Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då man icke kan undgå *tt inse att förr eller senare Statsskulder icke kunna undvikas , och då införandet af ett klokt StatsLåncSystem utgör enda garantien för Bankens integritet och enda förvarir.gsmedlet mot den rubbning i enskiltas välstånd som Statsskuldsättningarne hittills hos oss åstadkommit, så vet jag ej hvarföre man skulle tveka att genast öfvergå dertill och att låta bli alla så - Den 19, Jnlii f. m. 32 7 dana interims Förslager, som lätt kunna öka oredan Jag vet att man säger: att Styrelsen lätt kan missbruka den en gång öppnade skuldsättning^bananj men Folkrepresentantens obenägenhet att säga Nej när Styrelsen fordrat ökade Skatter kan också missbrukas. Ock deri äger ett inhemskt Statsskuldsystem ett väsentligt företräde framför skatteökningen, att, i förra fallet Kapitalisten som uppbär Statsräntor blir lika med deo vanliga Skattdragaren inrresserad uti att controllera Styrelsen i Statsmedlens kloka användande, då han nu, sjelf så godt som intet bidragande till Statens under, båll, alldeles icke bryr sig om att deltaga uti controUen, titan tvärtom ofta ksn se enskild fördel för sig, att den skattdragande Fastighetsägaren dignar under bördan. Jag delar icke deras farhågor, sorn frukta för inhemska Statsskulder, när Nationen äger rättighet att genom sina ombud bestämma vilkoren för dem. Jag ser deri den enda möjligheten för Skattdragaren att åt sine efterkommande bereda de större krafter, sorn fordras för att bära den större bördan. Det fins ingen Constitutionel Stat sorn icke haft skulder, som icke sett sig tvungen att göra skulder, och ingen som förlorat sina Constitutionella friheter i följd af sina skulder. Månne man gjort sig fullt reda för hvad inhämska StatsLån vilja säga. De äro ej af 328 Den 19 Jul 1 i m. f. ssmms beskaffenhet, som, de hvarigenom Dumbom sstte sig i skuld.
Vi hafva sett inträffa, livad man på förhand bör kunna antaga såsom troligt, nemi. att en statssecreterare icke kan förutsättas vara erfaren uti brännvinsbränning; det bör likväl finnas någon auetoritet, som skall kunna gifva pålitliga omdömen i denna väg. Man bar sagt, att det skulle vara Vetenskaps-neademien ; men af hvad som derifrån kommit till Utskm synes, huru föga lämpligt det vore. En näringsgren företer under dess utöfning i stort många egenheter, sora förblifva dolda för theo - D c n 7 Juli f. m. 2o3 risterna, äfven om de genom s. I. experimenter söka komma sanningen närmare. Min mening är ingalunda derföre att underkänna theoriernas stora nytta. Tvärtom är jag fullt öfvertygad, att practikern visserligen ej kan full ständigt begripa, ordna oell begagna sin egen erfarenhet utan theoriens biträde. Det är under sådan öfvertygelse, som jag föreslagit 16 punkten af min reservation, om hvars innehåll jag beder att få erinra. Hr af E k e n s ta m uppläste derefter 16 punkten af sin reservation vid Besvärsoch Oecon.Utsktns betänk. J\’:o 3, hvarefter han fortfor: Jag vill i detta fall nämna, att jag icke är envis uti att få en särskild committé' tillsatt för nämnde behof, men önskar, att Vetenskaps-academien åtminstone måtte adjungera sig några sakkunniga praclici vid behandlingen af dylika ärender. Jag skall låta denna gången bero vid hvad jag nu nämnt och förmodar, alt återremissen bevjljas. Frih. Hermelin, Carl: Endast några korta anmärkningar ämnar jag göra, i förmoden > a,t det mest öfverensStämmer med Ståndets önskan, i synnerhet j detta ämne, som hittills och äfven hädanefter koin iner att utgöra föremål för långvariga öfverfäggningar.
Jag tog mig då för att gå och besöka dem af mina bekanta, som kände kapten L., men utan resultat. I hopp att åtminstone få se honom ute, gick jag mig trött på gatorna, men också det förgäfves. När jag kom hem om middagarna efter dessa mina irrfärder, såg jag så blek och förstörd ut, att min tant flere gånger framkastade, att jag borde tala med en läkare. Men jag bara skakade på hufvudet. Ändtligen blef jag befriad ur min ovisshet. Omkring en vecka efter den ödesdigra balen kom min tant hem från några visiter, med mycket viktig uppsyn. » Jag var och hälsade på hos friherrinnan S. i dag, och kan du tänka dig hvad hon berättade? Jo, att vår vän, kapten L., nu verkligen lagt in om afsked för att begifva sig ut på en resa till Orienten, och gu ' vet hvart han sedan styr kosan. Han ämnar vara borta ett par år och lär till och med ha yttrat, att han kanske aldrig kommer igen. Han reser visst redan i dag. Jag tycker verkligen, att det är bra oartigt af honom att ej ha kommit hit på afskedsvisit, eller hvad tycker du? » Och tant såg forskande på mig. Med en öfvernaturlig ansträngning lyckades jag göra min röst lugn och likgiltig, då jag svarade: » Det finner jag helt naturligt, att han icke har tid att springa på afskedsvisiter till alla sina bekanta. » » Ah, du glömmer, att jag är släkt med honom. Men han har alltid varit litet oberäknelig och excentrisk. Det här tycker jag dock är väl starkt, att han kastar bort sig på det viset för att flacka omkring på resor, » sade tant indignerad och satte sig bekvämare till rätta i soffhörnet. » Med hans goda hufvud kunde man väl haft framtid för sig som militär. » » För resten trodde jag verkligen, att han gick i giftermålstankar på senare tiden och tänkte slå sig ned som en förståndig äkta man. Jag har inbillat mig, att han var kär i dig, » sade tant och betraktade mig mystiskt. » Det var komiskt, lilla tant! » sade jag skrattande och lät mycket förvånad, men kunde icke låta bli att rodna.
Till Utskottets kunskap har kommit, att sedan ett Handelshus i Stockholm i underdånighet anmält, att från utrikes orter ingått reqvisitioner å serskilda slag af Trädvaror, för hvilka några speciela tullbestämmelser i nu gällande Tull-Taxa egentligen icke funnes, emedan, om de skulle hänföras till de classer i Tull-Taxan, hvartill de, genom sina dimensioner, mest närmade sig, dessa elfeeter skulle erhålla en så hög tull, att den i ett fall uppginge till nära värdet och i allmänhet nästan utgjorde ett utförsels-förbud, samt uppå dessa och flera skäl anhållit, att derå måtte bestämmas en efter billiga grunder afpassad utgående tull; så har Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, i Nåder för godt funnit att, jemlikt Skrifvelse till General Tull-Styrelsen af den 2<j:dc sisllidne Julii, tillåta omnänin - Bevillnings-Utskottets Utlåtande Nto 44' de Handelshus att exportera ifrågasatta Trädvaror emot serskilda der intagna Tullafgifter. Då Utskottet, vid öfvervägande af detta ämne, funnit, att ifrågavarande artiklar till cubik-innehållet utgöra mindre dimensioner än de i Tull-Taxan utsatte, så liar Utskottet ansett, att den ifrågavarande tillåtelsen bö.r blifva allmän, Och får, då de i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse stadgade tull-bestämmelser synas Utskottet afpassade efter förekommande förhållanden, härmed vördsamt föreslå, att samma tullafgifter vid export af omnämnde Trädvaror, för att gifva Tull-taxan en större fullständighet, af Rikets Högloft.
Bihang till Rils-StAr.dcni Pioc, iSlä, d-te Sam!. Bilag, tilf. Memor. Nio lo, tu sxxiv Statt• oth Banko-Ut$iotttns Utlåtandenl Med förutsättande deraf, att öfverskottet af Banqucn* inkomster skulle komma att till de allmänna utgifterne, samt till ränta å de upptagande lånen, användas , och att således endast hvad derutöfver bruste uti de årliga anslagen, komme att emot 3 procent upplånas; kunna någre medel, under namn af amortisse. ment eller betalningsfond för ofvannämnda obligationer, icke ens komma i fråga att anvisas. Användes någon del af de medel , som till Riksgäkls-Contoiret, för att dermed bestrida bestämda utgifter, från Banquen aflemnas, att i stället inlösa någon del af de förut utgifne obligationer, så blifver bristen uti tillgångarne för det löpande året så mycket större, och måste med nya lån fyllas. Skulden blir således enahanda, antingen en sådan betalning sker, eller de inflytande medlen, sedan hvad till räntor utgår , blifvit afsatt, direct utgå till bestämda anslag, och endast till bristens fyllande, nya Rån upptagas; men allmänheten är mera betjent dermed, att icke någon del af de utelöpande obligationerne infordras, utan att det må bero på hvar och en att fordra sin betalning, då han åslundar. Sedan åter tiden för utgifterne till ända lupit, kunna de medel, som från Banquen ingå, odeladt användas till obligationerne* inlösande; Men då Riksens Ständer, innan denna tidepunkt inträffar, ånyo skola vara till Riksdag samlade, anse Utskotten det vara utan ändamål, atf^nu i detta afseende föreslå någre föreskrifter. Statsoch Banko-Utskottens Utlåtanden. ixiy låka förhållande, som i afseende på anslagen för allmänna arbeten och företag förefinnes, inträffar äfven i den händelse de, till fyllande af det uti 63 §.
Under erinran om den, enligt 1843 års Kongl, bref, medgifna lägre ränte-beräkning för lån å tegel-, stenoch kalk-hruks-hus, samt tegelklådda trädhus, har henik Hjort, uti en, inom Borgare-ståndet‘vackt, motion hemställt: att sex till namnen uppgifue låne-iunehafvare, hvilka, genom okunnighet eller missförstånd, tili sina utfärdade skuld-förbindelser åtagit sig erlägga 4 procents årlig ränta å de erhållna byggnads-lånen, måtte, i öfverensstämmelse med sin hos fullmäktige i Riksgäldskontoret derom gjorda ansökning, få, vid förestående inbetalningar tillgodonjuta den för lån å envåuings-trådhus, utvändigt beklädda med tegel och kalk-bruk, stadgade länte-beräkning, eller 3 procent årligen. Jemte det fullmäktige, som ansett sig icke utan Rikets Ständers medgifvande kunna bevilja nedsättning af den, Riksgälds-kontoret, enligt afiemnade och godkända, samt vederbörligen bokförda skuldförbindelser, tillkommande ränta, till Stats-utskottet öfverlemnat den af hr Hjort omförmälda ansökning, hafva fullmäktige upplyst och yttrat: att de å sökandernes tomter uppförda, och af styrelsen för Städernes allmänna brandstodsbolag till försäkring antagna envåningshus, sedermera, enligt Wexiö stads brandstods-kommittés meddelade och ansökningen: bifogade betyg, blifvit utvändigt beklädda med tegel och kalkbruk, nemligen fabrikören J. Wahlt/visls hus år 1847, handlanderne C. J.
[2973] bättre flicka frågar om någon barmh. människa skulle vilja låna henne 80 kr. Aterbet. kan dock ej ske förrän om ett år. Svar till » Ruth », Iduns byrå. Förbundets byrå, Stockholm. [2898] E B Piano-Expositian Upplysningar genom Fredrika BremerP HYLIN TVÄTTEN. 621 Rådgifvare för husmödrar. J En samling råd och upplysningar för hemmet och hushållet. Bearbetning från tyskan af 0. H. Med 68 upplysande träsnitt. God inackordering erhålles å platsen vid Torshags hushållsskola. Närmare upplysningar meddelas af Fredrika-Bremerförbundet i Stockholm, Doktorinnan Haglund i Norrköping samt af undertecknad under adr. : Norrvikens Trädgårdar, Aby. [2981] RUDOLF ABELIN. Prof på kvalitén, då 30 öre i frimärken insändas till TILLVERKAREN [2917] O. WILLIAMSON, BORÅS. och Klockor till dito. V E L O C I P E D E R med alla dertill hö- rande tillbehör: Lyktor, Väskor och Klockor. Mäster Samuelsgatan 5 4 B. Obs. Till landsorten mot efterkraf. komma i beröring med kappans foder, drager man på sig mellan klädningen och kappan en vacker friserkofta. Ljusa glacéhandskar skyddas under färden i droska eller spårvagn genom att man drager på sig öfver dem ett par hvita bomullsvantar. D e för håret bestämda blommorna, som skulle bli ganska illa tillpressade under en varm hufvudbonad, fäster man ej på sig hemma, utan tager dem med sig i en ask eller inknutna i en näsduk, för att först pryda sig med dem vid framkomsten till ort och ställe. B O S T A D E N. Il FLYGLAR Rengöring af mattor. Det ges må- hända en och annan husmoder, som nu, då mattorna skola tagas fram för att komma på sin plats för vintern, ej funnit något tillfredställande medel att förbättra en något illa medfaren matta. Men till och med ganska ljusa brysselmattor kunna, om än ej återfå alldeles det utseende de såsom nya egde, dock betydligt förbättras.
Nya Förslagets• §, 16. motsvaras af — ■— §. 60. §. 17. Mom. 1, samt Mora. 2, Per. 1 och 3, ersättes i Vallagen. » „ Per. 3 och d:o af §. 5g. §§. 18, 19, d:o i Vallagen. §. 20. — ersättes i den påräknade arbetsordningen, hvarom §. 73 stadgar. §. 21. Per. 1, 2 och 3 motsvaras af §. 61. Per. 4- ersättes i arbetsordningen. — - §. 22, — J:o i Vallagen. §. 23, — tl:o dels i arbetsordningen, dels i §§. 62 och 63. §§• 24, 25. d:o i arbetsordningen. §• motsvaras af §. 64. §. 27. Mom. i. Per. 1. d:o §. 82. „ Mom. 3. d:o §. 74. §. 28. d:o §§. 65 och i32. g. 29. Per. 1 och 2. — d:o §. 65.^^™^^°°^ 17 >9 Per. 3. • — ■ ■ d,*o „ Mom. 3. Per. 1. d:o §. 65. Per. 3. •— d:o §. 125. „ Mom. 3. d:o §. 3o. Mom. i. Per. 1. d:o §.65.Mom. 2 och 3. » „ Per. 2. d:o §. 81. » „ Per. 3. d:o §. 82. Mom. 2. Per. 1. d:o §. 65. Mom. 2. „ Per. 2. •— d:o §. 88. „ „ Per. 3. ersäites i arbetsordn., utom slutet, som motsvaras af §. 65. Mom. 2. Mom. 3. Per. 1 och 2. utgår » 99 Per. 3. ■ ■ d:o dio * ’ ■ — §. 3i. Mora. 1. Per, 1. — d:o af — —- §. 65.
Samt andra rummets tak, utan någon rubbning bibehållas; men vid. verkställigheten fanns denna förmodan Vara alldeles Orätt fattad, emedan vid husets rifning , i Martii månad 1817, takstolaine samt hamtnarbanden befunnos öfverallt Vara murkne och rnaskstungne, och således för användande vid påbyggnaden alldeles oduglige , äfvensom bjelkarne, till större delen af röta i ändarne genomträngde , måste tillika med den öfriga 658 Banco Utskottets Betlinkanden - trossbotten borttagas, och taken till undra väningen raseras; häraf uppstod en nödvändighet att inköpa nya bjelkar, och hammarband, nytt träd virke samt bräder bade för yttre och undre taken. Som vid påbyggnadens uppförande tillfälle yppades, att i betydlig mån undanrödja de hinder i tjenstgöringen, hvilka brist på tillräck 1 i ge arbetsoch förvaringsrum åstadkommit, ansågs nödigt, att låta för detta behof på tjenligaste sätt använda vinden, och att muren åt gårdssidan uppdrogs till en mot ändamålet svarande höjd. Genom denna utväg erhöllos, för Vesel-Banco-Expeditionen , Sex särskildte arbetsrum, samt åtskillige smärre Contoir, till handlingars förvarande, hvilka alla äro afde* lade med rörade Cloisonsväggar. Dessutom och för att från torgsidan få fritt tillträde till uppgångstrappan i husets vestra ända, måste, på nedra botten a:ne nya murar uppresas, ett större hvalf och en ny stärkning slas, Förstufvan och Vaktrummet förses med hvalf och « trappor upp, arne eldfria hvalf inrättas för General-Cassan den mindre. För alla dessa arbeten samt de å tak och och trossbottnar befunne bristfälligheter, oförutsedde vid förslagets upprättande, har åtgått en mängd byggnadsämnen och en myckenhet dagsverken, för hvilka kostnaden icke kunnat förslagsvis beräknas.
Styrelsen kan linna sig föranlåten att afblåsa Riksdagen, om den finner att vi ej uppfylla folkets fordringar, och det blir då för den snart sagd t en pligt att göra det. Det blir svårt för oss att urskulda oss; det blir svårt för oss att säga, att Utskotten ej kunna göra mera; att de förklarat oss böra bafva förtroende till deras handlingssätt, emedan de behandla ämnena så, att vi ej hafva annat alt göra, än att godkänna deras Betänkanden. — Jag anhåller om proposition på Herr Hjertås förslag. Herr Lefren, Johan Pehr: Som jag äfven har det förtroendet att vara Ledamot af StatsUtskottet, anser jag mig pligtig att, sedan jag förenat mig med hvad Grefve von Schwerin yttrat, fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet, i hvilken det synes att Herr Hjerta och Friherre Anckarswärd äro af 1 Den ia Januari i. olika tankar. Jag har ej kunnat fatta annat af Herr Hjertås motion, än att meningen vore, icke allenast att förelägga Utskottet tiel, inom hvilken Betänkanderne skulle vara färdige, utan äfven att förelägga Utskottet en method, hvarefter det skulle sina skyldigheter, enligt Grundlagen på annat sätt föreskrifne, fullgöra. Friherre Anckarswärd, mera liberal och mera inseende det rätta i detta fall, har blott nyttjat ordet ledning, som han önskat måtte lemnäs Utskottet för dess handlingssätt. En sådan skall alltid blifva nyttig. Men annat är att få en ledning, som man visserligen är skyldig att följa, så vidt den Öfverensslämmer med egen öfvertygelse, annat att emottaga ett föreläggande af Rikets Ständer, då det blef ett brott emot Rikets Ständers beslut, om man ej lät leda sig deraf. Det är blott på denna enda punkt jag velat fästa uppmärksamheten, under yttrande af min tacksamhet för alla de upplysningar, som meddelas ett Utskott, hvilket behöfver dem, och är intresseradt, att Riksdagen ej onödigt förlanges. Jag anhåller, att remissen af denna så kallade motion, tillkommen efter motionstiden, ej måtte få kraften af befallning, utan endast af en ledning för StatsUtskottet.
Ser man allt detta en vacker vårafton, då fruktträden stå hvita som snöbollar, ej blott på bergen, utan långsåt alla vägar och stigar; då rosenhäckar och narcisser sluta sitt skära hvitt och rödt till hvarandra i de täcka trädgårdarna; då åkrarne para sin jemna, ljusa grönska till ängarnes brokiga drägt och de mörkgröna klöfverfälten; då vinrankorna åter bredt ut sina stora blad och lofva att under hvarje dölja en glädjens bägare; då en fyrstämmig hornmusik från stadstornet klingar i en koralmelodi öfver fälten och, besvarad af aftonklockans ljud från byarne, kallar den trötta arbetaren till hemmet; då dessa från alla håll skymta fram uti alleerna, och med dem storkarne, seglande i sköna ringar, söka hvar sitt kyrktorn, på hvars spets man redt äfven dem ett bo; och då allt tystnar, ingen glädjestämma mera skallar, ingen landtlig sång, intet posthorn; då blott i en vid rundel kullarnes spetsar och på dem ett åldrigt torn eller ett hvitglänsande kapell belyses af solen, under det Neckars silfverband skimrar klarare fram ur den mörknande dalen, och näktergalen slår ur strandens småskog – då är der skönt, skönt, i detta land, som himlen välsignat med en rik, fridfull natur och med rika, fridfulla hjertan. Uppe på Rauhealp finnas stora bergsplatåer, der man kan vandra ömsom mellan ljung och hafrefält samt oftast i en verklig Ossiansk dimma. Men dalarna mellan de utskjutande bergsgrenarne äro deremot oändeligen täcka. I dem drifves mindre åkerbruk än ängsskötsel. En sådan dal, mellan höga skogbevuxna berg, med en forssande bäck, som, ledd i mångfaldiga rännilar, med sitt krystallklara vatten ständigt uppfriskar de af fruktträd beskuggade, blomstrande ängarna, och som åter med samladt vatten drifver en qvarn, en såg, eller ett vackert pappersbruk, – en sådan dal förtjenar ett besök. Allt är här vild och vacker natur, och dock vid hvarje steg spår af konstflit och vårdande menniskohand.
Hedströms arfvingar för kontanta medel, dem Hedström i lifstiden öfverlemnat lill Chefen ä den se dermera förolyckade korvetten Carlskrona. (U. A.) Enligt livad Riksdags-fullnaägtigeu Herman Jönsson Öbom från Norrbottens lin, uti en lins Bonde-Ståndet väckt motion, anfort, hade Skeppstimmermannen Johan Larsson Hedström från Neder-Luleå socken år 1840 med briggen »Oscar» afgå tt till Buenos Ayres och der qvarstadnat intill hösten år 1845, då han beslutat återvända till fäderneslandet samt för sådant ändamål af Chefen å Svenska korvetten »Carlskrona», sorö vid berörda tid anländt till Buenos Ayres, utverkat sig tillstånd att fä medfölja korvetten till Sverige. liedström, hvilken under sitt vistande i Buenos Ayres sammansparat en summa penningar till belopp af omkring tvåtusen Spanska piaster, hade med korvettens Chef, Kaptenen E. G. af Klint, träffat det aftal, att berörda penningesumma skulle få användas till utgifter för korvettens behof under re san, emot det att Hedström, vid hemkomsten till fäderneslandet, erhölle motsvarande belopp i Svenskt mynt; och blefvo, i följd af detta aftal, penningarne öfverlemnade till Kapteuen af Klint, sedan likväl Hedström deraf för eget behof undantagit någon mindre del. Men under resans fortsättande hade koi vetten den 50 April 1846 förolyckats och såväl Kaptenen af Klint som Hedström dervid omkommit. För att bereda Hedströms i Norrbotten bosatte fattiga arfvingar godtgörelse för dem härigenom tillskyndade förlust, hade väl Sckonden å korvetien Kapten-Löjtnanten F. A. Tersmeden, som vid nämnda olyckstillfälle blifvit räddad, efter återkomsten till fäderneslandet hos Kongl. Majit i sådant hänseende gjort underdånig hemställan; Men, genom nådig resolution den 16 Maj 1848, utfärdad från Sjöför svars-Departementet, hade Kongl. Majit förklarat, att frågan, i den ordning den då vore väckt, icke utgjorde föremål för Kongl. Majits pröfning.
Hr von Rosen: Ehuru StatsUtsk. uti sitt sednare betänk, vidblifvit dess tillstyrkande uti första utlåt., skall jag dock icke upprepa hvad jag anförde vid återremissen ang:de högre anslag till ett institut i Skåne, utan vill jag vara nöjd med det belopp, som med K. M:s begifvande kan erhållas; dock önskar jag den förändring uti StatsUtsk:s tillstyrkande, att de 5ooo r:dr, som StatsUtsk. beviljat för att tilldelas fem lägre Iandtbruks-skolor med 1000 r:dr till hvardera, måtte få af K. M. disponeras och fördelas på sätt K. M. finner lämpligast; ty mig veterligen finnes icke för närvar. fem sådana institut, och om så många icke skulle uppstå, toide de som finnas lämpligen få tillgodonjuta så mycket större anslag. Derföre önskar jag att dessa 5ooo r:dr måtte ställas till K. M:s disposition att efter K. M:s godtfinnande fördelas, på sätt K. M. kan finna lämpligt, så att, derest fem sådana inrättningar organiseras, hvardera må erhålla den lott K. M. kan finna för godt att bestämma. Gr. Frölich, Gust. Erik: Jag anhåller endast alt få förena mig uti hvad Hr von Rosen anfört. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att dessa frågor måtte åtskiljas, och Ståndet först besluta öfver K. M:s nådiga propos. samt Frih. von Knemers motion rörtde Ulltuna kungsladugårds upplåtande till inrättande derstädes af ett större central-landlbruks-institut; och derefter afgöra frågan om anslag af de 5ooo r:dr, som K. M. skulle äga disponera för andra landtbruks-institut. I sjelfva saken anhåller jag att få instämma med Frih. von Kraemer. Jag är öfvertygad alt på inga ställen i Riket skulle Jandtbi uks-institut gagna mera än vid Ulltuna i norra delen Den 12 Augusti f. m. af Riket samt nära Lund i den södra delen. Jag liar hort sägas, att den egendom, som för sådant ändamål är inköpt i Skåne, är belägen för långt ifrån nämnda stad.
Jag får blott hemställa, om icke ordet ”ärenden” uti Hr Gr. o. Landtnäs propos. bör utbytas emot ordet: departement. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke kunnat fatta, det K. o. Ad. vid förra mom. beslutat, att det skall heta: ”en för Just.departementet,” utan att benämningen Just.- Stalsminister borde tillsvidare -bibehållas. I öfverensstämmelse dermed torde man äfven böra vid detta mom. tillvägagå, H. Ex. Hr Gr. o. Landt m. erinrade, att R. o. Ad. på Gr. Horns begäran beslutat att genomgå och öfverenskomma om 6 §, hvarefter en generel redaction skulle företagas, hvarvid skulle bestämmas, huruvida cheferna för de 2:ne föi’sta departementerna skulle heta ministrar eiler ej. Gr. Frölich: Jag tar mig friheten erinra derom, att vi icke beslutat att discutera och öfverenskomma om redactionen nu, utan endast att discutera §:n mom. efter mom. för att få antalet af departementerna bestämdt; och hvarefter redactionen sedan borde företagas, H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det visserligen vöre möjligt, att det af H. Ex. nyttjade ord: öfverenskomma ej vore det riktiga; likväl kände H. Ex. icke något lämpligare sätt att komma tili hvad sorn här borde ti 11— vägabringas, nemi. en gemensam tanke, än att man derom öfverenskomma. Gr. Frölich: Min mening var, att icke någon propos. för närvar, borde framställas vid de särskilda moram, utan endast discussionen fullföljas öfver alla moram, för att sedan komma till redaction deraf. Gr. Horn: Om Hr Gr. o. Landtm, behagar taga saken så, sora Gr.