Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stad äger nämligen, i stöd af de Kongl. Rescripten af år 1656, 1668, och 1686, som i Betänkan det finnas åberopade, att uppbära Mätarepenningar för inkommande Ved, Hö och Bränkol, utan att någon skilnad är iakttagen, om dessa varor komma Sjö* eller Landvågen, Bes v. och Ekon. Utsk. Betänkanäen, 855 Alt Staden således, för längre tid tillbaka än 3 år, varit berättigad till denna afgifts uppbärande, äfven för Landvägen ankommande varor, bestyrkes, titan att nämna alla serskilda Kongl, och andra Resolutioner för mätningen af dessa varor och afgifterna' derföre, i synnerhet af OfverStåthållare-Embetets kungörelse den 25 Maj 1785, sonv i allmänhet föreskriiver i 1 §. Alla mätbara vabror, som till Stockholms Stad ifvan Vbeller Inrikes orter, sjö• eller landvågen an komma, ehvad de skola till salu hållas, eller till eget behof nyttjas, böra ar Stadens tillförordnade och Edsvurne Mätare och med Stadens krönta mål-h äril mätas ■ ■—- Mätareafgiften var, enligt Stockholms Magistrats Taxor den 12 Juli 1680, samt den 28 Juli 1690 och deras 6 §. §. För en famn Kastved f öre Srnt. För •—' — Bryggved f —• — För en Läst Brännkol i| — ■— För en Parm Hö 1-3- Stockholms Magistrats Ordning af den 16 Mai 1785 upplyser derjemte, att, sedan Kongl, Maj:t under den 6 Juni 1780, 1 Nåder tillåtit, att dessa afgifter till 3 Daler Smt Riksdalern linge uppbäras, så eriades i Mätarepenningar : För en famn Kastellsr Löfved 2 rst. Ett mått Bryggved • • 1 — En läst Brännkol , . 8 — En parm Hö . * 1 sk. Hvilka till hälften skulle betalas af Köparen och Säljaren, samt fördelas mellan Sta - 83*5 Bcsv. och Ekon. tsk. Betffiikanden. den och Mälarne.
"Och emedan ä Rik"sens Ständers wägnar, Revisorer hivart tredje är ''komma att ökwerse och gransta Fulimagtiges för''waltning; ty böra wid ett sadant tillfälle en orden''telig Berättelse om Werkeis tillstånd aflämnas, de ''afslutade Hufwudböcker, jemte de hos Fullmägtige "sörde Protokoller upwisas, och Revisorerns all nö» "drg underrättelse onr Werket meddelas; äswensom "Stillmägtige hafwa till werkstallighet befor» "dra bwad Revisorerne deras Insiruction lik» "mätigt kunna sinna nödigt att påminna, och "till Werkets förman förefkrifwa— Härmed instämmer äfwen z uli Instrnctronen för Revisorerne sä lydande: "Och derest något uti styrelsen el"ler förwallningen finnes försummadt och efkerlätit "eller eljest fordra ra telse, hafwa Revisorerne med "all sorgfällighet sadam i behörigt ssick och ordning "stalla, samt uti de mäl och händelser, hwaröfwer "Fullmägtige hos tillsörordnade Revisorer sig kunna 9Z2 Den r8 November. '^förfräga, gä med de råd, underrättelser och före» ''skrifter tillhanda, som med de i Reglementet lagds "och widare utstakade grunder instämma, men inga, ''lunda derifrån wika, hwilker Revisorerne böra "tillse genast warder iakttagit och till werkställighet ''Lefordradt," Sädane äro förestrifkerne, efter hwilka den upkomna frägan stall pröfwas och afgöras._^Revisorernas rättighet att förordna om hwad de, till Werkets förmän, kunna anse bidragande, är nog tpdeligen ber stämd; äfwensom Herrar Fullmägtiges skyldighet att till werkställighet befordra Revisorers föreskrifter, synes aldeles owilkyrlig.
Stånd bifalla hvad emot Utskottets förslag anmärkt blifvit, varder förslaget förkastadt; men om tre Stånd afslår hvad det fjerde yrkat, och detta ändock vid sin mening förblifver, eller om två Stånd stanna emot två, då skall saken öfverlemnas åt förstärkt Stats-Utskott. Af innehållet och ordalydelsen i förenämnde grundlagsstadgande följer klart och otvunget, att sedan en bevillningsfråga varit, i följd af anmärkning, till Utskottet återremitterad, ej något Riks-Stånd eger undandraga sig att pröfva och afgöra huruvida och till hvad belopp en föreslagen bevillning skall utgå; och som det af flere ledamöter inom Ståndet framställda yrkande, att Särskilda Utskottets utlåtande, hvilket, i fråga om bränvinsbrännings-afgiften bör, på sätt redan nämndt är, anses såsom vöre det af Bevillnings-Utskottet meddeladt, måtte afslås och läggas lill handlingarne äfven i hvad det angår beskattningen, utan att tillika något beslut rörande denna bevillningsfråga fattas, således bokstafligen s!rider emot 71 § Regerings-formen, finnér jag mig af 55 § Riksdags-Ordningen föranlåten att å berörde yrkande vägra proposition.» Protokollet utvisar derjemte, hurusom, efter meddelandet af Talmannens ofvanberörda förklarande, en af Ståndets ledamöter hemställt, om Talmannen funne sig befogad att vägra proposition äfven om Ståndet inskränkte sig till yrkande om »rent afslag», hvilket vore liktydigt med Grundlagens uttryck »förkastande»; således med uteslutande af de förut yrkade ordalagen: »memorialets läggande till handlingarne»; i anledning hvaraf Talmannen hänvisat till sitt förut skriftligen afgifna utlåtande; dermed åter bemälde ledamot funnit sin framställda förfrågan icke vara besvarad; och har derefter, uppå Ståndets yrkande om »så beskaffad proposition, som den Talmannen ej velat godkänna», ärendets hänskjutande till Konstitutions-Utskottet blifvit heslutadt, såsom ofvan är anfördt.
Angående den af Städerne utgående Salu accisen och dess upphörande. Från Allmänna Befvårtoch Economit Ut [kottet: Af den 18 sistledne Julii: Om inrättning af Porto Franco samt åtföljande Nederlags-rättighet för Ön Gottland. / *00 D«i i .Jngttjtii e. hH Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglo?!. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Siockholm förmiddagen den i Augusti 1823. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 8 sistledne Juli» under N:oi|9 afgifne samt den 15 derpåföljde förmiddagen på bordet iagde Betänkande öfver vackt motion, angående jordägares rättighet till arrendatorns afhysande, när arrende-contract ej uppfylles; blef samma Betänkande, i anledning af åtakillige Ledamöters dervid gjorde anmärka ningar, till Lagutskottet återremitterad!. Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades föl - jande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 8 sistledne Jul» afgifne samt den 15 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 131. I frågan om sättet af och tiden för Hammarskattsjernets utgörande. I frågan om yrkad vidsträcktare frihet, i anseende till Tackjernstillverkningen och Tackjernshandeln. Angående yrkad likhet i rättigheten tili nya Smidens anläggande så i sodra sorn norra ortcrne. Deri i Allgusin e, m. 134. I frågan om yrkad rättighet tillut. vidgande af Stångjerns och Ämnessmidet » Riket. N o 135- Angående ett noggrannare fullgörande af tle med Bergsmansbemmans besittning förenade föreskrifter.
Biddefskapet och Adeln Herrar Tham och Tiben erinrat, det Tullen å Exportvaror i allmänhet blifvit ökad från en fjerdedel till en procent, emedan densamma å en mängd articlar i annat fall uppgår till ett så obetydligt belopp, att de ingalunda förtjc-nat att uppföras, äfvensom att Utskottets önskan, att kunna å alla utgående valör Föreslå Tullfrihet, blifvit motsagd genom Statens närvarande behof af en genom TullBevill* ningen oafkortadt utgående inkomst. Slutligen har afven Utskottets hemställan om ■ett så kalladt Creditupplag i alla de städer, hvarest Tulluppbörden, med Lotsoch Båkafgifterna Inberäknade, uppgår till minst 14,000 K:dr B:o, rönt motsägelse inom Högled, Tidderskapet och Adeln af Herr af Klintberg, inom Hogvördige PresteStnndet af Kerr Domprosten Svert Wijkman, samt inom Vallöf!. Borgare-Ståndet af Herrar Lindström, Winberg och Lenning, ©medan dels Statens Tullinkomster torde genom denna anstalt de tre eller första fyra månaderna betydligen förminskas, dels •densamma lätfligen kan missbrukas till försnillande af Kronans rätt, dels ock emedan jemnlikheten i rättigheter medborgare imellan härigenom skulle rubbas ; hvaremot en värd Ledamot af Höglofl. Tidderskapet och Adeln anfört: att Staten, genom den af det föreslagna systemet, i hela dess vidd antaget, uppkommande tillökning i inkomster , lätt skulle vinna ersättning för den sålunda befarade minskningeo Eevillnings-Uiskotters Betiinkanden. 387 för ögonblicket; hvarjemte Herr Tham tillkännagifvit, att då Utskottet stadnat vid en Summa •af 14.000 B:.!r Tull-inkomst, såsom vilkor för rättigheten till Credit - upplag , var orsaken dertill, atr Tull - intraderne för deri i närmaste rummet deri,II varande Stad, nedföllo ända till 7000 Bdr Banco, sorn ej rnedgåfvo en tillräcklig aflöning
Följande året 1736 utsändes åt samma håll en ny expedition under löjtnant Dmitri Laptew. Med Lassinii fartyg försökte han i medlet af augusti segla öster ut, men mötte snart mycket drif-is. Redan i slutet af månaden, den tid då sjöfärden egentligen bort börjas, vände han derför åter till Lena. År 1739 företog Laptew sin tredje resa. Han framträngde till Indigirkas mynning, hvilken tillfrös den 21 september, och öfvervintrade der. Följande året fortsattes färden något bortom Kolymas mynning, till Stora Kap Baranow, hvarest framfärden mot öster den 26 september hindrades af drif-is. Efter att hafva återvändt till Kolyma och öfvervintrat vid Nischni Kolymsk sökte han året derpå ytterligare att i några under vintern nybyggda stora båtar tränga öster ut – dock till följd af dimma, motvind och is utan framgång. Vid bedömande af det resultat, dessa resor lemnat, måste man taga i betraktande de ytterst olämpliga fartyg, med hvilka färderna företogos, i början med en dubbelslup byggd i Jakutsk (1735), sedermera med tvenne i Nischni Kolymsk byggda båtar. I fall man får sluta sig till dessa fartygs beskaffenhet af dem, som nu användas på de sibiriska floderna, så måste man snarare förvåna sig öfver, att någon på dem kunde våga sig ut på ett verkligt haf, än anse de nu omnämnda mindre lyckliga färderna som bevis derpå, att utsigt här ej förefinnes att framtränga med ett efter nutidens fordringar bygdt och med ångkraft försedt fartyg. Det återstår mig slutligen att omtala de få försök, som gjorts att från Beringssund tränga mot vester. Deschnews färd från Lena genom Beringssund till Anadirs mynning år 1648 förblef under loppet af omkring ett århundrade alldeles okänd, ända till dess Müller ur de sibiriska arkiven framletade enskildheterna af så väl denna som åtskilliga andra färder längs med Sibiriens nordkust. Att minnet af dessa märkliga färder blifvit bevaradt åt efterverlden beror, såsom nämndt är, dock uteslutande på tillfälliga omständigheter, rättstvister och dylikt, hvilka föranledt skrifveri till och från myndigheterna.
En gvnsammare tid än den närvarande kan icke väljas för borttagande af detta olycksbringande system, ty genom alla de olyckor, som redan inträffat och sannolikt ännu icke upphört, har någon besinning inträdt; man börjar redan något mera tänka på de möjliga följderna af att utlemna sitt namn som borgen, det anses åtminstone icke allmänt för hjertlöshet att vägra en slik påskrift, hvarmed öfvergången skulle göras mindre svår-, ifall reformen snart kunde genomföras. En utaf de mest i ögonen fallande olägenheterna, som uppkomma genom borgenssystemet, och deraf mångdublade konkurser, är det allmänna prisfallet å isynnerhet fastigheterna på landet. Detta prisfall får icke, såsom någon torde föreställa sig, uteslutande tillskrifvas hvarken de svindlande spekulationer, som alstrades af den öfverflödiga penningetillgången för tio år sedan eller det minskade priset på jordbrukets alster, utan detta prisfall betingas, till hufvudsakligaste delen, genom den ovanliga mängd af fastigheter, som blifva utbjudna till följd af de mångfaldiga konkurser, som samtidigt i orterna inträffa. •184 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Så länge det äfventyrliga borgenssystemet fortfar, kunna dessutom icke några inteckningar belånas, ty det besvär som åtföljer granskningen af dylika handligar, tarfvas icke vid mottagandet af löftesförbindelser, hvilka dessutom, på sednare tid, ensamme kunna användas vid beting om högre ränta och, sålänge bysättningslagen qvarstår, har sin förnämsta säkerhet derigenom att en hårdhändt långifvare vet sig kunna beröfva sina offer deras personliga frihet eller bringa dem till konkurs. I anledning häraf och då uppenbart är att borgenssystemet här i landet, i tidernas längd, skall undergräfva hela landets välstånd, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att allt hvad gällande lag och författningar stadga i afseende på borgen för annan mans gäld, måtte, efter loppet af viss tid från den dag nådig författning derom utfärdas, upphöra att vara gällande. Skulle deremot Rikets
Beträffande först och främst den af den siste talaren framställda anmärknigen, huruledes det skulle vara omöjligt för större delen af vår allmoge att afgifva de i §:n omnämnda uppgifterna, ber jag att få erinra att denna fråga icke utgör föremål för närvarande §, utan för den 27:de, der det föreskrifves, hvilka uppgifter, som skola lemnäs. Denna § är redan af It. o. Ad. återremitterad och det blir således TJtsk:ts pligt att vid behandlingen deraf iakttaga hvad som deremot blifvit anmärkt, eller huruvida det må anses bättre, att det alltid finnes en skriftlig uppgift, eller om de må kunna lemnäs muntligen. Mycket vore härom att säga; men då det tillhör en annan §, vill jag icke upptaga tiden dermed. Likaledes tror jag, att det icke är så farligt med böterna, som en värd ledamot trott. Här är nemligen icke något annat föreskrifvet, än hvem som skall exsequera beslutet. Man har dervid åberopat 28:de §:n, der det talas om skyldigheten att aflemna uppgifterna. Den 29:de §:n handlar om ansvar för försumlighet i detta fall, men ingenstädes finnes i hela Betänk:det något, som gifver ordföranden makt att ensam ålägga böter. Han eger blott att infordra uppgifter m. m. dylikt; I8t Den K) Maj e. ni. men deraf foijer alldeles icke, att han skulle utan komitéens instämmande företaga sådana vågade åtgärder, sorn. Gr. Mörner antagit.. Hr Hjärne: Henna § handlar endast om hvad som bör innehållas i den kungörelse, hvilken af K. M:ts Bef:de bör utfärdas, och deruti de skattskyldige skola påminnas att ingifva sina uppgifter. De anmärkningar, som emot §:n blifvit gjorda* röra endast den 27:de §:n, hvilken redan är af it. o. Ad. åter'remitterad. Der voro dessa anmärkningar på sin plats; men då denna § just handlar om de ifrågav:de uppgifterna, hvilka jemväl beröras i nu föredragna §, torde det vara nödigt att äfven denna sednare återremitteras.
Hvad beträffar allmänna sjöbeväringens så väl vapenöfning i fred, som dess användande i krig, samt det för densamma nödiga befäls organisation, torde Eders Kongl. Maj:t nådigst tillåta, att jag derom åberopar det serskildta underdåniga förslag, sorn jag i sammanhang med förslaget till statsregleringen lärer få afgifva. Slutligen bör jag icke underlåta att fäs!a Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på följande tvänne frågor, hvilka ega sammanhang med den om sjöförsvarets ordnande, och af hvilka synnerligen den första är af serdeles vigt. l:o Redan för längre lid tillbaka har frågan, huruvida vestra sjöförsvaret är förlagdt på lämpligaste stället, utgjort föremål för undersökningar och öfverläggningar. Den. år 1819 nedsatta befästnings-kommitté föreslog skärgårds-flollans förflyttning från Götheborg, och sednaste sjöförs vars,-k om mi Heen ansåg stationen icke lämplig, utan föreslog Marstrand till etablissement på vestra kusten. Delande i allo denna åsigt, hvilken är grundad, dels på omöjligheten alt emot en fiende försvara det nuvarande etablissementet på nya varfvet, dels på den lätt inträffande händelse, att den vid samma varf förlagda flotta utan svårighet bl ifver af fienden innestängd, hemställer jag i underdånighet, alt vestra sjöförsvaret må förläggas till Marstrand, dock icke såsom en oafhängig station, hvilket, i anseende till dess mindre styrka, icke af beliofvet påkallas, utan såsomen kommendering från hufvudstationen. Härigenom kan personalen, synnerligen den civila, betydligen inskränkas; varande dock afsedt, att stationen i Götheborg, intilldess en sådan flyttning kan ske, bibehålles vid sin nu egande personal. 2:o Rikets sednast församlade revisorer hafva framställt fråga om liofjakt-varfvels upphörande och Eders Kongl. Maj:t har, under den 13 Maj nästlidet är, i Nåder förklarat, det Eders Kongl. Maj:t anser revisorernes hemställan i så målto icke sakna skäl, som detta varf nu mera för sitt förut afsedda ändamål är mindre behofligt.
Majlis nådiga Bref den 28 Mars 1829, utgående lönen för Kavalleri-Inspektören, äfven aflöningen för nyssbemälte 4 General-Befälhafvare uppförd till utgående från GeneraliletsSlalen : för General-Befälhafvaren i lista Militär-Distriktet, full lön och taffelpenningar m. m., 6,0001 — „ D:o i 2:dra dio D:o 6,000: — „ Dio i 5:te d:o D:o 5,300: — „ l):o i 6:te d:o D:o 4,500: — eller med tillhopa R:dr 21,800: — 5:o. Af den, En af Rikets Herrar m. m. Herr Grefve G. Löwenhjelm, i egenskap af Kavalleri-Inspektör, anslagna lön, 4000 R:dr, hafva 600 R:dr årligen utgått till den, som under liden bestridt embetet. På Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordnande grundar sig detta förhållande, som en längre tid fortvarit, utan att erinran dervid hvarken af Rikets Ständer eller deras Revisorer tillförene blifvit gjord. 6:o. Då Revisorerne förmält sig hafva tagit fullständig kännedom af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 10 Juni 1841, rörande nya Lönings-Staterna för Lif-Garderne till Häst och Fot, hafva de ock deraf inhemtat, hvilka åtgärder Eders Kongl. Majit till vidtagande i nåder anbefallt, för den högre aflöningens påyrkade nedbringande till lika belopp, som Staten består; Och bar således Stats-Kontoret ej något härom att vidare i underdånighet upplysa. 7:o.
Utan att ingå i den vidlyftiga deduclion eller analys, sorn den siste talaren gjort; så torde ämnet kunna betraktas helt enkelt frän dessa tre synpunkter, nemi.: 1:0 skall det ifrågavar. adress-förslaget uttrycka en Ständernes vördnadsbetygelse: i sådant fall vore den öfverflödig mot en Konung, som förklarat sig anse en sådan icke vara nödig; 2:0 skall förslaget innehålla ett klander eller ett omdöme öfver allmänna ärenden; så är också klart, att en sådan framställning, om den skulle ske, lomme den då att göras mot Kouungens person; och 3:o skulle denna framställning riktas mot Konungens rådgifvare, då har man vägen öppen i grundlagen. Jag önskar undvika att behöfva ingå i någon analys, men skulle jag dertill blifva uppkallad, skall jag icke undandraga mig. Det förefaller mig dock enklast och bäst, att, på sätt den siste värde talaren slutat, lägga inbjudningen till handlingarna; och bästa sältet att meddela BondeSt. detta beslut, vore att åberopa K. M:s skrifvelse i ett likartad t ämne. — På dessa enkla grunder hemställer jag, om icke Hr Baron och Landtm, samt R. o. Ad. skulle finna den enkla behandlingen vara på sin plats, att nemi., efter framställd propos. i dessa ordalag, låta saken komma till hvila. Hr Rääf, Leonh. Fredr., uppropades, men yttrade, att han för det närvar, afstod från erhållandet af ordet. Frih. Leijonhufvud, Abraham: Genom den'behandling, som gifvits åt ärendet, har möjligheten blifvit tillstängd att hänskjuta detsamma till utredande af behörigt UtsL; sålunda har ärendet directe öfvergått från motion till förslag, hvilket Bonde-St. delgifvit oss till antagande eller icke antagande, utan rättighet för R. o. Ad. att begära modificationer. Härigenom inträffar följaktligen, att hufvudsaken, — dermed jag menar lydelsen och riktningen i adressförslaget, — blifvit i allo beroende af och sammansmält med preliminärförhållandet, som är huruvida R. o. Ad. finner för godt att deltaga i inbjudningen om en und. skrifvelses afgifvande.
Afven ett inskränktare belopp dylika obligationer är, i min tanka, fullt tillräckligt, för att kunna sätta Banken i tillfälle att operera med en näringarnes skäliga anspråk fullt motsvarande verksamhet under de kommande åren. Jag får derföre tillstyrka, att BancoUtsk. måtte öfvergå till förslaget ang:de fastighetsbelåningens öfverflyttande till Riksg.cont., i st. f. den nn tillstyrkta öfverflyttningen af Bankens discontlånerörelse. Dertill förefinnes ett ytterligare skäl för BancoUtsk., nemi. att fastighetsbelåningen inom Banken är ett helt för sig, och således kan till Riksg.cont. i sin helhet öfvertlyttas, hvaremot discontlånerörelsen beslår icke endast af den ifrågavar. utlåningen pä namn emot borgens säkerhet, utan äfven af en icke obetydlig lånerörelse emot hypothek af actier och publika papper samt isynnerhet af invisningar och löpande förskrifningar. Häremot bör uti ifrågavarande hänseende icke lemnäs ur ögonsigte, att af Bankens alla lånegrcnar finnes ingen mera olämplig för Banken, än lånerörelsen på fastigheter, enär lånen utgifvas till det låga beloppet af 200 r:dr och icke behöfva återbetalas förr än efter förloppet af 28 år. En talare har visserligen yttrat, alt de för dessa lån meddelade inteckningar skulle kunna deponeras på utländska handelsplatser, såsom säkerhet för Banken att derifrån erhålla lån, i fall sådana erfordras. Jag betviflar dock, att så beskaffade documenter kunna för besagde ändamål användas. Derjemte måste man härvid taga i betraktande, att det är ingen af Bankens lånegrenar, som har så många sympathier inom ett och kanske t. o. m. inom tvenne af RiksStm, som just fastighetsbelåningen; samt att således, om denna lånerörelse kommer att qvarblifva hos Banken, det nära nog kan tagas för afgjordt, att ytterligare tillökning af ifrågavarande utlåning med 1 eller 1£ million äfven vid denna riksdag kommer att beslutas, på samma sätt som vid sednaste riksdag.
De medel, sorn anslås för åsladkommandet af en folkundervisning, böra väl så anordnas, att de medgifva och befordra en ändamå!senlig"och framstående utveckling af denna angelägenhet öfver bela Riket; och då commuuerna inom Sverige äro så olika i anseende lill folkmängd, förmögenhetsviikor och utsträckning, så måste det anses för ett Statens åliggande att dem emellan fördela de medel, som anslås, på eli sådant sätt, alt ändamålet i möjligaste måtto öfverallt vinnes. En af de uppgifna orsakerna till motionen är "svårigheten att så fördela de till serskilda orter för folkundervisningens befrämjande hittills beviljade anslag, att församlingens behof och full rättvisa iagttages." Att denna fördelning är förenad med stor svårighet, lärer icke kunna nekas. Men månne Utskottens nu afgifna förslag afhjelper denna svårighet? Efter uppgjord calcul, grundad på uppgifter, hemtade ur Tabellverket, skulle omkring halfva antalet af socknarne inom Riket icke komma att utgöra det penningebelopp och erhålla de mede), som för dem erfordras till ett någorlunda ordnadt skolväsende, så vida medlen skola utgöras och fördelas så, som motionären föreslagit. Denna calcul är uppgjord sålunda, att man antagit, att minst 400 personers afgifter till folkundervisningen (efter 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna) torde motsvara behofvet för en skolas underhåll och bestånd. Denna beräkning af minst 400 personers afgifter är likväl troligen för låg. När man nu derjemte tager i betraktande, dels att, såsom redan förut ar anmärkt, behof af flere skolor inom en och samma commun måste på vissa orter, synnerligast i de norra provincerna uppstå, dels att det finnes coramuner i Dalarne, hvilka icke alls erlägga någon capitations-afgift, men till folknnmerärn ändock ingå i calculn; så torde dessa förhållanden motväga det factum, att communer finnas, hvilkas folkmängd understiger antalet 400, men hvilka, detta oagtadt, redan ega ett ordnadt skolväsende, vare sig till följd af coinmunernas egna bidrag, eller genom donationer.