Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ersättning till Krigskollegium, för förskjutna medel till ved och ljus för fästningsoch garnisonsorter, år 1846, — 6,462: 6. 5. — Dito för munderingsslitning till åtskilliga regementen, som varit beordrade till garnisonsf enst göring, 2,664: 30. 2. 2,849: 29. 9. Värfnings-ersättningar till åtskilliga regementen 90: ISO: Remonterings-ersättningar till dito 600: 333: 16. — Gratifikation till Öfversten Bager 400: 400: Dito till Klockaren eller Organisten i Waxholm 50: Di(o till 2:ne Bataljons-predikanter vid Götha artilleri - 190: 190: Dito till Westmanlands regemente, för tjenstgöring i Stockholm, - 438: 24. — Dito till Besigtnings-rustmästaren vid Wisby ge värs-förråd 33: 16. Dito till Slottsvaktmästare!! Zetterberg - 33: 16. — Dito för upprättande af rullor m. m. vid Norrbottens fältjägarekorps 33: 16. — Dito för tillsyn vid barackers uppförande åt Jemtlands fältjägareregemente 166: 32. — Dito till e. o. tjenstemän i Landtförsvarsdeparte mentets Kansli-expedition 400: Dito till Löjtnanten Björkman 200: 200: Dito till Place-majoren i Wisby 100: 100: Rese-understöd till Majoren Åkerstein » 1,000: Till Topografiska korpsen, för höjdmätningar, 1,600: 800: „ Krigsakademien, för uppförande af ett kolerasjukhus, - 1,740: „ Gratifikation till Kommendanten å Waxholms fästning 333: 16. Fourageringskostnader för artilleriets legda hästar 2,345: 29. 11.
Slutligen och innan jag lemnar detta obehagliga ämne, måste jag fästa-StatsUtskts uppmärksamhet på slutstrofen uti J. O. H:s brochure, hvilken lyder sålunda: ’’det torde äfven Den i3 Maj f. m. ”Ioria mödan nit uträkna och undersöka, om det icke skulle ”blifva «-n stor vinst att ihopspara alla medel, som vår linie”skeppsflotta fordrar, och i stället, vid inträffande krig, der"före hyra en kanske dubbelt större och bättre flotta af Eng”land eliel' någon annan. Jag har hört skäl, som mycket ”tala för den saken.” — Dessa äro auetorns egna ord; man igenfinner dem på ma sidan. — Denne auctor, hvai's förslag till budget för flottan StatsUtsk. antagit, är således sjelf, efter att hafva påstått linieskeppens obehöflighet, så litet öfvertygad om sin läras sanning, att han inför ett fritt och sjelftänkande folk kunnat framställa den satsen , att man skulle hopsamla hvad skeppen kosta, för att i behofvets stund med dessa penningar hyra skepp af utländningen. Han säger ej: ”bygg edia dockor färdiga, insätt i dem edia bästa skepp, ”satt dem i fullgodt stånd och bygg andra af erkändt goda ”egenskaper, de skola der bevaras från decennier till decen”nier och behåll de sämre till öfning och dagligt bruk!!’’ — JNej, han anser deremot, att vi ej behöfva skepp; men om vi ändå tilläfventyrs skulle komma att behöfva dem, så kunna vi hyra dem af utländningen. Han ”har hört skäl, ’’som mycket tala för den saken.'” Nå väl , låtom oss genomgå förhållandena och skärskåda skälen under trenne olika händelser. Om Sverige får krig med Ryssland, så skall man naturligtvis hyra skepp från England. Kanske lät det sig göra, ja måhända ginge denna Stat så långt i ädelmod, att vi fingo hjelp för intet ; men säkerligen skänkte England oss sin hjelp icke med den innerliga och varma aktning , som så mäktigt inverkar på Brittens handlingssätt , utan fast hellre med föraktets sårande känsla, samt ansåg
Hvad har då varit naturligare än att för det ovissa behofvet, sorn kanske aldrig inträffar, anvisa obligationer, som i sådant fall alldeles icke begagnas; och att för det gifna behofvet anvisa säkra till hands varande tillgångar. Samma värde Ledamot, som klandrat denna åtgärd, plägar vanligtvis anse Bonde - Den 2 November e. m. 91 Ståndets mening vara den, sorn bör tagas till efterdöme af Adeln. Jag bör derföre nämna , att just detta Stånds Ledamöter alltid hafva inom förenade Statsoch BancoUtskotten yrkat, att Banken icke skulle få behålla mera af sin vinst än 266,666 R:dr 32 sk., utan allt det öfriga lemnäs till Statsverket. För öfrigt får jag tillägga, att jag för min del icke trott någon afprutning på fordringarne i Kongl. Maj:ts Proposition hafva hort äga rum, då tillgångar linnas, såsom jag i min reservation uppgifvit. Men då jag blifvit öfverröstad inom Utskottet och det skulle vara förgäfves, att här yrka ett högre anslag, än Utskottets pluralitet tillstyrkt, anser jag rådligast att bifalla Utlåtandet, helst två Stånd redan så gjort, och man med säkerhet kan förutse, att BondeStåndet icke eller gifver mera. En återremiss skulle snarare föranleda till en minskning, än till en höjning, i anslaget, hvarföre jag ej eller kan tillstyrka den åtgärden. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Äfven för mig har Utskottets framställning gjort tillfyllest och varit öfvertygande; de anmärkningar, som här blifvit gjorde, hafva på intet sätt kunnat rubba min åsigt af saken, och jag anhåller att i korthet få visa hvarföre, medelst upplagande och besvarande af några bland dessa anmärkningar. Hen förste Talaren har sagt, att det gifves Den 2 November e. m. i slag af slöseri; och detta är rätt. Men det gifves ock 2 sätt att hushålla dåligt, nemligen att gifva utan urskiljning, och att icke gifva, der ett verkligt hehof är för handen. Samme Talare har klandrat, att
För den händelse åter, att denna åsigt icke skulle vinna afseende, utan ett Bolag anses böra bildas, så har motionären föreslagit: alt, lill skyddande af de Irafikerandes intresse, det erforderliga Statsbidraget må lemnäs hufvudsakligen mot följande vilkor: a) att ett minimum af 5oo,ooo R:dr enskild actieleckning måtte bestämmas för företagets öfverlemnande till enskildt bolag; IS) att canal-laxan må af Kongl. Maj:t bestämmas; c) att den canal-inkomst, som kan öfverstiga 9 procent af enskilda actie-insätlningen, skall tillfalla Staten, utan att ett års brist må beläckas genom ett annat års öfverskott; tl) att Slaten må förbehållas rättighet, alt framdeles kunna inlösa aclierne, emot högst 20 procents förhöjning å den derå insatte summan.
Den, som olofligen insmyger sig i bebodt hus och under nattens mörker föröfvar tillgrepp, uppenbarar dymedelst sådan uppsåtlig brottslighet, sådan låghet i karaktären och djerfhet i viljan, att brottet synes närmast bänförligt till den art af tillgrepp, hvarom handlas i 5 <§, och bör således, utan afseende å det tillgripnas 52 Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 58. värde, såsom stöld anses; hvadan Utskottet funnit att 9 mom. i 4 § bör inflyttas i förenämnde §; hvaremot Utskottet ansett 6 mom. i 5 § rätteligen hafva sin plats i den 4:de. Detta mom. afser det fall alt den, som föröfvar tillgrepp, genom ansigtets färgning eller betäckning eller genom förklädning sökt göra sig okännbar. Visserligen försvåras brottsligheten af detta försök, men deri ligger egentligen ingenting annat än ett bemödande att undvika upptäckt, att undgå straff, hvilket vanligen är fallet med förbrytare. Sådant sker äfven genom nekande till brott; men derföre må ingen straffas; och härmed förmodar Utskottet sig hafva angifvit skäl för sin åsigt att omförmälle försök ej kan anses annorlunda än såsom en försvårande omständighet. Efter gällande lag straffas den, som i afsigt att stjäla, med våld eller list sönderbryter eller öppnar skåp, kista, skrin eller annat dylikt, hvilket med lås försedt och igenlöst är, lika med den, som i samma afsigt bryter sig in i gård eller hus, och således såsom för inbrott. I lagförslaget har dock den väsendtliga afvikelse härifrån ägt rum att förstnämnde gerning endast blifvit betraktad såsom en försvårande omständighet vid tillgrepp. Utskottet finner likväl vådligt att i denna del göra någon afvikelse. Den, som bryter sig in i ett skåp för att begå tillgrepp, visar sig lika farlig, lika dristig, som den, hvilken gör inbrott i gård eller hus. I båda fallen utöfvar han likartadt våld i enahanda afsigt; och det hörer dessutom till allmänhetens föreställning, att hvad som finnes inom lås och nyckel tages af lagen i samma hägn.
Läsning för folket 5,695: (Utbetaldes i Augusti 1853.) 1852 års anslag för afritande af sigiller vid de i Svenskt diplomatarium tryckta handlingar 200: (Utbetaldes i Juni 1853.) Återstoden af anslaget, 127,000 Rdr, för Wexjö hospitals utvidgning och förbättrande 102,000: 37,000: Anslagen till byggnadsarbeten å Stockholms och Gripsholms slott, för dessa slotts skyddande emot eldfara, — - 16,500: — (Utbetaldes i Maj 1855.) Utaf det med 87,000 R:dr beviljade anslag för ridoch anspannsm. fl. persedlar åt nya fältartilleriet 47,000: — Anslaget för reserv-faltbatterier jemte lavettage och anspannspersedlar 48,000: — (Utanordnadt i Februari 1855.) 1854 års anslag för Waxholms fästnings be styckning i 26,666: 32 (Utanordnadt i Februari 1855.) Dito för bestyckning af strandverket Gustafsborg vid Carlstens fästning 20,666: 32 (Utanordnadt i Februari 1855.) Återstoden af 1854 års anslag, 66,666 R:dr 32 sk., för nya gevärs anskaffning ... 16,666: 32 (Utanordnadt i Februari 1855.) 1854 års anslag för anskaffning af fänghålstappar jemte verktyg för slagkrutsan tändning '. — 5,800: — Dito dito af slagkrutshufvar 3,333: 16 Dito dito af nya pistoler 10,000: — (Detta, jemte 1855 års enahanda anslag, utanordnades i Augusti sistnämnde år.) Dito dito af kavallerisablar — —■ — 3,333: 16
Stad, som ingen välfrejdad och ej utfattig person kan förvägras välja sin lagliga bostad, hvar lian för godt och tjenligt finnér. Dock underställes vördsamt detta Rikets Ständers egen pröfning, jemte den af tvänne Ledamöter yttrade serskilda tanka i ämnet. Stockholm den 3 Januari 1829. Utdrag af Protocollet, hållet i R. H. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Plenum, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, d. 3 Januari 1829. S. D. Domprosten Lidman förklarade sig icke kunna instämma i det förslag till utlåtande, som afdelningen i detta mål afgifvit. Han erkände, att lian icke kunnat, utur Kongl, kungörelsen af den 5 December 1788 och öfrige för fattigvården i allmän - Bil. t. Besv. och Oecon. Utsk. Bet:cle. N:o i3. Iiet gällande Nådiga Stadganden, härleda något serskildt och eget åliggande för Linköpings Domkyrko-fÖrsamling, att på sin fattig-försörjnings-sta t uppföra ett helt indelt Regementes åldriga och uttjenta Musikanter med deras hustrur och harn. Med förbigående af de flera olägenheter församlingen tillskyndades af en, hvarken med egentlig Stadsmannanäring eller i verklig Garnizons-tjenst sysselsatt personal af 191 individer, ansåg Domprosten, som Stadens Pastor, sin pligt att fästa Höglofl. Utskottets uppmärksamhet på de ärligen och obilligt ökade utgifter Linköpings Stads fattigvård derigenom nödvändigt måtte vidkännas; och understödde forsin del så mycket hellre ifrågavarande Motionen, som han ej insåg hvarföre, i fall det, till Musikanternes vid Kongl.
Prestön må styrkas att afvittring är lagliga skedd, när Enkling eller Enka skall träda i annat gifte, hafva Riksens Ständer väl å ena sidan funnit nödvändigheten af de stadganden, i:sta §. innehaller, att Enkling eller Enka ej får ingå nytt giftermål förr än den aflidna makans arfvingar blifvit afvittrade, oell att, till öfverträdelsers förekommande emot denna Eag, vigsel ej må tillåtas innan afvittringen kari bevisas, men ock å andra sidan antagit, att det af Lagstiftaren nyttjade ordalag, det afvittringen skall vara lagliga skedd , så inycket mindre kan åsyfta, att den Prest, hvilken viger Enkling eller Enka till nytt Giftermål, dessförinnan bör pröfva afvittringens laglighet, som en sådan pröfBihang lill Biki-St. Pret. 1817-181S JC:J* Sam'. A':r 17, ig. Underdåniga. SRrifveiseri liing och utredning hade öfverskrider hans Em« betes befattning och jemväl ofta blifver för honom omöjlig. Riksens Ständer tro Rågens kraf och' ändamål i berörde föreskrift fullkomnadt och vunnet, då Enkling eller Enka för Presten, som förrättar vigseln, med behöriga handlingar -visar, att qvarlåtenskapen efter hans eller hennes aflidna maka är upptecknad och boet emellan den efterlefvande och den dödas arfvingar deladt, utan att Presten behöfver ingå i forsk ning om uppteckningens och delningens laglighet, eller huruvida, på grund af den sistnämnda, hvarje arfvinge utfått hvad honom dervid blifvit tillagdt; äfvensom Riksens Ständer anse, att, i händelse om delningen uppstått tvist, som ej kunnat genom förening bilnggas, Giftermålet och [Vigseln icke böra dymedelst uppehållas och hindras, enär Enklingen eller Enkan hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande ställer godkänd borgen för hvad som omtviscas.
I 1 § 5 mom. böra orden Svenske och inom Sverige boende förändras till Svenska medborgare som bo och vistas inom Sverige; samt tillägget: eller ock författaren ej kunde till svarsmål inför Domstol inställas, aldeles försvinna. I 3 § bör sista föreslagne ordet: Nämnden utgå; enl. anmärkningarne vid 5 §. Förändringen af 4 § 2 mom. öfverflödig. Böterna för Boktryckares eller utgifvares uragtlåtenhet, minskas till 100 rdr och böra ej bero af Domarens pröfning. Förändringen af 4 § :s 3 mom. antaglig, allenast att Dagblad och Veckoskrifter icke särskildt omnämnas. Den i 5 § föreslagne Nämnd eller Jury afstyrkes, såsom ej upfyllande ändamålet, under närvarande Samhällsinrättning. Tillstyrkes att namnsedeln altid finge öpnas, så snart ett instämt mål befunnes af den minsta brottsliga beskaffenhet. Grefve Löwenhjelm, Gastaf, föreslår, jemte de ändringar, som i Kongl. Maj :ts Nådiga Proposition finnas uptagna, ännu följande: 1 :o Grunden för Tryckfrihets Lagen förblifver Constitutionens ordalydelse. 2 .-o Rättas klart uttryck i 3 § :s 1, 2, 3 moment, och straffen skärpes. 3 :o Sättes en Jury på Engelska sättet, att då en skrift icke uttryckeligen utmärker en person, med Ja eller Nej besvara 2ne 1 Memorialet är undertecknat av Bengt Svensson. Dess innehåll är nedskrivet av annan, mer förfaren hand. — Då i fortsättningen till protokollet fogade anföranden inryckas i texten, kommer underskriften att i regel, likasom här, uteslutas. 2 Orden skulle t. o. m. förekomme äro tillskrivna i marginalen. 11 162 Den 5 Juni 1812 frågor. Är käranden i den åklagade skriften utpekad? Är han anfallen till sitt goda namn och rygte? Den Nämnd Utskottet föreslagit förkastas, emedan • Parterna ej böra känna sina Domare, förr än målet är instämdt. 4:o
Förklaringen den 14 Maji 1805 samt öfrige Lagbud, rörande lagfart å fast egendom, dels sökt vederlägga de a£ flere Representanter inom 3:ne af Respective Riks-Stånden och äfven af mig gjorda anmärkningar mot sistberörde Betänkande, samt dels ej till granskning och bedömande upptagit anmärkningarne, förmodligen af det skäl , att dessa senare anmärkningar ej kunnat ens med en sålunda qvalificerad vederläggning, som emot de öfrige af dem blifvit använd, besvaras, har det Höglofliga Ut; Bil. till LagUtskattets Betänkande JJ:ö 94; skottet dock, i motsatts med de premisser det sålunda uppställt , sjelf frånträdt sitt förra tillstyrkande, att utbyta stadgandet i ofvanberörde Kongl. Förklaring, orri åtkomsthandlingars företeende, mot föreskriften i Civil-Lagförslaget, Jorda-Balkens 7 Gap. b att, när lagfart soles, förre egarens åtkomst skall styrkas och i Protokollet tecknas, samt nu i stället föreslagit, att Lagbudet i 1805 års Kongl. Förklaring : att, när lagfart soles, skola de handlingar, sorn styrka förre egarens åtkomst uppvisas samt innehållet deraf korteligen i Lagfarts-protocollet antecknas, skulle bibehållas, utan annan förändring, än det tillägg: kunna icke sådana handlingar företes, må förre egarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas. Enär således Utskottet, i följd af de anmärkningar det dels sökt vederlägga och dels ej i det ytterligare Utlåtandet omförmält, hufvudsakligen frångått och förändrat dess förra tillstyrkande, är det ej af nöden att vid den reservation jag, äfven efter den skedda förändringen, mäste emot Utskottets utlåtande fort-i sätta, uppehålla mig vid den så kallade ve—, derläggningen, utan får jag innehållet af inia motion och den vid förra betänkandet fogade serskilda mening åberopa, samt endast följande dervid tillägga. En begäran af Rikets Högloflige
Ständers Stats-Utffott , affämnadc Nädi-ia » proposition, angående Skante betalningen ä de Patriotiske. Länen, m. m. wälbemälte Utffott, i Memorial of ben 2Z innewarandc yttrat och hemställt; bwarom de Respective Med-Sränden mördsamt och manligen skulle UNdtrrat tasvt supra. S. D. Med Högwördige Preste-Ständet förenade sig Borgare-Ständet'uti det beflut, att till ärenderneS ffyndesgmma expedierande innan Riksdagens nära före» stä» 733 Den 17 April. stående flut, kommer Erpedilions-Mffoltet att biträdaS af de öfrige Utskottens Camellier, hwilka i afla fatt under samma tid njuta det dagtraktamente, som dem blifwit anflagit, eyuru de detzförinnan blifwa, och titt en del redan aro frän allt arbete i de andre Utffotten ledige; Hwilkel wördsamt och manligen ffulle de Respective McdStanden tillkännagifwas. vt ruprg. S. D. Uti Memorial af ben 25 dennes, hade Riksens Högloft. Ständers Stats-Utffott tillkännagifwit, att i hederwarda Bvnde-Etändets anmärkningar öfwer Utskottets Betänkande angående StakS-Reglcringcn, ätffillige tillwitclser blifwit Utffottet gjorde af Riksdagsmannen Uekr Oxelberz jfiZn Carlskoga Bergslag, som föranlatit Utffottet , att litt Riksens Stander hemställa, huruwida det warit tillsiändigt att sälunda bedöma ett med Riksens Ständers företeende auctoriseradt Utffotts göromål. Med instämmande i Högloft.
Jag måste derföre, ehuru jag önskat att Utsk. pä andra skäl än det gjort afslagit den K. propos:n om sjöförsvarets förflyttande till Marstrand, tillstyrka bifall till Utsk:s utlät., sä mycket mer, som jag finner, såväl af den K. propos:n som af chefens och föredragande statsrådets för landtförsvars-depart:tet nu deröfver gjorda förklaringar, att afsiglen, att flytta vestra sjöförsvaret till Marstrand såsom en understation under Carlskrona, ingenting annat kan vara, än att oförmärkt belt och hållet tillintetgöra vår skärgårdseller arméens flotta, hvilken afsigt jag anser, att enhvar fosterlandsvän måste motarbeta, då denna såsom sig visat är vårt nödvändigaste vapen, det som längst uppehållit vår krigiska ära och förenar med sig ett af de skönaste af våra historiska minnen, segren vid Svensksund; stora flollan deremot kan ej på sednare tider uppvisa några sådana, om man ej får räkna deribland, att den en och annan gång skickat sina fartyg ut att kullbyttera på främmande haf. Chefen och föredragande statsrådet för sjödepartementet fäste uppmärksamhet derpå, att vi nu ej lefva under Tordenskjölds förhållanden; jag liar icke annat att tillägga dertill, än: tyvärr! Hr Bruce, Rob. Ed v.: När man hört 2:ne så skickliga personer, som Hr Gripenstedt och Hr Munck af Rosenschöld, som så förträffligt förstå frågan om sjöfart och hvarest flottan skall läggas, och som naturligtvis hafva större kunskaper än chefen för sjöförsvaret, sä kan man väl dock icke neka att det är omöjligt, att hvarje individ kan hafva samma kunskaper i anseende till en flotta som de, hvilka äro chefer derför; det vore detsamma sorn att tala latin för en bonde hvilken blott har läst katechesen ; men se man vill opponera sig för att visa att man kan tala. För min del anhåller jag ödmjukast, alt mitt Ständ ville taga i noga betraktande den uppgift som Hr chefen för sjöförsvars-departrlet lemnat, ty jag anser att det är nödvändigt för en flotta alt vara lill hands, och alt den hellre bör ligga i Marstrand, än i Götheborgs station.
De gå med fötterna öfver de fattiga, och hindra de elända allestäds; sonen och fadren sofva när ena qvinno, med hvilko de ohelga mitt Namn. Och vid all altare slösa de af förpantad kläder, och dricka vin i sins Guds huse af saköre. Nu hafver jag dock förlagt Amoreen för dem, den så hög var som cedreträ, och hans magt såsom eker; och jag förderfvade hans frukt ofvantill, och bans rötter nedantill. Hafver jag ock fört eder utur Egypti land, och ledt eder uti öknene i fyratio år, att I de Amoreers land besitta skullen? Och af edrom barnom uppväckt eder Propheter, och af edrom ynglingom Nazareer? Är det icke så, I Israels barn? säger Herren. Så gåfven I de Nazareer dricka vin, och Prophetomen böden I, och saden: I skolen intet prophetera. Si, jag vill göra ibland eder ett gnisslande, såsom en vagn full af kärfvar gnisslar; Att den der rask är, skall icke kunna undfly, ej heller den starke något förmå, och den mägtige skall icke kunna undsätta sitt lif; Och de bågaskyttar skola icke bestå; och den der rask är till att löpa, skall icke undlöpa; och den der rider, skall icke rädda sitt lit; Och den der aldramanligast är ibland de starka, måste i den tiden nakot undfly, säger Herren. Hörer hvad Herren med eder talar, I Israels barn, nämliga med alla de slägter, som jag utur Egypti land fört hafver, och sade: Utaf alla slägter på jordene hafver jag upptagit eder allena; derföre vill jag ock hemsöka eder uti alla edra missgerningar. Kunna ock två vandra tillhopa, utan de draga öfverens med hvarannan? Ryter ock ett lejon i skogenom, utan det hafver rof? Ropar ock ett ungt lejon utu sine kulo, utan det något fångit hafver? Kommer ock någor fogel i snarona på jordene, der ingen foglafångare är? Tager man ock snarona upp af jordene, den ännu intet fångit hafver?
Han hade träffat honom på Skeppsbron och sagt honom, att det nu vore tid att skrifva igen; gick derefter till hans herberge, men värdinnan svarade först att han sof, sedan att han var sjuk, slutligen »att han vill råka eder på Bron; hvilket intet skedde»; andra dagen gick han åter till hans logemente och fick se honom igenom fönstret, men värdinnan sade, att han ej var hemma, utan det var hennes gäster, som Prilwitz hade sett genom fönstret; »och som han trodde att Lars Johansson ville göra något allena, gick han bort och gjorde ock något för sig». Tillfrågad af Croningh, hvarföre han så suspecte velat vara ensam, svarade den anklagade, att han intet var påklädd. Ransakningen slöts med att Lucidor företedde de skrifter, der han först begagnat sin signatur och ej utsatt alla titlar, samt att kapten Fårbus, densamme, som han bistått vid translaterandet, bevittnade att Lucidor sagt sig vara olycklig, såsom misstänkt för att hafva blifvit bestucken, samt att han villfarit hans begäran att gå upp till Konrad Gyllenstjerna och tala godt för honom. Det var förgäfves. Den olycklige fick sitta qvar i sitt fängelse. Pratet och sqvallret hade nu gått ut öfver staden genom hundratals munnar; kanske de kungliga personerna sjelfva, som varit med på bröllopet, deltogo deri, åtminstone kan man tro enkedrottningens karakter om något sådant. Landshöfdingens vrede uppflammade än mera, och han tog ett steg, som måste hafva den anklagades fällande till följd. Den 15. december kom han sjelf in i rätten, utropande, »att han håller Johansson för en kalumniant och äretjuf, helst som han vetat af någon handel, som mellan honom och grefve Douglas skall vara förelupen, begärandes att han, Lars Johansson, må på det högsta blifva afstraffad». För öfrigt upptogs dagen med att afhöra vittnen, som intet stort kunde meddela. Bergh fick beskrifva huru han lemnat rimmen till brudgummens page, men nekade sig hafva läst dem, förrän de presenterades. Croningh frågade, hvad som menades med slutallusionen på duellen.