Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill ännu blott tillägga ett: hvilken dramatisk koloratur, som försonar eller förklarar rulladernas förekomst och ännu mer — berättigar dem och upphöjer dem till rang af dramatisk ingrediens. I scenen med Faust gaf frk. O. lysande prof på sin förmåga att illusoriskt återgifva föränderliga själsstämningar. Särdeles duetten med dess än passioneradt lifliga, än vemodigt drömtunga upprepande af ordet: lontano, lontano, utfördes med verklig poetisk intuition. Ett storslaget moment var recitativet till Mefistofeles. Både sång och spel medverkade här på det beröm-ligaste att teckna den oskuldens hvita själsadel, som lyser den stackars fången i vansinnets natt. Bönen till Gud kom ej långt under Luccas, som dock i inspiratorisk kraft var mer omedelbar, men ej mer rörande. Oselios uppfattning, att så fort Margaretha böijar bedtfa, ett himmelskt lugn lägger sig öfver henne, är både fin och poetisk, motiverad förträffligt af musikens karakter. Alla dessa ansträngande recitativ gåfvos med exemplarisk röstbehandling, skugga och ljus aflöste hvarandra på det tydligaste och sist men ej sämst italienska språket uttalades med den prisvärdaste artikulation, som ej lät en stafvelse gå förlorad. Drottning Helenas rol passar sångerskan ypperligt, lyriskt meu mindre dramatiskt. Den kontemplativa duons utförande med denna lidelseklang i rösten, parad med denna sceniska rörlighet, verkade förvånande, så mycket mer som scenen ju utför-des efter Boitos anordning. Vi erkänna att vi ej fatu meningen med att ett rent lyriskt stycke fbredrages med denna ultradra-matiska apparat och väga hålla fbre att den anordning af denna seen som hos oss hil tills varit vanlig, estetiskt taget är att fbre-draga. Frk. Oselios glansmoment i denna art var Trojaballaden, der hon öfverträffade alla vftra sångerskor, hvaraf dock Grabow föredragit den med stor nervös liflighet, frk. Javette och senast frk. Klemming med sina röstegenskaper passat väl i stycke.
Mårten har hela tiden gått ute långs åt stranden, och lyssnat och spejat både med ögon och öron, fastän nattens mörker, och vädrets häftighet, hindrat honom att upptäcka något. Men just nyss, säger han sig hört, flera skott lossas, i trakten bortåt pater-noster-skären, ... och troligen är detta någon signal, eller hvad det heter, om hjelp, kanske i någon faslig belägenhet. Fru Arnman (i den yttersta bestörtning.) Kors i Herrans namn! Annicka, – Skott, säger du? Annicka. Ja, kära Fru, vinden ligger hitåt, så att han tydligen hörde dem, så mycket säkrare, som stormen stillnat något, på den sednare halftimman, (förtviflad.) Min Sven Min stackars Sven, som är med Herre Gud! tänk om de äro i sjönöd tänk, om de skulle omkomma (snyftar.) Fru Arnman (likaledes förtviflad). Det är förskräckligt Jag arma olyckliga qvinna Mina hemska aningar ha inte bedragit mig. Du klagar, Annicka, öfver hvad som kan hända din Sven, – hvad skall jag icke då göra Min Gubbe Min Make Min Arves far! O, det är för mycket Bror! bror! hvad är att göra? råd mig! – bistå mig! Askenberg. Var nu inte så tröstlös, kära fru syster ... Allt kan ju ännu bli godt och väl igen, om det än ser mörkt ut för ögonblicket. (afsides.) Jag har så ofta varnat och bedt den olycklige, att vara mindre nitisk och ihärdig i tjensten. (till Annicka.) Hvar är Mårten, Annicka Annicka. Han sprang bort till Nils Asmundsons, för att få låna deras storbåt, och, om möjligt var, få karlarne med sig, att skynda ut till räddning. Askenberg. Nåväl Spring du då och väck några flera grannar, så ska vi alla ut, ännu i denna timme, och försöka hvad som kan göras. Jag skall anföra, och Gud, hoppas jag, skall styra vårt företag. Låtom oss förtrösta på honom, fru syster, så skall vår framgång bli otvifvelaktig. Fru Arnman. Himlen vedergälle bror
För hvar och en, som behagar reflectera pä förhållandet, bör det, såsom mig synes, vara lättfattligt, att det icke kan vara utan en särdeles vigt för Sverige, som icke äger någon annan hamn för djupgående fartyg emellan Warberg och Carlskrona, än möjligen Landskrona, hvilken dock icke är nog djup, att äga en hamn för djuptgående fartyg, ända till 20 fot, rymlig och stor, belägen vid sjelfva gränsen emellan Kattegat och Sundet, der en betydlig gren af verldshandel!) passerar våra kuster, bedrifven med 8000 fartyg årligen och med laster, hvilkas välde, att bedömma efter den Öresundska tullen, är så högst betydligt. Under sådana förhållanden har jag, åtminstone för min del, föreställt mig, alt om vi hade en sådan hamn vid Sundet, så skulle den vid manga tillfällen, dels såsom exportort, dels vid hafverier, dels under krigstid samt i allmänhet för handelns beskydd vara af största vigt. Detta är en öfvertygelse, som jag haft långt före detta, då jag varit i dessa orter, innan propos. härom framställdes af K. M. till R. St. Denna min tanke har jag funnit fullkorn - Den 25 Mars e. nt. 455 ligen bekräftad, icke allenast af K. M:s propos., sora framställer detta företag såsom ett af de vigtigaste i afseende på hamnanläggningar. Jag har äfven haft tillfälle finna denna öfvertygelse bekräftad af nuvaa, chefen för valtenverksarbetcn , Capitainen Sydow, med hvilken Utsk. confererat. Emedlertid synes det, som denna tanke icke allmänt delades af Representationen, då, efter hvad jag förnummit, både Borgareoch PresteStin afslagit Utskts tillstyrkande betänk, i denna del. Deremot lärer PresteSt. hafva anslagit den summa af 76,000 r:dr, sora StalsUtsk. i öfverensstämmelse med K. M:s propos. tillstyrkt i och för uppförande af en vågbrytare vid Svinebodan.
Af Öfver-Ståthållaren och Landshöfdingarne beror att till Protocollsförande antaga den, de dertill anse skicklig; kommande arfvodet för honom att af allmänna medel utgå, efter hvad i 121 §. stadgas. Taxerings-längden inom hvarje stad föres af den person, som det antingen tillhörer, eller Magistraten dertill utser. §. 104. De för städernes taxering nödige upplysningar böra i synnerhet hemtas af föregångne skattskrifningar samt de uppgifter, som hvarje skattskyldig åligga. Blifvande i detta afseende och så vidt det kan tillämpas, hvad för landet är stadgadt, äfven för städerne gällande, till följd hvaraf Konungens Befallningshafvande böra på enahanda sätt, som angående taxering på landet är föreskrifvet, genom allmänna kungörelser underrätta de skattskyldige, hvad dem i afseende på uppgifter, så vid skattskrifning, som vid taxering, åligger iagttaga; kommande på enahanda grund den, för underlåten eller orig - Bil. till Bevillnings-Utibottels Betackande, N.o 12. 55 lig uppgift å landet stadgade bot och påföljd äfven för städerne att gälla; och skola bötevne på lika sätt fastställas, uttagas och användas. §. 105. På Taxeringsmännen allena beror pröfningen af de skattskyldiges uppgifter, hvilka skola med strängaste rättvisa granskas. Alla nödiga upplysningar skola för detta ändamål noggrant sökas, utskeppningen, importen, skeppsfarten, afstämplingen, handelsrörelsen m. m. tages i betraktande, äfven som, jemte allt detta, en synbart yppigare lefnadskostnad, vid bedömandet af inkomsternes belopp, skall tjena taxeringsmännen till vägledning. §. 106.
Då anslaget för remisslage 5,500 R:dr bör, i anledning af tillstyrkandet i 3:dje punkten, minskas med 2,798 R:dr, men det icke kan vara lämpligt att för den ringa återstoden, 705 R:dr, bibehålla ett särskildt anslag i räkenskaperna, har Utskottet ansett remisslage-ersiittningen böra, till vinnande af enkelhet och korthet, inbegripas under anslaget till Observationsoch Uppbörds-procenter, hvilket, upptaget till 10,000 R:dr, torde kunna benämnas: »Observationsoch Uppbörds-procenter m. m., Förslags-anslag». 9:o. Sedan, på sätt här ofvan är vordet omförmäldt, särskilda gratifikationsmedel, i stället för de fordna Ijuspenningarne till extra-ordinarie tjenstemän och vaktbetjente, blifvit å vederbörande Embets-verks Stater uppförda, har, såsom en följd häraf, det å denna Hufvud-Titel befintliga anslag till Skrifmaterialier och Expenser samt ved och ljus, hvarifrån Ijuspenningarne hittills anordnats, blifvit med ett emot berörda, medel svarande belopp förminskadt, och efter ytterligare afdrag af 2 R:dr 39 sk. 8 r:st., för jemnande af Hufvud-Titelns slutsumma, bestämdt till 15,599 R:dr 22 sk. 1 r:st., på sätt af tabellen närmare inhemtas. 10:o. Till
Mörner yttrat, alt i städerne varor, som vid auetioner inropas, ej fä afhemtas förrän liqvid skett, äger ej rum i allmänhet; så sker det visserligen bär i Stockholm, men ej i landsortsstäderne, der anstånd alltid lemnäs med betalningen, sä framt ej inroparen är obekant eller anses sakna vederhäftighet, då betalning af sådant skäl fordras innan varan afhemtas. I öfrigt ber jag att få fästa uppmärksamheten å det förhållandet, all lagsökningskoslnadevne äro enahanda i städerne, som på landet, och derföre har jag trott, att man icke borde utesluta slädernes innevånare ifrån den förmån, som blifvit satt i fråga. Då nu öfvcrläggningen förklarades vara slulad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkningarne föranleda till äterremiss. Ropades starka nej, blandade med ja. Propos. lill bifall å förevarande punkt blcf härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. förklarade, del han trott sig finna, att R. o. Ad. bifallit denna sednare propos. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af Ilr von Hartmansdorff, Äng., Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi., och Ri von Hohenhausen, Mich. Silvius, Coust.Utsk:s d. 10 dennes f. m. första gängen på bordel lagdc utlåtanden: N:o 31, angalo 2:ne Stånds återremisser ä meni. N:o 22; och N:o 32, angalo 2:ne Stånds återremisser å mern. Föredrogs StatsUtsk:s d. 10 dennes f. m. på bordel lagda utlåt. N:o 220, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., ang:de förslag lill ny inqvarteringsordning för Stockholms stad samt andra i sammanhang dermed förekomne frågor.
Jag föreställer mig, att en Landshöfd. kan blifva satt i en ännu större brydsam belägenhet, än den att bestämma i detta fall, och den grace, som Landshöfd:ne kunna bevilja, blir väl i alla fall icke t så farlig, då, till följd af den 8:de §:n, Taxerings-Kommitéerne bestämma det antal kannor, som anses kunna under året försäl - Den 4 Oktober e. m. 75 jas å ifrågavande ställen, och följaktligen bestämma de skatten å minuthandel. Under sådana förhållanden hyser jag ingen tvekan att medgifva Landshöfdtne denna rättighet, och då, såsom jag redan nämnt, jag befarar att updrifva afgifterna af dessa rättigheter, hvarigenom innehafvaren för godtgörande deraf nära nog tvingas att förvandla minuthandeln till krogrörelse, tillstyrker jag, lika med Gr. Lagerbjelke, vidhållande af R. o. Ad:s förra beslut. Frih. Cederström: Afven jag anhåller, att R. o. A. ville, med vidblifvande af sitt tillförene fattade beslut, afslå Utsk:s hemslällan, på det att åt K:s Befh:de måtte öfverlemnas den befattning, Utsk. velat tillerkänna sockennämnden i det ena och det andra af här uptagne bestyren. Utan att för egen del vilja uttala något misstroende mot sockennämndernes insigt, torde det likväl tillåtas mig, att ur R. o. Ad:s redan tryckta 2:dra häfte af dess prot. få upläsa, hvad som under öfverläggningen om införande af läns-nämnder här yttrades af en då tillstädesvarande Landshöfd., Gr. Mörner, Carl. Han sade nemi.: att ”den, som har någon erfarenhet af förhållanderne i landsorten, känner luiru svårt det ofta är, att så organisera sockennämnder, att dessa i allmänhet fullt motsvara sin bestämmelse”. Såsom orsak härtill upgaf samme ledamot ”den likgiltighet, som beklagligtvis tyckes fortfarande ega rum för en bättre kommunalandas utveckling, än som hittills förefunnits”, och ”hvilken likgiltighet sedan sednaste Riksmöte åtminstone icke minskats”.
Härförutan borde i hvarje Socken finnas en Nämnd, att förvalta Socknens oeconomiska angelägenheter, och utgöra en verkställande myndighet af församlingarnes beslut i alla ämnen, som äro eller blifva föremål för deras öfverläggningar; och har Utskottet trott, att det för närvarande icke borde föreskrift vas, det dessa Nämnder skulle erhålla den för dem af Committerade föreslagna befattning med uppbördens upptagande ; men att sådant väl torde kunna tillåtas i de orter, der det af församlingarne sjelfve kunde åstundas , och särskildte hinder deremot icke förekomma. Till Sockne-Nämndernes befattning borde, såsom Committerade sid. 162 föreslagit, höra; att verkställa och handhafva de vid Socknestämmor fattade beslut, i afseende på sådane Socknens allmänna angelägenheter, som angå uppfostringsanstalterna inom församlingen, förvaltningen af Socknens enskilda cassör, såsom fattigoch brandstods-cassor m. fl. ; fördelningen af allmänna byggnadsskyldigheter, Sockne - handtverkares antagande; brandstods-föreningar , fattigförsörjnings - an - szo£ stalter , och frågor o ra mindre arbetsföra personers inflyttning i Socknen; öfverenskommelser till befordrande af allmän ordning och sedlighet inom församlingen; öfverenskommelser om saltpetter - skattens utgörande , väghållning, snöplogning , med mera dylikt; vaccinations befrämjande, och jordegummors antagande; tillsyn å Sockne-magazin och redogörelse för deras förvaltning, med flera sådane oeconomiska ärender, som vid Socknestämmor blifvit afgjorde, och kyrko disciplin icke angå. Nämnden må, när den så nödigt finnér, till Sockne-stämma sammankalla församlingens bofaste män, samt eger för verkställigheten af Sockne-stämmo beslut, hvarmed enligt stadgandet i Kongl, förordningen om Sockne.stämmor och Kyrko råd, den 26 Februarii 1817, bör förfaras, att förrätta execution, samt njuter under tjensteutöfningen samma skydd, som Kronobetjeningen. Vid årets slut bör Nämnden inför allmän Socknestämma afgifva redogörelse för sin förvaltning, och erhåller, genom ordentligt beslut, decharge för sin förvaltning. 207 6: o
Maj:ts nådiga befallning mötte det hinder, att någon calcul, tjenande till upplysning för Riks-Hufvud-Boken icke kunde efter de varande Räkenskaperne upprättas, utan att de samma först genom Omslut måste råttas, och begärde, att verkställigheten deraf kunde åläggas Uppbördsman och Redogörarn e i Landsorterne efter meddelande Formulaire, bestående i härstädes gjorde Om - Revisorers Berättelse. 8 * Omslut af en Fögderi-, en Stads-och en Bergsfögderi-Rakning, ”då för Riks-Boken icke vidare "skulle behöfvas, ån att erhålla afskrift af Lands”Bokens Capital-Råkning jemte Fogdarnes och Ma"gistraternes Uppbörds-Råkningar.” Dock förbehöll sigStats-Commissarien tillika, att härstädes fl omsluta Stockholms Låns Lands-Bok för år 1809.
Horn har vidare jemte åtskilliga andra talare yttrat, att det vore genom oeconomiska författningar, sorn man borde hindra heinmansklyfningen och förebygga jordens alltför stora delning; men annat är de författningar, som skola bestämma ett minimum för jordklyfningeii och annat sådana arfslagar, hvilkas tendens gör, att ali jordegendom blir mindre och nedsjunker till minimigränsen. — Frih Ehrenborgh har sagt, alt om man ej åt qvinnan ville medgifva lika arfsrätt, fordrade consequensen, att man betager henne allt anspråk på arf. Jag medgifver detta, och arfvejords-systemet hvilan ytterst på en sådati grundsats, hvadan det också mäste medgifvas, att detta system redan är brutet, såsom Lagcommittden och Utsk. yttrat; men emedlertid har man icke gått alldeles så långt i denna sönderbrytning, så länge mannen ännu får större lott än qvinnan. Frih. Ehrenborgh har äfven trott, att man genom andra stadganden borde söka att göra jorden mindre rörlig, och jag medgifver också detta; men arfslagarna hafva så nära sammanhang med denna fråga, att den bär måste afses. Så bär Frih. Ehrenborgh exempelvis omtalat lösningsrätten, och under närvar, förhållanden med arfsrätten kari den tillämpas, roen icke om arfslotterna blifva lika; ty första frågan mäste alltid vara, huru mycket sorn skall lösas. Frih. Ehrenborgh hgr vidare talat om majorater och synes ej hysa välvilja för dem. Jag lemnar sjelfva sakeu derhän; men det vill synas, som Frih. ej alltid varit af samma tänkesätt, enär jag vill minnas, att Frih. varit Ben i O c t o b e r f. m. af skiljaktig tanka i fråga om upphäfvande af 1810 års för* ordning, som förbjuder majorater. — Flr Cederschjöld har åberopat Dalarna för att visa, att hernmansklyfningen ej minskar fosterlandskärleken; men jag förstår ej, huru något bevis härifrån kan bernias, då
Uppå de af Commissariatet och Fullmägtige anförde skäl, hemställer Utskottet, att uti Banco-Reglemenlet mätte inflyta följande föreskrifter: vid de tillfällen, då hos Banken sökes att få ett lån omsatt genom fördelning, hvarmed förstås, att, när en pant, hvarå lån ifrån Banken är vordet meddeladt, genom försäljning eller på annat sätt öfvergått till serskilde egare, desse hos Banken begära alt hvar för sig få den på hvars och ens hemmanslott belöpande andel af lånet fördeldt och på eget namn omsatt, iagtlages: Banco-Utskottets Utlåtande, N.o 84. 17 a) att elen del af panten, sorn genom fördelningen frånskiljes, ingått i ursprungliga låne-summan för minst så mycket, som det mini mi-belopp, hvilket får såsom lån emot pant af faslighet från Banken utgå; b'\ att den eller de fråndelade fastighets-lotlerne, hvarför sig, intecknas med enahanda förmonsrätt, som Banken förut i den odelade panten innehaft. Slockholm den 14 September 1840. Reservationer. Af H err Stuart: 'På de skäl, som af Banco-Fullmäglige blifvit anförde, har jag ansett, att Banco-Utskottet bordt hos Rikets Högloflige Ständer tillstyrka, det högsta beloppet för lån emot pant af fast egen lorn måtte från 6,000 R dr förhöjas till 12,000 R:dr Banco och sålunda icke delat Utskottets i detta hänseende yttrade åsigt.” Häruti hafva instämt Herr Baron Stjernstedt, Herr Bråkenhjelm och Herr Bogeman. Af Herr Lagerbjelke: ”Det är att befara, det föreslagna stadgandet, angående låqe-o nisa ilning genom fördel n ng, skall, såsom en Banken rörande special-lag i delta hänseende, anses göra undantag från inteckningslagens allmänna föreskrifter örn fördelning; helst det, till det allmänna Verkets förmodade förmon föreslagna fördelnings-sättet skenbarligen har rättvisa för sig; och det olika sätt, hvarpå nämnde lagar stiftas och hafva inflytande på hvarandra, lältligen kan förbises.
Boställets ränta R:dr R:mt 27: — * Detsammas afkastning » » 34: —• 61. Kontant af anslaget till landsstaten » » 6,39. Summa R:dr R:mt 700; att hemmanet J mantal N:o 3 Kärreberg Sven Andersgård har sig åsatt jordeboksränta 2 R:dr 2 sk. 2 r:st. och hemmantalsränta 4 R:dr 25 sk. 4 r:st eller 8 Kongl. Majus Nåd.
168 — M — Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Frih. Rehbinder, F. W., angående bestämmande af en utförselspremie för inom landet tillverkadt bränvin, m. m.: II. II, R. 13. ( se Bevillnings-Utskottets Betänkanden N:ris 23, 27, 28 m, fl., samt Sammansatta Stats-, Bevillningsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 20). — d-.o angående särskild stämpling af de tidningar, hvari in tagas annonser om utländska lotterier, m m.: II. 12, R. 13; B. VI. 3, 383. 434, A. 482. (se vidare Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 29). — Hr Ribbing, A., att den år 1844 församlade så kallade Unions Komiténs Betänkande, med dertill hörande handlingar, måtte utan tids-utdrägt till trycket befordras och till Riks-Ståndens Ledamöter vid innevarande Riksdag utdelas: I. 91, R. 101; B. IV. 48, 99, 176, A. 274, 290, 292, E. 312, 370, 424, 448. — d:o om stats-anslag för sjön Tåkerns uttappning: I. 136, lt. 137; B. VII. 224, 301, 322, A. 322, 327, 329, 335, 336, 338; U. IX. 112, 151, A. 151; E. XI. 316. — Frih. Ribbing, C., om anskaffande af ett bättre slags papper för Bankens sedelmynt än det nuvarande: II. 57, R. 57; B. III. 396, 594, A. 594.
D a förstår mina griller o c h har fördrag m e d mig, du anar icke, hur m y c k e t du är för mig, o c h när du eri gång gifter dig » » Å h, W o l f g a n g, hur kan du tro, att någon man någonsin skulle fästa sig v i d migh protesterar h o n m e d starkt eftertryck på » m i g ». » H u r var det vår g e m e n s a m m a vän yttrade sig o m dig — h o n har ögon så sköna s o m trots några i Nizza eller Genua » — han skrattar hjärtligt, då h o n förvirrad slår n e d d e m — » för att nu icke tala o m vännen Lavater, s o m så mycket beundrar din intelligenta panna! Men k o m nu ned o c h musicera för mig. Jag behöfver muntras, » o c h likt ett bortskämdt barn tar han på sig en bedröflig u p p s y n. » Mitt arbete ville ej lyckas i dag, d u får lof att inspirera den stackars diktaren s o m så ofta förr. » Han har lyckats framlocka ett leende på hennes allvarliga ansikte, o c h det g ö r ungefär samma effekt, s o m när en solstråle bryter fram g e n o m ett mörkt m o l n. U n d e r det d e sedan i samspråk gå utför trappan, hafva rollerna o m b y t t s; nu är det ATTENTATET MOT LABORI I RENNES. Få månader senare var Cornelia förlofvad m e d denne man. Det var icke kärlek, s o m dragit henne till h o n o m — den hade h o n skänkt åt en annan — det var hans andliga öfverlägsenhet. Å hans sida var det väl äfven snarare hennes stora begåfning och själsrenhet, s o m i första början fängslat h o n o m, men när de efter ett par års förlopp räckte hvarandra handen vid altaret, älskade han henne m e d en djup o c h uppriktig känsla. Denna känslornas olika värmegrad hos de båda kontrahenterna blef det tragiska frö, hvarur deras senare olyckliga samlif skulle utvecklas.
Intendenten vid Allmänna Barnhuset Theodor Sandströms efterlemnade enka och barn anvisa ett årligt pensionsbelopp å Allmänna Indragnings-Stalen, är det för mig, som deltagit uti Barnlius-inrättningens Styrelse under hela den tid Intendenten Sandström egnat samma inrättning sitt verksamma biträde, en angenäm pligt att vitsorda den utmärkta omtanka, skicklighet och oegennytta, hvarpå Intendenten Sandström gaf de mest ojäfaktiga prof, och hvarigenom han i. betydlig mån bidragit, till de gynsamma resultater Inrättningen må anses lemna. Denna verksamhet afbröts likväl snart genom en förtidig död; men ehuru Intendenten Sandström icke manga år fick gagna Barnhus-Inrättningen, har han likväl i dess förvaltning nedlagt tillräckliga förtjenster, för att hans obemedlade enka och barn må hysa anspråk på någon välvilja. R. St. hafva vid sednaste och innevrde riksdag frikostigt understött Allmänna Barnhuset, hvilken Inrättning ock, jag vågar påstå det, har en ganska vigtig bestämmelse att upfylla. Måtte R. St. härtill lägga att förtjenster om Barnhuset böra af samhället erkännas. Jag tillstyrker återremiss af Utlåt, och önskar att något mindre pensionsbelopp måtte Intendenten Sandströms enka tillerkännas. Hr von Troil, Sam. Gust.: Att R. St., enligt min åsigt, inkommit pä en ganska vådlig afväg, då de tid efter annan nödgas att, till följd af enskildta riksdagsmäns motioner, debattera och besluta i frågor rör:de pensioner åt allidne personers enkor och barn, det har jag redan förut vid åtskilliga tillfällen haft äran att inför R. o. Ad. tillkännagifva. Jag har också alltid upträdt såsom motståndare mot dylika anslags beviljande, icke derföre att jag hyst någon obenägenhet emot de ifrägakomne personerne, utan derföre att jag i allmänhet ansett det vara högst betänkligt att uppmuntra detta sätt att förskaffa understöd åt aflidne tjenstemäns eller andra mer eller mindre förtjente personers hustrur och barn. Jag anser mig äfven vid delta tillfälle böra vidhålla denna grundsats och yrkar således bifall till Utlåt.