Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Jag har ej sagt det för någon; men efter du ser så på mig, skall du få veta att jag utrönt huru jag blef bortbytt vid min födelse. Jag är icke Anton – det är han, som klagar dernere – jag är Necken, som klagar häruppe, för det jag blifvit dömd att vara skild från min fader och min moder, de blå böljorna. Men det är en stor, stor synd, som skiljer mig från dem. Och innan den är rentvättad, får jag ej återvända.” ”Min stackars, stackars Anton!” klagade Gabriella deltagande. ”Du är nu åter sjuk! Ditt hufvud brinner.” ”Ja, Ella! Det brinner förskräckligt derinne. Men så gör det nästan alltid, fast ni ingenting märker! Men bry dig ej derom, du, och tala ej om för någon hvad jag förtrott dig. De skulle då åter säga att jag vore fånig, och du ser likväl att jag är klok och stilla!” ”Men dina inbillningar, Anton? Necken fins ju egentligen icke. Historien om honom, liksom om elfvorna och hafsjungfrun, äro bara folksägner; både Erika och Rosenberg påstå att det är så, och jag tror så med.” ”Tro hvad du vill; men det är inga inbillningar, utan rena sanningen. Men var ej rädd för mig, för det jag är Necken, och inbilla dig ej att jag, utan lof, återvänder till mitt hem. Nej, jag skall först fullborda något; och kan jag ej det – så får jag gå här och lida i evighet. Men trösta dig, Ella, min förlossning kommer väl en gång; och kommer den ej, så är det blott för din skull jag försakar den.” Nu ryste Gabriella. Hon förstod att en smärtsam sinnesförvirring herrskade inom broderns själ, och ändå talade han så lugnt och stilla, liksom han varit alldeles klok. Det inverkade djupt på den unga flickans sinne; hon kände sig intagen af en hemsk känsla och kunde ej förklara, hvarföre hon indrog sig sjelf i Antons sjuka inbillningar; men hon gjorde så. Hon kände, utan att hafva erfarit det, att all lycka måste vara ovaraktig, och att lifvet, som hon hittills endast sett i ljus färg, säkert hade många mörka sidor.
Den 11 Januari f. m. 171 oell alt lull-lagstiftningens fram eller åler icke kail hindra det; men jag tror, alt luxens hämmande på eli behörigt siilt dock är eli stort föremål, och att det icke får slå efter för några sådane allmänna grundsatser, som deni,'mot hvilka jag nu tagit mig friheten alt reservera mig. Hr af Klercker, Fredr.: Då jag uti ingressen tillden reservation, sorn åtföljer detta betänk., yttrat, alt jag i de flesta fall tillhört majoriteten inom Utsk., och denna majoritets beslut nu klandras, anhåller jag vördsamt få upplysa, att vid tull-taxans första behandling, inom den afdelning, hvilken jag har äran tillhöra, var allmänna meningen den, alt man borde stanna vid de förändringar, som sedan sistlirliie riksdag blifvit genom K. M:s nåd. circulär och kungörelser vidlagne, samt all dcsainma således endast borde i nämnde taxa införas. Men då riksdagen icke hlef af den korta beskaffenhet, som man förmodat, och mellanliden lill en kommande icke eller torde blifva den mau åsyftat; så bar åtminstone jag för min del varit af den öfvertygelse, att det onda, sorn man hoppats kunna förebygga genom förändrade tull-bestämmelser, icke borde likgilltigt fä fortfara, derför att man icke vilie begagna medlen till dess bolande. Jag Hr af den tanka, att Bevilln.Utsk. i första rummet skulle hafva ådragit sig ett rättvist klander, om Utsk., oaktadt eli sådant förhållande och de mångå motioner, som blifvit väckte i detta afseende och, jag vågar säga det, äfven den allmänna förväntan, icke hade framkommit med något förslag, som åsyftade ali, om icke helt och hållet afböja, åtminstone försvära den stora förbrukningen af utländska luxarliklar, hvilken förbrukning icke blott menligt inverkar på vårt mynt och enskildas affärer, utan äfven tärer på vår moralitet. Man har sagt, att del onda hjelper sig sjelf, blott man låter det vara.
Hvad statsbidrag till Götheborg beträffar, så hemställer jag till hvar och en rättänkande, om det är obilligt att Staten en gång lemnar något till Götheborg, hvilken stad har uppoffrat så mycket för Staten, hvaremot jag icke vet att Staten någonsin lagt två strån i kors för staden. På Götha och Trollhätte canalerna har staden tippo Ifra t mycket af sin förmögenhet, och likaså vid andra tillfällen. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag anser ett sådant tillstånd, som det, hvaruti Rikets andra handelsplats sig befinner, vara en skada för Riket eller med andra ord en frånvaro af gagn, ett försummadt gagn. Jag tror derjemte, att canalisationen, den stora canalisationen, öfver hvilken vi med skäl äro så stolte, icke är completterad, så länge Götheborgs hamn befinner sig i detta tillstånd. När statsverket liar råd att afhjelpa detta, skulle jag finna likasom något förödmjukande deruti, att det icke skedde. De afslag, som mött andra allmänna arbeten, synas mig icke böra blifva skäl till ytterligare afslag. Om så vore, så blefvo dessa första afslag nu ändå många resor mera alt beklaga, och jag anser så mycket mindre att så bör anses, som liera af dessa föremål ännu icke äro urbota. Jag förenar mig med Hr Edenhjelm i dess förslag. Den 27 Mati e. m. 43' Gr. Horn, Claes Fredr.: Frill. Sprengtporten liar redan för R. o. Ad. redogjort för de skal, sorn förmått StatsUlsk. atl afstyrka anslag lill Götheborgs hamnbyggnad. Jag vill dervid likväl hafva äran erinra, alt det icke förhåller sig så, som Hr Edenhjelm trott, att SlatsUtsk. varit i saknad af de upplysningar, som Götheborgs lepresentant och ledamot af' StatsUtsk. varit i tillfälle att aflemna. Nämnde representant har der sökt göra gällande de slöra skäl, sorn tala för ifrågavar. hamnbyggnad.
Utslcn hafva endast uplyst, »att Rikets sist församlade Ständer hafva i underd. skrifvelse, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, att väghållningsskyldigbeten varder i möjligaste målto jemnt fördelad emellan alla, som i samma ort af vägarne draga fördel, anhållit etc.» Om man än anser, att denna skyldighet ej kan förflyttas från jorden, så torde dock böra medgifvas, att det syftemål, för hvilket R. St:r vid sednaste Riksdag uttalade sig, bäst skulle vinnas derigenom, att en fördelning af vägunderhålls-skyldigheten skedde så jemnt som möjligt öfver ett större eller mindre distrikt, och derest saken komme till K. M:s afgörande, så torde K. M., på grund af Sin lagstiftningsrätt i ekonomiska mål, kunna förordna om en undersökning, huruvida denna skyldighet på det ena eller andra stället behöfde utsträckas till ett större eller inskränkas inom ett mindre distrikt. Detta tror jag vara den enda praktiska väg man har att beträda, ty i alla andra fall fastnar man alltid vid någon hake, som stänger vägen för målets upnående. Det är på sådan grund jag förenar mig med de ledamöter, som yrkat återremiss. Hr Printzensköld: Uppå de skäl, Gr. Liljencrantz redan anfört, anser äfven jag det vara ändamålslöst att öfver vägarnes behöriga underhåll anställa civil-ingeniörer eller andra tillsyningsman än dem, som f. n. äro å tjenstens vägnar skyldige att en sådan tillsyn utöfva. Hvad åter angår behofvet af sådana särskildte tjenstemän derföre att de skulle meddela vederbörande undervisning om bästa sättet att anlägga vägar, så tror jag, att de väghållningsskyldige redan af egen erfarenhet lärt sig hvad som erfordras för Ben 2 Maj. 4M detta ändamål. Jag skulle snarare tillstyrka vidtagandet af sådana kraftiga åtgärder, hvarigenom det slags vägförbättrare, som gå på fyra fötter och ofta, genom rotande, i grunden förstöra långa stycken af vägkanlerne, blefvo från vägarne för alltid förvisade.
Lön åt Lagmännen i Skåne och Blekinge. g:o Friherre CarpelanSj Carl Mauritz, Memorial, angående KronoSkogars och Allmänningars skiftande och försäljande, till förmån för StatsYerket. 10:0 Herr Carpelans, Willielm Maximilian, Memorial, om understöd för Majoren von Konow, i afseende på gjorda Utgifter vid stiftande af ett Institut för Ynglingar, hvilka ämna sig till KrigsStåndet. 11:0 Herr Soops, Gustaf, Memorial, om utbekommande af en gammal KronoFordran. Till Allmänna Besvärsoch OeconomieUt skot t et: 1:0 Grefve von Schwerins, Fredric Bogislaus, Memorial, angående vidtagande af utvägar, hvarigenom Åbyggnader å Bostäl isjord må kunna försäkras i Allmänna Brandförsäkringsverket. 2:0 Herr H'ammarhjelins, Carl Fredric, Memorial, angående ändring i Kongl.
Ridderskapet och Adelns, i protokollsutdrag af den 29 sistlidne December e. m., till medstånden gjorda inbjudning att instämma i Ridderskapet och Adelns fattade beslut, att det underdåniga betänkande, som af den af Kongl. Maj:t i frågan rörande bränvins-bränningen och dess beskattning nedsalta kommitté blifvit afgifvet och till Bevillnings-utskottet öfverlemnadt, må med åtföljande bilagor bland öfrige riksdags-handlingar till trycket befordras. Nämnda inbjudning blef af Preste-ståndet antagen och protokollsutdraget derom från Högh Ridderskapet och Adeln lade still handlingar/te; Prot.-utdrag den B2 Januari i848. / S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ls nådiga proposition till Rikets Ständer, angående beskattnings-väsendels samt uppbördsoch redogörelse verkets förenkling: Remitterades till Stals-utskottet. Från Vä Hofi. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts nådiga proposition af den 20 December 1847, angående beskattnings-väsendcts samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling: Remitterades, jemte hvad i öfrigt inom Ståndet i ämnet yttradt blifvit, till Stats-utskottet. S. D. Borgare-ståndet antog en af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, genom utdrag af dess protokoll den 29 December 1847, meddelad inbjudning, att instämma uti det af sistbemälde Riks-stånd fattade beslut, att det betänkande, som af den utaf Kongl. Majit, i frågan rörande bränvins-bränningen och dess beskattning, nedsalta kommitté blifvit afgifvet ocli till Berni)t/iiugs-utskottet öfverlemnadt, må, med åtföljande bilagor, ibland öfrige riksdags-handlingar till trycket befordras. S. D. Föredrogs Siats-utskottets den 5 dennes daterade memorial, hvaruti med anmälan, att Höglofl.
Proposition N:o 50. 3 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 7 November 1865. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anmälde i underdånighet: Den af Kommendanten och Direktören vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen, Majoren i arméen, Riddaren af Wasa-orden Frans August Tellander i underdånighet gjorda ansökning att, ehuru han, som är född år 1812 och år 1828 inträdt i Statens tjenst samt, oberäknadt nära tre års tjenstgöring såsom kompanichef vid kronoarbetskorpsen, innehaft befattning såsom Kommendant och
a3. med förslag till samman jemkning af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets under N:o 17 afgifne förnyade Utlåtande, angående Bankens öppnande till utvexling af silfver, angående bestämmande af viss praescriptionstid för uppvisande i Ban - N:o ken af alla äldre utelöpande invisuingar och insättningsbevis, de der i räkenskaperne år från år balanceras.
Dessutom vill jag erinra derom, att den förutsättningen, att banken skulle drifva upp räntan, är alldeles falsk, ty det ligger tvärtom i bankernas intresse att hålla räntan så låg som 268 Den 15 September. möjligt, ty l:o mäste de, på samma gäng räntan stiger, betala högre ränta på depositionerne, och 2:o är det lättare för dem att välja goda papper, när räntan är låg. Detta gör också, att jag icke kan förstå den siste värde talarens mening, då han säger att man härigenom skulle leda in banken på en oriktig väg. Jag fortfar således i mitt yrkande. Hr Åkerman, Fredrik: Utan att vilja ingå på Gr. Sparres grundsats, att om en princip erkännes som riktig, så bör man också antaga den, måste jag dock erkänna att jag i allmänhet gillar Utsk:ts åsigter, och under andra omständigheter icke skulle hafva något emöt att räntan helt och hållet frigåfves. Men man bör dock som lagstiftare se till, huruvida en grundsats passar in på de förhållanden och det land, i afseende å hvars lagstiftning den skall tillämpas. Och det är just med anledning häraf som jag icke kan gilla Utsk:ts motivering i afseende å räntans förhållande till jordvärdet. Här är, som vi veta, förhållandet ganska olika emot i andra länder, der man alltid beräknar räntan på jord lägre än på penningar, och detta af den ganska enkla orsaken att jorden är ett kapital, som ständigt förbättras. En talare har sagt, att han tror öfvertygelsen vara allmän om nyttan att lemna räntan fri; men just nu har underrättelse ingått från Bonde-St. att frågan der fallit med en majoritet af 57 röster mot 7. Detta är för mig en anledning till att önska, det grundsatsen endast småningom tillämpas, och förenar mig således med dem, som önska att till en början endast räntefoten för 3 månaders papper må lemnäs fri; hvarpå jag anhåller om propos. Hr Mannerskantz: Till följe af Gr. Sparres begäran om förklaring ang:de mitt förra yttrande i afseende å den utlåning, som skulle drifvas från bankerne, då fria räntan endast skulle gälla 3 månaders papper, ber jag att få nämna några ord. Jag tror mig icke vara främmande för de olika utlåningssätt som bedrifves såväl i åtskilliga landsortsbanker som i R.
Vtsk. Betänkande N.o 87. de serskilda föreskrifter, som Rikets Ständer för medlens utgående och användande meddela, närmare utvisa, samt alt Rikets Ständer deremot anse ifrågavarande afgift ytterligare böra utgöras på lika sätt och med hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid i8r3 års Riksdag fastställdes, och funnit lämpligt, att, i och för verkställigheten, bestämma följande allmänna stadganden, nemligen : ilo Till Veneriska smittans hämmande och utrotande utgöres årligen, från och med år 1830 till och med det år, då nästa Riksdag slutar, en Curhtts-afgift af hvarje person, sorn betalar mantalspenningar, med ett minimum af 1 sk., och ett maximum af 5 sk. Banco, lika för alla betalande inom hvarje Län 4 efter dess behof; börandes afgtften bestämmas antingen till ettdera af dessa belopp eller deremellan, men tnå icke, utan vid högst trångan - de omständigheter, fastställas till det högsta. 2:0 Denna afgift skall utgå , användas och redovisas inom hvarje Län serskildt, så att den blifver alldeles sk il jd från Hospitalens och Lazarettens fonder , samt Rä« kenskaperne deröfver, med förbehåll, att de härigenom inflytande medel icke begagnas till andra ändamål, än Curanstalterne, efter behof och öfverenskommelse, inrättade på ett eller Statso. Hevilla. Vtsk, BetilnkaniU N:o 87. 35 eller flera ställen inom Länen, tned mimlte nämnde medel icke skulle, för Veneriska smittans ,'iämmande, till fulla beloppet åtgå, di öfverskottet får, efter bestämmande af de i < punkten omnämnde Corniterade, under tieilannämnde Laris Directioners inseende, aflvändas fur allmänna helsovården inom Länet, serdeles vid uppkommande farsoter. 3:0 (»eriörn Fullmägtige från Stadsoch Landsförsamling irne bör, inom 2lne månader efter Riksdagsbeslutets kungörande, en Deputerad från hvatje Härad utväljas iniör Häradsrätten; och sammanträde dereiter <te utsedde
Till pantlåne-inrättningens bedrifvande mot 4 procent försträckte 200,000: Af hamnoch brobyggnadsfonden, mot 4V2 procent 286,866: 32. — 658,339 2 — Hvarefter återstå räntelöpande skulder 229,467 35 1 Hvartill komma tjenstemänriens innestående begrafningshjelps-medel, som vid 1855 års slut utgjorde 45,484 R:dr 32 sk. banko och hvarå ränta erliigges å 5 procent; Och inhemtas häraf, att den räntelöpande skulden under dessa 5 år blifvit minskad med 80,685 H:dr 45 sk. banko. Enligt 1855 års räkenskaper, äger Stockholms stad fastigheter til! ett brand forsäkradt värde af 501,855 R:dr 26 sk. 8 rst. samt dessutom åtskilige icke brandförsäkrade lägenheter och tomter uppskattade till 292,527 R:dr 37 sk. 4 rst., eller ett sammanräknadt värde af 794,383 R:dr 16 sk. banko, hvarå, efter afdrag af den uppgifna skuldsumman, 172,000 R:dr, en behållning af 622,383 R:dr 16 sk. uppkommer till stadskassans fördel. Denna behållning kan dock icke realiseras genom fastigheternas försäljande, enär större delen af dessa äro oumbärliga för de staden åliggande mångfaldiga och vigtiga allmänna förbindelser. 94 1851. Enligt Kongl. Brefvet den 6 Juli 1849 har staden från och med 1850 uppburit och särskildt redovisat afgift för rättigheten att inom hufvudstaden i minut försälja bränvin m. m., hvilken afgift, efter afdrag af uppbördskostnader, utgjort 63,366 40 6 Af denna in träd hafva följande utgifter blifvit anvisade att utgå, nemligen:
Enhvar, som vill se, kommer ganska lätt till erkännandet af den sanning, att det enda medel, som hittills visat sig verksamt emot oloflig införsel af varor, är nedsättning af tullen; lian finner vidare, att tullnedsättningar i allmänhet visat det resultat, alt Stats-intraderna derigenom blifvit ökade, och då nu fabrikanterna tyckas öfverensstämma deruti, att de, som skydd för utländsk medtäflan, icke behöfva mera än 16? å 25 procent tull å inkommande fabricater, så vida de kunna ega hopp alL denna tull utgår lill fullo, och att smugling förebygges; så förmår jagicke fatta, hvarföre man dröjer alt sammanföra dessa åsigter till något helt, och på så sätt närma sig målet för våra tullbeslämmelser. Med den obetydliga erfarenhet, jag eger, har jag ändå sett nog svåra följder af det tullsystem, som hittills varit gällande, för att icke längre besinna mig att för min del förkasta detsamma; men då jag erkänner detta, vill jag på samma gång hafva sagt, alt jag lika litet antager ett alltför långt utsträckt system i motsatt anda; en medelväg måste finnas, och här, såväl som vid mångfaldiga andra tillfällen, torde det vara serdeles hälsosamt att lemna de båda ytterligheterna. Utgående från dessa principer, kan jag icke antaga förestående Betänkande, hvari, bland annat, Utskottets majoritet föreslagit, att icke någon vara, nu till införsel förbjuden, må varda till införsel tillåten förr än efter den 1 Januari i844> under åberopande att: ”Stegel bör tagas med mycken varsamhet &c.” Jag kan icke dela den åsigten, att någon fara är förenad med tillåtelsen att, mot erläggande af en så hög lull, som Utskottet föreslagit (33^ proc/), få införa äfven sådana varor, som äro föremål för inhemsk fabrication, och finnér dessutom en orimlighet ligga deruti, att Rikets Ständer nu skulle föreslå en tullbestämmelse, som icke skall vidtaga förr än år 1844» likväl kommande Rikets Ständer redan 184$ hafva att afgöra, huruvida denna tullbeslämmelse visat sig vara af det gagn och den nytta, som dermed är åsyftad.
Det finnes visserligen en plan uppgjord att förändra våra härader, så att inom hvarje lagsaga kommer att bestämmas ett enda ställe, der domstolen kommer att stå, och i manga härader kan man med någorlunda säkerhet förese hvar detta ställe skall bestämmas; men förr än delta kan med full visshet bestämmas öfverallt, så skall hela den första grunden till planen vara obestämd och osäker, och mycket penningar utgifvas, utan att det dermed åsyftade ändamålet till fullo vunnes. På dessa skäl, som på ett vida bättre och mera Öfvertygande sätt, än jag nu kan framställa dem, i Utskrn blefvo utvecklade, ansåg jag mig skyldig alt frångå denna tanke, och att hellre än att för denna första grund, som jag icke kunde så alldeles få enlig med milt tycke, uppoffra hela förslaget, låta det verkställas, som efter alla de närvarandes gemensamma lanke nu kan utan fara för misstag utföras. För att nu öfvergå lill sjelfva förslaget, så har en värd ledamot, som haren långvarig och rik erfarenhet i detta ämne och sorn deltagit uti de förslag, som i detsamma framkommit, väl ej klandrat förslaget, men sagt att detsamma till tiden vore föthastadt, och att ett misstag äfven blifvit begånget.
1783 och 1784 voro svåra hungersår, Den^jtgång, som då uppstod, för att skaffa spannemål, öktes genom Konungens utländska resor, som voro mycket kostsamma; men sedan inträdde perioden af fred och lugn i Europa, och långtifrån att den förmenta overksamheten gjorde realisationen skada, si, om man noga betraktar för. hållandet emellan Bankens silfverfond och sedelstocken, vexte det goda förhållandet ända till 1788, då silfverfonden var 5,024,934 R:dr, och då sedelstocken ej var mera än obetydligt r 1752 Deri 14 Julii e. ni. öfver millioner. Således var ända till deri tiden, när man granskar Bankens capital.behållning, realisationen lyckad. Jag kan åtminstone ej finna annat, än att, när silfverfonden hade växt, och sedlarne voro förbättrade, Bankens tillstånd ej var försämradt. Men det var en omständighet, som långt förut var grundlagd, hvilken nu måste komma i beräkning, och som verkade från den stund kriget utbiöt. Det var, att Banken' var för nära sammanknippad med Staten. Derigenom att Statens skulder lades på Banken, äro vi nu fallne, för att med realisationen sammanblanda det som ej med realisationen har att göra. Man kommer ej ihåg, att 178g skapades ett nytt Mynt, sorn skulle drifva Bankens mynt ur rörelsen. Derigenom hände ock, att Bankens sedelstock och silfverfond småningom gick ned, men ingalunda till det ofördelaktiga förhållande, att man kan säga, att realisationen var misslyckad, utan tvärtom var 1800 förhållandet sådant, att skillnaden éraellan sedelstocken och silfverfonden, som vid början eller 1778 var öfver q§ millioner, år 1800 endast var 40,000 R:dr. Om denna realisation då bör heta misslyckad, så önskar jag att alla realisationer så måtte misslyckas. Detta har jag trott mig bö" ra upplysa, för att bestrida en allmänt gängse sägen, men en sägen utan grund. En annan omständighet anhåller jag äfven få nämna. Ut" skotten hafva i sitt Betänkande citerat 72 §. RegeringsFormen.
Rätt genom dom eller utslag antingen hufvudsakligen pröfvat der anhängigt mål, eller annorledes skiljt detsamma från sig, men uti Concursmål ej förr, än domen vunnit laga kraft: från Hof-Rätt eller annan Öfver-Rätt, sedan uti derstädes anhängigt mål dom eller utslag af om förmälde beskaffenhet fallit och laga kraft derå kommit, samt från Justitice-Revisionen uti derstädes bevakadt och afgjordt mål, äfvensom från Exsecutionssäte i ärende, som der varit anhängigt, kostnadsfritt återfå de af samma part ingifna protocoll, utslag och andra handlingar af sådan beskaffenhet, att hufvudskrift dertill hos vederbörande embetsmyndighet finnes att tillgå; ankommande på vederbörande domstol eller Exsecutor att pröfva, huruvida andra handlingar, än de nu omförmälde, måga uppå partens begäran honom återställas eller icke, samt i förra f allet, huruvida återlemnandet må ske emot bevittnad afskrift eller derförutan. I följd af detta tillstyrkande, lärer det af Herr Hjerta i ofvanberörde afseende framställda alternativa förslag anses förfallet. Stockholm den 15 Juni 1840. Herr Grefve Sparre, Herr Friherre Cederström, Herr v. Röök, Herr Doctorn Wallin, Herr Doctorn Elmgren, Herr Lagergren och Herr Hegardt hafva emot ifrågavarande utlåtande sig reserverat, under åberopande af Utskottets förut afgifna betänkande i ämnet. Herr Cederschiöld, som ej varit närvarande, då Utskottet fattat ofvanberörde beslut, har instämt i dessa reservationer. Lag-Utskottets Betänkande, N-o 65. 3 N:o 65, Ani;, till Exp. Utsi:, d. 15 Juni, kl. e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i 25 Cap. 5 $ Rättegängs-Balken. Hos Höglofl.