som med HusINu ra er er ingen åsyftas, utan genom sin vid hvarje
St. vid flera föreg:de tillfällen yttrat den åsigt, att fjerdingsmansbefattningen borde utgöra ett kommunalbestyr, så utkom sisth år instruktionen för fjerdingsmännen, deruti säges, att fjerdingsmännen skola vara biträde åt kronobetjeningen, och ehuru i 4 § af samma 336 Den 12 Mars f. m. instruktion befattningen betraktas såsom elt menighetsbestyr, medgifver likväl 1 § Landshöfd:n alt tillsätta så många fjerdingsman, han finnér nödigt. Befattningen skulle således vara ett kommunalbestyr Mine Hrr! hvilket, i händelse K. Bef:h:de finner Länsmannen för mycket öfverhopad af göromål, K. Bef:h:de eger att updraga åt 2, 3 å 4 fjerdingsman inom hvarje församling och säkerligen lärer han icke underlåta alt begagna sig af denna rättighet, ty det ligger i Landshöfdis intresse, att Länsmännen icke betungas med för mycket arbete. Nu vill man, att fjerdingsmännen skola aflönas af kommunerne, men icke destomindre skola de tillsättas af K. Bef:h:de och lyda hans befallningar. Härigenom skola fjerdingsmännen ouphörligt öfverhopas med göromål, hvaraf följden blir, att en mängd svårigheter upslå, att erhålla eller finna personer, hvilka vilja åtaga sig bestyret, och lyckas man alt erhålla någon, så blifva hans anspråk på aflöning äfven stegrade. Kortligen: K. Bef:h:de tillsätter dessa tjenstemän och bestämmer deras göromål, men kommunerne skola betala dem. Till sådana inkonseqvenser kommer man, då man i författningar icke vidhåller principer. Den siste värde talaren har yttrat, att fjerdingsmännen fortfarande borde förblifva hvad de nu äro, nemi. kronans tjenstemän, de der böra aflönas af folket, ty, säger han, folket blir såmedelst den sista länken af den verkställande makten. Härutinnan är jag af fullkomligt olika åsigt med den värde talaren, ty månne folket kan sägas utgöra den verkställande makten i sista hand derföre, att detsamma undfår eller lemnäs äran att betala fjerdingsmännen?
Jag har ansett, att Utsk. gått ett slags medelväg och sålunda icke förhindrat den plan i afseende å sjöförsvaret som för de nästföljande 3 åren blifvit framställd; men jag uprepar, att jag finner det vara smärtsamt, att inga stora resultater kunna vinnas under dessa 3 år. M. H. 3 år äro nu för tiden ganska mycket. I vår tid framgår nästan allting med hastigheten af en jernvägsträng eller en elektrisk telegraf, om jag får använda liknelser. Således säger jag, att resultatet af Utsk:s tillstyrkande varit alltför ringa, alltför tarfligt. Det är för att få denna ärade församling att uttala ett värdigt beslut som jag framställt mina anmärkningar, och det är äfven derföre som jag hos Hr Gr. o. Landtm, förnyar min anhållan om propos. å återremiss. Frih. Raab, Carl Adam: Jag hade icke ämnat att yttra rnig i denna fråga, men då discussionen blifvit så allmän, må det tillåtas mig att säga några ord. Med blicken fästad på Sveriges karta kommer man snart på den tanken, att vi äro ämnade att vara en sjömakt. Det är derföre icke sagdt, att vi äro ämnade att vara den starkaste sjömakten, men vi måste bevaka de stora intressen, som äro oss ålagda. Det är visserligen sannt, att vi icke kunna komma att mäta vår sjömakt med Englands, Amerikas, Frankrikes och Rysslands, men deremot kunna vi mäta oss med hvarje annan stat af andra ordningen. Om vi således skulle föreställa oss att vi vore utan en Flotta och att således våra handelsförbindelser vore utan det ringaste skydd i en tid, då man så mycket talar om att befordra handel och näringar, så frågar jag, om det vore klokt att låta en stat af andra klassen trakassera vår handel. Vi hafva sett huru nyligen några danska krigsfartyg kunde trakassera hela Tysklands handel. Dessutom, om 214 D en 8 Juli e, m. vi betrakta vära politiska förhållanden, så måste vi väl medgifva, att vår Flotta, om den än ieke kan mäta sig med de största Flottor i verlden, dock eger ett stort värde.
Sedan detta skedt, sammankalle Konungen den Norrska Stats-Ministern och de Norrska Stats» Raderna tillika med de Svenska, till ett utomordent-eligt Stats-Råd, och förelägge dem ej mindre de grun - Den 22 Juni'. grunder och omständigheter, som vid detta tillfälle böra komina i öfvervägande, an Norrska Regeringens förklaring om detta Rikes tillstånd, jemte en dylik om Sveriges. Ofver dessa föremål infordre Konungen deras betänkande, hvilket de hvar för sig skola till Protocollet afgifva, viel den ansvarighet grundlagarne bestämma. Derefter äge Konungen rätt att fatta och utföra det beslut, han anser för Staten gagneligast. 5- §• Så väl den Norrske Stats-Ministern, som de tvänne Stats-Råd, hvilka åtfölja Konungen, skola hafva Säte och öfverläggningsstämma i det Sven\ ska Stats-Råd«t, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå bägge Rikena. I dylika mål skall den i Norrige varande Regeringens betänkande inhämtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgörande att tiden sådant icke medgifver. Då inför Konungen, i det Norrska Stats Rådet, enär och ehvar det är samladt, ämnen förehafvas, som angå båda Rikena, skola Ttrenne ledamöter af det Svenska Stats-Rådet der äfven haf: va Säte och Stämma* 6. §. Dör* Konungen medan Thronföljaren ännu är omyndig, skall Svenska och Norrska Stats - Den 22 Juni. Stats Badet genast sammanträda, för att gemen* samt utfärda kallelse till Riksdag i Sverige och Stor-Ting i Norrige. 7- §• Intill dess bägge Rikenas Representanter är» församlade, och hafva förordnat om Regeringen under Konungens minderårighet, skall ett af lika antal Svenska och Norrska Ledamöter samman* satt Stats-Råd förestå Rikenas Styrelse* med iakttagande af dessas ömsesidiga grundlagar. Vid alla dé tillfällen, då efter Sveriges och Norriges Grundlagar Rikets Styrelse, föres af StatsRådet, skola bägge Rikenas Stats-*Råd till lika antal sammanträda.
Bo infört. utan sä wida hon dertill lämnar sitt samtycke; Gör handel ändock, träde hustrun midén rätt, sorn för lösens tagarne här osman är stadgad, med wilker att hon sist inom z:ne mannder efter del hon derom kunskap fält, dera wacker talan genom iiistämwlig pä mannen och öfrige wederbörande till Domstolen i orten, som, efter del alla warda hörda och färt tillfälle sig förklara, pröfwar och afgör huruledes med Fidei Commisiets förwattning och af« kastning skall färhällas uran kränkning af tillkommandes rätt; men försitter hustru denna stadgade rid, hasme förlorat all widare ersättnings talan i en framtid. Z:o. Har en disponent afFidei-Commisi antingen af egne medel eller genom läns »plågande skaffat sig urwäg att sä Fidei Commisiet brandsörsäkradt, skall efter hans död desi arfwingar eller rätts innehafware derföre njuta ersättning af tillträdande FideiCommisiarien, som af denna egendomens förbättring ensamt njuter fördel, likwäl med skäligt afdrag för den tid brandförsäkrings tagaren af Fidei-Commisiet warit i besinning. BlifwandeS räntan /ötdel af Brandsäkriugssumman afräknad för hmarje besitt» nings-är. Och bör harwid förstäs, att i händelse den, som till Brandförsäkrings tagarens arfwingar mäste utbetala om förmälde ersättning, skulle aflida utan att hafwa disponerat Fidei-Commisiet sä mänga ar, som efter osman stadgade beräkningsgrund, swarar emot hwad han i thy sall utbetalt, äro hans i?2o Den 27 November. arfwingar för bristen pä lika fäkt berättigade till ersättning af hans efterträdare 0. f. w. 6:0.
Med högst få undantag är utskänkningsrätten tillåten på sådana ställen, och man må väl ej heller förtycka, att den, efter kanske många timmars mödosamt arbete, uttröttade arbetaren vill vederqvicka sig med en måltidssup, då han sätter sig ned för att intaga sin tarfliga kost. Enligt det förslag till redaktionsförändring af ifrågav:de $, som blifvit af Doktor Säve framstäldt, skulle en sådan rättighet förmenas arbetaren under sönoch helgedagar. Jag frågar, om ej ett sådant stadgande snarare kunda leda til! motsatsen mot hvad man åsyftat, i det att de arbetare, som under dessa dagar förbjudas och förhindras att njuta af den, beklagligtvis så älskade spritdrycken, möjligen föresätta sig att taga skadan igen om söckne-dagarne och då endast på trots förtära af densamma i omåttligare qvantiteter, än de annars kanske gjort. Huru vill man för öfrigt kontrollera ett sådant stadgandes efterlefnad? Vill man kanske att en polisbetjent skall finnas närvarande på hvarje krog om söndagarne; på annat sätt inser jag ej huru kontrollen skall kunna vidmakthållas; jag fruktar likväl, att det ej finnes så stor polispersonal, som krogarne då skulle erfordra. Sorn, enligt mitt förmenande, det framstälda förslaget både är obilligt i afs:de på den omständigheten, att en så stor massa af befolkningen måste äfven om sönoch helgedagarne besöka sådane ställen, och overkställbart i afs.de på kontrollens handhafvande, så yrkar jag afslag å detsamma och tillstyrker att författningen, sådan den nu är, måtte få fortfara. Hr Carlheim-Gyllenskjöld: Vore det så, som Hr Printzensköld tycktes vilja antyda, att den nu gällande bränvinsförfattningen utöfvat så välgörande verkningar på bränvinssupandet i landet, så skulle jag visserligeo ej förorda den genomgripande förändring i densamma, som åsyftas i Hr Doktor Säves motion.
K Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i Kåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befalla, att Kådig Skrifvelse, i enlighet dermed* skulle lill Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Fr. R. Lorichs. STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1854. Kung'. PrepoeilioHj N:e 86. I N:o 86. Auk. till Exp.-Utsk. dea S A a g. 1854, kl. 5 e. sa. Kongl, Maj-.ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, * anleda ning af Rcrgs-fbgdarncs underdåniga ansökning om ersättning fur förlorade löne-inkomsler; Gifven Stoekholms Slolt den 14 Juli 4854. Sedan uti Kongl. Maj:ts, under den 14 sistlidne Oktober till Dess och Rikets Bergs-kollegium aflåtne Nådiga skrifvelse, angående förändrad organisation af bergslags-staterne blifvit förordnadt, att bergsfogde-tjensterne komme att med innevarande års utgång upphöra, hafva ordinarie bergs-fogden A. G. Slettengren, samt tillförordnade bergs-fogdarne P. Roman, J. F. Agren, C. IV. Köhler, C. Heronius och 0. F. Dalman, å egne och, enligt uppgift, å öfrige bergsfogdars vägnar, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att som bemälde tjenstemän genom detta nådiga beslut skulle förlora de inkomster, hvaraf de hittills haft sin bergning, de matte, intilldess annan befordran för dem sig yppade, elior de blifvit pensions-berättigade, få af Riks-staten sig anvisade ersättningar, motsvarande så väl innehafvande ordinarie löner, som extra ordinarie inkomsterno af Ijensten, efter den utredning deraf, som framdeles blefve uppgjord.
Uitknluii Memorial N:» 54. i N:o 52. Änkom till Éxped, Utskottet den 18 Mo vern ber 1329. Memorial, med förslag till ändrad redaction af 13 och 17 $.§. Riksdags-Ordningeri , i afseende på tJniversite teris representation. Då i Grundlagert icke finnes Uttryckligen stadgad Universitetens skyldighet alt från de Verldsligä Faculteterde utse, hVaRdera> tvärt* ne Professorer till Riksdagsmän i PresteStåndet, helst det i 2 di otti. t3 §. Riksdags*. Ordningen begagnade ordet ''ege" ömsom utmärker rättighet och pligt, samt då jemväl nödig föreskrift saknas, at hvilka personer rättigheten att välja dessa Riksdagsmän bör UtÖfvasj liar hos Constitufiöns-Utskottet en dess Ledamot gjort Mption om intagande i Grundlagen af de i nämnda hänseenden erforderliga bestämmelser; hvarförutan, enär* Universiteten sjelfva icke begärt den representationsrätt Rikets Ständer dem tillerkänt, och Riksdagsmanna-arfvodets utbetalning af de Väljande således skulle medföra obillig ert. Éih, till Riki-Si. Utskottets Memorial N:b 53. skild tunga, Motionairen föreslagit, att Unh* versitetens Fullmägtige måtte tilläggas underhåll och resekostnad af AcadeimeCassam
»O! de två iskalla vattenglasen!» suckade nu Elfrida med för sen ormstingande ånger. Hade ej den högt gråtande sonen stått vid hennes sida och ropat henne qvar i lifvet, så hade hon säkert kastat sig öfver det dyra stoftet, och der utandats detta lif, som numera icke egde ringaste värde för henne. Men nu fick hon det icke, och hennes första rediga tanka blef: O du barn! som så nära kostat mig lifvet vid din födsel, du kostar mig nu saligheten att få dö vid hans sida, och ändå, ändå älskar jag dig, är du mig outsägligt kär, och jag vill lefva för dig. Så tänkte Elfrida, och hon lefde äfven, ty sorgen, den hjertfrätande och stora, den verkar ofta på menniskan hvad den barbariska seden att afhugga det lummiga trädets löfrika krona verkar på stammen. Trädet står der icke mera och njuter af sitt eget sköna lif, men stammen står naken och aflöfvad, lefvande blott i telningarne som skjuta. Men tiden, den ohejdbare, han stod ej stilla vid detta ett ögonblick, han såg Elfridas oändeliga lidande, fasade kanske, ty allt hvad som rör sig och har ett lif, måste äfven hafva ett hjerta, men flydde allt jemt och förde i sitt spår, först den rena, kolsvarta obemängda hjertesorgen, och så den askgrå, med sina tusen små och stora bekymmer uppblandade, och slutligen den der brokiga och mångfärgade, som så fort svingar sig förbi blicken, hvart den än må vända sig, att ett oändeligt haf af hvit, enahanda svepningsfärg tyckes vara bredd öfver verlden och alla de föremål som der fordom hade ett värde, ett intresse, men som nu ligga der så fullkomligt likgiltiga och liknöjda, både i subjektif och objektif mening. Dock, det dröjde länge innan Elfrida hann ända dit. Under den der askgrå, hjertat sönderplockande sorgen, såg hon på en gång alla sina förhoppningar på en lugn och oberoende framtid uppgå i rök och nedläggas i aska. Egendomen försåldes till underpris.
Sfdelvnleurer, som från Banken utgifvas, varder af Rikets Ständer gillad, en belöning af Ett Tusende (jooo) Riksdaler Banco, må, genom Banco-Styrelsens försorg, af Bankens medel tilldelas den, som, vid öppnande af namnsedeln till Förslaget, N:o 3, rörande ett förändradt Expeditionsoch Bokförings-sätt i Vexel-Banken, befinnes hafva samma Förslag författat. Detta allt öfverlemnas till Rikets Ständers vidare upplysta bepröfvande. Stockolm den xi Februarii i83o.. Reservationer: Kerr Helsingius har reserverat sig emot Utskottets Beslut, att å nyo tillstyrka upphörande af Transport-räkningen; emedan derigenom lätt skulle kunna hända, att Casseurerne, vid betydligare Insättningar, af misstag emottaga eftergjorda eller förfalskade Sedlar till större summor, hvilka Sedlar Banken alltså, derest missta - Bil. till Banco-Utskottels Utlåtande N.-o 11"J. 19 get icke upptäckes, kommer att å nyo utgifva. Häruti hafva instämt Herr Biskopen Doctor Lundblad, Herr Domprosten Lidman, Herr Commerce-Rådet Cronius och Herr Rådmanen Wallström. Herr Kammarherren Rosenblad har anfört: Jag får reservera mig mot följande tillägg i nya redactionen af 3:dje punkten, Litt. d, nemligen: r:o Att den gravur, som å nya Sedlarna får begagnas, ovilkorligen skall vara sådan, som kan användas i Boktryckar-press, — emedan jag tror vår erfarenhet ännu vara för ringa, för att kunna binda Fullmägtige i valet af den gravur, som de, efter noggrann öfverläggning med sakkunnige män, kunna finna lämpligast. 2:0 Emot den skrifna valeurens införande på tia nya Sedlarna, emedan anställda prof visat lättheten alt radera den, då den således icke medför någon ökad säkerhet, men väl ökad kostnad, tidspillan pcb behof af större Sedelformat. STOCKHOLM, tryckt i EcusTErNSKA Tryckeriet^ i83ö* T AB. N° II.
Jag anhåller vördsamt, alt R. o. Ad. ville instämma i det beslut, som PresleSt. fattat, hvilket i det närmaste stämmer öfverens med BorgareSt:s beslut, men efter mitt förmenande är bättre uppstaIdt än detta. Sedan Hr Frih. o. Landtm, framställt propostr först till bifall å LagUtskts utlåt. N:o 166, derefter till antagande af RorgareSt:s, och derefter till antagande af BondeShs inbjudning, men alla dessa propos:r blifvit med nej besvarade, beslöt R. o. Ad. att instämma i det beslut PresteSt. i ämnet fattat. Ånyo föredrogos och biföllos LagUtskts den ii sisth Dec. på bordet lagda betänkta: Nto 168, i anledn. af väckt motion om förbud för presterskapet att utfärda lysning till äktenskap för manspersoner, som, i saknad af andra medel att sig försörja, ej ens, på sätt i K. förordn. den 8 Dec. iy56 är föreskrifvet såsom villköl1 för allmogens söners rättighet att vid (8 års ålder träda i gifte, innehafva stadig tjenst eller arbete och handtverk idka; N:o i6g, i anledn. af väckta motioner om dels upphäfvande, dels ändring af 3 cap. i och io §§:na jemte 5 cap. I §:n Giftermåls-btn samt 8 cap. 2 §:n Årfda-b:n; N:o 170, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af sista mom. i 3y §:n af 17 cap. Rätteg.-b:n. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 12 sisth Dec. på bordet lagda utlåt. N:o 386, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt. Frih. Cederström, Jacob: För min del skulle jag önska, att detta betänk, ännu ytterligare fick hvila på bordet, emedan det ej varit möjligt att taga kännedom af detta betänk., då R. o. Ad. nu varit sysselsatt med så många andra mål. Gr.
Genom realisation af 1,616,892 R:dr 10 sk, 8 rst. i Obligationer, som Banken för närvarande eger, utöfver de 4,245,000 R:dr, som uti Banko-reglementets 213 § omnämnas, och genom utsläppning af det belopp 526,878 R:dr 11 sk. 9 rst., hvilket enligt uppgiften öfver Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och Depositions-skuld, jemte obegagnade andelar af kreditiv och låneförlag den 51 December 1853, utgör skillnaden emellan sedelstocken och maximibeloppet för densamma, beräknadt jemlikt 123 § i Banko-reglementet, Bih. till R. St. Tillsammans Summa B:ko R.dr 3,759,003: 25.11. 10 Banko-Utskoltels Memorial, M 28. skulle visserligen en summa af omkring 2,000,000 R:dr kunna under loppet af detta år från Banken aflemnas, utan att det fastställda maximum för sedelstock derigenom öfverskridos, men Utskottet finnér sig dock böra vidhålla den af föregående Banko-Utskott uttalade och af Rikets Ständer gillade åsigt, att upplupna behållna Banko-vinsten endast successive och i den män ny Banko-vinst inflyter* må Banken afhändus. Sedan Utskottet sålunda redogjort icke allenast för beloppet af Bankens behållna vinst, utan äfven för den del af samma vinst, som är disponibel, har Utskottet, till af åtlydnad föreskriften i sista punkten af 2 § i den för Utskottet gällande instruktion, skolat för Rikets Ständer uppgifva om och huruvida någon del af den, sedan 1851 års början upplupna, Banko-vinst erfordras för Bankens konsoliderande.