Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bokhallare, Revisorer, Registrator* tillika Aktuarie, samt Notarier Fjerde graden: Kontorsskrifvare och Kanslister. Tjenstemänncns antal, inom ofvanberörde tjenstegrader, är följande: Inom första gradén: Advokat-fiskal > > . 2, Inom andra graden: Kamererare: i Kassa-afdelningen i. » i Depositions-afdelningen . 3. » i Sedel-kontorét » i Låne-afdelningen .. 2 7. Kassörer Sekreterare hos Under-styrelsen Inom tredje graden: JU, » i Sedel-kontoret 2. ■ » i Låne-afdelningen .. 4. » i Revisionsoch Ekonomi-afdelningen 4. 14. h Revisorer i Revisionsoch Ekonomi-afdelningen 2. Registrator, tillika Aktuarie . 1. Transport 3. 14. 30, \ Banko-Utskottets Memorial, JU 84. 1 j Transport S. 14. 30. Notarie vid Fullrnägliges Expedition .1. » vid Under-styrelsens Expedition * . i 1. » i Låne-kansliet 1. 6. 20. Inom fjerde graden: Kanslister: i Under-styrelsens Expedition 1. » i Låne-kansliet 2. » i Fiskals-kontoret * i * . 2. 12. 5. 17. Sgr 67. Extr a-ordinarie tjenstemän: Kassaskrifvare » . 6. Konstidkare: Tryckeri-föreståndare ... » t. Förvaltare vid Tumba Bruk . 1. Förste Sedeltryckare 1. Andre d:o * 2. Ofver-vaktmästare, tillika Brandmästare . 1. -t Väkthetjenia g; Aldre Kammardrängar . 12. Yngre » . 10. 34. Summa 101. 6:o Löneförmånerna äro: å Lone-stai: Första Tjenstegradcn: l:o För de 7 äldste Kommissarierne och Banko-Sekreteraren, lön ä 2,200 R:dr 17,600: 2:o
» Låt upp, » det hviskar vid koja låg, » låt upp i glädje och gamman, ty julens ande vill hålla sitt tåg härin med hugnad för sorgsen håg och gåfvor åt allesamman. Har lyckan mätt dig ett ringa mått, förnöjsam var, är ditt hjerta godt, du fann på jorden ej rikare lott! » [let faller natt öfver stad och land och natt öfver vida vatten; der uppe stå tusen stjernor i brand, s ^ ^ ^ © från tusen verldar till jordens strand en helsninsf oår o-enom natten, en hviskning svag såsom luftens flägt från fogelns vinge, till flygten sträckt, en pust af verklarnas andedrägt. » Låt upp, » det hviskar vid dörr och knut, » låt upp, ty jul är inne! Stryk hvardagsvecken ur pannan ut, du trötta slägte, din sorg är slut, och frid öfver hvarje sinne; det är den signade juletid, det är den lisande julefrid, som bräcker törne och sonar strid. » » Låt upp, » det hviskar, » tänd juleljus och smycka de gröna granar! A f barnajubel och sångers brus det gifve genljud i qväll ditt hus, mer signadt, än sjelf du anar. Låt upp och red ditt sinne till fest, låt upp och bjud hvad ditt hjerta har bäst, se: julens engel vill blifva din gäst! » » Låt upp, » det hviskar kring stolt palats, kring tinnar och pelarrader, » låt upp, du hjerta, gif kärlek plats, den - varit för länge en naken sats och skrytande tomma bravader. Gäck ut och dela ditt julebröd, gäck ut och lindra din broders nöd, Så faller natt öfver stad och land och natt öfver vida vatten; der uppe stå tusen stjernor i brand, från tusen verldar till jordens strand en helsninoo-år o-enom natten, en hviskning svag såsom luftens flägt från fogelns vinge, till flygten sträckt, en pust af verklarnas andedrägt ... den fallne res och den svage stöd! » SE Johan J \ [o3 ?dling.
Ulan alt inga i närmare bedömande, huruvida Fulimägtige i för handen varande förhållanden egt tillfyllestgörande skäl för deras åtgärd, att på Stockholms börs aflåta vexlar å Bankens genom statslånet beredda tillgång i Hamburg, anser Utskottet sig här böra anmäla, att som, efter hvad 1859 års Revisions-berättelse innehåller, vexelköp för Bankens räkning under September månad nästföregående året blifvit å Göteborgs börs påbörjade, hvilka köp i den mån kursen dertill gifvit anledning, sedermera fortgått, och Rikets Ständers beslut om Bankens vexelhandel i Göteborg således omsider blifvit af Fulimägtige satt i verket, Ut skottet funnit 1858 års Revisorers ifrågavarande erinran icke böra till någon vidare åtgärd föranleda. § 14 (1859 års Rev.-ber. § 25. Fullm. Ber. § 16.) Myntning af Innevarande års Revisorer hafva uti förestående § af deras berättelse anmält, 6sUfverb att vederbörande å Kongl. Mynt-verket underlåtit alt fullgöra dem gifvet förstän digande att i myntadt guld och silfver till Banken inleverera dess hos Kongl. Myntet i nämnde metaller innestående fordran;, men då af berörde Berättelse såväl som af den utaf Fulimägtige till Utskottet afgifna, derjemte inhemtas, icke allenast att omförmälda underlåtenhet varit föranledd af en inom Kongl. Myntet under loppet af flera månader pågående vidlyftig reparation, hvarunder all myntning derstädes måst inställas, utan äfven att, oaktadt den uteblifna leveransen, någon brist på silfvermyut för Bankens vexlingsbehof icke sig yppat, har Utskottet ansett den af Revisorerna gjorda anmälan icke böra till någon åtgärd föranleda. § lä ^ (1857 års Rev.-ber. § 23. 1858 års Rev.-ber. § 31 och Fullm. förkl. sidd. 102—104. 1859 års Rev.-ber. § 29 och Fullm. förkl. sidd. 115—118.
Jag hade icke heller vid den nu sednast uplösta motionen undandolt för mig sjelf, att i en stund, då flera af de utaf K. M. i Nåder aflemnade Propos:r komma att föranleda betydliga anslag af allmänna medel, det kunde synas vågadt, att nu göra en framställning ang:de den ifrågav:de Kungsgårdens behofver. Jag skulle också icke gjort det, så framt det ej först och främst varit nödvändigt och sedermera, derest jag icke vore öfvertygad, att R. o. Ad., äfvensom hela landet, kommit till det resultat, i afseende på de financiella åsigterna, som jag ansel' vara det rätta, nemi. att det icke allenast vore orättvist, utan äfven omöjligt, att ur den närvande generationen utpressa en kapitalutgift, hvars ändamål egentligen är att gagna efterkommande. Så har det emellertid tillgått med alla våra anslag för dylika ändamål; så hafva vi t. ex. sett fästningsbyggnader, som i 40 år haft samma anslag, och våra fiender hafva varit så beskedliga, att de icke velat begagna tiden för att taga dem. Mine Hrr, till alla sådana utgifter, som göras för flera generationers bästa, är det rättvist att alla generationer bidraga: detta är rätta principen för de statslån, som nu göras i hela Europa. Det är denna åsigt i finansläran, som gör att vi se både de största strider, de längsta och kostsammaste krig utförda utan alltför mycken tunga på det lefvande slägtet, och alla de olyckor, som kunna hända ett land, botade genom denna utväg. Jag har i förbigående velat omnämna denna princip, emedan det är den, som gifvit mig mod att framkomma med en motion om anslag för Drottningholms Lustslott. Betraktar man nu Sverige i hänseende till dess financiella ställning, så är detta land troligen det lyckligaste i Europa. Alla våra Riksdagar i sednaste tider hafva öpnats med fyllda skattkamrar, med behållna tillgångar från det ena året till det andra. Jag behöfver icke närmare orda om dessa besparingar, hvilka äro sådana, att intet annat land i vår verldsdel har att upvisa ett motstycke dertill, icke ens på ett århundrade.
O m E d e r tidnings utrymme det medgifver, om Ni själf iske är en allt för obarmhertig kritiker, och om E r publik icke bekajas af det falska pryderi, som försmår allt, som i ringaste mån vidrör ömtåligare ämnen, j a, då skulle jag gärna vilja framställa några spörsmål o c h göra åtskilliga förslag, hvilka skulle kunna diskuteras af publiken o c h möjligen leda till gensvar, upplysningar o c h motförslag af rätt stort intresse. Frukta icke, att jag skall blifva ensidig. Anledningarna äro j u af så omvexlande art. J a g meuar anledningarna att fråga och svara. O c h att det kommer att ske på ett i allo grannlaga sätt, därför torde nedanstående få borga. * * * F ö r dagen har jag, såsom af rubriken här ofvan synes, för afsikt att behandla en art af välgörenhet. Jag tror, att förslaget är nytt. Må man betänka sig mer än en gång, innan man af tunnar sitt: » O c k s å ett sätt! » för att därpå likgiltigt lägga hela projektet i minnets innersta skräplåda F ö r omkring tio år sedan vistades jag i min vän Gustaf W: s familj här i hufvudstaden. Jag var fattig, föräldralös o c h så godt som upptagen såsom min skolkamrats broder. Han var nämligen ende sonen o c h hade icke behöft bedja länge, innan han fått mig mottagen af de sina. H o s denna familj fanns då för tiden bland tjänstfolket en duktig flicka, kokerskan A n n a. H o n var en rödlätt, ljusbårig tös, välfödd, stark och gladlynt, så att det sken af henne; j o s t en sådan flicka, hvarmed landsorten lyckligtvis I W: s k a familjen plägade man icke förbjuda tjänarne att umgås m e d sina » bjertens kjasr ». Likväl hörde man aldrig husmodern beklaga sig öfver husfolkets moral. D e t var därför icke ovanligt, att Alfred — som för öfrigt var magasinsdräng hos en grosshandelsfirma — på Annas ledighetssöndag infann sig i köket för att afhämta henne; då passade vi pojkar på och öfvertalade honom att roa med några kraftprof.
Barnmorskor äro antagne och aflönade i de fleste Socknar. För Länets innevånares behof finnes ett Hospital, ett Lazarett med Kurhus i Gefle Stad, ett Lazarett med Kurhus i Söderhamn och ett Kurhus i Hudiksvall. Uti 4i Socknar finnas Socken-magaziner, hvilkas fonder tillsammanstagne utgöra 4>9°9 tunnor 5 kappar Råg, 14098 tunnor 1 kappe Korn, 99 tunnor 11 kappar Hafra och 2,620 R:dr 38 sk. 11 rst Banco i penningar. Fat tigförsörjningen bestrides af hvarje Församling särskildt, dels genom de fattiges underhåll i dertill inrättade Fattighus, och dels genom deras vistande i vissa dygn hos hvarje Hemmans-ägare, Tio tillåtne krogar finnas å landet, anlagde till en del vid större Bruk, och för öfrigt å sådane ställen vid vägarne, der Forbönder vanligen stadna för att beta sina hästar. Nykterhetsföreningar äro i flere Socknar inrättade, af hvilka det åtminstone för framtiden väntas god verkan. För utödande af Rofdjur äro premier utfästade, som årligen utbetalas till icke obetydliga belopp. §• 6. Städer. Gefle. Stadens innevånare, hvilkas antal år i832 uppgick till 7,948, deraf 5,oo3 voro skattskrifne och 2,945 fria från mantal, utgjorde, enligt mantalslängderne, vid 1887 års slut, 3,638 af mankön och 4499 qvinkön, eller tillsammans 8,137 personer, bland hvilka 2,3oo af mankön och 2,867 af qvinkön, eller sammanlagdt 5,167, voro skattskrifne och 2,970 befriade. I afseende på bildning och sedlighet bland denna Stads innevånare, förekomma icke några sådane utmärkande omständigheter, som skilja dem ifrån Rikets Städer i allmänhet. Under den period, som de sista fem åren innefatta, har conjuncturen för näringarne icke varit sådan, att välmågan kan anses vara i stigande.
Riks-arldv, om användande af f. d. Geijerska huset till 102 4 1 203 — b. 15 Okt. 13 Okt. 13 Okt. 12 Okt. 192 Riksdag: angående förlängning af innevarande , — 19 » Kongl. Maj:ts svar om förlängning af 84 1 2 a. a. 1 Febr. a. a. 1 Febr. a. a. 1 Febr. » angående bestämmande af dag för nästa lagtima — 10 2 7 — b. 23 Maj b. 22 Maj b. 20 Maj b. 10 Maj Riksdagarne, om förkortande af tiden för — 8 120 — b. 17 Juli b. 20 Juli b. 20 Juli g. 20 Juli Riksdags-arkivet, om ytterligare anslag till 4 1 139 2 b. 20 Juli b. 18 Juli b. 20 Juli b. 18 Juli Riksdags-heslutet 10 1 Riksdag s-handling ar, om arlvodes anvisande under innevarande Riksdag för befattningen med mottagning, vård oell utdelning af de tryckta — 4 1 208 — b. 10 Okt. b. 15 Okt. b. 10 Okt. g. 15 Okt. I anledning af olika beslut — 3 — 03 — a.a. 18 Sept. a. a. 18 Sept. 18 Sept. 18 Sept. I):o af Borgare-Ståndets beslut — 3 — 07 — a. a 8 Oct. a. a. 2 Okt. 8 Okt. a. a. 2 Okt. Förslag till Voterings-proposition — 3 — 71 — g. 10 Okt. b. 13 Okt. g. 10 Okt. g. 13 Okt. Voterings-resultat — 3 — 72 5, 6 a. a. 25 Okt. a. a. 24 Okt. a. a. 24 Okt. a. a. 25 Okt. » om ändring i § 70 angående revisors-befattning — 3 — 08 — a. 8 Okt. b. 3 Okt. 8 Okt. a. 3 Okt. Förslag till Voterings-proposition — 3 — 70 5 g. 10 Okt. g. 13 Okt. g. 10 Okt. g. 13 Okt.
I fråga 3 om båtsmans-beklädnadens öfvertagande af kronan, emot en wiss afgift dertill af rustoch rotehållarne; och täcktes Kongl. Maj:t, enligt Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla detta förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt, samt befalla, att, i öfverensstämmelse dermed, nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protokollo C. O. Vougt. JW A. Ankom till Exp. Etsk. d. 4 Dec. 1847, kl. 1 e. m. KONGL. MAJrTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående staden Marstrands utseende till etablissement för Vestra sjöförsvaret', Gif ven Stockholms Slott den g November 1847. Redan för längre tid tillbaka har frågan, huruvida vestra sjöförsvaret är förlagdt på lämpligaste stället, utgjort föremål för undersökningar och öfverläggningar. De åren 1819 och 1889 nedsatta befästnings-kommitteer hafva ansett skärgårds-flottan böra förflyttas från Götheborg; och den sednast i nåder förordnade sjöförsvarskommitteen har likaledes funnit Götheborgs station icke vara lämplig, utan föreslagit Marstrand till etablissement för flottan på vestra kusten. Sorn nva varfvet vid Götheborg svårligen emot en fiende kan försvaras, samt den der förlagda flotta dessutom icke allenast lätt af fienden innestänges, utan äfven vanligen om vintrarne är en längre tid infrusen» Dih. till K. St.
Ekonomiutskottet enskildt tillhörande fråga, om afskaffandet af det i 17 § af 1733 års RegementsSkrifvare Instruktion bestämde och i Kongl. ItrigsCöHegii Kungörelse den 5 Februarii 1807 omnämnde vite af En Riksdaler för Ränte-betalare, hvilka vid a:dra Likvidationseller så kallade Restmötet , som af RegementsSkrifvare förrättas , icke tilt städes komma och sine Restantier erlägga ; sa har Utskottet väl på de skäl, som i dess förra Betänkande upptagas, ansett sig icke kunna biträda yrkandet om samma vites fullkomliga upphörande; men sorn detta vite, till sin storlek, hvarken för det dermed åsyftade ändamål ©undgängeligen är nödigt, eller alltid motsvarande beloppet af de rester, hvilkas underlåtna betalning medför tillämpning deraf, så finner Utskottet på desse skäl sig numera föranlåtet tillstyrka, det Riksens Högloft. Ständer mät• te till Kongl. Majit framföra den underdåniga: önskan, att ifrågavarande vite af En R':dr för ds Röttle - gifvare, som vid sä kallade Restmötet underlåta att hos RegementsSkrifvare till fullo afbörda sig sina räntor, mätte nedsättas tillen Summa af Tolf Skillingar och nådig föreskrift derom af Kongl. Majit således meddelas. Dock varder detta allt Riksens Högloft» Bevlllnings-Utskottets Belänkanden.. 473 Ständers upplysta pröfning med vördnad undemäldt. Stockholm den 15 September 1823,. jN:o 41., Ankom den 3 Oct, 1823- Förslag lill Jemnhiing af de skiljaktigheten, som inom Respective Riks-Stånden ypVat sig, i afseende på dels. de grunder, hvarefter de genom Stora Sjö Tullen inkommande Bevillningsmedel skola utgå, dels Och den derföre upprättade BevillningsTariff. Sedan Riksens Högloft. Ständers
Föröfrigt anser jag, att den anmärkning, som här blifvit gjord emot namnet silfver specie, nemi. att detta namn icke finnes på silfver-riksdalern, såvida förfaller, som man på silfver-riksdalern naturligtvis icke behöfver utsätta, alt den är af silfver, utan der står endast namnet specie; men på alla bancosedlar står det deremot silfver specie. Det är derföre jag skulle tro, att om Ståndet uttrycker, att nuvar. riksdaler silfver specie må fortfarande bibehålla denna benämning, så kommer, hädanefter såsom hittills, på bancosedlarne alt stå riksdaler 'silfver specie och pä sjelfva silfverriksdalern riksdaler specie. Hr von Troil, Emil: Här kan numera i min tanke endast blifva fråga om propos:s redaction. Hvad som af Hr von Hartmansdorff blifvit föreslaget, nemi. att R. o. Ad. skulle besluta alt blott bibehålla benämningen af silfver specie, skulle utesluta afgörandet af en del utaf Utsk:s förslag. Jag tror, att alla meningar skulle kunna förena sig, om Hr Gr. o. Landtm, gjorde propos. så, att nuvar. riksdaler silfver specie må under denna benämning bibehållas. Ev. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. bifölle, att nuvar. riksdaler silfver specie må under denna benämning fortfarande bibehållas. Ropades ja. 4:de punkten, Hr Gripenstedt: Det skäl, hvarpå Utsk. tillstyrkt, att en Den 23 November f. m. 42? r:dr r:gs skulle såsom enbet vara elt lämpligare värde, än 24 sk., och som grundar sig derpå, att den halfva r:drn såsom enhet egentligen vöre passande för decimalsystcmet, hvilket Utsk. frångått, torde här helt och håltet förfalla, då R. o. Ad. nyss beslulit, alt detta system bör tillämpas; och det återstår blott att efterse, på hvilket värde såsom enhet en sådan tillämpning kan ske med största fördel.
Denne lärare står för Emilie Björnberg i den ljusaste dager: » Det bokvett jag äger » — säger hon själf — » har jag denne lärare att tacka för, ty det var han som egentligen väckte min håg för studier, den jag allt sedan, så vidt ett träget arbete på andra fält det tillåtit, fortsatt och ännu fortsätter, och han redde mina begrepp i mångt och mycket. » Den lifliga och intelligenta flickans håg stod åt teatern redan tämligen tidigt och då hon kommit på sitt sjuttonde år var hon färdig beträda » de bräder som föreställa världen. » Denna håg mötte visserligen motstånd inom familjekretsen, men det öfvervanns, och i april 1862 debuterade hon å Jönköpings teater som Gilberte i » Ett lyckans barn » och erhöll omedelbart därpå anställning vid Roos ' teatersällskap, och i direktörens egen aktningsvärda familj upptogs hon under konstresorna hit och dit i Sverige och Finland. Öfverallt väckte hon uppmärksamhet och lifligt bifall för sitt på en gång näpna och friska spel. Äldre teatervänner bevara i sina teaterminnens album från den tiden säkert bilderna af fröken Björnberg såsom Cupido i » Orfevs i underjorden », Nisse i » Mer än pärlor och g u l d », Hilma i Onni Wetterhoffs täcka interiör » Amor i barnkammaren » samt Anna i » Min ros i skogen ». Emilie Björnberg som skådespelerska var i ej ringa grad sin tids Ellen Hartmann. Hos direktör Roos var hon anställd till 1869 och därefter, under åren 1870 och 71, vid teatern i Göteborg där hon, oaktadt ännu helt ung, började öfvergå till de komiska gummornas fack, hvarinom hon helt enkelt var dråplig. Hösten sistnämnda år lämnade hon emellertid teatern för alltid och ägnade sig åt danslärarinnans kall. Som danslärarinna har fröken Björnberg nu i tjugufem år verkat i landsorten och utan all jämförelse varit under detta tidsskede den främsta inom sin branche. Den hoppfulla ungdom, hon handledt i Terpsichores vackra konst, har uppgått till öfver ett tusen flickor och gossar — fröken Björnberg har i ett särskildt album med sin hofkalligrafiska piktur » bokfört » dem alla.
Nu skulle det börja, detta, som hon alltid fruktat, – eller rättare det hade redan börjat, detta, som hon ända från första stund vetat skulle komma: det gradvisa nedsjunkandet, det förödmjukande nedsjunkandet till något som först är likgiltigt, sedan motbjudande Hade hon då icke egt kraft att bryta innan detta kom? som hon hela tiden vetat skulle komma. Så öppnades dörren. Det var han. Hon såg ännu en gång detta kära ansigte, der hvarenda skiftning i uttrycket var henne så välbekant. Hon gick emot honom, hon lade sina händer på hans axlar och hon såg, hon såg och såg in i detta ansigte, som hon så snart skulle ha sett för sista gången. Hon log mot honom, men hennes strupe snördes samman af allt lefvandes ångest för att dö; hon höll sig från honom på armslängd och bara såg in i detta ansigte med sina spelande drag, sin grundton af själsfin nästan kvinlig vekhet. Älska och dö, älska och dö! Hade detta varit lycka? Ja. Hon log. Ty hon ville ju icke ha det ogjordt, icke lefva om sitt tomma, solskensfattiga lif igen och stryka ut denna smärta derur. Hon kunde icke tala. Det var ett sådant jubel att se honom, det var en sådan ångest att dö. ”Hvad är det vid dig? Du ser så underlig ut,” sade han vekt och med sitt varma leende. Hon andades djupt innan hon kunde svara: ”Jag blef bara så glad öfver att se dig. Jag hade längtat. Åh, jag hade längtat så!” ”Längtat? Efter mig! Kan man tänka sig något så dumt!” ”Ja det är dumt. Men jag kan inte hjelpa det. Jag kan inte låta bli.” ”Hvad vill du mig då?” ”Bara se dig! Om jag sett dig en enda minut, så är jag nöjd, så är jag glad för en hel dag.” ”Sådant prat!” Det låg sol öfver hans ansigte och stämman var mjuk som när man talar till ett kärt barn. Han drog henne till sig och hon lade sitt hufvud på hans axel; de smögo sig intill hvarandra att bara kyssas, att bara le mot hvarandra och kyssas, bekymmerslöst, barnsligt, tillgifvet, – som hon tyckte.
Ty alle de män, som hafva sett mina härlighet, och min tecken, som jag gjort hafver uti Egypten, och uti öknene, och nu tio resor försökt mig, och icke hafva lydt mine röst; Ingen af dem skall få se det landet, som jag deras fäder svorit hafver; och ingen skall se det, den mig försmädat hafver. Men min tjenare Caleb, derföre, att en annar Anda med honom är, och hafver troliga följt mig efter, honom skall jag föra in i det landet, der han inkom; och hans säd skall intaga det; Dertill ock de Amalekiter och Cananeer, som i dalarna bo. I morgon vänder om, och drager in uti öknena, på den vägen åt röda hafvet. Och Herren talade med Mose och Aaron, och sade: Huru länge skall denna onda hopen knorra emot mig? Ty jag hafver hört Israels barnas knorran, som de emot mig knorrat hafva. Derföre säg till dem: Så visst som jag lefver, säger Herren, skall jag göra eder såsom I för min öron sagt hafven. Edra kroppar skola falla i denna öknene; och alle I, som räknade ären ifrå tjugu år och derutöfver, I som emot mig knorrat hafven, Skolen intet komma in uti det land, der jag mina hand på upphäfvit hafver, att jag skulle låta eder deruti bo, förutan Caleb, Jephunne son, och Josua, Nuns son. Men edor barn, der I om saden, att de skulle varda till ett rof, dem vill jag föra derin, att de skola få se det land, som I förkasten. Men I, med edra kroppar, skolen falla i denna öken. Och edor barn skola varda herdar i öknene, i fyratio år, och umgälla edart horeri, intilldess edra kroppar varda åtgångne i öknene; Efter talet af de fyratio dagarna, i hvilkom I landet bespejaden, ju ett år för hvar dagen, att de skola umgälla edor missgerning i fyratio år; på det I skolen förnimma, hvad det är, när jag tager mina hand ifrå.
Från år 1819, då denna l8s T)en 12 Maji f^m. idée om en Minimi-tabell först tillämpa cles, äro säkerligen många exempel i minnet af flera Läns innevånare, Det är endast bestämmandet af värdet, efter en i lag uttryckt värderings-grund, som kan borttaga åtminstone de flesta vådorne af denna, alldeles icke inbillade eller uppdiktade, Embetsmannatäflan. Går, genom sammansättningen af värden, uppskattade endast efter på alla ställen lika beskattnings-grunder, det erforderliga beloppet icke ut, då må bela Riket få lof att tillskjuta vissa procent, såsom det 1809 och 1810 stadgades, men endast Rikets hela sammanfattning utgör ett sådant helt, som härtill fordras. Ännu olämpligare är Minimi - tabellens grundläggande åsigt, när man, som Utskottet tillika tillstyrker, att fastighets-ägaren må få afdraga sin skuld, och blott resten till bevillning beräknas. Man får då i alla fall icke den apodictiska visshet om bevilinings-summans utgång, som likväl är det enda, som till Minimitabell-principens försvar kan anföras. Det nämnda stadgandet om skuld-afdrag är af 1809 års principer den ena, ehuru egenteligen icke en princip-fråga, utan blott en fråga om upp. börds-sätt, emedan capitalisten aldrig varit fri från bevillning, men endast Gäldenären gjord till Statens uppbördsman. Den rätta princip frågan, som af de förra årens Ständer olika besvarats, är den om progressift stigande procent för hvar och en, hvars behållning efter alla tillåtne afdrag uppgick till större summa än en annans, Den tredje olikheten är åter blott i en Den j 2 Maji /, tn, »85 taxerings-fråga om värderingsgrundens sökande i behållen års-inkomst eller i godsets salu-vårde, och der dessutom det fall inträffar, att ingen taxeringsman kan controllera den uppgifna inkomsten, utan genom fästad åtanka på saluvärdet, och lika litet bestämma sin tanka om värdet, utan alt uppgöra en inkomst-beräkning.