Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må himlen avvända det dubbla olycksfall vars fruktade möjlighet påkallat er närvarande åtgärd. Herr lantmarskalken och talmännen hade därefter nåden att trycka konungens hand och deputationen avträdde. In fidem Protocolli G af WETTERSTEDT Kungörelse angående de, i anledning av den mellan Sverige och Ryssland den 10 september 1817 avslutade traktat, bestämda villkor för svenska och norska undersåtars vistande i Ryssland och ryska undersåtars vistande i Sverige och Norge. Stockholm den 27 januari 1818. Med anledning av den 10 september 1817 avslutade handelstraktaten mellan Sverige och Norge har ryska Kejsaren redan stadgat de villkor som gäller för svenska och norska undersåtars vistande i Ryssland, nämligen: 1: o Svenska och norska undersåtar som vistas längre tid i Ryssland, behöver inte förnya sitt tillståndsbrev varje år. Polisen kan utfärda sådana för längre tid och vaka över att de inte blir ansvariga för de böter, som deras värdar kan fällas för, om de inte tillsett att nämnde tillståndsbrev förnyats. 2: o Polisen och korrektionsdomstolarna skall avhålla sig att fälla svenska och norska undersåtar till kroppsstraff, krigstjänst och förvisning till Sibirien. De får endast dömas till arrest eller utvisning. 3: o Då i andra fall än brottmål det blir nödvändigt att lägga kvarstad på dessa undersåtars egendom, skall det anmälas till minister eller konsul i den stad undersåtarna är bosatta. 4: o De kan inte göra krigstjänst och är befriade från avgifter som inte berör den handel eller industrigren som de bedriver. Stockholms slott den 27 januari 1818. CARL JOHAN Kungörelse hur med Rikets styrelse förfaras skall under Hans Maj: ts Konungens sjukdom. Stockholm den 2 februari 1818. Då Vi av inträffad sjukdom, som Vi med den Högstes bistånd snart hoppas övervinna, inte kan befatta Oss med regeringsärenden, vill Vi underrätta Våra trogna undersåtar, att till följd av Ständernas beslut av den 18 augusti 1812, Vår kärälskeliga son, Kronprinsen, genast inträder i utövandet av kungamakten med all den rätt nuvarande grundlagar tillägga samt i Vårt namn föra rikets styrelse. Stockholms slott den 2 februari 1818 CARL
1 dussin — 12 1 32 handspakar 1 dussin —_ 12 40 handspaks-a tnnen lister, sågade af furu och gran, till oell med 8 alnars längd och 4 1 dussin 4 — 24 tums omfång 1 tolft . — 2 6 — 40 — läkter, huggne eller täljde Skrifvelse, N;o ara. Tullvärde. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko Banko. B: dr sk. r:»l Trädvar or: master, bogspröt och spiror: af 40 tums omkrets och deröfver, ii:dr sk. rist 20 — 10 fot från storändan 1 stycke 2 af 20 till 40 tums omkrets, 10 4 8 — fot från storändan 1 stycke 20 1 32 — derunder 1 stycke 8 — pumpträd: oborrade, se master och spiror . 3 16 — borrade 1 stycke 16 — 3 ribbor, längre eller kortare stäfver, laggoch botten-: af till oell med 34 verktums längd å de förra och 22 verktums längd å de sednare: 1 tolft 18 2 — af ek 120 st. 24 24 af bok, furu eller gran deröfver till och med 42 verktums längd å de förra och 27 verktums längd å de senare: 120 st. 6 3 16 — af ek 120 st. 40 32 — af bok, furu eller gran derutöfver: 120 st. 8 — 10 — al ek 120 st. 2 24 5 — af bok, furu eller gran 120 st. 1 12 — 1 12 — tunnband ved: 100 st. — 6 5 — al1 fiimn 16 7 24 — björk1 famn 24 8 bokoch ek1 famn 36 5 tall1 famn 16 5 andra slag Anm. Famnen beräknas till 4 alnar* längd, 3 alnars böjd och 6 qvarter* bredd. 1 famn 16 Expedilions-Vtskottets Förslag till lind. Qvantitet för tullInförselstu 1 . Banko. Banko. beräkningen. ll:dr sk. rist Trädvaror:
Maj:t ”efter Eget välbehag och ”fördelning besörjas;” samt Kongl. Majit sedermera uti Nådig skrifvelse till Kongl. Stats-Conloret af den 27 Januarii 1825 i Nåder förordnat: a) Att Riks-Marskalks-Embetet borde vid hvarje års slut, till Kongl. Majit öfvérlemna förteckning på de under loppet af året för anslagssumman inköpta xMeubler och Inventarier, samt kostnaderne dervid, jemte uppgift om det belopp, som till reparationer åtgått, samt att Kongl. Majits gillande påskrift å denna förteckning skulle utgöra Herr Riks-Marskalkens decharge, utan att någon annan eller vidare redogörelse kunde komma i fråga; b) Att hvad som inflöt genom försäljning af obrukbara Meubler och Inventarier skulle ibland tillgångarne för nya meublers anskaffande upp (3) - — 18 — tagas och användandet deraf på samma sätt som om den årliga anslags-summan vöre förordnadt, hos Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifvas; och c) Att afskrifter af dessa handlingar skulle tillställas Handelsoch Finance-Expeditionen, för att, om Kongl. Maj:t så nödigt pröfvade, vid nästblifvande Riksdag, upplysningsvis meddelas Rikets Ständers Statsutskott; — så hade Kongl. Maj:t ansett Sig böra i Nåder låta bero vid hvad Rikets Ständer uti deras ofvannämnde underdåniga skrifvelse härutinnan yttrat, samt Kongl. Maj:t genom Dess Högstberörde Nådiga Beslut af den 2'7 Januari 1825 i samma ämne förordnat. Enär någon granskning af hvad som för meublers underhållande å Kongl. Slottet åtgått sålunda icke kunnat af Revisorerne företagas, få Revisorerne förhållandet härmed hos Rikets Ständer anmäla. 2:o Revisorerne, som jemväl begärt del utaf Redovisningarne för Anslagen till
För endera så är di arbetsfolk, som duga till arbete, men supa upp sin styrka, tills de inte orka mer, eller ock ha di aldrig orkat med något, och då supa di för det... Hur det är, så super di! Och sluska ned sig. Och oss med. Och barnen. Neej! Men i stan fins det allt några yrken, der di inte vågar vara oordentliga. Till ett sådant ett ska vi skicka eran pojke. Det skall jag bli karl för! Jaha. Jag sjelf. Jag skall ta honom med mig, när jag far till Tabunoffs med mjölsäckarne. Kanhända Tabunoff tar honom. Då får han stå i bod. Och lära sig ryskan. Di ha kultabeller att räkna med. Och inget spelande blir der af. Söndagen arbeta di också, fast i smyg förstås. Kajsa stod vid sin spis och stirrade i elden. Flamman upplyste hennes ansigte, som nu strålade af förhoppningar och glädje. Hon nickade förnöjdt och smågnolade, under det madamen gjorde sina glänsande förespeglingar. Det dagades för dem alltså. Och någonting af detta var det just hon ansåg som »det lyckligaste!» Mjölnarmor fortfor ännu en stund. Kajsa hörde på. Slutligen gick hon ut med sin gäst, följde längs hela spången, som genom drifvorna ledde till stranden, der genvägen till mjölnarns udde gick. De pratade vänskapligt och skiljdes sedan, nigande båda två, ehuru snön stod dem upp på benen. Kajsa hade icke varit så lycklig på många år... Hon hoppades nu på framtiden. Hon visste, att mjölnarmor kunde hvad hon ville. Och nu ville hon. Weli skulle få uppfostran, bli något ... hvem vet, kanske till och med handelsman. Lyckliga dag! Hon vände hemåt. Det var nu alldeles mörkt. Stor-Jaska, som huggit ved i skogen nära invid, var nu hemma. Han satt med yxan i famnen på sängkanten. De stora runda ögonen rullade meningslöst och vildt omkring i rummet. När han såg Kajsa, förmildrades blicken och han lät hufvudet sjunka ned på bröstet. Hon tog yxan ifrån honom och förde honom till bordet, gaf honom gröt och kaffe och skakade, under det han åt och drack, på gården ut pelsen, som han brukade ligga på uppe vid spiselloftet. Så ordnade hon hans bädd.
Riksdagsmännen ådagalägga ett nit och en arbetsifver, synbarligen lifvade af den önskan att hädanefter blifva mindre tadlade, samt att afböja den opinionen att de kunde finna sig handlöst lemnade. Den öppenhet hvarmed de, hvilka framställt tvekan och farhågor, blifvit besvarade; omsorgen att sätta allmänheten i tillfälle att sjelfständigt döma; 90 § fortfarande liggande blandöfrige handlingar; allt detta vitsordar huru, underskyddaf rättigheteö att fritt tala och utlåta sig; nya idéer Don 5 Maji e, m, kunna bryta sig väg till erganeraa, och later ana möjligheten af en menlös tid, då idéer och orgaoer fullkomligen skola motsvara hvarandra. Att om mig må kunna säga , att jag i min mån medverkat derhän har städse utgjort enda målet för m'<n ärelystnad, det ujgör allena skälet hvarföre jag i dag anhålla om «rdet. * * ' . t Jag önskar vara så korrt som möjligt och får jag derföre genast uppgifva den (anka jag hyser, att det är ordet allena, som förekommer i Regeringsformens 4;de och 9lde <$ § , hvilket utgör orsaken till den oss emellan rådande olikhet i åsigter af en Svensk Rådgifvares politiska caracter. Tänkom oss ordet alhna såsom borta, huru lyder då den Styrelsetheorie, som Grundlagen uppställer. ”Konungen äger att styra Riket på det sätt denna Regeringsform föreskrifver;” §. 4. Uti StatsRådet late Konungen sig föredragas och afgöre han der alla Regeringsärender, utom de Ministerielleoch Commandomål; §. 7. Uti alla mål sorn bos Konungen i StatsRådet förekomma skall Protocoll föras; §. 9.
Bäda äro således lika oumgängcliga för hwarandca och lana af hwarannan inbördes biträden; men wilkoret för ägande rätten äratt den stall bidraga till samhälle s forkspridande i odling och fullkomligare kraft utveckling. Öfwer att Andra DelN-o 23. Den 21 Juli! alk der den skulle motarbeta ett sädant föremal, mäste den wika, eller underkastas inskr änkningar. dä likwäl nödiga försigkighets matt mäste tagas, för att den enffilra, som störes i sin besinning, får skälig ersättning och an fädane upoffringar icke mätte astar för bloit inbillade eller mindre betydliga bch»f. Dä jag erkänner, att sä ival i anseende tils hufwudfragan som dr sistnämnde omständigheter, det. förewarande belänkandet synes mig sä wäl utarbetat sim det möjeligen kan wara, tror jag lik, wäl, akt ännu nägra detailler torde dels kunna tilläggas, dels böra komma under öfwerwägande, att i synnerhet hwad som angär rättegångs ordntzlgen och sältet af pröfningen i twistiga mäl, torde fordra jemkning eller rättelse. Men jag tror tillika, art desta ämnen kunna swärligen af Riksens Ständer rätt granskas, att ett uplyst bedömande deraf kan bast wäntas af Regeringen, och art om Riksens Ständer skulle i form af förslag till lagförändring öswerlemna närwarande betänkande, flut» le till rättelses erhällande fordra nya conrra propositioner af Konungen och nya beslut af Slähiderne fom äler skulle draga Ut pä liden eller hindra författningens werkställighet. Jag torde derföre fä hem. ställa, om icke Rrddersiape och Adeln skulle wilja sig derom förena, att med godkännande af betänkandets huswudgrunder, till Kongl. Majtt öfwerlemna art utfärda ben författning som Kongl. Majtt funné mäst enlig med billighet och grimderne för allmän nytta och enskilt räte. Grefwe la (äarllie:
DL emellan förkäliandena med uppbörden ak de säkallade Dandtkäntorne, beroende pL 8ordebok8-8kattl8ggning, 8kattskrifning eller taxering oell af de 5tatL-/?r/com§t6c^ vor/r krc//v/v«v c///ö/'va/tKrrc/s såsom lull-, kostoell Lkartse-8igillatse-medel m. 6.» företer sig den kufvudsakliga skillnad, att de förre numera, sedan den, ofta till ganska ringa påföljd kaline köst-u^pbordsstämman är afskedad, keit ock bältet inflyta under äret efter det, för k vilket de äro debiterade, men att de senare till största delen under debiterings-äret inkekommas, skulle sä väl den i liera känseenden besvärande vidl^ftigketen att i kiks-blulvud-koken vid (kalender-arets utgäug balaneera betydliga redan debiterade, men såsom utestäende ansedde 8ummor, som äfven en önskvärd enbet i afseende pä tiden, dä medlen äro tillgänglige, vinnas, om, uti kiks-8tats-beräkningarne oek följakteligen äfven i kiks-llutvud-Loken, /.scrc/t-Zldrrto/vrs /krgs crn§s^ /cr/corrrvtse /ö,- c/et d/^» ccrrc/c/' /rrv/ket c/e c/7//^ ta. sä att t. ex. 1840 ärs till inbetalning är 1841 förlallne Ordinarie känta, Hdradsoek krono-fionde-spanmäl, Mantalspenningar, Lränvinsalgift m. m. skulle komma att utgöra Debet i 1841 ärs käkenskaper. förmedelst sä beskaffad ätgärds vidtagande skulle
Wid werrställigheken of den antagna ksrlllänovs planen, rsrde ocl) den föresiagne liguiäLn ^ idan och man emellan, åstadkomma mycken olägenhet; nödsakad, at u.psaga et (äapnsl, för ac dermed erlägga förmögenhet F.afziften, erhåller jag det i Riksgälds-Sev, lar, efrer Keslitrkioku-beräknkngen, men lärer ej sa ril Lzngusn ester sainma räk;sistg dem inbetala, emedan Silfwer derföre skal uph. n'das, och säljare deraf förmodeligen fjel five bestämma priset. Desin äro de gällande skäl jan trott mig sinna, mst antagandet af detta för stag, och för mig äro de werkande. Friherre von I-an rinZskaulsn, upläste til krowaolier följande: 'Wid den af Hemliga Ulskottet prchskkrrsäs scrfattnlncp, angående huru förhall os skal med LsrcoCspitLlers li^uiäsrsrräL m-'n och man emellan, under loppet af de 2tns ar, som foregä KsiiUla-ionsa, hajma siera erinringar blifwtr gjorda och jadane skäl anförde uri der särskilldta yttrande, svin ärföljt Hemliga Utstottets Betänkande, som nog tydeligen ådagalägga, at denna Författning ej kan förenäs med högsta billighet och rättwisa. Men, Mine H.-rrar! Jag hyser för mycken aktning för ds Herrar och Män som ärs ärs Ledamöter af Hemliga Utstollek, för at icke dersnr wara öfwertygav, det Högloft.
Enär följaktligen medel-tillgång för det af motionären omförmälda ändamål icke saknas, och Kongl. Majit ej heller lärer underlåta, alt, i händelse underdånig anmälan derom göres, i nåder vidtaga de förfoganden, som för nämnda afvittringars bringande till snar fullbordan kunna pröfvas erforderliga eller lämpliga, anser Utskottet sig sakna skäl att, i anledning af nu förevarande motion, tillstyrka någon serskild åtgärd å Rikets Ständers sida. b) Undervisnings-anstalt er för jordbruk och landtmanna-näringar. 11:o Efter det Rikets åren 1840—1841 församlade Ständer, jemte medgifvande att Ulltuna kungsladugård i Upsala län finge, vid utgången af dåvarande arrende, upplåtas till inrättande af ett landtbruks-institut, tillika beviljat ett årligt anslag af 4000 r:dr, motsvarande arrende-beloppet, att afsättas till bildande af en fond, för uppköp af inventarier m. ro., så hade styrelsen för det blifvande landtbruks-institutet hos Kongl. Majit i underdånighet ådagalagt, hurusom fortfarandet af berörde anslag, äfven sedan arrendet af Ulltuna kungsladugård innevarande år upphört, vore oundgängligen nödigt, för att institutet, som med början af år 1849 komme att träda i verksamhet, må kunna uppfylla sin vigtiga bestämmelse; med anledning hvaraf Kongl. Majit nu föreslagit Rikets Ständer beviljandet af ett fortfarande anslag af 4000 ridr för nämnde landtbruks-institut, med vilkor att minst sex elever och ett lika antal lärlingar derstädes kostnadsfritt lemnäs uppehälle och undervisning. Enligt en af styrelsen för Ulltuna landtbruks-institut uppgjord beräkning, deraf Utskottet tagit kännedom, skulle institutets årliga statsanslag för 1841 till Bih. till R. St.
Jag svarade henne så vänligt och deltagande jag kunde, försäkrade att hon väckt mitt lifligaste intresse, och bad henne att berätta mig något mera om sig sjelf och sitt förflutna lif. Men det var omöjligt; hon stelnade mer och mer till, hon blef återigen den skygga, slutna varelse jag sett i middags. Hon talade visserligen litet om sitt föregående lif, men det skedde trögt och tvunget, inspirationen var borta, det var som om hon blygts för mig. Vi klädde nu af oss och gingo till hvila. Jag vet icke hur snart hon somnade, men jag hade icke legat många minuter, förrän jag sof djupt – och guvernanten, månskenet, den muntra middagen rördes ihop i min hjerna till fantastiska drömmar. Då jag vaknade, var klockan tio. Jag såg mig omkring i rummet. Det var tomt; guvernanten hade redan stigit upp och lemnat mig. Vid frukostbordet såg jag henne icke heller, hon åt tidigare och hade sedan lektion med sin elev. Då jag skulle resa, ämnade jag uppsöka henne för att säga farväl, men – jag kan icke rigtigt säga hvarför – jag erfor en känsla af obehag vid att träffa henne och kom mig icke för. Men då jag steg upp i vagnen, fick jag se henne i ett af fönstren. Hon såg mer än vanligt blek ut, och ögonen hade röda ringar, som efter en våldsam gråt. Jag vinkade med handen; hon smålog och nickade vänligt till svar. En söndag förliden vinter kom jag händelsevis att på Ladugårdslandsteatern bevista ett föredrag af den så kallade Frälsningsarmén. Jag kände mig just icke mycket hågad att gå dit, ty jag var ej tillräckligt nyfiken för att besegra den motvilja sådana der tillställningar med vederbörlig hetta och trängsel och elak lukt ingifva mig. Men jag hade en vän, som var nyfiken för oss begge två, och som jag den söndagseftermiddagen egentligen ingenting hade att fördrifva tiden med, fann jag mig i att uppoffra min beqvämlighet och göra henne sällskap till teatern. Vi lyckades komma in en sidoväg genom schweizeriet, så vi sluppo åtminstone att knuffas och trängas der nere vid ingången. Salen var full af folk, karlar och qvinnor om hvarandra, och nästan alla af den obildade klassen.
Besvär, som Fendricken vid Jönköpings Regemente, L. W. Munthe anfört öfver KammarColIegii den 7 Junii 1826 meddeldte Utslag, hvarigenom Collegium förklarat sig icke kunna göra ändring i LandshöfdingeErnbetets uti Calrnare Län Utslag af den 25 Januari nämnde år, hvaruti, uppå bemälte Fendricks å dess inoders, Enkan Carin Munthes vägnar, gjorde ansökning om utbekommande från LandtRänteriet af det Belopp, som hennes man, Öfver Jägmästaren Munthe i lifstiden icke uppburit utaf Kongl. Maj:ts och Kronans honom tillagde andelar uti de under åren i8i5 till och med 1821, inom Norra Möre, Stranda och Handbörds Härader ådömde och i LandtRänteriet vid åtskilige tillfällen, bland andre Sakören, insatte åverkans böter, utgörande, enligt en af KronoFogden i ofvannämnde Häraders fögderi, Assessoren L. J. Berggren den 29 Juni 1822 upprättad Förteckning, tillsammans 244 födr 16 sk. Banco, Landshöfdinge-Embetet sig utlåtit, att ehuru aflidne ÖfverJägmästaren Munthe, säsom hvilken tjente utan lön på stat, varit i 2 ,8 Stats-Utskottets förmåga af Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Dess Befh:de den io Mars 1790 berättigad till åtnjutande af ifrågavarande Böter, som till det i Förteckningen upptagne belopp i LandtRänteriet ingått, utan att hvarken Öfver Jägmästaren Munthe i lifstiden eller hans arfvingar sedermera något deraf fått uppbära; likväl och då Sökanden till medlens utbekommande anmält sig efter den genom K.
På grund häraf förenar jag mig med de Ledamöter, som ansett odlingslånens fortfarande va^ ra behöfligt, i synnerhet för enskiftade hemman. Det händer ganska ofta, att såilane hemman få hela sitt område i ouppodlad mark sig tilldeladt, hvarigenom de äro nödtvungne till odling för att deraf erhålla någon afkastning, och ehuru de i vissa orter, såsom Skåne och Westergötland, er« Ddn 19 Julii e. ni, hålla utflyttningshjelp af Kronans medel, är den vanligen så obetydlig, att den blott betäcker Landt: mätarekostnaden. Jag förenar mig således med Friherre Björnstjerna i den anhållan att, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle anse sig vara hindrad af sitt förra beslut, att förordna om odlingslånens fortfarande, målet då måtte återremitteras, på det att Utskotten må uppgifva de grunder, efter hvilka lån för enskiften och storskiften må kunna meddelas. Likasom de hemman, hvilka sådana ägodelningar öfvergått, borde till dessa lån hafva fö: teträde, så torde ock återstoden af låneanslaget böra utgå till större odlingar, såsom Sjöars och Kärrs aftappande, Mossars uppodlande m. m. Det är bekant, att sådana lägenheter, onyttiga och skadliga för climatet, finnas inom Riket till flera hundrade tusende tunnelands areal. Hittills har i vanliga odlingslån erhållits högst 50 R:dr tunnelandet, i mon af de svårigheter, med hvilka arbetet varit förknippadU men för större företag af den art, jag nyss hade äran nämna, har lånet icke fått öfvergå io R:dr för tunnelandet* Detta belopp har befunnits vara alldeles otillräckligt t och då Jordägaren kunnat för odling af bättre mark erhålla ända till 50 R För öfrigt instämmer jag helt och hållet med hvad Herr Thams yttrande och Hers, liagman Norsei reservation innehåller.
Jemte det jag till alla delar instämmer med de talare, hvilka frisagt sig från all ansvarighet för redactionen af dessa §§, ber jag likväl, i fråga om den latitud, som är lemnad domaren, att få instämma med Hr Cederschiöld. R. o. Ad. har vid föreg:de Riksdagar uttalat den åsigt under behandlingen af ett utarbetadt förslag till brottsmålslag, att en allt för vidsträckt latitud i afseende på straffbestämmelserna icke borde öfverlemnas åt domaren. En latitud, sådan som den ifrågavar:de, emellan 50 och 1,000 R:dr, är något mera än jag hört talas om. Jag anser det mera conseqvent att säga, att straffet i §:n öfverensstämmer med det straff, som finnes utsatt i 59 §, hvartill, enl. min åsigt, något hinder icke förekommer. På dessa skäl tillstyrker jag återremiss af §:n. Frih. Raab: Jag får fästa Gr. Sparres upmärksamhet derpå, att orsaken lill den ifrågavande latituden är, att den minsta skatten upgår till 5 R:dr om dagen, och den högsta till 500 R:dr rgs om dagen, således 100 gånger mer än den förra. Nu kan den förbrytelse, som här är i fråga, vara 100:defallt större, och derföre måste straffet vara olika eller lämpas efter brottsligheten. Gr. von Platen: Då jag endast begärt ordet, för att uplvsa den talare, hvilken sagt, att han aldrig hört omtalas en så stor latitud, som mellan 50 och 1,000 R:dr böter, får jag anmäla, att jag är förekommen af Frih. Raab, och anhåller om bifall till §:n. Gr. Sparre:
H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Då jag visserligen inser obehörigheten af två sorters riksdaler, en specie och en eurant, eller hvad man behagar kalla den, så skulle jag vilja föreslå, såsom bästa sättet att komma från denna olägenhet i det allmänna lifvet, alt man kallar riksdalern specie för en krona och den andra endast för en riksdaler. Jag ser visserligen, att min åsigt i denna sak har föga chance, men jag kan icke frångå den öfvertygelsen, att detta hade varit det redigaste sättet alt få blott en slags riksdaler i Sverige. Hr von Troil, Emil: Hvad den siste värde talaren föreslagit, är sä långt skildt från det förslag, som är under behandling, att jag icke föreställer mig att det kan antagas. Hvad åter angår den näst föreg:de ledamotens, yttrande, så tyckes han alldeles misstagit sig om hvad jag tagit mig friheten föreslå, da han talat om afskaffande af benämningen riksdaler i silfver. Jag hade tvertom för min del medgifvit, alt densamma skulle bibehållas, mep blott med antagande af jemväl en Den 23 November f. m. 421 .innan, nemi. species. Alt ordet species icke uttrycker huru mycket silfver, sorn finnes i riksdalern, är ganska sant, men ordet riksdaler gör det icke mera. Mig veterligen finnes det icke någon myntbenämning i något land, sorn uttrycker huru mycket silfver inyutet innehåller. Ursprungligen var det visserligen ordet mark, som uttryckte delta, men det har längesedan blifvit förändradt. Man måste nu gå till lagen för myntfoten, för att veta huru mycket silfver, som finnes i ett mynt af en viss benämning. Likaledes yttrade den värde talaren, att lagen för mynlbeslämningen icke vore öfvergående. Jag yttrade, att denna lag var öfvergående, så vida den bestämde huru Bankens sedlar skola inlösas annorlunda än efter deras ordalydelse. Att den är öfvergående i detta fall torde hvar och en inse. Då nemi. på alla sedlar, som Banken utgifvit under de sednare åreu, är bestämdt utsatt med huru mycket de skola inlösas, så lösas de efter sin ordalydelse.