Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
HandelsBalken uti Lag-Gomitéens förslag till Givil-Lag ; äfvensom att, i sammanhang härmed, nödiga ändringar i 8 och 69 §§. Concurslagen bordt vid i afseende på ändring af 42 och 43 SS * nu gällande Concurslag sd vidt de röra ansvar för felaktig eller försummad bokföring. Utskottets obenägenhet att, i anledning al Herr yirnbergs motion, toreslå noggrannare bestämmelser om den bokföring, som uti nämnde §§ omför ra äles, har jag icke delat. Det är eu lika allmän; som grundad klagan, att den utredning om orgakerne till gäldenärers obestånd, hvilken borde vinnas ur de böcker, handlande och näringsidkare skola föra öfver sin löielse, sällan kan ur dessa räkenskaper hämtas. Än saknas alldeles vissa böcker, än äro de, som finnas, ofullständige och behäftade med fel, än åter finnes något bokslut, under liera. år, icke vara upprättadt. Till det första uppgifves såsom orsak, att rörelsens beskaffenhet icke erfordrat deras hållande, det andra und sky lies med glömska och brist på tid och, hvad bokslutet angår, åberopas, att då balancerua blifvit riktigt öfverförde, ett så mödosamt arbete, som ett formligt »o Lag-Utskottets Betänkandej N.-o Sy. bokslut, ansetts mindre nödigt. Imedlertid står det bedröfliga factum qvar, ntt skulderne flerdubbelt öfverstiga lillgångarne, utan att böckerne lemna upplysning om tiden för obeståndets uppkomst och anledningarne dertill.__ Domaren, satt i nödvändighet att pröfva ansvarspåståenderi emot gäldenären, grundade på bristfällig eller felaktig bokföring, söker fåfängt i Concurslagexi någon regel för sitt omdöme. Den innehåller allenast, att om ”gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, deröfver bok hållas bör, icke jört ordentliga böcker” så skall denna underlåtenhet straffas såsom vårdslöshet; men på intet ställe utsätter denna Lag hvad med ”ordentliga böcker” bör förstås.
Dessa stäk, dem Ständet nu wille uprepa, innefattas förnämligast i föl-ande punkter: i:mo Af den redan antagna Princip, att för Åbyggnad ä Landet nä-M serskild Minimi afgift ej bör erläggas, mäste det wara en tydelig Analogie, alt samma frihet bör tillhöra hus i Städerne, emedan de sednares innewänare arv af nödigt hemwist och irtrymme i icke mindre behof än Landkmannen, och likasäwäl som den sistnämd!: underkast de bestaltning efter Skyds Tabellen för Borgerlig Rörelse, Näring, Embete eller annan befattning. Denna jämnförelfe winner ock ytterligare styrka, om sä behvfdes, af den likhet i beskattning, som förra Ben illnings förordningen innefattade, genom pälagd Fönsterafgift förhus, sä wäl pä Landet, som i Städerne. 2lS Lid-, sch Ad. pvok. Sste Band. 2:dr« Afd. r7.o§o. 786 Dä widare ar fastställdt, att en som ej ar husägare får, tvid Maximi-afgiftens erläggande, afdrag af af hwad han för husdyra betalt, blefme det, efter StänLets ranka, en ren motsägelse, att en annan, för der han äger hus, skulle, kör de rum, han sielf beber eller för hans rörelse fordras, erlägga en särskild afgift, hwilket inträffade, om Minimi-asgift pälägges sjelfva huset ehuru Ägaren, för hyran af de rum cch lägenheter, han till äfwcntyrs kan hafma ät andra uplätit, i allt kall efefter Maximi Tabellen blifwer till .Bcwillnings afgift skyldig. Och ändteligen z:o Den ifrägawarande Minimi-asgiften ffulle endast komma alt drabba Städcriics mindre förmögne Inwänare, dä en sädan ägare af en obetydlig, men för dest handtwerk eller Näring tillrackelig
Otillräckligheten af del skydd , som genom den sistnämnda skulle åstadkommas, har man sökt bevisa genom påståendet, att samma egennytta, som förleder till lurendrägeri, skulle förorsaka tullförsnillning, helst de som dervid finna sin vinning, icke lära låta återhålla sig deraf, att tullförsnillning vore en större moralisk förbrytelse än lurendrägeri , — en undersökning, som man förmodade, att desse lagbrytare icke skulle förslå eller bry sig med , helst dessa brott i sig sjelfva, ehuru i olika grader, voro vilkorligt och af en convenlionel lagstiftning beroende. Då förut förbudna varor nu skulle [å i Riket införas, kunde de, en gång insnuigua öfver gränsen, genom tuilförsnill - Bevillnings-Ulskottcts Utlåtande N.-o i5 ning, svårligen upptäckas, förnämligast då Varuoch Placat-stämplarna lätt kunde eftergöras både inoch utrikes. — Någre Talare hafva derföre ansett förbudet, om det skulle rigligt uppfylla ändamålet , böra sträcka sig till sjelfva förbrukningen ; och har man, såsom bevis derpå, att tullförsnillning skulle blifva en följd af det nya systemet, anfört, att, sedan år iSaö, de gjorda beslagen mera skett å tullförsnillade än lurendrägade varor. Deremot hafva flere Ledamöter delat Utskottets i Betänkandet framställda tankar, och bland dem Herr Friherre G. F. Åkerhjelm meddelat så sakrika yttranden och upplysningar, alt de, om sådant ej medfört alltför mycken vidlyftighet, torde bordt i sin helhet anföras.
Den 10 Alaj. äro i åtnjutande, så länge de utöfva bemälde befattning — såsom t. ex. K. brefvet af d. 13 Jan. 1743, sorn befriar fjerdingsmännen från skjuts, inqvartering och s. k. sockuehvarf, äfvensom K. förordn:n af d. 15 Juni 1824, enl. hvilken bemälde tjensteman ytterligare är befriad från reservskjuts o. s. v., — så vore behofvet af instruktion hufvudsakligen afhjelpl; äfven om man fäster sig vid den föreställning, som vissa ledamöter hysa, att i instruktionen det ej vore möjligt, att punkt för punkt upptaga alla de åligganden, sorn kunna komma på fjerdingsmannens lott. Min tanke är att K. M., som bäst är i tillfälle att pröfva alla dessa svårigheter, nog lärer, om en sådan instruktion skall utfärdas, dervid jemväl vidtaga de förändringar, som i eli eller annat afseende finnes vara af behofvet påkallade. Om då det ginge för sig ali utfärda en sådan instruktion, som man begärt, och emot hvilken jag ej finner möta något väsendtligt hinder, så är det ju klart, att det åsyftade ändamålet vore på bästa sättet vunnet. Ty ali parlielt afhjelpa bristerne går nog ej så läll; de återkomma dessutom snart vid ombyte af personal. Jag hyser visserligen mycket förtroende till samtlige flir landsh:rs goda vilja att pröfva, och lill eli rättvist slut befordra alla de klagomal, som i delta afseende kunna inkomma; men månne det ej vore bättre att bespara dem alla dylika besvär, derigenom att hvar och en fjerdingsman någorlunda finge på förhand veta hvad honom åligger. Jag anhåller på dessa skäl vördsamt om bifall å denna punkt af Utsk:s betänk., och anser mig deslomera förpligtad alt förfäkta denna åsigt, som jag i den nästföreg:de använde allt mitt bemödande ali ernå det afslag R. o. Ad. deråt behagade gifva, enär saken ej befanns skäligen böra beviljas.
§. ännu befinteliga skj)jaktiga Stadganden om tiden för allmänna Riksuags.frågors väckande och uptagande till pröfning, i stöd af \2 § uti nyssnämnde Riksdags-Ordnmg, ansett sin pligt fordra, att detta ämne till Höglofl. Ridderskapets Den 6 December, och Adelns eget upplysta berömmande öfverlemna, under vördsam hemställan, om icke 36 §. i Riddarhus - Ordningen må få följande Redaction; s’Sedan Trettio ängar förflutit, räknade från den dag Kongl. Maj:t, enligt Regerings - For|nens 109 och Riksdags • Ordningens 27 §. §. låtit om Stats*Verkets tillstånd och behof Riksens Ständer underrätta, må inga nya frågor väckas, eller s.idane af LandtMarskalk , eller den hans ställe företräder , upptagas; härifrån Undantages dock, dels Ståndets egna Oeconomica, dels sädane ämnen , sorn af redan fattade beslut, eller redan upptagne ärender , eller ock af de under Riksdagen inträffande händelse? omedelbarligen sig härleda'5, I sammanhang härmed , har UlskoUet an« sett sig icke ohemäldt böra lemna den jemförelse Utskottet gjordt emellan löreskrifterne uti ga § i Regerings - Formen, 12 §. i Riksdagsordningen samt 52 §• i Riddarhus - Ordningen, Enligt stadgandet i § af Regerings-, Formen , skall, med iakttagande af ftjreskrifven ordning, hvad till ändring och förbättring af Grundlagarne , Riksens Ständer beslutit och Konungen gillat , eller Konungen föreslagit och Riksens Ständer enhälligt antagit, äga kraft af Grundlag, och jemväl iq § j Riksdags - Ordningen bör Riddarhus-Ordningen, lika som öfriga Stånds-Ordningar, vara i öfverensstämmelse med Grundlagen författad. Den 6 December.
Betänkande, N:o 36. 13 Slöra Kopparbergs län: alt skogarne väl ännu äro tillräckliga för länets behof, men att de dock obetänksamt förödas, hufvudsakligast genom afsättning till sågverk å andra orter; Gottlands län: att skogstillgången är i aftagande; att orsakerne dertill äro brist på ordning och omtänksamhet i den enskilda skogshushållningen samt, i förening med en tilltagande folkmängds jemte kalkbruks och bränneriet behof af bränsle, en öfverdrifven afverkning för utskeppning af så kallade sleepers, äfvensom betydlig åtgång af giirdselvirke till hägnader omkring skogsoch utmark samt afsöndrade jordlotter; Östergötlands lån: att skogshandteringen i allmänhet inskränker sig till skogens gallring, hvilken dock understundom sträckes längre, än skogarnes framtida bestånd kan medgifva; att trakthuggning är införd å bosfällsskogar och allmänningar samt äfven af flere enskildo blifvit försökt, men att flere betänkligheter mött mot användandet af detta hushållningssätt; Kalmar län: att utskeppning af skogsprodukter betydligen tilltagit, och att derförp, då anledning förut varit att befara, att den alltför starka afverkningen skulle föranleda skogsbrist, farhågorna i detta afsende blifvit förökade; Jönköpings län: att Holaveden, — den enda allmänningen inom länet, — är, i anseende till bevakningens otillräckliga antal, nästan årligen utsatt för skogseldar till följd af svedjande eller uppsåtliga brandanläggningar, samt att kännbar brist på timmerskog förekommer i åtskilige trakter af länet; Kronobergs län: att mycken skog ödelägges genom svedjande å enskilda skogar, hvilka dock för tillfället vunnit tillväxt derigenom, att förut varande allmänningar blifvit till skatte försålde; Skaraborgs län: att skogstillgångarne årligen aftaga; att prisstegringen medlör frestelse till skogarnps alltför hårda anlitande; att man sällan påtänker att till återväxtens befrämjande freda afröjde skogstrakter, än mindre att derå så skogsfrön; att de, i följd af Kammar-kollegii cirkulär den 14 April 1824, till enskilde upplåtne delar af de förut högst betydliga kronoskogarne i allmänhet redan äro sköflade, hvartill anledningen egentligen är att söka uli det förhållande, alt skogslotterne äro belägne på långt afstånd från hemmanen och derföre svårligen kunnat fredas för åverkan; Elfsborgs län: att skogarne äro i aftagande; att trakthuggning på några ställen är införd, men att, i anseende till de dermed förenade kostnader, dess allmännare antagande ej forde 14 Lagsamt Altin.
Visserligen ar lrvinnaris sjaldif i inåiiga.vasentliga fall olika mannens, men utvecklingen ' tycks gå därhän, att en fullt harnionisk inaii tillagiiar sig .en dryg del af de bästa kvinliga egenskaperna, och tvärtom. Det finnes ju män, som äga en kvinnas öinliet och fiiikänslie; het, och dem finner rnan icke ibland de svaga karalrtererna .- ty sådana utmärkas vanligen af småsinne ocli egoism - utan hos de starka, alltså just " Iios dein, son1 bibehållit och utvecklat ile basta manliga egenskaperna. Föreningen af inanlig kraft och kvinlig ömhet skapar. den högsta grad af niansklig fullkomlighet son1 vi kanna. Vanlig ar den icke, ty få nian äro i vår enerverade tid nog starka för att kiiiiiia tillåta sig. att vara veka. Skulle vi nu icke kiinna t#iika oss, att liksoil~.inaiiiien kan lagga bort sin brutalitet iitan att förlora sin inaiiligliet, så skulle också vi kvinnor J kunna lagga bort våra specielt kvinliga fel, t. ex. vår lidelsefiilla uppfatt ning af förhhllanden och personer, vårt satt a t t alltid se blott en sida af en sak och därigenom blifva s % fruktansvärdt orattvisa, r a r t smksinne, m. m.? J a, skulie vi icke rent utaf kunna försöka oss p8 det vågstycket att göras v %r insikt om 2 x 2 3 4 manligt klar ocli fasts? Skulle all vår förmhga att uppfatta kanslolifvets fina nyanser och att genom sympatien satta oss i förbindelse nied våra medinanniskor g5 förlorad genom - litet sundt förnuft? Lht oss åter taga till hjälp en analogi från den manliga erfarenheten: liar det nkgonsin phståtts, a t t vetenskapsmannen genom sin logik blifvit mindre känslig än t. ex. en ostuderad bonde? Få saker hafva gramt och förargat mig så mycket soni pedaiiteriias begär att torka u t undervisningen i våra skolor och förvandla den till idel logik, och jag har just aldrig på något område kant mig frestad att dyrka sniisförnuftigheten.
I öfrigt förekomma visserligen uti de efter det 8:de följande 20 kapitlen åtskilliga fall, der jag vid granskning af lagtexten yttrat mig för någon förändring uti de af pluraliteten antagna straffbestämmelser; men då dessa varit få och skiljaktigheterne icke äro af någon särdeles betydenhet, har jag, med afseende derå att denna min reservation i allt fall icke äger den fullständighet och omfattning, som jag, om jag dertill haft tid och tillfälle innan min afresa, önskat gifva den, ansett mig icke äga full anledning att omförmälda skiljaktigheter uti denna reservation upptaga.» Af Herr Berg von Linde J., »som likaledes efter erhållen permission afrest från riksdagen innan Utskottets betänkande och förslag hunnit slutligen justeras, har anmälts att han i åtskilliga omständigheter, hvaribland hufvudsakligast i fråga om föreskriften i 2 kap. 10 §, att sådan fånge, som der omtalas ej må till arbete tvingas, vore af annan mening än pluraliteten.» Af Herr Grefve Sparre, E.: »Vid företagande till handläggning inom Utskottet af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition med förslag till ny strafflag, har jag ansett den fråga först böra framställas, huruvida det allmänt erkända behofvet af en snar reform i vissa delar af vår brottmålslagstiftning lättast och ändamålsenligast kan till vägabringas på det sätt, som i den Kongl, propositionen anvisas; nemligen sålunda att, med upphäfvande af den hittills gällande lagstiftningen, en helt ny antages.
— Denna serskilda mening innehöll det tillstyrkande, att, då det vore oundvikligen nödigt, att den, hvars löpande Skuldebref blifvit i Disconten hypothiseradt, borde hafva uttryckligen ikläd t sig att ansvara för den stadgade högre räntan och utsöknings-provisionen, så vida betalningsskyldighet deraf skall kunna honom åläggas, de Sedlar eller accepterade anvisningar, som anmälas till Discontering, jemväl böra innehålla åtagande af utgifvare!! eller aceeptanten att, i händelse reversen eller anvisningen blifver pantsatt i Manufactur-Disconten, underkasta sig hvad som finnes föreskrifvet angående Lån ur samma Discont,* samt 4 jjj. i Discont-Reglementet alltså i öfverensstämmelse dermed förändras. Sedan Betänkandet, hvilket Högvördige Preste-Ståndet och Yällofl. Borgare-Ståndet bifallit, blifvit, på grund af dessa anmärkningar, från de Öfrige arne Riks-Stån» Lassamt AUm.Besv.o.Oec.Utsk.Uil. 19 (len till Utskotten återremitteradt, hafva Utskotten å nyo tagit ämnet under öfvervägande ,• och enär i penninge-transactioner icke någon synes kunna åläggas andra eller vidsträcktare förbindelser, än Allmän Lag bjuder eller han uttryckligen sig åtagit, men Manufactur-Discontens rätt till öfverränta och två procents utsöknings-provision, i händel-! se af uteblifven betalning å förfallodagen , utgör undantag från Allmänna Lagens stadgande i berörde afseende, samt, efter hvad till Utskottens kännedom koinmit, en del Domstolar och Executions-säten, på derom af Manufactur-Disconten anställd talan, ansett utgifvare af och Löftesmän å Skuldsedlar, pantsatte uti nämnde Discont-Verk, icke kunna, emot deras bestridande och Allmän
År 1836 anhöll kemie - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 124. 7 professorn i Upsala att få ur sin föreläsningsoell examinations-skyldighet utbryta denna sektion af den kemiska vetenskapen, hvilken han ansåg sig icke vidare medhinna att nöjaktigt bestrida; och lyckligtvis fanns då vid universitetet en man, som af nit för vetenskapen, förklarade sig beredvillig att densamma öfvertaga, och som befann sig i den för litteratörer i vårt land ovanliga ekonomiska ställning, att han kunde umbära ali pekuniär ersättning för sin möda. Denne man bar alltsedan, d. v. s. nu i 12 år, utan någon lön, uppehållit; den medicinskt-kemiska undervisningen vid universitetet på ett sätt, som är öfver mitt vitsord. Om det nu också kan vara någon anledning att hoppas, det lian ännu ytterligare dermed någon tid fortfar, så är likväl läroämnet för vigtigt att för framtiden lemnäs i så prekär ställning, och tyckes statens värdighet kräfva, att den ej på detta sätt begagnar sig af en enskild mans oegennyttiga uppoffringar af lid och krafter för det allmännas räkning.
Vidare och då de Jordägare, hvilka icke ville ingå uti den permanente Roteringen, blifvit försäkrade att vid den förut åtagne extra Roteringen bibehållas , hafva likväl flera bland dem fått vidkännas en betydlig tillökning i extra Roterings-skyldigheten. Såsom ett exempel härpå torde tillåtas mig nämna , att en Jordägare, som från första början blifvit åsatt 18 man extra Rotering, men uppå deröfver anförde Besvär fått detta antal Dtn 4 Maji3 f. ml 127 minskadt till 14 man, nu blifvit förpligtad att ansvara för 28 bela Rotar extra Roteringsmanskap, Allt detta visar tydligen, att RoteringsVerRet i Skåne fordrar den mäst noggranna undersökning, om icke denna skyldighet i längden skall alldeles utblotta en del Rotehållare, och hvad som derjemte bestyrker, att hela Rote» rings-förrättningen mätte hafva varit ett hast* verk, är, att sjelfva Roteringslängden är så klud-' drigt skrifven, ziffror på många ställen radera* de och ändrade samt lappar infästa, att det nästan är oläsligt. Jag förklarar å nyo, att jag tror, det Stat6Utskottet fullgjort allt hvad man af det* samma med skäl kunnat i denna sak fordra, och Utskottet har varit fullkomligt öfvertygadt derom, att om en sådan framställning göres till Kongl. Majtt af Riksens Ständer, som Ut* skottet i dess Betänkande föreslagit, skall sådant vara tillräckligt att fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på sättet, huru ifråga* varande Rotering blifvit förrättad, hvarigenom Rotehållarne omsider kunna hoppas att i möjligaste måtto vinna likhet i tunga och besvär3 som bör utgöra hu/vudvilkoret för ett så vig» tigt verks framtida bestånd. Jag får alltså hos Herr Grefven och Landt» Marskalken anhålla om Proposition till bifall af Betänkandet. Friherre Boye, Ludvig:
Tjärubränning bedrifves väl af allmogen flerstädes i provinsen, dock icke i den mån, att orten derigenom erhåller sitt behof af denna vara eller att liandteringen kan såsom en allmännare binäring anses, oaktadt rika tillgångar på råämnen för densamma här finnas. EnligL nådig tillåtelse anställdes 1841 f. d. Apothekaren Johan Kantzow med aflöning af Slats-medel för att inom detta och Stora Kopparbergs län meddela allmogen undervisning i tjärutillverkning och andra likartade för otterne lämpliga industri-företag. I detta ändamål besökte han efterhand under åren 1843, 1844 och 1845 de flesta härader i Wermland, vid hvilka tillfällen håg lill en böl jan bemärktes hos invånarne på åtskilliga orter alt förvärfva sig närmare kännedom örn konsten att tillverka god tjära, och så kallade tjärudalar anlades äfven flerstädes efter Kanlzows föreskrift, men arbetet dermed afstannade snart, förnämligast af den orsak, alt trä varuhandeln under liden lifvades allt mer och mer, och lönande förljenster derigenom uppkommo för allmogen vid limmerrörelsen. Under sådana förhållanden kunde man icke heller skäligen hoppas att allmogen skulle, med åsidosättande af sina inkomstgifvande arbeten för denna rörelse, vid hvilka de hade vana, egna sig med någon ifver åt en ny eller åtminstone för mängden mindre bekant näringsgren. Kantzows omförmälde åtgärder här i länet upphörde ock med 1846. Emellertid synas de jemte några af länets Hushållnings-sällskap utdelade mindre premier för tjäru - 22 bränning icke hafva varit utan ali verkan, emedan tjära, tillverkad inom provinsen i sednare åren, understundom funnits att tillgå, af bättre beskaffenhet än den, som tillförene kunnat erhållas. Jagt och djurfång idkas dels för rofdjurs ulödande och dels till husbehof samt i de norra orterna till afsalu. Fiske utgör för eli del strandboer vid Venern en näringsgren, hvaraf likväl icke hemtas betydliga inkomster. Afkastningen af det större laxfisket i Clara eif vid Deijefors har väl ömsom stigit och fallit; men ändock altid varit ganska vinstgifvande.
Barthelemei lemnade lån, 10000: „ Carlstads Hamnoch Kanal-Bolag 12000: „ Seffle Kanaloch Slussverks-Bolag 14.(00: „ 6’jömanna-Sällskapet i Stockholm 2,5oo: i140 §. io. Revisorerne hafva, vid anställd inventering af säkerhetshand Jingarne, inhemtat: att, sedan Kongl. Maj;t, uppå Carlstads Hamn-och KanalBolags derom gjorda ansökning, genom nådigt Bref af den 16 November 1840, tillåtit, att kapital-afbetalningen å Bolagets för tvenne hos Fonden upptagna lån, då återstående, sammanräknade skuld, 14,000 R:dr, finge inskränkas från 4.000 till 2,000 R:dr årligen; har Kongl. lVlaj:t, under den 6:te Maj delta år, ytterligare i nåder heviljat den förändring i Bolagets återbetalningsskyldighet af ifrågavarande lån, — som, genom i vederbörlig ordning verkställda inbetalningar, nedgått till g,000 R:dr, — att med liqvid af de, den i5:de nästförutgångne Februari, på sist erhållna lån förfallna 1,000 R:dr finge anstå till den i5 Februari 1844» att afbetalningen sedermera komme att inskränkas till 1,000 R:dr årligen, jemte belöpande ränta. Uppå Konvoj-Kommissariatets anhållan om föreskrift, huruvida några åtgärder borde vidtagas, i och för indrifvande af den från Handelsoch Sjöfartsfonden till f. d. Direktionen öfver Segelfarten emellan 'Wenern och hafvet, år i836, utbetalda lånesumma, 3o,ooo R:dr, har Kongl. Majrt, efter det Direktionen öfver Götheborgs Hamnoch Elfarbeten, uti aflfordradt Utlåtande, af anförda skäl, i underdånighet gjort hemställan om afskrifning af ifråga varande skuld samt Justitie-KanslersEmbelet ansett sistnämnde
Bristen af ett på förhand uppgjordt förslag till lånekontrakt eller åtminstone till hufvudstipulationer för ett kontrakt hade jemväl haft den påföljd att, ehuru lånet ansågs afslutadt redan den 10 Mars, saknades likväl bestämmelser om åtskilliga ganska vigtiga hufvudpunkter, hvilka derefter under en hel månads tid blefvo föremål för ytterligare underhandlingar. Revisorernes nästa anmärkning gäller den omständigheten, att Fullmägtige, vid uppgörandet om detta lån, inlåtit sig i underhandling med Generalkonsul Heinemann, såsom uppgifvet ombud för ett *så kalladt consortium“, bestående af Tyska bankirer, utan att Heinemann genom aflemnad fullmagt visat sig i sådant afseende behörig. Fullmägtige kunde följaktligen icke ega någon visshet derom att hvad med Heinemann afhandlades blef för låneöfvertagarne förbindande, helst icke ens namnen på de personer, af hvilka detta consortium skulle utgöras, finnas i hans anbud uppgifna. Saknaden af en sådan fullmagt hade jemväl till påföljd att, när kontraktet slutligen skulle undertecknas, alla de Tyska låneöfvertagarne kunde undandraga sig att lemna sina namnunderskrifter och ehuru Bankirhuset Raphael Erlanger uti en till Riksarkivarien Nordström aflåten skrifvelse förklarat att han, såväl å egna som Bankirhusen Gebrilder Bethmanns, H. J. Merck & Comp:s och Emil Erlangers vägnar, ansvarade för kontraktsbestäm melser - StatsUtskottets Utlåtande j\s 29. 33 melsernas uppfyllande, var likväl Riksgälds-kontoret icke innehafvare af någon sådan handling, sora visade Raphael Erlangers behörighet att å sistnämnda trenne bankirfirmors vägnar meddela ett dylikt förklarande. 1 fråga om det med J. Henry Schröder & Comp. afslutade kontraktet och särskildt hvad deri finnes stadgadt om sättet för lånets amortering, anse Revisorerne origtigt, att de obligationer, som för lånet utgåfvos, blefvo ställda på utlottning.