Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 109 Hyttas näst efter dem i nästa plenum; under förutsättning alt, derest, emot förmodan, hufvudtitlarne i dag blifva slutligt genomgångna, betänk. N:o 109 må företagas i den ordning, den redan upgjorda föredragmslistan samma mål uptagit, och vi, på detta sätt, redan i dag deri fatta beslut. Men, såsom sagdt, en sådan hastighet synes mig ej sannolik. Jag får derjemte äran uplysa, att, mig blifvit meddeladt, det de 3 öfriga Stånden redan afgjort utlåt. l\T:o 109; men fastän de bifallit det, kan deraf för ögonblicket icke upstå någon påföljd, emedan en aktningsvärd ledamot af Exp.Utsk. tagit för princip, alt, så vida icke upgift till Etsk. inkommit om besluten inom alla 4 Stånden, han begär bordläggning af Utsk:s förslag till skrifvelse. Detta kan vara ganska ligtigt, men föranleder åtminstone uti förevaride fall ett upskof, som jag just söker undvika af skäl, Ståndet redan hört mig anföra. Uppå härefter framstäld propos. beslöts, att StatsUtsk.-s mern. N:o 109, skulle näst efter samma Utsk:s utlåt. IS’:o 90, upföras å föredragmslistan för nästa plenum. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 87, ang:de regleringen af utgifterne under lliksstatens Sjette hufvudtitel. 2lista punkten ang:de Navigationsskolors inrättande i Carlskrona och Westervik. Ilr Carleson, Edvard Henrik: Det intresse R. o. Ad. redan visat för undervisninsanstalter af beskaffenhet, som den förevar:de, lemnar mig något hopp, att Ståndet äfven behjertar det behof af en navigationsskola i Westervik, som denna stads representant inom BorgareSt. Hr Maechel i en af honom vid denne riksdag väckt motion framställt. Erkännes vigten af sjöfarten för riket, mäste man äfven erkänna vigten af dessa undervisningsanstalter.
Discont-inrättningen lag fröet till en undergång, sam vid minskad Penrunge rörel se nödvändigt skulle af sig jelf Inträffa, och den tillfälliga händelser endast påskyndat, Sjelfva Inrättningen, he'a DiscontReglementet, var Lagstiftningens verk, icke Bolagets, Actie-ägarena ingingo, med förtroende till densamma, i de erbudne vilkoren. Emedlertid få de nu plikta för en förlägenhet, den de sjelfve icke förorsakat; och, emedan de, under hopp om en ganska medelmåttig ersättning eller rättare om någorlunda skadeslöshet, framräckte sina enskildta medel till bedrifvande af ett arbete, som då ansågs blifva af stor vigt och nytta för Fosterlandet, straffas de nu med förlusten af en Discont-vinst, som under Byggnadsåren alldrig kunde gifva dem mer än som Fem Procent för nerlagde penningar och efter arbetets fullbordande alldrig troligen mer än 7 eller 8. Jag förmodar, att man bör ursägtas för det man vågar finna ett sådant behandlings - sätt mindre billigt, Herr Presidenten von Schultzenheim.- Vördsamt Dictamen till Protocollet. * En värd Ledamot (Herr Professor Forsell) har till Protocollet anfört sin öfvertygelse, att Bankens förlust, genom de till FilialDisconterne lemnade Creditiver, borde genom en serskild Bevillning af Rikets Ständer godtgöras. Han förmodar, att de sammansatte Stats. Statsoch Banko Utskottens Betänkanden. 117$ och Banco-Utskotten föreslagit ett utredningssä 11 för Götha Canalsoch Malmö Discont Verk, så att Bankens Creditiffordingar derigenom blefvo till större delen rnedtagne? och frågas, huru efter sådane beviljade förmåner åt Fordripgs-ägat e, samt bristande tillgångar hos osäkre Gäldenärer, en ersättning till Banken vinnas må P En till ersättning anordnad Bevillning anser Professoren för mindre tryckande och medförande mindre vådeliga följder,* än försämringen af Sedelmyntet, såsom grundläggande värre framtida olyckor, än krig, missväxt, hungersnöd och pest, hvilka dock hafva en öfvergång.
Vt Supra. S. D. Lemnade Preste - Ständer dest bifall till hwatz Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utstott, uti Memorial af den 7 nästlidne Marti!, yttrat i anledning af Capitaine-Lieutnanten m. m. Herr Grefwe facod ?. Del» Oar-Zies Förflag, angäende afsägelse af Högloft. Rkv^ derffapets och Adelns annu innehafwande Privilegier m. m. vt supra. Hx ?rntocollo , ä. ^.lm^visk. Utdrag af Protokollet hällit hos Högwördige Preste» Ständet den z April rgio. S. D. Uplästcs Riksens Högloft. Ständers StatsUtstötts Memorial, af innehäll, att i frägan om Accordsersättning för de Officerare tvid Lif-Gardct till Häst same andra Gardes-Regementet, hwilka blifwit reducerade, twL Ständ stadnat emot twä, och beflöts att detta ärende till förstärkta Stats-Utstottets afgörande SfnmlemnaS stulle, Vt SUPkL, s. L, k,92 Den 17 April. S. D. UtHögloft. Ni-derstapets och Adelns anmodan till Stats-Utstottct, att för Commjt-eradc till Tryckfrihetens wsrd förcslä Samlings-och Expeditionsrum, samt medel till Med, Ljus, Sknfmatcrialicr och Rcnstrifnmg, ikistamde Preste-Ständet. vt supra. S. D. Riksens Högloft.
Hos samma Riks-Stånd har (uti motion N:o 100) Biskop Annerstedt bland annat erinrat, hurusom, till följd sif Kongl. Maj:ts nådiga beslut, ett seminarium för bildande af lärarinnor vid folkskolor blifvit nästlidet års höst inrättadt i hufvudstaden, hvaremot den motsvarande anstalten i Strengnäs skulle med vårtermiupn år 1867 upphöra. Utan att bestrida nyttan för hufvudstadens innevånare af ett dylikt seminarium härstädes, ansåge motionären med skäl kunna ifrågasättas, huruvida Stockholm vore det lämpliga stället för ett sådant undervisningsverk för elever från landsorterna. De faror och frestelser, för hvilka dessa unga qvinnor, då de här icke hade familjeförbindelser, blefve utsatta, vore så mycket större, som föreståndare, lärare och lärarinnor här omöjligen kunde om elevernas hemlif utöfva den noggranna tillsyn och omvårdnad, som vore jemförelsevis lätt i en mindre stad. Kongl. Maj:t hade visserligen förordnat, att, utom det i hufvudstaden, ett seminarium för qvinnor skulle finnas jemväl i Skara, men denna ort läge alltför aflägse från det nordliga och en stor del af det mellersta Sverige, för att kunna från dessa trakter blifva allmännare besökt. Med hänseende härtill och då lärjungarnes antal vid seminarium i Strengnäs under nästlidet läseår uppgått till 34, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte till fortfarande upprätthållande af nämnda seminarium bevilja ett årligt anslag till lika belopp med det, som för enahanda läroanstalt i Skara kunde komma att utgå.
Mången i nöd ställd Förf. har gjort på samma, visserligen ej hederliga sätt, och således må detta passera. Men hörom vidare! Rec. hade – genmälte A. – hufvudsakligast och nästan uteslutande följt Buttmann, hvilket ofelbart är en ganska god autoritet, men icke den enda; Förf. hade deremot begagnat flera andra källor och bland deras stridiga åsigter valt den, som syntes honom den rigtigare. Intet enda af de af Rec. ansedda felen funnes, som ej stödde sig på någon ganska god auctoritet, t. ex. de och de återfinnas hos Dahl der och der, de och de ordagrannt hos Matthiæ sid. den och den, andra åter hos Rost, 3:dje uppl., der och der. Slutet af försvaret lydde: „Rec. har, som man sett, öfverallt blifvit tillrättavisad ur Lärde, hvilkas höga existimation han sjelf vitsordat och som han följaktligen icke lärer gäfva (jäfva). Förf. upprepar ännu en gång det kanske mindre ärorika, men likväl sanningsenliga förhållandet, att intet enda påstående, intet exempel, ingen förklaring gifves i hela hans bok, som icke står att träffa hos någon lärd, den han kan citera när helst påfordras. Någon torde fråga, huru, när saken så är, det varit möjligt för en så skicklig man, som Rec., att göra de anmärkningarne? Men gåtan är icke svårlöst. Grekiska Grammatiken finnes på så otaliga sätt bearbetad, och flera delar deraf så olikt, stundom så stridigt framställda, att häröfver ingenting kan skrifvas, utan att komma i opposition med hundratals andra afhandlingar. Förf. skref, och Rec., som sett flere med Förf:s källor ej öfverensstämmande arbeten, anmärkte. De egentliga frågorna angå således hvarken Rec. eller Förf., utan de tyske lärde sinsemellan ... För Läsaren är det tillräckligt, att allt hvad i boken finnes, flutit ur källor, hvilkas godhet och gilltighet ingen nekat. För Rec:s och Förf:s vänskap kan det icke heller vara störande, att de en och annan gång läst i skiljaktiga böcker.„
Begagnandet af den tili femte klassens redskap hänförda s. k. dubbla pistoriska apparaten, vid ångbräoning likaledes till afverkningsförmågan väsendtligast beroende af större eller mindre ångtryck, har, till följd af den vid klassifikationen densamma åsätta orimligt höga skatt, blifvit, såsom här ofvan synes, efter hand helt och hållet öfvergifvet. Genom användandet af sådan redskap skulle dock en stor, på samma gång moralisk och statsekonomisk, fördel kunna uppstå, enär derigenom sprit kunde, i stället för bränvin, direkte från mäsken utdragas och sålunda en vara åstadkommas, som, i stället alt inom landet förtäras, blcfve, såsom afsättlig på verldsmarknaden, föremål för export. Denna redskap medförer dessutom, vid sitt användande, en betydlig minskning i vedåtgången, jemte det den, genom sin större förmåga, än annan redskap, att från mäsken utlaga spritämnet, besparar säd och lemnar en mera spritfri och följaktligen för ladugården mera sund drank. Då härtill kommer, att, ifall förslaget att i enda klass sammanföra och beskatta all bränvinsbrännings-redskap, som drifves med ånga, varder antaget, icke någon derigenom behöfver tvingas till förändring i sin redskaps konstruktion, samt att de förändringar från tredje till fjerde klass, medelst tillsättande af mäskvärmare, hvilka bränvinsbrännare då icke skola underlåta att sjelfmant sig tillegna, vid inträdande efter hand af en på mera rationella grunder hvilande bränvinsbränning, sedan de bär ofvan anförda binder derför ej längre möta, icke komma att medföra betydlig kostnad, hafva Utskotten ej tvekat att understödja ifrågavarande, af flera ledamöter inom Riks-stånden vid återremissen förordade, förslag, och tillstyrka alltså Utskotten, att ali bränvinsbränning med ånga sammanföres och beskattas uti en enda och gemensam klass, med deri för all redskap gemensamma föreskrifter.
Äfven jag skulle anse ti!Iräck ligt, att ifrågavar. stadgande infördes i reglementet, om ej liela lagens stiftande vore för att betrygga allmänheten och upplysa, hvad meningen är med actiebanker. Jag önskar, att Gr. Frö.lichs förslag, motsvarande den nu föredragna § af Utsktns, må blifva antaget. Frih. Klingspor, Mauritz: Jag vill ej ingå i någon undersökning, om det reglementariska af saken här bör införas eller icke; men vi hafva prejudicat derpå i föregående beslut, och det vore inconsequent, om man ej äfven här intog detta stadgande, hvilket, såsom varande af vigt, enär det skulle stadga förtroendet till dessa banker, jag anser böra qvarstå. Hr Stråle: Vid privatbankers stiftande skall anmälan om vilkoren göras hos K. M., och jag förmodar, att K. M. låter kungöra bolagsreglorna och reglementet, hvarigenom allmänheten får kännedom om dessa vilkor. Tryggheten be ror alltid på denna kännedom. Deremot ar frågan, huru rnycket skall inbetalas, af den beskaffenhet, att ingen grund för dess bedömande kan på förhand bestämmas, och derföre är det jag yrkar afslag å denna §. Det är möjligt, att mer än a5 proc. af teckningssumman behöfver inbetalas; men detta ser man ej på förhand, utan det tillhör det reglernentariska, hvarom ingen bestämd lag bör stiftas. Af denna anledn. afstyrker jag antagandet af en lag, som möjligen medför olägenheter, men ingen nytta. Frih. Boye: Jag har förut yttrat, att det rent reglementariska borde ur lagen borttagas, och att det tillkommer bolaget att sjelf derom träffa öfverenskommelse, som i allt fall underkastas K. M:s pröfning, innan bankprivilegiet beviljas. Jag vidhåller detta och tror, att bestämmelsen, i hvad mån inbetalningen skall vara större eller mindre, ej bär bör inflyta i lagen.
Då Utskottet äger tillförlitlig kännedom derom, att. på flera orter i Riket Ekbarken är så litet efterfrågad, att Garfveriidkare© ej en gång vill antaga Jordbrukarens anbud, att utan pen minsta afgift erhålla barken till fri disposition, om han endast åtager sig afskaljingsbesväret 5 och enär i sadan händelse ordbrukaren ej mindre ser Ekbarken onyttigt bortruttna, utan ersättning för arbete och möda, än äfven sig sjelf blottställd för Resv. och Ekon. ITtsh. Betankanden, 517 Rättegångar och böter, i händelse han •; till alla delar skulle uppfylla Författningens, för ingen nyttiga, men för honom högst skadliga föreskrift; så tror Utskottet sig äga lull anledning, att i dessa fall anse ifrågavarande skyldighet såsom ej i ringa moa betungande, och hyser derföre den öfvertygelse, att Riksens Höglo!!. Ständer finna den lättnad, Utskottet nu föi-eslagit, vara både med billighet och rättvisa öfverensstämmande5 Hvilket dock, jemte tvänne JLedamöters i ämnet afgifna serskildta utlåtande, till Riksens Högloll. Ständers egen pröning vördsamt ölverJemnas. Stockholm den 2 Aprill 1818. Transsumt af Protocollet hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott dea 2 Aprill r8i8* § 4- —• —■ — RiksdagsFuIlmägtigen Berg ifrån Rohuslän reserverade sig, såsom bibehållande samma öfvertygelse om nyttan af Ekbarkens expoi futtighet, hvilken Utskottet 1 sitt förra Betänkande, sorn alternativ, framställt. Herr Friherre Edelcrantz A. N. framförde den anhållan, som bifölls, att till Respective RiksStånden måtte, såsom dess serskilda tanka, få åtfölja Friherrens den 21 sistiidne Januari till Protocollet i detta ämne afgifna anförande, så lydande : Den allmänna författning, som ovillkorligen föreskrifter bar - 5xS Bes v. och Ekon. Utsk.
Frölich och andre talare otvifvelaktig! hafva lill en viss grad rätt uti åtskilliga af de anmärkningar öfver brister i båda dessa hänseenden i de nuvar. tidnings-berättelserna; och det så mycket mera, som det finnes tidningar, hvilka aldi'i g upptaga mer än talarnes af den ena sidan anföranden, såsom för - 208 Den 14 Mars. hållandet t. ex. är nied sjelfva det officiella bladet. Jag får dock vördsamt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att alltifrån första början, då underrättelser om riksd.debatterna började meddelas allmänheten, hafva starka klagomål försports öfver det sätt, hvarpå förhandlingarna i tidningarna blifvit ålergifna, och att man sökt allehanda botemedel deremot, som likväl allt hittills befunnits otillräckliga. Vid 1823 års riksdag väckte, sorn jag trot, Gr. von Schwerin motion derom, att i tidningen Allmänna Journalen skulle införas s. k. bulletiner, utvisande hvilka talare sorn yttrat sig för, emot och öfver motioner och betänktn ; men oaktadt dessa bulletiner redigerades af Ridd.Secretm, eller under hans inseende, befunnos de likväl snart så otillfredsställande, att Ståndet innan kort beslöt deras a fiska flan de, och åtnöjde sig med hvad tidnirigs-redactionerna upptogo. Granskar man nu närmare anledningen till ofullständigheten och deri förmenta partiskheten, så torde man finna, att den förra egentligen härrör från brist på utrymme att upptaga allt som säges; men örn det ej varit möjligt att alldeles afhjelpa detta fel, så hafva dock tidnings-redactionerna de sednare åren gjor t hvad de kunnat att förminska det, då de oupphörligen utvidgat sina blad; men att utvidga dem så, alt de kunde omfatta discussionerna i deras helhet, är ej möjligt, då man besinnar, att tryckningen af R. Sits protocoll och handlingar för sista riksdag kostade 70,000 r:dr b:co.
Enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, utgöra de till krigsbruk afsedda refflade gevär, Staten för närvarande dels redan eger färdiga, dels efter innevarande statsregleringsperiods utgång erhåller, tillsammans 92,234 stycken ; men då en stor del af dessa gevär icke kunde anses till krigsbruk fullt ändamålsenlig, hade det synts Kongl. Majit nödvändigt att, så fort ske kunde, söka uppbringa de fullt ändamålsenliga gevärens antal i det minsta till det belopp, den i fält först utryckande styrkan erfordrade; dock hade Kongl. Majit, med afseende å beloppet af gevärstillverkningen vid faktorierna inom landet, funnit sig icke böra lör år 1867 föreslå anskaffandet af mer än 7,000 infanterigevär, hvarom här är fråga, jemte 3,000 sådana, i ersättning för målskjutningsgevär, som blifvit 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. föreslagna till utlåning åt do frivilliga skarpskytteföreningarne, och hvarom Utskottet här nedan under 43:dje punkten kommer att yttra sig, eller tillsammans 10,000 stycken. Då för arméeus krigsduglighet i främsta rummet är af vigt att den är försedd med fullt tidsenliga skjutvapen, men tillräckligt förråd af dylika vapen ännu icke blifvit anskaffadt, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga förslag, måtte till anskaffande af 7,000 stycken infan} terigevär för år 1867 bevilja det af Kongl. Maj:t äskade be loppet 320,250 R:dr. 32:o. För anskaffning af en tjenlig modell för såväl Infanteriets som kavalleriets skjutvapen med tändnålsinrättning samt till nödiga försöks anställande med sådana gevär, bar Kongl. Majit hos Rikets Ständer begärt ett belopp af 15,000 R:dr.
Och dä Ellmin, hvilken, enligt hvad ett ansökningen bifogadt behörigt läkarebetyg utvisar, lider af en kronisk, numera såsom obotlig ansedd, hjertsjukdom,; samt, vid sådant förhållande, saknar förmåga att sin tjenst vidare bestrida, har Sundhetskollegium, i betraktande såväl häraf, som ock att Herjeådalens vidsträckta, från andra orters läkare aflägsna, landsbygd är i hög grad i behof af en der stadigt anställd läkare, som kan nöjaktigt och fullständigt ombesörja distriktets besvärliga och ansträngande sjukvård, i underdånighet hemställt, att den förmån ansökningen afser, må kunna Provincial-läkaren Ellmin beredas; deruti Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor, jemväl i ämnet hördt, ansett sig böra i underdånighet instämma, ehuruväl Ellmin icke varit i Statens tjenst anställd den tid af omkring 40 år, som, jemlikt nådiga Brefvet den 12 November 1825, utgör ett bland vilkoren för pensions åtnjutande. Kongl. Maj:t har detta ärende uti nådigt öfvervägande tagit; och då, en igt hvad af handiingarne inhemtas, Doktor Ellmin uppnått 65 års ålder och besväras af sådan sjukdom, som utgör hinder för hans tjenstbarhet, vill Kongl. Majit, i betraktande af dessa samt de al Kongl. Majits Befallningshafvande och Sundhets-koliegiuin i öfrigt anförda omständigheter, härmed föreslå, att ett belopp, Ett Tusen Femhundra Riksdaler Riksmynt, motsvarande Provincial-lakare-iönen, må i allmänna Indragningsstaten uppföras, för att, från och med månaden näst efter den då nådigt afsked Doktor Ellmin meddelas, honom såsom pension för återstående lifstiden tillgodokomma. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. C A tt L. C. J. Thyselius. Kongl. Maj:ts Nåd.
Jugor Schar kan således genomseglas äfven af de mest djupgående fartyg. Vid genomgången af sundet anbefalles att hålla god utkik från toppen, hvarifrån i klart väder grunden lätt kunna ses. I de äldsta berättelserna talas om mycket höga berg, täckta af is och snö, som skulle förekomma i granskapet af sundet mellan Waigatsch-ön och fastlandet, till och med om att der skulle finnas de högsta berg på jordytan, hvilkas toppar sades resa sig till en höjd af hundra tyska mil.93 Äran att hysa jordens högsta berg har sedermera af invånarne på norra Rysslands slättland tilldelats omgifningarna kring Matotschkin Schar, »der bergen till och med äro mycket högre än Bolschoj-Kamen», en några hundra fot hög bergkulle vid mynningen af Petschora – en orografisk uppfattning, som utgör ett nytt bevis för riktigheten af den gamla satsen: »i de blindas rike är den enögde kung». Matotschkin Schar omgifves verkligen af en vild alpnatur, med spetsar som resa sig till en höjd af 1000 till 1200 meter. Deremot ser man omkring Jugor-sundet endast låga, jemna slättmarker, som mot hafvet afslutas med en tvärbrant afsats. De blifva tidigt snöfria och täckta med en rik gräsmatta, hvilken lemnar ett godt bete åt samojedernas renhjordar. De flesta fartyg, som vilja genom Jugor Schar segla in i Kara-hafvet, behöfva under några dagar ankra härstädes för inväntande af gynsamma vindar och isförhållanden. Några goda hamnar finnas dock ej i granskapet af sundet, men användbara ankarplatser förekomma dels i bugten vid Chabarowa vid sundets vestra inlopp, dels, efter de gamla holländska kartorna, på dess östra sida i sundet mellan Mestni-ön (Staten Eiland) och fastlandet. Jag har dock icke någon egen erfarenhet om den sistnämnda ankarplatsen, och ej heller har jag hört, att norska fångstmän ankrat derstädes. Kanske den redan är uppgrundad. Då vi 1878 seglade genom Jugor Schar, var sundet fullkomligt isfritt. Vädret var härligt, men vinden så svag, att seglen gjorde föga tjenst.
Med anledning af Rikets Ständers Revisorers sålunda gjorda framställning anhåller öfverintendents-embetet att få i underdånighet anföra, i fråga om Riksarkivets förra hus vid Skeppsbron, att, sedan Eders Kongl. Majit genom nådigt bref den 24 sistlidne November täckts anbefalla Embetet att, innan nådigt beslut fattades derom, huru denna, enligt Kongl, brefvet den 7 Augusti 1863, till försäljning afsedda Kronans egendom borde vidare disponeras, efter anställd undersökning och besigtning af densamma, till Eders Kongl. Majit i underdånighet inkomma med förslag öfver de arbeten, som funnos vara af behofvet påkallade för egendomens försättande i sådant skick, att den måtte kunna för något statens ändamål framgent användas, ett dylikt förslag är hos öfverintendents-embetet under utarbetande; och finner, med afseende å ej mindre det bristande utrymme för embetslokaler, som, efter inrättande af Telegraf-verket, de särskilda jernvägsstyrelserna med flera embetsverk samt utvidgning af andra sådana, numera förefinnes inom Kronans egendomar, än äfven den å sednare tiden allt mer och mer yppade svårigheten att, ens mot ganska höga hyresbelopp, erhålla till läge och inredning passande lägenheter för de embetsverk, som deraf äro i afsaknad, Öfverintendentsembetet, lika med Rikets Ständers Revisorer, denna byggnad, med hvars försäljning varit afsedt att undvika en behöflig, dyrbarare reparation samt betäcka kostnaden för nya Riksarkivets inredning och tillbyggnad, numera böra för Kronans räkning bibehållas samt, med hänsigt till dess läge vid Skeppsbron, företrädesvis anordnas till lokaler för sådana embetsverk, som ega gemenskap med handel och sjöfart, eller mindre beröring med de öfriga, hufvudsakligen å Riddarholmen befintliga embetsverken, såsom t. ex. för Elektriska Telegraf-verket och Styrelsen för statens jern vägsbyggnader, för hvilka båda embetslokaler för närvarande förhyras.