Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ha vi ej förut kommit i tillfälle att direkt uttala det, har det sannerligen mera berott af att lämplig anledning saknats än af något annat; nu må det dess hellre sä- gas, och sägas rent ut: ingen kan varmare än Idun gilla och hylla den humana idé, som ligger till grund 2 Väl veta vi, att krigsväsendet icke kan afskaffas i en handvändning, och att vi nog såsom ett nödvändigt ondt ännu en tid måste uppehålla det så kallade » försvaret *. Men på samma gång vi medgifva detta, våga vi också påstå, att det bättre anstår den kristligt bildade kvinnan att verka för mellanfolkligt broderskap, lagliga skiljedomstolar för afdömande af internationella tvistefrågor och stadigvarande fred än förstärkande af den våldsmakt, som ändå aldrig förmår skänka land och folk den ringaste grad af nationel trygghet. Den kristna kvinnans mision är icke att egga männen till fortsatta blodiga våldsbragder, utan att stifta försoning och frid mellan kristliga grannfolk. Det senare bringar otvifvelaktigt mera välsignelse och lycka öfver familjer och hem än det förra och innebär i sig en högre och ädlare fosterlandskärlek än den, som sträfvar att på råa, i bästa fall gagnlösa krigsrustningar offra sista skärfven af fosterlandets tillgångar. 6 E / e. Höstslask. Ett » inlägg ». in okände herr Daniel F — m! Ni skref i ett af Iduns senaste nummer om » Modernt nomadlif », om höstflyttningen, hvars nödvändighet det är fruarna förbehållet att inse, medan skapelsens herrar, distraherade af mångahanda omsorger, anse, att den faller öfver dem för deras synders skull, och begagna den — enligt hvad Ni delgifver Iduns läsarinnor — till att grundlägga ett litet angenämt utomhuslif. Jag tar mig friheten fråga Er i egenskap af författare till artikeln » Modernt nomadlif » — vår tid är ju » krafvens » och » spörsmålens » tid — hvad i all världen en af dessa skapelsens herrar ej kan begagna som svepskäl, när han finner sin lilla våning för trång, och när lusten att » vifta » litet — det är ju så det heter — kommer öfver honom?
Då emellertid erfarenheten ådagalagt, atfr mången sådan mätare, som här afses, af en eller annan orsak ej kommit att aflägga ed, hafva Rikets Ständer utbytt ordet edsvuren emot uttrycket af offentlig myndighet antagen. Bland de i 21 § uppräknade broit, hvilka ej må åtalas af annan än målsegande, finnes ej upptaget det i 5 § 3 mom. omförmälda fäll, att någon vid handel eller eljest, då varor efter mått eller vigt skola aflemnas eller emottagas, bru - Expeditons-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185. 15 kar sådant mått eller vigt, som cj är behörigen stämpladt eller märkt. Då emellertid jemväl detta fall icke synes vara af någon allmänt vådlig beskaffenhet, så vida ej handeln skett i Kronans magasiner, vid inoch utlastning å fartyg, eller i öppna bodar eller magasiuer, der handel och rörelse idkas — såsom orden lyda i 12 § af Kongl. Stadgan om mått och vigt den 31 Januari 1855 — hafva Rikets Ständer ansett sig, dock med berörda restriktion, böra från allmän åklagares åtalsrätt undantaga de i 5 § 3 mom. af detta kapitel omförmälda fäll. Deraf redaktionsförändringen i 21 §. I 22 § har ej vidtagits annan förändring än att den, sorn gjort sig skyldig till stiaff efter 3 eller 4 §, skulle kunna förklaras förlustig medborgerligt förtroende för alltid, — en förändring, betingad lika mycket af brottens natur, som af de straff, derå kunna följa. 23 KAP. Örn bedräglig, oredlig eller vardlös gäldenär i konkurs. De här förekommande bestämmelser äro i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den af Rikets sednast församlade Ständer beslutade och af E. K. Maj:t utfärdade nya Konkurs-lag. Några få, i Rikets Ständers tanke mindre lämpliga, afvikelser derifrån hafva dock egt rum, hvarjemte Rikets Ständer funnit ett par förändringar i öfrigt vara i detta kap. nödiga.
Hade jag nu der emot räknat drawback efter 65 få, så hade jag fått 3j gånger 65, hvilket hade gifvit clt resultat, som i del närmaste motsvarar tullen på råsockret.— Jag anhåller om bifall till Utsk:s betänk. Frih Raab: Då Hr Hjerta, som förut yrkat ålerremiss, derifrån afslålt och begärt bifall lill betänk., så anhåller jag på det högsta om afslag å detsamma och bifall å Hr Skogmans förslag. Jag ber att fä tillägga, all hvad Ilr Hjerta nu yrkat i afseende pä beräkning af tull för sirap, instämmer icke med de åsigter Hr Hjerta förut uttalat, alt man bör söka lemna den fattigare folkclassens förnödenhetsvaror för det bästa möjliga pris. 336 Den 20 Januari. Öfverläggningen om drawback för socker förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bi föl le det af Utsk. i afseende på drawback för socker nfgifna förslag. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade besluta, att för ett fö topp-, candioch kaksocker må erläggas en drawback af 4 sk. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade, att härvid ja varit öfvervägande. Hr Hjerta begärde votering och yttrade derjemte: Jag anhåller att få göra den förfrågan hos Hr Gr. o. Landtm., huruvida det må vara mig tillåtet att erhålla contrapropos. pä ålerremiss. Då i anledn. häraf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att något hinder för bifall till denna Hr Hjertås begäran icke förekom, anmälde och yttrade sig Frih. Åkerhjelm: Såsom jag fattade Hr Hjertås sisla yttrande i ämnet, så afstod han från sitt yrkande af återremiss och begärde bifall till betänk, hvarföre jag nu skulle anse mindre lämpligt om contrapropos:n nu ställdes på återremiss. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Midt för Skräddaregränd. Red. L ä r a r i n n a. För en anspråkslös och van lärarinna, som är kunnig undervisa uti vanliga skolämnen, språk, musik och handarÄ r det fråga om, huru ni bör göra och b e - sluta, så bortse frän all sjelfviskhet och lyssna beten, är plats ledig för undervisning till den röst, som ropar i edert inre, ty det af en 12-årig flicka, att vara hennes är Guds röst, och man måste mera lyda G u d sällskap och för öfrigt gå husmodern än menniskor. tillhanda. Svar med uppgift om ålder Kansaka vidare opartiskt de känslor, ni h y - ser for den man, m e d hvilken ni vill förena och lönepretentioner m. m. sändes till edert öde, och förvissa eder säkert o m halherr C. Fjästad, Qvartinge, Mariefred. ten af hans. Intet bör antagas oprofvadt. Förhasta ner allt. Glacéhandskar: 4 knappar, breda silkessömmar kr. 2: — 6-knapps Mousquetaires kr. 2: — Med. Dr ERNST SALÉN, Ögonläkare. Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. i l O - l 12 f. m. Pianomagasin. För instrumentens bestånd ansvaras. Äldre Pianos tagas i utbyte. OBS. Ständigt lager af Flyglar från Bliithner och Pianinos från G. Schwechtens berömda fabriker. GUST. PETTERSSON &amp; Komp., 38 ROLAND MARTIN Tandläkare Regeringsgatan 38. Flyglar, Tafflar och Pianinos från J. G. M a l m s j ö. [35] Vasagatan 1 0, Stockholm, snedt emot Centralstationen. 26 A, K U L L I tr. upp, kl. 9 — 10 f. m.; 13 — 44 e. m. 24414) Doktor CD. Hvardagar 2 — 3. Allm. telef. Fruntimmerssjukdomar, Förlossningar.
Våra vigtigaste samhällsbehof, vara lefnadsvanor, våra tillgångar, ja! tili och med oskiljagtigt förenad med våra communicatious-sätt, hvilka alltid utgöra ett väsendtligt vilkor för ett folks bildning, näringslif och trefnad? Hvad kan af Rikets Ständer uträttas till folkets bästa, då ej en gång de kunna blifva enige om, att begära uteslutandet af ett lagbud, som hvarje Svensk anser olagligt tillkommit, som derföre icke lefver i folkets hjertan, sorn således har det Öde, att med syndens kraftlöshet påkallas inför Lagarnes tolkare, och hvars så ofta afvända kraft nedsätter Grundlagens helgd, $tyrelsens anseende, på samma gång det uttröttar folkets upmärksamhet, jäktadt af ovissheten, huruvida författningen påkallar en trotsande olydnad eller ett hånande åtlöje? Jo! Mine Herrar! Låtom oss alldrig misströsta. Låtom oss alldrig gifva upplysningens och frihetens sak förlorad! Låtom oss begagna enighet, lugn och kraft till rättelse af de misstag, hvilka den upmärksamma åskådaren af tidens tilldragelser lätt inser icke äro gerningsmännens i5 H. 3 34 Den 2 Mars f. m. skulld, utan böra tillskrifvaå sådana misstag, hvarigenom vissa interessen obetänksamt draga en ögonblicklig fördel af den slutna sedlen, under det de lyckligtvis öppna ögonen på hela Svenska folket. Låtom oss ännu förtrösta på Konungamagten. Om än alla Stånden varit enige uti Tryckfrihetsfrågan, hade de dock endast afgjort beslutet, utan att kunna fullända det. Beslutets fullbordande hade tillhört i alla fall en annan magt.
Dä i den mobn msn gör sig reda för betydelsen ak ett Lsnk-s^steme ocb för verkliga uppbokvet till kiIrets ätänders rätt att drjkva Lankrörelse bär i Lonrket, It. 8t:r tvifvelsutan skola inse bvaö som i förevarande timne I>ör beslutas, bssva iärenarle Dtskotten, i öfverensstämmelse meri bvaö uti Letänkandet N:o i4 blifvit oi 8tstsoeb Lanco-Dtskotten anmält, trott sig böra lata en framställning bärom föregå ris egentliga motiverne för ifrågavarande Lagförslag. tillkomsten af ett Lolag, vare sig för Bankrörelse, eller till berlrifvancle sk annat företag, grunrlar sig antingen pä /ia/reiets rr//»rö/rn<i eller pä en xersär/rk /irrgsrr/rnrngs-^ct. I senare fallet kallas urkunrlen för Bolagets bildning ett /vrrvr/egr«nr eller en octro^: i förra fallet ater är cleo blott ett ensär/rit flonterrct. Dä ett privilegium eller en oetro^ utgör Lolagets grunrlval, bör rlemia serskilda Lagstiftninzsact icke allena utstaka lie Lolaget tillerkänrle lätliglieter ocl, förmaner, utan äfven bestämma villkoren eller garaotierne för uppfyllandet as rless förbioclelser. Dtlätande, IVto >6. 205 ^iär deremot ett Lolag bilöar sig genom enskilöt 6ontract, kan öet inga anrlra rättigbeter eller köimäner cga, än riem allmänna Lagen medgikver, ocb bebösver icke eller unöerkastss snöra villkor eller garantier, än öet sk^riö samma Lag lemnar ät en bvar, som meö Loisget tar att göra.
Län, ansåg Directionen sig icke böra underlåta, att bereda en möjlig verkställighet af Eders Kongl. Majrts landsfaderliga afsigt, genom ifrågavarande partie Hafras afsändande härifrån till Sundsvall. Att denna Directions åtgärd instämde med Eders Kongl. Majrts Nådiga vilja, har Eders Kongl. Majrt täckts förklara, genom den Nådiga Stadfästelse, som deråt i Riksens Ständers Kongl. Brefvet elen a3 Januarii 1819 blifvit leranad. Frågan om Hafrans godtgörande oell ersättning för de uppkomne kostnaderne för densammas transport m. m., hvilka sednare egentligen utgjort föremålet för Revisorernes uppmärksamhet, har, oaktadt de flere Nådiga påminnelser Eders Kongl. Maj:t derom gjort mig Fock, icke kunnat i underdånighet anmälas, förrän vederbörligt qvitto å Hafrans afleverering i Norrige erhållits, hvilket först kommit Directionen tillhanda den a3 sistlidne Februarii, och innan alla Räkningar i och för transporten inkommit, samt de Anmärkningar, som dervid uppstått, hunnit afgöras: skolandes Direction, örn det ena och andra, underdånig hemställan ofördröjligen göra. 7:0 Förskottet till Lyckeby Krono-Qvarnars reparation är nu mera till två tredjedelar med upplupen ränta Magazins-fonden betaldt, hvarom Direction anmälan gjort, i det underdåniga Utlåtande, som Direction afgifvit, till följe af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss i ämnet, från Dess Krigs-Expedition. 8:0 Hemställan om ersättning för den till taktäckning å Eder Kongl. Majrts Slott samt å Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Palats ifrån Magazins-Inrättningens förråd utlevererade Koppar, har Eder Kongl. Maj:t uti Dess först åberopade Nådiga Bref af den 17 sistlidne Januarii förklarat, böra genom Revisorers Berättelse. Dess Kammar-Expedition i underdånighet anmälas. 9:0
Fast jag aldrig drömt om, att jag mera skulle återse honom, känner jag mig på ett oförklarligt sätt efter hans död mera ensam än någonsin. Och för att döfva den förfärliga oro, som plågar mig, griper jag till pennan och försöker rita det äreminne, som jag talade om till min hustru. Jag tycker, att jag har något, som jag borde få förlåtelse för, att jag svikit denne vän, hvilken aldrig svek mig, att jag vill göra något godt igen, som jag förbrutit. Jag vet icke, hvad det är. Jag vet icke att jag förbrutit något mot honom, eller om det är döden, som narrar mig att känna det så. Men gripen af ett underligt begär att pina mig själf med att framkalla minnet om den döde, skrifver jag, och jag lägger dessa blad in i boken om mig själf. Ett ungdomsminne. Det fanns en tid, när jag lefde i den illusionen, att man kan rädda till lifvet den människa, hvilken för en själf är liktydig med bevarandet af tron på lifvet själft. Men det ar länge sedan nu, och när jag tänker därpå, grips jag af medömkan med den, hvilken som jag skall vara dömd att försöka det omöjliga. Jag vet ej, hvarför jag just i dag skall sörja den man, hvilken tog min ungdoms vänskap som ingen annan, den ende, af hvilken jag icke fått minnet af ett missförstånd eller en tid, då mellan oss härskade den trötta ljumhet, hvilken andens halfherrar finna naturlig. Jag ser honom för mig i dag, som jag ej gjort på länge, ser hans långa, magra gestalt, hvilken såg ut att endast kunna bäras upprätt, emedan han liksom aldrig visste, hvar han skulle göra af den, när han satt, ser hans knotiga, skägglösa ansikte med de svällande läpparna och de fanatiska ögonen under ett lågt hårfäste. Jag tycker mig ännu höra hans stämma från den tid, då vi möttes på främmande jord och tillsammans drömde Alexandersdrömmar om de eröfringar, hvilka blifvit oss lofvade i purpurglansen af ungdomens fantastiska tro. Reinhold hette han, och jag skrifver hans namn med den heliga känsla, som kommer af, att jag vet mig rita grafskriften öfver en död.
Och som, enligt hvad utredt blifvit, Slaten icke tillskyndas någon förlust genom den föreslagna jordafsöndringen, hafva, vid öfvervägande af detta ärende, Rikets Ständer, med afseende jemväl å den behöfliga utvidgningen af Husie församlings kyrkogård, under ofvanberörda vilkor till samma afsöndring samtyckt. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Augusti 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Aug. 1854. Presle-Ståndet den 18 Borgare-Slåndet den 18 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående pension på Allmänna lndragnings-stalen åt 2;ne Af vittrings-landtmätare i Norrbottens län, m. m. (Stats-Utsk:ts Utlåtande, N:o 210.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fått emottaga E. K. Mils Nådiga Proposition af den 18 nästlidne April, med tillkännagifvande, hurusom E. K. M:ts Befallningshafvande i Norrbottens län hos E. K. M:t underdånigst anfört, att bland åtgärder, hvilka ledde till uppodling samt utveckling och förkofran i ekonomiskt hänseende af länet, afvittringen intoge förnämsta rummet, hvadan påskyndandet af dess fortgång och fullbordan vöre 192 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrifvelse af den 6 nästledne Junii, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, yttrat Eder anse en tillsyn be - Konungens Nådiga Tall 373' höflig i afseende på handhafvandet af Författa ningarne angående lättjefulle och oordentlige, samt dymedelst, eller ock genom föröfvade brott, oeh derföre undergångne bestraffningar, syssellös!? personers användande till allmänt arbete ■vid Arbetsoeh Förbättrings-Inrättningarne, elller, .i brist af utrymme derstädes, å Fästningarna, 1 medelst' hvilken tillsyn öfverskridandet af de i dessa Författningar utstakade gränsor kunde afböjas, och så väl enskildt lidande, som Sta-; tens betungande med onödiga kostnader, före-1 lommas. * Sedan Jag, i detta ämne, inhämtat yttrande af Justitioe-Cantzleren jemte flere härvarande Landshöfdingar, och äfvenväl hort Högste Domstolen, samt Mitt, Stats-Råd, har Jag funnit något tillägg, eller förändring, i de härom, tid efter annan, utkomne nu gällände Författningar ej erfordras; och Jag hyser den förmodan» så val, att anledningarne till klagan öfver missbruk af dessa Författningar redan upphört i de Orter, der JLän.-Correctior^huselier Arbets-In-i rättningar kommit i stånd, sorn ock, att de än vidare skola försvinna, om sådana inrättningar, efter gifne anmaningar och föreskrifter, i öfriga lärn vinna fullbordan. Jag har alltså endast till Justitioe-Cantzleren, öfverlemnat, alt tillse efterlefnaden af ifrågavarande Författningar» och att de ej missbrukas, eller öfverträdas; dervid jag tillika fästat den befallning, att närmare göra sig underrättad om förhållandet och o.rsakerne, hvarföre i flere Fän sådane Arbetsoch Corrections - hus ännu icke blifvit inrättade s samt derom till mig med yttrande inkomma. Konungens Näiliga Tal. Vidare håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig Skrifvelse af den 29 sistlidne Maj, förmält,att med den i all
April. der, till deras utöfning, de förre organiserat, de sednare vak, ett mindre antal at Ständernes egne Medlemmar, så tror jag, att då, åt en sådan Corporation af Lagstiftare, den rättighet är öfverlemnad, att för upptäckte Em. betsfel, befordra till omnämnde ansvar, måtte äfven den lika vigtiga fastän mera liberala rättighet, vara denna Corporation öfvtrLranad, att då inga Einbetsfel blifvit upptäckte, få ifrån depna påföljd befria. Då nu ett Constitutions Utskott, i afseende på egne anmärkningar å Embetsmäns åtgärder nästan dageligen utöfvar denna sednare rättighet, nemligen, att genom anmärkning icke hänföra till ansvar, när sådant af begångit Embetsfel icke blifvit påkallat; har jag trott, att äfven så vöre förhållandet med de ifrån RiksStänden till Utskottet remitterade anmärkningar, emedan i afseende på deras behandling, hvarken Lagarne föreskrifva eller sakens natur föranleder till något olika behandlingssätt med de förra. Regerings-Formens lcy §. 2 Momentet säger: ”Frågor uti detta ämne, kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Utskott än Constitutions-Utskottet hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr än sistnämnde Utskott deröfver blifvit bordt.” Riksdags-Ordningens 29 §. grundad på 107 §. Regerings-Formen iöreskrifver hvilka ordalag och Förmer vid en sådan framställning böra nyttjas. Nu följer således efter min tanka härutaf, aft 406 Den 1? April. anmärkningar, som i denna ordning blifva till C.onstitutions-Utskottet remitterade, och som kunna, af Anmärkaren påkalla lo6:te eller jo?:de' §:s tillämpning af Regerings-Formen, skola der Upptagas och med anledning af dessa anmärkningar uti de med ämnet gemenskap ägande Protocoiler, Beslut och Föredragningar noga undersökas, om den anmärkte Personens åtgärder, bör enligt någon af dessa §:r behandlas, eller om han från deras ansvar bör befrias.
Från nästan alla tider finnas också berättelser om hur pöbeln med förkärlek nedkallat död och förbannelse just öfver de män, som snarare varit förtjänta af att bespisas med en offentlig hedersmåltid. Pöbeln är att likna vid ett stort vatten, hvilket allt efter de olika ingeniörernas afsikter kan ledas att drifva de nyttigaste hjul eller öfversvämma och förgöra. Det har visserligen funnits ingeniörer, som midt under en revolutions vildheter kunna få detta vatten att, genomskinligt och källklart, spela i vackraste regnbågar, men just den möjligheten att snart sagdt hvilken hand som helst i lidelsens ögonblick kan slå undan dammborden håller samhället i en ständig osäkerhet. Det är ingen klok hushållning att, medan vi förskansa oss mot farsoter och utländska inkräktare, vidmakthålla härar af otämda hunner midt inom våra egna gränser. En dag hvad det lider kunna dessa hunner uppresa sig okallade och då står hela vår odling i ljus låga. Det är därför man icke kan annat än önska att någon riksdagsman, som verkligen åstundar att förknippa allvarliga uppgifter med sitt mandat, utan dröjsmål skall väcka en motion, att riksdagen måtte ingå till k. m:t med anhållan om pöbelns snara och fullständiga afskaffande. Det är visserligen rimligt att en sådan motion finge bereda sig att i förstone möta betänkligheter och segt motstånd. Å ena sidan skulle de maktägande måhända tänka ungefär sålunda: Om vi en gång råka ut för missödet att få en riktigt usel regering, kan denna tilläfventyrs dock alltid stödja sig på pöbeln. Med pöbelns hjälp kan man till och med upprätta envälde och skapa tyranner. Å andra sidan kunde det finnas en och annan partiledare, hvilken, om pöbeln helt och hållet afskaffades, plötsligt skulle känna sig som en galeja utan segel. Han skulle därför troligen säga till sig själf: Om vi icke bibehålla pöbeln, huru skola vi väl då, när nöd kräfver, hastigt kunna göra en kupp ? Advocerande lagtolkare, egennyttiga rådgifvare och lustighetsmakare af tarfligaste slag skola samla sig kring tronen utan att det längre finnes någon makt, som förmår att drifva bort dem.
Genom Kongl. Förordningen dén 28 Juni 1798 stadgas, att Magistrater och Kronofogdar skola Öfver de till deras åtgärd öfverlemnade utmätningsmål hålla dagböcker eller diarier samt för hvar tredje månad inom tolf dagar derefter insända utdrag af dessa dagböcker till Konungens Befallningshafvande, vid En R:drs vite för hvarje överskjutande dag. Till förut gällande föreskrifter om hvad i nämnde dagböcker borde intagas, blefvo sedermera genom Kongl. Förordningen den 21 Mars 1835 ytterligare bestämningar lagde, utan att dock någon ändring gjordes uti hvad 1798 års Förordning stadgat. På* enskild persons angifvelse tilltalades en Kronofogde för det han under nära fyra års tid försummat att till Konungens Befallningshafvande insända omförmälta diariiutdrag och för de omsider insända utdragens ofullständighet. Det upplystes, att Kronofogden mera än fem år efter utfärdandet af 1835 års Förordning hos Konungens Befallningshafvande begärt förklaring af hvad nämnde Förordning angående exsecutionsdiarierne stadgar, men att Konungens Befallningshafvande afslagit denna begäran, med erinran derjemte till Kronofogden att insända de felande diariiutdragen, hvilka derpå efter ytterligare fyra månaders dröjsmål inkommit, ehuru i ofullständigt skick. Åklagaren yrkade, att Kronofogden måtte fällas till dagaböter, uppgående, enligt uträkning, till 4,060 R:dr banco. Konungens Befallningshafvande, inför hvilken åtalet blifvit anhängigtgjordt, ansåg det i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 stadgade vite ej vara i detta fall tillämpligt, hvarföre och då någon förlust eller skada för fordringsägare icke genom Kronofogdens underlåtenhet uppkommit, Konungens Befallningshafvande dömde Kronofogden att för försummelsen att insända diariiutdragen och för de insända utdragens ofullständighet böta tre månaders lön till nästa fattighus.
Hr Rosenblad har uppgifvit ett exempel på en förmyndare, som skulle varit så hård, alt han ej ville understödja sin pupills gamla mor. Kanske var ej den ränta, som tillkom myndlingen, större, än som natt och jemnt åtgick till dess uppfostran, hvarförutan denne skulle hafva blifvit oduglig för sig och fäderneslandet. I samma stund som man förbiser samhällsordningen vid lagstiftning för fattigvård, så tillskapar man fattigdom i stället att förekomma den. Man må komma ihåg, att inom slägter individ, som kan försörja sig, derföre icke kan ensam bekosta andras underhåll. Slägtskap gör dervid alldeles ingenting. Alägger nu lagen sådant, så tillskapas ju obestånd för en eljest behållen; är sådant rätt? Hr Ri b b i n g, A r v i d: Jag instämmer med Frill. Sprengtporten deruti, att denna § förtjenar noga uppmärksamhet. Det har tyvärr ofta inträffat, att förmyndare ansett sig icke äga rättighet att utaf deras pupillers tillgångar lemna bidrag åt desses behöfvande fattiga föräldrar; men det är en allmänt känd sak, att domaren genom sin ed förbinder sig att dömma, icke allenast efter Sveriges lag, utan äfven efter Guds lag. Efter denna sednare är det en bestämd skyldighet för barnen att vårda sig om sina föräldrar och bidraga till de - 384 Den 12 Mars. ras underhåll, och då elt af våra Söndags-evangelier innefattar en förebråelse för underlåtenhet af denna skyldighet, der det heter, att då de lagkloke förhindra barnen att understödja sina föräldrar, så hafva de dermed gjort Guds bud om intet; så torde, derest denna auetoritet får gälla, domaren efter sin ed kunna och böra i detta hänseende tillämpa Guds lag, på hvilken den borgerliga lagen alltid bör grunda sig. I motsats med Frih. Cederström skulle jag derföre vilja säga, att det icke går an att taga bort den i fråga va r. §:n. Den grannlagenhet, som af de begge värda ta larne, Frih.