Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dertill lägges, att hvad som varit svårt för Utskotts-ledamöter, hvilka dock haft tillfälle att taga någon kännedom om de till Unions-kommittéens förslag hörande handlingar, är alldeles omöjligt för de öfrige ledamöterne af Riks-Stånden, som likväl hafva till grundlagsenlig pligt att öfver dessa motioner i sista hand besluta, och således också måste anses hafva så väl rätt som pligt att taga del af all den utredning, som i dessa grannlaga ämnen hittills blifvit vunnen, och att ett bifall till Herr Ribbings motion icke blott för medlemmarne af Riks-Stånden underlättat och möjliggjort ett upp - Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottets Betänkande N:o37. Al lyst oell fullt medvetet fosterländskt bedömande af de nu väckta frågorna, utan äfven öppnat ett väl beliöfligt tillfälle för Svenska folket att bilda sig en på tillförlitliga skäl och grunder byggd allmän mening så väl om sjelfva Unionens nuvarande beskaffenhet och de åtgärder, hvilka erfordras för att bringa den till att emotsvara sitt syftemål, som äfven om de Svenska folkrepresentanternes sätt att skö:a denna den Skandinaviska Nordens välfärdsfråga, samt sjelfva grundprincipen för vårt konstilutionela statsskick är ett i möjligaste måtto upplyst allmänt omdöme om Statens vigtiga angelägenheter, — ett allmänt omdöme till ledning sä väl för folkrepresentanten som den styrande magtens organer, — och denna grundprincip för vårt offentliga lif följes i afseende på ämnen af ojemförligt mycket ringare vigt än det som här är å bane, enär de obetydligaste kommitté-betänkanden med stor omsorg meddelas till allmän kännedom, så synes mig Utskottets åtgörande att icke tillstyrka bifall till Herr Ribbings motion ingalunda kunna godkännas hvarken från synpunkten af folkrepresentanternas eller Svenska folkets behof af och giltiga anspråk på fullständiga upplysningar i dessa högvigtiga ämnen.
V e t e n I så ej någon b o t därför, riddare ?v — A c k, fru Blanka, kunde riddar Tune låta sitt lif för eder lycka, lefde han ej längre. Mina ö g o n ha skådat all världens härlighet, men de skådade aldrig en människa, som var lycklig annat än i minnet eller i hoppet. En gång då jag var ung, mötte jag en gammal skald i Ravenna, hans n a m n har undfallit mig, m e n de sade, att hans minne skall lefva tills j o r d e n dör. H a n höll före, att intet smärtar så som att i sorgens dagar draga sig till minnes den lycka, s o m for. Då jag ser eder, fru Blanka, tror jag den gamle skalden hade rätt. — Men kunde jag då ej få draga till mitt land i g e n! O, att jag finge återse mits sköna Namur en enda gång, blott en enda liten gång, riddar Tune! — N e j, det fån I aldrig, fru Blanka. K o n u n g Magnus hjärta är fastfruset vid hans rikens isar; bittert skulle det svida, o m man slete det därifrån. Ocn där konungen af Sverige är, där skall äfven hans drottning vara. Måhända klinga mina ord bittra, m e n erfarenheten af många skiftande ö d e n under en lång lefnad, hvilken nu, G u d bättre, lider m o t sitt slut, talar g e n o m d e m. Så är det, fru Blanka: lifvet är svårt, m e n döden ljuf. Så började h o n längta till sitt barndomsland, längta såsom endast den, hvilken vet, att målet aldrig, aldrig skall hinnas. Dit ilade hennes tysta tankar likt höstens frusna fåglar, ty där i det h o p p - fullt blånande fjärran, där funnos j u lyckan o c h Namur. Men i den lilla örtagården, s o m försagd smög sig mellan det gråa slottets torn o c h ringmuren, hade riddar Tune låtit plantera några sällsynta rosor, s o m han fört m e d sig från främmande land, ty han tänkte, att det skulle glädja den lilla drottningen att se d e m.
Revisorers berättelse om då verkställd granskning af Förvaltningens och stationernas räkenskaper framställda förslag, att hvarje fartyg af större cert måtte erhålla särskildt konto, ansett sig böra hemställa, det erforderliga åtgärder måtte vidtagas, hvarigenom vederbörande kunde sättas i tillfälle att uppfylla den vid flere föregående revisioner uttryckta önskan om en sådan ändring i bokföringssättet, som lättast ledde till det dermed åsyftade ändamål, eller möjligheten att erhålla en klar öfversigt af hvarje större fartygs nybyggnadsoch underhållskostnad, får Förvaltningen, som uti underdånigt utlåtande af den 27 December 1860 öfver Rikets Ständers samma år församlade Revisorers om granskningen, bland annat, af Flottans räkenskaper afgifna berättelse, med derutinnan framställda anmärkningar, rörande sjelfva sättet för redovisningen af anslagen tili Flottans materiel, i underdånighet tillstyrkt, att, för den händelse Eders Kongl. Majit skulle finna för godt i nåder förordna, att förslag till nytt reglemente för redovisningen vid Flottans stationer borde uppgöras, utarbetandet af detsamma måtte, på sätt Revisorerne hemställt, uppdragas åt en särskild kommitté af sakkunnige personer, som skulle ega att vid sagde stationer direkte förskaffa sig alla de upplysningar, som för ändamålets vinnande kunde erfordras, nu berörde tillstyrkan i underdånighet förnya. I afseende åter på den af Revisorerne för innevarande år, i likhet med dem för de tvenne föregående åren, gjorda framställning om nödvändigheten deraf, att de för närvarande skiljda anslagen till Flottans underhåll och nybyggnad blifva under en titel sammanförda likasom de voro före 1850—1851 årens riksmöte, får Förvaltningen underdånigst anföra, att
Slutligen uplästes och lades till handlingarne från de öfriga RiksSl:n ankomne prot.utdr. af d. 21, 25 och 28 sisth Jan., samt d. 1, 4, 8, 11, 15, 16 och 18 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes lil. J till 12 på natten. In fidem protocolli, Albert Munck. Thorstlagen den 23 Februari 1854. Plenum kl. 6 e. ra. Justerades ett prot.utdr. för gårdagens plenum samt pleni-prot. för d. 4 dennes f. m. Uplästes ett af Hr Hård, Adam, inlemnadt sålydande mern.: Hos H. R. o. Ad. får jag vördsamt anhålla, att med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, blifva befriad från Suppleantplatsen uti Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att sammanträda för att utse en Suppleant i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr Hård. Föredrogs och bifölls StatsUtsk. d. 22 dennes på f. m. på bordet lagda utlåt. JVZ 36, i anledn. af K. Propos. om beviljande af ett särskildt kreditiv. 264 D e n 23 Februari. Föredrogs ånyo Allna. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 15 o. 16 dennes på bordet lagda Betänk. M 37, i anledn. af väckte motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkände. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Till en början får jag förklara, att jag emot den Mosaiske trosbekännelsen icke hyser den ringaste ovilja.
För barnaundervisningen bar Staden en af tvenne Lärare handhafd lägre Apologistskola, hvarvid årligen omkring sextio barn, deribland flere af nästgränsande socknars allmoges söner, njutit en undervisning, som bibehållit förtroendet till denna läroanstalt. Stadens fattigförsörjning eger, tili fristad för de medellöse personer, hvilka af ålder eller sjuklighet sakna arbetsförmåga, ett fattighus, hvarförutan öfrige stadens fattige samt torftiga faderoch moderlösa barn njuta understöd af särskilde för sådant ändamål utgående medel. För Sjukvården lönar Staden en Läkare, utom hvilken en särskild Provinciai-Läkare är här i Staden stationerad. Hernösand å Lands-Cansliet den 31 December 1838. H. MÖRNER. CARL AUG. ECKHELL. ammi» BEFALLNINGSHAFVANDES UTI Westerbottens TILL I&BEKBQto SQ&IMF / underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE, för Åren 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837. s c© eufoni», ECKSTEINSKA BOKTRYCKERIET. 18 40. ' ■ i. - ' - Stormägtigste Allernådigste Konung! Jemlikt Eder Kongl Majrts Nådiga Bref af den 17 April 1821, 14 November 1827 och 17 April 1828, får jag i underdånighet afgifva Berättelse om Westerbottens Län i Ekonomiskt och Statistiskt afseende för de Fem sednast förflutne åren, eller ifrån och med 1833 till 1837 års slut, samt derjemte bifoga Tabell efter formulaire, ej mindre för Landet, än Umeå Stad, den »ada i Länet. l:o Landets allmänna beskaffenhet.
Vid anmälningsskriften foges antingen tillståndsbref, som i § 10 omförmäles, eller ock bevis, att tillverkaren eger eller innehar särskildt skattlagd jord. FiII någon för begge månaderne sig j)å en gång anmäla; håfve dertill rätt. Finner Kongl. Maj.ts Befallningshafvande hinder för bandteringens utöfning icke möta; utlärde derom för tillverkaren bevis, innefattande tillika Lands-kontorels uträkning ä den afgift, som för den ifrågavarande tillverkningen utgå bör. 4 Bil. till Bevilln. m. fl. Utsk. Bet. Vill den, som lill bränvins-tillverkning i 8f förre bi'iti)tl(Jri för endast den första af de två tillåtna månaderna sig angifvit, sedermera tillverkningen onder den andra månaden fortsätta, eller vill någon, efter alt hafva för tillverkning af ett visst belopp sig angifvit, densamma under endera eller begge månaderna utvidga; gore derom, minst 14 dagar före den tid fortsättningen eller utvidgningen afser, skriftlig anmälan bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som öfver sådan anmälan utförde bevis, innefattande tillika Lands-kontorets uträkning å den fyllnad i tiliverknings-afgift, som erläggas bör. Vill han åter från tillverkningen afstå eller uppgifven tillverkningstid från två månader till en inskränka, eller uppgifvet tillverkningsbelopp för endera eller begge månaderna minska; anmäle det hos Kongl. Maj.ts Befallningshafvande minst 14 dagar före den tid, afsägelsen eller inskränkningen alser, så vida han vill åtnjuta befrielse från motsvarande tiliverknings-afgift. § 13. Bränvins-tillverkning i mindre briimteri skall, minst trettio dagar pire den af de två tillåtna månaderna, under hvilken tillverkaren vill handteringen företaga, bos Häradsskrifvaren i orten skriftligen anmälas, hvarvid uppgifvas tid och ställe för tillverkningen samt företes stämplingsbevis å den redskap, som skall begagnas. Vill någon lör begge de tillåtna månaderna sig på en gång anmäla; håfve dertill rätt.
Jag öfvergår nu till 9 <j:n i lagförslaget, hvilken år af denna lydelse; ?’Ti|l sockenstämmas handläggning höra mål, sorn angå fullgörandet af socknens eller församlingens gemensamma åliggapden, befordrande af ordning och sedlighet inom hvarje samhälle, bevakande af dess rättigheter, vården 0111 dess tillhörigheter och vidtagande af anstalter för gemensamt behof eller gagn, i hvilka afsernden sockenstämma jemväl äger att besluta om de för hvarje ändamål erforderliga afgifter, utse förvaltare, ombud, tjenstemän och biträden, meddela föreskrifter om de hvar och en tillhörande göromål, med iakttagande af hvad för särskildta fal| D e n ag Augusti f. 113. 4oä genom denna förin dning ellfi' annars gällande Ingbud finnes stadgadt, sami lill noggrann efterlefnad häraf, der så nödigt profves, föreskrifva och bestämma vitén, hvilka likväl , då de flera gånger förnyas, icke Ilia öfverstiga ett belopp af ti I Isa unna ms ]o lide b:eo ; hörande likväl sockenstämmas beslut nm vilen ;if Konungens lieftlole piofvas oell fastställas, innan de äio gällande. För öli ign ärenden, sorn, enl. särskilda författningar, höra vid sockenstämma lön tagas, galle livad derom är löi esk 1 ifvet ” Denna $ innefattar, om jag så får yttra mig, mycket oell alldeles intet; nivckel derföre, alt den generaliserar de ärendet) , soiji kunna blifva föremål Ipr sockenstämmors pröfning och tillägg' r sockenstämniOr prpfningsiåtl öfver inål, der enskild rri 11 emellankominer, och sorn således aldrig kunna blifva föremål för sock e lisl nili illo 1 s pröfning. (lar talas nili V ilens åläggande, hvilka aldrig höra blifva föremål för en sådan communalanstalt ; och då det heter , att de skola af Konungens 13ef:h:de prölvas och fastställas, så liar man derigenom öppnat dörren för tillskapandet af några lasén 111 il , sorn komma all passera embetsmyndjgheler ända lill K. M.
Elter att sålunda hafva redogjo. t för den genom Utskottet verkställ de revision af Banco-Discont-Verket samt upptagit de dermed gemenskap egande, Rikets Ständers pröfning underkastade frågor, går Utskottet nu alt för Rikets Ständer framlägga resultatet af dess granskning i afseende på f. d. R i ks-Discon Is-Verkets utredning. Denna utredning besörjes fortfarande af Expeditions-Secreleraren J. A. Dahlström, dels såsom innehafvare af de enskilde delegarnes andel i f. d. Riks-Discont-Verket, och dels efter erhållet uppdrag, att, under vanlig redovisningsskyldighet, äfven indrifva Bankens 2- 3:delar i samma Verk utestående fordringar, emot åtnjutande af 33 och 1- 3:de!s procent af hvad, genom hemälde Expeditions-Secreterares åtgärder, eller i accordsväg, varder å Bankens andel i fordringarne godlgjordt. Å Verkets vid 1829 års slut utestående fordringar har i .afräkning is Öu ti t:
Odin såsom krigets gud; jfr hrópa (ursprungligen?) ropa, håna, baktala. Valföðr kallas Odin såsom herskare öfver de fallna hjeltarne, af valr, val, urval (af de fallne), och faðir, i sammansättning vanligen föðr, fader. Herjaföðr, hjeltefader, af herr, gen. herjar, hjelteskara, här. Sigrföðr, af sigr, seger. Odins utseende och attribut. Odin föreställes såsom en gammal, högväxt man, enögd, med djupsinnigt, grubblande anlete och långt skägg samt en bred, sid hatt; i strid eller vid ridt med guldhjelm och en blå mantel samt spjutet Gungne (fn. Gungnir) i handen. Han bär en guldring, Dröpne (fn. Draupnir), på armen; två korpar, Hugin (fn. Huginn) och Munin (fn. Muninn), sitta på hans skuldror; två ulfvar, Gäre (fn. Geri) och Fräke (fn. Freki), ligga vid hans fötter, och karlavagnen rullar öfver hans hufvud. Han sitter på en hög stol och ser ut öfver all verlden, eller far han fram i stormen på sin häst Sleipne (fn. Sleipnir). Gungnir; jfr sv. gunga. Draupnir, drypringen, af driúpa, drypa, droppa. Huginn, tanken, af hugi, hugr, håg, tanke. Muninn, minnet, af muna, erinra sig. Geri, den glupske, af gerr, glupsk. Freki, den lystne, af frekr, lysten. Sleipnir, den glidande. Spjutet Gungne, hvilket Odin fick af konsterfarne dvergar, Ivaldes söner, träffar alltid och vänder af sig sjelft tillbaka i hans hand. Det är symbolen af makt och herravälde. Ringen Dröpne är fruktbarhetens symbol.
Besv. och Oecon.-UIskottens Betänkande N:o 43, lämpligen kunna bestämmas till hälften af hvad Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit. Utskotten, som ej finna något hinder möta, att ju de vid 1826 års Extra Roteringsjemkning i Blekinge tillkomne circa 25 nya Ordinarie Båtsrnans-numer må disponeras till understöd för Båtsmanshållet i provincen, få alltså tillstyrka Rikets Ständer, att för sin del besluta och bifalla: att Riket nu och framgent bibehåller de i5oo IndelningsBåtsmän, som Blekingska provincen hittils uppsatt; att I11- delnings-Verket lill sina lmfvudgrunder och dess rälta tillämpning återföras så, att tillskotts-räntetagare framdeles komma i åtnjutande af sina räntor, lill det belopp, som efter roarkegångs-förvandling motsvarar den effectiva rustning, de för räntorne proestera, men öfverskottsgifvarne likväl åtnjuta Tio års ytterligare anstånd med ränteförhöjningen och derjemte skälig lindring i räntebeloppet, der hemman befinnas deraf mera betungade, än andra med dem jémngoda i orten; samt alt, lill betäckande af den brist, som för räntelagarne, förmedelst berörde lindring, uppkommer, må, jemte Kronans behållna Indelnings-öfverskottseller reserv-räntor, användas de i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition omförmälde circa 25 nya Ordinarie Båtsmansrotar, att från och med nästinstundande år komma den gamla Båtsmans-indelningen till godo; och lärer i öfrige ämnen, i anledning af den Nådiga Skrifvelsen, något utlåtande å Rikets Ständers sida icke erfordras. Stockholm den 21 Nov. i 834* Reservation af Riksdags-fullmägligen Olof Månsson från Blekinge, som ansett det i Betänkandet föreslagne förändrade liqvidalions-sätt af öfverskolts-räntorne genast böra taga sin början.
Han tystnade, och i stormen tystnade den djupa stämma, som varit Guds röst för honom. Det blef med ens vindstilla och skarp sol och ett plaskande som af åror och ett stilla rassel som af styfva vassblad. Dessa milda ljud förde Unns bild fram för honom. – Den fredlöse kan intet vinna, ej ägodelar, ej kvinnor, ej anseende bland män. – Om han förrådde Berg, blefve han intagen under lagens hägn. – Men Unn måste älska Berg efter hvad han gjort för henne. Ur detta allt fanns ingen utväg. Då stormen tog till, hörde han åter steg bakom sig och stundom ett andtrutet flämtande. Nu tordes han ej se sig om, ty han visste, att han hade bakom sig den hvite munken. Han kom från gillet i Berg Reses hus, nedstänkt af blod, med ett gapande yxhugg i pannan. Och han hviskade: »Angif honom, förråd honom, rädda hans själ. Lämna hans kropp åt bålet, så att hans själ må bli skonad. Lämna honom åt pinbänkens långa kval, så att hans själ må få tid att ångra.» Tord sprang. Allt detta skrämmande, som i och för sig intet var, växte, då det så oupphörligt spelade in i själen, till en stor förfäran. Han ville bort från detta. Som han började springa, dånade åter den djupa, förskräckliga stämman, som var Guds. Gud själf jäktade honom med skrämskott, för att han skulle utlämna mördaren. Berg Reses brott stod afskyvärdare än någonsin för honom. En vapenlös man var mördad, en Guds man genomborrad med blankt stål. Det var att trotsa världarnas herre. Och mördaren vågade lefva! Han gladdes åt solens sken och markens frukt, som om den allsmäktiges arm vore för kort att nå honom. Han stannade, knöt näfvarna och tjöt ut en hotelse. Sedan gaf han sig som en vansinnig på språng från skogen, från skräckriket, ned åt dalen. Tord behöfde blott säga sitt ärende, strax voro tio bönder färdiga att följa honom. Det beslöts, att Tord skulle gå ensam upp till kulan, på det att ej Bergs misstankar skulle väckas.
Frih. Cederström: Det förefaller mig såsom skulle den si ste värde talaren, i afseende å den historiska utvecklingen af denna fråga i främmande länder, begått ett litet misstag. Jag får derföre erinra, att innan det ifrågasattes, att någon skatt skulle läggas å hvitbetssocker-fabrikationen i Tyskland och Frankrike, höjdes tullen å kolonial-sockret, hvilken åtgärd således helt och hållet måste lillskrifvas benägenheten att försätta den inhemska sockertillverkningen i ett blomstrandeskick; till förmån för hvilket syftemål konsumenternes intresse och koloniernas fördel tillbakasattes. Vidkommande yttrandet, att hvitbetan kan med fördel odlas i en jordmån, som, ehuru icke af naturen djup, erhållit denna egenskap genom artificiell behandling, vill jag sådant visserligen icke bestrida, men detta är ett aflägset mål att hinna; och torde således icke f. 11. kunna med fog åberopas till stöd för det, man närmast afser. Dessutom torde jag få nämna, att då frågan i StatsUtsk. förevar, uplystes det af åtskilliga ledamöter, t. ex. från Kalmar län, alt försök med hvitbelsodling, anställda så vål inom sistnämnde som andra län, lemnat föga tillfredsställande resultater, derföre att plantorna, utsatta för en eller annan tidigt inträffande frost, blifvit till stor del förstörda. Denna deras ömtålighet torde i vårt nordliga klimat böra tagas i betraktande, innan alltför sartguiniska förhoppningar må grundas på den nya industri, som på berörde odling skulle stödjas. Jag anser således fortfarande, att tillräckliga skäl icke blifvit anförda för Statens inledande på en bana, som möjligen skulle leda till mycket stora utgifter, utan motsvarande säkra fördelar för det allmänna; hvarföre jag förnyar min anhållan om bifall till Betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då en ny industri upstår, är det naturligtvis antingen en sådan, som för att kunna fortlefva, ouphörligen behöfver så väl direkt som, indirekt understöd från Statens sida, eller ock en sådan, som bär sig sjelf och är både vinstgifvande för dess idkare och nyttig för det allmänna. Att framkalla en industri af.det förstnämnda slaget, kan aldrig blifva förmånligt
Det war igenom Riks Rädet Grefwe Ljelfies röst, som Han sjelf fick tilständ at resa til Italien. Denna frihet för Swensta Konungar at göra utländska resor är ännu icke i sjelfwa den sä kallade Säkerhets-hwarken om t ald eller dem öfwerlemnad. Hwadan det är sannolikt 73 Den 12 Majk. at bäde Konung arnes och Nationens olyckor härstamma ifrån desia olyckliga resor. Detta förbud wisar en särdeles förtjenst af 1772 ärs Regeringsform. 1772 ars Regeringsform war detzutom fotad pä 1721 ars, och den pa den gamla Ko nunga-styrelsen och Konunga-Balken. Allt detta ifrån Hedenhös grundar sig pä locken, pä behofwen, pä seder, xä tankesätt, pä manlighet och äfta, som ifrän längsta tider warit Nordens eller Hy« perboreernas enstilta kännemärke och caracwru. En sädan grundwal anhäller jag ödmjukast hos Ridderstapet och Adeln mä för alltid fä blifwa bibehällen. — De förbättringar, hwilka under tiden och genom ärendernas gäng befinnas nödiga, kunna wid hwarje para^rapllc erindras; men at Stats inrättningen och Konungamyndigheten bibehällas til sin helgd, och at 1772 ärs Regeringsform blifwer det tunllamcnt, hwarpä Utstöttet stal upföra helg sin byggnad, derom anhäller jag ödmjukast. Om Herr Laron och Lgndtmgrstglken samt Högloft. Ridderffapct och Adeln tillåter, sä torde härpä kunna ste proposition. Lqdes pä bordet. Friherre kurck, knut. Da jag tänkk at tala i detta ämne, men blifwit af en wärd Ledamot, Friherre kuäbeck förekommen, fär jag blott göra en liten tilläggning.
Resolutionen den 5 September 1815, eller från och med 1816 till och med 1833 icke uppgått till det belopp, som bort till Kronan levereras, utan några hundrade skeppund derunder, och fastän Kollegierna icke kunde anse det vara med privilegierna enligt, att bruksegaren med köpt svafvel fullgjort sin leverans, syntes Kollegierna likväl, äfven om det kunde förutsättas, att ett åtal om privilegiernas förlust på nämnde grund skulle af domstolarne godkännas, vidtagandet af en sådan åtgärd, sedan förhållandet under en längre tid lemnats opåtaldt och verket öfvergått i annan egares hand, icke vara ett Staten värdigt sätt att tillvägagå, hvarföre Kollegierna, lika med Kommitterade, ansett sig icke böra i underdånighet tillstyrka Kongl. Majit att ett sådant åtal anbefalla. Öf ver hvad af Kommitterade blifvit anfördt i afseende på frisockneliemmanens roteringskostnad, jemförd med deras nuvarande åligganden till svafvelbruket, funno Kollegierna något yttrande desto mindre erforderligt, som Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 29 April 1830 innehölle, att frågan om roteringen skulle hvila, till dess den om tjenstbarheternas indragning blifvit afgjord, samt dessa begge frågor ej heller med hvarannan egde något egentligt sammanhang. I enlighet med Kollegiernas förestående beräkning skulle alltså den ersättning, som för indragning af tjenstbarheterna och öfriga förmåner borde Dylta bruksegare tillkomma, utgöra följande belopp, nemligen: för Grufvcdagsverkcna B:ko R:dr 42,533: 16. — , vedprestationen „ „ 50,106: 8. 3 g. tillhopa B:ko R:dr 92,639: 24. 3g. hvarifrån borde afgå för svafvel-leveransens upphörande 26,041: 32. — för upphörande af den särskilda bevillningen 7,539: 14. 8. 33,580: 46. 8. så att bruksegaren skulle erhålla ett kontant belopp af 59,058: 25. 7 g.