Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om också hvar och en af 1809 års män varit en annan Solon, tror jag dock icke, att denna omständighet kan åberopas såsom ett skäl att förkasta ett förslag, som i sig sjelft är nyttigt, helst allt hvad menskligt är måste förändras, således äfven grundlagar. På grund af hvad jag nu yttrat, och då jag icke finner mig öfvertygad af de skäl, som anförts emot förslaget, får jag för min del anhålla om bifall till hvad Konst.-Utsk:t i förevarande punkt hemställt. Hr Fahnehjelm: Efter det understöd, som de åsigter, hvilka jag framställt, numera vunnit, skall jag icke länge uppehålla R. o. Ad:s tid. Men då man velat påstå, att innevarande tidpunkt icke skulle vara lämplig för att i Grundlagen införa ett så beskaffadt stadgande, som det nu ifrågasatta, då man sagt att en respectus parentelae borde, förhindra oss derifrån, och att ett antagande deraf skulle se ut som om man ville stifta en lex in casu, så vågar jag på det högsta bestrida detta. Svenska folket älskar och har alltid älskat att se i spetsen för sig en stark regering, stark genom den ledning af landets politik, som är henne uteslutande förbehållen, stark genom den sjelfständiga position, som Grundlagen henne anvisar, stark slutligen äfven genom det förtroende, hon bör från folkets sida förtjena och vinna; och just en tidpunkt, sådan som denna, då Konungen och de män, som med honom närmast dela tyngden af regeringsomsorgerna, äro i så rikt mått i besittning af denna dubH. I. 23 354 Den 6 December f. m. bia styrka, må man icke tveka att i Grundlagen införa denna bestämmelse, hvars riktighet man erkänt, och som det är nödvändigt att antaga, innan de särskilda tillfälligheter inträffa, som den afser att reglera. Man säger visserligen, att den praktiska konseqvensen blir ingen, och att något sådant aldrig kan hända. Möjligen är äfven så förhållandet, men för en hvar, som på sednafte tider följt med den periodiska pressen, torde det vara bekant, att något dylikt är af ett ganska starkt parti i Danmark på allvar ifrågasatt, samt äfven här i landet på åtskilliga håll vunnit varma sympatier.
Sedan Rikets Ständers Revisorer, uti deras den 14 Oktober 1863 afgifna underdåniga berättelse angående verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, anmält hurusom, med föranledande af Kongl, förordningen angående hospitalsoch barnhusinrättnin - 345 — garne i riket den 11 December 1766, remisslage till Landträntmästare uti åtskilliga län blifvit afförd för spanmålstnedel, sam från ränterierna till Direktionen öfver Barnhuset inlevererats, med ett sammanräknadt belopp af 115R:dr61 öre Runt, men att Revisorerne ansett en välgörenhetsanstalt, sådan som Barnhuset, böra vara befriad från utgifter af ifrågavarande beskaffenhet, har Eders Kongl. Maj;t genom nådig remiss den 23 nästlidne November täckts häröfver infordra Direktionens utlåtande. Till underdånig åtlydnad häraf får Direktionen förmäla, att, ehuru Direktionen icke, emot den af Revisorerne åberopade författningens inehåll, ansett sig ega anledning vägra afdrag af remisslage, då det af räntmästare i länen fordrats, Direktionen likväl för sin del icke har något att erinra emot berörde afdrags upphörande, derest föreskrift derom varder i behörig ordning meddelad. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: G. FR ALMQVIST ADOLF WALLENBERG. AX. GABR. CARLSON. PEHR LINDSTÉN. C. G. CERVIN. OSCAR AREHN. TH. ANKARSVÄRD. Stockholm den 23 December 1863. A. L. Frykholm. Skara stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, angående de anmärkningar, Rikets Ständers Revisorer framställt vid Alingsås’ och Lidköpings elementarläroverks räkenskaper för år 1861.
Maj:t pröfvas nyttigast och nödvändigast, dock att detta anslag icke må utgå till högre belopp än 60,000 R:dr för Deijeforss och 5o,ooo R:dr för Forsshaga, jordersättningssumman deri icke inberäknad; i följd hvaraf 10,000 R:dr böra Statsverket reserveras för den händelse, att sluss anläggningen vid Forsshaga kommer i åtnjutande af anslaget; af Borgare-Ståndet: a) att för sluss-anläggningarne vid Forsshaga och Deijeforss beviljas 75,000 R:dr, att, sedan visshet erhållits, att associationerne för dessa företag, emot nämnde bidrags erhållande, utfästa sig att arbetet fullborda, af Kongl. Maj:t emellan de begge företagen fördelas, i mon af den för hvartdera belöpande kostnad; b) att Rikets Ständer må, å deras sida, förklara, att något vidare bidrag af Staten lill förutnämnde företag, än det nu beviljade, icke eger rum; c} att i den underdåniga Skrifvelsen härom borde uttryckas den önskan, att arhets-com mender ingar ej må till arbetet begagnas, men val att tillfälle må beredas för permitterade soldater att vid ifrågavarande arbete söka förtjenst; och dj) att, såsom tillägg vid beslutet om anslag till sluss-anläggningar vid Forsshaga och Deijeforss, antagas stadganden, lika med 4 ocb 7 momenten af de utaf Stats-Utskottet föreslagne vilkor för anslag till Strömsholms canaloch slussverk, endast med den förändring, att uti 4 momentet utbytas orden: ”högst i5,ooo R:dr om året” emot: ”högst 8 procent om året å det af Bolaget tillskjutna capital.” Stånd ansett anslag för understödjande af ifrågavarande arbeten böra beviljas, följer deraf, att frågan härom bör genom votering afgöras; Stats-Utshottets Memorial, N:o 4go. *7 afgöras; men då dessa Stånd äro skiljaktige, såväl i fråga om beloppet, som ändamålet med dess anvisande, anser Utskottet contra-propositionen först böra bestämmas genom serskild votering af följande ljdelse:
Diskonts utestående således böra vara behörigen infordrade, hvadan några Lån-otnstittningar icke få beviljas under de sista g månader af den till 5 år bestämda utredningstid. 10. Alla af Direktionen öfver Götheborgs Diskont på Banken dragne, ordentligen bokförde och bland Allmänheten utelöpande Assignationer skola vid uppvisandet till fulla beloppet med Banko eller motsvarande Riksgälds-Sedlar inlösas, så, snärt denne inlösen blifvit kungjord. Götheborgs Diskonts öfrige skulder Iiqvideras till fulla beloppet på enahanda sätt som i 4 punkten angående Götha-Canal-Bolags och Malmö Diskonter ocnförmnlas, att nemligen halfva beloppet betalas genast med RiksgäldsContorets Sedelmynt, och för andra hälften utgifver samma Conior Obligationer att, efter 2§ års belopp, på lika sätt, inlösas; men då denna Diskont, efter Gålculens föranledande, har full tillgång till sine skulders afbördarule, kan den, i afseende på ofvannätnde Diskonter, omnämn. de rabatt af 5 procent här icke ega rum. 12. På alla de uti nästförestående punkt omförmälde skulder godtgöres den uti sjelfva förbindelsen utsatte ränta till den 1 November loi7, hvaremot desse samma skulder (med un - Prof. TJidr. rf. 13 Maji 1818* 425 rfantag af Bankens fordran för Creditivet af 200,000 R:dr) ifrån nyssnämnde dag, eller den 1 Nov. i8«7, löpa med 6 procents Ränta med mindre Capital skulle vara uppsagde inom den 1 Oct. 1817, i hvilket fall enahanda Ränta af 6 procent beräknas ifrån förfallodagen; kommande alla upplupna Interessen till den dag under Riksgälds Contorets liqvidation boijas att sammanslås med Capitalen. 13.
Genom missbruk, genom möjliga misttag hos de Embetsman, ät hwilka censurens utöfning skulle anförtros, kunde den lätt urarra tiss etl ibland de swäraste hinder för allman upplysning i Religionsmäl; och skadan häraf mäste erkännas af hwar och en som wet att Theolegien omfattar mänga Wettenstaper, Bibeltolkning, KyrkvHistorien, Li» turgik, Catechetik, m. fl., som annu kunna winna »illwaxk; och att Religionen, ehuru desi grundsanningar aro lika oföränderlige, som deras wisa och ewiga ursprung, likwäl mäste ombyta uttryck och Läroformer efter spräkens förändrade stick och märt siägtes 7^ Den Z Zebruarii flägtes olika bildning, för akt under serskildta aldrar och tiLehwarf, hos ombytta flagker, fattas af mcnnistofö''ständet och werka pä mennissors hiertan. Jag har förut yttrat och wägar upprepa det annu en gäng, att jag för min del aldrig kan anse den Theologi^ censuren utgöra det Hatteberg, pä hwilket den ewiga wisheten, ljusets ursprung, byggt sin För, samling. Den ar beqväm och således nyttig endast för makligheten, andliga högmodet och okunnigheten. Wär Lara hwilar säkrast pä det förswar som bersdes genom öppen undersökning, mogen underwisning, fördomsfri pröfning och dygdig» efterdömeuS öswertygande styrka. Men dä jag anser att Theologie» som wettenstäp bör fritt och obehindradt as dest Idkare fä pröfwas och behandlas efter kidernas stick och kraf, önstar jag tillika att resultaterne af desias undersökningar mätte endast pä erför sederne, Religiöfiteten och det allmänna lugnet icke wädligt salt meddelas den mindre bildade Allmänheten. Det gifwes en form för hwilken denna fattat och annu bibehåller ett nyttigt förtroende och hwilken bör med klokhet wardås.
Att då uti 3 §. förordnas, att fruntimmers klädningar af biocherad, fasonerad och broderad Nettelduk ej må vara till nyttjande tillåtne, detta stadgande på det sätt förklaras, att detsamma ej må kunna anses innefatta förbud emot bruk af sådana kläder af nettelduk och ändra bomullstyger, som äro försedde med här påsydda broderier, hvilka arbeten utgöra lämpliga försörjnings-inedel för åtskilliga personer af qvinnokönet, som sakna andra utvägar tilt bergning, samt att utländska Shawlar , af hvad beskaffenhet som heldst, måtte till införsel och bruk förbjudas, och till controll emot missbruk dervid inga andra blifva till nyttjande utomhus tillåtne, än sådana inrikes tillverkade, som finnas med vederbörlig Hallstämpel försedde. 3:0 Att som erfarenheten under den tid, då I794 års Författning ännu tjente till efterlefnad, visat, det förbudet för fruntimmer, att utomhus bära heloch half-sidenkläcier af annan färg än svart, hvitt och grått eller randiga af samma färgor, icke uppfyllt det dermed åsyftade ändamål, att främja en nödig och nyttig sparsamhet, utan att deremot den således medgifna tillåtelsen, att nyttja heloch halfsidenkläder af grå färg utan undantag, eller randiga af berörde färgor, lemnat tillfällen till en skadlig täflan uti mångfalldiga ombyten och förändringar af couleurer, skif ande imellan de förenämnde, bruket af heleller halfsiden-kläder för fruntimmer utomhus må inskränkas till endast sådana , som äro förfärdigade af enfärgade svarta eller hvita eller sådana grå släta tyger, hvilka Den 17 Juli. hvilka åro sammanväfde af grå ränning och hvitt inslag eller tvärtom. 4:0
Detta utlåtande remitterades till Riksgälds, Contoircks Fullmägtige den rz Junii, da tillika Kongl. Majtts BefallningShafwande förständigades att widtaga erforderliga förberedande anstalter.— Collegii och Fullmägtiges utlåtanden förcdragne den n Julii 18»o, samt ytterligare den i r December Z8ir och Kongl. Mains beslut expedierat till »vederbörande 43. — Om sättet till Deputerades wäljande för de arliga Markegängs-Taxornes upprättande. Anm. d. 9 Maji 18 >0 och Allmän Kungörelse expedierad den r October s. a. 44. — om befallning till Stats-Contokret att till Fullmäetige i Riksgälds-Cvntoiret öswerlcmna behäliningen af influtna patriottsta län och gafwor. Anm. den 9 Maji 18 > o och bifallit. 4?. — »ned anhållan att utgifterne till ljus, skrifmaterialier, m. m. för Ridderstam och Adeln matte fa bestridas af anflaget till Riksdagsoinkostnader. Anm. d. 16 Maji ,8>c» och bifallit 46. — rörande ett ärligt anflag till Institutet för blinda och döfstumma. Anmd. 16 Maji 1812 och remitterad till Stats-Beredningens utlätande. 47. — angäende åtskilliga anstalter till SilWets upphjelpande. Anin. d. r6 Maji i8uc> och remitteradt till Coinmerce-Collegiutn. Desi utlätande föredragit i allmänna Beredningen den 4 Octobr8n, i Stas-Rådet d. 2z s. m. och Commerce Colle - IS4 Den 2; April. Collcgium anbefallt att härom, i enlighet med Kongl. Majtts höga besiut, utfärda allmän Kungörelse. 48- Riksens Ständers underdåniga Skrifwelse med en förnyad Charla Sigillalss? Förordning.
Ja Frun har emaljöga och läspar en smula. Ja, du var tillsammans med dem hos Eks på Gustafsdagen förra sommaren. De bo i Upsala. Och nu fick jag alldeles nyss bref från dem, att mannen blifvit antagen till disponent vid ett sågverk i Norrland. Han får sextusen i fast lön, fri bostad och dessutom vissa procent utaf årsvinsten. Tänk så ståtligt! » » Är det därför du är ledsen? » » Ja, kan man vara annat. Där kommer lyckan så godt som ramlande öfver dem, medan Albin skrifver ansökningar och svarar på anonser både härs och tvärs. Men ingen bryr sig om att engagera honom som disponent vid något sågverk, inte. » » V e t du, du gör mig riktigt förvånad. Din man har själf många gånger låtit på- skina, att han står sig utmärkt på den plats han har. » » Ja, naturligtvis räcka hans inkomster till åt oss. Men när han nu arbetar i samma branche som Wahlberg, och när jag längtar så rysligt mycket att få komma till Norrland, där vi kunde få det mycket bättre än h ä r. » Längre fick jag inte vara med, ty rösterna tystnade plötsligt. Men den där familjen, i hvars hemliga förhoppningar och bekymmer jag oförmodadt blifvit invigd, stod hela aftonen för min inbillning, och hälft omedvetet kompletterade jag bilden i mina tankar. Jag såg den lilla frun gå af och an i sina rum med det fatala brefvet i handen, sedan hon i telefonen utgjutit sin ledsnad för väninnan. Hennes hår var ljust och burrigt, föreställde jag mig, ty rösten hade ägt blondinernas sprödt sonora klang; förmodligen hade IDUN hon också ett ganska intagande yttre, en sådan där täck hvardagsskönhet med småbekymrens fina hällristningar i munvinklar och ögonvrår. Och där gick hon och grubblade, medan barnen irriterade henne med sitt stoj. Ibland stannade hon framför salsklockan och stirrade på sekundvisaren. Albin borde ha varit hemma redan klockan sju; nu var hon strax half åtta, och ännu dröjde han. Det läste i tamburdörren. Ja, där kom han, nöjd och små- gnolande. Tänk att han sjöng, stackare! Han visste ännu inte, hur lyckan återigen gjort honom till narr.
Utan eld kunna vi icke lefva, men genom eldens missbruk upkomma eldsvådor. Med hurti lifliga färger man än må skildra eldens förskräckliga härjningar, kan sådant dock aldrig förmå oss att afstå från dess begagnande. Det nödiga förändringar i Tryckfribetsförordnm icke skulle vara möjligt att under nuvar:de förhållande åstadkomma, är ett obevist påstående; och dessutom kunde derigenom ingalunda ådagaläggas, att Tryckfribetsförordnrn borde uphöra att vara grundlag, utan snarare att vårt nuvaride representationssätt bordo förändras. Utan att inlåta mig i granskning af förslagets ordalydelse, finner jag mig, af nu anförde skäl, upmanad att i förevar:de fråga rösta Nej. Hr Tersmeden, Nils: Innan jag öfvergår till sjelfva ämnet, ber jag att få förutskicka den erinran, att jag anser hvarje Stånd, oberoende af huru denna grundlagsförändring blifvit hos de andra afgjord, sjelf böra besluta deröfver och ber alltså att, på sätt eljest ofta sker, man under öfverläggningen ej måtte lemna några uplysningar huru detta ärende i andra Stånd blifvit afgjordt. Det är icke utan ett visst vemod som jag bär upträder, då jag här hört en ledamot på första grefvebänken, som tillhör en af våra äldsta och mest lysande familjer, efter att hafva beskylt Regeringen att hafva begått ett attentat mot Svenska folket, efter slutadt föredrag dock helsås med bifallsrop. Här är mycket ordadt mot Regeringens förslag, att det icke allenast innebure en inskränkning i tryckfriheten, utan äfven ett utstrykande deraf ur våra grundlagar. Förhållandet är dock icke så, Regeringen har icke gjort sig skyldig till något dylikt; tvertom har hon genom detta förslag ganska väl vårdat vår tryckfrihet. Hon har i bestämmelsen af ordet tryckfrihet gått längre än den nuvar:de grundlagen. Den lag, vid hvilken man här fäster så mycken vigt, och det med skäl, kallas nu förordning; Regeringen kallar den lag.
Vidkommande åter de serskilde af Friherre Cederström3 Herr Härd och Riksdagsmannen Strindlund väckte förslag om Krigs-Lagarnes tillämpning på fästningsfångar och de så kallade correctionisterne , anse Utskotten sig böra upplysa: att 5 §. i det af Öfver-Ståthåilare-Embetet i Stockholm den i October i8o3 utfärdade Reglemente och Förordnande till efterrättelse för Tångarne å Smedjegården samt 5 Artikeln 4 §. uti den af bemäldte Embete under samma dato ulgifne Instruction för Vaktmästaren och Vaktkarlarne vid Smedjegårds-häktet innehålla, det fånge, som fördristar sig att, vid utöfningen af Vaklbetjeningens tjenster, antingen tdlfoga dem sidovördnad eller emot dem fälla oqvädinsord samt med ifver och våld dem sig emotsätta, skall dömas och straffas, efter hvad Kongl. Maj:ts KrigsArtiklar i thy fall om Vakters förolämpande i allmänhet stadga; att Kongl Maj:t, uti Nådigt Bref den (2 Februari 1808, förklarat, det berörde Reglemente oell Instruction borde lända till efterrättelse vid alla Krono-fängelser i Riket, dock med tillägg af sådane sladganden, som vederbörande Landshöfdingar och Commendanter kunna finna nödige och nyttige vid de under deras inseende varande fängelser, samt ej stridande emot de förordnanden, berörde Instructioner och Reglementen innehöllo; att genom Kongl.
Nu äterstär säledes at staffa Medborgare en nödig och lika lätt tillgäng pä Läkare» wärd, hwartil jag wägar afgifwa ett förslag, wäl icke nytt til sin id^e men i sin widd och utsträckning swarande emot ändamälet, prä, sterne pä landet borde äga tilräckeitg insigt och öfning uti Läkare-wettenstapen, fä at en hwar inom sin Lörfamling kunde befatta sig med Läkarewärden wid wanliga förefallande fä in. forn utwärtes fjukdomar, och i swen are händelser rädföra sig med p)rsvincial-Medici, hwilka borde erhälla en fädan löne-tilökning eller förfes med Boställen, at de Icke beböfde för blotta utkomsten utofwa deras Vetenskap utan fastmer för deras in. sigters fullkomnande och öfning nödlidande, hjelp samt biträde ät Presterstapet wid fwä» race händelser. Rom byggdes ej pä en dag, detta Förslag kan ej allmänt snart gä j werkställighet, men sann Den 18 Augusti. ro5? sann uplysning och mensklighet wärderar säll hetens beredande äfwen för en framtid. Oin Läkare som äro Medecine Datorer och Chirurgie-Magistrar erhöllo, dä de undergingo Lilbörliga prof för at blifwa Ledamöter af det andeliga Ständet, rättighet at efter slutade speeirmna rakna dubbla Prest-är och i följd deraf til Pastorater, sa ffulle saken snart nog komma i gäng pä mänga ställen. De författningar som hittils blifwrt widtagne om Presternes skyldighet at förskaffa sig insigt uti wista delar af Läkare wetenskapen, hafwa warit utan werkan.
Det a'r onekligen ett ganska anmärkningsvärd! förhållande i afseende på executionsverket i vårt land, att linder det Öfverståthållareembetet i Stockholm och ett stort antal landshöfdingen mottaga promotorial-ansökningar, så skall det bero af andra landshöfdingen att kunna undandraga sig att behandla så beskaffade mål, ty enhet i detta afseende bör säkerligen äga runi; och i den frågan, om jag skall behöfva söka gäldenären genom commissionär i den ort der han bor, eller om jag skall kunna begagna biträdet af Londsh.embete! i del län, der jag sjelf vistas, måste något bestämdt stadgande vara gällande för alla medborgare, oell det synes mig vara klart, att icke några större fördelar eller svårigheter böra uppkomma för olika läns innevånare. Jag kan icke finna annat, än att ötskrs betänk, i detta afseende är ganska väl motiveradt; och då det dessutom är bevisadt, att icke något hinder förekommer för promotorialmåls behandling inom en stor del af Riket, så tror jag man får taga för gifvet att samma möjlighet måste finnas på andra ställen ; i följd hvaraf jag tillstyrker bifall till betänk., såvida icke möjligen R. o. Ad. skulle finna skäl alt med anledn. af de anmärkn:r, som vid detaljerna här blifvit framställda, återremittera detsamma. LagUtskts betänk. N:o i5g återremitterades. Ånyo föredrogos och biföllos LagUtsk:s den i dennes på bordet lagda betänkm: N:o 160, öfver väckt motion om ändring i sältet för besvärs anförande mot Öfverståthållare-embetets och Konungens öfrige Bef:h:des beslut i mål angtde brott emot polisförfattningarna m. m.; N:o 161, i anledn. af väckt motion 0111 ändring af 9 och 10 capitlen Kyrkolagen; N:o 162, i anledn. af väckt fråga om lagstiftning för liy po t h ek s fö r en i ng a r. Då nu ånyo föredrogs Exped.Ulsk:s den 1 dennes på bordet lagda mern.
För beviljande af en Relax, eller eftergift i Inteckning tili någon viss del, gör det alltså ej tillfyllest, att skulden blifvit med deremot svarande belopp minskad; dervid fordras äfven öfrige Intecknings-hnfvares samtycke och följaktligen aldraförst bevis, om och huruvida sådana, vare sig i afseende på hela Panten eller vissa delar deraf, finnas, I)å inga dylika upplysningar åtfölja Motionen, är det alltså icke för Banco-TJtskottet möjligt att en fråga af denna beskaffenhet slutligen pröfva; utan får Banco-TJtkottet, jemlikt hvad uti dess Betänkande N:o 44 öfver en framställning af enahanda art skett, endast hemställa, att, med anledning af Herr Hembergs Motion, det må öfverlemnas till Banco-Styrelsen att, under - Banco-Utskottels Betänkande N.o j4- 65 der iakttagande af de grunder, som för intecknade lån i allmänhet gälla, uppå skeende behörig anmälan, från Stadens sida, häröfver besluta. Stockholm den 28 Augusti 1829. N:o 74' Antom till Exp. Utsk. den 2 September 1829' Utlåtande, med anledning af frenne Riks-Stånds Anmärkningar vid Ranco-TJtskottets Betänkande3 N:o 36 j i fråga om bibehållande af de från Banken meddeldte Lån pä Hus s brandförsäkrade i den upplösta f. d. Stads - Fonden af Allmänna Brandförsäkrings-Verke t. Banco -Utskottets ifrågavarande Betänkande är hos Vällofl. Borgare-Ståndet bifallet, Eib. till Riks. St. 1829. 6:tc Sami. 2 B. 5 5:tc Häftet, 66 Eanco-Utskotlets Betänkande N:o Je - rnen liar blifvit återremitteradt från Hög-* lofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, på grund af gjorda anmärkningar. Bland dessa får Utskottet först upptaga en och annan framställning af mera allmän art och syftning.
Ständer i afseende å hjelpedagsverkens utgörande till kungsgårdar fattat, följde, att hjelpedagsverken, som vore utom hemmanets skattläggning eller jordeboksoch mantalsräntan, förutom någon ersättning eller lindring i annat mål, borde afskaffas, hvaremot arrendatorerne skulle tillhållas att bygga och rödja upp torp på de kungsgårdar, hvarest lägenhet dertill funnes. Efter införande af det nya statsskicket förekom frågan åter vid 1809 och 1810 årens riksdag, då Rikets Ständer fattade det beslut att allmogens dagsverlcs-skyldigheter till de kronan behållna kungsgårdar oell kronolägenheter skulle upphöra att in natura utgöras, när då varande arrende-kontrakt löpte till ända, emot det att i stället lösen för dessa dagsverks-skyldigheter efter markegång till Statsverket erlades, och detta beslut blof genom Kongl. Brefvet den 3 December 1812 till verkställighet befordradt; men vid tillämpningen häraf hade, i afseende å sättet för omförmälde skyldighets afbördande, skiljaktighet uppstått emellan sådana hemman, som voro dagsverksskyldige till kronans nyssnämnde egendomar, och dem, hvilka till boställen oeh indelningshafvare vore anslagne.