Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd av Vår faderliga omtanke, som utgör grunden för Vårt tänkesätt mot alla undersåtar och särskilt i anseende till de i Norge timade förändringarna vill Vi genast öppna möjligheten till delaktighet av de fördelar som de båda rikenas förening skall medföra. Vi har därför beslutat att all slags spannmål, antingen den är svensk eller i nederlag liggande liksom jordfrukter av alla slag får obehindrat utföras till norska hamnar. En lika förmån är att förvänta för den spannmål som införes till de av svenska trupper där besatta orter. Stockholms slott den 29 augusti 1814 GYLLENBORG, ROSENBLAD, FLEMING, LAGERBRING. Kungörelse om tillåtelse till brännvinsbränning. Stockholms slott den 14 september 1814. Då skörden blivit god är Vi betänkte på att tillåta Våra trogna undersåtar tillverkningsfrihet i anseende till husbehovsbränning, vilken genom författningarna är medgiven, men som genom de föregående årens felslagna årsväxt Vi nödgats dels förbjuda och dels inskränka. Då Vi ännu inte vet den exakta avkastningen bör Vi inte medgiva tillverkningen för längre tid än detta år. Från och med 15 oktober till årets slut är det alltså tillåtet att husbehovsbränna. Stockholms slott den 14 september 1814. CARL. Cirkulärbrev till samtliga befallningshavare angående, vad till verkställigheten av den, rörande brännvinsbränningen, under den 9 oktober 1812 utgivna författning, bör iakttagas. Stockholm den 27 september 1814. På frågan om rätta tydningen av förordningen av den 4 november 1812 rörande brännvinsbränning förklaras att de som inte har tillåtelse att bränna ej heller skall ha redskap även om de är förseglade. Dock skall inte den som vid tidigare tillåtelser förvärvat redskap och nu inte kunnat avyttra dem dömas om redskapen har rätt rymd och förseglingen är obruten. Stockholm den 27 september 1814. O E LAGERHEIM. Kungörelse angående anstånd till innevarande års slut, med försäljning av den i Kongl Maj: ts Påbud av den 14 juli förra året omförmälde brännvinsredskap. Stockholm den 27 september 1814.
Varder under påstående Riksdag, i den ordning 82 §. Regerings-Formen föreskrifver, någon sådan ändring uti Grundlagarne antagen, som gör en derefter lämpad råt-' telse uti ordalagen af Riddarhus - Ordningen nödvändig, bör RiddarhusUtskottet sjelfmant till Ridderskapet och Adeln inkomma med förslag till dylik rättelse. Yppas eljest eller innan sistnämnde ändringar i RiddarhusOrdningen blifva stadfästade, någon stridighet emellan Grundla - 302 Den 18 sfugnsli e. m. garne och RiddarhusOrdningen , iakttages hvad sorn i 12 §. RiksdagsOrdningen stadgas. §• 5i. Sedan Kongl. Mnj:t på Rikssalen åtskiljdt Riksens Ständer, och deni hemförlofvatj samt LandtMarskalken derefter på Riddarhuset afsl utåt Ridderskapets och Adelns sammankomster, eflemnar LandtMarskalken stafven till den efter Matrikeln äldste närvarande Ledamoten, hvilken med 6 Deputerade af Ridderskapet och Adeln, genast uppträder till Kongl. Maj;t för att LandtMarskalks* stafven i underdånighet återlemna, och må sedermera någon sammankomst för Ridderskapet och Adeln den Riksdagen ej åga rum. Likväl må de då ojusterade PleniProtocoi1* rne inför RiddarhusDi rectionen justeras. Svarar mot 55 §• Den Ig Augusti e. m, 303 Stadga / , 1 till ordnings vinnande vid Höglofl. Ridderskapets och Adelns sammankomster m. in. stadfästad den 1823. 1) Den som stannar på gången, sedan LandtMarskalkefi öppnat Plenum, och ej då ge. nast sin Bänk intager eller sedermera finnes på gången stående, erlägge Trettiotvå skillmgar. 2) För den som talar till Protocollet, upplåser Dictamen eller Memorial från annan an egen Bänk, vare lika afgift. 3)
N:o 127, i anledning af väckt motion, om upphörande af det så kallade Viaticum eller Djeknegången inom Vesteroch Norrbottens Län; N:o 128, i anledning af vackt motion, om inrättande af en ångbåtsfart-emellan Gottland och Öland; N:o 129, i anledning af väckt fråga, om förbud emot försäljning af Lottsedlar lill utländska Lotterier; Och skulle frågan om serskild afgift eller bevillning, vid försäljningen af utländska Lottsedlar, till Bevillnings-Vt kottet remitteras; N:o i3o, i anledning af vackt motion, om utfärdande af en; Författning, lill förekommande af olyckshändelser vid ångbåtsfarU S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, JNT;o i3i, förslag till jemkning uti Riks-Ståndens beslut, i hagan om enskilda Theatrars inrättande, om censur å Theater-styckcn samt om upphörande af de afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-Capdiets Pensions-Cassor, som för representationer i Xandsorterne erläggas. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Stats-Vt kottets Utlåtande, Nto 278, dels i anledning af Kongl Majtts Nådiga Proposition, angående grunderne för markegångs-prisens bestämmande, räntepersedlarnes omsättning och förenkling, indelta räntors och tionde-anslags återingående till Kronan samt andre med grundskatternes utgörande, gemen - 4S Trot. Xttdr. den 30 Oct. 1834- n skap egande ämnen, och dels i anledning af flere i samma frågor väckta motioner. S. D, Föredrogs å nyo och bifölls Slats-Vtskottets Utlåtande, N:o 2^4> 1 anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, angående åtskilliga omständigheter i afseende på levereringen och förvaltningen af Kronans span målsräntor. Den 20 Oct. i S34* Från Högloflige Riddf.rskapet och Adeln. S. D.
Hr Gr. von Platen har yttrat att han är lika fullt öfvertygad om sina åsigters riktighet, som jag är öfvertygad om mina, och att hans egenkärlek är lika med min; i så fall får jag lyckönska Hr Gr:n till att vara så litet egenkär som någon minister kan vara. Jag ber att med några ytterligare ord få visa riktigheten af de anmärkningar, jag har framställt. Jag har nyss förklarat, hvilken del af flottan, som står i samband med landtförsvaret. Hr Gr. von Platen har i motsats mot mig ansett, att det är en vida större del, att vi behöfva flytande artilleri, som följer arméens flanker, beskjuter fiendens leder, uppkastar skansar och verkställer andra dylika i »grunderna» omnämnda idrotter; men jag skall utbedja mig att få söka visa att all denna skärgårdsartilleriets förmenta verksamhet aldrig kan komma att tagas i anspråk. En 8vensk måste alltid utgå från den synpunkten, att hufvudstaden icke under något vilkor får falla i fiendens hand; då behöfves naturligtvis icke något försvar i den innanför hufvudstaden liggande Mälaren. Men äfven om jag skulle kunna tänka mig att Stockholm fallit, och att vi draga oss tillbaka långs med Mälaren, så vet jag dock icke mer än några högst få ställen, der ett flytande artilleri möjligtvis skulle göra någon liten skada åt den fiendtligt anrvckande inkräktaren. Att endast för dessa få punkter, hvilka en fiende med lätthet kan omkringgå, enkom skapa ett flytande artilleri, anser jag icke vara skäl. Detta under antagande att fienden i Mälaren icke infört någon bepansrad flotta. Men har Waxholm blifvit nedskjuta och fienden sjövägen framträngt till Stockholm i afsigt att fortsätta inkräktningen, skall han sannolikt i Mälaren införa en pansarflott; så stark vi ingalunda skola kunna blifva herrar öfver dett.. Den S November. *7 vatten med de 20 pansarbåtar, Gr. v. Platen föreslagit.
Adelns Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. ' Carl. Fr. Ortman. På Vällofl. Borgare-StånPa Hedv. Bonde-StåndetsLedmöters dets Ledamöters vägnar vägnar And. Fredin. Nils Mansson. M. M. Rosbeck. Uppläst lios samteliga Rilks - Ständen d. 8 Juni, Vördsamt Memorial! I från Vällofl. Borgare - Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottet blifvit reifiitteradt ett Memorial af Herr Commerce - Rådet B. Santesson, så lydande: ”Genom ett år 1811 till Herrar Landshöfdingar aflåtet Cireulaire-Bref är 3 9 6 Den 8 Juni, är det dem uppdraget, att för hvarje vecka eller månad till Regeringen inberätta, ej allenast om märkliga händelser inträffat uti den Physiska och Moraliska vei Idert, titan äfven otn folkets tänkesätt m. m. och i följe deraf hafva Magistrater och 3tronofogdar blifvit af vederbörande Herrar Lands, liöfdingar anbefallte, att till sådana veckorapporte'- lemna nödiga materialier, hvilken skyldighet uti samteliga lan af dem ännu måste uppfyllas. O m tiden fordrade sadan åtgärd, då den vidfoga, lärer nu mera hvarje redlig och rättsinnad Medborgare vara öfvertygad derom, att detta behof af officielt kunskapande längesedan upphört; ty vördnad för Lagarna och kärlek, innerlig tillgifvenhet for dess Regering, är Svenska Folkets gemensamma, odelta, och jag vågar säga odelbara känsla. Då således ingen redbar nytta afofvannämnde recognosceringsänstalt nu mera kan vinnas, men flera vådliga missbruk deraf kunna föranledas och ett onödigt besvär dessutom flera tjenstemän derigenom tillskyndas, hemställer jag vördsamt, om icke Hogtärade Ståndet skulle täckas till vederbörligt
Det finnes likväl mångå hemman, hvars skogar ej genomgått storskifte, men likväl äro delade åboerna emellan i 4i 5 å 6 lotter efter örtugeland, och hvaremellan skilnadslinier äro utstakade och upphuggna. Oftast äro dessa skogar af en ojemn och dålig beskaffenhet. Är nu laga skifte hegardt af en delägare, så ingår äfven skogen, på hans yrkande, i delning. Den skada, skogen härigenom lider, är knappt möjlig att beräkna, och alla delägarnes förlust är gifven. Den som erhållit bättre skog än förut, skall gifva ersättning efter den osäkra uppskattning och värdering, som af gode männen verkställes. Den sorn mottager ersättningen, är mindre nöjd härmed, än att på sitt nya skifte äga skogen i behåll. Han nedhugger emedlertid på ett par år den ersatta skogen, och då den sålunda icke till husbehof är honom behöflig, blir den försåld eller på annat sätt afyttrad. Fäster man nu afseende vid den mängd skog, som oundvikligen måste tagas till byggnad vid utflyttning, det förökade stängselvirke, som blifver en följd af inägornas skiftning; så inser en hvar den förödelse af skog, som inträffar, då skifte densamma öfvergår. Jag skulle således vördsamt föreslå, att 1 §:n 3 moni. i 12 cap. skiftesstadgan erhöll följande förändring: ”Ali skog, som förut delad är, vare sig genom storskifte eller särskilda lotter hemmansdelarna emellan, må icke Den 33 Februari e. m. 345 ”icke, — sedan den af skiftesmannen, gode männen oell del"ägarne undersökt blifvit och befunnen vara i det skick, ”att skifte dervid icke lill gemensam nytta för alla delägar”ne lända kan, eller der marken är af den beskaffenhet, att ”skogens alltför långsamma och svaga uppvext skönjas kan,— ”i skifte ingå, såvida ej alla delägarne sig derom för”ena.
St:r vid 1859 års riksdag i afseende å beviljandet af dispens, omfattat andra åsigter äri vid 1856 års riksdag, kan icke tjena till stöd för ett vidhållande af 1859 års åsigter, ty det gäller en kulturfråga och med afseende å sådana går tiden ständigt framåt, aldrig tillbaka; och om den synes gå tillbaka, företer den bilden af en spiral, som vrider sig uppåt, äfven då deri skenbart tyckes gå tillbaka. Omisskänneligen är det nationens önskan, visst icke att de gamla språken skola uridan rödjas, men att de skola ställas på sin rätta plats och att man icke skall börja med dem i de första klasserna. Så har jag uppfattat nationens önskan, och jag gifver derföre min röst för l!tsk:ts Retänk. Gr. Mörner, Carl Göran: Det har af en föregående värd talare blifvit anmärkt att Hr von Hartmansdorff' skulle i den skola, öfver hvilken han haft ledningen, icke hafva visat någon förkärlek för de döda språken, men likväl låtit ärnnes tvånget qvarstå. Jag lår i detta afseende åberopa Hr von Hart mandorffs anförande vid 1845 års riksdag, ett anförande, som Den 17 Mars e. m. 441 är alltför vidlyftigt att nu uppläsa, men som iir här tillgängligt. Hr von Hartmansdorff säger deri, att det vid nya elementarskolan står lärjungen fritt att läsa 1, 2, 3 eller intet af de döda språken, och uttrycker den önskan, att efter denna grund alla skolor skulle organiseras. Detta torde vara bevis nog för hans åsigt i denna fråga, och han var icke känd för att vexla åsigter. Man säger, att det skulle blifva så svårt att ordna undervisningen för de lärjungar, som erhölle dispens från grekiska språkets läsande. Men denna förmenta svårighet är redan för handen, ty dispens medgifves redan nu, och fråga är allenast derom, huruvida man skall bibehålla den olämpliga formen för dess medgifvande. Afven om de Hrr, som yrka afslag, vinna sin önskan, qvarstår sålunda enligt gällande lag både denna olägenhet och det s. k. sjelfsvåldet.
Cederström i hvad han yttrat; men då han lärer hafva tillstyrkt att Odelberg skall få 3o års förlängning å ifrågavar. arrende, 9 «• 48 Den 8 Juli e. m. så lior jag det vara obehöfligt att hos K. M. göra någon sådan anmälan , och att Utsk:s förslag i alla delar är tillfyllestgörande. Frih. Tersmeden, Wilh.: Som i dessa frågor R. St., enligt hvad Frih. Cederström redan upplyst, äga rätt att besluta, men R. St. icke äro i tillfälle att bedöinma hururuvida uti ett specielt fall förhållandet är sådant, att förlängning bör medgifvas; så kan jag icke finna annat, än att det af Frih. Cederström framställda förslag är det rätta, d. v. s. att R. St. anmäla till K. M. att de för sin del medgifva förlängningen, ifall K. M. finnér sådant lämpligt, i olikhet med hvad betänk, nu innehåller, nemi. "att R. St. hos K. M. i underd. anhålla’’ etc. På dessa grunder begär jag, att den af Frih. Cederström föreslagna redaclion må blifva Ståndets beslut. Hr af Grubbens: Jag vet ej om jag misstager mig, men jag tycker, att, då Utsk. hänvisar till hvad uti utlåt. K:o 187, rör:de frågan om arrendet af Lunda kronohemman, blifvit anfördt och utredt, man borde först veta hvad der är anfördt och utredt, innan man afgör detta ärende, samt granska detsamma. Jag hemställer derföre, om icke frågan 0111 Lunda kronohemman bör föredragas framför det nu ifrågavar., på det man måtte få se hvad dervid blifvit anfördt och utredt. Frih. Cederström: Med Hr af Grubbens skulle jag visserligen instämma, i händelse jag tillstyrkt att bifalla detta utlåt, i dess närvar, skick; men om Ståndet gillar den modification, som jag i öfverensstämmelse med 77 §:n Reg.F:n föreslagit, så möter intet hinder att, oansedt hvad Utsk. kunnat utreda i utlåt.
– Gifves då ingen räddning: skall då min Fanny säljas till en seralj? – Sådan, min herre, var verkligen min föresats. Men då detta förslag ej behagar, så vill jag föreslå ett annat. Miss Fanny gjorde redan vid första åsynen ett djupt intryck på mig; mitt tycke för henne har dagligen tilltagit och för få timmar sedan har jag beslutit att tillbjuda henne min hand. – Aldrig, aldrig! utropade på engång jag och Fanny, som uppreste sig och hastigt lemnade rummet. – Ni bör aldrig förhasta er, min gode herr Willmot, svarade Jussuf kallt. I alla fall skadar det icke, att ni hör mig till slut, och jag vill utan all försköning för er förtälja mina förnämsta lefnadshändelser; ni ser att jag hade kunnat förtiga mitt första beslut om Fanny’s öde, men jag är uppriktig af naturen. Mitt fädernesland är Sicilien, och jag har den lyckan att härstamma från en gammal ansedd adelig slägt, men den olyckan att vara den yngre sonen. Mitt rätta namn är Negromonte. Redan från min barndom hade jag känt en oöfvervinnerlig lust att söka äfventyr och se främmande länder. Utförandet af denna önskan påskyndades genom en viss oenighet med polisen, hvilken det är onödigt att vidare omförmäla. Nog, jag flydde öfver till Malta och derifrån till Smirna. Sedan denna tid har jag nästan i alla rigtningar genomvandrat Turkiet, Persien, Indien, besökt China och Tibet, på somliga orter lefvat som en furste, på andra som en tiggare; har antagit nästan alla möjliga religioner, umgåtts med menniskor af alla classer och lärt känna otaliga folkslags språk, seder och dårskaper. Min afsigt var lika ofta, att söka äfventyr och komma i nya sällsamma förhållanden som att vinna penningar, hvilka jag åter vanligtvis lika lättsinnigt förslösade. Men dessa händelser skulle utgöra en egen bok: och jag skall engång vid lediga stunder då vi komma i ro, dermed förnöja er. Ännu kände jag icke Kaschmir, och mera för att se landet än der göra lycka, beslöt jag att en tid der uppehålla mig. Ni känner hvad sedermera händt. Jag såg Fanny och hade den dårskapen att förälska mig i henne.
Beträffande åter den af Kongl. Majrt föreslagna låne-summans belopp, får Utskottet yttra, att, enär vid förevarande såsom vid andra likartade fall, låne-understödet synes böra lämpas efter den timade eldsvådans omfattning och kostnaderna för de derigenom ödelagda tomternas ändamålsenliga bebyggande, Utskottet, med derjemte särskildt fästadt afseende å den mindre kostnad, som är förenad med uppförandet af trädhus än med stenbyggnader, anser detta Iåns belopp lämpligen kunna och böra nedsättas till 200,000 R:dr R:mt; kommande, oaktadt en sådan nedsättning, det för staden Eksjö tillerkända byggnadslån att blifva vida större än de’ län Rikets Ständer beviljat för återuppbyggande af de under åren I849 och 4 854 nedbrunna delarne utaf städerna Lidköping och Jönköping. I öfverensstämmelse med Utskottets nu yttrade åsigt och med tillämpning af ofvan omförmälda vilkor och bestämmelser, anser sig Utskottet alltså böra tillstyrka: 2:0. att, för återuppbyggande af den vid meranämnda eldsvåda nedbrunna del af staden Eksjö, ett lån å Tvåhundra tusen R:dr Runt må nämnde stad af Rikets Ständer beviljas, emot nedanstående vilkor och iakttaganden, nemligen: a) Den beviljade lånesumman får i Riksgälds-kontorel lyftas af den myndighet, som har förvaltnings-bestvret med sta dens drätsel sig uppdraget, och hvilken myndighet skall ombesörja låne-medlens fördelning emellan vederbörande tomtegare; börande vid denna fördelning iakttagas: att låne-understödens belopp icke i något fall få öfverstiga trefjerdedelar af brandförsäkrings-summan för stenhus och hälften af försäkrings-beloppet Stats-Utskottets Utlåtande M 83.
Han var glad, kvick, roljg, bad få säga tant (ändtligen!!) och kom oss nästan att skratta ihjäl oss genom sin ovanliga förmåga att härma. » Du är ju en riktig lustigkurre, du, min gosse, » sa jag till sist och torkade mig i ögonen, som var våta efter skrattet. Han blinkade, 276 » Visst, » sa han, » tala bara inte om det. » » Huru då d u? » sa jag nyfiket. » Jo, ser tant Lova, » (hvad jag tyckte det där tant Lova låter naturligt och trefligt!) » det finns inga som människorna är så grymma emot som mot » lustigkurrar ». Den allra tarfligaste af ens bekanta anser sig ha rättighet att bli road, ständigt road — och hvad ens vänner angår » Han häjdade sig. » Ja, en lustigkurre har egentligen inga vänner. Han är bara en slags luktsaltsflaska, som de han håller af sätter under näsan, när de känner sig dufna och trötta. — Därför så — —! Käppen är ett munlås, ser tant Lova! Tanguser får åtminstone ha själslif, d e! » » Kan man glädja folk, så bör man, » sa jag bestämdt. » Ja, efter sina krafter, inte öfver sina krafter! Men människorna är omättliga — när det gäller » bli roade ». I synnerhet här i Stockholm, där alla roar sig och ingen har roligt! Ja, tant Lova får väl känna själf så småningom. » » Det tror jag intel » sa jag. » Jag bar inte mer att ge än jag ger, j a g! » Lycko blef blek och blicken fick ett uttryck, som om han stirrat sig trött efter ett mål, omöjligt att uppnå. Så nickade han, så där som man nickar i förståelse, klappade sakta min hand och gick till de andra. Jag tror bestämdt, att han lärt sig att hålla af mig litet ändå! Den behållningen blir nog den rikaste af allt rikt jag fått emottaga under dessa månader. Redaktören var så god och höll ett det utsöktaste, mest öfverdrifvet tacksamma tal vid supén, men så sa han något som, hur utmärkt fint det än var insockradt, ändå Det är inte tvifvel om, att en så kultiverad person hade rätt — men —!
Visserligen förekommer den af Frih:n föreslagna ordalydelsen i nästfölj:de 6:te §, men då vet man hvad dermed menas. Skulle deremot stadgandet ensamt ingå i 5:te §:n, då kunde möjligen tvetydighet upstå, när hypotheksbankens verksamhet skulle anses taga sin början, och man kan väl ej heller med sådan säkerhet förutsätta ordalydelsen af en kommande §, att man derpå kan bygga ett stadgande i en föregående. Jag tror ej en sådan åtgärd vore rådlig, hvarföre jag yrkar bibehållande af den ö:te §:n i sitt oförändrade skick. Hr Bla.n n e r sk a n tz: DS den af Frih. Raab nu föreslagna redaktionsförändring står i förbindelse med den modifikation, jag, under f. m:ns öfverläggning, möjl. ansåg kunna verkställas, utan att ändamålet med hela förslaget i någon väsendtligare mån skulle rubbas, så tager jag mig friheten förklara, att denna modifikation hufvudsakligen bestod deruti, att jag ansåg, man möjligen kunde upskjuta verkan af förbudet för hypotbeksföreningarne att utgifva obligationer, intill dess, i stället för hvad i Gite §:n är föreslaget, nemligen blott 1, 3 eller 4 bypotheksinrättningai anmält sig till vinnande af inträde i hypoteksbanken. Derigenom skulle det så mycket öfverklagade tvånget för bypotheksföreningarne till största ben 8 September e. ta. 8? delen försvinna, på samina gång sorn meningarna i delta tvistig» ämne i någon mån skulle sammanjemkas. Jag förenar mig således i det af Frih. Raab gjorda yrkande, att §:ns ordalydelse måtte blifva: »Ifrån den dag, då allm. hy poteksbanken öppnat sin verksamhet, må ingen etc. etc.», i stället för, sorn den nu är affattad: »Ifrån den dag denna förordning blifvit offentligen kungjord.» Hr Hjärne:
Dock broder min, anförande Att lida allt bevekte mig; då strax ett bref Jag skref, och skickade till Klytaimnestra bud, Att sända dottren hit, Akhilleus till gemål, Upphöjande den unge hjeltens värdighet Med tillägg, att han följer ej Akhaierna, Om ej från oss till Phthia han en maka för. Förty gehör inför gemåln blott så jag vann, Att jag om dottren ljög ihop ett giftermål. Vi endast kände saken bland Akhaierna, Jag, Kalkhas, Odysseus, Meneleos; hvad jag Då illa tänkte, bättre nu omskrifves här På detta blad, som du, i nattens skygga, mig Försegla och uppbryta sett, du gamle man. Välan, emottag brefvet du, och dig begif Till Argos! Allt hvad uppå bladen gömms, Allt hvad derinne skrifvet står, jag säga vill, Ty trogen är du mot mitt hus och min gemål. GUBBEN. O säg, meddela, att äfven jag må Frambära i ord hvad du skrifvit har. AGAMEMNON. Jag sänder, uppå mitt förra bref, Till dig, o dotter af Leda, Att du ej må akicka ditt hjertebarn Till Euboias buktiga tunga, Sqvalpsaknande Aulis. Ty vi till kommande dagar nu Uppskjute vår dotters bröllop. GUBBEN. Hur akall ej Akhilleus, gäckad på äktenskap, Uti det stolta sinnet, fatta harm Mot dig, och mot din gemål? Det förskräckeligt är. Hur menar du? säg! AGAMEMNON. Tomt ord, men ej sak för Akhilleus är allt, Som af bröllop ej vet, ej vet, hvad vi göre, Ej, att jag beslutit min dotter åt honom Till brudliga famntag Gifva, och kärlekens sambädd. GUBBEN. Ditt spel är nog högt, Agamemnon, drott, Som åt gudinnans son din dotter till maka Lofvande, ville för Danaer offra upp. AGAMEMNON. Ve mig, från sinnena är jag, O ve, jag störtar i ofärd! Gå derföre, bevinga din fot, och vik Allsicke for ålderdomen?