Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingenting fanns utom det tvärsäkra nuet, som man icke kunde komma ifrån, ingenting annat än att värja sig, värja sig — för ett hotande spöke i en mörknande luft, liksom sloge öfver ens hufvud vingar af tusen gamar, fruktansvärdt sänkande sig ned — skymmande allt. Hon kunde hvarken älska, hata, banna, tro eller hoppas — hon kunde blott sitta och vänta. Att det skulle komma detta, som ingen visste hvad det var, men som samlat sig månad efter månad, vecka efter vecka, dag efter dag och nu timme efter timme. Åh, att tänka på alla de saker, som sagts dem emellan! Om man ock skrattade och försonades efteråt, så blefvo orden för hvarje gång vildare, lössläpptare, tvångslösare. Man spelade på strängen till det yttersta, pröfvande om den höll. En hemsk lek, en grinande sport med djup gråt inunder. En lynnesstämning, mörk som natten, där hvitt blef svart och svart blef hvitt och där alla dämoner fingo vingar. Men innerst satt ens egentliga jag, maktlöst, dumt, lojt, bundet. När hade det börjat, hvarför hade det börjat, och hur skulle det sluta? Barnet for upp, öppnade ögonen stort i förfäran och skrek — ett gällt, jämnstarkt skrik. — Tyst, tyst, barnet — Gud — hvad är det? — Modern halft reste sig och blickade efter hjälp. På afstånd betraktade henne grannarna utan att röra sig, förmodligen sågo de ingenting särskildt uti, att hennes barn skrek. Någon förtrolig bekantskap hade hon aldrig gjort, kort hade hon behandlat dem. Därför kom ingen fram och hälsade på henne, så att hon osökt kunde peka på sitt barn och fråga om råd. Äfven nu kväfde hon sin röst, hon ville icke tillkalla någon. — Gud, o Gud, hon är sjuk! Ja visst — det var ju just hvad hon var, han hade sagt det hela dagen och hon Kom ingen? Hon kastade skygga blickar omkring, förtviflade tyckte hon själf, betydelselösa funno de, som med händerna i kors pratade därborta. Barnet skrek och skrek, så kastade det sig tillbaka och försökte somna. Åh, hon såg, hur energiskt hennes barn försökte somna, hur pupillerna hvälfde sig uppåt och ögonlocken långsamt föllo ned.
3Eaken gaf till ett varningsrop, men hon böjde blott nacken langre tillbaka, s8 att de smala grå halsfjädrarnas spetsar sköt0 ut öfver hennes rygg som en fin frans, i det hon hoppade upp till gluggens kant. Men längre kom hon ej, qvisten tog emot muren med bida ändarna. Hon miste slappa den; grenen föll och hon gick Iingsamt tillbaka till sin iilake. Men man ville icke ge sig. Nästa ögonblick stodo de sida vid sida, q e p o tag i hvir sin 3nda af byggnadsvirket och buro det varsamt upp till gluggen, lade det ned, skakade vingarna, insöyo luft och togo iter fart, nu för att bara clvisten in genom den smala gluggen. Skuldra rid skuldra arbetade de tu; hufvud höjdes, hufrud sänktes, vingar breddes och skrapade mot muren, starka fötter sp5ncte eciot, brösten trycktes, hvalfde sig kraftigare untler det blanka fjadcrpantsaret, och stjertpennorna syredo sig under arbctet. 3Ien allt var spild möda; det var sjelfra öfvermittet i det nödriinc !iga bos~ttningsmnterialet som utgjorde det oöfvervinnerliga hindret för h e t s byggaiide. &gt;Det lyckas ej3, sade Bertha halfhögt. &gt;Det beror p&amp;, menade Hugo. Fågelparets sträfvan hade för dem h t t ett lifsinnehill. Solen stack n u upp öfver kanten af ec gulhvit skyviigg och santir: plötsligt en glansande strilknippa ned öfver ruinen. En bred strik träffade de två figlarne och aterstutisadtt i gnistrande glans frin deras mörka kroppar, som tycktes vara forniade af stä1 och emalj, der de nu aftecknade sig mot den rödbruna tegeimui-en. wDe uppgifva saken »! Berthas röst var hes. Hugo skuggade ögonen med handen och stirrade på det nu orörliga fågelparet. Plötsligt tycktes hanen hafva fått en ny tanke.
Skulle Justitie-Ombudsmannens utsedde efterträdare, under Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet eller i Justitic-Ombudsmans-embetet insättas eller med döden afgå, utväljes på ofvan stadgade sätt en annan behörig man i hans ställe. Inträffar något af dessa fall mellan Riksdagarne, skall Riksdagens rätt härutinnan genom dess Fullmäg^ige i Banken och Riksgälds-Kontoret utöfvas. § 69. Lagtima Riksdag skall hvart tredje år tills ätt aenNämnd af fyratioåtta personer, deraf hvardera Kammaren genom sluten omröstning inom sig utser tjugofyra, och hvilken Nämnd, i don ordning 103 och 101 §§ Regeringsformen stadga, eger att döma huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom Regeringsformens 102 § handlar, likväl kunna anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas. Denna Nämnd träder samma dag, den blifvit vald, tillsammans. Nämndens samtlige ledamöter rösta först, man för man, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland högsta Domstolens ledamöter? Besvaras denna fråga enhälligt eller af de flesta rösterna med nej, blifva Högsta Domstolens samtlige ledamöter bibehållne. Besvaras den åter med ja, uppgör hvar och en af Nämnden en sluten lista på dem af Högsta Domstolens ledamöter, flere eller färre, sorn han anser böra entledigas. De tre bland dessa, som Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 61. 21 då fått det största antal röster emot sig, ställas hvar efter annan under ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterna fordras emot den eller dem, som skola anses vara från riksdagens förtroende uteslutne; och förhålles derefter såsom i Regeringsformens 103 § vidare föreskrifves. § 70. Lagtima riksdag skall hvart tredje år förordna sex för kunskaper och lärdom kände män att, jemte Justitie-Ombudsmannen, som bland dem förer ordet, utöfva vård öfver tryckfriheten.
Af alla länder finnas få, som i jemnförelse till Sverige kunna visa en såyäl lili fälttjenst sorn alla nödiga behof användbar hästrace (då den ändamålsenligt åter upphjelpes), hvars speciella egenskaper af ihärdighet och kraft samt oömhet (att jag så må benämna dess organism), såsom uthållande fatiguer, bivuaker, ombyten af foder och behandling på ett sätt, som för den practiska erfarenheten ensamt är möjligt att besanna. Att dessa hästar för att vara fullt tillförlitliga, för att vara af ren inhemsk stam, icke afkomlingar (hvilket dock ännu ofta är händelsen) af de utifrån icke ensamt genom tullar (detta sker minst) utom på mångå vägar inkommande ston, hvilka från Danmarks och Norra Tysklands stuterier utgallras och oss påföras, till oberäknelig skada för vår industri, att vi derför icke vilja sjelfva uppföda hästar, och för racen, att de deraf fallande afkomlingar blifva till myckenhet oanvändbara.
Enligt sistberörda förslag borde väl nuvarande bokföringsoch redovisningssätt, inom så väl kassasom depositions-afdelningen, oförändradt bibehållas; men, beträffande arbets-sättet, skulle inom den förra afdelningen den förändring vidtagas, att tiden för insättningars inlemnande i kassorna utsträcktes från kl. 11 till kl. 12 f. m., och inom den sednare afdelningen, att det så kallade specificerande diarium icke ovilkorligen borde föras före de ingångna dokumenternas vidare handläggning; att tiden för emottagning af ingående dokumenter utsträcktes lill kl. V2 2 e. m.; att expeditionerna till allmänheten ullemnades i den mån desamma voro färdiga, samt att följaktligen det nu brukliga uppropet sednare på middagen skulle afskaffas. Som, genom godkännandet af de utaf Fullmäktige sålunda föreslagna förändringar, åtskilliga fördelar komma att den trafikerande beredas, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att det af Fullmäktige framlagda förslag lill förändrade tjenstgörings ordningar för kassaoch depositions-afdelningarne samt revisions och ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, måtte tills vidare och intilldess förstnämnde afdelningar kunna, enligt Kommitterades förslag i gemensam lokal sammanföras, få tjena till efterrättelse; och hyser Utskottet den vissa föreställning att, under den tid som för förändrad inredning af depositions-afdelningens nuvarande lokal åtgår, någon så beskaffad lokal må inom Banko-husen finnas att tillgå, hvarest depositions-afdelningens hela tjenstemanna-personal kan på lämpligt sätt så placeras, att de ingående expeditionerna kunna från den bokhållare, hvilken det tillhör att af de trafikerande dem emottaga, utan uppehåll, oafbrutet fortskaffas man ifrån man, i den ordning hvars och ens handläggning erfordrar, intilldess expeditionen i fullt färdigt skick återkommer till nämnde bokhållare, hvilken då har att genast till inlemnaren utgifva de färdiga dokumentema.
Sven Heurlin frän Kronobergs län inom Hedervärda Bondeståndet. väckt motion, deruti är vordet anfördt hurusom, enligt Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, 5:tc punkten, kronofogde och häradsskrifvare på de ställen, der Kronobrefbäringen af vissa utsedde personer eller hemman utgöres mot betalning af de öfrige, skall för debitering deraf och uppbörd, om den dem af de brefbäringsskyldige uppdrages, åtnjuta enahanda provision eller 3 procent å summan ända till 1000 R:dr, dertill den högst vanligen uppgår, som genom Kongl. Kungörelsen den 14 Juli 1845 är för brandstödsafgifters uppbärande bestämd; hvilket stadgande motionären ansett hvarken vara skäligt eller lämpligt af följande skäl: l:o). Emedan brefbäringen vore ett allmänt onus för hvars behöriga utgörande kronofogde i följd af sin tjenst borde lemna nödig handräckning. Den vore af alldeles enahanda beskaffenhet med snöplogning, för hvars reglering, liksom för plogpenningarnes uppbärande och utdelande kronofogde icke enligt 1790 års Förordning äger uppbära någon afgift. Brandstads uppbärande af enskilde Brandstodsbolag vore en enskild sak, som icke kunde anses tillhöra kronobetjents befattning. Genom de brefbäringsskyldige sjelfve kunde afgiften icke utan mycken omgång och svårighet uppbäras och utdelas. 2:o). Emedan något synnerligt besvär med regleringen af brefbäringen ej egde rum, sedan den en gång för fem eller flere år blifvit reglerad och äfven vid ny reglering deraf några jemkningar sällan förekomme, hvilket äfven med snöplogs-regleringen vöre förhållandet. Afgifterne kunde vid Krono-uppbörd sstämman uppbäras och utdelas och debiteringen deraf äfven göras å debet-sedlarne. 3:o). Emedan till följd af stadgandet om förenämnde provisions utgörande till kronofogden och häradsskrifvaren lätt kunde hända, att icke, så mycket möjligt ske kunde, allmänna posten enligt författningens föreskrift begagnades för krono - Allm.
Sedan Riksens Ständer sålunda utmärkt hvilka af de anmäldte Reclamations-målen böra blifva föremål för den förnyade granskningen samt tillika uppgjort de grunder, efter hvilka en sådan granskning skall förrättas; så få för verkställigheten deraf, den Riksens Ständer, i anseende till Riksdagens nu för handen varande slut, icke äro i tillfälle att sjelfve åstadkomma, Riksens Ständer hös.E. K. M. i underdånighet anhålla, det täcktes, i sådant afseende, EKM. i Nåder förordna en Committée, med Nådig föreskrift för Comrnitterade, att, med noggran tillämpning af ofvan fastställde grunder, utreda och granska de ifrågavarande Reclamations-målen samt föreslå hvardera Reclamentens ersättnings-belopp. Och, på det ett länge önskadt slut i delta för Ileclamenterne af så mycken vigt varande mål desto snarare må kunna ernås, våga Riksens Ständer jemväl underdånigst hemställa, om ickeCommit: Underdåniga Sktifveher. s 3 9 terade kunde föreläggas, att inom 1824 års slut till E. K. M. inkomma med fullständig utredning, enligt de fastställde grunderne, samt att derefter E. K. M. behagade, efter föregången Nådig pröfning, i öfverensstämmelse med samma grunder, slutligen bestämma det ersättningsbelopp, som en hvar må tillkomma. Riksens Ständer hade väl önskat , att i sammanhang härmed kunna till E. K, M:ts disposition anvisa härtill erforder!ige medel; mer. då någon Fond för detta ändamål icke är att tillgå kunna Riksén* Ständer för närvarande icke annorledes uppfylla den af dem åtagne förbindelse, än medelst af deras Riksgälds-Contoir ingifvande Obligationer.
Fröken Torsslow gör en biroll, en döf gumma, ganska lustigt. Föreställningen gafs såsom afskedsrecett för fru Eliason, o c h samtliga spelande skötte sig synnerligen förtjänstfullt. Fru Eliason såsom fabriksflickan Lena väckte samma intresse o c h sympati nu s o m för snart tre år sedan g e n o m det okonstlade behag o c h den innerlighet, hon förlänar åt denna roll, en af hennes bästa. Bifallet var lifligt o c h de spelande inropades upprepade gånger; särskildt fick den älskvärda recetttagerskan mottaga de otvätydigaste bevis på publikens varma intresse såväl i form af skallande applåder s o m en ymnig blomsterskörd. Doktorns Lä 3 fyusfru. Skiss för Idun af Jeanne K. ning o c h rengöring o c h Gud vet hvad! Idel futtigt hushållspjoller i stället för de ideela ämnen, m e d hvilka jag sysselsatt henne. Skratta du, min v ä n! M e n jag skulle vilja gråta öfver en människa, som ej kan lyftas en tum öfver den lilla tufva, på hvilken h o n födts. » i l r b e t e t, hvarmed doktor Berling, den lärde Å V forskaren, sysselsatte sig i sitt arbetsrum så Brefvet var färdigt. Han hade nu endast att sent på aftonen, tycktes djupt intressera h o n o m. stoppa det i ett kuvert o c h sända af det. Likväl K a n s k e var det en lösning af något vetenskapdröjde han, for ännu en gång m e d blicken öfver ligt p r o b l e m? Så såg det åtminstone ut på det raderna o c h kastade det så tillbaka i skrifbordsuttryck af spänning, s o m låg öfver hans ansikte. lådan. I alla händelser visade han den yttersta nervoDet började kännas kallt. Kaminen hade slocksitet för allt omkring h o n o m. Eedan ett parnat, hvarför han bestämde sig att uppsöka sin gånger hade han, lätt förtretad, vändt sig m o t sängkammare. V ä g e n dit förde genom hans sin unga hustru, då han tyckt sig förnimma en hustrus sof rum.
Hår - DU. lill litt.-Utskottets Betänkande, N:o 11. 17 Hårfrisörer, utom Perukmakare-Einibetet, ehvad försvar de hafva ... R:dr 2: — Hästhandlare, eller sådana, sorn resa att sälja och bvta hästar, erlägga, titan åtskillnad på hufvudman eller följeslagare, hvarje person, sorn sig med sådan handtering befattar Och skall med vederbörande Uppbördsmäns qvittence styrkas, att Eevillnings-afgiften för löpande året blifvit rigtigt er lagd, eller säkerhet derföre ställd, innan Konungens Befallningshafvande eller vederbörande Magistrat meddelar dem pass, hvilket pass bör uttryckligen innehålla, att de till en sådan handel äro berättigade. Under sådan hästhandel begripas icke de byten eller försäljningar, af hvilka en fastighets-innehafvare} i och för sin rörelse, har behof. Informatorer hos enskilde, lika med tjenstemän, se 2 §. Inköpare för de Kongl. Hofven, jemnföras med Handlande, § 9. Jnspectorer vid Städernas brak, manufäcturier och boktryckerierlika med Handels-expediter. Jernbärare, vid Slångoch Tackjernsvågar , R:dr 1: — Kammarjungfrur, lika med betjenter. Kammartjenare • • — 5: — Klädmäklare och Klädmäklerskor, sorn hålla bodar, i Sex Classen Första Classen . R:dr 50 —- Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o Femte d:o Sjette d:o Kock, hos private Kock, Skepps-, se Sjömän. Krögare, Krögerskor samt de, sorn hålla Likörkammare, Spisqvarter och Värdshus, äfvensom Traclörer och Källarmästare, sorn icke äro Borgare, oberäknad Bevillning för bränvinsminutering, då den tillåles, i Stockholm och Götheborg, minst — I öfriga Städer minst . — 10: — Bih. till R. St.
Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfver-r lemnäs. Stockholm den 26 Mars 1823.' På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens K, Snoilsky. *2 Den 5 Jfpril. Till Riddarhusutskott har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat återremittera Utskottets afgifne Betänkande angående sättet, att nu genast kunna göra frugtbare medel, hvilka tillhöra de under RiddarhnsDirectionens föcvaltning ställde fonder, hvaraf räntan till anslagne utgifter bör utgå, jemte ett af Herr Giefve De la Gardie, Jacob, gjordt Förslag till en såd^n ändring uti det fot de län af Riddarhusets Cassör nu gällande reglemente, att lån äfven skulle kunna beviljas mot annan inteckning uti Jast egendom än den första eller näst efter Bikcts Ständers Bank. Utskottet, som vid frågans granskning funnit betänkligt att till slutelig pröfning företaga en del af Låneregiementet, och att ane norledes än i sammanhang med frågan om de säkerhetsmått som till bevarande af Cassornes rätt böra iagttagas, granska frågan derom, huruvida lån skulle kunna få meddelas mot annan än den första inteckningen näst Rikets Ständers Bank, har icke af hvad Herr Grefve De la Gardie anfört funnit skäl att frångå dess redan yttrade öfvertygelse i detta ämne. Utskottet kan icke föreställa sig, det RiddarhusDirectionen skulle sakna tillfälle att mot den säkerhet och på det sätt Utskottet föreslagit nu genast kunna göra de i Cassan befintelige Capitaler frugtbare, och att nödvän - 9 Ben 3 April. 23 heten nu icke skulle påkalla en rubbning uti de grunder, hvarå det hittills gälJande Låae» reglementet hvilar. Utskottet tror sig likväl i händelse någon närmare granskning af H>rr Grefve De la Gardies förslag nu skulle komma i fråga, böra fästa Höglofl. Ridd'rskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att det är en väsendtelig skillnad emellan densäkerhet, som en inteckning näst efter Bankens lån med örer och den som kan tilläggas en inteckning efter annan allmän Cassa eller enskild person*
Det är af vigt att få denna fråga besvarad, ty boken var otvifvelaktigt en af de källor, ur hvilken Jesu landsmän och omgifning hade hemtat sin föreställning om dessa namns betydelse, och vi finna ingenstädes i nya testamentet ett spår, som kunde antyda, att Jesus eller hans lärjungar gifvit en ny förklaring af desamma. Öfverallt förutsättes deras betydelse såsom för folket och för läsaren bekant. Vi vilja här med Henochs boks egna ord redogöra för dess Kristuslära. Till en början finna vi Messias’ preexistens förkunnad. Henoch, som på Guds befallning blifvit lefvande upptagen i himmelen, erhåller englar till ledsagare, som förklara hvad han ser i dess saliga boningar ... „Och der“, berättar han, „såg jag en, som hade ett dagarnes hufvud [bedagadt utseende], och hans hufvud var hvitt som ull; och hos honom var en annan, hvars anlete var som en menniskas, och behagfullt var hans anlete, likt de helige englarnes. Och jag frågade en af englarne, som gick med mig och visade mig alla de förborgade tingen, om denne menniskoson, hvem han är och hvarifrån han är och hvarför han går med dagarnes hufvud. Och han svarade och sade till mig: „detta är menniskosonen, som har rättfärdigheten, hos hvilken rättfärdigheten bor, och som uppenbarar alla skatter af det som är förborgadt, emedan andarnes herre [Gud] utvalt honom, och hans lott inför andarnes herre har öfverträffat allt genom oförgänglig rättfärdighet. Och denne menniskoson, som du har sett, skall drifva konungarne och de mägtige från deras läger och de väldige från deras troner, och lösa de väldiges tyglar och krossa syndarnes tänder.“ 28 (Kap. 46, 1–4). Än tydligare förkunnas preexistensen i följande ställe: „Och vid den tiden [då Henoch blifvit upptagen till himmelen] nämndes denne menniskoson hos andarnes herre, och hans namn inför dagarnes hufvud.
Dårhus-inrättning icke i någon mån motsvarar det med en dylik inrättning afsedda, ändamål, och, lill följd af den otjenliga lokalen, icke heller lemnar tillfälle till utvidgning och förbättring, samt det af Rikets sednast församlade Ständer framställda förslag, att, genom tillbyggnad vid Hospitalet i Upsala, derstädes bereda rum för patienter jemväl från Slockholm, enligt hvad vederbörande upplyst, icke kan till verkställighet befordras, finner Kongl. Majit annan utväg för afhjelpande af det erkända behofvet af en kurativ anstalt för sinnessjuka i hufvudstaden icke återstå, än att för sådant ändamål verkställa en ny anläggning; och som en härtill särdeles lämplig lokal, på sätt Öfver-Ståthållare-Embetet anmält, nu är att tillgå, föreslår Kongl. Majit att, för inköp af denna lokal, de å Kungsholmen - Kongl. Maj:(s Nåd. Proposition, N:o 64. 9 holmen belägna lägenheterna Hedvigsberg och Conradsberg, samt för uppförande derstädes af en Hospitals-inrättning i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den af Öfver-Slåthållare-Embetet uppgifna plan, Rikets Sländer må bevilja ett belopp af 300,000 R:dr Banko, hvaraf dock, då arbetet icke förr än med nästa år kan börjas, och det årliga behofvet icke anses komma alt öfverstiga 75,000 R:dr, endast 225,000 R:dr behöfva att under nästkommande statsreglerings-period anvisas, att med högst 75,000 R:dr årligen från Riksgälds-kontoret i mån af behof utgå. Frågan om afsöndring af jord från Marieberg står icke i det nödvändiga sammanhang med hufvudfrågan, att Kongl. Majit anser densamma nu behöfva blifva föremål för Rikets Ständers öfvervägande.
Och då det slutligen är af vigt att tvisten om denna punkt slites, samt detta kan ske genom Utsk:ts förslag, som icke innefattar något annat än det som förr varit brukligt, så kan jag icke förstå hvarföre detsamma skall ådraga (Jtsk:t denna grufveliga vrede, och får, för min del, yrka bifall till förslaget. Hr von Koch, Nils Samuel: Till en början anhåller jag få förklara att, då jag motsätter mig detta förslag, anser Deu 25 April e. ra. 515 jag dock mina motståndare vara i sin goda rätt, då de förfäkta sina åsigter i ämnet. Orsaken hvarföre jag motsätter mig detta förslag är att grundlagen skall tydas elter sin ordalydelse, och om ock 1809 års lagstiftare icke i allt varit så lyckliga att finna den bästa formen, halva dock deras stadganden allt intill sista tiden förmått uppdraga sådana gränser mellan de båda statsmagterna, att inga slitningar uppstått. Vid löregaende tillfällen har jag framlagt de skäl hvarpå jag grundar min öfvertygelse att K. M:t är berättigad att nedsätta tullarne. Hvad de nu af Bevilln.-Utsk:t åberopade 57:de, 60:de och 61:sta §§ R. F. angå, så bjuder mig aktningen för mina motståndare att antaga att de lörsta dem lika bra som jag, hvarföre det ock torde vara fåfängt att söka inverka på deras öfvertygelse. Men skillnaden består deruti att de läsa dem på ett sätt — jag på ett annat. Vi böra blott komma ihåg 83:dje §:n, så lydande: »Ej må någon för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne stadgas, utan på det sätt, som enligt föregående tvänne §§ vid ändringar i dem iakttagas bör. Efter deras ordalydelse skola de i hvarje särskildt fall tillämpas.» Till ytterligare stöd för min mening ber jag få åberopa, att frågan om K. Mits rätt att nedsätta tullarne aldrig blifvit diskuterad förr än den biel' en partifråga, och, ehuru K. M:t begagnat sig af denna rätt, har aldrig någon i lag stadgad påföljd blifvit yrkad mot hans rådgifvare.
Memorialmed uppgift å statsfijllnads-summan samt det får Riksgdlds-konlorets utgifter erforderliga belopp. (Rgs-Afd.) Sedan Rikets Ständer nu bestämt de ärliga summor, hvartill statsverkets extra-ordinarie inkomster, eller tull-, saluaccis-, postoch karta-sigillata-medlen samt bränvinsbrännings-afgiften skola beräknas under den tid, innevarande riksdags statsreglering kommer att blifva gällande; har, oaktadt alla väckta frågor om serskilda tillfälliga anslag eller låneunderstöd ännu icke blifvit af Riks-stånden slutligen afgjorda, Stats-Utskottet dock, med afseende å riksdagens snart förväntade slut och till följd af grundlagarnes föreskrift, ansett sig böra för Rikets Ständer uppgifva och föreslå det belopp, som till fyllande af statsoch riksgäldsverkens behof erfordras samt måste genom allmän bevillning utgöras. l:o. Vid den numera fulländade regleringen af de under riksstatens hufmdtitlar uppförda årliga utgiftssummor, hafva dessa för den tid, denna statsreglering kommer att omfatta, blifvit fastställda till följande, för hvarje serskild hufvudtite! sammanräknade, belopp, nemligen: Utgifterna under Första hufvudtiteln, eller llofoch Slotts-staterna, enligt den Utskottets Utlåtande 82 bilagda tabell samt Förstärkta Statsutskottets Memorial M 257, (Usta voteringen) till 780,840: » » Andra hufvudtiteln, omfattande anslagen för Justitie-departementet, enligt de vid StåtsUtskottets Utlåtande JVs 83 samt Statsoch Lag-Utskottens Utlåtande M 13 fogade tabeller, 1,160,250: Transport 1,941,090: » Bilt. till U. St. Transport Utgifterna under Tredje hufvudtiteln, anslagen för Utrikesdepartementet, enligt tabellen vid Stats-Ut skottets Utlåtande JVS 84, » » Fjerde hufvudtiteln, anslagen för Landtför svars-departementet, enligt de Utskottets Ut låtanden JVS 51 litt.