Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När folket vaknar ur denna det bristande medvetandets tid, står det icke, som mången i sin fåvitskhet menat, likt ett bildbart ämne, som i det ögonblicket ännu formlöst, ger sig hvad form det behagar, skapar sig språk, religion, statsförfattning m. m. efter bästa förstånd. Nej, historien, vetenskapen om den medvetet verkande menskligheten, har ännu icke grytt öfver ett folk, som ej redan haft ett eget språk, en utbildad troslära, en statsförfattning, seder och bruk, med ett ord en egen charakter, som det ej gifvit sig sjelft, utan nu varsnar vara sig gifven och med sig uppvuxen. Denna charakter och dess olika yttringar äro således icke artificiela, utan naturliga. Vår historia begynner icke med våra fäders invandring, utan vida senare. Om invandringen och de närmaste tidernas förhållanden äro vi visserligen icke utan all kunskap, men denna hafva vi icke fått endast på historiens, utan förnämligast på naturforskningens väg. Vi hafva funnit, att våra fäder invandrade, icke en och en, utan i hopar med inre sammanhang och gemensam öfverhet. När de satte sig ned i det nya landet, vårt land och våra närskylda grannars, upplöstes icke detta sammanhang, ehuru hopens medlemmar ej mera voro hvarandra så nära som under vandringen. Derföre att detta sammanhang är af ett äldre ursprung, fans det, redan när de förste af våra fäder nedsatte sig som nybyggare i våra trakter, ett politiskt samhälle. På samma gång de enskildas hem, byarne uppstodo, funnos redan de högre enheterna, hundaret och riket och derutöfver inom möjlighetens område de olika stammarnas förening till ett helt, stort, Svenskt rike, hvars bildning hade försiggått, dock ännu ej mognat, när vår historia begynner. Att redan i dessa de aflägsnaste tiderna det monarchiska systemet till sina grundelementer fans till, är säkert. Motsatsen mellan bjudande och lydande, som funnits till här i verlden så länge det funnits man och hustru, föräldrar och barn, Gud och menniskor, börjar tidigt uppenbara sig äfven inom det politiska området. Hur tidigt, det veta vi ej.
Uti denna §. har Directionen anmält, hvilka Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, sont blifvit af Directionen gemensamt med 18520 ård afgående Revisorer Valde i att å Ridderskapets och Adelns vagnar deltaga i 1822 års Revision af StatsBanco och Riksgälds Verken, samt att Directionen, i anledning äf en Ledamots anmälte förhinder, att berörde förtroende emottaga, genom särskildt inom Directionen anstäldt val, kallat en annad medlem af Ridderskapet och Adeln till Revisor i den afgårignes ställe. Enär det sätt, hvarpå denna Ledamot blifvit till ifrågavarande befattning utsedd, föranledt* enligt hvad Utskottet haft tillfälle, att af Protocbllerne erfara, till en särskildt cominunication emellan Riksens Ständers år 1822 församlade Revisorer, och RiddarhusDirectionen, dervid å ena sidan upplysning om den grund, på hvilken Directionen ansett sig behörig, att ensarn^ förrätta berörde val, blifvit begärd, och å den andra Directionen ingått i en detaillerad utveckling af de skål, som grundlagt dess åtgärd i den - Den II Augusti e. m. *3* na del, torde Ridderskapet och Adelns icke obenäget anse, om RiddarhusUtskottet ingår i eri närmare granskning af hvad sålrinda i detta amne Förekommit. ' *'• a,? ^ . v-, V*. - t Af Protocollerne inhämtas* att Riksens Ståns ders Herrar Revisorer, linder dert 18 Sept. 1822 af RiddarhusDirectionen begärt underrättelse om de grunder, på hvilka
Den, som läser reservationerna, tinner, huru nu var. grundstadganden för Banken tillkommit, och säkerligen jemväl, att Utsktn bort stadna i annat slut, än de nu gjort. Jag tillstyrker afslag å betänk. Hr Hegardt, Christ. Bernh.: Med ogillande af UtsVtns premisser kommer jag dock till det resultat, att någon lagstiftning för Banken nu icke är behöflig, da vi haf - 456 Den aa December e. m. va lagen af år i83o. Den är visst bristfällig; men förr än 72 § Reg.F. är ändrad, kan man icke komma längre. Jag yrkar afslag å betänk. Bancooch LagUtskms betänk. N:o 3 blef af R. o. Ad. afslaget. Till pröfning företogs Lagoch Oecon.Utskrns d. 11 dennes f. m. på bordet lagda belänk. N:o 33 i anledn. af väckta frågor, angrde näringsfriheten. Hr Hjärne, Harald: Man behöfver vara ledamot i Utsktn för att begripa, huru det förevar, betänk, verkligen är stridande emot allas mening, som uti öfverläggningarna derom deltagit. Jag anför denna premiss för att komma till den slutsats, att förslaget icke öfverensstämmer med deras tanka, sorn detsamma tillvägabragt, ty det kan tolkas till fullkomlig motsats af den mening, pluraliteten ville uttrycka. Jag har i Utsk:n reserverat mig emot betänk., och jag anhåller nu att få uppläsa denna reservation. Sedan reservationen blifvit uppläst, fortfor Hr Hjärne: Om eftermeningen i förslaget får den lydelse, som jag sålunda uppgifvit, så förefinnes icke någon tvetydighet derom, att Ständerna i allo gilla den K. författningen i ämnet af d. 28 Aug. innevar. år, samt således icke önska någon återgång i afseende å grundåsigten.
De åtta stiftande medlemmarne hade under dessa år vuxit till öfver 500,000. Hvarje morgon kl. 10 under de tre dagar konferensen varade hölls en timmes bibelläsning af en af Londons mest framstående prester Eev. Macgregor. Därpå följde två timmars arbete i föreningsangelägenheter, hvarefter vi voro inbjudna till luncheon. Förmiddagarnes förhandlingar ägde rum i K. F. II. K.:s egen stora, nybyggda samlingssal, men som eftermiddagsmötena IDUN 212 voro öppna för allmänheten, var denna icke tillräcklig, utan vi samlades då i Potytechnical hall. Eftermiddagsmötena voro anslagna till » reports » från olika länder, och de voro naturligtvis af allra största intresse. Redogörelsen för Sveriges K. F. U. K. framfördes af ordföranden i Stockholms centralförening fröken Anna Boos. Särskildt intresse väckte den spanska rapporten, ty i intet land arbetar K. F. U. K. under så svåra förhållanden. Utmärkta föredrag höllos ock af kvinnliga förmågor. Onsdagens afton V 6 — V 8 voro de delegerade inbjudna till te hos lord och lady Williams i K. F. U. K.:s storartade byggnad i Exeter hall. Äfven där höllos åtskilliga tal af framstående talare och talarinnor. Senare på aftonen firade Londons K. F. U. K. sin årsfest. Många tusen personer voro samlade. Lord Kinnaird presiderade och afgaf en kort årsberättelse, hvaraf inan inhämtade, att endast i London funnos 140 grenar med öfver 14,000 medlemmar. Föreningens.kör sjöng flere vackra sånger. Den engelska sången är mycket kraftig och tilltalande. Godt, om svenskarne kunde lära af den och den släpiga, tunga sången vid våra gudstjänster afskaffas! Årsfesten afslutades af Rev. Stuart och Biskop Thoburn. (Forts.) 2 2 o * Sagan om ljuset. Af e voro fem bröder från Liljeholmen, alla hvarandra fullkomligt lika. Strax de blifvit födda, kläddes de i en vacker blågul dräkt och sändes ut i stora vida världen, hvarest de ändtligen hamnade på en små- stadskryddkrämares hylla. Där blefvo de liggande nere veckor, så att de hade god tid att utbyta tankar samt att odla sina förmögenhetsmöjligheter.
Så länge enda stödet för en dylik uppfattning är den likhet en lekfull fantasi finner mellan en runa och en man, som sträcker armarna i vädret, får han ursäkta, att den lärda teorien, som – noggrant som i en sjukdomsjournal – låter oss följa hur hvar typ förändrats och förvanskats intill dess runskriften uppstått ur det gamla alfabetet, på ett helt annat sätt tillfredsställer en tanke, för hvilken en verklig förklaring är kärare (samt också vackrare) än paradoxen och slagordet. Det är här, stötestenen ligger för hela Strindbergs vetenskaplighet. Det är här han resonnerar som en försenad snillrik och naiv släkting till Jean Jacques. Och det är uppriktigt taladt ej vidare behagligt att se honom med sin suveränt nyckfulla och godtyckliga forskning spela rollen af en vetenskapens Aristides, medan han gång på gång underkänner iakttagelser och metoder hos dem, som arbeta under en i jämförelse med honom tusenfaldigt skärpt själfkontroll. Men äfven om de Strindbergska forskningsförsöken näppeligen komma att gifva något bestående, aldrig skall man därför se öfver axeln hans fantasis fruktsamhet på idéer och hypoteser, hans förstånds sinnrikhet i att söka bevisa dem, hans själs mäktiga håg att brottas med problemen. Man kan beklaga, att han lämnat ett verkningsfält, som utan ringaste tvifvel passade honom oändligt mer, men man måste på samma gång beundra en man, hvilken följer sin genius utan en baktanke. Han var ej konstnär längre än han kände det inre behofvet att vara det, och lika osjälfviskt låter han för forskningens egen skull åren gå i laboratoriet. Hade han velat göra skärgårdspoesi och öden och äfventyr på cliché, nog hade han kunnat. Men hans produkter hafva aldrig varit viljetvång vid skrifbordet, men alltid de inre utbrotten hos en man, som måste ropa ut sitt ord. Det är rätt och det är nobelt, att han stänger dörrarna till det tempel han byggt, den dag han själf ej längre känner andakt därinne Och hur många hafva trots allt ristat in sitt namn å den svenska poesiens minnessten som han? Det är reflektioner sådana som dessa, som falla en i sinnet under läsningen af Strindbergs Tryckt och Otryckt.
Med föranledande deraf, alt Banco-rullmäklige, ej mindre tid efter annan beviljat Bokhållaren i Banken, Revisoren Pehr Anders Åhman, som, efter att hafva sin egendom lill sine Borgenärers förnöjande afträdt, genom Kongl. Maj:ls och Rikets Svea llof Rätts dom blifvit frånkänd afträdes-förmon, ytterligare rådrum till träffande af öfverenskommelse nied sine Borgenärer, än äfven tillåtit Åhman, att i Bankens tjenst äler inträda, oaktadt ej ens styrkt blifvit, ali Åhman verkligen varit från samtlige sine Borgenärers kraf befriad, hafva senast församlade Revisorer, på anfötde skäl, förklarat, det Banco-full makt ige icke genom Banco-Reglementet blifvit till de sålunda vidtagne besluten berättigade. Utskottet, som af Banco-fullmäktiges Prolocoll och Berättelser inhemtat, alt Åhman redan under föll idet år med döden afgått, anser, vid sådant förhållande, något yttrande i denna fråga icke erforderligt, samt hemställer, att förevarande anmärkning mätte få förfalla. (A) Angående Rikets Ständers Reviiorers hemställan, om belöning till Stereotyperingsoch Tryckeri-föreståndaren C. A. Broling, för en af honom förfärdigad Sedelnumererings-machin, äfvensom Banco fullmäktiges tillstyrkan, af löne-förhöjning för bemälde Broling. (”iSöt) års Rev. Ber., pag. 5i och Banco-fullm. Ber., pag. 56—5yf.
I Städerne skola Uppbörds-lerminerne, efter förutgången anmälan hos Öfver-Ståthållaren eller Konungens Befallningshafvande, vederbörligen kungöras och på vissa dagar, efter qvarter och nummer eller hvad annan ord ning - Bil. till Bcvillnings-Utskottets Betänkandej No /a. 65 liing inora hvarje stad kan vara vidtagen, af Uppbördsmannen, i närvaro af en Magistrats-person, förrättas; kommande i Stockholm att dermed förfaras, som vanligt och redan fastställdt är. §. 135. Sedan Uppbords-stämman är hållen, kommer med reslantiers indrifvande och hvad dertill hörer, att förfaras, såsom författningarne bjuda, eller vidare kan varda stadgadt, så att aila Utskylderne, inom slutet af TJppbördsåret, eller den 1 Maj, må vara å vederbörlig ort redoviste och i ränteriet nedsatte. §. 136. Sjömanshusens
Summa R:dr 745,334. — ( 24 ) d) att, genast vid hvarje års början, den andre femtedelen af års-anslaget skall Canal-Directionen till-, liandahållas. e) att, utaf återstoden af års-anslaget, första hälften må utbetalas, så snart Banco-Fullmägtige, efter årligen förrättad inspection af arbets-förvallningenoch revisionen af Räkenskaperne för det näst föregående året, meddelat Fulimägtige i RiksgäldsC.ontoret underrättelse om förhållandet, och intygat, att för utbetalningen något hinder icke uppstår; men den andra och sista hälften ej förr, än Bolaget uti RiksgäldsC.ontoret gjort den för året föres.krifna insättningen; f\ att, om Revisionen för år i83r vittsordar ali anledning vara, det Canal-arbetet så kunde fortskyndas, att Canalen, redan år i832, kunde blifva öppnad och fullt segelfärdig ända till Östersjön, jemväl hela anslaget för år »833: må i832, så snart den för året. föreskrifne insättning blifvit fullgjord, Canal-Birectionen tillhandahållas; g) att uppsigten och controllen öfver användandet af detta Statens nya bidrag till Canal-arbetet. skall fortfarande tillhöra Rikets Ständers Banco-Fullmägtige; h) att en af Banco-Fullmägtige vald Ledamot må, å Bankens vägnar, deltaga i. Canal-Directionen, hvartill nytt val hvarje år skall anställas, dervid den förut varande
Prop. M 81. halten af kristalliserbart socker vara större än hos de raffinerade sockerslagen Lump och Farin, och likaså hos icke terreradt råsocker större än hos en stor del Terres och Farin; hvarpå åtskilliga anförda undersökningar lemnade flera bevis. Teknologiska Institutet, som ansåg det icke vara möjligt att för socker uppställa så bestämda tull-rubriker, att ju icke vid deras tillämpning svårigheter i vissa fall kunde möta, var derföre af den mening, att en viss halt af kristalliserbart socker skulle bestämmas såsom gräns emellan den högre och lägre afgifts-kathegorien. Men som äfven sockerhalten, på vetenskapernas närvarande ståndpunkt, icke kunde med större noggrannhet, än på 1 procent när, bestämmas och för de sämre råsocker-slagen icke ens med denna grad af noggrannhet, skulle icke sällan inträffa, att man icke med säkerhet kunde afgöra, huruvida ett förekommande sockerprofs verkliga halt af kristalliserbart socker lage öfver eller under den fastställda gränsen. Yille man i sådän händelse icke antaga den grundsatsen att i tvetydiga fall alltid pålägga den högre afgiften, så hemställdes förslagsvis, om icke i sådana fall en medeltull emellan den högre af 15 och den lägre af B öre kunde anses lämplig och bestämmas till 11 öre skålpundet. Jemte det Institutet på dessa och i öfrigt anförda grunder ansåge rubrikerna i tulltaxan böra blifva: Socker: Raffineradt, hvitt och andra dermed till sockerhalten lika slag samt allt kandi 1 S" 15 öre. Alla andra slag ,...1^8 öre. hemställdes, att i tuiltaxe-underrättelserna kunde intagas stadgande!), dels derom att allt inkommande socker, sorn icke angåfves till den högre afgiften, skulle underkastas besigtning och, om det, efter afdrag af hvgroskopiskt vatten och i vatten olösiiga ämnen, innehölle 97 procent kristalliserbart socker eller deröfver, anses efter den högre, samt, om det bestämdt understege nämnde sockerhalt, efter den lägre afgiften, men i tvetydiga fall åter beläggas med en medeltull af 11 öre skålpundet.
St., att det af hvarje Boställes Städje-Capital inflytande interesse årligen bör af Comitén till Indelningshafvaren utbetalas såsom tillökad inkomst af Bostället; men sjelfva Capitalet deremot påräknas såsom en ytterligare säkerhet, ej mindre för arrendets ofelbara utgörande till Indelningshafvaren, än för godtgörandet af den husrötebrist, som, vid Arrendatorns afflyttning, möjligen föreflnnes, utan att af Arrendatorn eller dess Löftesmän kunna ersättas. Till den Speculant, som, jemte det förut bestämda årliga Spannmålseller Persedel-Arrendet, vid Auctionen erbjudit den högsta städja i penningar, och som, ej mindre för samma Exp. Utsk. Furslag till tind. Skri/v. N:0 37Q. j8() städjas erläggande innan Bostället tillträdes, antingen med contanta penningar eller behörigen intecknad Skuldsedel, än jemväl för det årliga Arrendets och öfriga skyldigheters fullgörande, ställt behörigen inrättad och till vederhäftigheten i laga ordning styrkt och godkänd borgen, anse R. St. Regements-Comitén vara förbunden att Contract ovägerligen utlärda; börande af detta Contract ett exemplar insändas till Krigs-Collegium, ett till Arrendatorn öfverlemnas, samt det tredje, af den sistnämnde undertecknadt, jemte Borgens-Skriften, samt Inteckningshandlingarne, der sådana blifvit för Städjebeloppet aflemnade, förblifva under Regements-Comiténs vård. Vidkommande de, för verkställigheten af denna förändrade ordning vid Militiae-Boställens utarrenderande nödige reglementariska föreskrifter, hemställa R. St. i underdånighet, att, så vida R. St:s, för deras del, fattade beslut af E. K. M. i Nåder bifalles, dessa föreskrifter måtte, efter E, K. M:ts Egen Nådiga pröfning, varda till liegements-Comitéernes och öfrige vederbörandes underdåniga efterrättelse i Nåder utfärdade. Huruvida den för Arméens Boställens utarrenderande af R.
Om denna bana verkligen vore provinciel, skulle icke större delar af det öfriga landet hemta något väsendtligt gagn deraf; ty med en provinciel bana menar man en bana mellan två orter, hvilken är så önskvärd och nyttig för dessa orter, att elen icke är det i samma mån för Staten. Ar det förhållandet med denna bana? Enskilda motionärer hafva uttalat en motsatt tanka. StatsUtskit har äfven instämt deruti. Regeringen har uptagit denna bana uti sin propus, såsom nödvändig och nyttig för det allmänna, och vid föreg:de diskussioner har detta icke heller blifvit best ridt. Denna bana är bland annat nyttig derföre, att den underlättar byggandet af de återstående delarna af Götlieborgs-Stockliolms-banan. Den kommer dessutom att bli en af de blista matare för denna bana. Jag är i tillfälle att i afseende derpå upgifva ett förhållande rörande en jernväg, hvartill kartan blifvit upniätt och ett förslag blifvit upställdt, ehuru detsamma nu blifvit öfvergifven Då nemi. fråga var att uträkna trafiken på en bana från Mjörn, så beräknades som säkert att på denna vägen från Östergötliland till Örebro skulle föras cirka 400,000 Sk^l gods och således ganska betydligt öka rörelsen äfven på den allmänna statsbanan. Att den rörelse, som der eger rum, i stället för att förökas, skulle fördubblas, är jag öfvertvgad om. Sådana t)«B April t. m. förhållanden har Regeringen vitsordat, hvad de öfriga banorna beträffar, och detta skall säkerligen äfven här blifva händelsen. Jag tror, i likhet med Gr, Hamilton, att det blir svårt att upleta någon punkt på våra jernbanor, sorn kommer att hafva så liflig rörelse som denna banas sträckning. Om nu så är, hvarföre bestrida då länets innevånare att deltaga i detta företag? Jo just af det skäl, som länets höfding anfört, att nemi. det dels skulle blifva ganska svårt att verkställa fördelningen, dels vara orättvist, att, när icke andra provinser blifvit pålagda detta, ensamt Nerike skulle blifva det.
För öfrigt, och om en Part eller någon ort för ett eller annat tillfälle skulle finna sig mindre väl belåten med sin Domarevicarius, utgör sådant ett enskildt föremål, hvari, utan att generaliseras såsom ett allmänt missbruk, rättelse kan annorledes, än genom Riksens Ständers åtgärd sökas och ernås. Herr Ehrenborg, som i förenämnde afseende påkallat Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, har dessutom sjelf erkänt, att hvad han trott böra förekommas, redan upphört, enär han yttrar: ”att i det Län, hvars Styrelse blifvit honom i nåder anförtrodd, anledning nu mindre än någonsin förr finnes till den 6lags klagan, som motionerne innehålla.”. Den i5 Maji e. m. Efter ämnets öfvervägand® från förestående synpunkter, finner jag för min del mig icke kunna instämma i bemälte värde Ledamots mening om lärripeligheten, hvarken af någon underdånig anhållan hos Kongl. Majit att de häri gällande Författningar må upplifvas och HofRätterne om deras efterlefnad erindras, hvilket synes öfverflödigt, enär HofRätterne både hafva sig desse Författningar noga bekanta och dem, så vidt ske kan, jemväl vidmagthålla; eller af den föreslagne coni' troll genom Förteckningars upprättande och årliga insändande till JustitiaeCanzlern och Justitieombudsmannen öfver UnderDomares beviljade tjenstfrihet; en anstallt som deremot torde vara mer angelägen Och tjenlig för de Embetsmän, hvilka äro ställde utom all tillsyn och redovisning, när och huru de till andra behaga uppdraga och öfverlåta deras tjensteåligganden.
Jag har tili sökt utreda förhållandet i afseende på de punkter, der Utskis anmärkn:r kunnat anses röra mig, såsom i de omförmälda ärendenas behandling deltagande; och om R. o. Ad. behagat åt det anförda lemna någon uppmärksamhet, torde det finnas, att en stor del af de anmärkta åtgärderna hvarken angått allmänna mått och steg, eller varit af den vigt, att deras afgörande kunnat hafva något inflytande på landets väl, samt att i allmänhet det utredda förhållandet icke vittnar om sådant åsidosättande af Rikets sannskyldiga nytta eller om sådan oskicklighet i rådslagen, som Utsk. velat med dess, under åberopande af ag §:n Riksd.Ordn. och 107 §:n Reg.F:n, framställda anmärkntr antyda. Misstag kunna äga rum; felaktiga åsigter kunna göra sig gällande för öfvertygelse!), och beslut kunna medföra följder, dem man ieke förutsett; men sådant förtjenar icke att stämplas såsom bristande nit för fosterlandets väl, eller såsom oförmåga att bedömma hvad detta kräfver; aldraminst då fråga är om rådgifvare, som haft förpligtelsen att yttra sig öfver alla förekommande regerings-ärenden, ehuru dessa till mängd och föremål Uro alltför måogfalldiga, för att någon skulle finnas, som ägde den fullständiga insigt i detaljen af alla lagstiftningens och administrationens grenar, att hans omdöme i hvarje ämne skulle vara ofelbart. Jag emotser af R. o. Ad. ett rättvist omdöme, och är trygg i medvetandet, att mitt fäderneslands bästa varit föremålet för mina bemödanden, att jag icke saknat förmåga att dertill medverka, och att jag samvetsgrannt iakttagit grundlagarnes föreskrifter, utan tydning efter enskilda åsigter. Då många ledamöter ännu anmält sig att i detta ämne få ordet, och tiden var långt framliden, beslöt R. o. Ad., att till eftermiddagen uppskjuta fortsättningen af delta måls pröfning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 4 e> m* In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 9 12 9° Den i Juli c. in. Onsdagen den i Juli i84o. Plenum kl. 6 e. m.
Ludvig von Tieck, den tyske romantikern, hade nämligen en syster, Sophie, förenad i sitt andra gifte med en lifländsk baron von Knorring. Hennes efterlämnade arbeten sakna emellertid hvarje betydelse. 314 dre än 25 talanger, däribland på den tiden så ovanliga — för en kvinna — som att simma, rida och gymnastisera. Men ung-Sofi hade ytterligare ett plus, som åtminstone i kavaljerernas ögon uppvägde alla de andra: en yppig, strålande skönhet. Och många giljare hade hos henne förgäfves tiggt sin lefnadslycka, innan hon på nyårsdagen 1821 trädde i brudstol med sin faders frände, friherren och öfversten Sebastian Carl (icke Carl Sebastian, såsom det uppgifves till och med i Svenskt Biografiskt Lexikon) von Knorring, ett lyckligt, med en dotter välsignadt äktenskap, som den 13 februari 1848 afbröts genom makans död efter många års pinsamt bröstlidande. Det är med en egendomlig känsla man i våra dagar öppnar ett af Sofia von Knorrings arbeten — något, som ty värr allt för sällan sker. Man måste först och främst nöja sig med de gamla upplagorna, ty en nyare tids förläggare ha, kanske oklokt nog, ej vågat föranstalta moderna editioner. Men väntar man att en unken fläkt skall slå mot en ur dessa » luntor », då väntar man förgäfves. Slån till exempel upp författarinnans ryktbaraste arbete » Cousinerna ». Då man strax i början möter ett ord så- dant som » prevenerad », fruktar man att dränkas i en uppsjö af föråldrade gallicismer. Men det är inte så farligt. Hellre måste vi beundra författarinnans kraft att genomgående bruka modersmålet öfverallt, där ej en naturtrogen samtalston gjort motsatsen nödvändig. Hvilket ej hindrar att språket präglas af en — förlåt uttrycket — raffinerad elegans. Det röjer, detta förstlingsarbete, en ovanlig beläsenhet i den tidens mera uppmärksammade vitterhet — men det blottar på samma gång en svaghet: den oemotståndliga frestelsen att sira hvarje kapitel med motto.