Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ser procents ranta; Och att Herrar Fullmagtige i Riksgälds-Contoiret, i ömt betraktande af det kanbara lidande, hwaruti Löngren med Hustru och atta omyndige Barn skulle försättas, om denna Contoirets fordran skulle utkräfwaS efter den högre Cours, som warit och annu är pä Hamburger Banco, åtskilligt gänger bewilsat Löngren anstånd med den sammas betalande; Anhällandes Löngren, det Riksens Högloflige Ständer, med afseende pä dest bekymmersamma belägenhet, samt wid öfwerwagande deraf att det ar Riksens StanderS Riksgälds-Contoir, som äger fordringen, och deras Bank, som utgifwer Sedlar, ställde att inlösas med Svecle-RikSdalrar, hwilka äroiwärde lika med Hamburger Banco Riksdaler, täckas tillära, att han får liguidera dest i fraqa warande Wexel - Skuld med Swensta Banco-Sedlar, Riksdaler mot Riksdaler Hamburger Banco; men iden vwäntade händelse sädont ej skulle bewiljas, Riksens Högloflige Ständer dä täckas bestämma en lindrig Cours, hwarestee liquiden ma werkstallas, samt Löngren tillika lemnäs anstånd med betalningen, intill dest han hinner fä rangeradt ett Län uti Publik Casta till Skuldens betalande Af - Den 26 Julii. 2025 Af Herrar Fullmägtigcs Protokoll och öfrige Handlingar, har Utskottet inhämtat: AttRiksgäldsContoirel ar »799 af KonglRänte-Kammaren emot betalning i Credit-Sedlar efter 75, 75r a 77 stillingars Cours tillhandlat sig ätskillige af Löngren', pä Grosthandlaren i Köpenhamn ChristLarssen dragne Wexlar; Och att sedan deste Wexlar till ett sammanräknadt belopp af R:dlr 16,98?: 16.
Akademiens adla förn~oclaii, meii ingeii. s l d l betaga iiiig min fö.rstföclslor&amp;tt~. Eva de la Garclie inisstog sig. Hon blef ensarn .. i sitt sl.ag, ocli i t v &amp; af cle al~ndei-i1: i.er, sorn iilrattacles i slntet af hr11~1iidrc~- det, S.i~eiisl~a alracleiliieii och Vitterhets-, 1iistoi: i.eocli niitiquitetsdiadeiiiien, iitesl ö tos kviniionia fr iiieclleni.sskap. De lilrda dtmieriia fk mycket, beröm eller rättare sagclt siiiicker, ty beröminet stta ej i rimligt f0.1: 118l.laii.de till deras - f~rtjitiister. P&amp; samma gihg haclclas ofta lrvinlig l&amp;rdoiii, or11 cleii Iiviiiliga i11 telligensei~s betydlig&amp; ui~derl.~gseiili et var ett axiom. Den 1ard0111, de 1; tiiide f&amp;, Imrtle al.ltiil VCM: CZ af ett liittare, för dein fattbart slag ' ". Jiioni vitterlieteii bestrider man mindre cleras rätt, eliiirii 17ä.l fin Norclenflycht hade sina slrarpa veclersal~nre ocli M: lle Mi~,lm~te~lt Iincle haft mbiiga bittra erfnseiihetei:, iiiiia~i lioii som frii Leniigren skref s i m bekanta » Rad till niiii dotters. Arliiindradet frainbragte tv&amp; stora skaldiiiiior, men skaraii af alla de andra.
Fond för beredande af tillgång till afskedade folkskolelärares framtida 'pensionerande 101,940: — 101,940: — Uppkommen behållning af inkomsterna genom rörelsen å statens jernvägar under år 1860 — 50,000: — 1,395,874: 16. 1,505,874: 16. Riksgälds-kontorets Ombudsmans fordran för utöfver dertill utbekommet förskott bestridda bevaknings och utsöknings-kostnader —- 6: 28 Inom linien upptagna skulder: vid vid 1860 års slut. 1861 års slut. (Denna skuld har blifvit förd inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828 — 1830 års riksdag.) Det, enligt 1779 års riksdags-beslut, till hemgift åt dåvarande Hertigen af Södermanland, sedermera Konung Carl XIII, anslagna kapital med 5 procents årlig ränta 150,000: — 150,000: — (Fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840—1841 års riksdag). Lappmarks eklesia - stikverks, vid Kongl, f. d. Kansli-styrelsens upplösning år 1834, till Riksgälds-kontoret' öfverlemnade fond, för hvilken Kontoret betalar 5 procents årlig ränta 100,777: 16. 100,777: 16. (Fördt inom linien, enligt dito dito.) Från Landtränterierne samt Ofverståthållareembetets Kansli till Kongl. Stats-kontoret inlevererade samt under åren 1845, 1848, 1851—1861 till Från Kongl. Postverket emottagna medel, som varit inneslutne i öfverblifna bref, 4,727: 32. 4,727: 32. (Ofverlemnade till Riksgälds-kontoret, på grund af Rikets Ständers beslut vid 1844 och 1845 års riksdag samt Kongl, brefvet den 10 Mars 1845.)
Hans Maj:t Konungen af Sverige och Norrige, som ingenting lifligare önskar än att vidmakthålla och gifva ökad styrka åt dessa förbindelser, anser derföre såsom en pligt att ej lemna de sålunda vänskapligt sinnade och allierade magterna i okunnighet om den politik, som Hans Maj:t har för afsigt att i ofvan antydda händelse följa, till vinnande af detta mål. Uppmanad ej mindre af den uppriktiga vänskap, som förbinder de förenade Rikenas och Danmarks Konungar och folk, än ock af de gemensamma intressen och politiska grundsatser," som ömsesidigt stödja och styrka hvarandra, är det som Hans Maj:t Konungen af Sverige och Norrige har funnit sig befogad att i främsta rummet träffa aftal med Sin höge Vän, allierade och granne, Hans Maj.t Konungen af Danmark, i afseende å de åtgärder, hvilka borde vidtagas till åstadkommande af en samverkan, egnad att, genom dess fullkomliga öfverensstämmelse, underlätta tillämpningen af det öfverenskomna systemet. Sedan dessa framställningar funnit det gynnsamma gensvar, som man egde rätt förmoda, har undertecknad, Hans Majits Konungens af Sverige och Norrige Envoyé Extra-ordinaire och Minister Plenipotentiaire (Chargé d’affaires) hos N. N., i kraft af de mellan de båda monarkerna träffade öfverenskommelse^ erhållit sin Konungs befallning att bringa till N. N. Ministéres kännedom de allmänna grunder, hvilka Hans Maj:t Konungen af Sverige och Norrige ansett sig böra fastställa till bestämmande af de förenade Rikenas ställning för den beklagansvärda händelse, att fiendtligheter skulle utbryta mellan med Kongl. Majit allierade och i vänskapligt förhållande befintliga magter. Det system, som hans Maj:t Konungen af Sverige och Norrige har för afsigt att oförändradt följa och tillämpa, är det af en sträng neutralitet, grundad på öppenhet, opartiskhet och en fullkomligt lika aktning för alla magters rätt. Denna neutralitet skulle, enligt de båda hofvens gemensamma uppfattning, ålägga Hans Majit Konungens af Sverige och Norrige Regering följande förbindelser, samt tillförsäkra denna Regering följande fördelar: 1:0
Sådant kan endast ega rum, då Utsk:t finner en regeringsåtgärd vara af den beskaffenhet, att den bör föranleda till tillämpning af 107:de §:n R. F. Ar åter fråga om att försätta Regeringens medlemmar i anklagelse-tillstånd, då eger Utsk:t förordna om åtal af Justitie ombudsmannen inför Riks-Rätt. Deremot, om en enskild representant i de ordalag, som Grundlagen föreskrifver, anmäler en anmärknings-anledning emot någon Konungens Rådgifvare, så kan jag icke föreställa mig att i dylikt fäll något annat förfarande kan komma i fråga, än hvad som stadgas rörande granskningen af StatsRådets protokoller. Grundlagen stadgar ju tydligen, att endast i det fall, att Utsk:t finner af Stats-Rådets protokoller anledn. att hos R. St:r anmäla en eller annan af Rådgifvarne för alt å dem tillämpa 107:de §.-n, då skall sådan anmälan ske hos R. St.:r, hvilka ega att derom besluta antingen genom bifall eller afslag. I stället för att så förfara, har Utsk:t tvertemot det åberopade lagrummet behagat hos R. 8t:r anmäla, att en anmärka. blifvit gjord emot en Konungens Rådgifvare, och, hvad som är ännu besynnerligare, hemställt, att denna anmärkn. icke måtte föranleda till någon åtgärd. Det är ledsamt nog, att Konst.Utsk:t, som är den enda af Grundlagen kända åklagaremakt mot Konungens Rådgifvare, när det icke finner anledn. att i sådan egenskap sjelft uppträda, i stället tillåter en af sina egna ledamöter, att i form af reservation framställa anmärkn. emot Rådgifvarne. I stället således för att med omsorg bevara den makt, som Grundlagen för det allmänna bästas skull lagt i Utsk:ts händer, har det velat genom en åtgärd, sådan som denna, öfverflytta på R. St:r en makt, hvilken, såsom en lemning från frihetstiden, grundlagsstiftarne sökt med all makt förhindra.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob, anförde skrifteligen: Jag utbeder mig vördsamt få fästa Bevillningsutskottets uppmärksamhet på den stora nytta, ej mindre i financielt, än intellectuelt afseende, Fäderneslandet tillskyn - Den 4 December f. m. »79 das, om Rikets Ständer täckas besluta stämpelafgift och rättighet lill sändning på posten, utan särskild betalning, för hvilka tryckta skrifter som helst, i likhet med hvad nu sker i afseende på Tidningar. — Remiss af motionen till Utskottet och communicerande med de Resp. MedStånden torde höggunstigt tillåtas. Lades på bordet. Herr von Becker, Carl Johan, uppläste följande: Yid 1823 års Riksmöte hade jag äran att från detta rum framställa nödvändigheten så väl för Staten, som för Jordbruket enskildt, af Spannmåls uppköp och upplag för allmänna medel, vid inträffande ymnig årsväxt, och då Spannmålspriset nedsjönk till ett visst bestämt minimum; jag sökte då väcka allmänna uppmärksamheten derpå, att utan en sådan Anstalt, klokt och enkelt organiserad, skulle Spanmålsprisets fluctuation blifva alltför stark; Att dess öfverdrifna låghet eller höjd skulle, efter årsväxtens föranledande, ruinera ömsom producenten och ömsom consumenten; Att man än skulle tråna under öfverflöd, vanvärde och saknad afsättning, samt än utsända Millioner till inköp af Utländsk Spannmål. Man svarade mig då, att HandelsCorpsens enskildta speeulationer och i8o Den 4 December f. m. täflan sins emellan, skulle upprätthälla priset i ymniga år, samt att Sverige redan hunnit den grad af öfverproduction, att hvarken brist, hungersnöd, eller inköp utifrån någonsin mer vore att befara; Man svarade mig detta då — men nu, mina Herrar! sedan erfarenheten, under den korta tidrymden af fem år, olyckligtvis gifvit oss, i ännu svidande sår, sin skarpa läxa, så väl i afseende på nödj som vanvärde_, torde dessa svar icke mer böra förväntas; och synes det nu vara tid alt återkomma till ämnet.
Skrifvelse, N:o '155. 15 Kongl. Maj:t meddelat förordnande för handläggning af sådant ärende, don eller de ojäfvige ledamöter, som när vore, ibland de män, hvilka vore behörige att i Domkapitlet silla, tillkalla så mänga, sorn fordrades att domfört antal fylla; hvarförutan föreslogs, att alla från Domkapitlet utgående expeditioner skulle underskrilvas endast af ordföranden och kontrasigneras af konsistoriinotarien. Lag-lltskotlet, till hvilket denna nådiga Proposition remitterades, framställde, å sin sida, till Rikets Ständers pröfning ett annat från den nådiga Propositionen något afvikande förslag, hvari bland annat, hemställdes, dels, huruvida icke, i öfverensstämmelse med hvad jemväl Högste Domstolen tillstyrkt, Domkapitlet borde få upprätta förslag til! de ledamöter, hvilka komme alt af Kongl. Maj:t lörordnas, — hvilken här för första gången framträdande grundsats, under sednare förhandlingar i ämnet fått benämning af ”cooplationsprincipen’’ — dels att för Konsistorii domlorhet skulle gälla samma regel, som sedermera genom Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851 blifvit stadgad för Rikets Hof-Rätler. Hvarken Kongl. Maj:ts förslag eller det af Lag-Utskottet modifierade förslaget vann emellertid Rikets Ständers bifall; och Rikets Ständer uppgäfvo i underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851, såsom skäl för sitt afslag: att de dåvarande Lektorerne, så länge de med tjenstgöring vid elementarläroverken fortfore, syntes, på grund af innehafvande fullmagter, böra såsom ledamöter af Domkapitlen qvarstå; att genom antagande af dels sjelfskrilne och dels förordnade ledamöter, hvarjehanda olägenheter skulle uppkomma; samt att någon förändring med organisationen af och rättegången i Domkapitlen icke syntes vara för det då närvarande påkallad.
Om vid Utskottets Utlåtande göras några anmärkningar, hvilka förklaras för Ståndets gemensamma tankar, kunna dessa tankar till ConstitutionsUtskottet öfverlemnas. Men då Utskottet tillstyrkt Kongl. Maj:ts Proposition, skall denna ovilkorligen hvila intill nästa Riksdag. Endast då Utskottet afstyrkt en sådan, kan afslag äga rum vid samma Riksdag. Hvad åter den sista Talarens farhågor beträffar, i händelse Riksens Ständer besluta, att prescriptionstid skall äga rum, så måste i alla fall förslaget qvarstå, och Lagförklaringar, sorn efter hvarje Riksdag blifva förnyade, gälla intill nästa Riksdag. Här är nu endast fråga: skall Kongl. Maj:t äga mindre Lagstiftningsrätt i anseende till Högsta Domstolen, än i anseende till Rikets Ständer? Då Ständerna ej äga mera än hälften i Lagstiftningen, så att hvad Konungen ej antager, förfaller; äger Högsta Domstolen likväl i detta fall ännu rätt att öfverrösta Konungen, och tvärtemot dess vilja utgifva lagförklaringar; en rätt, så mycket vådligare, som sådana gälla jemväl retroactift, hvaremot förändringar i lagen icke gälla förrän från den dag de blif - 3o Den i6 November f. m. vit promulgerade. Detta är en oformlighet, som hör rättas. Jag tillstyrker Ridderskapet och Adeln att bifalla förslaget till Grundlagsförändring till behandling enligt 81 §. RegeringsFormen; hvarjemte jag anhåller hos Herr Grefven och LandtMarskalken, att discussionen måtte inskränkas dertill, huruvida det är något i Utskottets Memorial, som kan vara föremål för anmärkningar, ty sjelfva Lagförslaget skall hvila i kraft af följande stadgande i 81 §.: ”Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frå”gan till nästa Riksdag, då Rikets Ständer ”skola sitt beslut derom fatta.” Nu har Utskottet tillstyrkt Kongl. Majrls Proposition; ergo skall den till nästa Riksdag hvila. Friherre Rålamb „ Claes: Hufvudsakligen förekommen af hvad den siste Talaren anfört, har jag föga att tillägga.
Vidkommande fördelningen af samma böter, så, med afseende derå, att de skattskyldiges försummelse icke tillskyndar uppbördsmannen någon annan möda, än att utskrifva restlängd å de försumlige, hvilket vore ett hans tjenste-åliggande, och största besväret med resternes indrifvande drabbade de mest underordnade tjenstemän nen, såsom å landet Fjerdingsmännen, för hvilka åter det skulle vara obehagligt att af sina fattiga grannar och sockneboer uttaga böter, hvaraf dem sjelfve lillkomme någon andel, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att så kallade stämmo-böter böra oafkortade tillfalla socknens fattige. Stockholm den 30 Mars 1840. Reservation, Herr M. G. Wallén: ”Jag anser det vara högst obilligt att ålägga de skattskyldige böter, större eller mindre, för det de uteblifva med betalningen vid uppbörds-stämman. Genom elt sådant uteblifvande uppstår ej någon förlust för Slaten, emedan uppbörden i flere månader ligger ofruktbar i Ränlerien. Den enda olägenhet, som vid så beskaffadt uleblif vande uppstår, är, alt vederbörande uppbördsman få ett ökadt besvär med resternas indrifvande; men som detta hörer till deras tjenste-åligganden, hvarföre de ock njuta löner, sä inser jag ej, hvarföre böter böra komma i fråga. Jag kan derföre ieke annat än gilla motionärens önskan, att böterne helt och hållet borde försvinna, och får således mot Utskottets beslut reservera mig.” Härmed förenade sig Lars Larsson från Elfsborgs Län. Herr Lagerc/vist reserverade sig jemväl emot béslutet om stämmoböters bibehållande. STOCKHOLM. Tryokt hos A. G, Hellsten, 1840. Bevillnings-Ulskotlels Betänkande, N;0 10. 1 N:o 10, Alik. till Exp Utsk. den 13 April, kl 5 e. ni. Betänkande, i anledning aj' Contracts-Vroslarne Sandbergs och Öhrnbergs motioner, om bestämmande af cn BränvinsConsumt iöns-afgift.
Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: Den som bifaller Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskms betänk. N:o 7, i anledn. af gjorde anmärkmr vid betänk. N:o 3, ang:de tullförfattningarne, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar B. o. Ad. att 35 § af K. M:s d. 21 Dec. 1841 utfärdade förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, må oförändrad bibehållas. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 18. Nej — 24. Föredrogs, men lades på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf och Frih. Cederström, Jacob, ånyo pä bordet Betulin. -, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 1 dennes bordlagda betänk. N:o 8, i anledn. af väckt motion om framställande af und. anhållan om nådig propos. vid nästa riksdag, med förslag lill nödiga ändringar i afseende å såväl tullbevakningen, som de i tulltaxan stadgade förbud och tullafgifter. Föredrogs och bifölls Ridd.Utsk:s d. 1 dennes f. m. på bordet lagde mern. N:o 21, ang:de upprättad förteckning å åtskilliga förseglade, men numera uppbrutna handlingar. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då R. St. ännu icke fattat något beslut i afseende pä kostnaderne för protocollernes tryckning och häftning, och då icke eller något beslut i afseende på desse protocollers utdelning lill riksdagsmännen och till embetsverken, eller med afseende på deras försäljning och tillhandahållande för allmänheten blifvit af R. St. fattadt, så vågar jag vördsamt föreslå, att vid denna riksdag enahanda beslut mätte af R. St. fattas, som vid den förra. Jag anhåller om remiss af denna min motion till H. StatsUtsk. Denna motion remitterades lill StatsUtsk.
Efter det att under flera decennier något dödsstraff icke blifvit verkstäldt, skedde 1830 tvenne afrättningar i Florens och Pisa, hvilka så uppretade folket att man befarade upplopp. Sedan dess har i Toscana icke någon afrättning skett. Dödsstraffet upphäfdes 1847, återinfördes i lagen 1852 med anledning af i landet utbrustna inre oroligheter, men upphäfdes slutligen genom dekretet af den 10 Januari 1860. Frågar man nu: hvad är erfarenheten af dödsstrallets upphäfvande i Toscana, så blir svaret, att i detta land, der blott 2 afrältningar under detta sekel egt rum, hafva de grofva brotten icke ökats; tvärtom anses det vara ett faktum att den personliga säkerheten är vida större på det Toscanska området, än i någon annan del af Italien. Genom Den 11 Juli f. m. Genom nationalförsamlingens beslut i Frankfurt 1848 upphäfdes dödsstraffet i Tyskland, i det att bland Tyska folkets grundrättigheter upptogs: »die Todesstrafe istaiifgehoben»; men beslutet annullerades 1849 i de flesta Tyska stater, undantagandes i Oldenburg, Nassau och Anhalt. I dessa stater är dödsstraffet fortfarande borttaget ur lagarna. I de Schweiziska kantonerna Fribourg och Neuchätel är detta straff upphäfvet, på det förra stället Sedan 1849, och på det sednare efter år 1854. 1 alla dessa stater är det imedlertid blott en mening derom, att det ifrågav:de straffets utplånande ur lagstiftningen icke medfört det ringaste men, och att lör samhället icke är nödvändigt att använda ett sådant skräckmedel för att förekomma brott. 1 Portugal, der sedan 1777 icke någon qvinna blifvit afrättad, har nyligen, efter hvad jag af tidningarna inhemta!, nationalrepresentationen för sin del beslutit dödsstraffets borttagande ur lagen. Med hvarje år hafva rösterna emot dödsstraffets bibehållande ökat sig.
I betraktande häraf, och under förutsättning att behofvet af sammanbindningsbanan genom Stockholm, från jernvägen till Clara sjö, icke varder så allmänt insedt, att anslag dertill (åtminstone denna riksdag) beviljas, föreslår jag vördsamt: att de af Kongl. Maj:t till berörda del af nämnda sammanbindningsbana påräknade medel i stället anvisas till nordvestra stambanan samt att, derest dessa och de af Kongl. Maj:t äskade medel för sistnämnda bana ej skulle förslå för banans framförande till Christinehamn, den ringa bristen må fyllas, så, att redan under nästa statsregleringsperiod, den vigtiga fördelen må kunna vinnas, att Statens jernvägar komma i förbindelse med en hamn vid sjön Wenern. Om-remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 20 November 18G2. II. Carlén JW 157. Af Herr Carlén 2 Angående Södertelge stads befrielse från erläggande af kronotionde för dess donerade jord. Magistraten i Södertelje har anmodat mig att, i enlighet med framställd önskan vid allmän rådstuga derstädes, väcka motion om »nämnde stads befriande från erläggande af kronotionde för dess donerade jord»; hvarför såsom skäl anförts: att inom Stockholms län ingen annan stad utgör sådan skatt; att jorden, bestående till största delen af sandbackar, är alltför svag, för att tåla vid denna beskattning utöfver hvad deraf åtgår till den med donationen afsedda aflöning till stadens tjenstemän; samt att denna stad, mera än andra mindre städer, har betungande onus, ej mindre för utgörande af skjnts, genom skyldighet att dertill hålla 25 hästar dagligen, än äfven för tågande truppers inqvartering, som, i följd af stadens läge, särdeles ofta förekomma. Enär dessa skäl synes mig synnerligen behjertansvärda, liar jag ansett mig böra efterkomma Magistratens uppmaning och far alltså äran härmed vördsatnligen föreslå: Motioner i Borgare-Ståndet 1862. jSfd 158. 303 att Södertelje stad måtte befrias från erläggande at kronotionde för dess donerade jord.
Embete eller ej, antingen han är i behof af pension eller icke; då sådant deremot ej beviljas för Militairen, Civilen'eller deras enkor och oförsörjda döttrar. Då man ser på 1820 års Indragnings-stat, finner man att en Hof Marskalk har 800 Riksdaler i pension, då en StatsMinister , en President eller ett StatsRåd , får intet förr än han är 70 gammal, och en FältMarskalk eller GeneralAmiral ej större än 4oo Riksdaler 33® Dm 7 Julii c. m. i pension, hvartill han sjelf jemte Slaten bidragit. De pensioner, sorn utgå af den år 1798 åt Civile Embetsman anslagne Fond af 10,000 Riksdaler, få ej uppbäras af andre än dem, som haft högst 600 Riksdaler penningeeller Soo Riksdaler indelt lön. Således är ingen af de högre Embetsmännen i tillfälle, att erhålla pension, om han före 70 års ålder varder oförmögen att sköta sin tjenst. Äfven med dessa pensioner äro så svåra villkor förenade , att icke alla rummen blifvit besatta , utan att 200,000 Riksdaler kunnat sedan 1798 besparas till Fond för den Pensions-inrättning, hvarom öfverläggning hos Riksens Ständer vid denna Riksdag förevarit. På samma sätt äro HofFruntimren gynnade. Antingen de äro rika, eller gifta med förmögna män och Rikets förnämsta Embetsman, så få de pensioner. Således har en Hofmästarinna 1000 Riksdaler, en StatsFru 800, en HofFröken 5 eller 4oo Riksdaler pä Allmänna Indragnings-staten, och det går så långt, att en Tvätterska ej mindre än en Lakej, har 100 Riksdaler Banco. Ser man åter på Pcnsionsstaten , så finner man att blott a5o Riksdaler lemnäs åt en FältMarskalks eller en PresidentEnka och då skola de vara i bevislig torftighet.
Af den förra i 2 § tillämpade grundsatsen, att straffet skal! uteslutande mätas efter den större eller mindre kroppsskada, som gerningen förorsakat, kan uppkomma den följd, att ett ofulländudt och, säsom sädant, för sig sjelf mindre straffvärdt försök, hvilket tillfälligtvis föranledt svårare kroppsskada, varder bestraffadt hårdare, än ett vida straffbarare fulläridadt försök, deraf ringa eller ingen skada kommit. Nu ehuru behofvet af närmare bestämmelser angående försök lill mord lika litet kan förnekas, som dess afhjelpande vore mycket önskligt, är det likväl, med afseende å de oundvikliga svårigheter, som i anmärkta hänseenden derför sig förete, icke efter mitt omdöme tillrådeligt att dervid något tillgöra med mindre lagstiftningen angående försök till brott i allmänhet varder behörigen öfversedd, fulländad och genomförd. Mig synes som skulle 2 § kunna, i afbidan derå, utan menligare följder uteslutas. § 3. Högste Domstolens fleste ledamöter ansågo, i likhet med hvad vid 1 § är anmärkt, det äfven här förutsatta uppsåtet att döda lämpligare uttryckas på sätt som skett i Lag-Beredningens förslag 17 Kap. 4 §, äfvensom de funno skäl saknas att i öfrigt afvika från redaktionen i samma förslag, hvadan bemälde ledamöter hem ställde att, i hufvudsaklig öfverenstämmelse dermed, nu förevarande § må erhålla följande lydelse: Hvar som, med uppsåt att döda, men af hastigt mod, beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete på lifstid. Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel af den drapne till vrede retad; då må straffarbetet inskränkas till viss tid, från och med sex till och med tio år. Justitie-Rådet Iggeström yttrade: «Efter Lag-beredningens förslag utgör uppsåt att döda ett bland kännetecknen på dråp. Att likväl under detta brott äfven böra föras vissa fall, i hvilka gerningsmannens vilja icke varit bestämdt och endast riktad på den andres död, har visserligen Lag-kommittéen erinrat i motiverna till kriminal-lagen.