Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Första iakttagelsen har varit, att ehuru allmänt kändt är, hvad äfven alla offentliga statistiska uppgifter vitsorda, att borgerliga rörelsen under de sednare åren varit i ett jemt tilltagande, likväl inträffat, att då alla Rikets Handlande år 1816 betalte i Bevillning efter a:dra Art. i32,020 R:dr 21 sk. 3 r:st., så erlade de år 1826 endast 112,167 R:dr 19 sk. 9 r:st., och att, då Handtverkare och Borgare i allmänhet betalte samma afgift år 1816 med ii5,593 R:dr 44 s^> ^en år 1826 erlades med endast 95,941 R:dr 35 sk. 5 r:st., som utvisar en total minskning af 39,5o5 R:dr 10 sk. x r:st. När man åter granskar speciella förhållandet för sednaste redogörelse-året 1826', så befinnes deraf: Att då 3,223 Handlande i hela Riket utgjort Bevillningen efter 2:dra Art. med 112,167 R:dr 19 sk. 9 r:st., så utgör detta till det nogaste 33 R:dr för hvarje person, hvilket, efter 5 procent, motsvarar en lefnadskostnad af 660 R:dr; att då 814 Fabrikörer erlagt 23,324 R:dr 26 sk. 6 r:st., denna afgift uppgår till nära 28 R:dr 16 sk. för hvar person, hvilket svarar emot en lefnadskostnad af 566 R:dr 32 sk.; och att, Den 3o Mars f. ra. då io,223 Handtverkare och Borgare i allmänhet betalt 95,941 R:dr 35 sk. 5 r:st., således 9 R:dr 18 sk. komma på hvarje person, hvilket motsvarar en inkomst af 187 R:dr 24 sk.
Då dessa behjertansvärda förhållanden utgjorde tillräckliga skäl för undaurödjande af ett stadgande, som föranledde så stora anspråk på bidrag, för såväl Statens som kommunens behof, af personer, hvilka till större delen redan förnött sina krafter i det allmännas tjenst och äfven upphört att deraf hemta samma fördel, som de ännu verksamma samhällsmedlemmarne, så har motionären föreslagit, att föreskriften om bevillning å pensioner måtte ur den Bevillningsförordning, som af Rikets nu församlade Ständer uppgöres, utgå, så att alla pensioner af hvad namn och beskaffenhet de vara må, hädanefter icke komme att med bevillning betungas. Utan att vilja förneka, att många och ömmande skäl kunna tala för bifall till motionärens ifrågavarande förslag, har dock Utskottet, med hänvisande till sista riksdagens förhandlingar i detta ämne, ansett sig böra återföra i minnet, huruledes vådan af att på bevillningslagstiftningens område medgifva undantag från allmänna reglor, hvilka, en gång frånträdda, snart ånyo måste uppoffras för påtrycket af hvarjehanda mer eller mindre berättigade anspråk, samt svårigheten att i afseende på beskattningen bevilja förmåner eller lindring åt personer i en viss samhällsställning, utan att derigenom afvika från grundsatsen om jemlik beskattning eller begå en orättvisa mot andra, som, lika lottade i förmögenhetseller inkomstförhållanden, icke befinna sig i denna särskilda ställning, ansågos utgöra hinder att fästa afseende å de framställningar, som då blifvit gjorda i samma rigtning.
Ett annat förfarande i denna del skulle säkerligen minska tackjerns-tillverkningarna, lill betydlig skada för Kronans påräknade inkomster, och således verka tvärtemot hvad man åsyftat. Slutligen anhåller jag att i förbigående få nämna, att jag betviflar, det någon fabriksrörelse, redan utan bevillning, är så tungt beskattad som Masugnarna, hvilka skatta för hvarje dygn de äro i gång, ofta ända till en tjugondedel och deröfver af dygnets tillverkning, utan afräkning för mindre god gång med Masugnen och andra tillfälligheter, som verka menligt på rörelsen, utan egarens eget förvållande. Friherre Anckar swärd. Carl Henrik: Jag anser visserligen icke BevillningsUtskotlets föreslagne grunder för den blifvande a88 Den 3o Mars f. m. Bevillningen vara de mest tillfredsställande nian kunde önska sig; men då jag måste erkänna, att jag icke funnit andras förslag önskvärdare, och icke eller sjelf kunnat utfinna något bättre, anser jag mig icke befogad till anmärkningar emot TJtskottet, för det Utskottet ej funnit utvägar till en jemnare beskattning, än som skett. Hvad för öfrigt så väl Betänkandet, som de deremot gjorde anmärkningar beträffar, anser jag allt vara så fullständigt utredt och besvaradt af Herrar Tham och af Billbergh, att jag skulle tro mig endast onödigt upptaga Ridderskapets och Adelns lid med ett upprepande deraf. Blott ett yttrande har jag ej hört tillräckligen besvaradt, och anhåller derföre att få göra ett tillägg i afseende på Friherre Boijes yrkande af öfverflöds-afgifter på åtskillige varor, såsom The', Caffe', Socker, Vin, Sidenmöbler och dylikt. Som jag fattat Friherrens mening', har han trott, att en nedsättning i priset på Caffe verkar minskning i den consumtions-afgift, som ligger i Tullen. Jag kan ej finna, hvilken mening detta innebär, och öfverlemnar till Friherren sjelf att uttyda det.
Förhållandet emellan den föreslagna ll:le §:n och de nu gällande 3:ne mom:n år endast lika i det ögonblick banken börjar sin rörelse, men sedermera fluktuerar det, ty, faller riksmynts-kassan, bl ifver banken nödsakad att minska sin sedelemission; stiger den åter, kan banken öka sedelotgifningen. Dessutom förlo - Den IG September^. m. rar banken genom det föreslagna stadgandet allt intresse att begagna uppoch afskrifnings-räkning. Enahanda förhållande inträffar med kreditiverna. Banken kan icke utgifva så stor del af sin fond i form af kreditiver som annars, emedan man aldrig med säkerhet kan bestämma, när~ kreditiverna blifva ultagne, hvaremot banken kommer alt drifva diskontrörelsen, sora alltid för dagen kan bestämmas, men jag hemställer, huruvida det är klokt att ställa så till, att det kommer att ligga i bankens intresse alt så litet som möjligt drifva kreditiv-rörelsen samt helt och hållet uphöca med uppoch afskrifnings-räkningen, hvilket onekligen blefve följden af Utskms förslag. På dessa och af flere talare anförda skäl anhåller jag om bifall till Frih. Palmstjernas och Gr. Lagerbjelkes förslag. Frih. Palmstjerna: Då man anser all de af mig föreslagna 8 dagarna utgöra en för kort tid för alt återställa det möjligen upkommande missförhållandet mellan bankens säkerhet och dess sedlar, vill jag afstå från detta mitt yrkande och instämma med Gr. Lagerbjelke och Frih. Tersmeden derutinnan, att det nu gällande stadgandet uti delta hänseende måtte oförändradt bibehållas. Hr A m in of f: Då jag förra gången hade ordet, instämde jag med Frih. Palmstjerna derutinnan, alt den föreslagna lide §:n borde utgå, och de nu gällande 3:ne första mom:n uti lide §:naf 1846 års författa, bibehållas. Det var endast i afseende på 4:de momdet som vi voro af olika tankar, men hvaruti jag understöddes af Hr Gripenstedt.
Hermelin, August Söderling, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1226. Hr Gripenstedt, Johan August. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., uppläste följande. Af K. M:s skrifvelse till R. St. af den 16 sisth November — införd under N:o g3 i 1 sami. af hillänget — synes det tydligen, att rotehållarne vid indelta armeen, enligt den af K. M. och R. St. år 1818 dem gifna försäkran, skulle allt framgent varda befriade ifrån all annan afgift för soldatens beklädnad, än den bestämda andel af soldatmunderingens värde efter riksmarkegång, som de då åtogo sig alt i contant till regementets beklädnadsdirection erlägga; af samma nåd. skrifvelse synes det äfven, att rotehållarne vid Uplands regemente, det oaktadt, fortfarande till och med år 1840 utbetalt en årlig afgift af 26 sk. 8 r:st. b:co per rote, under namn af klädespenningar, hvilken afgift dock förklaras hädanefter skola upphöra. Att Uplands regementes rotehållare blifvit befriade för framtiden ifrån erläggandet af en afgift, som de med rätta för 21 år sedan borde hafva sluppit att betala, är visserligen ej mer än billigt; men lika öfverensstämmande med billighet och rättvisa är det, att Svenska medborgare, som i 21 år utbetalt en dem oriktigt påförd skatt, återfå det belopp, som denna afgift utgjort. — R. St., vid innevar. riksdag, hafva i frågor, likartade med denna, visat huru de anse att sådana frågor böra behandlas, genom det bifall de lemnat till StatsUtsk:s i betänktna N:is 3oo—356 tillstyrkta restitution af för vissa städer oriktigt erlagd rotefrihets-bevillning; och är det i full tillit till R. H. St:s rättvisa och billighet, som jag, med stöd af 56 §:n Riksd.Grdn., härmed får föreslå, det R.
I anseende till förestående afresa från hufvudstaden får jag härmed vördsammast afsäga mig min innehafvande supleantbefattning i BevillmsUtsk., och, för den händelse denna min afsägelse bi fal 1 es, lika vördsamt anhålla att, för återstående tiden af detta Riksmöte, vid min riksdagsmannarätt fortfarande få vara bibehållen. Efter äfven härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall och enär Frih. Paykull, Joh. Aug., blifvit utsedd till ledamot i Const.Utsk., der han förut varit supleant, samt Hr von Troil, Emil, som varit ledamot i BankoUtsk., inlemnat sin riksdagsmannapollet, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer att sammanträda till val af en supleant i Const.Utsk. efter Frih. Paykull, en ledamot i BankoUtsk. efter Hr von Troil, en ledamot i BevillmsUtsk. efter Frih. Peyron, samt en supleant i sistnämnde Utsk. efter Gr. von Rosen. Hr Gr. o. Landtm, anmodade sedermera äfven Hrr Bänkman att sammanträda till val af en Elektor efter Hr Hägerflyckt, som afsagt sig denna befattning. Företog R. o. Ad. val af de Elektorer jemte supleanter, hvilka enl. 108 §:n Reg:sF:n och 65 §:n Riksd:sOrdn:n skola äga att jemte Elektorer af de öfriga RiksSt:n utse komiterade för tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Elektorer: N:o 104, Gr. Beckfriis, Corfitz, med 78 röster. N:o 255, Frih. Falkenberg, Conrad Gabriel, med 78 röster. N:o 369, Frih. Lagerstråle, Fullm. Hr Tersmeden, Nils, med 77 röster. N:o 456, Hr Aminoff, Joban Fredrik, med 77 röster.
Enligt till Utskottet ankomna utdrag af Riks-ståndens protokoll, hafva Ridfierskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-stånden gillat Utskottets, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, afgifna förslag, att de i 24 § af underrättelserna till gällande tulltaxa svenska sjöfarten på aflägsnare orter beviljade förmåner af lindring i tullsamt handelsoch sjöfarts-afgifter måtte från och med början af år 1853 helt och hållet upphöra; äfvensom bemälde tre riksstånd fattat beslut öfver de af Utskottet för tiden från och med tull-lindringarnes upphörande föreslagna förändrade tullsatser å, bland andra artiklar, hvarom nu icke är fråga, Bränvin och Sprit, Caffe, Hudar, obcredda, Ris, oskalad eller s. k. Paddy, samt Socker; hvaremot Preste-ståndct ogillat förslaget om tull-lindringarnes upphörande och i följd deraf icke ingått i pröfning af de förändrade tullsatser, som, för motsatt händelse, blifvit föreslagne och för nyssnämnde artiklar af Utskottet ansetts böra ega rum. Då emellertid, såsom nämndt är, förslaget om tullindringarnes upphörande blifvit af tre stånd, godkändt samt, såsom afseende icke bestämmandet af tull-afgifternas belopp, utan ett premium för sjöfart på vissa aflägsna orter, följaktligen måste, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, anses utgöra Rikets Ständers beslut, finner Utskottet sig böra hemställa, Bih. till R. St. Prot. i850 Sf iS5i. 5 Samt., i Ajd., 9 Hd/t. 2. Beviii'nings-V Iskollets Memorial, A':o il. Preste-ståndet behagade till pröfning företaga de af Utskottet i Betänkandet N:o 5, under förutsättning af tull-lindringarnes upphörande, afgifna yttranden, angående föreslagna förändrade tullsatser å artiklarna Bränvin och Sprit, Caffe, Htular, obercdda, Ris, oskalad eller s. k. Paddy; samt Socker:
Maj:ts och Rikets flotta, efter nu för hand varande anledningar, bör utgöras; Eders Kongl. Maj;t dock alltid förbehållet att i dessa afseenden anbefalla de förändringar och förbättringar, hvilka under tidens lopp kunna finnas erforderliga. Det hade visserligen varit önskvärdt, att de större och mindre krigsångfartygen kunnat byggas och armeras efter en och samma princip, men jag vågar dock icke i underdånighet tillstyrka en sådan enhet, emedan ett skepp icke kan förses med tillräckligt svårt och effektivt artilleri, med mindre del har en derför erforderlig bärighet och, i följd deraf, större bredd, än som är förenlig med stor hastighet. Det torde derföre blifva nödvändigt att fördela ångförs varet i t vänne kategorier, nemligen: l:osådane fartyg, hvilka, förnämligast beräknade på hastighet och försedda med ett mindre effektivt artilleri, begagna ångan såsom hufvudsakligt framdrifningsmedel, samt, i följd deraf, äro lätt tacklade; och 2:o sådane fartyg, hvilka, egentligen byggda för segling och försedda med ett svårare artilleri, begagna ångan som auxiliär-kraft för fortkomsten. Såsom ytterligare skäl för denna fördelning förekommer äfven den hufvudomständigheten, alt ett endast på fartygens snabbhet grundadt ångsystem skulle blifva alltför kostsamt emot artilleri-effekten, och Sveriges tillgångar medgifva dessutom icke så oerhörda kostnader, som härtill skulle erfordras. Öfvergående från ångfartygen till de seglande och roende, lärer Eders Kongl. Maj:t nådigst behaga finna, att de utgöra väsendlliga och oumbärliga delar af sjöförsvaret, användbara på serskilda krigstheatrar, samt de förra dessutom nödvändiga för handelns skyddande. Af de nuvarande certerne har jag ansett mig i underdånighet böra föreslå bibehållande af fregatter, corvetter, briggar, skonertar, mörsarefartyg, chefsfartyg, canonslupar och canonjollar; utbedjande mig att, innan frågan om anslag kommer att afhandlas, få i underdånighet yttra mig rörande de öfriga, nu befintliga certerne.
Om så är, får jag hemställa, om icke R. o. Ad. behagade afgöra den första punkten först, öfver hvilken punkt jag föreställer mig att discussionen kan anses afslutad. Nälden är afgjord, uther jag mig att få yttra mig angtde den andra. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.: Jag förenar mig till alla delar med Hr von Hartmansdorff. Jemte det jag i financielt hänseende anser ganska riktig den del af hans framställning, som utgör lians egentliga prnpos., finnér jag äfven sednare delen deraf i högsta matto fördelaktig, emedan jag deruti ser en begynnelse till communal-systeme i vårt land, och medlens användande på det föreslagna sältet lända till belåtenhet och nyttig verksamhet i alla våra landskap. Frih. Boye, Ludv.: Det torde tillåtas mig få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på huru nära de motsatta meningarna ligga hvarandra. BancoUtsk. vill hafva en million lill reservfond åt banken. Detta bestrider llr von Hartmansdorff; men han begär icke denna million, ulan blott att en half million om året mätte utsläppas till allmänheten. När vi påminna oss , att den blifvande bancovinsten aldrig kan understiga en half million, så är det klart, alt den halfva million, som skulle utgå, Lomme att ersättas af den halfva million, som inginge i bancovinsl ; och banken kan således aldrig komma att sakna den ifrågaställda halfva millionen. Jag anhåller att, ifall lörsta propostn till bifall på Utsk:s betänk, blir besvarad med nej, vi må få propos. på Hr von Hartmansdorffs förslag. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Hon måste framåt, ständigt och obevekligt framåt. Ser du sådan är bestämmelsen. Du måste vara den lena böljan, som skall ingjutas i världens ofrid för att mildra dess bitterhet.» Men under tiden rida några stolta riddersmän ut från Kungahälla och nalkas färjestaden. Må nu jungfrun lyfta ögonen från marken! Må hon se kung Magnus! På hjälmen hvilar det gyllene lejonet, som är hans märke, det fladdrar från baneret ofvan honom, det lyser från hans röda silkekläder. Må hon se honom, han själf är Nordens lejon! Se hur det långa, silkebleka håret fladdrar kring skuldran, se hans stolta hållning, se krigarblicken i hans ögon. Nu kommer han. Dammet hvälfver upp framför honom. Han kommer. Hans svarta skugga rider i aftondagern långt utöfver fältet, och marken skälfver under ridten Lyft ögonen, jungfru, och le mot din brudgum! Tänk ej mer, att du hellre ville kasta dig under dessa snabba hofvar, som dåna mot dig, och möta döden. DROTTNINGEN PÅ RAGNHILDSHOLMEN Det var en gång en kung, som kom ridande österifrån längs med Nordre älf för att fara ned till Kungahälla. Det var hänemot slutet af året. Det var tung luft och grå himmel, såsom som det ofta är vid den tiden. Stigen, på hvilken kungen red, slingrade sig fram öfver tufviga strandängar. Här och där stucko albuskar upp ur starrtufvorna, och längs med vägen hade de hopat sig, som om de voro nyfikna att se den, som red förbi. De till och med trängde sig ut öfver vägen, så att kungen hade svårt att föra fram hästen mellan dem. Det var så sent på året, att allting var aflöfvadt, och allt lif afstannadt i skog och äng. På marken lågo sommarbladen grånade och förvissnade, och af de långa höstregnen hade de blifvit hoppackade till ett dimmigt täckelse, under hvilket otaliga spindlar och sniglar lågo i vintersömn. Grått och dimmigt var det rundtom, och kungen tänkte: »Detta är just ingen vacker väg för en kung att rida på.»
Mörners förslag innehåller nemi., all vid de tillfällen, dä gäldenär gjort coneurs, skall concursdomaren pröfva huruvida hysättning äfven efteråt får äga rum, d. v. s., att detta utslag skall meddelas pä samma gång, som concursdomen. Men när concursdomaren afdömer sjelfva concursen, är han alltid skyldig att pröfva, huruvida gäldenären visat vårdslöshet eller bedrägeri i sina transactioner, i hvilket fall han dammer honom såsom vårdslös eller bedräglig gäldenär. Kan domaren nu icke efter alla de anledningar, som under concursen förekomma, döntma honom såsom sådan, så har han icke eller tillräckligt skäl att på misstänka om understueknc tillgångar förklara gäldenären fortfarande underkastad bysätlning. Det linnes ingen anledning för domaren att förfara strängare i del ena fallet, än i det andra, och jag ser således icke, alt man skulle vinna något genom antagandet af den af Gr. Mörner föreslagna redaclion, hvilken är sådan, att domaren icke för sitt omdöme skulle hafva någon annan ledning, än de handlingar och upplysningar, som i sjelfva concursen förekommit och redan afgjort, huruvida gäldenär skall dömmas såsom vårdslös eller bedräglig. Frih. Raab, Adam Christian: Jag erkänner såsom ganska riklig den sats, hvilken Hr Gunther framställt, nemi. att bysätlning icke bör begagnas såsom straff mot insolvent gäldenär, ulan såsom medel att förmå gäldenär framlemna undandolda tillgångar. Jag går ännu längre; jag erkänner lill och med, alt det är en obarmhertighet att vilja använda bysättning mot en gäldenär, som verkligen har framlemnal ali sin egendom till borgenärernes förnöjande; men jag måste ä andra sidan uppgifva hvad jag beklagligen vet vara fallet; att, sedan 1834 och 1835 årens mildare lagstiftning inträdt, missbruken onekligen hafva galt allt för långt och crediten blifvit, på ett i högsta måtto menligt sätt, rubbad.
Förordningen om Chartte Sigillatte-afgiften af den 8 November 1815 redan stadgar, inventeringarne afFörråderne verkställas hos alla Embetsoch Tjenstemän, som på Credit uttagit Chartor, äfven - Stats-Utsiottets Betänkanden'. som hos samtelige Förvaltare och Försäljningsman af Stämpladt Papper, på samma dag, samt låta i de orter, der Balancer kunna uppstå, desamma genast indrifva och infordra öfverflödigt* Fagren af Stämpladt Papper och derefter lämpa afsändningarne, så att löfiåderne ej öfverstiga berörde maximum af ett års Förlag utom det löpande årets uppbörd. Hvarförutan Kongl. Maj:t i Nåder torde täckas vidtaga den åtgå <1, som lämplig finnes till infordrandet af den i Finland varande behåRningen för ett värde i Charfor af a 7,686 B:dr 43 sk. enligt 18 t 6 äs s Räkenskap. I öfrigt bör Utskottet tillkännagifva, att de nu genomsedde Böckeme funnits torde med ordning och redighet; så att i denne del ej förekommit något att erindra: hvilket allt Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 28 Maji 1818-. Riksens Högloft. Ständers Stafs - Utskotts Utlåtande angående Riks-Hufvud-Bokslutet. U ti den berättelse, som Riksens Hoglofl. Ständers till StatsBancooch RiksGäldsVerkens öfverseende valde Revisorer under den 20 November förledit år till Riksens Högloft. Ständer afgifvit, och som sedermera til! Srats-Ut« skottet blifvit remitterad, angående den af StatsVej-kets förvaltning o c, b Räkenskaper år 18^7 verkställde granskning, hafva Herrar Revisorer sökt upplysa och utreda förhållandet med det iyog Stats*Utskottets Betänk and en'. RiksHiiifvudBokslut, som blifvit Herr StatsCommissarien och Riddaren Videgren uppdragit, att, efter den af honom uppgifne methode, utarbetas, jemte det Herrar"
Hvarje upoffring blifver tung och afvisas, hvad möjligt är; den rike vill hafva mer att kunna mera njuta och lägga mjukare hyende under sin fåfänga; den fattige knotar öfver nödvändigheten att arbeta, förslösar sin, om äfven rikliga, dagspenning, och afundas den rike, sorn utan möda kan öfverlemna sig åt njutningen. Med ett ord, banden såväl emellan medborgaren och samhället, som emellan medborgarne sins emellan, blifva allt lösare, allt skörare. Jag önskar att J, Mine Hrr, icke måtte missförstå mig. Min mening är icke, ehuru äfven hos oss fröet till det onda är märkbart, att det inom vårt land ännu mäktigt utvecklat sig. Det finnes — Gudi vare lof — en inom våra bygder starkt rotad anhängighet till gammal tro och sed, som bekämpar detsamma, och de andliga rörelser, hvarom vi nu orda, upspringa just utur andans reaktion emot materialismen. Men uti denna tid, då alla de skrankor, som fördom särskiljde folken, äro grusade eller mer och mer falla uti ruiner, flyga på tankarnes vingar, inom ideernas verld, lika obehindrade smittsamma gifter som ädla ingifvelser. Och inom ett eller annat land, möjligen flera, är tillståndet egnadt att väcka allvarligt bekymmer. På spillrorna af mycket, som fordom aktades Den 1!» November e. m. 251 — hvaraf åtskilligt ej vidare förtjent af denna aktning, annat åter af lidelsernas storm bortsopadt — thronar högst penningen. Om dess håfvor tränger sig mängden. Der redligt arbete ej förslår, trestas lyckan genom svindlande spel och spekulationer, och der dessa misslyckas, söker ej sällan oredligheten — hvarom ofta nog märkliga tidender vittna — ihopskrapa det gyldene stoftet. — Så de enskildte. Och vänder man sin blick ifrån dem till det allmänna, till samhället, märker man liksom genom instinkt — om icke slutledningen lärer en det —, att den grund, på hvilken man vandrar, vacklar, och handen bäfvar att lyfta på framtidens mörka slöja.
St:s nu rör:de stång■jernsti 11verkningen fattade beslut, må det tillagg göras, att den förklaras hvilande intilldess frågan om den fria kolhandeln blifvit definitivt afgjord, samt först derefter i ett sammanhang pröfvas och afgöras.” R. o. Ad. behagade deraf finna, att antagande af detta förslag visserligen icke skulle hindra de tidsbestämmelser, sora Utsk. föreslår, utan att detta vore elt tillägg, som blott uppsköte verkställigheten af beslutet. Hr Rosenblad: Frågan om tidsbestämmelsen, antingen den bör blifva den t Nov. i84', eller samma dag 1842, kan vara mycket I i h gil 11 ig, då i alla fall det säger sig sjelft, alt det ej kan ske förrän saken blifvit pröfvad och afgjord; roen då detta icke lärer blifva möjligt före den 1 Nov. innevar. år, så vore det icke rent spel att stadga en sådan tidsbestämmelse. Frågan om tidsbestämmelsens borttagande, som jag önskat, är i min tanke så vigtig, alt jag ej kan släppa densamma utan votering. Frih. Tersmeden: Jag vill endast fästa uppmärksam - Den a8 April f. ra. 421 beten derpå, alt om man icke vill till år i85o gifva den frill et åt näringen, som Utsk. föreslagit, så är ifrågavar. tidsbestämmelse öfverflödig; och som jag i sistnämnda afseende hyser lika öfvertygelse med Hr Rosenblad, så förenar jag mig med honom 0111 tidsbestämmelsens borttagande. Detta hindrar icke, att de tillägg, som Hr af Uhr föreslagit, kunna antagas. Jag tror således, alt pluraliteten bör få afgöra om någon tidsbestämmelse skall äga ruin eller ej. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. nu behagade finna, att, såsom Hr Landtm, uppgifvit, det vore 2tne meningar angtde tidsbestämmelsen, den ena att densamma Loide äga rum och att tiden borde bestämmas från den t Aov. 1841 till den 1 Nov. 1846, den andra att ingen tidsbestämmelse borde äga rum.