Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom blifver den af alla erkändt vigtiga frågan bättre utredd, äfven om förslaget vid nästa Riksdag icke antages; ty hvad som nu af alla är erkändt, eller att åtskilliga besvärsmål behöfva öfverflyttas ifrån Regeringen, ökades då dermed, att Regeringen bade varit i tillfälle att visa och utreda, hvilka besvärsmål just äro de, sora borde öfverflyttas. Således hade frågan antagit en utveckling, som den icke nu har och icke heller kan få utan Regeringens mellankomst. Och man kan då ej eller säga, såsom en värd talare här har sagt, att ett sådant arbete vore af ingen nytta, eller att det vore alt påbörda Regeringen ett onödigt arbete. Man har sagt vid föreg:de tillfällen, då dylika frågor förekommit, att, innan man kan antaga grundlagsförändringen, så måste man känna den civil-lag, som behöfdes för grundlagens komplettering i detta fall, och derföre hafva dessa grundlagsändringsförslag blifvit afslagna. Detsamma har denna Riksdag inträffat med förslaget, rör:de naturalisatiönen af utländningar. Jag hemställer, om icke då i detta afseende det rätta vore, att söka undanrödja ett sådant svepskäl. Jag fortsätter min vördsamma anhållan om bifall till Utsk:s nu under handläggning vande förslag. Hr von Hartmansdorff: Genom Riddarhus-Kansliet har jag fått uplysning om förloppet af denna sak. Första gången hon förevar, begärde jag omröstning och förlorade den på 4 röster. Andra gången målet förekom, underlät jag att begära omröstning och derigenom föll saken. Det var den sista händelsen, som jag mindes, och som jag nämnde förra gången. Gr. Lagerbjelke har börjat ingå i öfverläggning om saken och talat om rännstenar, fönster o. s. v. Om jag gjorde på samma sätt, så blefve öfverläggningen ännu vidlyftigare. Jag vill fördenskuld gå dylika småsaker förbi. Han bar yttrat, att en Konungens Rådgifvare erkänt behofvet af besvärsmålens afsöndring, samt att följagtligen gifvet vore det Regeringen delade hans tanke.
Härförutan hafva Presteoch Bonde-Stånden uppdragit åt Utskottet ali i öfrigt vidtaga de jemkningar eller förändringar i formulärerne, som af dessa beslut kunna blifva en följd; och hafva slutligen Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet inbjudit öfriga Riks-Stånden att i sina nu anförde beslut deltaga, hvilka inbjudningar dock icke blifvit antagna i vidsträcktare mån, är här ofvan finnes uppgifvet. Då, såsom ofvan är niimudt, Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, i fråga om formuläret J\° 45. beslutat att, i stället för de under rubriken »inkomsl-bevillning» upptagne två kolumner, skola, under samma rubrik, intagas de fyra kolumner, som förefinnas uti formuläret JVs 9, har Utskottet endast skolat anmäla alt nämnde fråga, såsom varande af reglementarisk natur, är genom tre Stånds beslut afgjord. Beträffande åter frågan om öfrige här ofvan omförmälde förändringar i Utskottets förslag, har Utskottet, vid det förhållande att två Stånd slädnät emot tvä och de ömsesidigt gjorda inbjudningarne icke blifvit antagne, ansett sig böra, pä grund af 73 § Riksdags ordningen, vördsamt hemställa, att densamma må genom omröstning i förstärkt Utskott afgöras; i hvilket afseende Utskottet härmed får afgifva följande förslag till voterings-proposition:
Utlåtande, i anledning af väckt motion om Statsanslag för utgifvandet af nyttiga böcker åt de fattigare Folkklasserne. (U. A.) Uti ett från 11. Rtdd. och A. remilteradt anförande 268 Stats-Utskottets har Herr Grefve Hamilton, John, fästat uppmärksamhet pä vigten af alt tillhandahålla de fattigare FolkClasserne nyttiga böcker för godt pris, samt i sådant andamål föreslagit, att ett anslag af 3ooo R:drB:cotill de mera och 2000 R:dr till de mindre befolkade Länen måtte beviljas, att årligen utgå till nästa Riksdag, till disposition af HushållsSällskaperne, som ägde göra val af de skrifter de ansågo mäst tjenliga för olika Orter att publicera; och företrädesvis har Motionären ansett sådane skrifter böra innefatta Moraliska betraktelser, utvisande för den mindre väl lottade SamhällsBrodren det handlingssätt, genom hvilket lian snarast uppfyllde sin bestämmelse i Samhället, och dernäst afhandlingar rörande Landtbruket i allmänhet, Ladugårds-skötseln och Skogs-hushållningen hvarjemte K. LandtbruksAcademien, intill dess serskildte Sällskaper till utbredande af nyttiga böcker, hunnit bilda sig, borde gifva en rigtning åt hushållsSällskapernc i anseende till de ämnen som borde alhandlas uti ifrågavarande skrifter sora tillika borde vara så mycket som möjligt korrta, att de kunde säljas till ett pris af 1 högst 2 sk. B:co exemplaret. Den, för befordrande af en mera utvidgad upplysning, härigenom föreslagne anstallt, att sätta de fattigare FolkGlasserne i tillfälle att inhämta nödige kunskaper, anser Utskottet, så vida den blefve mera begagnad, visserligen kunna, medelst en större sedlighet och arbetsflit, i sina verkningar åstadkomma både enskildt och allmänt gagn; och synes derföre den utväg härtill, som Motionären uppgifvit icke böra lemnäs Betänkanden, Nio i4o. 2(iq utan uppmärksamhet*
Om dest afsiäende, och siuteligen kunde den, som Z-chrt anmärkningar, med skär fordra votering om destas bifallande. Ty eljest hafwer han icke en motswarande 'tt, som annars star honom öppen, dä wälet fluw.igen till afgörande förekommer, nemligen den, akt om han icke will förena sig med pluraliteten, han dä kan begära votering, och hwilken honom da ej nekas kan. Dä nu Herr Grefwen och LandlMarffalken gjordt proposition pä Betänkandets antagande, som med Ja och döej blifwit befwarad, sä sones remisten enligt 56 H böra ske utan widare difcurster. Grefwe hörnor, Larl 6abriel. Denna fåken har redan för Högloft. Nidderstapet och Adeln upptagit fä mycken tid, akt jag hoppas det nägot annat amne nu mätte kunna företagas. Friherre Öderström. Om ej Herr Grefwen och L.rndtMarskalken will göra proposition till äter. remist, kan jag som individ» ej dertill twinga honom ; men dä pä propo itionen till bifall af Betänkandet swaradss Ja och Nej, sam. votering yrkades, hwilket yrkande ej afstätts med annat wilkor, än att en i laglig form gjord proposition till äterremist skulle göras; sä kror jag att ej nägon Laglig remist förr kan werkställas, än propositionen derom blifwit > bifallen. Den 14 November. 7°7 -Zans Exellence Zerr Grefwe I^nutb. Det ar ostridigt alt anmarkoingar ivid Siatsulstottets PcolocollöUlbrag aro'gjorde: lika vstridigt synes wigot sedan sädäNe bliswit gjorda, bör P.dkccollsUtdraget älersörwisas» Dä ar det ock efter min ös» wertygelse ostridigt, att ingen widare propcsi ion af Hwr Gcefwen och LandtMarstalken kan göras. Zerr GrefweN och LandtNarskalkest.
Detta är, jag erkänner det öppet, ett af de hufvudsakligaste skälen, hvarföre jag tror att II. o. Ad. bör bifalla betänk, sådant det nu är. Det finnes ju dessutom icke någonting som hindrar att framdeles väcka motion om ett förtydligande af lagen, i fall sådant finnes vara behöfligt, men nu tror jag att man i främsta rummet bör afse, att få en upprorslag vid denna riksdag antagen och då den i fråga vande lagen är god, så inser jag icke hvarföre man skulle återremittera förslaget. Jag förnyar derföre min vördsamma anhållan om bifall. Gr. Sparre, Erik: Jag ber att hvar för sig få yttra mig öfver de anmärkn:r som vid vissa §:r af förslaget blifvit gjorda. Efter hvad mig blifvit berättat, (jag var nemi. frånvarrde vid början af diskussionen) har emot 5:te §:n den anmärkn. blifvit gjord, att man inför menighet eller annan folksamling skulle kunna annorledes än med ord uppmana till uppror, såsom t. ex. att med tecken uppägga dertill. Det är visserligen icke otänkbart att ett så beskaffat uppäggande skulle kuuna ske, men jag hemställer likväl till Hrr:ne om det är någon sannolikhet att med en folksamling någon skulle söka uppägga till uppror ulan att öppna munnen till språk. Den 1 Juli f. m. mitt förmenande ligger detta utom sannolikhetens område. Har dylikt uppäggande skett, måste det hafva skett muntligen. Men äfven om det af Gr. Lagerbjelke förutsatta fall skulle inträffa, tror jag icke att strafflöshet skulle äga rum, ty de Svenska domstolarna pläga icke så strängt tolka orden i en lag, som de Engelska juristerna. Min erfarenhet är nemi. sådan, att jag är öfvertygad att berörde § äfven skulle användas emot den, som vid elt sådant tillfälle genom tecken eller andra åtbörder uppmanar till uppror, ty uti dessa åtbörder ligger genast en uppmaning till uppror. Om man således nyttjar ordet ”uppmanar” eller ”uppäggar”, är det enl. min öfvertygelse detsamma.
Jag slutar med flit här, och skall icke till vederläggning uptaga de inkast, som blifvit gjorda emot den åsigt jag hyllar; men emedan jag ännu har ordet, önskar jag hembära min tacksamhet till dem, som talat för afslag, under förhoppning att icke ett obetingadt bifall till Utsk:s förslag skall uttrycka en opinion, hvilken jag i allmänhet anser skulle vara i hög grad olika den, som man eljest är van att finna inom detta Stånd, nemi. aktning för egen för andras och i synnerhet för andra korporationers rätt. Gr af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Blott ett par ord med anledn. af den siste värde talarens yttrande, ang:de aktningen Den 4 Mars o. m. n för andras rättigheter. Må PresteSt., om det finner för godt, åberopa sina privilegier; jag liar för god tanka om detta Stånd för att tro, att det skall göra det. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på förevaride punkt blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag, och dels af Frih. Cederström, med hvilken Hr von Knorring instämt, bifall till det af Prosten Millén uti Utskis Betänk, bifogade reservation afgifne förslag. De sedermera, enl. berörde yrkande, framställde proposme besvarades alla med blandade Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om E. och Ad. behagade bifalla Utskis i denna punkt gjorda tillstyrkanden, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Frih. Cederström och Hr von Knorring begärde votering. Då härefter förslag till votenspropos. upsattes, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld: Jag har visserligen icke varit den, som först begärt votering; men jag skulle hafva gjort det, i fall någon förenat sig derom med mig. Jag anhåller att Prosten Milléns reservation måtte blifva kontrapropos. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf i anledn. häraf, att votering blifvit begärd af Frih.
Olägenheterna genom de mångå serskildta slagen af mål och vigter, hvaröfver man egenteligen klagat, blifva sålunda afhjelpte, utan rubbning af det allmänna förhållandet, och en så total omskapning, som nödvändigt skall medföra oreda i bergshand teringen och flera näringar. Den föreslagna centnern t. ex. passar ej in på den vid hvarje Bruk nödvändiga beräkningen, huru mycket tackjern eller stångjern som fordras för Smeden till ett visst arbete. Om deremot Herr af Forsells förslag antages, förblifver saken densamma; ty de nu stadgade proportioner emellan vissa Lffi-tal bergsvigt kunna bibehållas vid samma antal af L© victualievigt. Jag anhåller om återremiss, och önskar, att Utskotten i synnerhet må fästa uppmärksam - Den 3o Julii f. m. >9« het vid Herr af Forsells förslag. Man skulle icke då behöfva vänta i i o år på verkställigheten; förslaget kunde utan olägenhet införas efter den korta tid, som fordrades för ändringen af vigterna och tunnmålet. Herr Rosenblad j Bernhard: I fråga om en så stor och vigtig förändring, som ingriper i alla enskiidtas förhållanden från den fattigaste torpar-kärrings till den högstes och rikastes i samhället, torde det vara nödvändigt att tillse, om fördelarna af förändringen stå i någon jemförelse med olägenheterna. Onekeligen skall det medföra en betydlig lätthet för alla större beräkningar, alt genom decimalräkning förvandla underafdelningarna till högre enheter; om kappar i decimaler kunna förvandlas till tunna, skall det visserligen medföra en lättnad för minnet, vid sammanslåendet af större summor; meni afseende på dagliga transactionerne, som hålla sig vid små tal, försvinner vinsten mot olägenheten att icke utan många ziffror återgifva de så ofta förekommande delningarna uti t» i °- s* v’> hvilka delningar, såsom Grefve Frölich rigtigt anmärkt, äro de naturligaste. De fleste Nationer hafva ock derföre inrättat sina räknesystemer efter indelning med 4 eller 2.
Dä denna Plan deruppå fä wäsendteligen beror, at den projeUeraäs afgiften bewilljas och utgår, och at en hwar bertil häldst mä anwända dest östverflödiga Silfwer, hwilket förmodligen utgör den mest umbärlig» delen af dest egendom, har Hemliga Utskottet til Kongl. MajttS Nädiga bepröfwande hemställt, om icke allt bruk af Silfwer i Nader mä förbjudas, undantagande Hederstecken och allmänna Belöningar, samt Skedar af atta stag, Gafflar, Förläggarestefwax och andra nödwändiga smärre Silfwer-kiocer, dn hwar klece innehåller under, mey icke öfwer , i s lods wigt m. m. Derjämte och som twanne Allmänna Discont - Werk i Slockholm pä en och samma myntsort, hwarken kunna blifva lönande eller drifwas med tilbörlig säkerhet, har Ustottct i underdånighet hemsta it , om och med hwad wilkor Deneral OiscoutLontoiret stulle kunna uphöra, när Langens Discont-Werk borde öpnas; och stuteligen har Hemliga Urstottet, pä Kongl. MajrtS Nådiga försäkran om allt möjeligt biträde til kinance - oredornas afhjelpande, til Kongl. Majlls Nädiga stärstadande ^ anmält Hemliga U stöttets underdäniga önskan om nådigt »vidtagande as hwarjehanda författningar, ej mindre til understöd för Riksgälds - Werket Lil RiksstuloenS afbördande, än Landtbrukets, Handelns och Näringarnas bejrämjande. Ä allt detta har Kongl. Majtt ta kts meddela Hemliga U stöttet det mest tilfredsställande Nädiga swar, samt tillika Nädigt tillåtit at detsamma härjämte bifogas. Riksens Ständer lara af detta förnyade »vedermäle af Konung ens Nädiga vmwardnad för Desi tzands och Folks wäl, hämta den kraftigaste upmuntran, at ä deras sida med underdånig beredwillighet gä Konungens önskan til mötes.
Hr Landtm, ansåg sig nu först böra framställa propos. på Hr Stråles mening. Hr Stråles förslag upplästes derefter, så lydande: ”Statsrådets ledamöter äga rätt att jemväl uti de Stånds plena, hvarest de icke hafva säte och stämma, deltaga i öfverläggningarna men icke uti besluten.” Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att meningen vore, att denna redaction skulle inflyta i stället för de af Const.Uisk. föreslagna första och andra meningarna i den nya redactionen; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade antaga denna Hr Stråles mening såsom sin gemensamma tanke. Bifölls. Hr Landtm. lät dernäst uppläsa Hr von Hartmansdorffs förslag, så lydande: ”Då K. propos:r eller skrifvelse!’ förekomma, åligge det contrasignanten att vara tillstädes för att kunna upplysningar meddela. Dock böra desse Statsråds-ledamöter” m. m.; och hemställde derefter , om R. o. Ad. behagade förklara denna mening såsom Ståndets gemensamma tanke Ropades nej. Upplästes Frih. Ridderstolpes förslag, så lydande: "Departements-chef kan, då han är hindrad alt sig inställa, äfven na Den >3 November f. ra. förordna skicklig person af sitt departement för att de äskade upplysningarna afgifva. Stånden äga alt genom prot.utdr. begära, att depart.chef sig uti Ståndet infinner, för att upplysningar meddela." H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag vill endast anföra, att jag i alla delar förenar mig med Frih. Ridderstolpe. Vinner hans förslag framgång, så är det fullkomnandet af förslaget, och detta mitt instämmande med Frih. Ridderstolpe utesluter icke mitt instämmande med Hr Just.rådet Stråle. För att icke åter ingå i den allmänna discussiooen, □ (håller jag mig från anförande af skälen till mitt instämmande med Frih. Ridderstolpe, men jag anser hans förslag vara det aldrafullkomligaste i saken. Hr von [Hartmansdorff:
No 5<i, ega rum, och sådant vid ett visst lämpligt vite både för Husbonde och Tjenstehjon, som emot en sådan föreskrift sig förbryta, förenadt med skyldigheten, å det senares sida, att, örn dess då varande Husbonde sådant äskar, tjena hos honom ännu ett år. Att allenast en månad af året, nemligen tiden från den i Julii till den i Augusti , borde bestämmas, derunder 6tädsloaftal få uppgöras och Orlofs-sedlar utfärdas. 6:0. Att de i 14 Cap. 1 §. HandelsBalken, om städsels gifvande och tagande, införde bestämmelser borde till kraft och verkan åter upplifvas, samt 7:0. Att, sorn vissa orter finnas, bland hvilka Motionairen exempelvis uppgifvit Westerås Stad, der det med högst menliga följder förenade oskick skall ega rum, att ett betydligt antal Tjenstehjon af båda könen församlas, för att låta sig städjas af Husbönder, som der inträffa, och med dem sluta städsloöftal antingen de äro med Orlofssedel försedde eller icke, dylika samlingar alltså borde vid ett lämpligt vite förbjudas, och en bestämd Städslotid inom hela Riket fastställas. X/flg-samt Allm.Hesv.o.Otc.Uisk, J5«r.
Hvad nu angår de enskilda bankernas hittills egande rätt, att få utgifva sedlar på sin inneliggande riksmyntskassa, är det ganska svårt att utöfva en noggrann kontroll öfver denna kassa, då den är fördelad utom hvarje banks hufvudkontor, dels på olika afdelningskontor, dels insatt i riksbanken, dels finnes hos bankens enskilde ombud. Man kan derföre icke hafva någon annan kontroll öfver kassan än genom de rapporter, som på vissa tider ingilvas till F’inans-I)ep:tet. Men då dessa blott visa förhållandet å de dagar då rapporterna afgå, kunna stora förändringar under mellantiderna hafva egt rum. Beträffande kassan såsom grund för sedelutgifningsrätten, har dessutom det hittills varande förhållandet föranledt en större sedelutgifning och starkare fluktuationer i omsältningsmedel-massans storlek än som för landet varit nyttig; ty så snart riksbankens sedelutgifning ökats, derigenom att metalliska kassan ökats, har en motsvarande ymnigare tillgång på riksbankens i landet utelöpande sedlar uppkommit, som privatbankerne skyndat tillegna sig för att, sedan de dermed ökat sina innehafvande riksmvntskassor, kunna, på grund af denna ökning, i ännu mycket högre grad utvidga både sin sedelutgifning oell i följd deraf äfven sina öfriga rörelsegrenar; och då en del af de summor, som privatbankerna kunnat insamla i sina kassor, blifvit af dem insatta på uppoch afskrifningsräkning i Riksbanken, och denna sistnämnda bank härigenom blifvit berättigad utvidga sin lånerörelse, har rättigheten för privatbankerne att utgifva nya sedlar på sin ökade kassa haft till påföljd en högt uppdrifven konstlad stegring af både omsättningsoch förlagskapitalet, och detta just i en tidpunkt då det hade varit klokare att i stället söka utöfva en återhållande eller nedsättande tryckning å den redan alltför ovanligt mycket öfverflödande penningetillgången i landet. Hr Akerman har föreslagit att banken alltid skall hafva en bestämd kassa, motsvarande ^:del af grundfonden.
Ank. till Exp. Etsk. d. 11 Mars 1851, kl. 4 e. in. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående ändring i 23 kap. 1 § Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den IS:de April 1849. Samtlige Riks-stånden hafva till Lag-Utskottets behandling öfverlenmat förenämnde nådiga Proposition. Den lyder sålunda: KONGL. MALTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående ändring i 23 kapitlet 1 § Rällegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849; Gifven Stockholms Slott den 31 Januari 1851. Genom 22 ^ Regerings-Formen är stadgadt, att uti Högsta Domstolen ringare mål kunna pröfvas af fem ledamöter, så ock af fyra, der alla fyra om slutet ense äro, och 23 kapitlet 1 § Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, förmår, att i llof-rätt likaledes minst fyra ledamöter fordras för att utgöra domfört antal. Det synes dock mindre nödigt, att andra instansens domstolar äro sammansatta af lika många ledamöter, som högsta Domstolen, och af lagberedningen är jemväl af sådan anledning föreslaget, att Öfver-rätt skulle vara domför med tre ledamöter. Ett stadgande i denna syftning skulle dessutom medföra den fördel, att uppkommande balanser i Hof-rätterne kunde skyndsammare afarbetas — en fördel af desto större vigt, som antalet af till HofBih. till R. St:s Brot. 1850 & 1851, 7 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande No 12. rätterna fullföljde vadc-mål betydligen stigit sedan Lagmansoch Kämners-rätler na blifvit indragna. Kongl. Majit vill alltså, efter Stats-rådcts och högsta Domsto lens hörande, härmed föreslå Rikets Ständer: att, med ändring af 23 kapitlet 1 § Rätlegångs-Balkcn, sådan den lyder i Kongl.
Gr:n torde påminna sig att då detta exportförbud utfärdades, likasom genom ett trollslag, der hungersnöd förut omtalats, span mål framkom ifrån alla håll och priserna föllo och höllö sig nere. Gr:n har sjelf sagt att det var en upjagad skrämsel, som vållade det förra exportförbudet och som nu vållar ropet på import-tullens borttagande. Gr:n sade att ännu icke mer än 50,000 T:r span mål äro införskrifne under sistl. höst och Gr:n ansåg tullen såsom orsak dertill. Detta kan likväl icke vara orsaken, ty hungersnöd är ett behof, med hvilket icke kan dagtingas och några Riksdaler mer eller mindre betyda dervid intet. Orsaken hvarför icke mera införskrefs var den att icke mera behöfde införskrifvas. Föröfrigt instämmer jag helt och hållet uti hvad Frih. Sprengtporten här yttrat, ty jag tror att undantagslagar endast i nödfall böra vidtagas. Afven tror jag att Regeringen bättre än representationen bör kunna bedöma när ett sådant nödfall inträffar och att den då vidtager den åtgärd, som bäst motsvarar ändamålet. I afseende på Hr von Hartmansdorffs yttrande måste jag tillägga, att det förundrar mig att Hr von Hartmansdorff nu upträder till försvar, för den åtgärd, som Utsk. föreslagit. Vi minnas alla ganska väl att då Doktor Sandbergs motion förevar, Hr von Hartmansdorff anförde såsom ett skäl, hvarför R. o. Ad. icke 318 Den 18 Mars e. m. borde förkasta den motion, som då var ogillad af tvenne andra Stånd, att om 11. o. Ad. så skulle göra, så blefve det 15. St:rs beslut och att Regeringen derigenom möjligen skulle anse sig förhindrad att vidtaga någon åtgärd, och Hr von Hartmansdorff ansåg då att man icke borde utöfva en sådan tryckning på Regeringen. Nu är förhållandet det att detta Ekon.Utsk:s Betänk. är af tvenne Stånd antaget, men nu yrkar Hr von Hartmansdorff äfven att R. St:r skola bifalla detta Betänk, och således utöfva en tryckning på Regeringen, just detsamma som han förra gången motsatte sig.
Ränte-kammaren och hvilka der genast mot kontant blefve infriade;, och om, i afseende på stats-verkets i landsorten ägande inkomster, den ordning infördes, att desamma, genom begagnande af postremiss-vexlar, kunde i huru stora summor som helst försändas med posterna och följaktligen skyndsammare, än nu är fallet, till Ränte-kammaren inflyta, så skulle stats-verkets behof af en, i förhållande till sin rörelse, så betydlig grundfond, som den, hvilken ofvan uppgifvits såsom erforderlig, säkerligen till stor del försvinna. Revisorerne hafva äfven trott sig finna en bland orsakerne till den svårighet, Kongl. Stats-kontoret på sednare tider haft att fullgöra sina utbetalningar vara att söka i den omständigheten att, vid de 2:ne sednast förflutna riksdagarne, den så kallade entra stats-regleringen i allmänhet anvisats att från Riksgälds-kontoret utbetalas, ehuru en stor del af de dertill hörande summor icke utgå direkte till de allmänna verk eller enskilde personer, som skola medlen uppbära, utan först af dessa reqvireras hos Kongl. Stats-kontoret, hvilket åter i sin ordning hos Riksgälds-kontoret lyftar ett motsvarande belopp. Till följd häraf hafva åtskilliga utgifter af enahanda beskaffenhet med dem, hvilka tillförene blifvit bestridde af Stats-kontorets inkomster, på sednare tider blifvit öfverflyttade på Riksgälds-kontorets stat, hvadan celi då stats-verkets inkomster, synnerligast till följd af den betydliga förhöjningen i tulloch bränvinsbrännings-medlen, blifvit mer än tillräckliga för de å Stats-kontoret anvisade utgifter, ett öfverskott vid de 2:ne sednaste riksdagarne beräknats uppkomma, hvilket Rikets Ständer beslutat böra med ett visst belopp hvarje år till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, för att användas till utgifter, som blifvit på sistnämnde verk anvisade. Från lång tid tillbaka och ända till och med 1850—1851 års riksdag utföllo alltid stats-regleringarne så, att på Kongl.