Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som af berörde tillgångar endast 25,176 R:dr B:ko eller 37,764 R:dr R:mt finnas uppförda å Rikets stat, hvaremot återstoden för närvarande utgår från åtskilliga under Kollegii förvaltning ställda kassor och särskilda medel, blefve. i händelse dessa kassor och fonder från utgifter i berörde hänseende befriades, hvarom Rikets Ständers sednast församlade Revisorer gjort framställning och hvilket jag äfven för min del vågar understödja, ett särskildt anslag dessutom nödigt till belopp af 40,986 R:dr Runt, hvarom jag, vid genomgåendet af de särskilda anslagen på Hufvud-titeln, i underdånighet anhåller få vidare mig yttra. För den nya likasom för den nu gällande löne-statens tillämpning är jemväl af nöden att Kamereraren vid f. d. Underhålls-afdelningens Kammar-kontor, Krigs-kommissarien Axel Obitz, som sedan den 6 November 1849 åtnjuter lön på Kollegii indragnings-slat, och Revisorn i f. d. Artilleri-kammar-kontoret Danild Edvard Pettersson, hvilken väl tillhörer Kollegii tjenstgörande personal, men sedan den 4 Maj 1853 för sjukdom åtnjutit tjenstledighet, varda med innehafvande löner, den förre till belopp af 1,314 R.dr B:ko eller 1,971 R:dr R:mt och den sednare med 876 R.dr B:ko eller 1,314 R:dr R:mt, på allmänna Indragnings-staten förflyttade » »I sammanhang med aflöningens reglering för Krigs-Kollegium förekommer utredningsfråganom lönereglering för Utredningsförräds-personalen, hvilken på Krigs—Kollegii stat Ffi,r^den. är uppförd.
— Oell liar Utskottet upplysningsvis skolat tillägga att, af den Spannmål sorn frampå sommaren från KronoMagazinen ullemnades, en betydlig del utgjordes af sädane poster, som redan under vintern blifvit försålda emot då gängse pris, men hvilka, enligt köparnes yttrade åstundan, emot vissa vilkor, fått i Magazinen qvarligga. I afseende på dessa försäljningar har Utskottet trott sig böra vidröra tvenne omständigheter, dem Utskottet funnit i förvaltnings-hänseende förtjena närmare uppmärksamhet. Den första angår tidpunkten då försäljningarne inställdes eller frågan ora icke denna åtgärd bordt, förr än som skedde, vidtagasoch således de under Junii månad 1826 i Skaraborgs och Östergöthlands Län genom LänsStyrelserna verkställda försäljningar af Magazins-behållningar, hvilka utfallit mindre förmånligt för Inrättningen , på sätt här nedanföre vidare omförmäles, kunnat inställas. Enligt hvad de till UtredningsStyrelsen, tinder loppet af år 1826, från LänsStyrelserna inkomna rapporter om årsväxten innehålla, var ännu vid slutet af Maj och början af Junii månader nämnde år, ingen anledning att befara den sedermera inträffade missvexten. Omkring medlet af Junii yttrades väl från ett och annat Län farhåga, att en ulhållande torrka torde förderfva de förut ej missgynnande utsigterna och här i Stockholm höjdes och sänktes Börsprisen å Spannemål och Bränvin, allt efter som de för dagen utgifna olika rykten vunno mer eller mindre trovärdighet, Då denna osäkerhet medförde en starkare efter - Betänkan den, N:o 208. 325 frågan af Spannemåls-artiklar oell, i följd deraf, å Magazinslnrättningens behållningar gjordes förmånliga anbud, ansåg UtredningsStyrelsen sig böra begagna denna den första gynnande conjunctur sedan dess verksamhet vidtog , och fortfor med försäljningen till omkring medlet af Junii månad.
St. af Sådant låta hänföra sig att gå på en annan väg än giundlagen föreskrifver. Man säger, att Hr Åkermans motion icke innefattar förslag till en grundlagsändring; den åsyftar likväl hvad mera är, den föranleder en förändrad organisation för sådana förslags bearbetning, hvilken, efter hvad grundlagen på mångfaldiga ställen derom bestämmer, icke tillhör någon annan myndighet i landet, än Const.Utsk. Hr Gr. o. Landtm, har ansett sig, på grund af 34 § 2 mom. Riksd.Ordn., kunna göra propos. på remiss af denna motion till Const.Utsk. Det återstår således för mig ingen annan utväg, än att genom votering få utrönt, först hvad R. o. Ad. beslutar i frågan om remiss bör ske och sedan i frågan om hvart 344 Den 14 Mars. remitteres skall, såvida nemi. R. o. Ad. skulle säga ja till den första frågan. Jag anser nemi. frågan i sådan händelse såsom ett önskningsmål böra remitteras till Kkon.Utsk. Deremot kail jag icke instämma mj:d Gr. Anckarsvärd, att Const.Utsk. skulle, om frågan dit remitterades, derigenom anse sig förpligtadt alt nedlägga allt arbete med att sammanjemka de gemensamma tankarne, och helt enkelt inkomma med förslag till en und. anhållan om en comités tillsättande, utan tvertom tror jag, att om Utsk:s ledamöter förstå grundlagen, skola de finna, att del är deras ovillkorliga skyldighet att Ininga sitt arbete till slut, helst efter 36 § 2 mom. Reg.F., ett förslag skall hvila till nästa riksdag sedan det en gång i Utsk. blifvit uppgjordU Gr. Horn: Jag har fått en förebråelse af en talare här midt emot, derföre att i mitt förra yttrande icke skulle finnas någon mening. Jag är skyldig att tro, det flere af R. o. Ad:s ledamöter skola dela en sådan åsigt, då den utgår från en person, som visserligen är känd för uppfattning af allmänna frågor.
Men det torde icke behöfva bevisas, att vinstmedlens reserverande i Banken under en längre tidrymd, ehuru ett kraftigt medel att betrygga Bankens egen säkerhet, deremot, genom förminskning af landets rörelse-kapital, just då penninge-ställningen snarare behöfde upphjelpas än underkastas en ytterligare tryckning, skulle verka skadligt Banko.Utskottets Utlåtande M il. $ skadligt på allmänna rörelsen, och sålunda utöfva ett särdeles menligt inflytande på landets hela näringsliv l betraktande häraf anser Utskottet 4:o ett stadgande om Banko-vinstens framtida användande under alia förhållanden i den af Herr Lefrén angifna syltning icke lämpligen kunna elier böra meddelas. Derest åter, vid bedömande af Herr Lefréns motion, frågan, såsom Utskottet anser, inskränkes till den redan upplupna Banko-vinsten, eller den Öfver hvilken Rikets nu församlade Ständer endast kunna förordna, sä vida icke en af de hufvudgrunder skall rubbas, hvarpå Bankens närvarande organisation hvilar, eller att Rikets Ständer vid hvarje riksdag tillkommer att disponera den vinst, som från föregående riksmöte å Bankens rörelse uppstått, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att Herr Lefréns motion i väsendtlig mån öfverensstämmer med Kon°l - ® Maj:is ofvanberörde nådiga Proposition, enär i denna föreslås, att större delen of den nu behållna vinsten måtte användas till inköp af sådana Svenska Statens räntebärande, i utländskt mynt ställda och på den utländska penninge-marknaden gångbara obligationer, hvilka när som helst kunna lill metel Isk valuta realiseras.
Sl:r bifallet, och, i följd deraf, S B. 24 i 35o Slats-U tskottets ett årligt Anslag af 7000 R:dr för Hästafvelns förbättrande kommer att utgå, äfvensom Ottenby Kungsgård till Stuteri-anläggning får användas, enär det derå nu varande Arrende upphör, så uppstår naturligtvis dea fråga, hvarest medel skola tagas, så väl till första uppsättandet af berörde Stuteri, som af de för flera Provinser i landet högst behöfliga Landt-Beskällare. Och derest utaf förenämnde, i afseende på ändamålet, allt för knappa anslag både inköp och underhåll borde bekostas, skulle härigenom en sådan långsamhet åstadkommas vid den åsyftade hästafvels-förbältringen, att den samma knappast biefve synbar; hvadan motionären uppgifvit en utväg, hvarigenom han tror, att det erforderliga Capitalet kunde erhållas. Uti PLiksgäldsContoiret finnes insatt den såkallade UingstmedelsCassan utgörande R:dr 37,008: 35. 3.; och för denna Summa skall RiksgrsContoiret till KrigsCollegium betala 5 procents årlig ränta, hvaraf åtskilige utgifter för hästafveln bestridas. Och föreslår altså Motionären, att till första uppsättandet af de genast behöflige Landtbeskallare, äfvensom af Ottenby Stuteri, enär det kommer att upprättas, medel, i mån af behofvet, utur nämnde Cassa måtte få lånas, emot skyldighet, att, när tillgångar dertill kunde finnas, återgälda Capitalet, men att för de lånta summorne, intilldess de voro till fullo betalde, till K. KrigsColIegium erlägga samma ränta, som nämnde Collegium derföre af RiksgäldsContoiret nu erhåller. Hvad nu först angår den så kallade f. d. Allmänna HingstMedelsCassan, på hvilken Motionären gifvit an - Betänk and en, Nio 377.
Allt tyder på en glad afton, och att bakom glädjen finns en allvarlig mening med det hela, nämligen nödens lindrande, bör ju än mer mana föräldrar, som ha råd att offra en 50-öring, till att talrikt möta med sina lyckligare lottade små vid festen för armodets barn. Teater och musik. Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Kongl. operan sjunger nu på sista versen, som det heter. Om måndag stängas dess portar för alltid. Vid detta tillfälle uppföres, såsom vi förut meddelat, » Den bergtagna » med grefvinnan Mathilda Taube, f. Grabow, i titelpartiet. Till slut gifves Frans Hedbergs tillfällighetsstycke » Sånggudinnornas afsked », hvilket stycke första gången uppfördes i onsdags samt äfven gifves i dag och om söndag. I måndags tog fru-Sigrid Arnoldson-Fischhof afsked af hufvudstaden med ett fjärde uppträdande som Lakmé. Ä t sitt minnesvärda gästspel i vår k. opera gaf den framstående konstnärinnan en afslutniog, som på det högsta hedrar henne. H o n afstod nämligen sitt betydliga honorar för aftonen till delning mellan k. operans köroch balettpersonals enskilda kassor samt Stockholms provisoriska ångkök. I tisdags gafs » Trollflöjten)), i onsdags » Regementets dotter », i hvilka båda operor fru Östberg hade tillfälle glänsa med sin eminenta sångkonst. I afton gifves » Faust » och i morgon symfonikonsert med uteslutande svenska kompositioner. henne att lära, o c h s o m hon måste hinna med, innan han for. Så lät han henne med svartkrita rita sin äldsta lilla flicka efter ett porträtt. De första dagarne hade hon gråtit mycket; det var s o m o m saknaden med ens återvann sin styrka. Undanskjutande ritbrädet, reste hon sig från sin plats vid det stora gafvelfönstret i den forna barnkammaren som målaren nu utvalt till arbetsplats åt dem båda, o c h gick in till sin man, där han satt i sitt af tobaksrök fyllda ram.
Detta förslag innefattade de indelte truppernes ställande på ständig vakans och försvarets byggande på en fullständig och, i enlighet med behofvet, tillräckligt öfvad nationalbeväpning, i förening med en mindre, ständigt tjenstgörande, stam: allt mot en sammanräknad kostnad, som betydligt understeg utgifterne för det närvar:de landtförsvaret, men icke dessmindre medförde en rättvis lindring i rustoch rolerings-tungan samt af behofvet påkallade förbättrade lönevilkor för befäl och trupp. Alt detta förslag, såsom alldeles nytt till sina grunder och dessutom ingripande i många enskildta interessen, skingrande den nimbus, hvarmed man lyckats omgifva indelningsverket samt slutligen upgjordt och afgifvet af enskild man, skulle erhålla ett stort motstånd, derpå var jag på förhand beredd. Att förslaget följaktligen vid 1848 års riksdag, oaktadt endast lösliga anmärkn:r kunde göras mot detsamma, blef undertryckt och ej ens den begäran bifallen, hvartill jag då inskränkte mig, nemligen: att förslaget af en serskildt, af kunnige män sammansatt komitée, måtte blifva pröfvadt och utlåt, deröfver vid iunevar:de riksdag lill R.St. afgifvet, förvånade mig således icke. Men deraf följer ingalunda något medgifvande af mig, att de åsigter, hvarefter mitt förenämnde ”Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret” är uppgjordt, äro origiiga, eller att de icke äro desamma i dag som tillförene. Tvertom äro de i allo oförändrade; och jag hyser dessutom den grundade förhoppning, att om den tid annu icke är kommen, då dessa åsigter så allmänt delas, att de kunna göra sig gällande — hvilket jag likväl hoppas — så skall den icke länge uteblifva.
Jag kan ej begripa, huru det kan förnekas, att coursen , då den är i33 sk., icke är öfver pari, när realisationsgrunden är 128 sk. Med samma skäl kunde man, om coursen vore 123 sk., säga, att den ej vore under pari. ”Då närvar, silfverfond,” säger reservanten vidare, ”understiger proportionen såsom 1 : 2-§, så måste deraf följa, att en ökad silfverfond, för hvilken sedlar efter denna proportion utgifvas, skall stärka realisationsfonden.” Ja, den stärker realisationsfonden, men icke realisationen, och skall deremot förderfva realisationen och landet; ty myckenheten af mynt, det må vara aldrig så reelt, skall, så snart den tillkommer annorlunda än i följd af produetionen och industriens förökande, förstöra myntvärdet. Jag liar förr åberopat exemplet af Spanien och Portugal, hvilka länder förstördes genom det guld och silfver, som dit inkom från Amerika; och jag påstår, att om de s. k. Guadeloupeska medlen blifvit insatta i Banken och sedlar i samma förhållande blifvit utgifna, hade det varit en stor riksolycka. En värd ledamot har talat om plethora eller öfverflöd af blod i kroppen. Jag ber att få hålla mig vid denna liknelse, efter den något närmare rörer mig. All hlod gifver icke styrka, utan endast det blod, som på naturligt sätt alstras. Man har ett sätt att intappa blod från ett djur i ett annat; men detta blod, långt ifrån alt stärka, dödar dem, i hvilka det iutappas. På samma sätt skulle det mynt, som ej på naturlig väg tillkommer, förqväfva industrien. Dess* 76 Den 3 Petru ari f. m. utom är det icke allt öfverflöd af vätskor, sorn är helsosamt; och den massa af mynt, som genom ett statslån skulle inkomma, vore af samma egenskap som vätskorna i vattsoten, och skulle således verka förstörande. Vidare säger den värde reservanten: "Mer än ett sekels erfarenhet bevisar, att icke realisation bidrager till räntefotens nedsättande.
E n husmoder föreställer sig, att hon blott vill lära sin tjänarinna ordning, då hon, just den morgon hennes man gifvit henne själf en kraftfull föreläsning om sättet att sköta en hushållskassa, ropar åt jungfrun, att hon » blir riktigt sjuk af hennes oerhörda, afskyvärda slarf! A l l a dörrar på vid gafvel och damtrasan på divansbordet som det enda minnet af en väl utförd städning! » Och jungfrun inbillar sig kanske, då hon fått denna lilla underrättelse till lifs, att det 33 bara är i förmaket, som det ligger oväder i luften i dag — • och att det inte alls är någon åska i köksspisen. Och den lilla näpna frun, som svassar omkring i sitt koketta hushållsförkläde och lagar efterrätter, som genom en egendomlig skickelsernas gång alltid hamna hos portvaktens barn, var säker om, att hon inbillar sig hjälpa grundligt till med sysslorna, som hon också lofvade, då hon stadde sin tjänsteande. D e n s a m m a, som å sin sida inbillar sig ha fått salig fader J o b s tålamod till arf och ägo, då hon nöjer sig med att slänga » fruns välsignade efterrättsjobb » ur vägen så ofta och så kraftigt, som omständigheterna tillåta. Och den där frun, som på bjudningar och visiter med allvarlig och grubblande min talar om, att hon ger sina tjänare allt, allt, som de möjligen kunna fordra, och ändock äro de aldrig nöjda — det är tidsandans fel, påstår hon! — till och med hon är ett offer för själfbedrägeriet. T y det är mycket troligt, att hon aldrig kommit att tänka på att ge dem ens en gnista af den öfverseende kärlek, som dock är en af de första plikterna mot våra medmänniskor — om ock en af de först glömda. » K ä r l e k! » ropar säkert mången. » Skulle j a g ge kärlek åt den kippskodda varelse, som knackar sönder mitt porslin, bränner vid min välling och gömmer en gardist i mitt k ö k s - skåp! » » Kärlek! » ropar k a n s k e med ännu större förvåning den kippskodda varelsen.
Ladugärdarne, hwilka lägenheter fran urminne» rider Kronan tillhört, och hwilka» wärdén och afkastning i framtiden ännu kunna blifva högre än som för vesta lägenheter Nu kan paräknas, men hwilka äler alldeles skulle gä förlorade, sm berörde lägenheter ifrän Kronan för alltid abaliensrades, ty har Kongl. Majit icke kunnat bifalla Riksens Ständers underdäniga Förslag, akt KungSvch Kungs-Ladugärvarne skulle, efter den tid nuwarande Arrende-Contratter till äNdagä, uppä Auiiion till Skatte försäljas, utan i Nldec förördnat, att äganderätten deraf alltid skall ät Kronan färwaras, hvilket Kongl» Mch-t yck i Räder ansett instämma med 77 §. uti Regeringsformen, som stadgat, att KuNgS» vch Kungs-Ladugärdar med siere Kronan tillhörigs lägenheter skola förvaltaefter de grundet Riksens Ständer derom föreskrifva, mett hvilken förvaltning skulle upphöra, dm de pä Auction till full ägande rätt ät enstkildte skulle försäljas» Avid ett sädant förhällande och dä Riksens Ständer derwid sista Riksdag icke föreskrifwit nägon annan gtUud för framtida Hushällnittgen Med Kungsgärdarne, will Kongl. Majlt, till följe af ofwanberörbe y^ide Z. af Regeringsformen, och dä förwattl inqsgrunderNeS bestämmande ovilkorligen Riksens Ständer ensamme tillhöra, till Rikets nu församlade Ständer hafva öfwerlemnat huruwida några nya grunder för framtida hushållningen med Kungs, och Kungs-Ladugärdarne efter nu varande arrén - 128 Dell Z Sept. arrendens flut, böra mst kas, samt att i sadant fall desamma förcskrifwa ellet ock, om Kongl. Majrs Nådiga Kungörelse af den 17 December 1799, angående hwad som tvid Kutigggäcdars bortarrenderande bör iakttagas, äfwen hädanefter mä fä tjena till efterrättelse.
Äfven nu hölls syn o c h uttrycktes förundran; man var nedlåtande, m e n på samma gång tacksam Vid åhörandet af alla d e s 3 a fraser, hvilkas värde för upplysningar o m släktingens nutida lefnadssätt han alltför väl känner, står det för h o n o m, hur o c h vanor. Kristin var beredvillig att stå till tjänst hans hustru skyggade för denna kvinnas talesvall. samt smickrad öfver den öfverensstämmelse i åsikter H a n känner själf något liknande i denna stund, då h o n mötte. När det led på tiden, började h o n d o c k det mest ömtåliga i hans väsen ligger blottadt, då finna det mindre trefligt att ha ett par granskande han spänt sin själs finaste strängar till sång. Vore fruntimmer inpå sig. H o n var inte van vid det n u denna förnimmelse o m sårbarhet så medveten, att för tiden. N e j, bättre då att ha en död fru, o m den nåddes af reflexionen, skulle den skyddas af denna också var litet konstig. hans förnuft eller tryckas tillbaka såsom svaghet. Nu däremot är den ej rustad till motvärn. Om hans verksamhet naturgick nu hemåt. Tankarna sysslade åter fritt m e d ligtvis! Och fru T o m s o n önskar vara angenäm nu. dikten; det var så många nya idéer som växte upp, H o n har läst hans senaste publikation o c h funnit o c h hvilka han längtade att få kasta n e d på pappeden underhållande. Men hon går längre, h o n börret, innan de förflyktigades, o c h så många andra, jar tala o m den nästa o c k s å: » Hoppas, att den blir som redan stodo där, hvilka han önskade granska färdig snart? Han håller naturligtvis på m e d något o c h utarbeta. H a n hade egentligen ett par ärenden nu ?&gt; att uträtta i staden, men de fingo vara — arbetet Doktor Ryding jakade kort, sökande ett annat framför allt! Hans skatt, s o m ingen vet till. DVÄRGALÅT. SKISS F Ö R IDUN AF Å Hofjuvelerare » Ack, så intressant! Han skall ö k a sin ryktbarhet. Pengar o c h rykte hafva ej med hans skapelse att skaffa.
Någon gång, när han känner det kusligare än vanligt att literaturen är så » besmittad », så kan han visserligen klaga öfver att det som är hyggligt år så tråkigt, det pikanta så ofta maskstunget (V. L. 87, n: o 173), att anständiga böcker gemenligen äro tråkiga medan de roliga och qvicka böckerna äro oanständiga (Postt. Ja, stackars C. D. W. » hvarför är den goda dum, hvarför är den kloka ond, hvar-för är allt en trasa? » frågade törnrosskalden på en tid, då ingen naturalism ännu förargat väktarne i vårt land. Någon enda gång — tyvärr väl sällan — kan formen i en ung mans prosa gifva honom ett litet nöje, såsom då han får göra citat af Levertin — (» för löje egna sig förträffligt hans skapelser » — Postt. 85) — eller får täfla med Bud-kaflen i att grina åt Ola Hanssons tillkrånglade idiom. Som ett motgift intager han då styrkande droppar från utlandet. Historiska och teologiska arbeten berömmer han ibland med värme, det kan till och med hända att han får syn på en roman sådan som Daniele Cortis, en författare som Salvatore Farina — föga påaktad numera af sina landsmän — att han får tillfälle att lagerkrona tronskalden Ten-nyson, som han finner odödlig. Någon gång har han tyvärr funnit äfven utländska författare hörande till den besmittade skolan, men då är det alltid angenämt att kunna påpeka de obetydliga förtjensterna, de stora felen i en italiensk roman, som få eller ingen hemma haft bildning nog att läsa och som aldrig torde bli öfversatt till vårt språk, eller att i tid varna vår ännu oförderfvade publik från att läsa de mindre moraliska fransmännen. Hos dem ser herr W. (har åtminstone sett) likväl en del förtjenster. Jämför jag hans kritik om Emil Zolas Germinal (Posttidn. 1885) med hans dito af Hemsöborna af Strindberg (V. L. ), så finner jag att han visserligen med välbehag framhåller den » smuts » han funnit i båda dessa böcker, allt det råa, grofVa i deras innehåll.
Hlagts under deil 19 duni 1835 färom utfärdade Kädiga Kuugörel86, fvilken lmkviulsakligen uti sfgifterne8 körliöjda, efter psrinepvmden oell red8kspen8 mer elle,' mindre 8smmsn8stts 1l68listfenliet Oeisknsde, felopp samt KkiilningxFr/urnA u// /!. »5c. ?/oc. 1<?^0. r 3a,«/. / d/t/. /F // //. 1 2 ^o/rZl. 7V.-o Z2. ticleris inskränkning frän 8 till 6 mänader af äret, utviker frän dittills gällande författning i Linnet. tinder noggrant agtgifvande pä verkningarne af rlessa förändrade stacl ganden, kar lvongl. Vlaj:t likväl erlärit, att lrvarken nägon väsendtlig minskning i tillverknings-^vantiteten eller förhöjning i priset ä bränvin deraf klif vi!, en följcl, oell Kongl. Naj:t, sorn fortfarande lieser den öfvertygelse, att minskad tillgäng oelr lrögt pris pa bränvin l>ör klifva ett af de verksam mäste niedlen till fylleriets lräininande, ser 8ig derföre körairläten att a nvo fästa Ilikets 8tänder8 uppmärksamket pä detta vigtiga ämne, lrvartill Kongl. Vaj:t dessutorn funnit en serskild anledning uti de upplysningar oelr vltlanden angäende följderne af kiänvinets rrrisskruk, jenite de iräraf föranle<l<le förslag till förnyade föreskrifter rörande kränvins-ki tinningen, sorn al'(lornmittera, le för la t t ig värds-anstal terne i Iliket klifvit, uti deras genom trycket ullnrängjorda uirderdäniga ketänkande, afgifne.
Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.uldr. från Presteoch BondeSt:n af d. 20 och 21 samt från BorgareSt. af d. 20, 21 och 22 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 12 f. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Söndagen den 24 Augusti 1851. Plenum kl. 7 e. m. Justerades 9 prot.utdr. för gårdagens plenum samt nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R. Sfs underd. skrifvelser till K. M. N:o 203, angide dels bestämmande af ersättning åt Nämndemän och Fjerdingsman för biträde vid åtskilliga extra förrättningar, dels ock förhöjning i de, såsom traktamente åt dem i nu gällande Expeditionstaxa och Resereglemente bestämde belopp; N:o 204, ang:de ändring af allmänna lagens föreskrift om revisionsskilling; och N:o 203, ang:de af K. M. i nåder föreslagen ändring i vissa delar af Kongl. Förordn. d. 13 Juli 181S, ronde inteckning i fast egendom. Äfvenledes justerades följande från Exped.Utsk. inkomne förslag till §§ i Riksdagsbeslutet: N:o 30, ang:de bränvinsbränningen och dess beskattning; samt N:o 32, ang:de ändring i 1 § 1 morn., 30 kap. R.B. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 22 och 23 dennes på bordet lagda betänk. N:o 57, i anledn. af väckt motion, ang:de uphörande af den Akademiska jurisdiktionen. 390 Den 24 Augusti. Frih. Cederström, Rud.: Vid sistl. riksdag förekom en motion i samma ämne, ehuru likväl icke så vidsträckt som den nu förevar:de; man begärde då att den akademiska jurisdiktionen måtte uphäfvas, eller, derest sådant skulle anses alltför vådligt, en förliknings-domstol inrättas för den egentliga akademiska personalens räkning.