Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så t. ex. har man för någon tid sedan kommit under fund med att i kassorna i Carlskrona fanns ett öfverskott af 60 å 70 tusen rdr, om hvilket ingen der visste, och för hvilket ingen der kunde redogöra. Och ändock betviflar Frih. Stjernstedt nödvändigheten af en förbättring härutinnan. Jag skall nu bedja att få yttra några ord om anslaget till flottan och om de medel, som jag föreslagit för att erhålla tillgångar dertill. Jag har föreslagit, att nybyggnads-anslaget skulle höjas till 1 million om året; men jag har icke föreslagit någon förökning i exercis-anslaget, emedan jag ansett, att de tillgångar, flottan för närvarande eger, om de fördelas på ett förnuftigt sätt, skola vara tillräckliga äfven för exercisens bekostande. När således Sjöministern begärt 756,000 rdr till nybyggnad och 190,000 till exercis, eller tillsammans 926,000 rdr, så har jag blott begärt nybyggnads-anslagets höjande med 838,000, och alltså mindre än Grefven. Men jag har begärt att detta anslag skall uppföras på ordinarie stat, emedan jag bestämdt vet att, med den utveckling sjökrigsvetenskapen i våra dagar tagit, det skall blifva omöjligt att med mindre ordinarie anslag hålla vår flottas materiel uppe. Jag har dessutom föreslagit ett extra anslag af 1 million, ty jag anser det vara nödvändigt för flottans snara nybyggande; men det står dock Stats-Utsk:t och R. St:r fritt att bevilja det ena och afslå det andra, i fall de vilja, i och för sjöförsvarets iståndsättande, att vi skola krypa fram, i stället för att gå. Men krypa böra vi åtminstone säkert, men icke osäkert. En jemförelse emellan Svenska och Danska marinerne, hvilken jag här har i min hand, utfaller fullkomligt till fördel för Danmark. Dessutom kommer denna flotta inom kort att ökas med 1 pansarkorvett, 2 pansarfregatter, hvaraf 1 fregatt är beställd i England och 1, Peder Skram, pansarklädes, hvarjemte skeppet Dannebrog förvandlas till pansarkorvett.
Ungdomens undervisning bestrides i tvänne skolor, nemligen en lärdomsskola, stiftad år 1474, med en Rektor, 2 Kolleger och i medeltal 40 lärjungar, samt Lancaster-folkskolan, anlagd år 1835 på stadens bekostnad, delen af staden lönad lärare meddelar undervisning åt omkring 100 barn. Krouo-Ceutrai-hospitalet har i medeltal årligen hyst 300 patienter, men är flir närvarande under tillbyggnad för betydlig utvidgning. Årliga underhållskostnaden har uppgått till omkring 32,000 R:dr banko. De åtgärder, som under den menniskoälskande och nitiske Öfverläkarens tillsyn och 32 ledning här fortfarande vidtagas, för att mildra de olyckliga patienternas sorgliga öde och örn möjligt åstadkomma deras förbättring, kunna ej undgå att bära välsignelserika frukter. Länets kurhus, som äfven är förlagd t i Wadstena, har en afdelning, med 50 sängar, för syphililiska sjukdomars botande, och en lasaretts-afdelning med 12 sängar, den förra i medeltal anlitad af 40 patienter, den sednare beständigt upptagen af sjuke. Fattigförsörjningen handhafves, i förening med arbetsinrättning, af en särskild Direktion och har kostnaden i medeltal uppgått till 3,300 R:dr banko årligen. Skeninge. Stadens folkmängd, som år 1850 utgjorde 1,224 personer, haele vid slutet af år 1855 stigit till 1,317, eller med 7,6 procent. Stadens näringsfång och rörelse hafva ej under sednare åren undergått någon förändring, och torde här endast vara att anmärka uppkomsten af en arbetsinrättning, som utöfvat ett särdeles välgörande inflytande, emedan dyn fattige inom staden, som kan och förmår, men icke vill, arbeta, tvingas dertill, så vidt han skall komma i åtnjutande af något understöd.
För en sa beskaffad Inrättning, som Allmänna Brandförsäkrings-Werkst, hwilken altid mäste hälla i beredskap penningar för tillfällige och hastigt päkommande utgifter torde det med stal kunna anses såsom en betydelig förmän att pä eli säkert ställe fä insatta hela Dest Fond emot Z procents ränta; och att tillika när som hälst och utan ringaste omgäng, efter behof kunna disponera större eller mindre del deraf; förmänen pä Riksgälds Conrvirels sida flulle äter bestä deruti, att samma Werk uti Allmänna Brandförsäkrings - Fonden erhölle ett betydeligt Läne - Capital, hwilket utan äfwentyr af upsägning. oinskränkt kunde begagnas blott med undantag af den Summa som Direckionen af Brand» försäkrings-Fonden kunde finna sig föranläten att till Werkets underhäll och Brandskadors ersättande uttaga. Och det synes hafwa warit en flik förmän, som skulle upwäga det beswär Riksgälds-Werket tillffyn» dades genom Upbörden, Controllen, Bokförningen och Redowisningen af alla inflytande BrandförsäkringS-medel. Men I0Z4 Den 18 November. Men nystnämnde förhållande har genom den är 1807, med Directionen af Brandförfäkrings-Werket ingängne öfwerenskoinmelse blifvit aldeles förändradt och fördelarne hofwa derefter endast stadnat pä Brandförsäkrings-Werkels sida, nar Riksgälds-Conroiret !,u mera, utan att kunna draga nägoN nytta af Brandförsäkrings-Fonden, icke destmindre skall »vidkännas samma beswärande styldighet som förut, att wid timande Brandskador hälla Directionen erforderliga penningar tillhanda. Om Kongl. Maj:t i Räder tillåtit, att Brandförsäkrings-medlen emot wista wilkor stulle fä insättas och förräntas uti för detta Kongl. RiksgäldsDirectionen; och om ifrän en sadan tillåtelse welat härledas någon styldighet för Riksgälds - Contoiret, sedan det kommit under Riksens Högloft.
Lagstadgandet lyder »ålunda: att den ene Kongl. Majtta Befallnings,- hafvande skall räcka den andra handen. Af denna ordalydelse kan jag dock icke finna, att den ena. Kongl., Majds Befallniogshafvanden ät skyldig räcka den andre Gjildenären handen £ utan stadgandet måste ensamt afse den häri», delsen, när den ene Befallningshafvanden i och för Embetet anlitar den andre. Nyttan för den allmänna crediten deraf, att en, enskild creditor kan anlita Kongl. Majtts Befallningshafvande, att va^a dess Ombud eller för sig Utse Ben I September, f. m, 5g Ombud,' vore möjeligen någon, men jag tror likväl, att Kongl. Maj:ts credit såsom Embetsman skulle derigenom mycket lida. Jag hemställer, om icke detta skulle ske, då i häadelse t. exett stort handelshus vöre på väg att cedera bonis, et) mängd fordringsägare på en gång anlitade Kongl. Maj.ts. Befallningshafvande i Länet, altför hvar pch en anskaffa ett skickligt och säkert Ombud. Det torde vara svårt nog, att för en betydligare summa få ett säkert Ombud. Dä nu flere concurrenter inträffade, så skulle ju Konungens Befallningshafvande råka i största förlägenhet, att icke skaffa bättre ombud åt dep ene än åt den andre, och sålunda gynna den ena trier än den andre , ty att lemna allas rätt att bevakas af en enda vore icke möjeligt. Mea om förslaget antoges, skulle det likväl inträffa, att flere personers rätt och angelägenheter lago i samme Befallningshafvandes hand. Hvarpch en vet nu, att det ofta beror på dagen, om en Fordringsägare skall genom utmätning utiå sin rätt, elier nödgas ingå i en concoursmassa. Det skulle således bero af Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, antingen den ene eller andre undfinge betalning genast och fullt ut, eller mäste gå in uri ea concours, och sent omsider få något dier intet.
Då nu till följd af genealogier, som på detta sätt upprättats, ätten blifvit representerad, och då de erinringar, sorn emot stamtaflorna framställts, icke stödja sig på några positiva bevis, utan på gissningar och förmodanden derom att polletter skola blifvit oriktigt utdelade, och att genealogierna kunna vara oriktiga och sådant mera, är det då rätt att antaga dylika förmodanden såsom tillräcklig grund för att frånkänna medlemmarne af en ätt en rättighet, som de nu i mera än 50 år utölvat, utan att tillförene erinran blifvit deremot gjord? Jag skulle tro, att det fordras en mycket bindande bevisning för att rättfärdiga ett sådant steg, och icke endast aningar om tilläfventyrs möjliga misstag. Jag får på dessa skäl anhålla om bifall till Utskits Betänk. 102 Den 10 Januari e. m. Gr. Oxenstjerna, Axel, anförde skriftligen: Riddarh.-Utsk:t liar, i afseende på denna fråga, blott fästat sig vid de juridiska och statsrättsliga skälen för den åsigt, som blef den segrande. Visserligen tror jag, att ännu några flere af dessa sednare skäl kunnat anföras, och får härvidlag påpeka Riddarh.-Ordn:s lista §, hvarigenom dock all utredning af frågan skulle hafva alklippts; men det må vara nog med hvad som redan i den vägen yttrats. Jag är tacksam emot Utsk:t derföre, att det såsom en hufvudpunkt framhållit tillkomsten och utarbetandet af Riddarhusets nuv:de genealogier, samt visat att detta ej skedde slumpvis eller godtyckligt, utan var ett arbete, som var uppdraget åt utmärkta genealoger och högst redbara män, sådana som en Tilas och en Schönfelt, och af dem, i spetsen för den s. k. Riddarh.-deputationen, samvetsgrannt, och med vederbörligt underlag af kunskaper, utfördes under loppet af 1760-talet.
At enffildta omtankans wärd, och dä Regeringen blott undanrödjer hindren för deras urweckling, winna de tillwäxt utan särstildt ledning. Sätant är äfwen i min tanka förhälland t med uplysningen, och jag frugtar att alla försök att direetc bereda oller wäglcda den, stola införa en Corporatiens esprit mera stadlig än gagnet g för det allmänna. Ehuru uplyste och wälmennande den föreflagne EvmmittSens Ledamöter ocksä kunna wara, kunna de swärligcn undrä att arbeta utur en wist synpunkt, och be, staffenhctcn af deras sammansättning fordrar att de dervin stola sörena sig. D irna mäste mer eller mindre minna Allmänhetens bifall, och i samma nion upkommer nödwändigheten alt förswara ellcr förklara den. Deraf kati ater lätteligen härröra en Corporationsstrid, som blir ak helt annan wigt än den som stulle gifwae emellan enstildta! och allmänna Opinionen, otälig wid en sädan behandling, stulle kan hända snarare deraf retas till motstånd och att under en förhatelig synpunkt anse hwad som, af en blott äterhättande beskaffenhet, annars möjeligen snart nog wunnit dest bifall. Om wi destutom bctragte hwad werkan wiste Academier haft pä de Länders spräk, som de warit arnade att dana, torde wi finna huruwida de gjort nägot mera Den H April. §07 mera, än hyfsat och polerat, ock om de icke kan handa med detsamma instränkt oa bundit dem. Frägan torde wara, oni Tysta och Engelska spräken under en AcademieS ledning någonsin wu»nit den rikedom och energie som Litteraturens obehindrade gäng nu mera i dessa Lander för» warfwat dm, och med stät torde man kunna pästä, att Fransta spräket icke förr an sidan Acadcmicns tuktan upphört, tagit den utflykt svin ehuru i början oordentelig är ärnad att !
— Således tror jag, på sätt Herr Riben ganska riktigt anmärkt, att en återremiss ej kan till något tjena. Herr Rothliebj Carl Fredrik j hade inlemnat följande, som upplästes: Då Herr Grefve Frölich vid detta Riksmöte väckte frågan om offentlighet vid Ridderskapets och:Adelns öfverläggningar, förenade jag mig desto hellre i Herr Grefvens förslag, som jag varit den förste ibland Representationens Medlemmar, hvilken, ehuru vid en föregående Riksdag, förebragt detta ämne. Vid delta förhållande är det med »i H. i G* 84 Den 3 Februari i f. m. den största tillfredsställelse, hvilken känsla förmodligen delas af pluralitelen ibland detta upplysta Samfund, som jag funnit, alt RidddarhusUtskollet, till hvars utlåtande frågan blifvit remitterad, behandlat och ansett densamma på ett sätt, sorn är instämmande med tidens anda och dess liberala åsigter. Detta resultat var ej oväntadt, så mycket mindre som äfven i8a3 års Riddarhusutskott aflemnade ett grundligt och väl utarbetadt tillstyrkande betänkande, i anledning af Herr Friherre Åkerhjelras då gjorde Motion om publicitet vid Ståndets öfverläggningar. Del nu varande RiddarhusUtskottet har utgått ifrån enahanda synpunkter och, enligt min öfvertygelse, uppå de mest grundade skäl, i dess nu afgifne Utlåtande, tillstyrkt offentligheten af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Vid detta Utlåtande synes ej något vara att tillägga, om ej, att ibland de anledningar, som så högt tala för offentligheten, äfven kunde räknas, att unga Adelsmän, hvilkas ålder ej medgifver dem tillträde i Ridderskapets'och Adelns sammankomster, erhålla tillfälle alt, genom bivistandet deraf, bereda och dana sig till det vigtiga kall, att framdeles uppträda såsom Folkets Representanter. Af denna anledning hade, under en del af den såkallade Frihetstiden, unga Adelsmän tillträde till Ridderskapets och Adelns Plena, under benämningen Extra Capita.
Till honom kunde hon ju alltid vända sig i bön — han skulle hjälpa henne, ty han var god Bubblor! Om gud var god, hvarför hade han då tagit hans faders lif? Hvarför hade han just ryckt bort denne den ädlaste man han någonsin känt? Om gud var allvetande, visste han ju, att han därigenom skulle stöta ett barnahjärta ifrån sig. Och “den som förargar en af dessa minsta —“ Ah, hur hade han icke hädat, medan han i förtviflan vred sig på mattan inne i sitt rum! Hur hade han icke i barnslig harm förgäfves sökt finna ord, som kunde såra honom, världarnas herre och skapare, blodigt i hjärtat Hjärtat? Gud var en ande utan kropp. Alltså hade han icke häller något hjärta. Altså var han en hjärtlös gud! Det kom ett småleende på hans tunna, djupröda läppar. Hur stolt han hade känt sig öfver detta bevis! Det hade kommit öfver honom liksom skadeglädje som om han hade demaskerat en bedragare. Men detta var länge sedan nu. Han mindes en annan tid, då lampan lyste från hans arbetsbord ända till sent på natten. Han satt med boken uppslagen framför sig och hufvudet lutadt i sina båda händer. Men det var icke alltid han läste. Ibland drömde han bara. Hans tankar gingo framåt i tiden, han såg sig själf som student. “Idéens fanbärare“ hade fadern kallat dem; och han hade berättat så många vackra drag från sin egen studenttid, om uppoffrande vänskap och troget kamratskap, om ungdomlig hänförelse för allt rätt och sant. Men också om sprakande lefnadslust och ystert skämt, om knappa vilkor, som tycktes ha varit så lätta att bära därför, att man icke föraktades för sin fattigdom — därför, att man var student. Han hade sett dem ibland. Majsolen strålade klar öfver deras hvita mössor, sidenfanorna svajade, arm i arm tågade de fram i en enda lång rad. Och sången klingade: “Stå stark, du ljusets riddarvakt — “ Bubblor, vackra, skimrande bubblor! De brusto alla vid beröringen. För ett år sedan hade han kommit till universitetet. Men lifvet där hade icke motsvarat hans förväntningar. Han märkte, hur de fleste sågo honom öfver axeln därför, att han var så ung.
Expedilions-l)tskottets Förslag till und. Skrifvelse, iN o N:o 354. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ig Maj 184 * * Preste-Ståndet den 1 Juni — Borgaie-Ståndet den 1 Bonde-Slåndet den 3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , med anhållan, att de af Kongl. Maj:t och Kronan afyttrade Krono-skogar och parker i Riket ej måtte få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Maj:t och Kronan försålde.
Men Härvar, som fått sin galdersång att värka, släpper icke taget, förrän svärdet räckes henne ur högen. Hon förklarar: »Så I ej brännen bål om natten, att jag för edra eldar rädes. Ungmöns hjärta icke skälfver, fast spöke hon ser stånda i dörr. I detta kväde framställes alltså »högboarne» som manade upp ur sin grafslummer, helt motvilligt, genom själfva galderns makt. Men det finnes en annan sång, en af pärlorna bland fornsånger, i hvilken skalden skildrar, huru den döda reser sig utan vånda, ja, gärna upp ur sin grift och därtill själf sjunger lyckobringande trollsång för den, som väckt henne. Denna sång heter Groas galder. Den behandlar samma ämne, som ligger till grund för en af de vackraste nordiska folkvisorna, den bekanta medeltidsballad, som i det 16:de århundradet påträffats i Danmark och senare i Sverige, allt i flera uppteckningar. Det är balladen om den unge Sveidal, som han kallas i den äldsta danska uppteckningen, eller som han heter i de svenska, Svedendal, Silfverdal. Folkvisans innehåll är detta. Sveidal är af sin stjufmoder förhäxad, så att han älskar den, han ännu aldrig sett. Han väcker då sin egen döda moder ur grafven och beder henne om goda råd. Och hon gifver honom goda trolldomsgåfvor: en häst, som kan löpa på vattnet, en duk, som af sig själf betäckes med de läckraste rätter, ett svärd, som glänser om natten såsom eld, och ett skepp, som kan föra honom till kärestans land. Därpå seglar han åstad och kommer till ett land, där han af en herde får veta, att just där bor en jungfru, som ligger med längtan, som brinner i hennes håg, allt efter den svennen Sveidal, som aldrig hon såg. Af herden underrättad om jungfruburens försåt, går han dock segrande fram genom gulldörrarne, hvilkas lås falla i sär, då han närmar sig dem. Han träder in på gården, där läjonet och hvitbjörnarne, som hålla vakt, falla honom till fota, och där »linden med sina grenar hon böjer sig ned till jord».
Indelnings-Verkets grund blefve derigenom icke rubbad, enär de deraf utgående årliga räntor alltid förblefve Embetsmännens Löneanslag , och man vid försäljningen kunde fästa sädana villkor, att Boställsinnehafvares fördel igenom denna åtgärd befordrades. Skattelöseskillingen, som efter väl uträknade grunder, borde bestämmas, blefve en direct Capital-vinst för Staten : och Landets Den jj April. försäljningen af egna Producter; att genom utskeppningen deraf bereda National-Kikedom, hvilken, spridd bland alla classer i Samhället, föder kätlek till Fosterlandet, och danar denna patriotism, sorn alltid uppkommer genom välmåga och åtnjutande af en frihet, Sorn ej är Laglöshetens yra, af en säkerhet, som i Constitutionen äger sitt kraftiga stöd Då Rikets sjelfbestånd till en stor del hvilar deruppå, att den nuvarande Penningeförlägenheteu afhjelpes på ett sätt, som svarar emot ändamålet, som upplifvar alla Näringar och derigenom befordrar en med hvarje år stigande Production, synes mig attén tillgång, Som med skäl kan anses såsom den betydligaste, också bör begagnas och alla de svårigheter undanrödjas, som hindra dess antagande. Den i Danska Annalerna odödlige Bernstorff inskränkte Tjenstemanna-Staten, och med vinst läge i den högre afkastning, en ägare alltid är i Stånd att af egendomen indraga, än en Arrendator. Jag medgifver, att det för Staten skulle medföra väl icke lika stor , men dock betydlig fördel, om besittningen någorlunda närmade sig till ägande rätt, så att Arrendetiden icke vore kortare än 60 är, hvarvid också en viss städja vid försra tillträdet borde betalas , och arrendet erläggas endast i spannmål, samt vid Arrendets slut, förre Arrendatorn eller hans rätts innehafvare äga företräde till prolongation emot samma Arrendesumma, som någon annan högst ville gifva. Alla Officers-Boställen låra utgöra 738 \ mantal. Den April. de indragne Lönerna understödde och Uppmuntrade Näringarne: Vatu-producterne öka* deS och deras utskeppning återbragte Specie* mynt.
Ur den moraliska synpunkten betraktad, tror jag äfven att den nu föreslagna författningen är bältie än den förra, såsom lemnande ett större utrymme åt omlankan att kunna föda sig sjelf; och för att slutligen tala om billigheten, så, för att menniskor ej alltför mycket skulle falla andra till last, vore det billigt alt tillfälle till arbetsförtjenst alltid vore tillgängligt, hvarföre jag tror att allmänna arbetsinrättningar vore nödvändiga och välgörande, der icke allenast den, som ville arbeta men saknar arbete, kunde hafva den tillfredsställelsen att sjelf förvärfva sig sitt bröd, utan der äfven den lättsinnige för sin utkomst obekymrade kunde hållas till verksamhet. Jag röstar således för bifall till Utskms förslag. Hr Stråle, Nils Wilh.: Då flere talare redan sökt 431 Den i3 Mars f. m. visa, alt ii §:n är af beskaffenhet att icke kunna bifallas, får jag blott förena mig med deni i yrkandet om afslag å densamma. Jag yttrade, då det första betänk, i denna fråga var före, min öfvertygelse, alt alla restrietioner, sorn hindrade personer att flytta från en ort till annan , såsom medel till en lättare arbetsförtjenst, just skulle föranleda till fattighjonens förökande, — någonting som borde sorgfälligt undvikas. — Jag öfvergar nu att yttra mig öfver Frih. Sprengtportcns förslag till eli nytt stadgande, nemi alt ålägga vissa personer en större skyldighet alt deltaga i fattigvårdsafgifterna än andra. Om jag rätt uppfattat detta förslag, så innehåller det 2Cne cathegorier: den ena för sådana inrättningar, hvartill ett större antal arbetsfolk användes, och den andia, afseende dem, som så drifva sin näring, att fattigvården komme att betungas. För att omdömet ej matte missledas, torde det vara nödvändigt att bestämma huru stort det d is t rict bör vara, på hvilket tungan skall fördelas. Föreställer man sig det litet, blott innefattande en enda socken, då kan man säga, att en inrättning, der mycket arbetsfolk användes, ökar personalen inom socknen och således äfven antalet af fattighjon i sin mån, mera än om inrättningen icke fanns.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 /¥ (Bihang till Riks-StSndens Protocoll iSiJ» L Del. sid. Lit. -i.) Tabell öfver Stats-Verkets Inkomster och Utgifter för år 1810, upprättad af underteknade Riksens Ständers Revisorer, vid den öfver Stats-Verket år 1813 verkställde Revision, Inkomst. Anm. Uti Första Celumnen åro Inkomsterne utförd» sådarie, som de uti den af Riksens Höglofl. StSnder vid 1S09 och 1S10 arens Riksdag upprättade Riks-Stat blifvit påräknade, och uti den andra till det belopp, som de uti isto års så väl ifrån Lånen som andre Verk inkomne General-Stats-Fdrslag och Uppgifter finnas upptagne. O rdinaric-Ränta: deraf utgår till Landsoch Militiemed flere Stater, beräknadt efter Krono-värdie Den öfriga Räntan inflyter till Stats-Verket efter Markegång och beräknas till Krono -TiondeSpannemål, på Förslag 44,469 Tunnor, 17^. kappar: Deraf utgå 29.073 Tunnor, 6|- kappar till förenämnde Stater, och beräknas efter Kronovärdie, å 36 sk, Tunnan ... De öftige »5,396 Tunnor loj kappar disponeras till Gårnizons-Regementer och Flottorne, m. m. och upptagas elter Stats-pris, a 1 R:dr-,i6 sk. Tunnan .. 20,528: 21. 4, Dito — i Kopparbergs-Län, som löses efter Markegång, på Förslag »8d Tunnor, å 4 R:dr 720: Afrads-Spannemål, på Förslag 31,700 Tunnor disponeras till Regemcnter, m. m. efter Stats-pris, å i R:dr 16 sk. Tunnan * . Arrende. Medel för Kongsgårdar med flere Lägenheter:
Ad:s visserligen billiga önskan att höra uppläsas det, som å dess vägnar kommer att sägas; men som H. Ex:s förklarat uppläsandet ej kunna ske, måste jag inskränka mig till att blott begära denna min enskilda tanke till Protocollet. H11 von Heyne: Om jag föreställt mig, att min anhållan kunnat vara stridande mot grundlagarne, skulle jag, så väl af enskild vördnad för Hr Gr. och Landtm, som af föresats att ej fela mot samma lagar, icke gjort den. Jag är dock öfvertygad, att jag framställt hela Ståndets önskan, och jag får förklara, att det ej var nyfikenhet, som dertill föranledde mig, utan jag trodde, att, med H. Ex:s kända skicklighet och förmåga att tala, skulle det blifva interessant för lt. o. Ad. att på förhand afhöra det ifrågasatta talet. Detta var motivet, och jag anser mig icke hafva gjort något hvarken grundlagsstridig! eller annars otillbörligt; hvilket allt jag begär få i Protocollet antecknadt. Hr Gyllenkrok, Göran, förenade sig med Hr von Heyne. Gr. von Hermansson, Carl, förenade sig med Gr. Horn. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half till 1 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 3o Januarii 1834- Plenum kl. en qvart till n f. m. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, tillkännagaf, att sedan K. o. Ad:s andra anteckning sist], gårdag blifvit verkställd, hade Ridd Secreteraren genast derefter, jemlikt i8§. i Ridd. Ordn., fördelat det närvarande antalet af R. o. Ad:s Ledamöter uti 5o Bänkinäns-Afdelningar; och som de nu antecknades antal utgjorde 453 personer, hade de första 47 Bänkmans-Afdelningarne erhållit Nio, och de sednare 3 bekommit Tio personer.