Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets den i5 dennes under N:o rj6 afgifne , samt den 19 derpaföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, rörande en, till besvarande i Förstärkta Stats-Utskottet, föreslagen, af Borgare-Ståndet förkastad, Voterings-Proposition , fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Memorial borde till Förstärkta Stats-Utskottet öfverlemnas. Företogs till pröfning Banco-Utskottets den dennes under N:o 76 afgifne, samt dea 19 derpaföljde e, m. på bordet lagde , Memorial, angående de föreskrifter, som uti t)e n 20 'No ve r» b er e. m. 39f Instruclionen för Banco-förvaltningen må lemnäs , angående utlåning på fast egendom intill niis (a Riksdag. Herr M u itc k af Ro sen s k jd i d , E - Lerhard, anhöll, alt Banco-Utskottefs förevarande Memorial måtte ytterligare Tå Civila på Lordet till nästa Plenum. Friherre alf Nordin. Carl .T o h an» förenade sig med Herr Munck af Rosenskjöld. Herr Grefven och Landi-Mar - •'skål ken förklarade, alt den af flere Ledamöter sålunda gjorde begäran, att Ranmo - Utskottets Memorial mätte ytterligare hvila , p,å bordet till nästa Plenum , icke kunde, enligt /\g Riksdagsordningen > •förvägras. Föredrogos å nyo och bifölos följande från nedaniiämnde Utskott inkomne, samt den 19 dennes e. rn. på bordet iagde> Utlåtanden : Från Statssamt Allmänna Resväjrsoch O e c 0 n o lil i e - U t s k o 11 e n 1 Åf den 13 dennes : N:o 608. I anledning af väckt fråga om öfverseende af de, angående Markegångs-sätlningaille, utfärdade författningar» 4oo Den a o November e. ni", « Från Lagsamt Allmänna Besvärsoell Oeconom ie - Utskotten :
Kyrkoherde Bydeman erkände visserlitpn Iiviiiiians stora ' iletydelse inom vtilgiirsnheteii, iiieii hyste deii $sikten, a t t lieiines ratta plats ej låge inom den offentliga fattigviiidens oinrkle. Den legala fattigförsörj ningen Ilade, menade tal., blifvit e.11 pockaiide iiiakt soiii ropade: ~ d i i skall gifva, hvilket clii vill eller ej?. Af den oiiistbdiglieten a t t den frivilliga fattigviifdeii liittills; istaclkoniinit stiiire resiiltat iiii den iiödtviiugna, med hvilket iiaiiin tiil. betecknade den oifeiitliga fattigrarden, slöt talaren, a t t v~lgöi.eiilietcn, ritöfvnd;: f kvirinnii p&amp; frivilliglietens vag, under iippsök; bnde af ilen verkliga nöden, deii som lider och tiger, &amp; r långt iner friiktbilrande an om kriiiiiaii stode i statens och institiitioners tjiiiist. !i !ill bemötande af de &amp; sikter, som uttalats af mötets ende opponent uppträdde därefter kyrkol~erde Bergman, Ihofi~~tendenteln Bös-tzell, grefve Hamilton, Ji-u Olivewo~za och fial Montelius, alla franihtillaiide olika spripiiiikter till belysande af sin sthdpiinkt till fragan, men enaiidr sig därom: a t t liela vårt f s t t i g v &amp; r d s s e i krafde en qeriorngHeiide omorgaiiisation. Disliiissioneii, soiii 1iota.de.
Han böjde då ner sitt hufvud, visade sin redan tämligen skalliga hjässa och sade: » Tror fru Bergström (han ville inte säga tant), att någon ung tös vill ha en gammal, skallig karl? » Det trodde jag nog vore möjligt, men en annan sak vore, om ett ungt barn kunde göra honom lycklig. » Eller jag henne, » svarade han och såg mycket allvarsam ut. Därpå gick han ett par slag öfver golfvet, så stannade han vid skrifbordet och tog Hedvigs porträtt — det där vackra kabinetts-kortet — och såg på det. » Det där är bra, » sade han och satte åter ned det. Sedan kom han till mig igen, satte sig åter på stolen bredvid mig och såg ut, som ville han, jag skulle hjälpa honom vidare på trafven. Jag höll då en liten föreläsning för honom om det vanskliga i att vid trettisju års ålder gifta sig med en alltför ung. » Men inte en jämnårig heller, slipper jag inte det? » frågade han i riktigt bönfallande ton. Då beslöt jag vara djärf oeh våga allt för min enda dotters skull och nämnde tretti år som just ett lagom. » Det är nog sant, » svarade han, » det vore allt det mest passande och det lyckligaste. Det tål att tänka på, » och så reste han sig upp, kysste mig vördnadsfullt på handen och gick sin väg. Säg nu, Lovisa, var inte detta det mest betecknande du hört i ditt lif? » Fru Alm måste medge, att så var, på samma gång som hon inte alldeles kunde frigöra sina tankar från att dröja vid de par eftermiddags-stunder grosshandlarn gått på skridskor med Gerda nere på Nybroviken, och då denna kommit hem glad och med friskaste rosor på sina tjuguåriga kinder. Och så allt det beröm grosshandlaren gifvit Gerda åt hennes far för dotterns flit och ordning! Men fru Bergström förstod att » puffa » för sin tretti-åriga Hedvig — hade det gällt lif och lycka, kunde fru Alm inte räckt ut ett lillfinger för att fånga en man åt Gerda. I hennes tycke var i alla fall Gerda den sö- taste flicka i världen, och det borde alla andra också finna, grosshandlarn-principalen också inbegripen.
Det är sålédes hufvudsakligen derifrån man har att förvänta inköp. I England erlägges ingen tull för fartyg, inköpte från främmande nationer — häraf sku,Ile således följa, att Sverige lemnade tullfri införsel för seglande fartyg derifrån inköpte. Delta vore naturligtvis för tillfället en stor fördel för landets skeppsredare. Men mig vill det synas, Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3. 91 som vore ett sådant medgifvande mindre välbetänkt. Ty om man icke låtit förblända sig af den s. k. frihandelns irrsken, bör man tydligt se de yttersta konseqvenserna häraf. Dessa blifva nemligen att, sedan landet en gång gjort denna stora eftergift till rederiernas fördel och sedan den öfverklagade bristen å fartyg blifvit afhjelpt, dels genom förändrade förhållanden inom handelsverlden, dels genom de inhemska skeppsvarfvet utvidgning; så torde just ifrån detta samma England svårigheter komma att framhållas vid en blifvande lagstiftning, som omöjliggöra återtagandet af denna eftergift. Tager man härjemte i betraktande, att, då landet eger tillgång på råvarorne till sjelfva fartygsbyggnaden, så uppstår ju en national-förlust derigenom att råvarans för ädling icke kommer landet till godo. Då, enligt 60 §. Regerings-Formen, Kongl. Majit är oförhindrad att, efter sig företeende omständigheter, nedsätta tullen — såsom ock nu skett med afseende på fartyg, så tror jag Utskottet hafva handlat i mera öfverensstämmelse med landets fördel, om tullen å fartyg och båtar »alla slag» blifvit bestämd till 10 proc., än, som nu skett, uteslutande offrat åt rederiernas intresse, med förbiseende af de industriella företag i denna syftning, som sedan längre tillbaka finnas inom landet eller der uppkomma, i följd af den starkare efterfrågan på deras tillverkningar.
Deli 23 April f. m. 453 Man har sagt, att den arbetande befolkningen numera konsumerar mera ladugårdsprodukter än förut, emedan arbetslönerna blifvit förhöjda. Men man bör då tillse, att arbetsgifvaren sättes i tillfälle att erhålla tillgångar att betala dessa höga arbetslöner, eljest är fara värdt, att han icke i längden kan fortfara dermed. På dessa i största korthet antydda skäl, yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Sprengtporten: Jag skulle icke hafva yttrat mig öfver denna speciella fråga, om icke diskusionen, särdeles genom Frih. Hamiltons anförande, antagit en principiel karakter. Hr Frilen har upplyst, att inom det Hushållningssällskap häri tillhör, ingen jordbrukare, när fråga var att ingå till regeringen med en framställning i ämnet, uppträdt med anspråk på tullskydd. Jag hemställer till den värde ledamoten, om icke orsaken kan hafva varit den, att då man måste betrakta sparimålen såsom en af de betydligaste artiklar jordbrukaren har att föryttra samt Nerikes jordbrukare för denna artikel kunnat i alla tider påräkna en förmånlig afsättning till den närbelägna bergslagen, de sålunda mindre känt tyngden af tullskyddets borttagande, än jordbrukarne inom Östersjöprovinserna, för hvilka det blifvit ganska kanbart att se sig på en gång utträngda från sina vanliga afsättningsorter i de större Östersjöstapelstäderna. Orsaken till det uppgifna förhållandet kan äfven sökas i bruksrörelsens stora och öfvervägande betydelse inom provinsen; ty det är af en allmän erfarenhet vitsordadt, att då inom ett landskap en industri är förherrskande, det allmänna tänkesättet i de ekonomiska frågorna gerna tager prägel af denna industris uppfattning af desamma. Jag kan icke förneka, att jag, i likhet med Gr. Liljencrants, funnit det sårande att från motståndarnes sida jemt och ständigt höra påminnelser om de fattiges rätt, som anses förorättad, om Utsk:ts förslag bila lies, och kari försäkra de talare, som uppträdt med detta argument, att jag känner mig lika varm som någon för den fattiges bästa. Men vi se saken ur olika synpunkter.
Då emellertid » fru Annas« uppsats synts oss väl genomtänkt och framgången ur en rik erfarenhet, ha vi ej velat neka den plats och dermed våra läsarinnor tillfälle att taga del af den samma. * tomten. Ja, lått på tå smög jag mig ur kammarns vrå, öfver hvita bädden böjd såg den lille slumra nöjd. Andre Idun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken aconne mentet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera frågan ». (Efter Johannes Tröjan.) Andre i i Kt KJ IN Ännu en gång » skafferinyckelS a m t a l p å vindsloftet. Förste i i-n I L/ * Ehuru jag kommer ett par nummer for sent, kan jag ej underlåta att bedja Idun införa mitt och mångas med mig hjertliga tack till fru H. Kamke, för hvad hon yttrat om » sparsamhet uti det lilla ». Hvad jag nu kommer att säga förestafvas allt af egen erfarenhet. Första halfåret af mitt giftermål hyste äfven jag den åsigten, att man aldrig skulle läsa in något för tjenarne. Jag lät allting stå för olästa dörrar, sylter, specerier, frukter, linneskåp, med ett ord allt. Men oaktadt jag sjelf öfvervakade mitt hushåll och var ständigt med vid mottagningen, märkte jag snart, att allt hade en förvånansvärd åtgång. Jag rådgjorde med äldre, mera erfarna husmödrar, och de rådde mig till att läsa undan, hvad de uti sin under många år samlade erfarenhet funno borde vara undanläst. Jag sade då till min tjenarinna, att jag såg, det hon ej egde förmågan att med sparsamhet och omtanke hushålla, och att det var bäst jag hade förråden under mitt eget ansvar; gick då för mycket åt så var felet mitt. Under de två år hon var hos mig voro vi å ömse sidor belåtna med denna min sparsamhetsåtgärd. De andra tjenstflickorna jag haft har jag pröfvat för att se, om jag skulle kunna lita på dem; men sorgligt nog har resultatet aldrig utfallit till min belåtenhet. Så t. ex. — till en af dem framlemnade jag 8 ® bordsmör, som jag beräknat räcka ea månad för 4 personer.
Stir, genom Ståndens pluralitet när så nödigt pröfvas, förelägga Utskin tid till deras Bet. änkins afgifvande». Detta är föreskrifvet, då Stånden tycka att Utskis arbeten gå för långsamt; men någon tillämplighet af detta stadgande bör vid ifrågavide tillfälle icke ega rum, och motionären har icke heller föreslagit något sådant. Då Utskin deremot vilja sjelfva påskynda sina arbeten antingen genom att öka det vanliga antalet ledamöter eller sitt Kansli, så är, hvad det första beträffar, derom stadgadt i 30 § ItiksdisOrdmn der det heter »blifva göromålen inom något Utsk. så ökade, att de ej med det vanliga antalet af deputerade kunna bestridas, stånde Utsk. fritt att anhålla om förstärkning, dock ankomme beviljandet deraf på It. Stirs pröfning; och galle härutinnan, äfvensom i förstnämnde omständighet tre Stånds pluralitet; men stanna 2 Stånd mot 2 förfalie frågan.» LagUtsk. har icke begärt ett ökadt antal deputerade, jag tror att LagUtsk. deri förfarit ganska rätt. Denna fråga är icke eller föremål för discussion utan frågan är om ökande af LagUtskis Kansli-personal. I dettit alside stadgar 24 § RiksdisOrdnin. »Skulle i något Utsk. en talrikare betjening oundgängligen tarfvas, anmiile Utsk. sådant hos Ståndens plena hvilka derom förordne.» LagUtsk. har såsom jag tror på grundade skäl icke heller ansett en sådan tillökning af Kansliet nödvändig. Nu har motionären föreslagi t att Ständerne skulle upmana Utsk. att begära en sådan tillökning och att frågan om denna upmanings framställande skulle remitteras till Utskis Utlåt. Jag hemställer då huru det skulle taga sig ut, om motionen kommer till Utsk., och Utsk. skulle hafva den frågan, huruvida vore det lämpligt att upmana LagUtsk. inkomma med begäran om ett större Kansli?
Det var redan mörkt, då vi framkommo till den by, der han bodde, och ehuru ett slags värdshus fanns, ansåg jag det bättre att stanna i hans hus öfver natten, då han erbjöd mig det. Icke sedan jag lemnade mina föräldrars hem och min kära gamla amma, den enda varelse i verlden, som troget och uppriktigt älskat mig, hade jag sofvit så lugnt och godt, som på den hårda madrass, hvilken den vänliga landthustrun bredde ut åt mig i en liten skrubb i förstugan, der jag hade mitt värdfolks höns på ena sidan om mig och en kolbod på den andra. Om qvällen, då jag kom, hade barnen redan gått till sängs, och hustrun hade i skymningen icke gifvit särdeles akt på mig, men om morgonen, då hon bjöd mig deltaga i familjens frukost, märkte jag tydligt, att man fann mig besynnerlig och icke öfverensstämande med en vanlig tjenstflicka. Jag såg, att hustrun med misstänksamma blickar betraktade mina fina och hvita händer, och allesammans sågo skygga och generade ut. Imellertid gjorde man mig inga frågor, och då jag tackade dem för deras gästfrihet och steg upp för att gå, sade mannen tvekande: — Det blir allt långt för er, miss, att gå hela vägen till Launceston, men i fall ni skulle vilja åka med en af grannarna ett stycke af vägen, så vet jag en, som far åt det hållet i dag. — Jag tackar er, men min kassa är mycket liten, jag är tvungen att hushålla, ser ni, i händelse det skulle dröja någon tid, innan jag lyckas få någon tjenst. — Ja, det förstås, men det behöfver icke kosta er något; han far med tomma vagnen för att hemta saker åt mr Geffers, kryddkrämaren i byn. Se der kommer han redan. Ned! Holla! vänta ett ögonblick! Den välvillige formannen trummade på rutan åt en halfväxt rödhårig pojke, som helt långsamt kom åkande på vägen förbi fönstret i en skramlande vagn.
Då en föregule talare hemställt till dem, som vid voteringen i sista plenum voro i denna fråga förlorande, huruvida de icke finna nödigt, att i likhet med hvad Gr. Hamilton föreslagit och Hr Dalman såsom tillhörande de förlorandes antal äfven tillstyrkt, Frih. Tersmedens motion lägges till handlingarna, får jag, som äfven räknar mig till de förlorandes antal, förklara, att sedan majoriteten tagit frågan om hand, och hon numera icke kan utredas, jag åt denna majoritet öfverlemnar utredningen deraf. Hr Cederschiöld: Om, såsom Frih. Cederström upgifvit, frågan genom anställd votering vore afgjord, förmodar jag att hon icke blifvit upförd å föredraga:slistan för delta plenum. Då nu emedlertid så skett, mäste äfven deraf följa, att H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anser frågan oafgjord. Ehuru jag visserligen finnér att en remiss af motionen till Const.Utsk. numera icke kan leda lill det andamål, motionären 'åsyftat, önskar jag dock, att motionen måtte röna en grundlagsenlig behandling. Frih. Cederström har sagt, att motionen icke vore att betrakta såsom en allmän fråga. Härom tvistades tillräckligt i förra plenum och jag vill derföre nu icke uptaga Ståndets tid dermed, men jag vill blott anhålla, att den värde Frih:n behagade i sitt minne återkalla stadgandet i 44 § Riksd.Ordn., hvarest tydligen föreskrifves, att allmänna frågor äro de, som kunnat komma under alla RiksStms pröfning, och så beskaffad är väl förevar, fråga. Till Frih. Tersmeden hemställer jag, huruvida icke han ville förklara, att vid det förändrade förhållande, som nu inträdt, han nedlägger sin motion, på det att vi må komma i tillfälle, att grundlagsenlig! förfara, emedan, i händelse Frihtn vilfar min begäran, Ståndet derigenom berättigas att besluta motionens nedläggande. Jag förnyar denna min hemställan till Hr Frih:n, på det att vi må undgå att göra oss skyldige lill en ny öfverträdelse af grundlagen. Gr. af Ugglas, Ludv.:
Krafter, hvilkas tysta verksamhet i den elementariska naturen, likasom i de organiska väfnadernas fina celler, ännu undgå våra landsmäns sinnen, skola, insedda, begagnade, väckte till högre verksamhet, en gång inträda i den oöfverskådliga raden af de medel, som föra oss närmare till beherrskandet af enskilda naturområden och till en mer lefvande insigt af de fördolda rikedomer, som vårt fosterland eger. Men utlandet är dock den bas, på hvilken konsten bygger sina eviga minnesmärken, vetandet är dock den sol, hvaraf konsten blott är utgående strålar. Menniskovetandet går i arf från generation till generation, genom undervisningen, och har vid olika tider olika gränser. Det lägre Svenska folkets vetande i skogshushållning är ingen, i misshushållning stor, men som ingen gränslinie i vetandets eller ovetandets verld är varaktig, förrän dårskapen sätter sig till gräns för den sednare, så skall skogsmisshushållningen snart uppgå till ödeläggelse. Den gamla misshushållningen bör derföre falla, och bakom denna står åtminstone tanken på hushållning, såsom en vakande härold och bläddrar i naturens boks upslagna blad. Likasom en resande för hvarje steg får en ny horisont, vid hvars gränser föremålen smälta ihop till euj otydlig massa, likaså stå ännu Svenska skogarne för det Svenska folket, såsom en otydlig massa af brist på vetande. Visserligen skall anläggandet af jernvägar föra Svenska folket ända fram till skogarnes horisont och påskynda deras förädling.
April, upplyst, Kapitenen Cronstrand icke inom den sålunda bestämda yttersta tid fullgjort de för den återstående anslagssummans uppbärande stadgade vilkor, och frågan om utbetalningen deraf fördenskull måste anses hafva förfallit; sä har återstoden af detta anslag, vid gfslutandet af Riksgälds-kontorets hufvudbok för sisth år, derur blifvit afförd. För att fortsätta och fullfölja den i flera föregående revisionsberättelser meddelade uppgift å alla, i anledning af extra statsregleringen vid 1S40 och 1S41 års riksdag, från Riksgälds-kontoret utbetalda anslagsoch lånesummor, varda sådana utbetalningar, som, under den från början af 1851 års revision till den 15 nästlid ne September förflutna tid, blifvit, jemlikt sagde statsreglering, verkställda af Riksgälds-kontorets medel, här uppgifna: Utaf anslaget för hamnanläggningen vid Åhus, 15,060 R:dr, af hvilken anslagssumma, utom det för samma företag beviljade och år 1848 utbekomna ian å 20,000 R:dr, förut utbetalts 10,000 R:dr, ytterligare R:dr 4,000: „ för omläggningar och förbättringar af vägsträckor inom Edsele socken af Wester-norrlands län, 848 R:dr 30 sk. 6 r:st, återstoden H 198: 30. 6. „ för utdikning af 15 myrer och frostnästen inom Bergs pastorat i Jemtland, 3,700 R:dr, återstoden „ 2,000: Transport: 6,198: 30. 6- — 61 — Transport: 6,198: 30. 6. Utaf anslaget för aftappning af Andsjön och Frösö myrer inom Sunne pastorat i samina provins, 4,744 R:tlr, återstoden, sedan anslagssumman blifvit med 956
Preste-Slåndet den g Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underd. Skrifvelsej angående medels anvisande å 8:de Hufvud-Titeln för Arbets-Compagniens på Kungsholmen användande vid fästningsbyggnads-arbet et i Carlskrona. (Stats-Utsk. Genom underd. skrifvelse af den 22 sisth Januarii hafva väl Rikets Bih. lill R. St. 2 Bandet. 21 162 Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse N.o 333.
Län varande med lön försedda E11 Förste och En Andre Landtmätare, att Boställsförrättningar för intet verkställa, enär den förre hade serskildte embetspligter som Förste Landtmätare, och den sednare ringa lön, samt dessutom skyldighet till mätningar för geografiskt bebof; och att, då begge åtnjuta fullt Arfvode för mätning å PrestBoställen, det skulle, i händelse de förbundes göra andre Boställsmätningar för intet, komma att bero af den tillfällighet, om Landtmätaren, som gjorde förrättningen, hade lön eller ej, huruvida Boställshafvaren fick betala eller icke; man stadgade derföre endast, att Förste och Andre Landtmätare skulle för förrättningar för Kronans en - Den 19 December e. m. 387 skildta räkning, såsom till Kungsoch Kungsladugårdars eller andre Kronan förbeliållne Hemmans och Lägenheters samt Kronoparkers afmätning m. m. åtnÖjas med f:delar af Arfvodet, 1 synnerhet som Landtmäteriförrättningar å Boställen närmare kunna med enskildta Landtmäteriförrättningar jemnföras. På det 1111 likväl Boställshafvare genom desse tillkomne Skifteskostnader icke skulle för mycket hetungas, stadgades, att, så väl Landtmätei iArfvodet, som kost och handllangning, borde, lika med öfrige kostnader för Skiftet, på 20 år lill ersättning fördelas; och då man således beräknar, att kostoch handllangning, som Boställshafvaren förut ensamt bordt utgöra, nu blir på detta sätt ersatt, torde någon egentlig större tunga honom genom LandtmäteriArfvodet samt den mindre betydliga skjutskostnaden icke förorsakas. För de på 3o år utarenderade Boställen är det Arendatorns skyldighet att Skifteskoslnaderne med enahanda ersättningsrätt utgöra. Att i öfrigt Landtmäteri-taxan blifvit på det hela ökad, tror jag icke vara förhållandet, och LandtmäteriCorpsen är åtminstone efter hvad jag försport af en motsatt tanka.
Bifölls. JVs 106, i anledning af Preste-Ståndets återremiss af Utskottets Betänkande JM 44. Med anledning af Utskottets anhållan företogs till pröfning nyssnämnda Betänkande M 44, i anledning af väckta motioner om åtgärders vidtagande med afseende å grindars uppförande öfver allmänna vägar, och blef detsamma af PresteStåndet bifallet. M 107, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande M 87. Lades till handlingarne. S. D. Efter förnyad föredragning bifölls Expeditions-Utskottets Memorial, JV2 9, angående upprättande af register öfver de inom Riks-Slånden väckta motioner. S. D. Upplästes inkommet Protokoll, hållet vid Preste-Ståndets Elektorers sammanträde denna dag, och inhemtades deraf, att till Suppleant blifvit utsedd i Expeditions-Utskottet: Kyrkoherden Wennerström, hvilken Suppleant eger att vid inträffande förfall för ordinarie ledamöter i sagda Utskott, uppå anmälan af Ståndets främste närvarande Utskotts-ledamot, derstädes inträda och tjenstgöra, hvarom Protokolls-utdrag i vanlig ordning expedieras skulle. •i.- i 8 Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottetä Betänkande M 5, i anledning af motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter, rörande vilkoren för afsöndring af jord, beslöt Bonde-Ståndet att återremitföfä'samma Betänkande, méd uttryckande af den åsigt, såsom utgörande flertalets af Ståndet gemensamma tanke, att ej mindre § 5 i 2:dra Kap. af Kongl. Prot.-Utd.rag 303 Förordningen den 19