Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sådant förhållande och då skjutsfärds-penningarne utgöra en del af hemmanens mantalsränta och, såsom sådan, sedan de infördes, ingått uti derefter inträffade skattläggningar, finner Utskottet, som, uti serskildt utlåtande af denna dag, afstyvkt bifall till väckt fråga om hela nämnde räntas upphörande, sig böra hemställa, att nu ifrågavarande motion lemnäs utan afseende. Lii. C. Arik. till Exp. Etsk. den 23 April, kl, 4 emUtlåtande3 i fråga om Ollon-gäldens upphörande. (I. A.) Riksdags-fullmägtigen D. Andersson frän Hallands Län har, uli en hos Bonde-Ståndet väckt motion, hvarmed O. Lindbeck från samma Län sig förenat, anfört, att bland de bördor, som trycka allmogen, den så kallade Ollongälden utgjorde en rättsvidrig beskattning, enär motionären, ehuru grunden för densamma vore honom obekant, icke kunde anse den med lag enlig; hvadan, och då det, efter motionärens tanka, låge i öppen dag, att denna beskattning i icke obetydlig mon bidrager till den redan visade mindre bevågenheten för skogshushållning och skogsplantering, motionären yrkat, att denna beskattning, ehvad den i penningar eller persedlar utgår, må varda afskaflad. Ifrågavarande afgift, sorn erlägges för de svinkreatur, hvilka på Kronans ollonskogar intagas, att der betas, har först tillkommit genom Nyköpings recess år 1537 §. 10, och skall numera, enligt de i serskilde författningar utsiakade grunder, bestämmas vid markegångs-sättningarne uti de Län, der sådan afgift kan ifrågakomma, eller egentligen uti Skåne och Halland. Då, på sätt sålunda blifvit upplyst, berörde afgift är lagligen grundad och densamma räknas bland statens ordinarie inkomster i likhet med grundskatterne, anser Utskottet skäl icke förekomma att för närvarande tillstyrka denna afgifts upphörande.
teckningen var inte att anmärka på — taflan gör effekt, men, uppriktigt sagdt, tycker jag inte om uttrycket i kvinnans ansikte — det är något onaturligt, att en kvinna, som står vid brokanten med ena foten redan utsträckt öfver forsen därnere och ser på sitt sofvande barn, som hon har tryckt intill sin axel, har detta uttryck af ett helgons inspiration, af en madonnas rena moderskärlek. En kvinna, som hoppar i sjön med sitt barn, måste antingen ha ett uttryck af vansinnig förtviflan eller resignerad sorg. Det är hos din själfoch barnamörderska något som man inte förstår, man vet inte hvarför hon begår handlingen — man lämnar din tafla med en känsla af obehag, otillfredsställelse, om man också inte så snart glömmer den. » Halfdan log stilla. » Du säger, att man inte förstår, hvarför denna mor begår den handling, som taflan visar henne i begrepp att utföra, och ändå säger du, att i hennes ansikte lyser ett helgons inspiration, en madonnas rena moderskärlek — du har, liksom många andra gifvit mig det största erkännande, då du menade det som ogillande. Jag tänkte först kalla min tafla » Moderskärlek », men då hade den blifvit ännu mindre förstådd. » » Ja, ja — missförstådda bli vi ju alla, mer och mindre, » svarade Max undvikande, i det han såg på sitt ur. Därefter reste han sig hastigt och sade: » Hvad ser jag — klockan är redan så mycket — och jag som ännu har en hel hop att uträtta innan middagen. Du har kanske sett, att mina kamrater i dag ge en festmiddag för mig — det är ett festande från morgon till afton, må du tro, man sliter mig i bitar. I morgon skall jag på audiens till kungen — har ryktesvis hört, att han ämnar beställa en tafla af mig. Nej, nu måste jag verkligen gå — adjö med dig, gamla gosse, krya till dig och välkommen till Italien! » Halfdan höll kvar hans hand ett ögonblick i sin. » Tack, för det du kom, » sade han, » jag ser så sällan någon från det glada konstnärslifvet därute.
Besv. och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N.-o $4- 3 tider blifvit disponerad och på hvad sätt den numera utgår; och får Utskottet i sådant afseende upplysa: att, sedan Konung Gustaf den Förste, vid reduclionen af kyrkofonden under kronan, anslagit en tunna spannmål af hvarje kyrkoherberge i och för Bibelns läggande under allmänhetens ögon, så och efter det denna tunna, som blifvit benämnd Bibeltryckstunna, tid efter annan dels användts till andre än berörde ändamål, dels helt och hållet upphört att utgå, finnes Konung Carl XI, genom Förordning af den 20 Januari 1682, stadfästad genom Kongl. Brefvet den 14 Juni samma år, hafva förklarat, bland annat: ”Men när Vi nu denna tid närmare hafva låtit ransaka om samma Tryckeritunna, och sett först på hvad god grund och i hvad för ett lofligt uppsåt hon är af förre Sveriges Konungar vorden beviljad everdeligen att utgå etc, ty bafve Vi, i anseende till desse och flere kraftiga och vigtiga skäl, efter moget betänkande och noga undersökning, så belefvat, alt denna Tryckeri-Tunna skall så härefter, som i förre Konungars tid, årligen utgå af alla Kyrkoherbergen i Riket, vare sig förlänte eller oförlänte, antingen under Presterskapet, Academierne, Militiam, Skolorne eller andre, som underhåll af Kyrkoherbergen njuta, hvilken tunna skall blifva så härefter såsom af begynnelsen använd till lärde mäns underhåll och nytlige böckers publicerande uti andeliga och verldsliga saker, Riksens Lagar och Stadgar, Historier och Antiqviteter samt andre nödige Handlingar, som till Fäderneslandets heder och innevånarnes undervisning lända kunna.”
När så hans huvud värkte av de fruktlösa ansträngningarna, tog han ånyo sin tillflykt till brinnande böner, eller överväldigades han av sin inbillning och levde en stund i prakten av de tavlor, som skildra kristendomens sista strid, världens förstöring och yttersta domen. Huru skakande måste icke dessa bilder inverka på hans sinne, när han trodde sig leva mitt i den tid, som de skildrade, när han i varje dag emotsåg den högtidliga och förfärliga, då det sista inseglet skall brytas och domen förkunnas över världen! Bland dessa bilder uppdök ånyo Eusebias. Kvinnan, som flydde för draken, hade fått hennes drag. Klemens vaknade ur sina drömmar. Skymningen var redan inne. Det var tid att begiva sig till henne. Klemens drog kåpan över huvudet och gick. Bakporten till prokonsulus palats var öppen. Föreläsaren hann obemärkt och utan alla äventyr Eusebias budoar. Hon tycktes hava väntat honom. Glädjen strålade tydligt i hennes ögon, när Klemens inträdde; hon hälsade honom förtroligt välkommen. Eusebia var i afton svartklädd, och ett milt vemodigt allvar låg över hennes anlete. Den blyghet Klemens kände i hennes grannskap försvann inom kort för det öppna, hjärtliga och ödmjuka sätt, varpå hon emottog honom. Själva det ämne, vilket liksom av sig själv vart föremålet för deras samtal, var ägnat att väcka ömsesidig förtrolighet och närma dem varandra. Eusebia omtalade för Klemens sin barndomshistoria, som företedde många rörande drag. Hon var född i rikedomens och överflödets sköte, men hade likväl prövat åtskilliga motgångar, som kunde taga ett känsligt hjärtas medlidande i anspråk. Hon uppehöll sig isynnerhet vid sina späda barndomsår och talade med hänförelse om sin fromma moder, som tidigt hade bortryckts av döden, lämnande henne, det stackars lammet, så gott som värnlös åt den onda världen. Det var minnet av denna moder, försäkrade Eusebia, som upprätthållit henne i striden mot världens frestelser och styrkt henne i den rena läran. Därefter kom ordningen till Klemens att tala om sin barndom.
Där felas den starka martyrvilja, som ögonbrynen och pannan gifva ett halft löfte om. Ni kan lida, men ni vill det icke. Ja, ni lider, lider kanske mycket, men det är icke med er vilja, utan emot den. Där sitter er svaghet! Ni har ännu inte nått medvetandet om att lidandets tro är den enda och största religionen, ni är knappast proselyt ännu, ni fikar fortfarande efter denna världens små fröjder, fast ni går och bär på ett slags nödfallsresignation, att användas och tillämpas om ni icke kan få någon godbit mera från samtidens stora festmåltid.» »Det är sant,» säger Klercken öppet. »Ser ni det!» triumferar fru d’Ottange. »Jag kan ändå läsa mer än bara nationaliteten i ert ansikte.» »Det har jag aldrig tviflat på,» svarar Klercken. Fru d’Ottange hämtar sig som efter en ansträngning och far med sin näsduk upprepade gånger öfver sitt ansikte. »Men,» invänder Klercken, »ni har i alla fall inte spått mig något ännu. Ni har ingen slutsats dragit af mina ögonbryn och alla de andra svaga dragen ...» »Hm – det kan ni väl göra själf efter alla de upplysningar jag gifvit er.» Klercken har under den senaste delen af samtalet utan att anstränga sig det ringaste blifvit fri dimman, som lagt sig öfver hans tankar. Han känner sig frigjord från något obestämdt, dunkelt och tyngande – kan det vara hennes inflytande, hennes djärfva försök nyss så att säga våldtaga hans själ, som han tillbakaslagit? Men han har ju alls icke stridit emot, än mindre tillbakaslagit någonting. Nej, han är sjuk, det är alltsammans! Lika godt – han finner nu ett svar, som formulerar sig själft: »Jag har väl gjort mina slutsatser om mig för längesedan. Det är edra som nu intressera mig.» »Nå, godt! Edra ögonbryn äro likasom vridna omkring er panna och likna i hög grad en törnekrans. Och ni vet själf hvad en törnekrans kring ett änne är för en symbol för hela kristenheten.»
Man måste således jemföra detta med förhållandet i åtskilliga concurs-angelägenheter, der samma föreskrift äger rum. Den andra anmärkningen var, att jemkning skett utan nedsättning i nummerstyrkan. Jag ber härvid få fästa uppmärksamheten derpå, all uum - 74 Den ii December f. m. rnerstyrkan af Extra Roteringen utgjorde 2572 raan. Vid Ordinarie Roteringeij^s införande afdrogos härifrån 572, och styrkan reducerades till 2000, hvilket icke är för mycket för Skåne, i fall roteringen varder jemt fördelad. Härutinnan har Friherre Wrangel kanske gått för långt, då han yrkat nedsättning för alla för hårdt roterade, utan motsvarande förhöjning å de för lindrigt roterade. Detta skulle hafva tvenne olägenheter till påföljd; den ena nummerstyrkans nedsättning till hälften eller derunder, den andra att roteringen alltid skulle förblifva ojemn och anledningen till klagomål fortfara, emedan hvar och en alltid skulle fortfara att uppställa sitt förhållande relatift till den, som icke undergått jemkning. Den tredje frågan om sättet för ärendets afgörande, anser jag tydlig. Man har mycket anmärkt, att denna fråga står i närmaste sammanhang med det förbehåll, som nyss blifvit omnämnt, att ingen skulle få en högre stående rotering, än han förut haft extra ordinarie. Jag kan döck icke instämma med Friherre Wrangel deruti, att invånarnes hörande är grundlagsvidrigt. I Utlåtandet står, att handlingarne skola, sedan vederbörande Landshöfdingar blifvit hörde, framläggas för Rikets Ständer till den åtgärd 80 §. RegeringsFormeri föranleder. Skulle man, på sätt Friherre Boye anfört, anse förbehållet kunna häfvas utan Rotehållarnes hörande, så vore också hela Den i i Decttn bei f. in. åtgärden öfverflödig; ty då vore naturligtvis alla öfrige Rotehållare belåtna med jemkningen. Man har yttrat, att man vid 181?. års Riksdag allenast på några få Riksdagsmans, hemställan vidtog den sedan så mycket klandrade åtgärden. Men man skulle nu falla in i samma fel, om Rikets Ständer ensamt afgjorde frågan.
Protesten, hvilken af mig, på Directionens vägnar, under Riksdagen till Konungen underdånigst inlemnades, lyder, som följer; ”Stormägtigste Allernådigste Konung! ”Det är med fullkomligaste tillförsigt till ,”den dyrbara försäkran Eders Kongl. Majit hög - jjän i5 öctober f. rn, 3S? ”tidligeo lemnat Svensta Folkst, som jag å G'62 ”tha Canal Directions vagnar i dag vigar, i stöd ”af Regeringsformens 16 §., inför Eders Kongl, ”Maj:t i djupaste underdånighet bönfalla om Nå”digt hägn och beskydd vid de rättigheter, hvil”ka såsom laglig och välfången Egendom blifvit "Götha CanalBolag tillagde, genom det Privile”gium och öppna Permebref, eom, i stöd af Rik”sens Ständers beslut och underdåniga begäran, ”Eders Kong!. Majit täckts förunna detta Bolag. ”Detta Samfund består af mera än Två tusende ”Eders Kongl. Majus trogna Undersåtare af alla ”stånd och åldrar, ej undantagne Enkor och Fa”derlösa Barn, hvilka redan med 1,884,720 R:dr ”bidragit till ett National-företag, och återstå än”nu med 1,256,480 R;dr för samma ändamål. De ”äro spridde öfver Sveriges område från' Ystad ”till AngermannaElfven, från Strömstad till Wis”by J Deras rättigheter äro af Rikets Höglofl. ”Ständer under 3:ne sedermera framfarne Riks”möten, 1810, 1812 och 1SI5) hällne helige, ”bekräftade och förökade!”.
53 om svedjande, 4* — om skyldigheten att afskala barken å utsynte Ekar och rättigheten till samma barks användande, dito — om Committé för ny reglering af Rikets Embeten och Tjenster, dito. — följande §§. af RiksdagsBeslutet, angående 1:0 Kungs - 76 gårdars och OfficersBoställens försäljning, 2:0 Sala Silfververk, 3:o Roteringen, 4:o Tullverket, och 5:o Bränvinsbränningen, dito. — om Hushållningsmål, 47* — om Comministrarnes befrielse från Skjutsningsskyldigheten, dito. — om ny reglering af Rikets Embeten och Tjenster, dito.— med förslag till 7 §. i RiksdagsBeslutet, angående StatsRegleringen, 48. — om medel till Svenska Theaterns underhållande, 144* >— om Revision öfver Krigsräkenskaperne för år 1810 och de följande åren, i/j5.— om ett i Nåder föreslagit tillägg till RiksActen emellan Sverige och Norrige, dito. — angående liqviden af Rikets Utländska Gäld, dito. •— om försäljning af Golonien St. Barthelemy, dito. — om tryckning af åtskillige Tabeller öfver StatsVerkets räntor, dito. — om medel till kostnaden vid Hög sts. Hennes Maj:t
f an var högst missbelåten med sig själf och för resten äfven med hela universum, häradshöfding Arvid Werenius, där han stod framför sin spegel uti rätt enkel toilette, bearbetande sitt hår energiskt med två hårborstar och därunder görande, som ofvan antydt är, sorgliga betraktelser öfver världen i allmänhet och sig själf i synnerhet. Det var sannerligen på tiden, att han blef rangerad karl. I dag blef han 30 år. Han var utledsen vid det lefnadssätt, som han nu förde. Skulder hade han egentligen inga, och något arf hade han ej att förvänta; han hade genomgått hela sitt släktregister, och resultatet hade varit tämligen nedslående. Hans inkomster voro visserligen ej så små, men hans behof voro tyvärr i proportion större, och jämnvigten emellan debet och credit började att rubbas. Han ville allt bra nog gärna gifta sig, göra ett rikt parii, men sådana äro nutilldags gunås ganska sällsynta; för resten att gifta sig endast för pengarne, nej, det kunde han ej. Han skulle uppbjuda allt för att vara en god man. Naturligtvis hade hans forntid ej varit så fläckfri, men männen voro nu en gång inga englar, han var ej sämre än andra och dessutom så » Stig in! » Hans monolog afbröts af en knackning på dörren och en herre, af samma ålder som Werenius, inträdde. » Hallå, Arvid! Är du ej färdig ännu, just då jag ämnar bjuda dig på festfrukost? Du ser i mig en bedröfvad gräsenkling, ty min hustru och barnen äro nedresta till Vårnäs, dit jag äfven återvänder i morgon. — Hvad nu då? » » Drag för katten i våld », svarade Werenius, misslynt öfver att vännen kunde vara vid godt lynne, då han själf var vid ett uselt. » Hvad befalls! Hvad fattas dig? » Werenius suckade på ett sätt, som kunde rört en riktig krokodil till tårar.
18) Friherre Stjerncronas, David, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående lönetillökning för Befälet vid Skånska DragonRegementet, 19) Herr Haijs, Albrecht, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, ana 546 Den it Martu. ersättning för jordägare, som lidit skada genom vattenuppdämning vid Trollhättan. Ut supra. S. D, Remitterades till Bevillnings Utskottet i 1) Herr Trefienbergs, Curry Gabriel, den 5 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial , om ett nytt uppbördssätt vid Postverket. 2) och 5) Herr Anckarsparres, Ingemar August, och Herr Cederschjölds, Pehr Gustaf, den 3 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående förändring af nu gällande TullFörfattningar. Ut supra. S, D. R.emit terad es till Banco-Utjkottet •. 1) Herr Trefienbergs, Curry Gabriel, dea 3 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående förlängning af tiden för inbetalningarne af lån i BancoDisconten. 2) Herr Hammarskjölds, Loreqzo, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om förlängning af tiden för återlösen af i Banken pantsatt silfver. 3) Grefve von Rosens, Carl Axel, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring af reglementet för lån å jern i Banken. 4) Herr Ehrenborgs, Casper, den 3 dennes Den ii Martil. 54; eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om rättighet för Sparbanken i Mariestad samt alla sä väl redan befintlige som framdeles blifvande Sparbankar, att i Banken eller dess DiscontYerk, få till förräntande insätta någon viss del af de i nämnde Sparbankar insatte summor. 5) Friherre von Roxendorff?», Carl Gustaf, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, rörande åtskillige ändringar i Kongl. Kungörelsen den 3 November 1819, angående Odlingslån. 6) Herr Anckarsparres, Ingemar August, d. 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring i BancoDiscontens Ut» låningsRegiemente.
Att förutsätta det alla dessa olika klasser vid taxeringen rösta hvar för sig och mot hvarandra endast efter det enskildta intresset, synes mig vara en sats, som svårligen torde kunna med skäl drifvas. Hvad skulle väl då meningen vara med taxerings-eden ? [)e förbinda sig ju alla, alt efter heder och samvete påföra den beskattning de efter bästa förstånd anse hvarje person böra vidkännas, och då får man väl icke antaga att insättandet af en ståndsperson mera eller en borgare mindre, skulle i någon män kunna ändra förhållandet. När man varit ledamot i någon Taxerings-komité så vet man, att voteringarne der ingalunda så tillgå, som man här synes föreställa sig; icke rösta nemi. ståndspersoner, Prester etc. alltid emot borgarne, och desse icke eller alllid för hvarandra och emot de öfriga klasserna. Om sådana missbruk skulle förefinnas, sä får man dessutom rättelse deruti i Pröfnings-komitéerna, som äro sammansatta af alla klasser och der äfven K. Beflude ega en plats för att tillse det kronans rätt blir iakttagen. Jag kan således icke finna att saken blir pä något vis hjelpt derigenom, att man uti Taxerings-komitéerna insätter en person mera eller mindre af den ena eller andra klassen, ty de skola alla aflägga samma förbindelse och dä är man åter inne på det af mig förut berörda granlaga förhållandet. Pä denna grund tror jag, att man ganska gerna kan bifalla Utsk:s Betänk, dä intet skäl är för handen, att i detta afseende vidtaga någon förändring.' Hr Printzensköld: För såvidt taxeringen af synbar förmögenhet beträffar, d. v. s. fastigheter ehvad de äro belägne på landet eller i stad, så kan det vara nära nog likgiltigt huruledes Taxerings-komitéerna äro sammansatte, enär en sådan egendom är för en hvar åskådlig och möjligheten således ligger nära att kunna vinna ett någorlunda säkert omdöme om det taxeringsvärde som bör sådan förmögenhet åsättas, äfven om Taxeringskomitéens sammansättning i afseende på ledamöternas antal skulle vara mindre formenlig; men när fråga är om den icke synbara förmögenheten, d. v. s. den inkomst som hvar och en har af sin verksamhet, då blir förhållandet helt annorlunda.
Assignationer på Barn quen synas mig böra bland den enfaldigare delen af Allmänheten, äga så mycket mera Credit, än Assignationer på Enskilta, och följakteligen åstadkomma så mycket skadligare verkningar, som mången tilläfventyrs bedömmer anvisningens värde, ej efter Utgifvarens säkerhet, utan efter dens, på hvilken anvisningen Den 4. April. är ställd. Jag anser således högst nödigt, att till förekommande af Öfver-assignering, Banquen erhåller såsom Utskottet föreslagit, Advisbref samma dag Assignatijnen utfitves, likasom Köpmän em-llan, Advis-bref alitid afgår samma dag vexeln eller anvisningen dragés. Jag får derföre ödmjukast förnya noin tillstyrkan af bifall till Utskottets Betänkande. Herr Hejkenskjöld, Carl Fredric.- Som jag icke deltagit uti Utskottets ifrågavarande Betänkande , får jag förena mig med de Herrar, hvilka nu begärt återrcmiss deraf. Friherre Cederström, Jacob: I anledning af H err Cederskjölds yttrande att Assignationsrätten endast vore nyttig den tid då metalliskt Mynt var i allmänna Rörelsen gångbart, anhåller jag att få anmärka, det den värda Leda. moten lärer härvid förgätit, att den egenteliga nyttan med rättigheten att assignera på Banquea består deri, att då man i Landsorterne ej ägcr passande Banco-Sedlar, man genom Assigneringen kan erhålla hvad sort Sedlar man behagar. Beträffande Friherre Wirséns serskilta mening, hvari tillsfyrkes att den minsta summa, som skulle få assigneras borde vara 50 R:dr; så tror jag att ett sådant stadgande skulle till sina följder vara lika skadeligt som ett rent förbud. Jag kan icke heller med Herr Cederskjöld instämma deri, att Banquens Credit skulle vara i någon fara derigenom, att enskilta Personer, hvilka ej ägde någon i Banquen deponerad Fond, likväl utgåfvo Assiguationer
– Ni är en man utan all uppfostran, min herre, svarade han med en spefull ton: jag trodde att ni skulle hafva nog förstånd, att utan larm och buller foga er efter omständigheterna, då det ej står i er förmåga, att förändra dem; jag trodde att ni åtminstone skulle iakttaga det yttre skenet af höflighet så länge ni helt och hållit beror af mig. Men ni är lika så oklok som ni är grof, och som ert bifall ingenting betyder, så går jag nu och ger Fanny del af min åstundan. Efter en stund såg jag honom komma tillbaka med lågande ansigte samt åter hastigt lemna huset. Ehuru i ett obekant land, bland ett folk som vi icke kände, beslöt jag att hellre försöka allt, än se mig utsatt för en sådan menniskas förföljelser. Men de trenne män, hvilka Jussuf medförde, suto lurande utanför huset och släppte oss aldrig ur sigte, så länge deras husbonde var frånvarande. Äntligen återkom han, något lugnare. – Er Fanny är lika trottsig och egensinnig som hennes far, sade han; hon har så retat mig, att jag helt och hållet slagit detta infall ur hågen. Det vore också en dårskap, att så hastigt vända tillbaka i det tysta, just då man som bäst börjar skörda frukterna af sin verldskännedom. Alltså kort och godt: Jag för henne till Kandahar, efter hon hellre vill blifva slafvinna i en seralj, än en siciliansk adelsmans fru. Och hvad er beträffar, förtjente ni väl ej af mig den ringaste godhet; men jag vill belöna edra otidigheter med välgerningar. Edra saker öppnas och genomses: hvad ni äger af värde i nipper eller penningar tillfaller mig, men jag tilllåter er att behålla så mycket, som man nättopp behöfver, för att med någorlunda hushållning resa till Ceilon. Ej nog härmed, två eller tre dagsresor härifrån kommer ni på stora vägen nedåt Guzurat, och jag tillåter er att under denna väg betjena er af en bland dessa drängar, isynnerhet som han i alla fall har samma väg. Detta är min oföränderliga vilja: tvinga mig ej att skrida till ytterligheter!