Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej mindre af olvanberörde Motioner, än af de vid återremissens beviljande meddelade upplysningar, hafva Utskotten inhemtat, att Wisby nu egande Lazaretts-byggnad redan i början af 1770-talet blifvit utdömd och befunnen till behofvet oandvändbar; att Högstsalig Hans Majst Konung Gustaf den 1 redje år 1775 skall hafva gillat desseinen till en ny sådan byggnad, hvilken likväl, i anseende till bristande tillgångar, och då den betydligaste delen af Hospitalets inkom* ster, oberäknadt Lanareits-medlen, bestående endast af Collect-medel vid Bröllopp och Barnsöl till ett belopp af circa 150 R:dr årligen, måst till Kongl. Seraphimer Gillets Cassa insändas, hittills icke kunnat företagas; att den på Gottland nu varande Hospitalsbyggnad, som följd af localens inskränkthet, är till den grad trång och bestående af så få rum, att tvänne af dessa, till vansinniges förvarande, måst fördelas i 10 Celluler, hvardera innehållande 70 Tum i längden och 30 i bredden, deraf några med saknad af fönsterluft och tillfälle för vädervexling, samt att, som följd af allt detta, Gottlands Hospitalsoch Lazaretts-anstalter för närvarande ingalunda befinnas i det tillräckliga och ord - 4 Statssamt Allm. Besv,o, Oec.-Utsk. Uti. N:o 13. nade skick, som Öns folkmängd och Samtidens, i bredd med upplysning och mildaie känslor Ökade, kraf uppå del lagande för olyckliga och vanlottade likar det påfordra. Det har, under handläggningen af detta ärende, icke undfallit Utskottens uppmärksamhet, att de Ceniral-Hospiial till vansinniges vardande, hvilkas iordningssättande blifvit åt Kongl. Seraphimer-Gillet uppdraget, icke kunna komma i fråga att af Gottland tillitas. Öns afskiljda och icke sällan, under flere månaders tid, helt och hållet afbrutna commuoicationer med fasta landet göra sådant mindre möjligt, och bestämma oemotsägeligen Öns behof af egna inrättningar för sina sjukes omvårdnad.
MODERN. SONHUSTRUN. SONEN. SONHUSTRUN. Knut är då förfärlig. Men hvad har du handlat för godt? Å, jag har fått så rara flundror... Fy fan! Men hvad är det här? Andungar? De kunde ha varit lite fetare... känn här under bröstet. SONHUSTRUN. SONEN (gräfver i korgen). MODERN. 59 SONEN. Jag tycker brösten äro vackra, jag? Skäms! SONHUSTRUN. MODERN. SONEN. Nå, ni fick er vän hit igen, i går kväll! Vår? Det är Kerstins vän! Hon är alldeles galen i honom! Jag trodde de skulle kyssas i går afton, när han kom! Du skall inte raljera så där, Knut, för den som leker med elden ... Jag förstår, men jag är för gammal, ser du! Och för öfrigt, tycker du att jag ser ut som jag skulle behöfva vara svartsjuk? Det är väl inte det yttre ... eller hur, Kerstin? Jag förstår inte alls hvad ni menar! Du! Akta dig, du! MODERN (slår henne lätt på kinden). SONEN. SONHUSTRUN. MODERN. SONEN. MODERN. Kerstin är så rysligt oskyldig, och du, din gamla nucka, ska inte gå och förstöra henne! Ni har ett sådant otäckt sätt att skämta, så att man aldrig vet när ni menar allvarsamt! SONHUSTRUN. 60 SONEN. Jag talar alltid allvarsamt. Man skulle kunna tro det, för du skrattar aldrig, när du säger dina gemenheter! Jag tror att ni är grälsjuka på morgonen... har ni inte sofvit godt i natt? Vi har inte sofvit alls! SONEN. MODERN. SONHUSTRUN. Fy, fy! Nej, vet ni, nu går jag min väg, annars får jag bannor af pappa. Pappa, ja! Hvar är han? SONEN. MODERN. Han är väl ute och går sin morgontur med Adèle! Är du inte svartsjuk, du? Äh! Ja, men det är jag! SONEN. MODERN. MODERN. SONEN.
Så väl enligt samma Conventions 5:te som ock till följe af Konung Cari, den XI:tes Bref till Kongl. Kammar.Collegiuin af den 2 2 Juli 1693 (Bil. iN;o 4.J, hvarigenom Konungen , som orden lyda, efierlätit Presterskapet på Gottland att af blotta Gunst och Näde, nu som af långliga tider, behålla hela KyrkoTionden , uppbär detsamma icke allenast den i Sverige vanliga så kallade Tertialen eller en trettiondedel, utan ock Kronans två trettiondedelar, hvilka sednare på Svenska sidan längst för detta blifvit bestämda genom Tiondesättning. Het är ögonskenligt, att fortfarandet af denna ställning kan i ganska betydlig mon icke allenast motverka odlingen af Angar och Hagmark, utan ock fast mera förlänga öde tillståndet af de i landet under namn af myror befintliga vattensjuka sträckor, hvilka anses vara af lika arealinnehåll med den redan odlade jorden, och, till Pro - ¥) Tunelds Geogtaphie öfver Sverige. Den 8 Mars, production begagnade, skulle kunna väsendtligen bidraga till underhållet af en betydligt större folkmängd, an den nuvarande. Ty lias hvar och en omtänksam Landtbrukare bör utsigten, huruvida odlingen kan bära to procent till Prestön och 6 procent för tillskuten odlings-kostnad, bestämma företagets möjlighet.
Alt Hr von Hartmansdorff skulle hafva åsyftat en likställande jemförelse mellan Ekelunds och Hr Strinnliolms förtjenster, innefattar hos den talare, som sålunda uppfattat Hr von Hartrnansdorffs ord, ett betydligt missförstånd. Meningen bar naturligtvis varit, hvad ordalagen jemväl inneburo, att hvarje förtjenst hör, efter sin art och sitt mått, npmärksammas och värderas, den stora och öfvervägande i främsta rummet, men icke lill förgätandes den jemförelsevis mindre, dock alltid redbara och i sin mån gagneliga lalenten. Då för öfrigt, hvad afl. Ekelunds författareverksamhet beträffar, hans historiska läroböcker otvifvelaktigt fått en mycket allmännare spridning och vunnit varmare sympathier än jemförelsevis de fleste andre personers, som befattat sig med läroböckers Digifvande, så inser jag icke den våda, som Hr von Troil oss förespegla!, att nemi. R. St. vid en kommande riksdag skola blifva öfverlupna med ansökningar om pensioner, derest en sådan nu åt Ekelunds enka beviljades; man skall nemi. icke kunna till stöd derför framdraga lika talande skäl. Jag framhärdar således i min anhållan, att R. o. Ad. ville bifalla (icke det ursprungligen begärda beloppet af 300 r:dr, ty det vore kanske för mycket begärdt) utan den inom PresieSt. tillstyrkta summan af 200 r:dr att årligen till oftanämnde Ekelunds enka sä länge hon lefver ogift utbetalas. Hr af Dalström: Den allmännelighet som afl. Ekelunds eflerlemnade historiska arbeten vunnit inom Elementar-läroverken, äfvensom vid Krigsakademien, tror jag måtte hafva större värde än den individuella åsigt, som derom uttalar sig på delta rum: och af sådant skäl anhåller jag vördsamt att den ifrågaställa pensionen af 200 r:dr mätte Ekelunds enka beviljas. Hr von Hartmansdorff:
Alt vilja lära ett barn att philosophera öfver ett språk, hvars glosor det icke har något, förråd af, är löjligt i högsta grad. Jag vill icke att man skal! lära ett barn någon grammatik förr än det kommit till 12 å 13 års ålder, och ännu mindre sätta Latinska grammatikan i handen på ett 9 eller 10 års barn. Det samma säger jag om catechesen. Jag har vid flera riksdagar motionerat, att någon bättre lärobok i religion borde utfinnas än vår cateches, uti hvilken barnet kastas in i mysterier. Det får lära att Gud till sin varelse är en aude, utan att vidare veta något om honom, Om det deremot finge i sin band en bok, hvaruti det finge ett begrepp om natu - Den 1 F e b r u a r i f. m. 29 rens förunderlighet, såväl i det lilla som i det stora, och att Gud vore det oändliga väsende, sorn gifvit denna natur dess tillkomst; så finge det något föremål för sin tanka, och då kunde det få något begrepp om Skaparen. Jag har haft en särdeles olycka härutinnan. Vid en riksdag hade jag skrifvit en motion i detta ämne och communicerat den med många af det Högv. Ståndet, en och en i sänder, och till och med en af de högst uppsatte, som sjelf ulgifvit en cateches. Ue erkände alla riktigheten af min idé, men när de kommo tillsammans i Ståndet, var det blott en eller tvä, som yttrade sig till försvar för min åsigt, Dermot tror jag, att religions-undervisningen borde börjas med en god Biblisk historia; men den fä barnen icke lära förr än långt efteråt, sedan de fyllt minnet med hela den för dem alldeles obegripliga catechesen. Oaktadt jag således icke är till fyllo nöjd med hvad Utsk. har föreslagit, så är jag likväl glad, att den tunga sten, som sä länge legat jordfast, har kunnat blifvit litet rubbad, och om man icke kan nu fä bort honom alldeles, så hoppas jag att det framdeles skall lyckas. Om betänk, icke bifalles, så anhåller jag om återremiss, samt att de aumärkmr jag gjort, mätte fä lill Utsk. medfölja. Hr Hjerta, Lars:
» Jag ber dig, låt nu rätten ha sin gång » Och gör mig med min syskonskara lika lång! » Med vrede höjer Odin då sin stämma: » Din sorg ej sätter mig i svår dilemma! » Mer än tillräckligt lång du är förut, » Jag alltid längtat efter Februari slut. » Du städse varit kall och mäkta dyster, » Och — att förlänga tråket mig ej lyster. » Så efter vårens månad längta alle man, — » Det framgår klart af » bondepraktikan ». — » Mimis väl den satsen: — högmod går för fall — » Och därför — dina tjuguåtta dagar du behålla skall! » Nu tycks sessionen ändtligt vara slut, Befallning ges att blåsa tinget ut. — Då maler Heimdall, väktaren: » Din sköna franka » Ber dig åt henne blott ett ögonblick att skänka! » Och kärlekens gudinna Freja stiger Till Odin vördsamt fram och niger: Men se, då börja Odins korpar flaxa Och visdoms ord i gubbens öron kraxa: » Vi ofta hört och sett på vår tournée, » Att verkligt hotande är tärnans hjärtcve. » En explosion man lätt sig tänka kan, — » Bäst därför, om en bot i tid du fann. — » Sätt in en liten säkerhetsventil » I ditt briljanta världsmaskineri! » Mot tärnan syns du vara då gentil, » Men egen fördel liar du mest däri. - Tänk ock på Göje — liten stackare - » Näps något litet hans belackare! » Vi tro det vara klokt att länka samma a •Två milda domar! Var ej alltför bård! •Sä uti ljuflig fröjd och gamman » Det hela ändar i ett härligt slutackord!) En ljusglimt iifvar Odins trötta öga. För kära korpars krax hans vrede Ml (ill föga, Och Freja, fränkan, får en blick förstulen. När Odin ropar: » Ar han kvar i vestibuleu, » Den yngling, som ej var tillräckligt läng, » Om så, låt honom komma in ännu en gång! » Jo, mycket riktigt, han var ännu kvar, Häll kommer in och plats vid skrauket jämte Freja ta ' r.
Ben 23 December e. m. 475 ken hög grad af oegennyttigt nit måste man icke förutsätta hos en lärare, som, med längtande ögon fästade på andra vida indrägtigare och mindre arbetsamma lärare-platser, skulle sköta sin befattning med hela den värma och det lif, som hans kall, mer än de flestas, kräfver. Under läroverkets korta tillvaro har man redan gjort den sorgliga erfarenheten, att en lärare finnit det vida förmånligare att anställas vid gymnasium, hvarest han sökt och vunnit plats. På alla dessa skäl får jag vördsammast föreslå: att (arfvodet för rektor oberäknadt) de 4 lektorernes löner ökas hvardera med 400 r:dr b:co, hvarigenom hvarje ordinarie lärares lön sålunda skulle uppgå till 1000 r:dr b-.co. Slutligen får jag äran framställa det förslag, att athenwum erhåller ytterligare 1 lärare, nemi. i naturvetenskaperne, såsom natural-historia, kemi, fysik m. m. — I dessa sista ämnen har ingen af de nu befintlige lärarne sig ålagdt alt undervisa. Det är likväl högst nödvändigt att dessa ämnen föredragas på ett realgymnasium, då denna bildnings-anstalt egentligen är egnad åt den talrika klass af medborgare, som, utan att behöfva eller äga tid att egna sig åt utdöda språk och den s. k. lärda bildningen, så mycket mer behöfver egna sin tid åt lefvande språk, samt för sina blifvande yrken förskaffa sig kunskap i naturvetenskaperne, utan hvilkas allmännare spridande Svenska folket aldrig skall kunna lyfta sig i jordbruk, handel och industri. Till lön för denna lärare föreslår jag 1000 r:dr b:co, lika med lönen för de öfrige leklorerne, emedan en duglig, praktiskt bildad man svårligen lärer på billigare villkor kunna fästas vid läroverket. Det årliga bidrag till atheneeum, hvarom jag härmedelst hos II. St. anhåller, är visserligen icke obetydligt.
Denna Torfwa har jag ärft eller löst af mina Spskon; ja, jag stulle smara, jag har Den r5 I-inir. 777 köpt dett med mine Lrellitorers penningar och ager ej mera deruti au ivärdgt af de fri be ter di: im w>ll bcrofwa mig. — Nej! b!ifwe Ägcndoms-rätt helig! den enda skyddsmur för et walbildat Samhälle , och för gange alla de, som wilja störa allmänna säkerheten. Min högaktning är för stor för det hederwärda Bonde - Ståndet för at tro det kunna falla pä den lankan wilja rubba köpta friheter; alldrig pä annat sätt än at luckon kunde äterköpa den. Nej! jag tror at den som kan bör gifwa, och det i mohn af sin rckela förmögenhet, som til exempel en förmögenhets afgift söm wiL Riksdagen ikoo. Denna afgift drabbar ju sä wäl Säterier som Skatte-gärdar, i mohn af deras wärde och friheter. Utom dest, hwilka Bönder finnas uti Europa, som stafwa de förmäner sorn Swensta Bonden? Man. känner rätt wäl deras wilker uti andra Riken, men i synnerhet uti Rystland; i Swerge är det et Riks-Ständ, som får besitta egen jord. Ett sädant Ständ med deste förmäner är för rättwist och uplpst, at wilja rubba ägendomsrätten och allmänna säkerheten. Det blefwe ju pä derföre sjelf et offer, och säledes är icke denna min motion emot det hederwärda Bonde-Ständet. För öfrigt fär jag conformera mig med ^fwer-Jägmästaren ckchgerbjelm som sä wärdigt bewisar i fin motion af den 9 sistledne Junii, hwilka följder man hade at wänta genom rubbning af en allmän säkerhet och ägendoms-rätt. Grefwe Ick örner, ^.äolpli 6öran, upropad, upläste följande victamen. Niddersta» 778 Den iz Juni!. Med skäl här det bordt förefalla Högloft.
Regerings-Formen stadgar, godkänna. S. D. Då nu ånyo föredrogos Stais-Utskottets så väl den 24 sistledne April afgifne Betänkande, i anledning af väckte Motioner rörande skånska Roteringen, som och den 4 dennes meddelte samt den 8 i samma månad på bordet lagde Utlåtande öfver de vid nyssnämnde Betänkande gjorde anmärkningar : fann Ridderskapet och Adeln för godp att Stats-Utskottets berörd® 2:ne Utlåtanden gilla, med det tillägg, att de Roterings-skyldige, hvilka vid förta Roteringen varit frånvarande, må till den nya undersökningen varda behörigen kallade, samt dervid äga rätt afgifva det Utlåtande, hvartill de kunna anse sig befogade; uti hvilket tillägg de öfrige Respective Riks-Stånden skulle vänligen inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 1 dennes afgifne samt den 5 i samma månad på bordet lagde Memorial öfver de hos Preste-Ståndet # S'14 ProfUtdr. d. ll Juni 1818* gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, rörande beståndet af sådane Kontrakter om Prest-rättigheter hvilka emellan Pastorer och Församlingarne upprättas; fann Ridderskapet och Adeln att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet oell Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till Handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af BankoUtskottets den 6 sisth April afgifne samt den 18 i samma månad på bordet lagde Betänkande, angående medel till Jernhandteringens och Bergslags rörelsens understöd och upprätthållande, fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma Betänkande gilla, med iakttagande af Ridderskapets och Adelns den g dennes fattade beslut vid Finance Regleringen rörande del till nya Metall» Uånefonden beviljade anslag.
Om, på sätt man äfven hört anmärkas, dermed jemväl kunde förekommas, det saker, Utan fög, dragas från den ena instansen till deri andra, så synes häri ligga ett ytterligare skäl för afgifternas bibehållande; enär det skäligen icke kan påstås, att något obilligt band å rättsökande dymedelst blifvit lagdt, helst den fattige utan afgift eger påkalla högre Domstols pröfning; och den, som eger tillgång, icke lärer aT så obetydliga afgifter, som de ifrågaställde, afhållas från fullföljd af en sak, om hvars rättvisa han är öfvertygad; hvaremot den, hvilken hellre öfvergifver sin sak, än uppoffrar dessa ringa belopp, i allmänhet måste antagas sjelf inse det han saknar fog att densamma fullfölja. På dessa grunder blef det vid 1844 års Riksmöte väckta, lika beskaffade, yrkande, som ifrågaställa, af Rikets Ständer afslaget; och då enahanda åsigter hos samtlige Riks-Stånden äfven gjorde sig gällande vid den reform i Domstolsoch rättegångsväsendet, som vid sista Riksmöte beslutades, ligger deruti ett ytterligare skäl för Utskottets vördsamma tillstyrkande, att någon förändring i lagens stadganden om vadepcnningar icke må ega rum. Derefter förekomma frågorne a) om revisionsskillings afskaffande, och b) om förändring i tiden för anmälande af missnöje emot Hof-Rätts Dom och Utslag. Dessa frågor torde nemligen böra i ett sammanhang behandlas, enär lagens stadgande i omförmälde hänseenden återfinnas i 1 § af Rättegångs-Ralkens 30 Kap., samt sednare frågan i viss mån blifvit ställd i beroende af den förra. Men deraf följer ock, att Utskottet till en början måste yttra sig derom, huruvida revisionsskilling bör afskaffas. Efter hvad antydt blifvit, stadgas i berörde lagrum, att den, som vill söka att Konungen må pröfva Hof-Rätts Dom och Utslag, som i hufvudsaken fallit, skall i Hof-Rätten insätta revisionsskilling, utgörande 200
Då man i allmänhet tyckes vara ense derom, att den väg, som i afs:de på lagstiftningen för bran vinstill verkningen beträddes år 185 5, ledt till de gynsammaste resultater både för Staten och den enskilde, hvilket visat sig så väl i minskning af bränneriernas antal och tillverkningsbeloppet i riket, som äfven deruti, att bränvinssupandet på ett anmärkningsvärd! sätt aftagit, skulle jag högeligen önska, att representationen ville fortgå på denna så lyckligt beträdda bana, för att man slutligen kunde hoppas uppnå det önskvärda mål, att inga andra band än skatterna skulle lägga hinder i vägen för en fri utöfning af bränvinstillverkningen. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Fl. Esc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den 3 <§:ti, yrkats dels bifall och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta, att, på sätt K. M. föreslagit, bränvin hädanefter som hittills finge tillverkas i sfi väl större som mindre brännerier, och sedan propos. å bifall till §:n blifvit framstäld, samt med starka ja, blandade med åtskilliga nej, besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Härefter förmälte H. Exc., att, hvad den 2:dra §m beträffade, hade, i alside å 1 mom. deraf, blifvit yrkadt dels bifall dertill och dels afslag dirfi med antagande af K. Mits förslag, att bränvinstillverkning skulle få ega rum tider de 4 första och de 3 sista mfinaderne af året; hvaruppå Fl. Exc. framstälde först propos. å bifall till det ifrågavide momit, dervid svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. å afslag derå samt bifall till K. Mits ofvanberörde förslag, hvilken sednare propos. besvarades med starka ja, blandade med ganska många nej; och förklarade H. Exc. sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Sedan votering blifvit begärd, uplästes och godkändes följande voferingspropos.:
Med anledning häraf har Banco-Utskottet, för utredningen af denna fråga, funnit sig böra inhemta Banco-fullmägtiges yttrande i ämnet ; dervid Fullmägtige anfort, att den enda betänklighet, i afseende på Bankens fortfarande soliditet, som med något sken af sannolikhet, sedan silfverutvexlingen kommit i gång, kunnat förspörjas, varit hemtad från den omständighet, att, då Bankens förhållanden regleras af en öfver allmän lag upphöjd Statsmagt, tvifvel kunde uppstå, huruvida de föreskrifter, som i sådant afseende vid senaste Riksdag lemnades, oafbrutit linge förblifva gällande ,- att det sålunda syntes med klokheten öfverensstämmande att i nämnde föreskrifter icke vidtaga någon förändring, som icke till realisationens fulländande kunde finnas oundgänglig, hvartill Grundfondens ökande icke kunde hänföras, enär densamma, oberäknadt Bankens fastigheter, uppgår till vid pass tredjedelen af det belopp, hvarmed Bankens sedeloch depositions-skuld öfvcrstiger metalliska cassan, eller till nära en fjerdedel af Bankens samtliga fordringar, sedan behållna vinsten blifvit utgifven ; att Fullmägtige icke ansägo möjligt, att vid en slutlig utredning, ett så stort belopp af desse i allmänhet ganska säkre fordringar kunde ifrågakomma till afskrifning, men att väl möjligen kunde befaras, att om Rikets Ständer vid en eller flere Riksdagar fortfarande ökade Grundfonden, fråga sedan kunde uppstå om densammas successiva förminskning och att, om behofven då blefve trängande, raan på denna nya bana icke stadnade inom den af sträng försigtighet anvisade gräns. I öfverensstämmelse med dessa åsigter, hafva Banco-styrelsens fleste Ledamöter tillstyrkt, att det vid senaste Riksdag för Bankens Grundfond bestäm Bih. till B, St.
Han lät honom i allt få som han ville, men tog igen skadan genom att förtrycka modern i stället. Hon fick uppbära allt galet som sonen gjorde, han afundades henne hvarje blick, hvarje smekning; han pinade och plågade henne, så att hon till sist knappt vågade se åt gossen. Hon dog helt plötsligt af hjärtslag en vinter, när hon ansträngt sig för mycket vid julstöket. Sonen, som då var nitton år, sörjde henne med hela sitt häftiga lynnes våldsamhet. Det gjorde »far» ursinnig. Nu skulle han minsann ta tömmarna om hand, nu skulle pojken få lära sig »veta hut» – men det var för sent. Häftiga scener blefvo följden, och det var efter en sådan scen som sonen lämnade hemmet och tog tjenst som dräng hos andra. Det året blef Jan Ers far gråhårig. Han kunde inte undvara honom. Hur vacker, var han inte, hur stark, hur duglig, hur gladlynt och godsint, när inte det onda sinnet rann på! Ingen socken kunde uppvisa maken till pojke, det var då säkert. Och så låfvade Jan Ers, att gossen skulle få allt han ville, bara han kom tillbaka. Men hvem hade också kunnat tro, att den galne pojken skulle ! Nej, så minsann det skulle bli något af! Han hade varit tokig, som någonsin . I detsamma kom sonen, som gått litet i förväg, tillbaka. Det friska, trotsiga ansigtet var nu lugnt, men mellan ögonen låg ett litet veck, som tydde på orubblig beslutsamhet. »Så, far», sade han nästan vänligt. »Kom nu, om I tänk’ gå fram. Dä’ börjar att kvällas, å vi ska’ tebakars, å. Men int’ ska’ vi följes åt som ett par ilskne tjurar –.» Han höll fram handen. »Slå till, I far, ja’ låfvar, att I inte ska’ komme te å ångre er. Ja’ ska’ försöke att häjda lynne’ mitt, å vi ska’ äre å tjene er te eran dö». Far försökte att blåsa ut kinderna, men det lyckades inte. – Han snöt sig och spottade. Men så sträckte han ut handen och slog till.
Der står nemligen bland annat, att ”för Staten tillhöriga hemman etc., som antingen äro till boställen eller eljest på lön anslagne” skall bevillning utgå med tre öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet. Jag skulle tro att man borde närmare begrunda detta fall. Enligt nu gällande Bevilln:sFörordning uptages i löntagares inkomster efter vissa grunder den inkomst, han kan hafva af sitt boställe och beskattas gemensamt med den kontanta lönen, han kan ega. Nu återigen skulle han heskattas särskildt för sin kontanta lön och särskildt för det boställe, han kan innehafva. Detta synes mig icke vara rättvist, ty om han också har bostället såsom en fördel, derföre att han eger tjenst, så är det väl icke utan någon orsak som man kallat den bevillning, hvarom här är fråga, för egande rättsbevillning, enär den är ett slags bevis att den, som eger jorden, har en högre fördel än den som, utan att ega jorden, endast brukar densamma. Jag för min del tror således någon skilnad mellan dessa håda slags hemmansinnehafvare böra göras, så att den, som innehar ett boställe, icke bör beskattas efter precist samma grunder, som den, hvilken är egare till jorden eller ock å densamma har sådan besittningsrätt att den, icke kan honom under hans lifstid fråntagas. På grund häraf anhåller jag vördsamt att denna punkt måtte återremitteras. Jag vill äfven tillägga att hvad byggnader beträffar, så innefattar äfven stadgandet någon obestämdhet, emedan det inträffar, hvilket Gr. Lagerbjelke såsom Landslag äfven måste känna, att i boställshus lägenheter kunna finnas med embetsrum för Statens räkning. Derföre synes mig att en särskild upskattning af boställsrummen kunde ega rum och stadgandet deri - 1) en 9 Maj e. m