Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke godkänna den åsigt, hvilken här blifvit framställd af en värd ledamot, som tyckes vara i så hög grad ömtålig om den ena Statsmagtens rättigheter, att jag icke kunnat föreställa mig, att han kunnat vara likgiltig för den opinionsyttring, som R. St. vid detta tillfälle kunna afgifva. Jag tycker, att af Gr. Frölichs vidlyftiga deduction ämnet är så fullständigt utredt, att föga vore att tillägga för den, som noga vill begrunda ämnet, att frågan om inoch utrikes vexelärender måste vara ett lagstiftningsärende och icke ett regeringseller oeconomiskt ärende. En värd ledamot af StatsRådet har uppträdt, men icke, såsom jag väntade, sökt förklara, hvarföre frågan fordrade en afskiljd behandling. Han har icke ingått i denna fråga eller velat försvara den åsigt, som legat till grund för K. M:s afslag på R. St:s förslag. Derigenom, att han velat förbigå denna åsigt, har han icke så otydligt gifvit tillkänna, att en motsatt tanke sökt göra sig gällande inom Konungens rådgifvarepersonal. Det är således för min fattning nästan obegripligt, huru R St. kunnat vid slutet af riksdagen af K. M. erhålla ett afslag i den form, hvarunder vi nu fått emottaga det, emedan den icke innefattar något mindre än att betaga den ena Statsmagten sin andel i civillagstiftningen. Den korta tid, som återstår af riksdagen, kunde vara ett skäl för flera ledamöter att yrka på öfverseende af denna princip och att man må öfverlemna åt kommande Ständer att för framtiden afgöra denna principfråga; men då jag måhända icke vid en kommande riksdag deltager i någpn lagstiftning, anhåller jag för min del, att åtmin - Den i\ Maj. stone min protest emot en sädan behandling af frågan må intagas i fl. o. Ad:s prot. Jag skulle tro, att oin LagUtsk. likväl tager denna fråga i nogare öfvervägande och, oansedt nödvändigheten att bifalla den K. propostn om inrikes vexelrätt, uppställer ett förslag till und. svar på K. M:s propos., så att det tillika innehåller en reservation för framtiden, ett tydligt uttaladt begrepp örn R.
Efter Herr Henschens reservation tillägges: Häruti instämde Herrar Gustafsson, Lundh, IVahlström och Sundblad. Bih. lill R. St. Prot. 1SS3 & ISSi. S Sami. 30 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Allm. Be sv.- och Ekou.-Utsk. Betänkande, K:o 121. Ank. til! Exp.-utsk. d. 23 AuS. 1854, kl. ’ e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillförordnan de af en Sundliets-kommission, m. m. Uti en inom Yällodiga Borgare-ståndet väckt, lili allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet öfverlemnad, motion har Herr Asker fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att uti en tid, dä kolera-sjukdomen nyligen svårt hemsökt Hera städer i Riket, taga kännedom om de orsaker, som bidragit att gifva denna sjukdom en epidemisk karakter, och, om möjligt, söka på lagstiftningens väg för kommande tider släfja dess framfart. En af de mest framstående orsakerna till smittosamma sjukdomars uppkomst har motionären ansett vara att finna uti beskaffenheten af den luft man inandas. Under förutsättning att, enligt vetenskapsmäns antagande, hvarje frisk, fullvext menniska hade behof af och gjorde till vidare respiration odugliga 200 ä 300 kubik-fot luft i timman, kunde man komma till visshet derom, huruvida denna för iifs organismen väsendtliga beståndsdel bereddes invånarne i städerna. Ett hushåll af arbets klassen, som utgjordes af t. ex. man, hustru och tre barn och ausåges bo väl, hade vanligen ett rum och kök, tillhopa inrymmande, efter afdrag af det för möbler och husgeråd m. m. behölliga utrymme, omkring 900 kubik-fot luft.
Detta ärende har Utskottet tagit i öfvervägande; men då det måste antagas att Rikets Ständer, vid nu skedda lönereglering och beviljandet af lönetillökning åt Rikets Embetsoch Tjenstemän m. fl., tagit i betraktande och äfven fästat behörigt afseende vid de förhållanden, som föranled t motionärens ofvanberörda framställning, samt Utskottet dessutom föreställer sig, att de ökade utgifter, Statens Embetsoch Tjenstemän få vidkännas i följd af den numera utaf Kongl. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 233. 3 Majit anbefallda förhöjningen af skjutslegan, i allmänhet icke kunna blifva af den betydenhet eller föranleda till så stora uppoffringar, att särskildt understöd från Stats-verkets sida derför, såsom af behofvet oundgängligen påkalladt, för närvarande bör löntagarne tillerkännas, har Utskottet, med afseende jemväl derå, dels att motionen icke åtföljts af någon utredning eller några kalkyler, hvarigenom Utskottet kommit i tillfälle att bedöma i hvad mån den af motionären föreslagna icke obetydliga summa må vara för det afsedda ändamålet behöflig, dels att Rikets Ständer redan uti underdånig skrifvelse af den 24 Oktober nasti, år anhållit, att Kongl. Majit täcktes, efter behörig utredning, till Rikets härnäst sammanträdande Ständer göra Nådig framställning om och i hvilka fall ersättning må tillerkännas militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för resor vid förrättningar inom deras tjenste-distrikter m. m., funnit sig förhindradt att i sakens närvarande skick understödja det nu väckta förslaget och hemställer derföre, att Grefve Taubes förevarande motion ej må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 18 Januari 1858.
De uti Landt-Renterigrna influtne medel levereras directe till Riksgälds-Contoiret, Och får något Remisse-Eage icke beräknas å de sumpior, hvilka icke inom den i Författningarna utstakade tid och der föreskrifven ordning från .Renterierna expedieras, eller med hvilka icke förfares på sätt de af Fullmägtiga Eandt-Rentmästarena till efterrättelse gifna föreskrifter om hvad i öfrigt, vid rejnitteringen, bör iakttagas, innehålla. 2- §. Eicent-medlen, till en årlig summa af Fyra - t T)en 4 Augusti J85 ratiofem Tusen (45,000) R:d, aflemtias från Kongl. Stats-Contoiret. Angående Redogörelsen för Riksgälds Contoirets Fonder, hvilka uti Orterna - uppbäras, 1. §• . Redogörelsen för Bevillningen oell Riksgälds Contuirets öfriga Fonder i orterna sker genom särskildt afslutade Tands Böcker, hvilka uti Kongl. Kammar-Rätten granskas. 8. §. De uti orterna, inflytande observationgmedel insättas uti Tande - Renterierna till Riks» gälds-Contoirets disposition; hvarefter Observations-procenten från Contoiret utbetalas. 3- §• Ofver hvarje års uppbörd af RiksgäidsContoirets Fonder o,ch inkomster författas af Tands-Contoiren Summariska Räkningar, hvilka insändas till Rilcsgälds-Contoiret inom den första (1) Juli det påföljande äret, och livar-; uti Restantier och Balancer från de förra åren jemvitl till redovisande upptagas.' Sådana Summariska Rakningar afleriinas äfven till Contoiret ifrån Stockholms Stad, inom den tid, sorn a8G Ben 4. August! Som genom Författningarna är föreskrifven,' 4- §- Förslag öfver Restantierna a. Riksgälds Contoirets Fonder insändas äfven från LandsContoiren hvarje år i Mars månad.
Tullen faller i samma proportion, och importen blifver möjlig; men i samma ögonblick inströmmar, i:o all den Spannemål, Som ligger på Nederlag i England; 2:0 all den Spannemål, sorn ligger på Nederlag i Holland och Irland; 3:o allt hvad på Weserii och Elben kan framskaffas till England, och allt detta anländer förr än vår Svenska Spannemål, sorn vanligen ej hinner ankomma förr än dell påföljande våren. Men då äro prisen redan nedsatte, tullen i följd deraf stegrad^ och speculationen förfelad; äfven så var förhållandet de sist förflutna åren; om jag minnes ratt, ankommo ej mer än 3ine skeppslaster till England 0111 hösten 1828; desse gjorde goda affairer; alla öfrige ankommo ej förr än oin våren »829 och gjorde högst medelmåttiga; att så alltid måste gå, ligger i sakens natur. 66 H. 84 Den i5 Mars f. m. Dessa förenade omständigheter göra, att jag hyser föga förtroende så till vår Spannemålshandels tillväxt, som till den nytta som deraf kan uppstå för Landet, ty vi kunna alldrig täfla deri med våra grannar Danskar och Preusare, der Spannemålen produceras för bättre pris, än hos oss, och hvilka således alltid undersälja oss på den Utländska marknaden. Såsom bidrag till bevis huru angeläget det är, att i möjligaste nion göra sig oberoende af Utländsk tillförsel, och huru vigtig! det är, att medelst inhemska förråder söka förekomma ytterlighet i Spannemålsprisen, får jag anföra, hvad en namnkunnig Statistisk författare, Herr Charles Dapin, yttrat i ett af honom nyligen utgifvet arbete. Han säger: ”Om dea progressiva stegring i Spannemfllsprisen, som är en följd af missväxtår, icke förekornmes medelst i Lamhet befintlige Magaziner, uppstår följande förhålla nde: ”Alkastar skörden mindre än medelskörd, stiga Spannemålsprisen T3-0- öfver medelpriset. ” ”Afkastär skörden T^5 mindre än medelskörd , stiga Spannemålsprisen T8W öfver medelpriset. ” ”Afkaslar skörden
Han har bestämdt föresatt sig att »väcka» henne på något sätt — genom ord!! Det är så barnsligt, att det tjusar. — Pah, après nous — också något att lefva på, svarar hon en smula kokett utmanande. Men Pryhl har börjat gå af och an och kikar emellanåt in genom dörrens glasruta. Söndagsmiddagen ätes tidigt och under tystnad. Man sväljer matbitarna utan hvarken munterhet eller trefnad. — Du kom fasligt snart hem från kyrkan idag, Mattis, anmärker Erik slutligen, då det börjar värka skrattretande att blott höra slamret af gafflar och skedar mot porslin. Matilda blir stickande röd. — Jag kom aldrig dit, säger hon lågt — när jag gått ett stycke, tänkte jag på, att det skulle draga för långt ut på tiden för er — ni ämna ju fara in till Chicago? — Så ledsamt det var, yttrar Ada, och så tystna de åter. Strax efter måltiden sätter Matilda sig med en bok i parlorn. Men hon läser icke, hon lyssnar spändt efter Adas steg, där denna raskt och nynnande kommer ned från sitt rum. Ända från öfversta trappsteget hör man det lätta bruset af sidenunderkjolar. Tänk om Ada icke kan trifvas — om hon reser sin väg! Matilda tycker, att hon ville välta af sig en börda — ropa till Ada: vi ha icke växt ifrån hvarandra Men det kan hon ju icke! Erik uppenbarar sig nu finrakad i lång igenknäpt bonjour och sin nya filthatt. Han ser icke alldeles obesvärad ut i denna ovanliga ståt och slår ut handen till ett brådskande farväl. Med en flyktig kyss på Matildas kind har Ada räddat sig ut på verandan och står och gnolar och knäpper handskarna i Guds fria natur. Men Erik dröjer på tröskeln, han har känsla af att något mer måste sägas. — Sitt för all del inte uppe och vänta, du — Pryhl har ju svurit på, att Ada skall beundra de eländiga Yankee-teatrarna. Då intet svar kommer, går han raskt tillbaka in i rummet. — Äh Mattis kom med — hvad är det här egentligen för fånerier? — Erik — rösten låter kväfd — på en söndag till, hur kan du Strax därefter vandra
De fleste, som hos Oss in. nehafva Arrenden, äro antingen oförmögne Herremän, eller för detta varande Gårds-Fogdar eller ock andre medellöse personer, sorn sköta den legda jorden med ett inskränkt antal af ogifte Tjenstehjon; men i England utgöra de sa. kallade Farmers merendels en flock af förmögne slägter, som ofta magta åt jordegaren gifva en stor lega — eller Fästepenning, för att vinna ett förrnonligt och mångårigt, ja till 99 års arrende, och hvartill de vanligen äro försedde med ett rikligt eget förlag, samt drifva sedan, arbetet dels med tillydande bofaste Tenants eller Aboer, dels genom flera slags tillgänglige fria Narings-Idkare, Handtverkare och idoge Hjonelag, sorn gemenligen vid större gods i Byar sammanbo och som låna sine armar under den angelägnaste och bråda årstiden emot ortens vanliga lega, utan att Förpacktaren så mycket nödgas för året belasta sig med eget Tjenstfolk. E-' gendoms-Herrea betjenas ock vid sin hemvaro merendels genom sådane Byalag med diverse Matvaror, Slagt , Brygd , Brödbakning , Tvätt, Handtverksarbeten m. m., allt utgörande sådane omständigheter, som underlätta förpackningar i England, men för det närvarande ej kunna påräknas i Sverige. Om perpetula Arrenden eller Skatteköp af Militaire Boställen, efter 6 års blifvande ränta, uppå Rikets Höglofl. Ständers anhållan, af Konungen Nådigst. beviljas, så skulle tvifvelsutan, för en sådan oqvald besittning, så stora Ars Rän - 556 Statsoch Banko-Utskottens Belänkamlent tor till ett oföi änderligt belopp erbjudas, att Officerare ej allenast finge sin fordna Boställs-afkornst, utan ock, efter en viss procent, ett nöjaktigt öfverskott till hyresmedel i de närmaste Uppstäder, hvilka nu till större delen äro att anse som större Seminante byar, och behöfde någon mera rörelse. Om den föreslagne indemnisationen för bristande
Det är ju en simpel sak; ett betalt, quiteras. Derom är intet att säga. Men mannen har onekligen gjort sin sak ganska fint: jag börjar på att få ett slags respect för den grobianen. Denna slughet, detta fina spel skulle hafva hedrat ett bättre hufvud. Ni menar alltså, onkel, att han fört Clementina med sig? Naturligtvis. Men jag såg vagnen taga en helt annan väg än den till hamnen! Du har således aldrig märkt att Rio har flera gator; du inser icke, att man kan köra en helt motsatt väg, men ändock medelst en liten omväg komma till målet. Allt detta är helt tydligt. Det enda jag icke begriper, är det, att den gamle Andrada skulle bryta sitt ord; ty ehuru barbar, plägar han dock vara ordhållig. Men han har väl blifvit uppretad derigenom att du körde hans son ur Deputerade-kamaren, och sednast genom Elviras bortröfvande; hvilket sednare, i förtroende sagdt, var en ganska oförsigtig handling af Dom Pedro, som derigenom än mer retar oviljan emot sig. Man har således utöfvat en liten hämd, och detta kan ingen förtänka. Men det är bäst som skett: denna förbindelse var icke passande för dig i den ställning; slå således bort denna barnsliga passion! Du finner lätt, här eller i Portugal, ett mera lysande parti. Visserligen kan du invända, att fadrens rikedomar förtjena all consideration; men jag beder dig besinna, att hon dock icke är enda arfvingen. Ynglingen svarade intet. Men följande morgon stod han inför kejsarn, som genast tilltalte honom sålunda: Jag har redan hört din historia: fugirá o passaro 13! Jag beklagar dig, min gosse, ty flickan var verkeligen rätt vacker. Men du har nu endast ett enda parti att taga. – Ja, Ers Majestät, jag kommer också i den afsigten, att utbe mig ett eller annat års permission från er tjenst. – Hvad? du ämnar gå att uppsöka henne? Min mening var tvertom att råda dig att förgäta detta lilla äfventyr. Tro mig, Agostinho, den brutna kärlekens sår svida i början svårare än andra, men de läkas också fortare än alla andra.
Ty Hiskia, Juda Konung, gaf till häfoffer för menighetena tusende stutar, och sjutusend får; men de öfverste gåfvo till häfoffer för menighetene tusende stutar och tiotusend får; alltså helgade sig då månge Presterna. Och gladdes hela menigheten Juda, Presterna och Leviterna, och hela menigheten, som af Israel kommen var, och främlingarna, som af Israels land komne voro, och de som i Juda bodde. Och var en stor glädje i Jerusalem; ty ifrå Salomos, Davids sons, Israels Konungs tid, hade sådana icke varit i Jerusalem. Och Presterna och Leviterna stodo upp, och välsignade folket; och deras röst vardt hörd, och deras bön kom inför hans helga boning i himmelen. Då detta alltså uträttadt var, drogo ut alle de Israeliter, som i Juda städer funne voro, och bröto ned stoderna, och höggo bort lundarna, och bröto ned höjderna och altaren, i hela Juda, BenJamin, Ephraim och Manasse, tilldess de gjorde en ända på dem. Och Israels barn drogo alle till sina ägor i sina städer igen. Men Jehiskia ställde Presterna och Leviterna uti deras ordning, hvar och en efter sitt ämbete, både Prester och Leviter, till bränneoffer och tackoffer, att de skulle tjena, tacka och lofva, i portarna åt Herrans lägre. Och Konungen gaf sin del af sina håfvor till bränneoffer, om morgon och om afton, och till bränneoffer om Sabbatherna, och nymånadom, och högtidom, efter som skrifvet står i Herrans lag. Och han sade till folket, som i Jerusalem bodde, att de skulle gifva Presterna och Leviterna delar, att de måtte desto bättre akta på Herrans lag. Och då det talet kom ut, gåfvo Israels barn mycken förstling af säd, vin, oljo, hannog och allahanda årsväxt på markene; och allahanda tiond förde de in, ganska mycket.
Den är lättare tillgänglig och den håller sig längre » lefvande », d. v. s. dess förmåga att » slå an » är större och varaktigare. eåU5i koppympningen På kons spenar uppträda dessutom ofta s. k. » falska koppor », som äro nästan verkningslösa i och för ympning, och det är svårt att skilja dem från äkta. Den äkta koppan uppträder mera sällan, och i början af vaccinationens införande utfästes belöningar för upptäckandet af äkta kokoppor, med hvilka den humaniserade vaccinen kunde » förnyas ». A f alla dessa skäl blef det den humaniserade vaccinen med sina faror, som blef den gällande. På sista tiden har man dock funnit ett sätt att skaffa sig ständig tillgång på animalisk vaccin. Man vaccinerar kalfvar! Naturligtvis med animalisk lymfa. Detta sätt användes t. ex. i Stockholm, där på vederbörande inrättning alltid finnas med kokoppor ympade kalfvar, på det att å klinikerna ständigt må finnas tillgång på animalisk vao. ' in, dels för bruket å klinikerna, dels för rekvisitioner från landsorten. Skulle icke denna metod kunna genomföras i stort och så, att det alltid under sommarens vaccinationsmöten å landet funnes att tillgå frisk lymfa, och skulle detsamma icke kunna vara fallet hela året om å veterinäranstalterna i städerna? Jag ser intet hinder härför. Visserligen skulle det medföra kostnader och besvär för kommunerna, men kan en sådan invändning gälla, då det är fråga om våra barns och därmed hela nationens helsa? Man vore då alldeles fri frå hvarje skymt af den fara för ärftliga och andra sjukdomars öfverförande, som nu forefinnes, och som icke kan förnekas, äfven om den kan öfverdrifvas. Därmed vore ock ett annat godt vunnet. Den motvilja mot vaccinationen, som ännu ganska allmänt existerar, särskildt bland allmogen och de fattigare klasserna, skulle då lättare försvinna och vi utan fruktan för dess vådor kunna tillgodogöra oss alla vaccinationens fördelar. De finnas visserligen, som äro så rädda, att de frukta, att äfven animalisk vaccin kan skapa nya sjukdomar, t. ex. tuberkulos o. s. v. Huruvida detta är möjligt, kan jag ej bedöma, men har hört läkare absolut förneka det.
® “Efter att nu hafva i korthet framlagt de allmänna grundsatser, hvilkas genomförande, efter Stals-Rådets åsigt, vore i sammanhang med den ifrågasatta betydliga lönförbättringen önskvärd!, men deremot skulle, utan en dylik, någorlunda tillräcklig inkomstförhöjning, åstadkomma en våldsam och obillig rubbning i tjenstemännens äfven derförutan föga afundsvärda ställning, öfvergår jag i underdånighet till frågan om löneregle ringens tillämpning inom det mig nådigst anförtrodda Finans-Departementet och derunder lydande embetsverk.® “Hvad härvid först angår Departementets Expedition, har för denna, lika som för öfriga fördelningen af Eders Kongl. llaj:ts Kansli, fråga uppkommit, huruvida den nu tillämnade lönregleriugen borde ske i förening med en mer eller mindre omfattande förändring af verkets organisation och arbetsordning. Att en sådan förändring, så vidt den angår Expeditions-Sekreterarnes, Kanslisternes och Kopisternes befattningar och göromål, skulle vara af väsendtlig nytta, kan jag för min del icke betvifla. Den nuvarande arbetsordningen inom Expeditionerna grundar sig på det i äldre tider vedertagna och ännu hufvudsakligen bibehållna bruk, att Expeditions-Sekreterarne, utan delaktighet i målens förberedande handläggning, först efter deras afgörande emotBil. lill R. St. N:o 6 till Kongl. Maj:t Nåd. Vrop. N:o i, om Statsverket 1856. taga handlingarne jemte det justerade protokollet, för alt derefter uppsätta Eders Kongl. Maj:ts beslut; hvaraf följer, att Expeditions-Chefen, med närmare kännedom om målens uppkomst, utveckling och sammanhang med äldre förhållanden, måste, med afseende på allt detta, ytterligare tillse, att expeditionerna innefatta hvad i historiskt eller administrativt hänseende utgör beslutens verkliga oell väsendtliga upphof och grund, samt att först derefter de sålunda öfversedda koncepterna tillställas kanslister och kopister för utskrifning och de färdiga expeditionernas afsäudande.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna Båga, och jag skall, hvad sjelfva saken angår, vid detta tillfälle inskränka mig till att endast uttrycka min ledsnad deröfver, att öfverläggningen kunnat taga den vändning, att den angår, huruvida en ledamots uppgifter inom Ståndet äro riktiga eller icke. Jag känner icke förhållandet med Statssecret. Nordenfalk; men det synes mig obegripligt, att han i anseende till förevar, ämne skulle lemnat sin tjenstebefattning, då han likväl contrasignerat K. M:s forsta skrifvelse i saken. Men vara härmed huru •sorn helst, så är åtminstone säkert, att jag aldrig hade förmodat, att jag skulle komma att vara närvar, vid ett tillfälle, då något så oparlamentariskt, som enskilda förhållanden skulle komma att framdragas såsom en bevisning på uppgifter om förhållanden i Statsrådet. Jag har egentligen begärt ordet för alt yttra mig öfver de of Grefvarne Cronhjelm och Horn framställda förslag till behandling af detta ämne. Gr. Cronhjelm har begärt, att betänk. N:o 7 må läggas till handlingarna, och deri instämmer jag; men har jemväl begärt, att betänk. N:o 12 måtte ogillas, och det måste jag bestrida, ty ogil - 4iG D o 11 3o J ii 11 i e. m. Jandet förutsätter en pröfningsrätt, oell det är afgjordt genom R. o. Ad:s i dag fattade beslut, att Ståndet icke har någon pröfningsratt, rör:de de anmnrkn:sanledningar, sorn ej af Constit.Utsk. blifvit gillade. Jag förmodar således, att Hr Gr. o. Landtm., i full öfverensstämmelse med dess yttrande på förmiddagen, äfven torde komma att vägra denna af Gr. Cronhjelm begärda propos. Gr. Horn äfvensom Gr. Cronhjelm hafva, med åberopande af Frill.
Jag instämmer fullkomligen i denna önskan , men vill blott hemställa, huruvida icke tydligen bör uttryckas den önskan, då sjöförsvaret sättes i gemenskap med Konungariket Norrige, att den planen, som skall framläggas, blifver uppgjord af Svenska och Norrska statsmän, som tillika äro män af yrket, hvarigenom man kunde komma till något helt och bestämdt, samt slippa höra discussioner vid alla riksdagar för ena eller andra vapnet, hvilket jag åter tillskrifver den liknöjdhet, som vidlåder flottans ärenden i allmänhet. Under ett sådant förhållande, och då Utsk. redan framställt en sådan önskan, anser jag det vara alt ga något för långt att redan bestämma planens beskaffenhet; hvilken bestämmelse otvifvelaktig! ligger uti Utsk:s tillstyrkande, att all nybyggnad och väsendtligare reparation å linieskepp skall upphöra. Hade Utsk. hemställt, att all nybyggnad af flottan mätte upphöra; så hade jag velat instämma med Utsk., emedan jag förmodar, att Utsk. åsyftat att dermed sätta Styrelsen i nödvändighet att framkomma med ett fullständigt förslag, ehuru grunden, hvarigenom ändamålet skulle vinnas, icke torde behöfvas, med afseende å det af Ständerna redan fattade beslutet om införande af departementalstyrelse; men jag ser ingen skada kunna uppkomma derigenom, att de medel, som icke användas till flottans nybyggnad, begagnades till fulla beloppet för completterande af flottans etablissementer och förbyggning af sådana fartyg, som antagas i följd af det gällande systemet. Jag hemställer således till Utsk., om icke Utsk. skulle vilja utgå blott från den åsigt, att, utan att särskildt tala om linieskepp, all nybyggnad af flottan inställes, intill dess en sådan plan framkommit, hvarom jag förut nämnt; i följe hvaraf åtskilliga ställen i detta betänk, komma att undergå redactionsförundi ing.