Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer uttryckt den åsigt, att de i riket befintliga privat-banker icke lemnade nödiga garantier för rättigheten till idkande af en så vidsträckt penningerörelse, som af dem bedrefs, och derföre i underdånighet anhållit om utarbetande af förslag till åtgärder, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mera bestående grunder skulle kunna ordnas, så att, vid de redan stadgade oktroj-tidernas slut, Privat-bankerne utan olägenhet för det allmänna kunde upphöra. I öfverensstämmelse härmed beslutade Rikets Ständer vid 1850—51 årens riksdag, att till låne-biträde åt sådane filial-banker, som af enskilda bolag bildades, vare sig till ersättande af uppbörd Privat-bank eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen, anvisa utaf Riks-banken en viss summa, hvilken, i fall flere filial-banker samtidigt skulle uppstå, borde dem emellan, efter Banko-fullmäktiges bepröfvande, fördelas; ojch, skulle sättet för dessa nya bankers verksamhet medelst utlåning, vexel-di$kontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, närmare bestämmas genom reglgmenterna, som borde till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ocb fastställelse öfverlemnas.
QlujjwerF: fe '§. 2?* 8) ©obmelje (Lamb od? GlufwerF: fe §. 22; 4:0 3 affcenbe på 23a»fens egentliga lanr<5relfé mot pant, l?ppOf tfceb od? ferfBilba forbmbelfer: a) Öm 33anFen6 belåning på gulb od> fUftver; i < ) > \ b) Om utlåning mot pant af 33anFen$ egna jlulbfdrbinbelfer; c) Om 55anFen$? utlåning på fern, loppar ocbfåbane flagg effecter, fjäril* fa förut marit till pant antaglige; åfroenfom, enligt nu fattabt beflut, på tacf/ern, famt om fortfaranbe belåning af $a£lu Söergglagg ^opparfeblat tifl (jogfi 3,000 GFepptmb; d) Om utlåning från $3anFen till Gtåber 0$ Corporationer, nemligen: titt reparation af kalmare domEt?rFa, a 4 procent, 9i:br 16,666: 32. UH £anbgcrona (stabS Fi?rFa, a c procent, * * 12,000: — tiU Gt, ^etri FprFa i SDMmo, a c procent, * * 8,000: — tia £unbg domFt?rFa, a ? procent/ * * .30 fjågfi 33,000: ■— e) Om grtmbetne, enligt fjnrilFa ^anFeng tia mifa Gtaber ^ocb ©orporafio* ner, nemligen tia Ubbcmana, ©otljeborgg odj £anbgcrona Gtaber, UbbeioaUa ForFa od? ©almare domcapitel utgifne od? annu utefiåenbe lån fjola efter (janb . återgalbag; f)
Ivalde, som hade sin af gudarne anförtrodda vaktpost vid den underjordiska delen af Elivågor mot Nifelheims rimtursar, kunde från sin högtbelägna borg se måncharen hvarje dygn färdas denna väg. Han planlade ett bakhåll för den, öfverföll den och röfvade dess mjödförråd. Sin vaktpost öfvergaf han och svek därmed den ed han svurit gudarne. Och för att mjödet icke återigän skulle falla i deras händer, skyndade han att föra det ned i eldjätten Fjalars djupa och mörka dalar och anförtro det åt honom att förvaras i det innersta af hans bärgsalar. Det blef öfverenskommet, att Ivalde skulle gifta sig med Fjalars dotter Gunnlöd, och att de skulle ega mjödet tillsammans. Ivalde hade därmed för alltid gjort sig till gudafiende. Han lämnade Fjalar, för att sluta förbund med Jotunheims jättar, men skulle på fastställd dag återkomma och fira brölloppet med Gunnlöd. Dock, Oden är icke obekant med hvad som föregår i mörkret där nere i Fjalars rike. Hans korpar Hugin och Munin flyga dagligen öfver Jormungrund (underjorden), och de se ej endast hvad som händer i dess sköna och ljusa ängder; de utspana äfven hvad som sker i det töckniga Nifelheim och i de dunkla djupdalar, som beherrskas af Suttung, såsom Fjalar också kallas. Där och i Nifelheim äro korparne utsatta för faror, och Oden fruktar, att det kan gå dem illa; men hittills har deras klokhet skyddat dem, och hvarje afton ha de återkommit till Valhall, satt sig på asafaderns axlar och mält i hans öra hvad de utforskat. Det var väl genom dem som Oden fick veta, hvar Ivalde dolt mjödet, och när hans bröllopp med Gunnlöd skulle stå. Det bor dagskygga dvärgar i Fjalars land, som förrätta trältjenst åt honom och hans slägt. En af dem var Fjalars dörrvaktare. Han lofvade att vara Oden till hjälp i det äfventyr, som han nu gick att fresta.
Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 76 # Riksdags-Ordningen, angående Stuts-Rådets decharge Jör dess åtgärder. En af de vigligaste grundsatser för det konstitutionel statsskicket är den om ministeriel ansvarighet, ilen på samma gång folkets ombud tillerkännas rätt att utkräfva en dylik ansvarighet, fordras, för att göra denna rätt till en verklighet, äfven att Regeringens åtgärder blifva underkastade granskning, utom hvilken en fullständig kunskap om alla regerings-ätgärderne icke är möjlig. I detta sednare hänseende hafva våra Grundlagsstiftaie visat en ganska stor omsorg. Den granskningsrätt. som blifvit åt Rikets Ständer öfverlemnad, sträcker sig ända till de minsta detaljer. Och på det icke något härvid må kunna förbises, har denua granskning blifvit anförtrodd åt Irenne särskilda Rikets Ständers delegationer; nemligen Konstitutions utskottet, Stats-Utskottet och Rikets Ständers Revisorer. Granskningen af Regeringens verksamhet i dess helhet tillkommer Konstitutions Utskottet, som i sådant hänseende har sig uppdraget att genomgå de i StatsRådet förda protokoll, med skyldighet att, i händelse anledning dertill förekommer, mot Konuugens rådgifvare tillämpa 106 8 Regeringsformen, eller ock hos Rikets Ständer göra sådan anmälan, som 107 § samma grundlag omnämner. Åt Rikets Ständers Statsutskott och Revisorer är åter särskildt öfverlemnad granskningen af Stats-verket och de deröfver förda räkenskaper. Anmärkningar, som dervid göras, ega Revisorerne endast att i sin berättelse omförmäla, hvaremot Stats-Utskottet, i händelse fog dertill anses före - Konslilutions-Utskoltets Memorial N:o 8. 5 finnas, har att hos Rikets Ständer begära remiss till Konstitutions-Utskotlet för ärendets vidare behandling.
Om jag undantager bergudden vid Jinretlen, der en af korpar bebodd klippa stupar ned i hafvet, och några längre in vid Koljutschin-vikens strand belägna klippor, utgjordes hafsbandet i det omedelbara granskapet af vår öfvervintringsplats öfverallt endast af en låg strandsluttning, bildad af grof sand. Ofvanpå denna sand, som alltid var frusen, framgick, parallelt med stranden, en 50 till 100 meter bred vall eller dyn af fin, om sommaren icke vattendränkt och om vintern derför ej heller af is hopbunden sand. Det är på denna vall, som tschuktscherna uppföra sina tält. Märken efter dem träffar man nästan öfverallt, och vallen är derför allestädes beströdd med sönderbrutna redskap och lemningar efter fångsten. Ja, man kan utan öfverdrift säga, att Sibiriens hela nordöstra ishafskust är kantad med ett band af sopor och affall af allehanda slag. Grofsanden, som underlagrar dynen, är såsom sagdt ständigt frusen, på det ringa lager när, som om sommaren upptinar. Det är här som Sibiriens »frostformation» börjar, d.v.s. det ständigt frusna jordlager, som med vissa afbrott utbreder sig från Ishafvet långt söder ut, ej allenast under den skoglösa tundran, utan äfven under härliga skogar och odlade åkerfält12. Rätteligen börjar dock den frusna jorden ett stycke från stranden under hafvet.13 Vid kusten utgöres nämligen bottnen ofta af hårdt frusen sand, »berghård sand», såsom draggarena plägade inberätta. Frostformationen i Sibirien innehåller sålunda ej allenast terrestra utan äfven marina bildningar jemte rena klara islager, dessa senare bildade i flodmynningar eller smärre sjöar, derigenom att det bottenfrusna vattendragets is om våren blifvit täckt med ett slamlager tillräckligt tjockt att skydda isen för smältning under sommaren. Den frusna hafsbottnen tyckes åter hafva bildats derigenom, att den af floden nedsköljda sanden varit omgifven af och vid sjunkandet fört med sig något vatten från de uppvärmda, men föga salta ytlagren.
När fröken Sergejevna gick uppför teaterns artisttrappa och vidare förbi kulisser, ställningar och requisit-attiraljer af alla slag, tills hon kom upp till konsternas rum, förstod hon att hon kommit för sent. De andra måste redan vara på scenen. Hon sprang fram, rummet var tomt. Hennes kläder hängde huller om buller, en del här, andra der. Hon ryckte plagg efter plagg ned från hängarne, kastade sig i dem, knäppte kjolar och lif hur det föll sig, bara det gick i en hast. Så stod hon då ändtligen färdig. Det var en spansk donnadrägt, gula sidenkjolar, broderadt linne, sammetsspens, slöja och rosor. I sin lilla spegel försökte hon att se hur det satt. Men hon såg ingenting. Det var som en dimma i spegeln. Kanske dam. Hon torkade med ärmen. Nej, det gick inte bort. Hon andades på glaset. Det hjelpte icke. Hon såg och såg. Ah! det var någonting rödt hon såg... Hon hade glömt sminka sig. Så sprang hon till bordslådan. Hennes sminkburkar voro borta. Der, der, på ett af de andra borden lågo burkar och askar i massa. Hon skrufvade upp gasen, satte sig och gjorde hastig manöver. Först det hvita, så det röda. Och på munnen en smula fet stångsmink, fy den smakade af Ulfs portvin. Oh! hur illa disponerad hon var, hon svettades och frös på en gång. Portvin, det var just hvad hon skulle ha, bara en liten klunk för att styrka sig, för att stramma upp lifsandarne en smula. Det blef ändå icke annat än att betala en qvarts timmes plikt. I kakelugnen hade hon en liten flaska sedan sist. Riktigt god, fin vara, en gåfva af en vän. I spegellådan låg korkskrufven. Bara en klunk, och så Dit upp trängde tonerna från scenen. De hade endast sjungit första kören. Hon kände mycket väl igen stället föll in i sin altstämma och gick ned, säker och med återvunnen fattning, trängde sig genom en hop »teaterfolk» mellan kulisserna, stötte undan de närmaste och kom in på scenen. Det gick lyckligt.
Men enär omständigheterne vid sjöskador och bergningstillfällen kunna vara högst olika, och, till följd deraf, en i lagen införd classifieation af desamma, efter Utskottets tanka, sällan skulle komma att uppfylla sitt ändamål, hvaremot den understundom kunde framkalla tvistigheter, anser Utskottet annan grund för bestämmande af bergarefönens belopp icke lämpligen kunna meddelas, än att, vid pröfningen deraf, afseende bör hafvas å så väl godsets värde, sorn ock den större eller mindre möda och omtanka* som den bergande användt, samt den fara hvilken varit dermed förenad. Lag-Utskottet* Mein. N:o 16. 5 Beträffande åter Motionairens förmenande, att gode män borde bestämma vedergällningen så får Utskottet anmärka, att ett stadgande, hvarigenom omförmälde pröfningsrätt öfverlemnades åt en så beskaffad serskild art af Domstol, hvilken förmodligen skulle komma att yttra sig såsom både första och sista instance, ovilkorligen, i afseende å densammas organisation och verksamhet, fordrade en mängd nya lagbestämmelser, hvartill Motionairen icke något förslag afgifvit och hvilka det ej synes lämpligt införa i lagstiftningen blott för det slag af ersättningstvister, hvarom nu är fråga. På dessa skäl tror Utskottet sig endast i så måtto böra understödja motionen, som Utskottet vcfrdsamt föreslår, det Rikets Högloft. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhållet om utfärdande af en Författning, hvarigenom, med ändringaf sista mom. i 3 Cap. Sjöskada-B cilken Sjölagen, stadgas: att, då tvist uppstår om bergarelön för gods, hvars värde öfverst i ger 9.40 daler, Domaren bör taga i betraktande, ej mindre godsets värde, än äfven den möda och omtanka, som den bergande användt, samt den fara dermed varit förbunden, och, i mon uf allt detta, vedergällningen bestämma. Hvilket dock till Rikets IiöglofLStänders egen upplysta pröfning hemställes.
Anhållande» om efsiag å Utskottens Betänkande, Xi £(iKsemb*r /, m* II N:o 3. Herr af Robsony Carl Magnu»: Hvilka mer eller mindre liberala åsigter man än må äga i afseende på inhemska råämnens förädling på stället, eller lättade utvägar för kringspridandet af den utländska konstflitens producter inom landet, skall den öfvertygelsen dock förmodeligen af alla gemensamt delas, att de alster dem en vålviljande natur nedlagt i fosterjordens sköte, företrädesvis förtjena att upptagas framför den ovisa utvägen att för samma vara skatta til! främmande Länders industriel Om Sveriges Södra Landskaper skulle med mindre värma deltaga i allmänt nyttiga åtgärder för befordrande af de Norra Provincernas Bergshandtering, och de sistnämnde deremot med liknöjdhet åhöra de förslag, som till de förres båtnad, i afseende på dem enskilt tilldelta natur-fördelar, kunde göras, skall jag alltid anse dem lika orättvisa, och hela saken af samma ogagneliga beskaffenhet, som all rangtvist mellan vettenskaper och näringar, då alla gemensamt hvar i sin raon bidraga till det helas välstånd och förkofran. Med tillämpning af dessa grundsattser till Skånska Stenkolsverket kan jag för min del ej annat, ån anse dess upprätthållande af högsta vigt, ej mindre för Vinnande af de till så många nyttiga företag anvåndbaje Stenkolen, ån för åtkomsten af den ypperliga eldfasta lera, hvilken J9en ^ ]Vo remler fm* inom få decennier helt vist hår liksom i England, skall finnas ojemförligt fördelagtig vid våra talrika masugns-byggnader* Om vi återgå till den period, då för omkring 70 år sedan, blott några små anledningar visade sig till stenkol i traktan af Boserup och Helsingborg, så finna vi, att Staters då redan ined värma understödde dessa svaga förhoppningar; hest visst skall ingen påstå det vara mindre anledning till biträde nu, sedan genom enskilda medborgares uppoffring af flere hundra tusen Riksdaler , den sanning blifvit lagd i dagen, att millioner tunnor kol verkligen finnas-på stället, oberåknadt en nästan outtömlig tillgång af eldfast lera.
Att åter antaga senare alternativet torde vara ganska betänkligt, då, efter den erfarenhet jag inhemtat, åtminstone Häradshöfdingarne och Hof-Rätterne äro i allmänhet med göromål så belastade, att nya dem svårligen kunna åläggas; och något serdeles biträde till ifrågaställde befattningen synes icke heller kunna användas, så vida Domaren sjelf skall ansvara för denna pligts tillbörliga uppfyllande. Men om nu Domaren, eller den, som redovisningen granskat, dervid anmärker felaktigheter, huru skall dermed då förhållas? Icke kan Domaren sjelf utföra den tvist, hvartill anmärkningarne möjligen föranleda och icke heller lärer han härtill kunna tvinga någon annan. Man har yttrat, att annan Förmyndare kunde då tilförordnas; men skulle man, för hvarje gång emot redovisningar framställas så beskaffade anmärkningar, att de föranleda rättegång, begagna sig af Förmyndares förordnande såsom medel att erhålla kärande part; kunde man få se den besynnerlighet, att 3,^4 eller flere Förmyndare blifvit successivt entledigade (ty dessförinnan kunna väl icke andre tillförordnas), utan att likväl någondera aflemnat myndlingens medel eller derföre gjort behörig redo. Följden häraf skulle blifva förluster för de omyndige och månge intrasslade förmyndare-tvister. Genom ett dylikt missbruk af Förmyndares tillförordnande skall svårigheten att erhålla sådana, utan tvifvel, betydligen ökas, och Lagen, som endast godkänner vissa skäl för vägran att emottaga förmynderskap, allmänneligen anses såsom orättvis. Jag skulle för min del önska, att Domaren befriades, så vidt ske kunde, ifrån andra göromål än dem, hvilka tillhöra honom såsom Lagskipare, åtminstone kan jag icke annat än afråda att pålägga honom flere befattningar af administrativ beskaffenhet, emedan jag anser dessa kunna inverka på hans Domare-åtgärder, så att de icke blifva så fria och oberoende de borde vara. Då t. ex., i följd af Domarens anmärkningar emot en aflemnad förmyndare-redogörelse, tvist uppstår, så synes mig som lian skulle vara jäfvig sjelf handlägga densamma.
Grefwe kaUmZ Fullmägtig Friherre Legerström, Kuäolpk, ViceAmiral m. m. ' 92 röster N:o 29. Friherre Kotenkane, LcberinZ, Stats-Secrererarc m. m. 101 — N:n 228. Friherre Kiääerstolpe, Larl, Öfwerste 94 — Nio r86. Herr Sabelhjerta, Fullmägtig Herr Oöran (rustaf, Atzeflor 9Z — N:o 19Z. Herr KlinAtpor, äerclt, Ryttmästare 121 — N:o 678. Herr Lilät, Fullmägtig Herr Köni^, per, Auditeur 96 —. Herr Reenstjerna, Fullmägtig Friherre bljerta, kreclric 96 — Nw 1637. Herr Knäbeck, Fullmägtig Herr Silverstolpe, Kars Llabriel, Ryttmästare lsr — N:s 964 Den 20 Zebruarii. e. m. N o 1661. Herr Larllioim 6^1IensclröI6, Fullmäglig Grefwe I^övenlifelm, Larl ^xel, Ofwerste, Kammarherre isz röster Nw IY8Z. Herr DeiMenL^ölä, Detlof, Aftesior 98 N.o 1984. Herr 8cl>iit2oncrant2, fsokan Derrman, Ofwerste 93 — N:v2l86. Herr von Wa!irenZork,^n6Lrs ivz Suppleanter: N.o r. Friherre Oxenli^erna till Eka, 8ven Llabriel 91 — Nw 1Z4. Friherre Leäerlr^elm, LermunZ, Öfwerste 8i — N:o 240. Herr LlMenkvärcl, Fullmagtig
På hennes anlete blossade opp en mörk rodnad, i det ögonblick hon igenkände hertigen, som, med svärdet draget i högra handen, beträdde vindbryggan; men den försvann åter lika hastigt, och stel och blek, som förut, stod den höga frun. Nu vände sig hertigen till henne och sade: ”Haden J, fru Ebba, tagit sländan i hand i stället för kommandostafven, så haden J besparat både er och andra harm. Bättre hade varit om J rört i grötgrytan, än i mannadåd!” Fru Ebba svarade intet härpå, utan sade blott: ”På Eders Furstliga nådes befallning är jag här, för att ledsaga eder.” Carl syntes ännu vilja tillägga något, men fru Ebbas hela hållning imponerade på honom, och han utsade icke hvad han ernat. Han brukade just ej låta skrämma sig, men nästan till sin egen förundran, kände han sig en smula besvärad vid fru Ebbas sida. Mot sin vilja, måste han bemöta henne med aktning. Han gick nu framåt, åtföljd af fru Ebba, men blott en del af tropparna intågade, resten stadnade utanföre, stående i led. Ifrigt blickade Carl omkring sig, och hans skarpa ögon syntes uppmärksamt beskåda allt. Stundom stadnade han, än för att nogare betrakta något, än för att utdela befallningar. Hans röst var sträf och ovänlig, men i hans skarpa blå ögon lyste glädje öfver att i sin makt hafva fått Finlands starkaste fäste. Hans resliga gestalt syntes högre, näsborrarna vidgades, flere gånger strök han med handen öfver den höga, kala pannan; dock kom han sig icke till att ge sina tankar luft i ord. Han var synbarligen besvärad af fru Ebbas ädla, bleka gestalt vid hans sida. ”Hvar är Klas Flemings bisättningsrum”, sade han slutligen till Olof Sverkerson, som med beställsamhet fjeskade omkring fursten, ”vi vilja begifva oss dit.” Fru Ebba kunde med möda qväfva ett utrop, som ville bryta fram öfver hennes hvita läppar.
Frölichs anförande; men en följd af denna traktat, hvilken jag icke betraktar med något tvifvel, utan anser densamma fast och beståndande, emedan den grundar sig på öfverenskommelsers helgd och på nödvändigheten i att uprätthålla jemvigten emellan de Europeiska Staterna, är: att då bistånd blifvit oss tillförsäkradt af de mäktigaste sjöstater i verlden; att krigsföretag mot vårt land, hvilket företag är begränsadt af den tid, då en fiende ännu kan bibehålla herraväldet på hafvet, icke kan blifva af synnerligen lång varaktighet; men då man vill uträtta något stort på kort tid — och något annat vore utan ändamål — måste slaget riktas mot sådana föremål, der det kännes, och kännes djupt, och hvarest den motståndskraft man möjligen väntar sig, i betydlig mån kan nedtryckas och förlamas, och sådana föremål på vår kust äro inga andra än Stockholm och Carlskrona. Härför fordras ingen bevisning. Inom det befästade Stockholm är det lätt att inom några få dagar samla en ArméeCorps, bestående af de närmast angränsande provinsernas stam och beväring, som är nog stark att, i förening med Stockholms garnison och vapenföra ungdom, under en lång tid kunna motstå alla anfall, äfven af en mångdubbelt öfverlägsen fiende; och härtill fordras inga förberedelser, ty staden, som i anseende till sitt omfång och läge icke kan afskäras från sina förbindelser med landet, erbjuder en samlad truppstyrka allt hvad för dess vård och uppehälle erfordras. Annorlunda blir deremot förhållandet, om man fäster sig vid en försvarsplan, som går ut på att i första ögonblicket af ett angrepp mot våra kuster, möta en fiende i ett öppet fältslag. En sådan plan, hvilken alltid måste vara beräknad på ett öfverlägset fiendtligt anfall, förutsätter icke mindre än hela Arméens mobilisering, hvarmed förstås, att såväl stam, som alla klassernas beväring kallas under vapen.
Ifrån den tid, då LagCommitteen förovdnades, har jag, i allmänna ämnen, icke hyst någon lifligare önskan än den, att en dag få, såsom Ledamot af Representationen, lägga äfven mitt svaga bidrag till allmänna bemödandet för en god utgång; och förd af tidsutdrägten nära gränsen af denna förhoppning, är min glädje nu så mycket större, då jag ser möjligheten, att Rikets Ständer företaga det Civila Lagförslaget till afgörande, vid denna Riksdag. Men tillhörig, med hela själen, mera ämnet än min önskan, är det mig icke tillåtet att 5 H. 2 Den i5 December f. m. lemna utan afseende de hinder, som synas möta; och ehuru jag icke anser dem oöfvervinnerliga, bör1 jag dock äfven emotse det fall, att de af Pluraliteten annorledes bedömas, och att, för sadan orsak, afgörandet kan varda till nasta Riksdag uppskjutet. Äf största "våda för saken skulle jag åter anse den mellanmening vara, som medgaf ett deladt afgörande emellan denna Riksdag och den nästa; och så stark armin öfvertygelse derom, alt jag skulle misströsta om all god utgång, i fall Sländerne förelogo sig att definitift afgöra Lag-principerne vid denna Riksdag, och lemnade tilllä nipningen i detailleme ål den nästa. Ätt, vid förehafvande af både princip och deta! I, bestämma principen först och derefter dess verkan på detaillen, det är att både handla rätt och framgå med säkerhet; men att rent af afskilja principerne, och dem, såsom abstracta ämnen, för sig sjelfve afgöra, innan man ännu tagit någon kännedom om de mångfaldiga olika detailler, som fordra olika nuancering i principernes utveckling, det vore att blottställa sig för äfvenlyret att hafva, i första pröfningen, lagt band på sia förmåga i den sisla; och det vore att, i sjelfva inträdet på profningens bana, öfvergifva all säkerhet för det som återstår. För att ådagalägga olämpligheten af en fördelning i afgörandet emellan denna Riksdag och den nästa, åberopar jag
Kronprinsessans handpenningar, angående. Se Stats-Ulskollets Betänkande N:o 82. Krut, lill krigsbruk oanvändbart, angående omarbetande af. VI. R. 176. Krulmeyers gravyrsamling, inköp af, angående. Kröningsvärd, Carl Gustaf, yttrande. IV. 373. Kungsbergs Kungsgård, angående arrendatorns deraf A. Söderholtz’ ansökning om godtgörelse för en vid hans tillträde af arrendet deraf befunnen husrötebrist. I. R. 23. V. B, 99. A. 121. E. 223. ( 67 ) Kungsgårdars och öfrige krouolägenheters förvaltning, angående. VIII. B. 517. A. 556. Kungsöhrs Fögderi, befrielse för rusthåll derstädes från dagsverkslösen. Se Befrielse. Kungörelser, om förändring i sättet för deras upläsande i kyrkorna. IX. B. 321. A. 360. Kuthus-afgifteo, angående den s. k. III. 149. R. 186. V. B. 250. A. 287. Kyrkohemman i Halland, dispositionsoch egande-rält till. Königsfeldt, Wilhelm Daniel Salomon, yttrande. II. 307. Köpe-, Bytesoch Gäfvo-bref, sorn, förr än upbud eller inteckning derå skett, varder å annor man transporteradt eller öfverlåta, angående karlering af. Se Be vil 1 ni n gs-U tskot tels Betänkande N:o 6. Köping, Örebro och Hult, jernväg emellan. Se Jernväg. L. Lag, angående serskild nämnd för bestämmande af skadestånd i hvarjehanda fall, om stiftande af en. VI. B. 42, 225. A. 226. Lagerheim, Lars Magnus, yttranden. Lagerhjelm, Gustaf Reinhold, yttrande. I. 21. Lagerhjelm, Pehr, yttranden. I. Lagerfelt, Friherre Israel Carl Adam, yttrande.