Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Otvifvelagtigt lärer det vara, attén Mästare, hvars handtering icke är af den särskilda beskaffenhet, att den med större liflighet kan bedrifvas under Vintermånaderne, är måst angelägen om biträde under den årstid, då han, i anseende till längre dagar samt besparing af utgifter tijl ljus och ved, kan af detta biträde draga den största fördel; och i samma mån, som det vid ett sådant förhållande alltid blefve lättare för Gesållerne att LogUtskottets Betdnhandin, i 4g erhålla tjenst under terminen emellan den 24 April och den 24 October, skulle bemödandet för vinnandet af arbetstillfälle under den andra delen af året för mången Gesäll försvåras, om icke aldeles miss* lyckas. Det är med afseende härpå, sorn Utskotten med sitt gillande emottagit ett inom Utskotten väckt förslag, att flyttningstiderne för Gesäller måtte utsättas till den 1 Januarii och den 1 Julii, hvarigenom i hvardera terminen komme att infalla i det närmaste lika mycket af den ljusare årstiden ; varande efter Utskottens tanka några olägenheter af en sådan förändring icke till forväntande. En annan omständighet har icke mindre bordt tillvinna sig Utskottens uppmärksamhet. Genom Gesällernes städslande och afflyttning å bestämde terminer , hafva Utskotten icke åsyftat att betaga Gesäller tillfället att, till ernående af större skicklighet och färdighet i sitt yrke, få besöka flere Verkstäder, äfven på aflägsnare håll; Och ehuru Utskotten dymedelst sökt förekomma de så ofta öfver klagade, stundom utan annat ändamål, än att tillfredsställa en inrotad böjelse för lättja, företagne Gesällvandriugarne, har Utskottens mening således likväl icke varit att lägga något bestämdt hinder i vägen för Gesäller atc förflytta sig från en ort till annan.
bricka och små ljusstaksbrickor i silfverstramalj medjblått broderi i garn eller silke), små HÖRNBRODERIER (dubbla), afsedda för skrifportföljen, äro också en praktisk liten sak. f analys p DUKSETUI (röd yllesaiin, billigare foder, hörnbroderierna i kulört silke, ett sidenband-rysch omkring), cn LYSDUK, (javaduk med kulört broderi af tvättäkta bomullsgarn, eller på piqué med stjälkstygnsbrodcri, i förra fallet en frans, i senare en fin spets omkring), EN BORSTVÄSKA, (samma material som första arbetet, öfverdelen veckad, en snodd omkring, ett vackert broderi i kulört silke öfverst eller ock en utklippt blomma af cretonne). Till herrarne: e gjort Ett lätt sätt att öfvertyga sig om sanningen af vårt påstående om varans godhet och billighet är att göra en jemförelse. Hvad beträffar Herrar J. S. Fry &amp; Son ' s fabrik i Bristol, vilja vi nämna såsom en ytterligare garanti, att den grundades år 1726, har sedan dess fortgått från far till son och sysselsätter cirka 3,000 arbetare. Tillagningssättet är tryckt på hvarje burk. Denna liksom våra öfriga varor expedieras till landsorten endast mot efterkraf. Gif åt fruntimren: t: ex. ETT NÄSr äfven Den är otvifvelaktigt den i afseende på sin firman J. S. Fry &amp; Son ' s enda agenter för Sverige sälja varan direkt Cacao behöfver sålunda icke passera genom händerna på flere personer, den når förbrukaren. Ännu en fördel vid begagnande af Fry ' s concentrerade Cacao försäljningssätt alltid kan erhållas fullkomligt färsk. Prisen å Fry ' s concentrerade Cacao i bleckburkar äro för: Unga fru Sparsam. B har FULLT LIKA GOD PÅ DET BESTÄMDASTE.
Ständers Beslut, under den 4 April utfärdade Stat för Riksens Ständers Iustitie-Ombudsman, .defi Canzli och Betjening, ftm i afskrift Lic. bifogas, åtnjuter Sec-eteraren bos Justitie Ombudsmannen se skildt 220 R:drs ärligt arswode för Secreterare - Tjenste» S bestridande uti Trvckfrihets-Commitlöen; Äfwenstm Stats-Ukstoktets Betänkande af ben 4 April 18-0, bilagdt i Transunit Lic. L., hwarpa Tryckfrihets - Committeen uti detz afgifne Utlåtande sig aberopat, Specificera de Utgifter, hwartill de pa Förstag uppförde 400 R.dr Banco fa reqvireras och anwändas, nemligen: till Wed, Ljus, Skrif-Makeria'ier och Renskrifning. Och da, enligt samma Betänkande, behörig Redogörelse för de uttagne medlen stall afgifwas, synes det icke kunnat hafwa warit Riksens Ständers mening, att ibland ofwan uppräknade utgifter skulle äswen inbegripas betalning för Prvtccollets förande, da ett sädant arbete swarligen kan godtgöras efter Räkning, hwilkcn stak! undergå granssningloch följ akte - 22 so Den i Augusti. akteligen bedömmas af andra personer, an Committoms Ledamöter; Utan lärer det as CvmmMe.n anförde yttrande utt Skaks - Utstöttes Betänkande "'Ecc sadant anslag H^stomcra n dw ndigr, som, mom Gecreteraren, någor serftil-c biträde af B ritning icke b ifu.ir för denna Lommrrcee bcstadr," endast hafwa sitt afseende pa rcnfkrifning, hwartili Secrekerarm knot ersatt, nina sar nyttja främmande biträde.
För min del skulle jag anse för en olycka, om en dylik förändring vidtoges och om Sveriges studerande ungdom droges till hufvudstaden, brännpunkten för de politiska striderna i Sverige likasom i Frankrike, Österrike, Preussen, Danmark, och allestädes. Skedde detta, så komme ungdomen otvifvelaktigt alt vid hvarje riksdag åtminstone alltför mycket afledas från sina studier. Måhända skulle vi då äfven få se studenter bär, såsom i andra hufvudStäder, vara anförare vid upploppen, komma med petitioner till 152 Den 27 Maj. Regenten ra. ra., hvarifrån jag önskar att en mild försyn matte bevara oss. Framförallt böra vi akta oss att sjelfve räcka händerna till en sådan förändring. Dernäst kommer bisaken, eller den frågan: böra R. St. befatta sig med denna tvist, eller böra de öfverlemna den åt Carolinska institutet och universitetens fakulteter sjelfva, att utkämpa den, bäst de kunna? Jag skulle tro det vara för R. St. lämpligast, och försigligast att ej blanda sig deruti. Det förhåller sig, så som Hr Ekströmer omförmält, att del medicinska studium, afseende en praktisk vetenskap, ett praktiskt yrke eller en konst måste vid sjelfva undervisningen praktiskt bedrifvas. Likväl kunna ej, såsom hvar och en vet, i småstäderna Upsala eller Lund så stora anstalter för sjukvård finnas, som i hufvudstaden; och följaktligen mäste medicinae studiosi begagna de praktiska undervisningsanstalterna i hufvudstaden, innan de kunna anses vara fullständigt bildade för läkarekonstens utöfning. Man har sökt att förena theoretisk och praktisk medicinsk och chirurgisk undervisning, pä det sältet, alt medicinen egentligen samt theorien både för den och chirurgien öfvervägande, meddelas vid universiteten, samt alt chirurgien förnämligast och praktiken både för den och medicinen öfvervägande meddelas i hufvudstaden vid Carolinska institutet. Efter denna grundtanke som efter min mening bör upprätthållas, hafva äfven undervisningsanstalterne blifvit inrättade. Jag vet ej något skäl hvarföre man skulle misstänka Regeringen att ej sköta denna sak med all erforderlig omsorg och eftertanka, utan att R.
För dem, som anse realisationen önskansvärd, för alla dessa personer är det också ganska naturligt, att de önska ett afgörande af tiden, då silfverutvexlingen skall ske. Det vore mot detta argumentationssätt jag lånar min röst. Jag lemnar min röst åt dem, hvilkas mening är, att lag är lag. Vi känna en lag af den t Mars iS3o, så formlig som någon af Ständerna antagen och Konungen sanctionerad lag. Jag tror, att detta (vare det sagdt utan compliment, ty dertill är tiden för långt framskriden på aftonen) äfven är den värde ledamotens afsigt; jag tror det a priori, och jag tror det efter hvad han sjelf yttrat. Men oegentligheter i uttryck verka i längden oegentligheter i meningar. Jag tror, att om man länge och ofta framställer realisationsfrågan såsom vilkorlig, såsom ankommande på en eller annan omständighet, t. ex. den fördel, som näringarna och jordbruket, med afseende å en utvidgad lånerörelse, deraf böra förvänta; så skall i några sinnen den 344 Den 17 Mars e. m. meningen försvagas, att myntbestämningen är lag oell att ntvexlingen, med mindre en lag mellan kommer, skall ske. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Det är med mycken tvekan jag begärt ordet för att yttra mig uli ett ämne, deruti ett Utsk. förklarat, att det icke kan lemna det svar, Ständerna begärt. Jag skulle icke heller hafva fordrat detta svar, om jag ej ansett meningen vara, mindre att af Utsk. fordra det, än för Ståndet att uttrycka en opinion i en fråga, så vigtig som denna. Jag borde ej tillåta mig att tvista med ordföranden i Utsk. om möjligheten för Utsk. att gifva ett sådant; jag bör tro, att Utsk. ansett sig ej kunna gifva ett sådant, då det ej skett. Men jag hemställer, om Utsk. icke åtminstone bort lemna ett sådant svar, som öfverensstämde med dess förmåga att gifva och Nationens fordran att erhålla.
a Guvernementen Moscau, Zarosland, Wladimir, Nischnij-Nowgo-rod m. fl. 8 Guvernementen Riazaw, Tambow, Woroniege, Oriol, Kursk m. fl.naden och kapitalet. I de angränsande rena jordbruksdistrikten finnes ingen industri. Möjligheten att erh&amp;lla billiga arbetare, som utföra arbetet med egna ctfur och åkerbruksredskap, gör det i de flesta fall öfverflödigt för de större godsegarne att underhålla ständiga afiönade arbetare. Oerhörda skaror af jordbruksarbetare begifva sig derför hvaije sommar från dessa guvernement, mer än 100 kilometer från sina hem och mestadels till fots, till de sydliga och östliga stepperna fbr att söka arbete. Dessa utvandringar ske ioke alls likformigt, ty vi läsa hvaije år kor * respondenser om att det ftr arbetsbrist och öfverflöd på arbetare på ett ställe, under det man på ett annat ställe beklagade sig öfver brist på arbetskrafter. Ehuru skörden i år är god, är Ofverflödet på arbetare så stort på Krim, att enligt tidningarna flere dödsfall på grund af hungersnöd fbrekommit. Äfven om vi skulle tro platemyndigheternas officiella dementier, som städse upplysa, att » i de åt dem anförtrodda trakterna » ingenting dylikt inträffat », så äro dock dessa jordbruksarbetare, som år från år lemna just de delar af landet, där jordbruk mest idkas, och begifva sig hundratals kilometers väg för att söka arbete — ingenting annat än jordbruksproletärer. Alltså hade det, som de ryska demokraterna vid tiden för lifegenskapens upphäfvande så mycket fruktat, inträffat. Redan ett fjerdedels århundrade efter reformens genomförande har Ryssland flere millioner jordbruksproletärer, hvarifrån icke ens det kommunala jordbruket skyddat Ryssland. Den ryske forskaren p&amp; bondeförhållandenas område Frirogow ser i sitt verk » Kom * manen och skatten » ett synnerligt värde hos den kommunala jordegendomen deri, att den är i öfverensstämmelse med alla former af de bestående rättsliga förhållandena, ty den tillåter åtskilliga transaktioner, som afse att göra jordegendomen rörlig.
Qvensel erinradt, att redaktions-förändringen syntes utan våda kunna vid detta tillfälle förbigås, och så till vida vill jag med Justitie—Rådet instämma att, lika litet som någon våda för samhället synes vara att befara om hela den gamla lagstiftningen rörande qvinnans myndighet lemnades oförändrad, lika litet torde någon sådan fara komma att uppstå om nu ifrågavarande lagrum icke kommer att undergå förändring, men önskar man deremot att undanrödja tvetydigheter i lagen och' i möjligaste måtto förekomma stridiga domslut vid lagtillämpningen, så framställer sig förhållandet, enligt mitt underdåniga förmenande, annorlunda. Med rättigheten att råda öf - Kongl. Maj-.tt Nåd. Prop. M 106. 71 ver sig och sitt gods står rättigheten att under vissa förhållanden kunna genom börd frånvinna en annan fast egendom ej, såvidt jag kan fatta, i något oskiljaktigt sammanhang, och om <§:n förblifver oförändrad, skulle det således, enligt min underdåniga lanke, vara mera än besynnerligt, om ej åtminstone istridiga åsigtér skulle komma att uppstå huru §:n rätteligen borde tillämpas och om följaktligen mö, som uppnått myndig ålder, skulle anses berättigad att sjelf bördestalan väcka eller icke, men då någon giltig grund ej synes mig vara förhanden att förvägra henne, såsom myndig, utöfningen af en rättighet, hvilken nu är henne, ehuru omyndig, tillerkänd, och någon anmärkning ej förekommit emot ordalydelsen i förslaget, anser jag mig underdånigst böra detsamma vidhålla. Åt 1 § i 8:de Kap. Giftermåls-Balken har det blifvit föreslaget att följande lydelse skulle gifvas: »Vilja man och qvinna, sorn myndige äro, göra förord sig emellan före äktenskapet, eller vill det förmyndare eller giftoman å omyndigs vägnar, då skola de det skriftligen och med två vittnen upprätta innan vigsel sker. Ej må förord göras om annat, än makarnes giftorätt, eller till förfång för dem som bättre rätt till egendomen å den tid hafva.
Har egare afflvgsandslält försummat att derom taga sådan vård, som särskildt föreskrifven är; ege ock Konungen förordna, att det (alt afstås skall; och gälle i öfrigt, i fråga om vilkoren för afträdande deraf, hvad i denna Förordning om annan jord eller lägenhet stadgas. Är fråga om jords eller lägenhets begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, ulan att genom anläggningen eller dess framtida skötsel och vård något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behöflig! är upplåtas, utan att jorden eller lägenheten löses. För intrång, som derigenom må kunna förorsakas, vare dock den, som intrånget lider, om han derå gör anspråk, berättigad till ersättning. Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bör; då skall frågan härom pröfvas af särskild Nämnd, som vid Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsattes pä sätt här nedan stadgas. Göres hos den i § 1 nämnda Under-Rätt skriftlig ansökning ora särskilda Nämndens tillsättande, och visar sökanden, att Konungen godkänt behofvet af jordens 40 Eatpeditions-UIsko Hets För.slag tilt millert!. Skrifvelse, N:n 2! eller lägenhetens afstående eiler begagnande, samt alt tiden, då den skall afstås eller upplåtas, blifvit genom Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd; utfärde Rätten stämning på egare och andie, som uppgifvas i saken hafva del. Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, tiden för ärendets företagande varder, såväl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna tidningarne, kungjord tre gånger, sista gången minst Ijorton dagar före den dag, hvilken till sakens företagande är utsatt.
Särskildt prisas der Klopstock derföre, att han ej allenast ”efter en Trissins och Miltons föredömen afskuddat sig det ok, som det enstämmiga Rimmet kastat öfver de nyare snillen”, utan äfven ”satt något i stället för denna prydnad”; och derigenom ”underkastat sig ett mycket svårare arbete, men hvaraf ock uppkommit den skönaste skaldekonst”. I en annan af sina många tidskrifter, då alltredan den kritiska spiran var gripen af Kellgrens hand, anmälte han bröderne Stolbergs ”Gedichte” med en berömmande recension, hvari han dristade ännu loforda det hos tyska skalder så ofta förekommande bruket af orimmad vers; det vore – menade han – ej utan ett egendomligt behag, som väl äfven för Svenskar kunde löna mödan att behjertas, ”änskönt det i begynnelsen fölle sig något ovanligt och besvärligt för svenska öron”. Så långt var det nu kommet med Stjernhjelms landsmän! I detta sätt att framkasta, så ofta tillfälle sig erbjöd, utlåtanden om vissa främmande snillen, som åt Skaldekonsten förvärfvat en ny skönhet genom att frigöra sig från Rimmets (och åtskilliga andra) lagbud, hade man tvifvelsutan kunnat skönja någonting revolutionärt, eller både förtäckta och oförtäckta anmaningar till den Svenska att följa exemplet. Eller yrkade icke – så till vida – Gjörwell just detsamma, som, efter årtionden, blef yrkadt af Thorild? af Höijer? af Nya Skolan? Men Gjörwells vitterhet liknade hans lärdom öfverhufvud: han ansågs i båda för en blott krönik-skrifvare; och deri hade man visserligen, för det mesta, ej orätt. Hans kritik bestod alltför mycket i noticer och episoder, samt var dessutom, såsom hans fridsamma och fryntliga sinne föreskref, för spak, för varskodd, att gifva några kraftiga, varaktiga, ledande intryck. Hans oskadlighet räddade honom derföre undan all strängare näpst; ehuru Kellgren ej alldeles uraktlät, att roa sig på hans bekostnad. Hade Gjörwell varit en man af djupare uppfattning och tapprare framtalighet: då hade redan han begynt det företag, som sedermera Thorild började.
Beylon, agent non avoué i Adolf Fredriks och början af Gustaf III:s tid, fick åtnöja sig med rum i halfvåningen, tills Gustaf omsider förärade honom den lilla täcka lägenheten vid Ulriksdahl, uppkallad efter denne sin ägare, och i sednare tider ryktbar såsom sommarnöje åt ryska sändebudet general Suchtelen. Beylon var en ganska klok och upplyst man, en mer än vanligt beläst föreläsare. Hans egentligen utmärkande egenskaper voro pålitlighet, försig,tighet förtegenhet med hvad honom anförtroddes. Han hade hela den kungliga slägtens hemligheter i sin vård, utan att yppa något för den ene hvad han visste af eller om dem andre. Hans lynne, åsigter och vanor liknade mycket hans samtida: Danmarks Struensee, hvars bedröfliga lycka också börjat med befattningen af kunglig föreläsare. Men föreläsaren Beylon hade det ljusa begreppet, att aldrig synas annat än föreläsare; hvaremot läkaren och föreläsaren Struensee hade den farliga fåfängan, att kallas regerande gunstling och yfvas såsom betitlad minister. Också stodo sörjande senatorer kring den svenske föreläsarens dödsbädd, under det att bödeln fastspikade den danske excellensens stympade lemmar på stegel och hjul. Begge voro män af hög bildning och upplysta tänkesätt: begge goddagspiltar och begifna på frosseri. Det var vällefnadens krämpor, som i förtid störtade Beylon i grafven. Efter en stark och fin middag, som Beylon en dag hemma på sina rum gifvit några vänner af Stockholms köpmän, en middag, der man, på hos Beylon öfligt sätt, gjort väl besked för sig äfven i drufvors must – låg värden, sedan gästerne aflägsnat sig, utsträckt på sin soffa, och bläddrade, under matsmältningen, i sin landsmans, Rousseaus Emil. Middagshvilans vällustiga slummer tyngde mer och mer hans ögonlock, och den ryktbare filosofens herrliga uppfostringssystem hade redan sjunkit ur den angenämt domnade handen ned bland soffans kuddar, då Beylon spratt till vid ett sakta knackande på dörren.
Sista arens gängbara priser i orten torde ej wara sä aldeles den rikliga grunden förhem, manswärdet. Detze kunna härleda sig frän manga olika srsakcr, tycke för en egendom, mitztroe ende lill penningens framlida warde m. m.; men en 47« Ben 3 Augusti' en sanning är dek, att detza sednare även hafwg hemman betaltS sä, att köparen derföre ej har ös» wer 2 prelat, Egendomens afkastning,som borde inför taxeringS-coini^e specifikt upgifwas, är, i min tanka, den grund som bör bestämma hemmanets wärde. Friherre örnikälä, ^okan Wilhelm, hade irilemnat ett dictamen som uplästes, sä lydande: Wid redactionen af nya lagar och författninyar, borde det ival wara ett hufwudföremäl och en icke obetydlig fordran as ett längwqrigtoch kunstapsfullt bemödande, att uttrncken sä bestämdes pch föreskrifterna gjordes sä fullständiga och klara, gtr, wid tillämpningen deras, olika meningar om vrdaförständsr mätte sörekommas och obehagliga twjster, altid följder af otydlighet och Mssnlige för en skyndsam, owäldig och ofelbar werkställighet, derigenom undwikas.
Att en kommun med 1,000 innevånare eller derunder utser 1 valman med öfver 1,000 till och med 3,000 2 valmän med öfver 3,000 lill och med 6,000 3 valmän o. s. v. efter samma beräkning för ölverskjutande folkmängd. Höra delar af samma kommun till olika län, välje hvardera delen valman lill det län, den tillhörer. Innehåller någon del mindre än 500 innevånare välje den tillsammans med närmaste inom samma län belägna kommun. § Il Uppdraget att vara Landstingsman medför ej blott besvär utan äfven, åtminstone för dem, som icke hafva sin vanliga bostad å den ort, der Tinget hålles, utgifter, emedan enligt § 24 en Landstingsman icke erhåller något arfvode eller ersättning för annan uppdraget åtföljande kostnad än för resan till samlingsorten och åter till sitt hem. Vid sådant förhållande torde det vara billigt, att ett stadgande finnes, som tillförsäkrar en person alt ej utöfver en viss tid t. ex. 4 år behöfva åtaga sig detta kostsamma förtroende, hvadan ock Rikets Ständer hemställa, att denna § erhåller följande lydelse: Landstingsman eller Suppleant må ej kunna uppdraget sig afsäga, såvida han ej under 4 år tjenstgjort som Landstingsman, uppnått 60 års ålder eller förmår uppgifva annat hinder, som af Landstinget godkännes. § 13. Inom Kommittén har det förslag blifvit väckt, att Konungens Befallningshafvandes utslag i frågor, angående Landstingsmannaval icke skulle fä öfverklagas. Genom antagande af ett sådant stadgande skulle man icke allenast undgå alt med pröfningen af ett nytt slags ärenden belasta den redan förut af andra göromål öfverhopade högsta myndigheten, utan äfven vinna den icke oväsendtliga fördelen, att det då kunde med säkerhet påräknas, att samtliga Landstingsmannavalen inom länet verkligen skulle vara definitivt afslutade till den tid, då E. K. Majit enligt § 25 bör bland de valda Landstingsmannen utse Tingets Ordförande, hvilket deremot torde vara tvifvelaktigt, i läll besvären, såsom de Kommillerade föreslagit, skulle få dragas under E. K. Maj:ts pröfning.
Om förklaring af 11 Kap. 2 § Kyrkolagen. Vid sistlidne riksdag väckte jag en motion om nattvardstvångets upphörande och hade den tillfredsställelsen, att flere högt aktade medlemmar af Högvördiga PresteStåndet i densamma instämde. Motionen remmitterades till Lag-Utskottet, men hann aldrig der blifva behandlad. Under förhoppning om en större framgång vågar jag derföre nu förnya densamma. I Kyrkolagens 11 Kapitels 2 § stadgas, att den, som motvilleligen sig öfver år och dag ifrån Herrans Nattvard håller, skall anses och tilltalas som en okristen, emot hvilken må förfaras, som om uppenbar skrift och bann förmäldt är. Häraf kunna åtskilliga slutföljder ledas, som röra dessa personers förhållande till det borgerliga samhället. En okristen eller bannlyst kan väl svårligen få inne hafva embete eller annat medborgerligt förtroende, aflägga ed, ingå äktenskap och så vidare. Om ett vittne, som inom år och dag icke gått till Nattvarden blefve . o O jäfvadt, så torde domaren! svårligen kunna göra annat, än godkänna jäfvet, och ban sjelf skulle, såsom jäfvad för dylik underlåtenhet, kunna komma i ett temligcn brydsamt läge. Att äktenskapslysning blifvit vägrad på grund af uraktlåten nattvardsgång lärer icke vara utan exempel. Följden är naturligtvis den, att många, för att icke blottställa sig för slika olägenheter, underkasta sig nattvardsbegåendet såsom en blott ceremoni och således gå ovärdigt. Jag har känt en man, som icke allenast ingenting trodde af den Heliga Skrift, utan äfven 48 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 28. öppet hånade kristendomens läxor, men ordentligt gick till Nattvarden en gång om året, emedan, såsom han sjelf tillstod, han ville vara oförhindrad att besvärja sina fordringar i konkurser.