Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess ar 1833 i Kädor lemnaäe begifvande till körenanäet ak LataillonsOäkaretjenster meä Oxtra krovineial-Oäkarvbefattningar, äels förordnat, att kollegium, efter veäerböranäes böranäe, boräe inkomma meä underdänigt förslag till Ombets-distriot för alla äe n^a Oxtraoeb Oräinarie Provineial-Oäkare, ät bvilka Likets 8tänäer beviljat anslag, oeb i sammanbang äormeä uppgifva, bvilka köränäringar af äe gamla provineial-Oäkare-distrieton eller stationerna kunäe anses lämpliga i anledning af äe uvas tillkomst, eller meä afseende pä äet bobok ak ännu 6 Provineial-Oäkare, bvilket Likets 8tLnäer omkörmält; oeb bakva, i öfverensstämmelse med kongl. Naj:ts meddelade beslut uppä kollegii bärutinnnan akgifns unäerääniga utlätanäen, distrieten blifvit köräeläte emellan äe Ordinarie oeb kxtra Provineial-Oäkarns, utan att, i saknad ak anvisade tillgängar, nägot kunnat i Mäer förordnas, beträffande det uppgifna bebokvet ak ytterligare 6 Provineial-Oäkare. Onder förmälan om bvaä sälunäa ak kongl. Naj:t oeb Likets 8tänder till Oäkarevärdens förbättrande blifvit tillgjordt, bar 8undbet8-kolIegium, i underdänig skrifvelse don 11 sistlidne November, derjemte Mrat, att, dä kongl.
StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1288— *339, återrem. af Adelil, IX s 4 18, till vissa puncter, af BorgareStåndet, IX s 424> bifaf BondeStåndet, IX s 449* "Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 526 — 539, bif. af PresteStåndet, IX s 719, med undantag af en punct, af Adeln, IX s 801. Underd. Skrifvelse, X 1. s 631—664. dito dito tredje dito. StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 1373—141 7 » b'b af PresteStåndet, IX s 422, återrem. af Adeln, IX s 4^6, under stadgande af särskildt beslut af BorgareStåndet, IX s 442—.444, bif. af BondeStåndet, ix. s 447» Ytterligare Utlåtande, IV 4* s I27 — 284 147» under fattande af särskildt beslut, af Adeln, IX S981, af BorgareStåndet, IX s 985. Nytt Utlåtande med anledning af en nådig Skrifvelse från Kongl. Maj:t, IV 4- s 460 — 481« bif. af Adeln, IX s 982, af BorgareStåndet, IX s g85, ålerremitt. af PresteStåndet, IX s 998. Ännu ytterligare Utlåtande, IV 5. s 182 •— 186, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s 1122, af BorgareStåndet, IXSI128, bif. af PresteStåndet, IX s 1146, af Bondeståndet, IX s ii5o. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 10. StatsVerkets tillstånd och behof under RiksStatens fjerde Hufvudtitel.
Upsala den 2 December 1843. Ä Consistorii Academici vägnar, £. G. GEIJER, Kongl. Akademiens n. v. Rektor. J. H, Haak, BEFALLNINGSHAFV ANDES UTI itockholms Län TILL KOMGL. TRVCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. ;r »*r a * Länets allmänna beskaffenhet. 11 varken genom någon inträffad naturhändelse eller genom större odlingsföretag har Länets allmänna beskaffenhet undergått någon förändring. Genom uthuggning af skogar och nyodlingar har dock landet flerstädes fått ett förändradt utseende. Invånare. Enligt 1842 års mantalslängden utgjorde folknummern i Länet 111,793 personer, deraf 53,613 män och 58,180 qvinnor. Personella utskylder erlades af 29,416 män och 32,493 qvinnor, hvaremot 24,197 män och 25,687 qvinnor voro derifrån befriade. Då nativiteten vanligtvis öfverstiger mortaliteten, så snart ej denne genom krig eller svårare allmänna farsoter uppdrifves, hvilket under nu ifrågavarande qvinqvennium icke inträffat, torde någon annan orsak till den under denna tid skedda folkökning ej förefinnas. Såsom bidragande orsak dertill, att folkökningen under sista qvinqvennium varit mindre, än under det nästföregående, skulle deremot kunna uppgifvas, att en i vissa delar af Länet år 1838 gångbar rödsot, i förening med en i allmänhet stark sjuklighet, ej obetydligt ökade mortaliteten det året. 4 Folkökningen under sisla qvinqvennium har utgjort inom Frösåkers Fögderi 54-6 på en folkmängd al 18,848.
Horns liela styrka i argumentationen har legat, jag begär uppmärksamhet derpå, mine herrar! i en förblandning af frågan. Den ar icke, som ije framställde, om en $tajsberednings-f'råga skall gå lill förstärkt StatsUtsk. eller icke; alldeles icke, utan örn det är grundlagsenlig! alt i stalsregleringen inblanda administrativa och ekonomiska frågor, sorn med stalsregleringen icke halya annat sammanhang, än hvad Utsk. i sitt godt veke behagar uppgöra. Derom är frågan; deremot begär jag pröfning af sjelfva frågans natur och frånskiljande deiilrån af det amne, sorn icke hörer till stalsregleringen, af det som utgör skalet för en sjelfrådig myndighet att rycka lil! sig hvad Utsk icke tillhörer. { likhet med Frih. Spreng'poi ten skall jag alltid bemöda mig alt underhålla fred och sämja med de andra Slåndrn; men om dertill fordras uppoffrande af eli .Stånds skyldighet, (leil, sorn ligger i sjelfva slåudsbrslämim Isen att återhålla o lag lig heter, — om, sager jag, friden och sämjan icke skulle kunna underhållas pä annat säll, an alt tippo Ifra vår pligt mot fäderneslandet och grundlagen; så tvekar jag icke att uppfylla min skyldighet, för att vara fri från afla lörebrnieber. Gr. Horn har framställt en ömtålig reflexion, ifall denbär vore användbar, der två Stånd kunna upphäfva tvänne andra Stånds beslut. Jag får till svar derpå fråga, om två Stånd kunna tvinga IvjJ andra Stånd att begå olagligheter, Kunna a:ne Stånd, sorn beslutat af ett misstag, (jag respecterar Ståndens och enskilda öfvertygelse»’, men mig synes deras beslut var olagliga,) kunna dessa Stånd rubba de andras beslut? och jag frågar: hvilka Stånd voro tyranner öfver de andra, antingen de sorn . värdera sitt samvete oell stanna der de böra stanna, elfer de som ej så gå tillväga? På hvilken sida ligger val tvånget? Det är lätt afgjordt. Frih.
Ätstillige ropade härtil Ja. Grefwe lVl örner, ^clolpb 6öran, utlät sig, at det wisierligen wore en stada, om ej alla hunnit tilräckeligen fatta sina tankar öfwer Stats-Utstottets .Protocolls-Utdrag, men dä detsamma werkeligen i god tid förledne gärdag ivar ifrän trycket utkommit, dä de öfrige Ständen, hwilka alla i dag hade Plenum, förmodeligen ärnade företaga och afgöra detsamma, och dä sjelfwa de ämnen som deruti innefattas, äro högst wigtige och af natur at fordra et styndesamt afgörande, hemställde han, om icke, i betragtande af alla detza stäl, Ridderstapet och Adeln stulle behaga derom nu ingä i öfwerläggning. Hans Epcellence Hr Grefwe Unutb, conformcrade sig med Grefwe körner, och intygade at intimationen om det tryckta Protocolls-Utdraget, redan i gär morgons hade warit i Dagligt Allehanda införd, sä at detsamma - Den 18 Augusti. 1OSZ ma wistcrligen redan hade bordt kunna allmänt spridas. Grefwe volina, August, och Herr Lock, (lorlllL vuävlA, conformcrade sig nied Friherre Vilfsncrant2. Herr Lrucs, ^clam, likaledes, tilläggandes, at ju mera en sak wore af betydenhet, desto mer behöfde man betänka sig. Herr Qripenivalclt, ^sacop klric, och andre instämde med Grefwe körner. Herr Grefwen och Landtmarffalken frägade om Ridderffapet och Adeln önffade at Stats-Utskottets Betänkande nu skulle företagas. Ropades flere gänger Nej och Ja. Herr Landt mar skalken hemstälde derefter om icke detsamma mätte hwila til mändagen, och dä til afgörande uptagas. Ropades Ja och Nej. En och annan önffade votering, andre äter begärde at saken mätts i morgon företagas.
an blef en smula nervös, j u närmre den » Det lär gått honom illa. Man vet j u stora dagen kom. Han hade en obestämd, aldrig, hur mycket som är sant af hvad sammansnörande känsla att han glömt eller folk säger, men emellertid lär han ha drucförsummat något, hur väl förberedd han kit på det sista. Pengarne, som han fick än var. af Beata, äro längese ' n slut; nu se ' n olycHustrun är en Men när han efter ett långt farväl och kan ta ' r han fattighjälp. snäll människa, har jag hört, men klen till oändliga viftningar stod ombord på ånghälsan. De ha ' många barn. » båten, som skulle föra honom till Göteborg, och såg de små gula och röda husen så Edvin satt och såg ned i däck då och småningom försvinna i fjärran, då kom öfver då, med ett förstulet ögonkast på kyrkohonom en jublande känsla af frihet. Han sade just ingenting mer än några korta timmar var han lyckligare än » åh » och » jaså », men handen knöts krampaknågonsin förut i sitt lif. tigt om plånboken. En sådan vårdag! Himlen var blå och » Petterson har aldrig varit hos dem, jag luften ljum. Som en stor hvit fågel gled menar: före olyckan? » ångbåten fram mellansolbelysta klippor » Nej, » svarade Edvin, » de ha inte bedt och skär. mig, och jag har inte längtat. Som kanEdvin promenerade långsamt fram och ske kyrkoherden vet, är det femton år tillbaka på däck. Eu sådan himmel och mellan mig och Kalle, och de andra sysett sådant haf — nej, något vackrare konen. » fann man aldrig, nej icke någonstans i » Ja, jag vet, jag vet. » Kyrkoherden var världen! tankfull och allvarsam. Han tänkte på sitt förflutna lif och tac» Jag vet, » fortsatte han och såg ut åt kade Gud för glädje som sorg. Han tänkhafvet, » de ha inte varit mycket för dig, te på Karin och önskade, att hon stått vid — han sade detta dig som erinran om hans sida. Han skulle velat tacka henne forna dagar, • — » men de ha aldrig haft för allt hvad bon varit för honom. Hon mycket att vara af med, jag menar ekonohade kastat som ett skimmer öfver hans miskt.
Jag hemståller blott huru det kan v ra mÖjligf, att draga i betänkande, om detta ämne kan anses för en L»g-fråga, då Konungens Nådiga Den 23 Maji e, m. skrifvelse ej varit beledsagad af Högsta Domstolens yttrande? 27 §. Riksdags-Ordningen stadgar némligeri uttryckligen, att, jemte alla Propositioner ifrån Konungen till Riksens Ständer eller deras Utskott; böra StatsRådets, och i Lag-frägor äfven Högsta Domstolens deröfver le/tinade yttranden, tillika meddelas. Häraf är klart, att målet ej kan betraktas såsom en Lagfråga, utan; om remiss deraf skulle kuni na äga rum, kunde den endast ske till Allmän, na BesvärsOch Oecönömie-Utskottet, för att såsom önsknirtgsmål behandlas, i fall man ville vinna tiden; ty jag förmodar, att öfver denna remiss blifva Ståndens meningar så olika, att den möjligen blitver afgjord på fyra olika sätt, och att i alla fall detta Utskott således måste afgöra, hvart remitteras bor. Ått åtnnet skulle tillhöra LagUtskottets åtgärd, kan jag för min del, på ofvan anförde grunder; alldeles icke inse. Af sådan orsak förenar jäg mig med Grefve Mörner i hans anhållan, att Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse endast måtte läggas till handlingarne, hvarom jag anhåller, att Herr Grefven och Landt-Marskalken täckes framställa Proposition. Friherre Cederström: Jag hade ej förmodat, att så nyligen, efter det sista Momentet af 34 §. Riksdags-Ordningen blifvit af mig uppläst,' den af Herr Hjert'* sist gjorda anmärkning, kun nät äga rum. Det står nemligen såsom förut år s*gdt, att icke Utskottets namn, utan åm nets be-k ff diet, skall bestämma, huru det re initierade målet bör afgöras; Och intet Utskott Den 23 Maji e. m. 5*7 kan vägra att upptaga] det mål, som blifvit till dess handläggning sålunda öfverlemnadt. Herr Lefrén:
Om man nu härtill fordrar ett tillägg, för lägerhalm, kokved och medicamenter, så uppgå dessa kostnader, visserligen icke till 47 H. 3 34 Den 26 Octo ber f. m. 24 sL per nummer; men om man ville lioja räkningen ända lill 5 R:dr per nummer,hvartill möleskostnaderne inom Regementernes stånd ännu aldri,g uppgått, för de Regementer, vid hvilka jag undersökt förhållandet; så finner man i alla fall, hvilken betydlig skillnad uppkommer emellan 5 R:dr, som i min tanka för möteskostnaden är öfverdrifvit högt beräknadt, och de 8 R:dr, hvilka af Riksens Ständer 1812 föreslogos såsom årlig passevolance-afgift; och hvilken, under dessa menlösa tider, antogs utan särdeles knot ifrån Rustoch Rotehållaresidan. Kongl. Resolutionen på Krigsbefälets allmänna besvär den 11 Januari 1757 innebär: att "som tiden till Regementernes möten, både Regementsoch Compagnievis, dels i Contrakten, och dels eljest, redan år utstakad och fastställd, så att hvarken Rusteller Rotehållare härvid böra besväras med flera dagars underhåll för karlarne, ej heller Öfveroch Underofficerare, att pä egen bekostnad der längre qvarblifva, än samma visse mötesdagar; alltså prof var Kongl. Maj:t rättvist, att härmed i Nåder förklara, det, ifall något af de eljest vanlige Regementsoch Cornpagniemöten skulle, efter derom undfången befallning, komma att påstå längre, än vederbörande , efter KnekteContrakten eller eljest, är o skyldige att dem ludia, för hela Regementet, eller Compagniet, den Den 26 O c taber f. m. 35 högre med den lägre, vid slika tillfällen njuta Tractamente af Kongl. Maj:t och Kronan, såsom det eljest sker vid förefallande vanliga commenderingar, och det för så lång tid, eller så många dagar, som öfverskrida samma Regementes eller Cornpagnies rätta mötestid, när den, emot vanligheten, kommer att utdragas
Hamilton samt Grafvarne von Platen och Mörner, för det stöd de behagat lemna min framställning, under det de tillika yttrat sina egna åsigter i frågan. I synnerhet tror jag att Frih. Hamiltons målande framställning af de vådor cn oinskränkt samvetsfrihet kan medföra, bör på opinionerna hafva en välgörande inverkan; men Frih. Hamilton har nämnt, efter hvad jag trott mig höra, att han måste vägra sin högaktning ål affällingen, och Gr. Mörner har, om jag rätt fattat, förklarat, alt alla tider haft för sed att bränmärka öfverlöparen. Jag för min del måste förklara, att jag icke i dessa afseenden delar dessa herrars åsigter. Jag nekar icke affällingen min högaktning; jag anser öfverlöparen icke böra bränmärkas, då nemi. hans öfvertygelse är sä stark, att han icke kan emotstå ali lyda den, men dä också underkastar sig de följder, Staten bestämt för affallet. Gr. von Platen har, om jag rätt hörde, föreslagit upphörandet af den stadgade arfsrättsförlusten för affallne; jag åter önskar ej dess upphäfvande, men anser denna del af §:n vara af mindre vigt än det föreg:de mom. Då jag nu för sisla gången uppträder i denna fråga, begagnar jag tillfället att jemväl afgifva den förklaring, ali jag, med skyldig aktning, villigt uppfattat allt det vackra, ädelsinnade, känslofulla och välmenande i Gr. von Sledingks motion; pä samma gång som jag anser den vara onödig, skadlig och i en särdeles otjenlig tid framsläld. Hr von Engeström, Jonas Fredr. Math.: Jag har alltid varit öfvertygad om den lutherska lärans företräde framför alla andra trosbekännelser; men af de farhågor, som här allmänt blifvit yttrade, om vådorna för vår lära deraf att en förlust i Den 29 December T. m, 519 »alerida fördelar skulle drabba den, som i följd af verklig öfvertygelse öfvergår lill en annan lära, synes mig som vår egen lära i dessa herrars åsigt vöre grundad på ganska svaga foller.
* till samkväm, som tolftmedlemmarne ekonomiskt l e m m a r n e indelas i tre En tolfter, emedan för för ej m i n s t dessa verka 8 4 såsom värdinnor vid afsked på 11 klas365. hvardera kl. intresbildade s a m t i n o m h e m m e t v e r k a n d e arbetarsamkvämen, och för uttala sig o m ett förslag o m tillslutning så ring ordning, anl å t a ett » arbetare och studenter », hvars ordförande, ka tolf håll m e d. dokt. Laurent, porslinsmålerskor, Af utgår En i det andra. gränsen löftesrikt gjorts rinnor, kontorister, typografer, sömmerskor, kring ej Inemot kanske tungande större hustrur. Icke för att han var vidare förtjust i partiet; han hyste i h ö g grad den h o s affärsmän så vanliga fördomen m o t militärer, o c h Erik Byman var j u till på k ö p e t sjöofficer, en sådan där ung herre, s o m ingen människa kan hålla reda på, då han far från h a m n till hamn o c h stannar borta ett par år i sender. Den yngre systern, E m m y, hade finare drag o c h ett mera mildt, älskligt utseende. I allmänhet var hennes sätt m y c k e t mera stilla än A g -. nes ', m e n denna afton tycktes d e båda systrarna ha bytt roller, ty A g n e s var så lugn o c h blid, så ö d m j u k i sin lycka, under det E m m y, yr o c h uppsluppen, skämtade m e d än den ena, än den andra af gästerna. » G o d afton, min lilla tös! » sade en vänlig gammal herre o c h tog E m m y o m lifvet. » » Kanske farbror trodde, att jag skulle gå o c h titta snedt på henne, » svarade E m m y muntert. » A h, n e j, det vore icke likt d i g! Men, hör du, barn, snart smäller det väl för dig o c k s å?
Förutom de skäl, hvilka af Hr von Hartmansdorff blifvit anförda och uti hvilka jag lill alla delar instämmer, får jag fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet deruppå, att det uti Kongl. Kungörelsen af d. 4 Maj 1827 ang:de laga skifte finnas föreskrifvet — såsom Betänk, äfven uplyser — att sådane kostnader, som till följe af laga skiften upkomma, och af boställsinnehafvare böra godtgöras, skola på 20 år fördelas, och eger innehafvaren af sin efterträdare upbära ersättning för det lemnade förskottet. Jag tror att enahanda skäl, nemi. billighet, talar för bifall till hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit. Man har velat påstå, att presterskapet härigenom skulle onödigtvis påyrka nya kyrkobyggnader, enär deltagandet i kostnaden icke skulle för dem blifva så kännbart. Om man med något skäl kan påstå sådant, tror jag att man å andra sidan med lika mycket skäl kan säga, att just till följe af de dryga kostnader, som f. n. drabba boställsinnehafvarne, äro desse alltför litet angelägne om att få sina kyrkor i det skick de borde vara. R. o. Ad. torde således finna att billigheten fordrar, att förändring - Den 19 Juli. 353 dring i de nuvande förhållanden vidtagas, och jag skulle tro att raan, med ledning af skiftes-stadgan, ganska lätt skall kunna upgöra förslag till förordn. uti ifrågavarrde hänseende. Frih. Alströmer: Jag vill endast fästa den siste värde talarens upmärksamhet deruppå, att det är en betydlig skilnad emellan den kostnad sorn nedlägges på ett laga skifte och den sora användes för upförande af allmänna byggnader. Skiftet är ett produktivt arbete, och, om boställsinnehafvare]] skulle lemna bostället straxt efter sedan skif!et blifvit verkställda kommer fördelen af skiftet först tillträdaren till godo.
Och då dessa till större delen rikliga och af Generalbefälen tillstyrkte, hemslällanden voro ledande till beqvämlighet, utan att, som samma anföranden visade, rubba det hela af fördel - 328 Den 7 Maj e. m. ningen, eller det föreskrifna förhållandet mellan Slam och Beväringsmanskap, så erhöllo 3 af Landshmes och (i af Chefernes, i allmänhet samma ämne rörande, hemställanden K. M:s nåd. bifall, som vederbör, meddelades genom nåd. General-ordres af d. 13 Fehr. 1851. Denna ordres kan således icke, såsom Ulsk. förmenar, anföras såsom något bevis uppå "att de nya Bevärings-områdenu redan första året hade visat sig vara olämplige”. K. M:s rätt att beordra Beväringsmanskap utur ett län till ett annat har icke allenast aldrig varit bestridd utan alltsedan Beväringslagens införande oafbrutet tillämpad. Såsom ett bidrag lill ådagaläggande af den vördnad församlingen med hvilken Flsk. gått tillväga vid anskaffandet af bevis utur de insända handlingarne för sitt förmenande kan anföras: ali Beväringsmanskap icke såsom Utsk. anför, varit dragit från Östergöl Ilians till Stockholms län; frän Kronobergs till Christianstads; frän Hallands län till Westgölha Dals, Skaraborgs och Elfsborgs regilen, samt från Hallands län till Jönköpings reg:le, ehuru, då Halland saknar Stam, Beväringsmanskapet från denna provins i krigstid är förenadt med sä väl Jönköpings, som Kronobergs och Bohusläns reg:ten. Hvarjemte, såsom bevis pä Ulslcs sakkännedom, kan anföras, att det såsom en nyhet anmärker, att Beväringsmanskap från Kopparbergs" och Wermlands län är förflyttadt till Westmanlands och Nerikes reg:len, då likväl delta förhållande allt sedan Beväringsmanskapets införande egt rum. b) Enl.
Statsråds-ledatnöterne blott villkorligt begärt sitt afsked: men mig synes, att della skäl, långt ifrån alt tala för, verkligen talar emo t honom, då i det villkoret ligger, att Konungen icke ansett lämpligt att vidare begagna honom i Statsråds-befaltningen, och för sådant fall icke finnes någon pensions-rätt i lag stadgad. Jag finner icke tiilständigt, att vid allmänna medels användande lemna min röst till följd af känslan, och finner icke heller tiilständigt för lagstiftningen att använda allmänna medel till så beskaffade föremål; och det bör aldra minst vara fallet för det Stånd, som i så rikt mått upphemtar en stor del af de allmänna skattebördorna och en alltför stor, föi' att i lagstifningsväg tilltro sig kunna göra undanlag för medlemmar af detta Hus. Jag tillstyrker derföre bifall till StatsUlsk:s betänkande. Frih. Boye: Det är i anledn. af de hegge siste lalarnes yttranden, som jag ber att få erinra derom, att då jag uppkallat känslans rätt, har detta icke varit del hufvudsakliga motivet hvarpå jag bygger mitt omdöme; det har blott varit ett biskäl, och jag vet ej hvarföre icke detta skäl äfven bör komma i betraktande. Om enskild rätt och billighet icke får gälla för något, så torde det allmänna skäl, som Hr von Troil framställt, böra göra tillfyllest; nemi, att genom det praejudicatel skulle, som jag tror, ett förbud de facto anses vara gifvet, att icke någon annan kunde emottaga en plats i Statsrådet än den, som vore så rik, att det qvittade honom lika, om han finge pension eller icke. Vill man hafva Statsrådsplatserna endast öppna för rikcdoms-aristocralien, då är Ulsk:s tillstyrkande ett rakt medel dertill; men jag .2 II. ' 43 358 Den iO Augusti f. m. troi' icke, att sådanl är all iakttaga fäderneslandets sannskyldiga bästa. Gr. Frölich, David:
Län under senare tider sig befunnit, hafva dervid ansett angeläget, att åtgärder vidtagas till upphjelpande af denna för provinsen vigtiga näringsgren, hvars förfall uppkommit jr alltsedan det så kallade stora sillfisket småningom började aftaga och slutligen år 1808 upphörde, efter hvilken tid storsill i större mängd icke fångats i Bohuslänska skärgården, äfvensom småsill i stone qvantiteter sedermera endast under några få långt å:ski 1 jda år blifvit derstädes fiskad. I afseende på orsakerne dertill, alt den stora sillen vid nämnde tidpunkt från Bohuslänska kusten försvunnit och sedermera icke, åtminstone ej till någon betydlig mängd, återvändt, har genom anställda vetenskapliga undersökningar ansetts utröndt, att dessa förhållanden lill en del härrört derifrån, att det vid trankokningen uppkommande trangrums och afskräde utkastats i vattnet, hvarigenom detsamma blifvit grumladt och orenadt samt hafstång och andra växter, bland hvilka fisken vanligen lade sin rom, förstörda, äfvensom att den tystnad, sillen under lektiden anses fordra, oupphörligen blifvit störd genom det buller, uppsättning af byggnader för trankokniug och insaltning samt andra för fisket begagnade anstalter medförde, men hufvudsakligen föranledts deraf, att man brukat så kallade vadar till sillens fångande. Denna redskap, hvars enda nytta visat sig vara, att man dermed inom kort tid kan fånga en stor mängd fisk, men som, detta oaktadt, icke nyttjas af Holländske fiskare, ej eller i Norrige, på de ställen, der sillfiske idkas, eller i Halland eller Skåne, har i så måtto skadat sillfisket i Bohusskären, att, då dylika redskap begagnats, ej allenast den större fisken, utan äfven till och med det minsta sillyngel medtagits, i anseende dertill, att, då vaden blifvit sträckt, maskorna, om än Expeditions-Utskollets Förslag till lind. Skrifvelset N:o 1G6. 4ot än någorlunda stora, hardt sammandragils, hvarförutan vaden förstört hafsbottens vextlighet, jemte den fiskrom och det yngel, som der samlat sig.