Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se på gumman där, hon är inte för glad. » Öfversköterskan, en blek kvinna med fina, intelligenta drag, kom in i iklädd en ljus bomullsklädning, skyddad af ett snöhvitt förkläde. På det mörka håret låg en enkel hvit mössa och broscheo, hvarmed halskragen var hopfästad, bar röda korsets märke. Fru Holt reste sig ovillkorligt, så vördnadsvärd syntes henne denna kvinna, som offrade sitt lif, sina tankar, sin hela kraft för lidande likar. » Jag skulle be de besökande aflägsna sig, » sade hon mildt. » Här kommer en ny patient. ». Karin såg på sin tomma bädd. Hon visste allt för väl, att det var hennes efterträderska som väntades. Strax därpå var salen fri från besökande; men Karin stannade i korridoren för att säga ännu ett sista farväl åt några af barnen, för hvilka hon brukat berätta sagor, och hvilkas särskilda favorit hon var. Där fanns nu endast lilla Hulda, som hade ägghvita, hvilket hon med stolthet berättade för hvar och en, som ville höra på, samt den ännu yngre Selma, som led af höftsjuka och med barnslig glädje visade sina kryckor, på hvika hon för första gången praktiserat sig ut ur sjukrummet. Att skiljas från dessa små var det svåraste af allt; men afskedet blef Karin lättare än hon saleD, CM CM c » C O o? da pri rSju^liusinteriörer. För ömtålig och allvarlig var hon väl också för deras lekar, men säkerligen hade det gjort henne ondt mer än en att se sig så alldeles förbisedd och utesluten. Fru Holt mindes, hur glad och tacksam hon förefallit, då någon tilltalat henne, och förebrådde sig att ej ha gjort det oftare. » Hvarför ger man ej all den vänlighet man kan? Hvarför gör man alltid för litet här i världen? » frågade hon sig ångerfullt. Under sommarens lopp hade det kommit en ung studerande ut till badorten — blek, klen och öfveransträngd efter sin examen. Till den gröna ungdomen kunde han ej sluta sig, och någon världsman och sällskapsbroder syntes väl af det tafatta sättet att han ej var.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 177, i anledning af väckta frågor om nytt formulär för Rikshufvudboken samt en särskild hufvudbok för Kongl. Stats-kontoret. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 178, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, N:o 68, angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Bevillnings—Utskottets Utlåtande, N:o 18, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 12, angående stämpling af spelkort och afgiften derför. Från Eederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och remitterades till Särskilda Utskottet för behandlingen af bränvinsfrågan en af Jöns Persson från Blekinge län, med stöd af 56 § Riksdagsordningen, wäckt motion, om förlängd tid för innevarande års bränvinstillverkning, jemte de yttranden, som vid föredragningen af samma motion blifvit afgifne. S. D. Vid skedd föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 21, med infordradt utlåtande om Kongl. Majrts nådiga Proposition, angående ändring i 85 § Regerings-formen, i afseende på Tryckfrihets-förordningens egenskap af Grundlag, äfvensom, i sammanhang dermed, uti åtskilliga §8 i Regerings-formen och Riksdags-ordningen, antogs nämnde nådiga Proposition att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag. 312 Prot.-Utdrag den 26 Juli 1854. Den 24 Juli. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N;o 176, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 64, angående beräkningen af Stats-verkets inkomster och vissa till samma Betänkande hörande Bilagor.
December 1836 omförmälda bolag, ämnadt att utföra utvidgandet af Trollhätte kanal och slussar, icke kunnat bildas och ifrågavarande anbud icke väsendtligen afveke från de i samma kungörelse fastställda åligganden och utlofvade förmåner, i underdånighet tillstyrktes, att berörde anbud måtte i nåder antagas. Hvilket tillstyrkande Kongl. Maj:t fann godt i nåder gilla. Den 2 Februari 1838, då D. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm samt Herrar StatsRåden, Friherre Åkerhjelm, Friherre von Schulzenheim, Grefve Hård och Friherre Gyllenhaal voro närvarande-, föredrog Herr StatsSekreteraren, Presidenten Skogman i underdånighet Handelshuset Schön & Kompanis, å egna och medin tressenters vägnar, underdåniga ansökning, att, jemte det nådigt privilegium å ombyggnaden af Trollhätte kanal och slussverk måtte utfärdas, Konvoj Kommissariatet måtte erhålla nådig föreskrift, ej mindre att till den blifvande Direktionen för nya Trollhätte kanalbolag årligen utbetala det ur Handels och Sjöfartsfonden beviljade anslaget 60,000 R:dr för hvarje år, än äfven att under Januari månad 1838 hålla Direktionen det årets anslag tillhanda, men för de påföljande åren verkställa utbetalningarna på fyra serskilda terminer, nemligen den 1 Februari, den 1 Maj, den 1 Augusti och den 1 November, med 15,000 R:dr hvarje gång och med rättighet för Direktionen att å nämnde belopp utfärda anvisningar och å desamma af Konvoj Kommissariatet erhålla accept till infriande på bestämda terminer, dock utan erläggande af ränta.
Öfver alla den i:ste November obetälde Interessen upprättas uti Riksgälds - Contoiret fullständige Restlängder, särskildt för hvarje Hän ; hvilka Restlängder, så fort ske kan, öfversändas till Konungens vederbörande Befallningshafvande. Desse Restlängder remitteras till vederbörande Kronofogdar, hvilka det åligger att erxxxvii! Statsoch Banco. TJtsh Utlätarideni de obetalde Räntorne indrifva', under ena han-», da redovisnings-ansvar, som, i afseende på uppbörden af allmänna medel, stadgadt är. Utom sjelfva R;intebeloppet infordras äf~ ven af den restskyldige 2 procent af nämnde belopp, såsom böter, af hvilka hälften tillfaller Kronofogden, \ del Lands-Contoiret och g.del Xan.dt-RäntmäsXaren. 10 §. De inflytande Räntemedlen levereras lika med all annan Uppbörd till Landtränteriet,' derifrån de remitteras till Riksgälds-Contoi-i ret i samma ordning, som i afseende på an* dra Contoiret3 EoDder är eller varder före* skrifven. 11 §. Så snart en Restlängd är ifrån Riksgälds* Contoiret afskickad, få inga, till denna Restlängd hörande, betalningar emottagas uti Riks* gälds-Gontoiret, emedan sådant skall föranleda tili oreda. Anm. En hel månads rådrum är lern nåd Gäldenären att vid Riksgälds-Contoiret uppgöra sin Ränteliqvid. Dröjer han öfver denna tid, får han väl skylla sig sjelf för den härigenom uppkommande olägenhet. 12 §» Vill någon befria sin fastighet från Räri* te»gravationer, kan detta ske på sådant sätt,’ Statsoch Banco-Utsltoltens Utlåtanden. qnxxxrx att han till Riksgälds-Contoiret återställer 0« bligationer , till ett mot inteckningen svarande belopp, samt godtgör skilnaden mellan 6 och 5§ proc. af räntan, som till Liqvidationsdagen varit upplupen.
Resolutionen den 8 Januarii 1735 redan är föreskrifvit, huru Byevägar skola anläggas och underhållas , hafva Utskotten ansett något ytterligare Stadgande i denna del icke vara af nöden, hel 1st om, på sätt Johannes Arfvidsson föreslagit , alla hemvägar i hvarje Församling nu mera skulle undergå delning, sådant skulle bereda både en oberäknelig kostnad och äfven må hända en rubbning uti redan verkställda och behörigen afslutade fördelningar af allmänna Landsvägarne. Herr Mannerstam, Johan; Dea af Johan - Den 7 Martu. 20 5 nes Arfvidsson väckta fråga, om en ny grund för delning af Byevägar, hade, efter min tan. ka, förtjent mera afseende, än Utskotten derå fästat. Skyldigheten att underhålla mindre vägar tyckes väl endast böra tillhöra dem, som sig deraf begagna, men vid en närmare granskning af förhållandet är den delningsgrund mera rättvis, att sådana vägar fördelas Sockne vis. Då man eftersinnar, att alla större och allmännare vägar underhållas af och äro indelte på Hemman och Gårdar, som derifrån äro afiägsne och som ofta sjelfve icke hafva utfarsväg till de större vägar och således icke kunna begagna dem, utan underhålla dem för andra; 6å finner man lätt, att Ägarne till sådana aflägsna Hemman äfv>. n äga rätt att få biträde af andra till underhållande af sina ut farsvägar. Den rätta grunden för all Väg delning är således, att alla vägar i Landet underhållas på allmän bekostnad och indelas allt efter deras storlek, Läns, Härads eller Sockrtevis, samt att följagteligen utfarsvägar från alla Hemman och Gåidar i en Socken, på hela Socknen fördelas, hvilket delningssätt äfven genom frivilliga öfverenskommelser hittills blifvit innom Socknar vidtagit, men hädanefter borde genom Allmän Författning stadgas. Herr Silfversparre, Aron Isaac: Riksdagsmannen Johannes Arfvidssons ifrågavarande Motion innefattar 2tne delar, hvaraf den första, på sätt Grefve Mörner anfört, åsyftar ett Förordnande, att allaBye vägar böra undt*. 206
Enligt till Utskottet ankomna utdrag af Riks-ståndens protokoll, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet den i o och Borgare-ståndet den 12 sisth Julii gillat Utskottets i Utlåtandet N:o ai och Memorialet N:o 24 afgifna förslag, att det årliga belopp af 3oo,ooo Rdr Banko, hvilket Rikets Ständer anslagit till godtgörande af de medel, som af Riksgälds-kontoret upplånas i och för det till rustningskostnaders bestridande å kontoret anvisade kreditiv å 2,000,000 Rdr, måtte, för innevarande år och så länge den blifvande Bevillnings-förordningen kommer att gälla, utgöras genom serskild bevillaing till i-6:del eller 16 2-3:dels proeent af den, enligt i:sta, 2:dra lith. tilt R. St.
Med förvåning och glädje fick hon då höra huru fru Astrid i Harald återfunnit sin systerson och huru derigenom mycket mörker vikit från hennes lif. Genom sergeant Rönn och de efterforskningar hans uppgifter gåfvo anledning till, hade man inom kort erhållit fullkomlig klarhet i hvad som angick Haralds barndomshändelser. Man fick då veta, att herr K. varit en af öfverste Hjelms förtrogna, och af nog usel karakter att för pengar ingå i öfverstens planer och åtaga sig Harald, för att låta honom småningom glömma förra förhållanden. Sjukdom kom häruti den hårda behandlingen till hjelp, och efter några månaders vistande i K...s hus fann denne det stackars barnet så förslöadt att han trodde sig utan fruktan för hemlighetens förrådande kunna gifva vika för herr Bergmans anmaningar och öfverlemna till honom ett barn, hvars dagliga åsyn dock var honom en plåga. Men vi återvända till det närvarande. Harald hade efter fjellresan och under skicklig läkarevård i Bergen snart blifvit återställd till helsan. Efter att ha bivistat Alettes bröllop hade han rest utrikes, men skulle under loppet af sommaren återkomma till Semb, der han skulle bosätta sig och lefva för den älskade slägtinge han återfunnit. Vägvisaren, den gamla, redliga Hallingbonden hade funnit sin död på fjellet. Hans sonson gret vid hans lik, halfdöd sjelf af köld och hunger, när folk från dalarne, sända af fru Astrid och Harald, lyckades att genom snömassorna bana sig väg till Björöjsätern och frälsa honom. Susanna offrade den gamle en uppriktig tår, men kände sjelf en hemlig saknad att ej ha fått dö som han. Hon såg emot framtiden med oro. Men när hon åter kunde gå uppe, när fru Astrid förde henne ut med sig att åka, och hon kände vårluften och såg hafvet och den klara himmelen öfver de höga fjellen och de gröna trädgårdarne vid deras fötter, då vaknade hon lifligt till känslan af jordens och lifvets skönhet.
Genom alla ofvanförmäldte bcgifvanden, nästan utan undantag medförande uppoffringen af något Ståndseller Jordprivilegium, håfve Vi önskat att kunna närmare befästa det samband emellan innevånare, som gör en Stats styrka, och såmedelst utmärka den välviljande Regering, hvars ärofulla omsorg är alt förena Medborgares sinnen oell fördelar. Om detta beslut, ehuru af Kongl. Maj:t stadfästadt, likväl i någon ort af enskildte personer, som söka undandraga sig deras åligganden, ännu icke efterlefves, är jag öfvertygad, att om vederbörande i administratif väg häröfver klaga, rättelse skall följa. Det bar väl inträffat, att Ridderskapet och Den 18 Mars f. m. Adeln en föregående Riksdag afgifvit en förklaring i detta afseende, men jag hoppas det icke nu kommer i fråga, ty det skulle vara ganska besynnerligt om en Kungörelse skulle utfärdas, att Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers beslut böra efterlefvas. Jag afstyrker den ifrågavarande inbjudningen, och är öfvertygad att Ridderskapet och Adeln icke tillåter någon rubbning uti de skedde concessionerne. Herr von Hartmansdorff j August: Mig synes, som BorgareStåndet ej skulle hafva behöft omvägen till Ridderskapet och Adeln för att inbjuda Högvördige PresleStåndet, utan att sådant kunnat ske omedelbart. Jag anhåller likväl, att Ståndet icke måtte afslå ProtocollsUtdraget, utan endast lägga det till handlingarne. Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln, att BorgareStåndets ofvanberörde ProtocollsUtdrag borde läggas till handlingarne.
med glädje i botten, begärde o c h erhöll ännu ett, hvarefter han kände sig något svag i benen, satte sig på en hög af nät, som låg i ett hörn, sjönk ihop o c h — somnade. Det var en g o d dosis R o s é n s bröstdroppar han fått, o c h Trumfen s o f godt till påföljande dag, insvept i ett lakan o c h en filt, på en madrass på golfvet, dit han utan svårighet vältades ned från näthögen. H a n var betydligt » s k a m s e n », när han sedan fick veta sina bedrifter o c h lofvade b o t o c h bättring, hvilket löfte han samvetsgrannt höll i — fjorton dagar. 1 Pastorn, s o m, ehuru icke absolutist — så- dana hade man på den tiden ej hört talas o m, och hade någon talat därom, skulle man helt enkelt ha skrattat däråt — o c h utan minsta tanke på nykterhetssträfvande, dock afskydde superiet, var märkvärdigt mild i sina omdö- men o m T r u m f e n; han snarare beklagade än bestraffade honom, hvilket m y c k e t retade pastorskan, i hvars ögon det icke fanns något uslare djur än en drucken människa. Pastorn sade alltid helt saktmodigt: » man vet j u icke, huru han blifvit sådan, den stackarn! » Men hans fru, som var litet häftig af sig, menade alltid, att det icke fanns någon ursäkt för en drinkare. Kanske fanns det d o c k. E n stormig höstdag lade &gt;-stora slupen » från fästningen till vid broarmen midtför prestgården, o c h snart kom en artillerist stöflande uppför » s m e d b a c k e n » med ett b r e f i handen. » S e s å », fräste den lilla vackra frun, » h v a d är det nu för upptager i g e n? Skall du kanske ut till fästningen i detta Herrans v ä d e r? » » L u g n a dig, mor lilla », sade pastorn, » åtminstone tills vi få se, hvad det är fråga o m! Sedan kan du j u.
Enligt hvad hittills lärer sig visat, och som äfven bekräftas af den omständigheten att af de knappare tillskott, denna bandel hittills bekommit vid fördelningen af årsanslagen för stambansbyggnaderna, kunnat, jemte arbetenas så betydliga fortdrifvande å norra banan, äfven bekostas inköpet af 4 nya lokomotiv, som utlånats till vestra stambanan, ehuruväl deras/ inköpssumma, sannolikt uppgående till minst 200,000 Riksdaler, ytterligare bort och kunnat användas på byggnadsarbetenas fortskyndande och fullbordan under året, skall det beviljade byggnadsanslaget, 4,672,000 Riksdaler, 358 Motioner i BorgareStåndet 1865. N:o 150. vara mer än tillräckligt för stambanans kompletta fullbordan, synnerligast om den icke belastas med andra kostnader, än som böra rätteligen och uteslutande drabba densamma. Nu har Upsala stad för den goda sakens befrämjande utfästat, utöfver kostnadsfri upplåtelse af all den mark inom stadens område, hvilken för bana och bangård erfordrades samt i värde, enligt gjorda inköp deraf för detta ändamål, uppskattats till 138,000 Riksdaler Riksmynt, ett ytterligare kontant bidrag af högst 100,000 Riksdaler Riksmynt för expropriationen inom andra kommuner ”emellan Stockholm och Upsala”, såsom orden lyda i sjelfva utfästelsehandlingen, af för denna jernvägsanläggning behöflig jord. Dessa 100,000 Riksdaler komma sålunda att antagligen minst bilda det öfverskott, som å detta byggnadsanslag slutligen uppstår vid banans fullbordan.
Julii P. io45. — angående StatsVerkets tillstånd och behof i hvad som rörer RiksStatens Sjunde HufvudTitel. Julii P. io45. 123 Expeditioner till Konungen,Riksens Ständers, angående närmare bestämmande af den tid, inom hvilken hinder för lysning och ägtenskap böra anmälas och styrkas. Julii P. io45. — angående ändring uti 25 Gap. 5 §. RättegångsBalken. Julii P. io45. — angående ändring uti 3 och 4 §§• af 21 Gap. RättegångsBalken. Julii P. io45. — angående upphäfvande gf Lumpsamlings-skyldigheten m. m. Julii P. 1046. — angående indragning af Landsfiscals-tjenslerne i vissa Län, Julii P. io46- —angående omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter. Julii P. 1046. — i anledning af Konungens Proposition om reglering af Remisslaget för Kongl. Räntmästarne och LandtRäntmästarne. Julii P. 1207. —i anledning af Konungens Bref, rörande verkställd undersökning 0111 Kronans förpantade Hemman och Lägenheter. Julii P. 1208. — om upplysningars infordrande, hvilka och huru många byggnader Kronan äger, Julii P. 1208. — angående Grosshandlaren Hambraeus beviljad ersättning för tryckningskostnad och använd möda vid ett af honom författadt Bevillningsförslag. Julii P. 1208. — i anledning af Kongl. Majrls Bref, med öfverlemnande af Kongl. Förordningen den 1 Junii 1819. Julii P. 1208. — angående närmare bestämmande, i hvad fall ProvincialMedici besigtningar äro nödvändiga vid uppkommande tvifvelsmål, huruvida död person vådeligen omkommit eller 124 icke. Julli P. 1208. — rörande förändring af straffet för Hållkarl som fordrar drickspenningar. Julii P. 1208.
Slutligen och då Utskottet funnit att Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, under hela den tid, som Rikets Ständers år 1857 och sistförflutna samt innevarande år församlade Revisorers äfvensom Utskottets granskning af förvaltnings-åtgärderna vid detta verk omfattat, hafva med förtjenstfullt nit och ospard möda uppfyllt de af Rikets ^tänder dem lemnade uppdrag, får Utskottet tillstyrka att Fullmägtige må tillerkännas decharge för de af dem, sedan 1856—1858 årens riksdags början till och med den 20 Oktober innevarande år, vidtagna samt i deras protokoller antecknade beslut och åtgärder. Stockholm den 20 December 1859. STOCKHOLM, tryckt hos K. Westrell, 1859. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Dec. 1859. kl. 7 r. m.
Ej nog med att vhdanstalter komma till stc %d, (redan 1766 ar det forsta reglementet for Stora Bum7tzcset utfardadt) det g U e r afven forbattrandet af de. hygienislca forhwandena, vidtagande sf siidancl ttgiirder, som k u m a uppehiilla det spada manniskolifvet och hindra dodligheten bland barnen, afven-, sii inskrankandet af den fordarfbringande fosterbarnsindustrien. Qenom att, pii satt som vi bar blott ' helt summariskt kunnat antyda, under forfattarens insiktsfulla ledning folja fosterbarnsv~sendet under Brhundradenas lopp, skulle det v5il tyckas son1 om vid jamforelse med forna tiders morka taflor, viir egen tid endast erbjode sidana af idel ljns. Men den minsta lcannedom om bestiiende forhillanden, hvartill de allt for ofta i vtra tidningsspalter forekommande berattelserna om upprorande vanvtrd och misshandel af fosterbarn, lamna ett rikligt material, gifva vid handen, att allt h&amp;- vidlag saimerligen ej ar val bestdldt Bfven i v k a dagars upplysta samhallen. Tidsenliga, af staten underhiillna monsteranstalter for upptagande .af spada varnlosn barn, sBdana a h e n vi kuima uppvisa flera, gora visserligen sitt till for f orbattrandet af barnavtrden, inen det fnktmn, att niigot a21nzant, af staten faststdlldt system i f d g n om fosterbarnsviirden icke existwar i Siterige visar tillfyllest, att en reglering af hithorande forhfdlanden for att satta en hamsko p&amp; den afart af barnavtd, so&amp; s t beteclrnande benBmnes fosterbarnsindustri, iir hijgeligen af behofvet piknllad. Det Br darfiire med stort intresse hvarje manniskovan mqtser fosterbarnskomit6ns forslag.
samt afhandlingar mellan enskilde och Statens myndigheter, skola upptaga både gamla och nya måttet och vigten; men att, från och med den 1 Januari 1863, i Kronans räkenskaper och Förhandlingar endast det nya systemet må användas, och ätt, vid nämnde tidpunkt, den nya Stadgan jemväl i öfrigt skall träda i full verställlghet.» Och har Kongl. Majit slutligen i Nåder tillkännagifvil, att, för att desto säkrare bibringa allmänbeten kännedom om det nya målloch vigt-systemet, i händelse det varder antaget, Kongl. Majit anser en kort handledning med jemförelsctabell böra, genom Vetenskaps-Akademiens försorg, i nästkommande Almanacha införas. Berörda Nådiga Proposition, jemte Utdrag af det vid ärendets behandling i StatsUådet förda protokoll, äfvensom omförmälda Betänkande, har blifvit af Höglolliga Ridderskapet oell Adelil till Allmänna Besvärsoch Fkonomi-Utskottet remitterad, men af de tre öfriga Riks-stånden till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad; hvarförutan förstnämnde Utskott genom remiss från dels Vällofliga Borgare-ståndet samt dels Hedervärda Bonde-ståndet emottagil tre särskilda angående mått och vigt väckte motioner, nemligen: l:o af Herr A.O.
Den gamle hedersman till uppassare, som på en Parisrestaurant såg en kund med största hast slänga i sig maten och varnande sade: » Il faut digcrer monsieun, uttalade därmed en djup fysiologisk sanning, och den stora engelske före detta premierministern, den numera öfver åttioårige Gladstone ansåg sig för sin kraftfulla helsa hafva att tacka den omsorg, med hvilken han tuggar sin föda; han säges nämligen gifva hvarje tugga ett nyp för hvarje tand, h vilket gör icke mindre än 32 tuggningsrörelser hos käkarne. Kända och berömda för sin förträffliga matsmältning voro tre af det första franska kejsardömets stormän, Cambacéres, Talleyrand och Napoleon I:s yngste broder Jérome, hvilka i sanning också förstodo att i fullt mått uppskatta bordets nöjen. Att furst Bismarcks nerver voro så dåliga och den store mannens lynne så ytterst retligt, berodde nog äfven på hans oordentliga matordning, innan professor Schweninger tog honom under behandling. Ytterligare må anmärkas såsom en sak af ganska mycken vikt icke allenast för trefnad och ordning, e n v i s s n a d b l o m m a, utan äfven för helsan och en ostörd matsmältning, att alla måltider böra intagas på sina bestämda timd å — h v a d under — se. p å en g å n g färgas mar. Att härigenom arbete och andia sysselsättningar kunna regleras och dagens timmar lämpligen bleka bladen röda, indelas, inses lätt, men att äfven helsan har gagn o c h ur k a l k e n, hälft f ö r i n t a d, å t e r v ä l l u k t s - af att man äter på bestämda tider är icke för alla lika klart. V i böra dock härvid i första rummet strömmar flöda! besinna, hvilken ofantlig roll vanan spelar i vårt lif och icke mindre i vår organisms hushållning. På Chicot den tid, vid hvilken vi äro vana att gå till hvila, blifva vi sömniga, och äro vi uppe längre än vanligt, går sömnen oftast sin ko?, och vi nödgas ligga vakna.