Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Till bevarande af enskildes rätt är derföre nödigt, att den ordning "dervid bör följas, som för åboskaps tilldelande är fastställd, nemligen att "ledigheten kungöres med tillkännagifvande om hvilken som sökt inskrifning, och med förständigande för den eller dera, som förmena sig dertill "ega bättre rätt, att sina anspråk inom natt och år, vid talans förlust, be"vaka. Vid pröfning af detta nlål, som ansetts böra af Utskotten gemensamt behandlas, hafva Utskotten trott sig böra erinra, att uti Kongl. Förordningen den 22 Februarii 1749 Kongl. Förklaringen den 20 Junii 18.1.4 redan finnes föreskrifvet, alt då Kroiio-ruslhåll, genom dödsfall, transport eller på annat sätt blifvil ledigt, bör Konungens Befallningshafvande genom publication å predikstohirne låta i häradet kungöra, att en annan rusthållare för det lediga rusthållet kommer att antagas och inskrifva#, samt att den eller de, som förmena sig på något sätt vara dertill berättigade, måge inom natt och år efter kungörelsens uppläsande sig angifva och sina skäl förete; hvarefter delegarnes i rusthållet lösningsrätt under tre månader fortfar: varandes, beträffande Kronohemman, som genom afhandling till någon annan än åboens barn öfverlåtes, uti Kammar-Collegii Kungörelse den 29 Februarii 1808 stadgadt, att Konungens Befallningshafvande skall derom utfärda kungörelse i häradet, med föreläggande för dem, sorn. tro sig ega bättre rätt till hemmanet, att inom natt och år frun Lagsamt Allm. Besv. och Oecon, Ut sk, Utlåtande N-.o 13, 9 från en sådan Kungörelses uppläsande, samma rätt hos Konungens Befallningshafvande anmäla och fulltyga.
Ehrenborgh deruti, att man bör uttala principen derom, att fastighetslånerörelseji bör öfverflyttas till fiiksgäldscont.; men jag kan icke instämma i den föreslagna contrapropos., såframt denna icke bestämmer, att de inflytande afbetalningarna skola endast användas till understöd åt bypotheksföreningar och sålunda komma jordbruket till godo. Emedan jag ej kan bifalla, att den hittills varande, ehuru otillräckliga, fastigbetslånefonden undanryckes den näringsgren, för hvilken den varit och är påräknad, hvartill jag så mycket mindre kan samtycka, enär denna fond är den enda, som för den vigtiga näringsgrenen, jordbruket, egeftriigfn är anslagen, finner jag mig nödsakad att begagna mina constitutionella rättigheter i det yttersta, för alt söka emotstå hvarje försök att använda denna fond annorlunda, än till fastighetsbelåning eller till understöd för bypotheksföreningar, i den man de uppstå. Hr Lagerhjelm: Den princip, man nu vill uttala, lärer vara, att den ifrågavar. lånerörelsen skall bibehållas åt samma håll som hittills, ehuru den skall pä olika sätt utgå. Jag tror således, att stadgandet borde blifva det, sedan alla sig ordentligen documenterande lånesökande, som hittills anmält sig, blifvit tillfredsställda, skulle de inflytande afbetalningarna användas först i den väg, Utsk. i 2i:sla punkten föieslagit, samt derefter, och i händelse de icke på sådant sätt kunde utgå, i den ordning Bancostyrelsen funné lämpligast, med iakttagande likväl af den angifna principe n. Frih. Ehrenborgh: Jag har till prot. framlemnat ett förslag till propos., med iakttagande af den anmärkning, Gr. Cronhjelm framställt; men jag skulle icke tro, att man positivt borde utsätta hypotheksföreningar, emedan man då ginge afgörandet af 2i:sta punkten i förväg. Jag tror, att det är lämpligast att säga creditiv i allmänhet, hvarefter man sedan kan bestämma företrädesordningen. Frih. Palm - 344 Den 3o Juli f. m. stjernas anmärkning gillar jag fullkomligt.
När man således, i motsats till de band och bojor, med hvilka qvinnan är fängslad uti andra länder, ser exempel på de mest lyckliga giftermål uti England, och tillika, hvilket jag gör, hyser den varma och säkra öfvertygelseu, att både förnuft och känsla, d. v. s. den rena 804 Den 25 Januari f. m. oell oförderfvade — icke den låga och djuriska, som här blifvit så mycket omordad — ursprungligen och innerligen äro hos qvinnan förenade, så tvekar jag icke att tillerkänna henne, att vid 25 års ålder uti ifrågavide hänseende åtnjuta samma rättigheter, som mannen, och yrkar fördenskull på ett obetingadt bifall till Frih. Armfelts reservation. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvaruppå H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till Betänka, dels att detsamma måtte afslås och Frih. Armfelts förslag antagas, dels att Betänkrt, på grund af deremot gjorda annor, skulle till LagUtsk:t, återremitteras, och dels slutligen af motionären Frih. Creutz, att han3 motion måtte bifallas, så att giftomannarätten, genom uphäfvande af I kap. 1—4 <§§ och 6 kap. 1—4 §§ GiftermålsBalken, skulle uphöra, och mö, som hunnit den i lag stadgade ålder af 15 år, förklaras berättigad att utan giftomans samtycke ingå i äktenskap; och skulle proposme framställas i den ordning, hvari yrkanderne nu blifvit af IL Exc. uptagne, för så vidt svaren dertill föranledde. Härefter framstälde II. Exc. propos:r å samtlige förenämnde yrkanden, hvilka besvarades, de tre första med talrika och starka både ja och nej, samt den sista med starka nej, jemte ett eller annat ja; och sedan förnyad propos. å bifall till Betänk:t blifvit gjord, samt med starka ja och nej i blandning besvarad, förklarade II.
Tillverknings-värdet vid bomullsoch linnefabrikerna uppgafs år i83o till r:dr 247,160: — år 1838 „ , 426>58i: — och qvantileterna af de endast inom Elfsborgs län såsom hus-slöjd tillverkade och till andra orter förpassade bomullsväfnader, som år i83o utgjorde 1,277,749 alnar, hade 1838 stigit till 3,831,268 alnar. Glas af alla slag blef genom 1824 års tulltaxa tillåtet till införsel. Värdet af inrikes tillverkad! glas uppgafs år i83o till 3o4)9Ö8 r:dr; år 1838 till 366,229 Ifrån längre tider tillbaka har införsel af utländskt läder varit medgifven. De införda qvantileterna hafva under de sednare åren minskats; och värdet af det i fabriksväg inom landet tillverkade läder uppgafs för år i83o till r:dr 479>9°° — i838 „ 678,076. Papper har likaledes under en längre tid varit tillåtet till införsel. Under de sednare åren hafva åtskilliga pappersbruk inom Riket blifvit med nya och kostsamma roachinerier försedda. 3a4 Den 19 Juli f. m. Värdet å inrikes tillverkadt papper, som år i83o uppgå fs till 5i5,26q r:dr, utgjorde år i838 756,878 r:dr. Under det friare haudels-systeme, sora blifvit successive in förd t under de sista 10 ä i5 åren, har antalet af fabriker, oell af de vid dera sysselsatta arbetare tillväxt, hvarjemte myckenheten och värdet af de åstadkomna fabrika ten) a ökats Sålunda utgjorde antalet af fabriker år i83o 1827 „ )8i8 2104 antalet af fabriksarbetare „ i83o 11,097 , i838 14,21 1. (oaktadt många under tiden införda nya och förbättrade machinerier). Särskildt må nämnas klädesfabrikerna.
Nåder förordnar, utan oek af Rikets Ständers ledamöter, hvartill Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Contoiret, eller andra, kunde af RiksStånden utses; Beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln att uti detta tillägg instämma i så måtto, att Ridderskapet och Adeln ansåg en Fullmägtig i Banken och en i Riksgälds-Contoiret för hvarje Riks-Stånd böra a Riksens Ständers vägnar till ledamöter i berörde Comité förordnas. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Den 2 2 Junii S. T>. Vi d förnyad föredragning Taiföllös följande Allmänna Besvärs och Oeconomie Utskottets Memorial och Betänkarsden af den 13 Juni, hvilka den ig och 20 blifvit lagda på bordel, nemligen: 1:0 Angående röstberäkningen på flera stäf, len, der Stadsoch Landsförsatnlingarne äga en gemensam Själasörjare, tqm af dega båda kallas till förslaget, 2:0 Angående ersättning för dem som genom uppdämningar i Hällsjön uti Elfsborgs Län blif* va lidande. 3:0 I anledning af väckt fråga om Riksens Ständers medverkande till de på Norrska sidan vid gränsen af Kopparbergs Län anlaggde Grän* sp-tullars afskalTande, 4:0 Rörande väckt fråga om Mätare-pennin* gars afskaffande. Ut Supra. Ex Protocollo AG, Silverstolpe, S. D. .Återremitterades Stats-Utskottets d 1 g Juni på bordel lagda Betänkande af d. 14 nästföregående, om yrkad ersättning för Bohus, Carlstads och Elfsborgs Läns innevånares lidande och be* svar under sista fälttoget. Ut supra. Ex Protocollo A, G. Silverstolpe, Den 2? Juni. »MS 5.
St:s öfvervägande och bifall hemställa, alt så vida jag äfven af trycket utgifver en kronologiskt ordnad samling af nyssberörde landskaps äldsta och äldre urkunder samt inom hvarje års slut å föreskrifvet vederbörligt ställe aflemnar 150 30* 468 Den 23 December e. m. exemplar af den då utkomna delen af berörde samling, icke understigande 40 tryckta ark, jag då må såsom ett tillfälligt anslag, af statsmedlen få uppbära 500 r:dr b:co, oberoende af det anslag R. St. i förut uppgifne ändamål behagat bestämma, och till K. M:s Egen nåd. disposition öfverlemna. Om remiss häraf anbålles vördsammast. Remitterades till StatsUlsk, Frih. Alströmer, Jonas, anförde skriftligen: Den som varit åsyna vittne till den afvoghet, som ofta råder emellan en församling och den pastor, lion ej sjelf fått välja, och således kommit till en beklaglig erfarenhet af de många menliga inflytelser della förhållande medförer i alla möjliga afseenden, och dessutom inser det rättmätiga anspråk, hvarje förnuftig fullmyndig medlem af en församling har att sjelf få åtminstone deltaga i valet af den person ät hvilken han anförtror sin högre andeliga varelses vigtigaste, dyrbaraste angelägenheter, kan ej annat än lifligt påyrka upphörandet af det s. k. jus patronatus. I anledn. häraf får jag vördsamt föreslå upphäfvandet af de lagrum, författningar och privilegier som medgifva enskild person rättighet alt bortgifva pastorat, samt att dessa pastorater hädanefter måtte behandlas i fråga om kyrkoherdeval såsom konsistoriela. De ekonomiska rättigheter eller skyldigheter som äro förenade men den patronella rättigheten skulle deremot, oberoende af prestvalet, kunna bibehållas, der något hinder skulle möta för någon förändring häruti. Om remiss till LagUtsk. anhålles vördsamt. Begärdes på bordet. Hr Reutersvärd, Per Adam, hade inlemnat 3 motioner, sålydande: 1.
Men icke mindre än fördelen för Wermland af en förbindelse med Nora bergslag, hvars rika malmtillgångar utan tvifvel skola på nordvestra stambanan från Degerfors söka sig väg till Christinehamn till ett så billigt pris att säkerligen många masugns-anläggningar i vestra Wermland skola deraf blifva en följd, — Fitipstads bergslag skall ock skörda sin fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfvens från Carlskoga faktori sex mil till Filipstads segelbara vatten, hvarigenom kommunikationssystemet fullbordas — efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt Pehrsbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors. Härigenom blifver denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter som der skola samla sig — icke allenast från alla bergslager för att vidare söka exporter, utan ock från Nerikes och Westergötlands sädes-producerande slättbygder, för att förse bergslagen med dess betydliga behof af spanmåls-och andra lifsförnödenheter. Med förestående torde ovedersägligen vara visat det stora gagn och den allmänna nytta som denna jernväg skulle medföra, och för djerft är icke att påstå det få orter finnas i vårt land, der en 3 * mils jernväg skulle kunna i så hög grad bidraga till dess utveckling och förkofran. Också visar sig af aktieteckningen med hvilket allmänt intresse 16 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 9. detta företag omfattas af personer inom alla samhällsklasser och inom flera aflägsna delar af riket. Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsbergs grufvor i Nbra socken till sjön Möckeln, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 R:dr R:mt på så billiga lånevilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt att för denna för landets industri så vigtiga jernvägsanläggning föreskrifva
Efter en lång debatt inom Utskottet, erhölls visserligen förbudets upphäfvande å kardullsgarn, sedan det blifvit styrkt, att denna sorls garn ännu ej kan i jemnförlig godhet med det utländska beredas inom Riket; men är nödvändigt för alt deraf tillverka halfylle-väfnader, som nili mängd inkomma från utrikes orter. Då man så mycket möjligt alltid bör söka underlätta inhemska industrien, så borde man väl icke belasta det garn, som föiädlas inom Riket, med så hög tullafgift, som nu å delsamma blifvit bestämdt, åtminstone icke förr, än det visas, att vi inom Riket kunna spinna dylikt garn. I afseende på tullbestämmelserna å artikeln ull, tyckes Utskottet hafva handlat mindre välbetänkt, hufvndsakligen hvad afgiften å den gröfre sorten beträffar. Denna sort, som i handeln kallas Islands ull, är belaggd med 4 sktullafgift per B., och kostar i utlandet omkring 12 sk, hvaraf synes, att den kommer att draga 331 procents tull, utom öfriga omkostnader. Då de millioner B Ull och de tusentals alnar kläde förutan alla andra ylleoch halfylieklädnader, som årligen införas till Riket, tydligt visa, att ull under närvarande tidpunkt icke på långt när kan produceras inom Riket för allmänhetens behof, och då denna ifrågavarande ullsort egentligen användes lill den fattigaste medborgare-klassens beklädnad, så hemställes, huruvida det var rimligt eller Utskottet värdigt, att beskatta denna klass med en så hög tullbestämmelse, som 331 procent af varans värde. Ehuru man måste medgifva att klädesfabrikationen under sednare decennium icke obetydligt framskridit på förkofringens bana, så väl i anseende Lill quantite som qualité, så måste ändock hvarje opartisk medgifva, att den ännu icke på långt när upplvller nationens behof. Af de underrättelser, som blifvit Utskottet meddelade, är upplyst att icke fullt 900,000 alnar kläde tillverkas årligen inom Riket.
(upp). Ja, tror du inte, jag gör det, då? Lars Anders. Hellre än jag hålls och bygger i stenröset, så ska du få ta’ mina kalfvar, tills du stryker med. Jan Anders. Ja, hellre än jag går och arbetar ihop med dig, ska din leda käring få tjufmjölka mina kor en gång om da’n. Brita Stina. Hvad säger gubbkräket? Jan Anders. Jo, han sa’ det, du. Leda käring, sa’ han. Du har alltid varit en snålvarg, Lars Anders. Men att du var så snål, så du inte var karl för att bygga en gärd’sgård, det trodde inte jag en gång. Lars Anders. Snål! Har jag inte bjudit dig på gök kanske? Har du inte setat och sväljt och stoppat dig full med kaffe och dopp och det goda brännvinet? Jag ska säga dig, att jag är karl för att göra gärd’sgård’n ensam, om jag vill, och bestå hvar enda bit. Men om du släpper dina kor dit, så de rakar undan så mycket som en rutten enbuske, så stämmer jag dig för tinget, det gör jag. Jan Anders. Jan Anders. Det kostar såpa te tvätta en neger hvit. Och du är väl inte så helig, du heller. Lars Anders. Vill du tiga din treling till padda. Jan Anders. Hvad sa’ du, din skråe. Lars Anders. Skråe sa du, din etterpösa, din ovetting, bullerbas, buffel, hedning, turk, tatare, illbåting, krabba och Rosinante. Jan Anders (slår till honom). Akta dig, du pepparnos, din muffser, skåpuk, tjuf, skälm, rackarekneckt, stinbälger, satansängel, herodian och tyran. Brita Stina. Han kommer in hit och börjar slåss. Jan Anders (vid dörren). Kom hem till mig, du. Lars Anders. Jag ska ge dig, elemenskade åkerbrukare. Jan Anders (nästan ur stånd att få fram ett ord). Fördubblade, pietist, maximum och minimum. (Ut.) (Slagsmålet börjar, medan gubbarna stå på hvar sin sida om bordet.
Buldansoch Segelduks, Fabriker: Latcuns-Tryckerier: Lobolts-werk: Degel-Fabriker: Flors Linne Fabrik: Gewärs-Factorier och Glasbruk, wörderås lika med andre Bruk och Inrättningar, enligt hwad här ofwanföre är stadgadt, och erlägga lika procent i Bewillning. Giasbläsare., i Fem Clatzer: 8, 6, 4, 3 och 2 R:d. Glasoch porcellins-Förare: Hufwudmannen, 20 R:d. Hwarje medföljande Mansperson, »0 R:d. Dito - Qwinsperson, e R:d. Dock iakttages för öfrigt hwad som angående Hästhandlare är stadgadt. Lalkugnar, der kalk b.annes ti» afsalu, i Fyra Claber: io, 6, 4 och 2 R:d. Kirm - 2748 Den 18 Augustt. KimrSks-Bruk, i Twenne Claier: 8 och4R:d. Klinge' och Bajoners-Smiden, i Twa Closter: 2s och »6 R tz. Krut'Bruk wörderås lika med andra Inrakkningar, enligt hwatz ar stadgadt, och erjäocia lika procent i Bewiilning. Destulom erlägges Sexton Skikingar för hwarje tiäwerkad Centner Krut, enligt attest frän Kongl. Krigs, Collegium. Widare wörderås till erläggande af Bewillning, enligt ofwanstaende grunder: Lädergarfweriec: Gijeslagerier: Pappers-Bruk: Porcellins-Bruk: poudre, och Stärkelse-Bruk: Repslageri-Bansr:
Men visst är att utvecklingstanken, ehuru icke i den omfattning vi ge den, förblir den för Goethes tänkande centrala. Denna tanke är vårt århundrades stora idé. Alla andra idéers värde afgöras ytterst genom deras ställning till denna. Men till dess anhängare räknar jag ej dem, hvilka söka bevisa evolutionslärans och kristendomens öfverensstämmelse! Det verkliga tänkandet och den verkliga tron – som båda äro fria från den lutherska eller den reformerta half-förnuftigheten – inse att världsstriden, som under detta århundrade pågått och under det nästa kommer att afgöras, gäller denna fråga: Antingen är människan i denna tillvarelseform sig själf nog eller är hon det icke. Är hon det – som evolutionismen lär, så snart den blir följdriktigt förstådd – då är människan färdig med tron på alla andra uppenbarelser än dem, hon under sin egen utveckling gifvit sig själf och alltjämt kommer att gifva sig angående lifvets ursprung och mål. Är hon det däremot icke – som den katolska kyrkan följdriktigt lär, utan några bibelkritiska och evolutionära kompromisser – då bör hon åter gifva sitt förnuft under trons lydnad. Ett tredje duger lika litet för tanken som för tron. Det var detta antingen-eller inför hvilket man stod i århundradets början under den katolska reaktion, mot hvilken Goethe med hela sin natur och hela sin öfvertygelse kände sig fientlig. Det är inför samma antingeneller som de två stora andliga världsmakterna – evolutionismen och katolicismen – i nya former under nästa århundrade komma att utkämpa samma strid. Nu som då finnes en möjlighet af katolicismens tillfälliga seger under en »makternas skymning». Men endast för att senare nödgas vika från en ny och fagrare jord, där mänskligheten för alltid skall återfinna sina – i tidernas morgon med dualismens inträde – förlorade guldtaflor, på hvilka enhetsmedvetandet var inristadt, innan fiendskapen mellan »köttet» och »anden» dref henne ur det eden, hon behöft hela utvecklingen för att i högre mening återvinna.
Och dock fans det stunder, när hon kunde få en känsla af ensamhet, och det var, när den tanken kom för henne: »Skall väl detta räcka?» Men så kom hennes man till henne, kysste henne eller drog henne ner på sitt knä, och då rodnade hon af glädje, gömde sitt hufvud vid hans bröst och sade, att hon var bra barnslig. Hon var så lycklig, att hon kände fruktan, därför att han var henne alt för kär. Det är tusen småting, som väcka en misstanke, och Elsa fick tidigt nog den idén, att hennes man ville dölja sitt föregående lif för henne. Med misstanken skärptes hennes uppmärksamhet. Hon lade på minnet en mängd småsaker, som hon själf såg eller kunde få höra talas om, i synnerhet när mannen hade främmande. Hon kombinerade dem. Hon gjorde hypoteser, hvilka hon pröfvade, men fann odugliga. Så hände det en dag, att en af hennes mans gamla regementskamrater hade kommit på besök. Herrarna sutto på gården vid ett glas punsch och rökte cigarr. Elsa skulle gå fram till fönstret för att säga dem ett par ord, då hon hölls tillbaka af ett skallande gapskratt. Det var ett sådant där obetvingligt och dock dämpadt skratt. Det kommer från magen och skakar hela menniskan. Det låter rått, muntert, tvetydigt, uppsluppet, kittlande, som när man skrattar åt något oanständigt. Det var något, som tvang henne att stå stilla. Då hörde hon den främmandes röst midt under skrattet: »gamle fruntimmerskarl», och så ett »tyst, tyst» från hennes man. Elsa tryckte båda händerna mot ansigtet och steg baklänges. Hon var alldeles blek. Och hon hörde ett samtal, sådant hon aldrig hört förr, afbrutet af korta skratt och det sakta plaskandet af glas, som fyldes. Blodet rusade till hennes kinder. Allting stod som ett kaos för henne. Detta var det då, hon anat, detta, hvilket hade stött henne tillbaka redan som nygift. Han var liderlig under en främmande mask. Liderlig! Det var just ordet. Hon mumlade det halfhögt för sig själf. — Liderlig. — Det var där, han tog all glöd från, när han omfamnade henne. Hade hon ej känt något sådant, alt från bröllopsnatten, fast hon blundat därför?
Län som flere å Wisingsö bosatta personer meddelat i frågan om sökt nedsättning i lösen för de dagsverken, Wisingsöhetnmanen böra till Wisingsborgs Kungsgård utgöra, (se Betänkandet N:o 28) och af hvilka yttranden de slutsattser synts Utskottet gifna, nemligen att, då i allmänhet sädes-afkastningen icke kan påräknas till högre än 3.‘dje å 4:de kornet, jordmonen icke är att anse för fullt bördig; att, då skog icke finnes utan äfven bränsle måste från fasta landet afherntas, nödigt skydd emot stormar för Ekeplanteringen skulle komma att saknas; samt att, om Wisingsö, såsom anledning är att förmoda, hvilar på kalkberg utan tillräckligt djupt jordlager deröfver, jordmonen väl kan vara mera drifvande och plantorne, i följd deraf, komma att hastigare utveckla sig, men att desse deremot också förr torde torrka samt i allmänhet icke lemna fullt godt virke. Med hänsigt till desse ännu outredde, men på frågans afgörande väsendtligen inverkande omständigheter, föreslår Utskottet, att Rikets Ständer, såsom svar å den Nådiga Propositionen, underdånigst anhålla, det Kongl. Maj:t måtte, till utrönande af jordmonens å Wisingsö tjenlighet äfvensom aflocalens lämplighet i öfrigt till Ekeplantering, låta anställa ny undersökning af sak* St ats-Ut skottets Utlåtande N.-o 30. g kunnige personer och i närvaro af ej mindre Konungens Befallningshafvande i Länet äri äfven af någre i orten boende kunnige och redlige män; men derjemte till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att, savida beskaffenheten af Wisingsö finnes så tjenlig, att den påbörjade Ekeplanteringen anses böra företrädesvis der fullföljas, äfven låta vidtaga de i den Nådiga Propositionen föreslagne nödige åtgärder. Stockholm den 29 Mars 1834. Ankom till Exp.-Utsk. d. 29 Mars kl. 8 eft. m.