Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vet du, hvad denna utmärkta kvinna svarade, Bob? «Hellre gifta sig än brinna, herr Svensson,» sa hon, – lite giftigt naturligtvis; nå, det var ju annars i sig sjelft ett vist ord; men saken är ju betydligt mera invecklad än så. Den förhåller sig nemligen så här. Redaktören är förälskad i unga Elsa. Men han är också förälskad i drottningen af Saba. Drottningen af Saba är ett ... nå, ordet kan vara detsamma, jag ska inte såra dig i dina kyska känslor, Bob; och unga Elsa är en gås. I gåsen har pojken förälskat sig liksom han förälskat sig t. ex. i «Landtmannabladet», – «uppgift», «ideal», «mannens dröm», ja, det der förstår vi inte mer, Bob, men det gör ju heller ingenting. Och i drottningen af Saba har han förälskat sig, derför att drottningen af Saba nu en gång för alla satt sig före att förföra honom. Nu står han der såsom en annan åsna mellan dessa begge foderhäckar och vill äta af dem begge och ser inte, att de äro precis lika tomma, båda två. Och låter vi honom stå ännu en tid i denna dilemma mellan englavinge och underkjortel, så gör han ofelbarligen en dumhet, på ena eller andra hållet. Ty att gnaga på en alltför ren englavinge är precis lika magert som att gnida sig upp åt en alltför smutsig underkjortel; och det ena som det andra är lika grisigt. Det ena som det andra duger inte; ty det är halft. För att tala tydligt, Bob, och i en bild, som du kan förstå: en hel sup smakar bättre än två halfva. Denna ena och enda hela bägare med det utsöktaste hundradubbelt renadt ämnar jag framsätta för pojken i morn kväll. Det är närmast en kontramina mot drottningen af Saba; hon måste först neutraliseras; stickas ut med bättre trumf, Bob. Kanske creperar äfven andra parten med samma; två flugor i en smäll. Ser du, gamla gosse, pojken måste helskinnad ut mellan detta Scylla och Charybdis, som gerna infinner sig hos oss samman med det första mustaschfjunet. – Kom på slaget åtta, till redaktören. Fråga inte mera, Bob.
Det är onekligen ganska önsk värdt, att alla frågor af sådan beskaffenhet, som den, hvilken nu utgör föremålet för vår öfverläggning, erhålla en så fullständig utredning som möjligt, hvarföre det äfven vore för omdömets ledning ganska lyckligt, om K. M. i alla sådana frågor afgåfve Propos. Men då detta å ena sidan villigt erkännes, får å andra sidan icke förgätas, att vår Grundlag uttryckligen tillerkänner medlemmarne af serskildta kommuner rättighet, att genom sina representanter omedelbart till R. St. frambära deras önskningar i ett eller annat afseende. Jag kan icke föreställa mig, att Grundlagens mening med denna rättighets inrymmande är, att densamma aldrig skall begagnas, ulan endast vara en tom form, en rättighet endast på papperet, men ej i verkligheten. Då Grundlagen medgifver de enskildta 504 Den 20 Juni f. ni. representanterna denna rättighet, så förnlsättes naturligtvis, att deras förslag kunna så vål afslås, som bifallas. På sådant sätt har Grundlagen allt hittills blifvit tillämpad, och om äfven ett eller annat misstag egt rum, så torde man likväl icke kunna med fog säga, alt R. St. i någon större skala missbrukat sin rättighet, att bevilja understöd af allmänna medel på enskilde personers framställningar. Det möter dessutom ganska stora svårigheter för enskildle kommuner, alt pä deuua väg få stals-bidrag till allmänna arbetens utförande, ty de hafva ganska svält, att för StatsUtsk. och R. St. framlägga nyttan och behöfligheten af dessa arbeten. Det är för dem vida lättare, att få de nödiga anslagen beviljade, i fall de, så vidt tid och omständigheter sådant medgifva, gå den vanliga vägen genom vederbönde myndigheter fram till K. M., som sedermera till R. St. öfverlemnar saken fullständigt utredd. Men om denna utredning kan på annat sätt så fullständigt åstadkommas, att StatsUtsk. och R. St. klarligen inse arbetets nytta och nödvändighet, är det enl. min lanke högst orätt, att neka det begärda understödet, endast på den grund, att frågan icke blifvit af Regeringen och dess underlydande embetsverk behandlad, och jag tror icke heller, att R.
Jag instämmer i Grefve Frölichs förmodan, alts då vi af Herr HofCancelleren få biträde i afseende på vårt redactions-förslag, så är det alt förmoda, det detta förslag kommer att hvila lill nästa Riksdag, och att det äfven då bi fal 1 es enär det af Regeringen understödjes. Jag tror det derföre vara Den g Mars f. m. 155 nödvändigt, alt Ridderskapet och Adeln med synnerlig noggrannhet granskar detta förslag. De anmärkningar, som blifvit gjorda, gillar jag fullkomligt, och instämmer således med Herr voll Schulzenheim, Grefvarne Gyldenstolpe och Frölich, så mycket heldre, som jag tror det vara nödvändigt alt Ridderskapet och Adeln nu uttalar sin tanka i ämnet. Såsom skal för den mening, att val af Rikets Ständers Fullmäglige i RiksgäldsConloret och Ranken samt JustitiaeOmbudsmannen icke böra ske annat än vid Lagtima Riksdag, kan antagas, att Lagtima Riksdag följer så tätt på en Urtima att dessa Fullmägtige, liksom JustitiaeOmbudsmannen, må hända icke ens hinna tillträda sina platser innan andra personer äro i deras ställen utvalde. Jag anser det vara af högsta vigt att redactionen af dessa , förslag Lill Grundlags-förändringar blir sådan och i den form, alt de utan svårighet vid nästa Riksdag kunna gillas; förenande mig med Herr von Troil och Herr Cederschjöld alt förslaget till 109 § tarfvar ändring, nemligen sålunda: Sex månader äg.e Rikets Ständer ovillkorligen rätt att sammanvara. Friherre Cederström har sagt, att detta Memorial borde läggas till handlingarne för att hvila såsom eli Rikets Ständers Utlåtande intill 11*ta Riksdag. 29 § Riksdagsordningen säger dock lydeligen, alt frågor orri ändringar i Grundlagen ej förr an näst - 156 Den g Wars I. m. kommande Riksdag kunna af da varande Ständer beslutas; följaktligen kan man visserligen vid denna Riksdag förkasta liela förslaget, då det innebär frågan om ändring i en redan bestående Lag, ty man beslutar icke denna grundlagsändring vid första Riksdagen, då man afslår densamma.
Rikets Ständer förklarade dock i underdånig skrifvelse den 4 Augusti 1727, att sedan utsockne frälset ej kunnat förmås till att undergå rotering och ej mer än 364 båtsmän genom roteringen uppbringas, hade fråga uppstått om gagneligt vore att bibehålla roteringen på skatte och krono, och om icke vore bättre att samla utskrifningspenningarne i en kassa till båtsmansvärfning i krigstid. Denna nya fråga, som redan förslagsvis blifvit framkastad af Halländska ombudet vid 1723 års riksdag, tjenade lämpligen till diversion i hufvudfrågan, och lärer, tillsammans med Adelns fortfarande motstånd, hafva löranledt att icke ens kontraktet med kronooch skattehemmanen i Halland blef bekräftadt förr än 1739. Amiralitets-Kollegium fortfor icke desto mindre att i relationen till Kongl. Maj:t före hvar och en af de följande riksdagarne 1731, 1734, 1738 m. fl., och slutligen 1751 och 1755, erinra om den vinst af 128 båtsmän, som skulle tillfalla flottan, i fall utsockne frälset i Halland roterades. Militie-Ekonomi-deputationen vid 1731 års riksdag yttrade till svar på Konungens proposition om utsockne frälsets rotering, att oaktadt en rotering blifvit detta frälse föreslagen, som vore dubbelt lindrigare, än den rotering, som frälset i Rlekinge hade sig åtagit, hade dock Adeln icke af alla de skäl deputationen förebragt, låtit sig förmås att i stället för de årliga ntskrifningspenningarne undergå denna rotering, och Kongl. Maj:t förklarade i nådigt Bref den 16 December 1731, att i följd af Adelns 16 Slats-Utskottcts Utlåtande, N:o 221. vägran ’’har man dervid låtit stanna oell ej något vidare kunnat tillgöra.” Kongl. Maj:t befallde derjemte Amiralitets-Kollegium att ingifva underdånigst utlåtande öfver förslaget att samla utskrifningspenningarne lill fond för sjömaktens förstärkning under krig.
Höghet Kron - Prinsen. z:o Protocollen af den 27 Febr. samt z-dje och 4:de Mars, i,anledning af innewarande Riks, dags flyttning till Orebro. Samt af följande af Hof,Canzler» wid ftrstildta tillfällen förde Protocoll, nemligen 2we för den 28 Julli, ett för den 18 Atia., den 26 Sept. den i z Octob. och den s Nov. >8io, samt ett fök den 7 Januarii 1812. Constitutions-Utstoktet har med all noggranhet fullgjort den pligt, detsamma af Regerings-Lagarne t afftknde pa defia Protocoll funnit sig alagd, och W Den 2S Juni!. ssr fak nu härmedelst, under öfwerlemnande till Riksens Högloft. Ständer af sin wördsamma förklaring, akt tet ej finnes någon anledning till anmärkning emot Stats-Rädets Ledamöter, föredragande eller Konungens radgifware i ColnMandomäl, anmäla , att det salunda förrättar den granstning, som enligt 76 K. Riksdags ordningen, och it 8- i bett af Riksens Ständer fastställda Answarighet§,Lag för Stats-Radets Ledamöter, Föredragande och Konungens Radgifware i CoiNMandvMal frikallarbemälte höga Embetsman fran all answarigyct för deras Cmbetesutöfning intill den dag, da innewa, rande Riksdag tagit sin början. Orebro den s» Junii 18 lä. Pa Constitutlvns-Utstottets wagNak, 6- körner, ^ ifi ngstast i usch 8sji6b«r^- ^nclertz ^berg» 6- 8i1v6rstc>1^Sr Uppläst hös Rjdd. och ÄbclU beNLL Juli?. Prest-Skändct deli 22 Borgcirc-SkäNdetd.
Men det torde dock icke vara rådligt att genom försämring af dessa domares vilkor sätta dem ur stånd att lefva af tjernsten, då de i allmänhet hvarken äro i tillfälle att förskaffa sig andra inkomstgifvaude befattningar eller äga tid öfrig för deras skötande **). De nödiga inkomsterne uppgå då för 226 domare, hvaraf dock icke mer än 218 torde behöfva genast tillsättas, till . R:dr 678,000: Sekreterare, fiskal och vaktbeljening kosta vid hvardera domstolen 4000 R:dr eller vid alla 25 domstolarna » 100,000: så att sammanlagda behofvet är R:dr 778,000: Af Justitiä departementets anslag eller 2:dra hufvudtiteln lärer hittills hafva till hofr ätter, lagmän och häradshöfd ingar utgått nära***)
Det är visseligen sannt att, i vårt grannrike Norige, skatten ej betalas förskottsvis, och att hränvinet, till dess skatten blifvit erlagd, der stadnar i allmänt förvar, men betrakta vi förhållandena närmare, så finna vi att, enär antalet af brännerier i Norige är ganska ringa, hvarigenom en kontroll ganska lätt åstadkommes, här i Sverige, med den ofantliga mängden brännerier, en sådan deremot skulle blifva ganska svår. För öfrigt, enär det blir för alla ett gemensamt åliggande att betala skatten i förväg, kommer icke någon så stor orättvisa att ega rum. Då det uppkommer en förhöjning i afgiften genom densammas erläggande förskottsvis, nemi. på det sätt, att räntan förloras på skatten från den tid, skatten betalas, till den, då producenten först kan få försälja sin vara, så måste man göra Bevilln.-Utsk:t uppmärksamt derpå, när tullen på bränvin skall sättas, att Utsk:t icke allenast må beräkna tillverknings-skatten högre, på sätt jag ofvan anmärkt, utan äfven bestämma en skälig förhöjning med afseende på hvad skatten är i andra länder. Jag vill på delta sätt komma till samma resultat som Gr. Hamilton, med mindre praktiska olägenheter än de, som vidlåda hans förslag. Hr Stedt: Jag anhåller att få taga tillbaka det af mig nyss fällda ordet »insinuation», såsom varande mindre lämpligt. Frih. Cederström, Rudolf: Då, till följe af den åter remiss, som R. o. Ad. beviljade af den 2:dra punkten, det kanske torde blifva nödvändigt, att äfven återremittera den ifrågavarande, begagnar jag nu tillfället, att uttala den önskan, att Utsk:t måtte utfinna sådana ordalag, som i möjligaste måtto kunna sätta den blifvande 20:de §:n i öfverensstämmelse med den hittills gällande, för så vidt sådant kan stå tillsammans med hvad Utsk:t har föreslagit i afseende å den 2:dra §:n. Den 6 Maj e. m. 103 Att (ien af Gr.
KM., på grund af hvad Kammar-Collegium anfördt, under den 5 Februarii innevarande år, i Nåder förklarat, det vederbörande Uppbördsman skäligen borde befrias från skyldigheten, att specielt qvittera Krono-utlagorne, samt att hvarje betalning skulle af Krono-Fogden qvitteras på Debet-Sedeln till dag och år, då betalningen skett, och derefter af Härads-Skrifvaren eller den hans ställe företräder, vid samma tillfälle annoteras; dock alltid med iakttagande deraf, att betalningar af de till Riksens Ständers Riksgälds-Conioir ingående medel särskildt upptagas och qvitteras; hvarjemte E. K. M. i Nåder beslutit, att Rik»ens Ständers .Stats Utskott, vid nu påstående Riksmöte, skulle jjs Underdåniga Skrifvelser'. af handlingarne i delta mål undfå del, för att pröfva, hvad allmän reglering, som ]<unde anses nödig och lämpelig, på det att, a ena sidan, en genom de åberopade äldre Författningarne åsyftad och af Bonde-Ståndet äskad Controll å Krono-räntornes rigtiga debitering måtte vinnas, samt, å den andra, Härads Skrifvarne varda béfriade ifrån sådane åligganden i fråga om Utlagornes specificalion, sorn af nödvändigheten ej påkallas, eller, genom en enklare method, med bibehållande af de betalnings-skyldiges säkerhet, kunna göras umbärlige; varandes slutligen, genom E. K. M:ts Premiss af den 21 sistlidne Martii, Krigs-Collegii ofvan berörde underdåniga yttrande jemväl till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnadt.
Betänkande endast hemtat anledning från den omständighet, att förmånsrätt icke blifvit fastställd för förskott, lemnadt på konnässement öfver skeppade varor, synes det kunna antagas, att dessa Riks-Stånd i öfriga delar godkänt Betänkandet, och således derutinnan instämt med Ridderskapet och Adeln; men ehuru denna tre Riks-Stånds sammanstämmighet skulle kunna ensamt åberopas emot den inom BondeStåndet framställda anmärkning emot nyssberörde §, får likväl Utskottet såsom svar å samma anmärkning hänvisa till det SKäl, som föranledt den bestämmelse omförmälda § innefattar. Om nemligen den nu ifrågaställda förmånsrätten gällde för förskott, lemnadt på varor, som blifvit nedsatta hos en person, hvilken bor på samma ort, som förskottstagaren, skulle, på sätt Utskottet yttrat, ett ökadt tillfälle yppas för den mindre redlige gäldenären att gynna sina närmast boende borgenärer på de öfriges bekostnad. Under sken af kommission skulle en säkerhet kunna dem beredas för deTas fordringar vid gäldenärens iråkade obestånd, och således en pantsättning i sjelfva verket ega rum, utan att bära namnet deraf. Då emedlertid äfven frånvarande borgenärers rätt måste så vidt möjligt är bevaras, anser Utskottet försigtigheten bjuda, det icke lagstiftaren inför bestämmelser, som underlätta åtgärder till deras förfång; och häri torde en giltig förklaringsgrund finnas till stadgandet i förevarande §, hvars bibehållande, efter Utskottets åsigt, är af serdeles vigt; men hvad deremot angår frågan om förmånsrätt för förskott, lemnadt på konnässement öfver skeppade varor; så ehuru denna förmånsrätt ej är så förenlig med i gällande lagstiftning antagna grundsatser, som den af Utskottet föreslagna, anser likväl Utskottet sig destomindre böra vidhålla sin i denna del yttrade åsigt, som en motsatt blifvit inom tre Riks-Stånd, uttalad, samt samma förmånsrätt, den der af för handen varande förhållanden påkallas, dessutom ej torde kunna sägas stå i strid med lagstiftningen i öfrigt.
»Ja, ja, farbror vet hur det går till bland oss ungkarlar i Stockholm», svarade han och blinkade med en min af hemligt förstånd åt grosshandlaren. »Man lefver raskt undan sitt lif der. Kommer man väl in i hvirfveln af baler och supéer, så dras man med och kommer inte så lätt lös igen.» »Nej, nej men, tror nog det», sade grosshandlaren och sneglade skälmaktigt på den långa, fräkniga räkeln, som var så eftersökt på hufvudstadens baler. Thure började nu att med mycken ifver och alltjemt med en min af hemligt förstånd tala om en mängd stockholmsförhållanden, och härunder vände han till hälften ryggen åt fröken Linder, lutade sig långt fram mot grosshandlaren, hviskade en del saker, och då fröken Linder ett par gånger gjorde en anmärkning, låtsade han icke höra, utan vände sig oafbrutet mot morbrodern och fortfor att prata. Men då guvernanten strax derpå gick, blef Thure mycket häpen och förskräckt vid att morbrodern lade sin hand på hans axel, och vänligt, men äfven allvarligt sade: »Hör nu, min gosse, du tycks alldeles ha missförstått fröken Linders plats i mitt hus? Jag betraktar henne som en af mina döttrar, och jag önskar att alla visa henne samma aktning som de visa dem.» Thure bockade sig och framstammade någonting om missförstånd och »inte hans mening» och »högaktning», etc., men inom sig svor han fröken Linder ett dödligt hat. Thure var inte rigtigt belåten, då han gick och lade sig, och han hade hela natten elaka drömmar. Han tyckte, att han dansade polka med fröken Linder, och att den lilla brunögda stod bredvid och kiknade af skratt. Han steg tidigt upp följande morgon och gick ned i trädgården, för att taga sig en promenad före frukosten. Det var en temligen stor trädgård, väl hållen, med fina gräsmattor och blomsterrabatter, och Thure tänkte då han såg de jemna, nykrattade gångarne och de präktiga rosenbuskarne, att gubben måste vara icke så litet tät. Just som denna behagliga tanke uppstod hos honom, fick han se fröken Linder, som satt under en hängask och läste.
Icke ens vagnsbullret på gården kunde rycka upp henne. Om det också vore främmande skulle det icke vara till någon glädje. Hon hatade sina grannfruar; att sällskapa med dem och bli förlägen vid alla närgångna frågor om pigor och väfnad, mjölkafkastning – och trädgårdsskötsel; det var ännu värre än att sitta ensam och vara oförstådd. Men steg hördes genom rummen, in genom matsalen. Häftiga steg, och dörren rycktes upp. Hon stirrade på Börje. Hans ansigte var blekt, men ur ögonen lyste glädje och häpenhet, han drog efter andan och famlade efter ord. Slutligen fick han det fram: »Pål är kommen!» Det var som om rösten svigtat under sammanhopadt jubel. »Pål», upprepade han enträget, då Marianne icke tycktes förstå. »Hvad för en Pål?» »Men Marianne!» – Det lät förebrående som om hon vägrat att känna igen honom sjelf. Hur var det möjligt att hon kunde förbli känslolös inför denna glädje! Det kunde han icke förstå. Marianne hade rest sig och såg på honom med vidöppna, förväntningsfulla ögon. Denna lugna menniskas måttlösa fröjd hade någonting gripande med sig. »Har du glömt hvad jag berättade dig om Pål Sandell?» »Ah, sammetsblusen!» »Han sjelf.» Börje fick tag i hennes hand, och utan att låta henne kasta en blick i spegeln drog han henne med sig genom matrummet ut i förmaket. Hon kom skrattande, rufsig i håret och med våta ögon. Vid bordet stod en ung herre, – eller man skulle kanske säga ett barn, som skjutit för raskt i vädret, så litet manligt fans det hos honom. »Här ser du min hustru.» Marianne kände sig förlägen. Han såg förskräckligt fin ut, och han var icke något barn. Hon var allt en smula vårdslös i sin klädsel; och det var dumt. »Välkommen. Så snällt att ni sökte upp oss!» Hans hand kändes fin som en af hennes. Hela menniskan påminte om en ödla; den mjuka, smala kroppen; de långsträckta händerna; denna breda mun; men framför allt hans ögon: halfslutna, stora, glänsande bruna. De tindrade mot dagern som en smal strimma, – en simmande mörkbrun glans, mellan skuggningen af svarta ögonhår.
Dessutom får jag anmärka, att uttrycket "Den som å öfverhetens vägnar bjuder och befaller,” är tvetydigt och äfven vådligt; ty antingen menas dermed Konungens Bef:h;de och Öfverståthållaren eller ock den, som på stället äger högsta befälet, och då kommer man in på den militära maktens rättighet alt handla, på sätt nödigt pröfvas. Det är vådligt; ty då behöfde de som deltogo i upploppet endast bemäktiga sig den å öfverhetens vägnar befallande embetsmannen, och upploppet skulle icke kunna stillas. Straffbestämmelsen i denna § var t vå fal Id ig enl. K. M:s propos, nemi. för anstiftare och anförare af upplopp, arbete å fästning från 6 månader till tre år, då brottsligheten pröfvades vara af svårare beskaffenhet, samt fängelse från två till sex månader, då brottsligheten funnes vara af mindre svår art; och för andra deltagare i upploppet fängelse från två till sex månader eller böter från 10 lill 5o r:dr efter omständigheterna. Utsk. har uteslutit de svårare straffgraderna och endast bibehållit de lägre. Detta anser jag orätt; och får jag erinra derom, att, då man för vanligt gatufredsbrolt pliktar i3 r:dr i6sk., man för oljud eller smädeord under upplopp skulle kunna slippa med 10 r:drs böter, så har Utsk. antagit alt det kan vara mindre brottsligt att deltaga i upplopp, än alt begå hvad som i lagen kallas gatufredsbrolt. Samma anmärkning skulle väl kunna göras mot den K. propostn; men de flera och högre straffbestämmelser, som deruti tillika förekomma, minska dess vigt. 7 §:n lyder sålunda: ”Uppå anfordran af Konungens "Bef:h:de, eller, om han ej är tillstädes, af den, som på "stället innehar högsta civila myndighet, såsom i stad, bergsmästare eiler polismästare, och på landet, kronofogde eller "ock de, som desses embeten företräda, må krigsmanskap "lill upprors stillande användas."
Med afslag å såväl Utskottets hemställan som ock Preste-Ståndets i afseende derå gjorda inbjudning, beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, att å sjette Hufvudtiteln må upplöras ett årligt reservationsanslag, stort 100,000 R:dr Riksmynt, att, stäldt till Kongl. Majis disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att i detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Utskottets sednare hemställan å sidan 14, angående kungsoch kronoskjutsen. Ridderskapet och Adeln förklarade, att njlgon ändring i afseende å kungsoch kronoskjutsningsbesväret icke borde vidtagas. Utskottets förslag till reglering af befordringen utaf post och resande samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad. Ifrågavarande förslag förklarades hafva förfallit till följd af det beslut Ridderskapet och Adeln i afseende å Utskottets första hemställan fattat. Utskottets å sidan 21 afgifna hemställan, angående betäckandet af kostnaderne för skjutsningsbestyrets öfvertagande af Staten. Jemväl denna hemställan ansågs hafva förfallit genom Ridderskapet och Adelns i första punkten fattade beslut. Utskottets å sidan 22 gjorda tillstyrkande i fråga om poslskjutslegan. Återremitterades. Utskottets sista yttrande. Blef jemväl återr emitteradi. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Betänkande, JVi 28, i anledning af väckta motioner om ändring i föreskriften rörande ogift qvinnas myndighet. Frän Hogv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande, JV2 31, i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition om antagande af en författning angående allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne.
O m denna b e h a n d l i n g börjar i rätt tid, tror j a g icke, att barnet skall fälla s å m å n g a tårar, d å det ser sina planer korsade; det skall finna sig i det nödvändiga. P å s a m m a sätt b ö r ni sedan fortsätta att visa barnet, a t t d å er egen o c h barnets vilja äro motsatta, er vilja och bli den rådande. (Bref till I d u n). A B. Fröken eller jungfru? i förevarande fråga! U t a n a t t måste s ö k a k o n k u r r e r a m e d d e stora Den rörande enighet, med hvilken samtliga ofrälse fröknar uppträdt emot en reform i den fabrikernas t i l l v e r k n i n g a r bedrefs d e n n a hemriktningen, som den ärade författarinnan i n:r 41 industri ä n d a in p å 80-talet a f s a m m a familj, behagat uttala sig för, och det sätt, hvarpå de tills den slutligen, efter a t t v i d d e flesta utgjort detta, visar oss mer än tydligt, att från det ställningar i n o m o c h u t o m landet h a häfdat hållet hafva vi intet tillmötesgående att vänta, utan att man fastmer kommer att uppbjuda alla sitt anseende, till följd a f timade d ö d s f a l l sina krafter för att omöjliggöra en dylik reform; måste n e d l ä g g a s. s a m m a, efter a t t h a f v a förflyttats till ett a f Af det sagda följer, att jag ej kan acceptera förslagen om » jungfru » eller » piga ». dock, att det ur många synpunkter vore lyckligast, F ö r d e n, s o m l y c k a t s förskaffa sig tillträde om vi kunde få ett ord, som äger nyssnämnda egenskaper. må vi spörja oss själfva, o m vi ha tillräckligt m o d att upptaga striden för vår anborna rätt — A f de v ä f v a n d e fordras den största färdighet o c h sälta oss in i hvad denna strid innebär.