Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med förre Sysslomannen Wursters godt gjorde skuld till Fahlu Hospital i penningar och spanmål till belopp af 617: 31. r. '"Transport 2,117: 3i. 7718,569: 3o. 5. ( 3c) ) Transport 2,117: 3r. i. 18,369: 3o. 5. 3:o Med de vid Skara Hospital influfne 827: 19. - ; 2,946: 2. i. så att proprie balancerne i 1831 års Hufvudbok visa sig vara 18,424: 28. 4- hvilken summa likväl rätteligen bör ökas med de efter slutlig granskning af förre Sysslomannen Kullbergs Räkenskaper honom ytterligare till last påförde 1,141: 6. 7. då Balance-summan blifver R:dr 16,868: 34-11. men hvilken summa kommer att minskas med det belopp, som, jemnlikt Eders Kongl. Maj:ls Nådiga Utslag den 20 October i83a, är fastställd t till afskrifning å Kullbergs balance, eller , 3008: 17. 4- hvarefter proprie balancernäs rätta belopp utgör R:dr 13,860: 17. 7. Varande rättegång anställd angående infriandet af en borgen, hvarigenom Kullbergs Balance ytterligare skulle minskas, och hvilken Rättegång på Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning nu beror. I anledning af Revisorernes erinran, att Balance-relalion saknats vid Räkenskaperne, låter nu Seraphimer-Ordens-Gillet Circulaire till samtlige Konungens Befallningshafvande afgå, med föreskrift för Ilospilals-Sysslomännen att vid deras Arsredogörelser bilägga Balance-relationer, på det att, i enlighet dermed, ett Sammandrag, innefattande Bala nce-berä t telse för alla Länen, må kunna uppgöras för att Seraphimer-Ordens-Gillets Hufvudbok vidfogas.
Åt sådan anledning kan jag ej annat finna, ån att Dykeri-Inrättningen år både nödig och nyt - Den 17 Fehr unni. 555 tig , faslän Sfven jag anser att reglementet år i behof at flere modificationer. Herr von Hartmansdorff': Jag utbeder mig att ytterligare i detta ämne få anföra något, som jag dels glömde förra gången, och som jag dels lått anledning till af de talare, hvilka sedermera yttrat sig. Således bör jag till exempel anmärka att utländska Skeppare ej få utom sin besättning, använda annan främmande hjelp ån Dykeriets. En värd Ledamot har sagt, att Dykeri-Compagniet voreagtadt af Utlänningar; och jag medgifver att så år, till den grad att de agta sig får våra kuster. Under flere års vistande i Norrige har jag erfarit, att Skeppare i storm, häldre söka detta lands, än våra hamnar, af fruktan för Dykeriet; att våra lotsar derigenom förlora både uti inkomst och öfning, till stor skada för vårt sjöväsende och för de näringar som draga nytta af Fartygs ankomst. En annan Ledamot har sagt, att för bergningen af Kronans fartyg intet betalades till Dykeriet; men om jag icke låst Författningen origtigt, så står der i Reglementets 11 §. attén billig ersättning för bevisliga omkostnader, eller en skålig bårgarelön , ehuru inga procent af Skepp och laddning skall betalas både för Kronans fartyg och hennes fiendtliga priser. En talare har anfört, att Dykeri-inråttningen ledde sitt ursprung från Carl XI, den store Konungs regering, då Sverige fick den inre organisation, som ännu till stor del består. Men äfven hans styrelse hade siri skuggsida. I hans tid dömdes man till döden och brändes för trulldom, hvil - 55i Den 17 Februarii* fea håndelser förmodeligen icke kunna ursågtas dermed, att de tilldrogo sig under hans spira. En annan talare har yrkat, att man ej borde grunda Statens inkomster på enskildtas olyckor.
Skrifmaterialier och expenser, ved m. m. för Krigs-kollegium m. fl. Yerk Skrifmaterialier och expenser, ved m. m. för Departementets Kansli-expedition För slags-anslag: Tillkommer: För jemnande af Hufvudtitelns slutsumma 40: 66. Extra utgifter Summa Expedit iöns-U Is ko t tels Förslag till unden!. Skrifvelse, N:o i 33. Penningar. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. Sp a n m å 1. Summa Riksmynt. Indelt på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. R:dr. Ö. R: dr. ö. Kub.-f. k. R:dr. ö. Kub.-f. k. Skrifvelse, i\:o 153. Tal). Litt. B. Extra Statsreglerings-anslag för Försvarsverket till lands. A) inslag för åren 1804, 180» och 1800, att utgå metl i årligen. l:o. För Ar tilleri-b eliof: Till anskaffningaf 12 st. refflade, gröfre kanoner samt lavetter med släpor af jern, äfvensom projektiler 66,000: Till anskaffning af 16,000 st, refflade infanteri-gevär å 37 it:dr 50 öre st , 600,000: — Till anskaffning af 2,000 st. refflade infanteri-gevär, för ersättande af ett lika antal sådana, som skulle från Kronans förråd utlemnas till skarpskytte-föreningarne 75,000: — Till anskaffning af 2,000 st. kavalleri-sablar å 18 R:dr st. 36,000: — 2:o. För Fortifikations-behof: Till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad 300,000: För fortsättande af fästningsbyggnads-arbetena vid Carlskrona 150,000: o:o. För Beklädnads-behof:
När en sådan tillsättes, så måste lian väl också få rättighet att lenina platsen, så väl som åldermannen, när han ej längre vill bibehålla den ; och det är intet annat jag med det sednare tillägget har åsyftat. Meningen med lagar och författningar är just att förebygga missbruk; derföre hafva vi våra liesta lagar. Med ai H. 41 D*u ii Mar». embetsman i allmänhet är man ju ganska angelägen att förekomma, alt de skulle kunna göra missbruk i sin embetsutöfning, och söker på allt vis förebygga detta. Ännu mer är det af vigt, när man har någon tillsyn och uppsigt öfver sig, ända inpå hälarna, och då man ständigt kan frukta att blifva commenderad. Det måste väl vara för det allmännas intresse, då jag önskar, att sådant måtte förebyggas, och såsom jag har föreslagit detta stadgande, så tror jag, att olägenheterna äro förebyggda, utan att åldermannen derföre blivit betagen utväg att erhålla det biträde, som han för det ena eller andra fallet kan behöfva; men om det nu skulle roa honom att kalla Hr Ribbing, Måndag, Tisdag, Onsdag, Thorsdag och Fredag till ett biträde, hvartill han eljest a 111— för väl kunde lemna en karl af sitt folk, som kunde uträtta detsamma, och om Hr Ribbing då vore gammal och ålderstigen, men det roade den andra att icke dessmindre kalla Hr Ribbing personligen, så skulle det väl ej kunna på något sätt anses behagligt. Jag vet då icke hvarföre man ej skulle hafva för ögonen menskligheten i allmänhet, och tror att det stadgande, som nu är i fråga, måste väl betänkas, och att man måste noga tillse, alt detsamma ej blir förhatligt, hvilket ej vore väl betänkt. Som jag nu derjemte anser, att delta stadgande skulle blifva förhatligt, så framt man ej intoge de tillägg, som jag har föreslagit, så får jag nu söka att genomdrifva mitt förra yrkande, likväl med den förändring, att, i stället för ordet ’’r ö k”, som jag då nyttjade, ordet ”gård”, såsom mera allmänt brukligt, för att beteckna hemman eller hemmansdel, torde kunna insättas.
Feltström den 29:de sistl. junii sammanträdt med de den 8:de i samma månad utsedda deputerade, från byalagen inom församlingen, för att utse den tjenligaste platsen för den tillärnade nya kyrkan, samt tagit i ögnasigte alla ställen vid och omkring den gamla, blef nu detta ärende, enligt 14:ton dagar förut derom skedd pålysning, offentligen i sockenstugan af pastor föredraget, då största delen af församlingens ledamöter voro af den tanken, att tjenligaste stället vore nedanföre comminister boställets ägor vid landsvägen, hvaremot en del af Norderåsens tillika med norra nybyggenas byamän önskade få nya kyrkan placerad antingen där socknestugan nu står eller ock fast häldre på högden väster om Klockartorpet. Men af flere anförde skäl och i betraktande deraf, att väster om Klockartorpet blefve nog långt aflägse från Prestgården, till icke ringa olägenhet både för presten och församlingen, och det sednare stället, eller omkring och vid nuvarande socknestugan, icke medgifver tillräckligt utrymme; hvarken för behöflig kyrkogård eller kyrkovall, ännu mindre för andra nödige hus, såsom kyrkoherberge, kyrkostallar m.m. samt dessutom församlingens ledamöter blefvo förbundne till en icke obetydlig kostnad, och för ersättningen af comminister boställets odlade bästa ägor som så väl under sjelfva kyrko-byggandet som allt framjent gingo förlorade, och för öfvrigt kyrkobyggnads arbetet blefve mycket försvårat derigenom, att nästan alla materialier, åtminstone sand, kalk, bjelkar, bräder, vatten m.m. skulle forslas uppför backen, där platsen i alla fall vore högst ojämn och obeqväm, med ett ord; att det ifrågavarande stället icke hade annan förmon, än att kyrkan komme att synas på längre afstånd, men deremot medförde ganska många olägenheter, så väl under sjelfva byggandet som sedan i alla tider.
Att det är oundvikeligt nödigt under fredstider bilda och inöfva den trupp, som i krig skall kunna ändamålsenligt nyttjas, torde såsom allmänt medgifvit, fä antagas; sättet härtill och viddén af dessa öfningar beror åter af krigssättets och krigsinrättningarnes olika beskaffenhet under olika tidpuncter. Vid förra århundradets början användes både de strategiska och taciiska röreiserne foga ; och hvarje vapen stridde, om uttrycket ej tagas i dess inskränktaste mening, stillastående. Den ?4 Februarii. Artilleriets tyngd och deraf följande ovighet, nödgade det att under en batailledag bibehålla den ställning det en gång med möda intagit, och Cavalleriet, hvars utrustning, beväring, och exercice, endast var beräknad på Choquen , kunde i sådant skick ej utföra de hastiga ställnings-förändringar, hvartill dess natur, likväl syntes hafva bestämdt det. De physiska vettenskapemes betydliga framsteg verkade sedermera en stor förändring äfven i krigsväsendet; krutets och metallernes styrka undersöktes närmare,och snillet drog häraf resultater, sorn skapade ett nytt tidskifte i KrigsHistorieD. Det Europeiska Fält-Artilleriet blef täflande med det lättaste Cavallerie i rörelsernas snabbhet, och med det bäst Exce cerade Infanteri i skjuteldens hastighet; de djertvaste positions-förändringar, nästan lika ögonblickligt utförda som beslutna, blefvo häraf en följd och deraf uppstod åter en ovillkorlig nödvändighet att gifva både Cavalleriet och Infanteriet en större rörlighet och en förmåga att understödja hvarandra med samma ha_ stighet som Artilleriet ändrade sina hotande ställningar, hvartill sjuåriga kriget lade det militairiska phenomen, att lätt Cavallerie med fördel utförde äfven sjelfva Choquen ; massornas tyngd upphörde då att genom sin tryckning ensamt gifva utslaget; välberäknade och hastigt utförde rörelser, bereda nu oftast slagets utgång, innan den egentligen så kallade adaquen börjar.
En sådan skattejemning anser jag bestämdt vara lill deras fördel, som äga den privilegierade jorden, emedan de pä det sättet erhålla ett capital, som motsvarar den högre afgift, som de åtaga sig. Hvaremot om i tidernas längd de förmåner, som den privilegierade jorden nu har, minskas indirecte, derigenom att den högre beskattade jorden tid efter annan directe frikallas ifrån sina utskylder, de skulle få vidkännas denna förlust utan ersättning. Det är således till fördel för de förmögnare, som jag talar. Jag begär återremiss af delta betänk. Hr Akerman: Mina framställningar inom detta Hus hafva sällan den lyckan att fägna sig åt Gr. Fröiiclis bifall, men jag får söka ait trösta mig deröfver, så godt jag kan. Jag vill visserligen icke tvista med honom ronde måttet af våra ömsesidiga statsekonomiska kunskaper, och jag har icke eller derpå grundat den framställning, som jag nyss haft äran göra, utan hufvudsakligen pä den praktiska kännedomen jag, dels såsom medborgare önskat taga, dels varit tvungen att förskaffa mig såsom embets - Den 7 April. 147 man. Jag har derigenom tillräckligen öfvertygat mig om omöjligheten att göra en så beskaffad skaltejemning, som här åsyftas, och lior, att man endast bör söka att befria de hårdast beskattade ifrån en del af deras skatter och skaffa dem ersättning genom att lägga bevillning på dem, som äro lindrigare beskattade. Grefven tyckes förgäta svårigheten att pålägga en bevillning så, att den drabbar rättvist, och rättvisa måtte väl han lika väl som jag önska, alt den vid beskattningen skall vara rådande. Om Grefven endast vill taga i sin hand bevillningslängderna för ett enda län, så skall lian deraf öfvertygas om, alt vid bevillningens bestämmande inom de särskilda taxeringscomile'erna, stora orättvisor begås, visserligen ulan vilja, men i följd af dels okunnighet dels bristande håg att gå djupare in i ämnet.
Konungen, desi Gemäl och närmaste Bröst Arfwingar, förekom Kongl. Masit Riksens Stän. der, att omständigheterne icke dä medgäfwo, att meddela det underdäniga yttrande Hemliga Utskottet uppä Kongl. Maj:ts gjorda förfrägan afgifwit, rörande sä wäl tiden till f. d. Konungens och -desi Familles flyttning ur Riket, som det Land, hwilket till framtida wistelse ort borde för dem bestämmas." Den Z October. 273 "Wid denna tid war Riket ännu inweckladt i krig med Europas mägtigaste Stater, och det war i anledning af denna ännu wädeliga ställning, som Hemliga Utskottet i underdänighet tillstyrkte att Hans Masits f. d. Konung Gustaf Adolphs, desi Gemäls och Barns flyttning utom Sweriges gränsor borde, med försigtigt afseende pä Rikets säkerhet, föregäs af en önstad Fred, ätminstone med Rikets twänne mägtigaste fiender, och att Sweitz i afseende pä desi läge och styrelse wore det lämpligaste Land där f. d. Konungsliga Huset borde sig nedsätta." "Kongl. Maj.t som till alla delar instämde i denna af Hemliga Utskottet yltrade under, däniga mening öpnade genast nödige och för f. d. Konungens egen säkerhet oumgängelige underhandlingar i detta ändamäl, och sedan desia ^ nu lyckligen blifwit fullbordade skyndar Kongl. ^ Mast att meddela Riksens Ständer den ätgärd ! som i följe deraf blifwit widtagen." "Den längt framlidna ärstiden, ssm snart kunde göra all flyttning omöjelig, päkallar den j yttersta skyndsamhet. Sedan pä Kongl. Maj.ts . Nädiga befallning, behörige Ordres blifwit ut^färdade och Ljenlige anstalter widtagne genom ' Kongl. Maj.ts tjenstgörande General Adjutant, shafwa f. d. Konungen, desi Gemäl och Prins !
Lagerbjelke genom sitt första yrkande endast begärde borttagandet af sista meningen uti i frågavande morn., ansåg jag det vara likgiltigt antingen den derstädes fanns qvar eller icke. Likväl skulle jag tro, att det vore bättre, om denna slutmening finnes uti mom. införd, emedan jag icke inser att det kommer att medföra någon olägenhet om den, ehuru öfverflödig, den qvarstår, hvaremot ett dylikt stadgande kan bidraga alt lugna dem, som vilja gifva staten penninge-försträckningar. Men som sagdt är, hade Gr:n inskränkt sitt yrkande endast till sista meningens borttagande, synes det mig hafva varit likgiltigt, hvad beslut R. o. Ad. fattat, men då Gr:n uti sitt sista anförande yrkade återremiss af punkten i sin helhet, i afsigt att Fullmäktige vid låns uptagande al pari skulle erhålla friare händer i afseende på upsägning, så får jag, som anser ett dylikt undantagssladgande olämpligt och ODödigt, anhålla om bifall till 3:dje mom. i sin helhet. Hr Bildt: Jag är till större delen förekommen af den siste värde talaren. Då jag förra gången hade ordet, yttrade jag, i^ afseende på Gr. Lagerbjelkes yrkande ronde sista punkten af ifrågavar:de morn., att punkten vore af mindre betydenhet, men ändock gerna kunde qvarstå, såsom ett möjligt medel att framlocka kapitaler för bättre pris och med undvikande af kapital-rabatt; men då 104 Den 20 September e. m. du Gr:n tili sill sista anförande ändrat silt yrkande, samt anhållit alt mom:tet i sin hellie! målte återremitteras, får jag motsätta mig en sådan åtgärd, förnämligast af det .skäl, att då man upgör grunderna för ett fondsystem, år det rät tast att också bestämma någon tid, inom hvilken upsägbarheten år begränsad, ty all öfverlemna sådant åt Fullmäktige skulle göra frågan alltför myckelsväfvande. Att delta dock icke hos mig innebär något misstroende emot Fullmäktige tror jag synes bäst derutaf, att jag yrkat, att kapital-rabattens bestämmande skulle åt dem öfverlemnas.
Reservanten yttrar att Betänk:t borde hafva erhållit följ. lydelse: »Konst.Utsk har, under sin nu afslutade granskning af ofvan upräknade Stats-Råds-protokoller, icke funnit någon deruti innehållen regeringsåtgärd påkalla ifrågasättande af någon tillämpning af 106 § R.F., eller ens kunna föranleda någon sådan anm , hvarom 107 § i samma grundlag handlar. Deremot har rörande lämpligheten af ett eller annat mindre vigtigt regeringsbeslut, i rådgifvare-personalens samtliga tillgöranden med synnerlig tillfredsställelse varseblifvit det allvarligaste bemödande att uprättliålla grundlagarnes helgd och befordra Rikets sannskyldiga nytta; hvilket förhållande Utsk. härmedelst får för K. St:r tillkännagifva» Ett sådant yttrande af Konst.Utsk. vid detta tillfälle hade, enl. min T) e n 10 Mara f. m. öfvertygelse, varit öfverensstämmande både med H. St:rs och med hela Svenska nationens åsigt. Jag får för min del förklara, att, så vidt jag kunnat följa regeringens åtgärder, har det förefallit mig, som om vi sällan eller någonsin haft en styrelse, som i allmänhet handlat så konstitutionelt som den nuvarande. Under sådana förhållanden anser jag det vara en pligt för representationen att erkänna detta, och tillfälle dertill hade erbjudits, om Konst.Utsk gått så till väga, som jag anser att det hade bort göra. Man kan visserligen å andra sidan säga, att, när Konst.Utsk , efter en noggrann granskning af StatsRådets protokoll, icke kommit till mer än dessa i anmärknings-ungar, så ådagalägges derigenom tillräckligt, att Stats !< ådet på ett värdigt sätt upfyllt sitt rådgifvare-kall. Då vi emellertid nu fått dessa anner till oss, tager jag mig friheten hemställa, om icke 11. o. Ad. skulle finna lämpligt, att, med ogillande af ifrågav. anma, lägga Betänk, till handlingarne. Frih. Raab, Adam Christian: Jag har ingalunda begärt ordet för att yttra mig öfver de af den siste värde talaren s. k anmärknings-anledningarne, utan endast öfver formen af Konst.Utskrts Betänk. Öfver formen af föreg.
När det nu led fram på natten, att folket skulle lägga sig, tog hon till orda: »gerna hade jag aktat än längre sitta hos dig; men det blir serla, och folket behöfver ro. Likväl skall du tömma ännu en bägare, förrän vi skiljas åt.» Dermed tog hon en remmare, fyllde den med mjöd, blandade en dval-dryck i mjödet, och bjöd sin käraste dricka. Ja, prinsen märkte inte att der var något svek under, utan tog remmaren, och drack. Men det gick som man kunde vänta; ty han hade icke så snart tömt bägaren, som en dvala kom öfver honom, att han föll tillbaka emot bädden, och somnade tungt. Då log drottningen i sitt falska hjerta, att hennes anslag hade lyckats; hon lät så icke länge vänta på sig, utan gick ut till vall-pigan, förde henne in i rummet, och sade att hon nu skulle få sitt vilkor uppfyldt, såsom lofvadt var. När nu allt var tyst, och den lilla blifvit ensam med prinsen, begynte hon sakta tala honom till; helsade ifrån sina tre små barn, och bad med många ödmjuka ord om tillgift för hvad hon brutit honom emot. Men prinsen svarade inte, utan sof. Då blef konunga-dottern orolig, ropade honom med många kärliga namn, och sporde om han kunnat glömma all deras fordna huldhet; hon hade så troget följt hans spår öfver hela vida verlden. När hon så ännu icke fick något svar, utan prinsen sof som tillförene, blef hon öfvermåttan bedröfvad, vred sina händer, grät bitterligen, och klagade alla sina sorger: huru hon vardt tagen ur sin faders gård och gifven åt ulfven, och huru hon lemnat sina små barn, och farit öfver vatten och land till att söka honom; men nu hade han glömt henne, för att fästa sig en annan. Hon tillade, att hon aldrig skulle vända sin kärlek ifrån honom, medan hon lefde i verlden. Så klagade hon hela natten, och grät så bitterligen, att det kunnat röra en sten till medömkan. Men prinsen låg alltjemnt i dvala, och vaknade icke.
DrätselFörvaltningen. Särskildta Utskottets Betänkande, ix s 171, 276 — 286. Dykeri-Compagniet, om upphörande af; Motioner, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1219. Dy kexi Veik et, rörande; Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IY 5. s 442— 446, bif. af BondeStåixdet, IX s 1173, af PresteStåndet, IX s 1190, af Adeln, IX s i23o, återrem. af BorgareStåndet, ix s 1235. Ytterligare Utlåtande, IV 6. s 200 — 202, bif. vilkorligt af Boi’gareStåndet, IX 3. s 255. Underd. StatsUtskottets Utlåtande om. Se Inkomsternas Beräkning. Dödsfalls besparingsmedel, I 1. s 838. E. Eberstcinska Testamentet, anmärkning vid Begeringens Beslut om. Constit. Ecclesiastik-Förvaltningen. Särsk. Utskottets Betänkande, IX s 144—-i5i, 267 — 270. Ec - Si EcclesiastikStatens Personal och Lönevilkor. Säi-sk. Utskottets Betänkande, XI s 209. •— och LäroStaten, om undersökning af de tillgångar som äro tillslagne. Se Scholväsende, om ett förbattradt i landsförsamliixgai’. Eckeitska Obligationen, II s 374. —• — Om betalning för den så kallade; StatsUtskottets Betänkande, IY 3. s 6—■ 9, bif. af BorgareStåndet, IX s 583, af BondeStåndet, IX s 595, af Adeln, IX s 598. Underd. Skrifvelse, X 1.S486'—488. RiksdagsBeslutet, §. 19.
En entusiastisk svensk pistod rent af, att deli var en ypperlig siikerhetsrentil for ofwrstriimmallde skaudinavislia brode~kiinslor: man liade ju i nadfdl alltid tlusken .. att stryka p5. Norrmannen, som sjflfva finnu den tiimfigen besriirlig, innan cle hnnnit minska dess reglementerade vikt genom att darur taga s y d k e till lagningar, tycktes heller inte ha ll&amp;got emot att segla under frrinlmande flagg. B iir syelte den politiskit pnrtisplittringen ingcn stijrre 1.011, an fnllet var lned en norska cch en s~rensku, son1 genast bytte mossor, efter att ha gjort den gliiitjande uyptiickten, att clen ena var:) venstre~ och den andrn: norskiitare: .. .ilderdomen vid motet rep1 esenterades nf nggra h ~ i t h i r i g a professorer, teologen Xadsen frin Kiipenhamn, kernisten Waage f r h Kristianin och prof. Rudin. a. den clanske nation: ~lekono~uen prof. Westergaard, s o u i ansiktsnttryckets it ' lealitet bet;) - dligt erinrnrle om Pontns Yikner. E t t htreesant studiuw erbj6do de olika nationaltypema, son1 dloin till gliidje och fromma-. iifven p i det religiijsit ornrtdct visade sig tiimligen starkt utpriiglade - tillrrickligt skiljaktiga fiir att ~ e r k n z~ppfrisliande, men dock. tillriickligt besliilrtnde for ntt icke hindra den inbodes forstielsen. :) OPS I sistiziiin~~da fall utgjorde rnBh8nda endast finnarne ett nndantag.
Dubbe, med anhållan att få med påminnelser bemöta den förklaring, som, enligt hans förmodan, komme att i anledning af de anförda besvären Taxeringskommitteen affordras, vidare yttrat, aLt då ”Ilrr taxeringsman med dyr ed förpligtat sig, att iakttaga så väl medborgares som statens rätt och bäsLa, blefve det icke utan intresse att skärskåda berörde förklaring, för att tillse, i hvad mån Hrr taxeringsman förmådde öfverskyla det edsbrott i afseende på ifrågavarande debitering, sorn nu emot dem öppet framstode”. Häröfver hörd, har assessoren Dubbe, med erkännande, att lian vore författare till deri åtalade besvärsskriften och att han densamma egenhändigt undertecknat, dels förklarat, att det begagnade uttrycket ”edsbrott” icke finge sålunda förstus, som hade han dermed velat säga, att taxeringsmännen begått mened, utan att detta uttryck endast haft afseende på Dubbe sjelf, emedan han, derigenom aLt Taxeringskommittén debiterat honom för en icke anmäld inkomst, skulle hafva gjort en falsk uppgift och således brutit emot den ed han såsom borgare och undersåte aflagt; och att, hvad åter beträffade det i samma skrift förekommande tillmäle, att taxeringsmännen ”qvalt Kongl.