Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, förklarat sin mening, och propos. till återremiss blifvit framställd och besvarad, tror jag vi bäst skulle komma från saken, om Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, huru han uppfattat R. o. Ad:s svar på den framställda propositionen. Hr Tersmeden: Jag har endast begärt ordet, för att förnya min begäran om bifall till betänkandet. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Som jag förmodar, att betänk. blir återremitteradt, men ingen af deni som talat deremot, så vidt mitt minne kunnat uppfatta, yrkat, att Utsk. borde i sitt blifvande nya betänk, införa de ord, hvars saknad nu föranledt Hr Frih. o. Landtm, att vägra propos. till bifall å förevar, betänk.; så får jag nu, för min del, göra den anmärkntn, med begäran att densamma måtte åtfölja återremissen till StatsUtskotlet. Gr. Horn: Jag tror det vara fullt stridande mot gammal praxis, och äfven mot hvad man »borde iakttaga mot ett R. St:s Utsk, att vilja föreskrifva Utsk:n de ordalag, som böra nyttjas i deras betänk:n. Om detta betänk, återremitteras, men återkommer till Ständerna i samma form, hvilket måtte bero på StatsUtsk.; så beror det ju på Ständerna sjelfva alt besluta, huru skrifvelsen till K. M. skall uppsattas, och hvilka ordalag skola dervid nyttjas. Jag kan således icke medgifva, att Hr Lefre'ns framställning må blifva föremål för en propos. från Hr Frih. o. Landtm:s sida, emedan jag tror att sådant vore alldeles olämpligt. Hr Lefre'n: Jag kan icke begripa, hvarifrån Gr. Horn hemtar den föreställningen, som skulle jag begärt, att min anmärkn. skulle blifva föremål för propos., då jag bestämdt begärde, att min anmärkn. skulle åtfölja återremissen till Utsk., till den kraft och verkan Utsk. derå behagade lemna.
Betraktar man vidare dessa banrayoners olika lägen i förhållande till angränsande sjötransporter, så finner man, att af StockholmUpsala—Sala banrayon alla socknarna af Trögds, Åsunda och Lagunda härader, utom Nysätra, inom Upsala län, och alla socknarna af Ytter-Tjurbo och Siende härader samt Härnevi och Frösthults socknar af Westerås län, tillsamman utgörande 841 mantal med en befolkning af 16,321 personer och 10249 2 tunnors spannmålsöfverskott, hafva beqvämare och billigare att begagna sjötransport än jernväg; hvarjemte Sigtuna stad, Alsike, Wassunda, Haga, S:t Olof, S:t Pehrs och Eds socknar samt hälften af Odensala, Husby och Norrsunda socknar af Stockholms län, tillsamman utgörande 210 mantal med 4,243 personers befolkning och 19117 tunnors spannmålsöfverskott, hafva lika beqvämt och till en del billigare af sjötransportens än jernvägens begagnande. Af Stockholm — Örsundsbro—Sala banrayon hafva städerna Westerås och Enköping, alla socknarna af Ytter-Tjurbo och Siende härader af Westerås län, samt alla socknarna af Åsunda och Trögds härader i Upsala län, tillsamman utgörande 1004 mantal med en befolkning af 26,900 personer och 118107 tunnors spannmålsöfverskott, beqvämare och billigare att begagna sjötransport än jernväg, hvarjemte Fröslunda, Girista, Fittja, Hjelsta, Kulla och Holms socknar af Lagunda härad samt alla socknar af Bro och Håbo härader, tillsamman utgörande 463 mantal med 9,442 personers befolkning och 5 56 45 tunnors spannmålsöfverskott, hafva lika beqvämt och billigare att begagna sjötransport än jernväg.
Ingen fiende, intet bakhåll – allt rent. Kanonslupsflottan delades nu. Den mindre delen skulle åt öster genom Svinesund för att från sjösidan angripa Fredrikshall. Större delen drog norrut mot Fredrikstad, hvars stränder badas af en vik, danad genom fasta landet på ena sidan samt Kragerön och Kjogön på den andra. I denna vik utfaller Glommen med en så stor vattenmassa, att det derigenom uppkomna strömdraget särdeles försvårar inloppet. Fredrikstad, vackert och välbygdt, är liksom inbäddadt mellan vallar, grafvar och fästen. Förutom hufvudfästningen har det flera skansar rundt utomkring jemte Kongstens citadell. Och likväl ville det ej mera till än att norske befälhafvaren på Kragerön, denna stela klippö, som tycktes kunna försvara sig sjelf, skulle så taga miste att han ansåg den vara tillräckligt bemannad med 1,200 man och de ringa anstalter, der blifvit vidtagna, äfven tillräckliga – ett svårt misstag, då man besinnar att Kragerön är liksom hufvudnyckeln till Fredrikstad och Fredrikstad liksom hufvudnyckeln till Glommen. Det var åt öfverstlöjtnant Hjertman som denna position blifvit anförtrodd. Söder om Kragerön, och skild från den endast genom ett smalt sund, ligger Kjogön. Hit nalkades den svenska eskadern, sedan den lemnat Hvalöarna och här möttes den ändtligen af en frisk jägareld. Straxt utsattes båtarne, hvilka nästan lika fort fylldes; och den värderade eskaderchefen, med skeppskikaren i hand, befann sig i têten för den efter landstigningen snabbt formerade kedjan. Derpå gick det öfver stockar och stenar, och alla dessa så kallade ”gemene” man, mest unga bondsöner, som aldrig stått för eld eller kula, visade nu att om vikingablodet sofver, sofver det dock aldrig så hårdt att det ej vid behof vaknar.
Sådant har Hr Gr. sjelf förklarat sig önska. Jag begär altså propos. derå, med frånträdande således af min första begäran om enkelt bifall till inbjudn. Skulle nämnde propos. bifallas, så ämnar jag anhålla om beslutets communicerande med de öfriga Stånden, och hvarigenom jag hoppas, att man må komma till ett önskad t resultat. Gr. Posse, Arv.: Jag beklagar, att detta vigtiga ämne skall hafva kommit i det invecklade skick, att det är Svårt att bringa detsamma till ett önskadt resultat. Jag bestrider visserligen icke nyttan af markegångssättningens framflyttning till början af året; men jag har alltid trott, att TJtsk:s förslag, sådant det är, haft sin stora vigt och nytta. Pluraliteten har icke delat denna åsigt, och mitt hopp har således varit bygdt på Gr. af Wetterstedts motion; men besynnerligt nog var det just BondeSt:s ledamöter, som i Utsk. starkast motverkade den. Jag erkänner, att detta motstånd gjorde mig modfälld, då jag såg det leda till det beslut* hvari Utsk. stadnade. Skulle inbjudn. nu antagas, så vinnes än - Dea .( Apri 1 f. m. 65 ändamålet icke dermed, enär Styrelsens sanction icke lärer kunna påräknas. Detta gör, att jag nu är mindre ifrig för saken; men jag förklarar dock, att, om det kommer till omröstning, jag ämnar votera för inbjudn:s antagande. Hr von Troil, Emil: Då fråga förra gången förevar, fann jag säkra änledn:r att Förmoda, det något resultat der icke stod att vinna före nästa riksdag. En skymt till något annat har likväl nu visat sig, sedan nemi. tvenne betydande ledamöter af detta Stånd förklarat sig vilja antaga BondeSt:s inbjudn. med vilkor, att Gr. af Wettersten motion bifalles. Då nu BondeSt. ännu icke fattat beslut i saken, föreslår jag, att R. o. Ad. ina förklara, det Ståndet icke öfver inbjudn. vill meddela sitt beslut, förrän BondeSt. fattat sitt om tiden för markegångssättning.
Utom hvad här ofvan är omförmäldt, i fråga om siden-, halfsidenoch bomullsväfnader från Ostindien, har Preste-ståndet bifallit den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse om föringsmedlen, hvaremot Presteståndet ogillat yttrandet om tull-lindringarnes upphörande och i öfrigt återremitLerat förslaget, för att lämpas efter de beslut, som Ständerna, rörande tulltaxan, kunde fatta. Borgare-ståndet, som lågt Kongl. Majus förslag till grund för föredragningen, har fattat de beslut, angående tulltaxe-underrättelserna, som här nedan skola vid hvarje § serskildt omförmklas. Deremot har Bonde-ståndet gillat Utskottets förslag, så vidt det icke stöde i strid med Ståndets beslut, angående tullbevillningen. Emot 1 lill och med 6 §§ af Utskottets, med Kongl. Maj:ts lika, förslag har någon anmärkning icke förekommit; och måste dessa §§, som af Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-stånden blifvit godkända och deri Ståndens beslut, angående tullbevillningen, icke eller påkalla någon förändring, till följd häraf, anses vara af Rikets Ständer gillade. Förslaget, angående 7 §, motsvarande 9 § i gällande taxa, är af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, för att rättas i enlighet med den af samma Stånd beslutade inskränkning af införselsrättigheten till vissa städei'.
Ridderskapet och Adeln de rinder ttedje rubriken , angående Stats - werketS utgifter, af Stats, Uk>koliet föresiagne älta hufwud-litlar och anstags-summor, med tillägg, att allt hwad sä wäl pä allmänna Jndraguings-Stalen (sedan först r^dan derpå anordnade eller framdeles till bifallande anslag blistyit hesörjde) som pä de ät» la nysinämnde hufwnd-titlame, kan besparas, mä an» mandas, sill ett belopp as i-vO.ooo R:dr Banco ärligen, men icke derutötwer, till en Zkionde hufwud-titel, ämnad till Jordbrukets, Handelns och Näringarnes upphjelpande och underhäll; med sörhehäll att deraf inga Pensioner, Gratifikationer eller ^enädningar mä utbekams, eller serstista summor deraf till nägra föremål begagnas, hwilka ej med Ijordbruk, Handel och Näringar gemenskap a» ga, och att hwad utöfwer ofwannämnde ic>O,ooo, N-'dr i besparingar ingär, amvändes pä fatt StatsUtskvtlet förestagik, med det lillägg, att Ridder» skåpet och Asdeln ffplle äga att öfwerlägga om Subdwisions - Tiklarne och deras Sumntor. Om hwiltet allt de öfrige Respective Standen skulle genom Utdrag as Protokollet underrättas. Ot luprs. Herr önskade, akt Grefwe Os la dsrsti-s sist gjorda motion mätte äfwen fäsom ett tillägg införas, HlsMge hegärde, att detta Prokocolls. Utdrag , mät - Den -Z Zebruarii, nZ7 mätte genom en Deputation de öfrige Ständen meddelas; hwilket uppå gjord proposition BLsölls.
Älander föredrog handlingarna i mäler» angående förre Landskamererare!!, Kammarrätts-rådet G. Sylvanders hos Kongl. Maj:t ingifna samt den 18 sistlidne September till Förvaltningens af sjöärendena och Kammar-rättens underdåniga utlåtande remitterade underdåniga ansökning, att, ehuru Kongl. Maj:t under den 1 Oktober föi lidet år i nåder förklarat Sig icke kunna bifalla hans då gjorda begäran om eftergift af gunst och nåd från den ersättningsskyldighet, som, i följd af försummelse att i rätt tid låta förnya utgifven arrende-borgen för båtsmanschefs-bostället Ramdala i Blekinge län, genom Kammar-rättens den 14 Maj 1842 meddeidta och af Kongl. Majit den 25 April 1845 nådigst fastställda utslag, blifvit honom ådömd, Kongl. Majit dock ville föreslå Rikets näslsammanträdande Ständer att efterskänka det sålunda ådömda beloppet, utgörande 605 r:dr 30 sk. 7 rst. bauko, samt i nåder tillåta, att samma belopp emedlertid, och intilldess frågan blifvit slutligen afgjord, finge i kronans räkenskaper balanceras.
Tuscnelda ropar på Amatus och då han sent omsider kommer, hotas han med karbasen och befalles bära Tisbes bref till Pyramus. Amatus, ensam, klagar öfver svårigheten att lyda många herrar, han får stryk af fröken, likaså af hofmästarinnan; han förmenar sig ej vara satt hit för att löpa h—ärender, hellre kunde han då stannat i skolan och lärt något nyttigare; innan han går, vill han åter gå in i köket och fortsätta att äta ur det möljefat, som han fått af kocken; fröken kan gerna vänta. Felix inkommer med Pyrami bref, undrande hvar Amatus kan vara; under tiden anställer han betraktelser öfver den fara, hvari han och Pyramus sväfva. Nu kommer Amatus åter ut, flottig om munnen, och efter en stunds ordvexling utbyta båda sändebuden sina bref. — Sc. 2. Jarib, ”larvator,” presenterar sig för åskådarne med följande ord: ”Hvi rädes i så för migh, iagh må icke wara så underligh. Jarib plägar folcket migh kalla, iagh wijstas giärna hoos them alla, som giärna slås, träta och kijfua; dertill plägar iagh them äggia och drijfua. Han utlofvar ett lustigt puts, hvartill han väntar biträde af en käring, som han ej behöfver lära mycket. Så bultar han på käringen Holfredhs dörr, och, då hon kommit ut, ger han henne två daler på hand, om hon vill lyssna på ett samtal emellan två personer, hvilka straxt skola komma på denna plats, samt sedan underrätta honom om samtalets innehåll. Holfredh är villig och berättar, huru hon i går ställt till, att en bonde slog sin hustru med en tjäretamp och i förgår att en person blef ihjälslagen. Jarib anmärker, att hon redan fått lön för detta, hvarpå Holfredh svarar, att hon gör ingenting för intet; hon hade fått af Jarib grannhustruns kor, ”smöret haar iagh och de ha skarn,” nu vill hon hafva grädde och smör af 10 bland kyrkoherdens 30 kor, hvilket henne också af Jarib beviljas.
Då emedlertid, på sätt Kongl. KrigsCollegium upplyst, orsaken härtill är att finna deri, att tillverkningen vid Fliseryd och Torsebro krutbruk hufvudsakligen utgjorts af krigskrut, vid hvars undersökning vida större omsorg och noggranhet erfordras, än för bergskrut, hvilket slag vid de tvänne andra bruken förnämligast åstadkommits, anser Utskottet förhållandet i denna del tillräckligt utredt och hemställer, att anmärkningen må lemnäs ulan afseende. § 22- (Pag. 4r. Hvad Revisorerne framställt rörande Öfversten Heideman och Cornet ten - Siats-Utskottets Utlåtandej IV:o 76. 9 ten Scheffer tillagd resekostnads och tractaments-ersättning, liar Utskottet funnit nöjaktigt förklaradt, och tillstyrker derföre, att berörde anmärkning må förfalla. § ^3. Angående Revisorernes anmärkning, i afseende på Afdelningens skuld i och för inköp af Mariebergs egendom, får Utskottet tillfälle att nedanföre i § 169 sig utlåta. § 24. Då likväl dessa Afdelningens skulder sedermera blifvit af påföljande års anslag godtgjorde, anser Utskottet omförmälde anmärkning icke föranleda något vidare tillgörande. § 2&. Enär jemväl uti 1837 och 1839 årens Revisionsberättelser fråga förekommer, rörande inköp af Ryltmästaren Akersteins patent-rätt å en ny Sadelmodell, åberopar Utskottet, hvad i detta hänseende nedanföre § 170 finnes anfördt. Fortifications-Afdelningen. § 26. Revisorerne bafva fästat uppmärksamhet vid de uti denna Afdelning* räkenskaper upptagne utbetalningar af 4.022 R:dr 16 sk. till reparationsarbeten vid Marieberg, och af 3g6 R:dr 4 sk* Haga Lustslott. Då frå - Bih. till RSt.
Nådig skrifvelse alfvarligen förehålla Dess Befallningshafvande i Linköping det fel han begått medelst försummelse, att i dess, om ifrågavarande af Kongl. Allmänna MagazinsDirectionen anbefallde Spannmåls - upphandling, utfärdade Kungörelse iagttaga alla de omständigheter, som Kongl. Directionen derom föreskrifvit. *074 Stats-Utskottets Bctänkanden. Sedan Kongl. Maj:t på sådant sått i denna mot Konungens Befallningshafvande i Linkoping stållde anmårkningsfråga meddelat sitt Nådiga Beslut, kan StatsUtskottet nu mera ej dermed taga någon befattning eller något yttrande i åmnet afgifva. Stockholm den 26 Maji 1823. Antom den 4 Junii i8a3. B il a ga Litt. P. Utlåtande, i anledning af Riksens Högloft Stånders Revisorers, år 1820, gjorde anmärkning, rörande verkstål Ide Spannm åls-transporter Landvågen från Wadstena till Örebro. Med erkännande af hvad Riksens Högloft. Ständers
Deras inrättning påkallades af nödvändighetenj men att inrätta flera, skulle dels, som jag redan tagit mig friheten visa, icke vara af nöden , dels icke vara förenligt med en noggrann statshushållning , så framt icke meningen är, hvad den icke bör vara, att en Biskop skall appointeras ringare, än att han kan representera på ett med hans värdighet öfverensstämmande sätt. Att 1 hvart Län bör vara en Militair-chef, kan jag icke annat än medgifva, och , om jag icke bedrager mig , är redan förhållandet härmed enligt med dö Committerades förslag.’’ ”Committerade hafva vidare föreslagit} 292 att i hvart fögderi skall vara en Contracts-Prost. Detta låter sig icke alltid göra; localen förebar ganska ofta , att flere contracter äro i ett fögderi, och då sådant icke graverar Staten mera, än om de voro liktaliga med fögderierna, bör häruti så mycket mindre ske någon förändring, som de ecclesiastike expeditionerne alltid gå hastigare, ju flera contracterne kunna vara.” ”Äfven hafva Committerade föreslagit en Sockennämd, som skulle indrifva Socknens uppbörd och aflemna den till Kronofogden, samt derjemte besörja andra, allmänna ordningen och hushållningen rörande drender. Att en Sockennämd skulle hafva uppbörds-befattning, voie säkert icke önskeligt för allmogen. Skulle denna Nämd controllera Kronfogdarne genom täta rapporter till Konungens Befallningshafvande, så ofta den till Kronfogdarne något af uppbörden iemnar, skulle en sådan åtgärd blifva förhatlig för en redlig ämbetsman , som icke förtjenar att minutiöst controlleras, och otillräcklig för en oredlig, som alltid finner utvägar att eludera alla controller. Må vårt tidehvarf, lika sorn de förflutna , vara redlighetensl — och controllerne skola, om de icke kunna försvinna , åtminstone kunna in. skrankas. Att deremot en Policeoch Oeconomie-nämd i hvar Socken är behöflig, kan icke nekas, men den finnes redan i Kyrko Rådet.” Ut Supra.
S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 1 dennes afgifne, och dagen derefter på bordet lagde Utlåtande, i anled-' ning af återremiss utaf frågan otn gratification åt vice Presidenten Billberg, fann Ridderskap pet och Adeln, att, enär PrästeStåndet, enligt ProtocollsUtdrag af den 2 dennes, nu mera instämt uti Ridderskapets och Adelns samt BondeSfåndets beslut, angående beviljandet a£ nyssnämnde gratification, denna fråga således vore afgjord; samt att SfatsUfskottets Utlåtan» de borde läggas till Handlingarne, Ut supra. S. D. Remitterades till StatsUtskoUet ett Anförande af Friherre Hjerta’, Fredric, angående medels anslående till pensioner åt dem, hvilka af Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningens enskilta PensionsStat njutit underhåll. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af StåtsUtskottets den 1 dennes afgifne, och den 2 der« på följde på bordet lagde, Utlåtande i anledning af Kongl Maj:ts nådiga proposition, angående PensionsregUring för Högstsalig Hennes Maj:t EnkeDrottningens HofStatj blef be.’ rörde Utlåtande, på grund af dervid gjorde 132 Dea 4 jfuln. anmärkningar, till Statsutskottet återjremitte* rädt. Ut supra. SD. Vid föredragning af StatsUtskottets d. (a dennes aflåtne svar på de hos BorgareStåndet gjorde anmärkningar, vid Utskottets den 10 sistl. Junii meddelte Betänkande öfver väcktmotion, angående utväxling i Landsorterne af nya smärre Bancooch RiksgäldsSedlar, fann Rid^ derskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 18 sistledne Junii af Ridderskapet och Adeln gillade, Utskottets ofvannämnde svar borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D.
Till åtydnad af nu gällande stadgar, böra alle som stämt eller blifvit stämde till HäradsRätt, genast vid tingets början sig infinna; en mängd af folk samlas således, för obestämd tid, utan att känna tiden då, dem angående mål kunna förekomma, och utan sysslosättning; och af detta förhållande skall ofelbart uppstå en betydelig moralisk skada hvartill kommer att den rättsökande allmogen måste, med dryga kostnader söka biträde på stället af halflärde och olärde sakförare, koitnader som en svarande part aldrig kan få ersatte, då rättegångskostnadsersättningen beror på HaradsRätten och nästan aldrig uppgår till verkliga kostnader, som ea svarande part, under ofta uppskjutne tvistet vid HäradsRätten måste vidkännas, . Med anledning deraf, och föreslående af det tillägg til! 11 Gap. i § Rättegångsbalken, a»t i stämningen, skulle påståendet fullständigt innefattas, tillstyrkes vidare, att föreskrifterne till person - Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. 2 Band. 2S 434 Den 3 Martil. lig inställelse eller fullmägtiges ställande viå Domstolarne torde undergå en sådan granskning, att i de fleste fall, inställelse för svarande parter personligen , eller genom full_ mäktige kunde undvikas, och parterne vid HäradsRätterne vara berättigade, att efter, af svaranden vid uppropet afgifven stämning och skrifteligt eller munteligt yttrande till besvarande deraf, kunna, utan ansvar vara ifrån tinget frånvarande, med förbindelse likväl, om HäradsRätten i afseende på vittnesmål eller nödige upplysningar ansåg begge parlernes närvaro nödig, för svarande parten att på HäradsRättens kallelse, och på kärandens förskjutande kostnad, sig inställa.
Saken förhåller sig nemi. så, att, pä sätt redan under denna öfverläggning blifvit ytlradt, 462 Den 26 Mars f. m. jag vid förliden riksdag ansåg, lika med dåvarande Const.Utsk., att en fråga, kommen från Const.Utsk., kunde förfalla, men att det skulle ske genom omröstning i förstärkt Const.Utsk. Jag tror, att denna tanke den tiden också delades af de flesta, så vidt jag kan minnas. Men när jag nu funnit, såsom jag redan omförmält, hvilken godtycklighet, som genom en sådan omröstning löranledes, och att minoritetens mening derigenom kan blifva gällande mot grundlagens anda, så har jag kommit lill den åsigt, som jag förut haft den äran för R. o. Ad. utveckla. Jag sade i det nyssberörde anförandet: ”Jag skulle önska, att ordalagen i grundlagen ronde behandlingen af de frågor, sorn nu afhandlas, vore så bestämda, altman kunde undgå att med Gr. Gyldenstolpe säga: grundlagens mening är den eller den; men nu förefinnes en sådan otydlighet, om icke en så bestämd motsägelse emellan ordalydelsen af 81 och 56 g§ Reg.F., att jag icke ser, huru man skall utan tydning kunna bringa tillämpningen af dessa §§ till enhet. Vi finna ock, att hvarje gång en sådan fråga, som den närvar., är för handen, uppträda talare på motsatta sidor och tycka sig hafva skäl för sina stridiga åsigter, då den ena åberopar 81 § och den andra den 56. öfverensstämmelse kan således icke vinnas utan jemkning emellan motsatserna till en medelväg, som är med begge förenlig.” ”Då man finner grundlagen bestämdt uttrycka den mening, att frågor om grundlagsförändringar icke få väckas i Stånden, utan hos Const.Utsk., och att del äger, om det icke gillar motionen, att alldeles undertrycka den, så kan man deraf sluta, att grundlagssliftarens mening varit, det ingenting annat skulle blifva hvilande till grundlagsenlig behandling än det, som Const.Utsk. gillat. Utsk. äger således ett bestämdt veto att förhindra sådana grundlagsförslag, som det icke finner gagneliga eller verkställbara.
1 öfrigt — och detta år, i Utskottets tanka, hufvudgrunden för det afseende, som vid rösträtts bestämmande bör göras på förmögenhet, — utgör yttre förmögenhet icke blott ett njutningsmedel. Constitutions-Ulskottcts Memorial, N.o 38, 33 medel. Dess ädlare betydelse är den ?itt bilda en spher för medborgerlig verksamhet. I den mon, sorn denna spher vidgas, vidgas äfven synkretsen och införes mannen i en mängd förhållanden, hvilka sammantagne mågligt medverka att utbilda honom till medborgare i d< tta namns sanna mening. Redan flera af de gamla Helleniska Staterna gjorde tillträdet till Stats-embeh-n beroende af en viss förmögenhet: en regel, som dock der hvarken blef allmän, eller kunde bibehålla sig öfverallt, der den blef införd. Sällan sträckte sig denna Timocrati deremot till rätten att deltaga i folkförsamlingen och der, den någon gång älven der gjorde sig gällande, utträngdes den snart åter. I Rom fick förmögenheten deremot en mera stadgad betydelse i folkförsamlingen; och sedan feodalismen gifvit egendomen sjelf ett slags personlighet, har, just i följd af den hvälfning, som förkunnade sin afsigt vara att utrota alla feodalistnens lernningar, afseende på förmögenheten, vid national-represenlationens bildning i flera af de moderna Europeiska Staterna, fått en utsträckning, sorn för inånga synes hota att uppsluka alla andra afseenden. Utskottet, som visserligen icke önskar att upphöja förmögenheten på människovärdets bekostnad, och som i det följande hoppas att tillräckligen rättfärdiga sig för en sådan misstanka, lår, jemte åberopande af hvad det redan nämnt om den dubbla förmodan, som yttre förmögenhet grundlägger, här erinra: dels att denna förmodan icke i lika mon åtföljer afl slags egendom; dels ock att, om gilltigheten af denna dubbla förmodan medgifves, det också år lått att inse, att den växer med den förmögenhet, på hvilken den grundas. Det år en gammal regel att, vid utstakning af politiska rättigheter, lemna all annan egendom, ån den fasta, utan afseende. Saken har ursprungligen gjort sig sjelf.