Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordning är allmänhetens rätt, att vid Socknestämma besluta, rörande Församlingens enskilde angelägenheter, bestämd; och der finnes väl tillika stadgadt, att Kronobetjeningen, på anmodan af Kyrkoherden i Församlingen, skall befordra till verkställighet - Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 641 het Sockenstämmas beslut; men i stora Socknar kunna ärenderne vara af den vidsträckta beskaffenhet, att Kyrkoherden ej kan medhinna att följa dera nied uppmärksamhet , och dessutom synes det ej böra tillhöra honom, att inblanda sig i Socknens verldslig! angelägenheter, för att tilli se, huru öfverenskommelser och beslut af oeconomisk beskaffenhet , såsom angående Socknens allmänna Byggnader, Vägar, Broar, Socken-Magaziner och Cassors förvaltning, verkställasTvärtom torde olägenheter i åtskillige afseenden deraf kunna uppkomma; äfvensom Krono-' betjeningens åtgärd härvid, hvilken icke af behofvet påkallas , kan medföra dröjsmål och onödiga kostnader, utom det, att Socknemännen af Kronobetjeningen för dess verkställighets åtgärder, icke utan omgång kunna fordra redo. På dessa grunder, och då Eder KonglMaj:t i högst åberopade Förordning bestämt gränsorne för Folkets beslutande rätt i allmänna angelägenheter, skulle, efter Committerades tanka, en så dyrbar rättighet till sina följder blifva ännu mer välgörande , derest folket också Singe genom egna Ombud tillse och handhafva verkställigheten af egna beslut. Desse Ombud skulle Sockne-Nämnden blifva. Socknens innevånare besluta om gemensamma angelägenheter med frihet och efter eget omdöme. Nämnden, bestående af Socknens mest ansedde bofaste Män, hvilkas egna interesse fordrar att ordning och rätt iakttages, skulle verkställa och redovisa. Bihang till Bikt-St. Brot, iHm Sami, rSrj. 41 641 JBetänkand$ om Rikets Styrelse-Verk. Committerade hafva äfven trott , att det sltulle blifva af stor nytta, om första uppbörden af Krono-Utskylderne åt denna Auctoritet anförtroddes.
M:t lämpligast linner, i och för löne - Betänkanden, N:o 3o4- 5oq regleringen disponera de anvista tillgångar ne; 3 Stånd, det regleringen bör äga till syftemål, att bringa lönerne till öfverensstämmelse med Indelningsverket; 3 Stånd, att den bör medföra möjligaste likhet uti iöne-vilkor; och blott 2 Stånd ansett Utskottets förslag till löneregleringens verkställande böra till K. M:t framställas; så tror Utskottet sig böra inbjuda samtelige Respective RiksStånden, att förena sig om det Förslag till underdånig skrifvelse uti ifrågavarande afseende, sorn Utskottet härigenom öfverlemna!-, nemi. ”R. St:r hysa den öfvertygelse, att med de nu beviljade anslagen för Indelta Armeen en fullständig reglering af lönerne för dess Befäl bör kunna äga rum; och anhålla underdånigst, att Eder K. M:t täcktes, på det sätt Eder K. M:t lämpligast finner, och i den mohn dertill anviste tillgångar blifva disponible, låta verkställa en sådan Löne-reglering, sora, uti närmaste öfverensstämmelse med Indelningsverket, bringar löne-vilkoren till möjligaste likhet inom samma grad vid hvarje Regemente eller Corps.” Uti det af Ridd. och Adeln fattade beslut, att denna ”reglering vid nästa Riksdag bör R. St:r meddelas, för att derefter till sine detailler å Stat uppföras,” har icke något af de öfrige RiksStånden instämt. Och anser Utskottet frågan om ett sådant tillägg altså hafva förfallit. I stället för den af Utskottet, i 12 Puncten af Betänkandet N:o i32, föreslagne tillökning, i anslaget för LifGardet till Hästj af sammanlagdt 5,835 R:dr \ i 5io S t a t s-U t s k o 11 e t s 35 sk., hvilken blifvit bifallen af Högv. PresteStiindet och Vällofl. BorgareSlåndet, liar Ridd. och Adelil beviljat den af K.
Motala mekaniska verkstad, hvars tillverkningsbelopp uti ofvannämde tabell, af der anförd orsak, icke finnes upptagen, är nu mera bragt uti ett mera fullkomnadt skick, sedan en mängd nödig0 byggnader under de sednare åren blifvit uppförde. Arbetarnes antal vid verkstaden uppgick förlidet år till 229 stycken, oberäknad t någre som under sommaren varit vid byggnaderna sysselsatte. Värdet af tillverkningen uppgick år i832 till emellan i4o och i5o,ooo R:dr Banko, utom hvad byggnader, reparationer och verkstadens egne ina' chiner kostat. Af de Fabriker, Bruk och Öfrige inrättningar, som icke tillhöra bergsrörelsen, och hvilka i förra fein-års-Berätteisen äro upptagne 1 har Österby estofts-fabrik blifvit nedlagd. Deremot hafva följande nya anläggningar tillkommit: Löjtnant mekanikus J. Ryding med flere hafva under den 8 Mars i83o erhållit Kongl. Kommerse-Kollegii tillstånd att vid Råby i Ljungs socken inrätta oeh drifva fabrik för tillverkning af kläde»’ flanell och boij med dertill nödigt färgeri, samt den 20 April 183* att på samma ställe anlägga oljslageri, och en qvarn till förmälning af färg-stofter. Desse inrättningar äro redan färdige, och skötas med den verksamhet, att åtta arbetare med 2:ne väfstolar år i832 till' verkade 2,750 alnar kläde till ett värde af 12,533 R:dr Banko oeb vid oljslageriet prässades af 3 arbetare 200 kannor linolja och d°° kannor olja af åkerkål till ett sammanräknadt värde af i,o33 R:dr B:k°- Orremåla oljslageri i Harns socken sysselsätter 3 arbetare, so111 tillverka 2,000 kannor linolja till ett värde af 2,833 R.dr 16 sk.
Dock gifves ännu ett fall, då reservationsrätten framstår, såsom det enda återstående — ja såsom ett dertill enkom helgadt •— medel att rädda fäderneslandets dyraste intressen och afvärja den största olycka, som kan träffa ett samhälle, då nemi. sjelfva grundvalen för samhälle, laglydnaden, hotas af offentliga auetoriteter, af sjelfva lagsliftarne! Låtom oss tillse under hvilka omständigheter dylika fall möjligen kunna inträffa. Det är icke af vanliga skiljakligheler i åsigter, vare sig politiska eller ekonomiska, ännu mindre af personliga tvister, som sådane fenomener uppstå. Nämnde skiljaktigheter och tvister splittra endast individerna, och sätta in andra personer till hnfvudmän eller ledare för partierne. Ar ej representationen af en alltför vidunderlig sammansättning, så anser jag för mindel de fenomener, hvarom är fråga, icke af sådane omständigheter gerna kunna härleda sitt upphof. Det måste väl gränsa nära till det otroliga, att män, som veta sig lala i nationens namn, med samtid och efterverld till domare, skola bete sig så, som om ingenting funnes, hvarken i de enklaste begreppen om samhällslagar eller i de mest otvetydiga former, gällande och besvurna, med nog förmåga att hejda dem eller att tygla deras vilja. Mäktigare, ja nästan oemotståndliga impulser, och de starkaste politiska passioner måste träda fram, för alt bringa eljest lugna, tänkande och laglydiga medborgare — ja äfven dem, som visat sig nästan politiskt likgilltiga —■ till alt lyssna på fanatismens bombast eller machiavillismens invecklade härklyfverier. Båda två dessa medel, om de skola förvilla män med bildning, i öfrigt humana och i allt sitt väsen belefvade, de äro nästan omöjliga och obrukbara att använda såsom retmedel, längre än för några ögonblick, så framt ej en stor kris förestår, hvarom en inre dunkel aning hviskar, och hvaraf en hel församling af kloka män liksom genom ett trollslag betagas ifrån bruket af deras sunda förstånd.
Man säger, alt Fullmäktige icke torde hafva lemnat Hr Akerberg något förskott, om de ej ansett hans konst vara större än hvad man vanligen ser. För min del får jag förklara, att jag var ibland de Fullmäktige, som ville bevilja honom understöd, emedan den halfva 2 ndrssedel, han framvisade, var skickligt eftergjord. Men då Hr Broling sedermera för Bancofullm. företedde s. k. öfvertryck af Bankens sedlar, hvarigenom visades, att hvilken sedel som helst kunde, hvad gravyren beträffade, genom sådant öfvertryck eftergöras till den fullkomlighet, att det nästan är omöjligt urskilja hvilken sedel osom är original eller copia, så ansåg jag fruktlöst att låta Hr Akerberg fortfara eller söka vinna något premium, alldenstund hvilken graveur som helst kan medelst öfvertryck frambringa detsamma. Min tanka är följaktligen den, alt det egentligen är i papperet, som konsten ligger. Men jag säger slutligen: latona oss antaga, att hvarje sedet, som är gjord, äfven kan göras efter, hvilket jag tror på de grunder, som Gr. Gyldenstolpe anfört, så är faran väl icke värre än den, att hvilket brott som helst kan begås. För att slå sin nästa ihjel, behöfves ingen konstfärdighet, hvarken att vara graveur eller någonting annat; den enda säkerhet man har att likväl icke blifva ihjelslagen, är det straff, som lagen derföre utsätter för mord, och så är det äfven med sedelförfalskuing. Jag befarar således, att hvad Ständerne i detta fall göra för utsättande af ett premium, är bortkastade penningar. Men då nu 3:ne Stånd beslutat tilldela Hr Åkerberg ett underhåll på viss tid, så måste det gå; men jag skulle önska, att R. o. Ad. icke deltoge i ett slikt beslut.
För den ater, som stämplat eller lagdt werkeligt försåt för sin Makas lif, borde efter den underdåniga propositionen följden blifwa den som § K. i 1z Eapaf samma Balk föreskriswer; RiketS Ständer hafwa satt den, som stämplar mot sin Makas lis i samma pedicamenl med den, som vfwergifwer eller förlöper ben andra; men som den äberopade 5 §. endast utsätter hwem den förelupna Makans gods tillfaller och huru med dispositionsrätten skall förhallas da den 4:de deremot stadgar hwad och huru mycket han förrverkat, sa synes härwid icke allenast bör iagktagas akt den 4 §. äfwcn mä IZ72 Den r8 Zehruarli Ma äberopos, rikan ock att som ester Z §:s lydelse enär den oskyldige ingär nytt gifte barnen dä äga nyttja den förelupues enskiltas gods medan han borka är, hwilket till närwarande fall ej är lämpeklgt; sä torde härwid en sadan modificaiion böra äga rum att dä någon stämplat eller lagr wer. keligt försät för sin Makag lif bör den oskyldige äga den rätt till egendomen. som 4 och Z §. §. rz Cap. Giftermals-Balken utstaka. Men träder den i nytt gif e »jule barnen den egendom som den o« skyldige efter Z §. bör i sädant fall fran sig lemna, Ägtcnskaps-skilnader äro i sin natur «tt ondt, som Lagen likwal mäste tilläka, såsom botemedel för ett warre, men någon witz Lag, äfwen som ingen uplyst Nations efterdöme» upmanar den till genom Iwingande föreskrifter eller underlättar dem genom crbndne biträden. Dä bestulet alf söka ägtenskaps» skilnad är ett af de wigtigaste steg, som i en men?
Den 22:a punkten, som blifvit lemnad utan anmärkning af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet och bifallen af Bonde-Ståndet, har af Borgare-Ståndet blifvit återremitterad, på grund af flere ledamöters yrkande, att, med afseende på Herr Heilborns oegennyttiga och allmänt gagneliga bemödanden för förbättrandet af den fattigare folk-klassens lefnads-villkor, den för honom ifrågasatte pension måtte bifallas. Utskottet har i denna punkt, då densamma af t v finne Riks-Stånd dels bifallits, dels lenmats utan anmärkning, icke heller funnit sig böra frånträda det afgifne yttrandet. Emot Utskottets yttrande uti den a3:dje punkten, som af Preste-Ståndet lemnats utan anmärkning, samt af Borgareoch Bonde-Stånden bifallits, hafva deremot inom Ridderskapet och Adeln ledamöter uppträdt, med yrkande, att Secreteraren Frigell, utan afseende derpå, att lian redan på Allmänna Indragnings-staten uppbär 333 R.clr 16 sk. årligen, måtte å nämnde Stat ytterligare uppföras till åtnjutande af full lön, såsom f. d. Professor eller Lärare i Harmonien vid Kongl. Musikaliska Academien, 400 R:dr och såsom Secreterare vid nämnde Academie 200 R:dr, tillsammans 600 R:dr Brco. Under åberopande af hvad Utskottet, under enahanda förhållanden, eller då anmärkningar endast i ett Stånd egt rum, vid andra punkten af Utlåtandet anfört, vidblifver Utskottet äfven i denna punkt sitt förra yttrande. Den %5:te punkten har blifvit utan anmärkning lemnad af Preste-Ståndet samt af Borgareoch Bonde-Stånden bifallen, men inom Ridderskapet och Adeln framkallat den anmärkning, att f. d. Consulats-Secreteraren Tliulstrups egenskap af enskild Skole-lärare ej bordt kunna åberopas, såsom stöd för alslag af det för honom begärde understöd. 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N-0 211).
Enär tiden, då Banken blifver i tillfälle att, emot de nya sedelsorterne, utbyta de nu allmänt gångbara Bancosedlarne, ännu icke kan med någon visshet förutses, och det, så länge sedlar af de gamla valeurerne fortfarande från Banken ulgifvas, synes vara för tidigt att gå i författning om bestämmandet af en prascriptionstid för inlösandet af dessa sedlar, finnér Utskottet sig ej kunna tillstyrka Rikets Ständer att, på sätt Motionairen föreslagit, besluta utsättandet af någon viss prasscriptionstid , med hvars utgång all inlösen af de gamla sedlarne skulle upphöra. Men enär Utskottet ej kan annat än instämma uti den af Motionairen yttrade öfvertygelse, om de flerfaldige fördelar, som skulle vinnas, i händelse en fullkomlig indragning af Bankens berörde sedlar kunde verkställas inom en icke alltför aflägsen framtid, får Utskottet, för beredandet häraf, hemställa, det måtte Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en Kungörelse, hvarigenom bestämmes en tid af 5 år, räknadt ifrån det Banken upphört att utgifva transportsedlar eller så kallade småsedlar af de nu bruklige formulairen , efter hvilken tids förlopp sedlar af berörde beskaffenhet, ehuru fortfarande att tills vidare vara i Banken inlösningsbara, icke må i uppbörd emottagas eller gälla såsom bytesmedel i liqvider man och man emellan. Och lära Rikets Ilöglofl. Ständer, i händelse af bifall till denna hemställan, jemväl anhålla om Nådig föreskrift till vederbörande, att den Kungörelse, som i omförmilde hänseende kommer att utfärdas, årligen varder i ofliciela Tidningarne införd, samt minst tvänne gånger livarje år från Predikstolarne i Rikets Kyrkor uppläst. Några Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 5 Februarii 1835.
O, om jag kunde uppfylla din önskan och vara dig en genius, som skyddade dig mot hvarje fara! För att säga dig min tanke om slutet af ditt bref; så var öfvertygad, att om du äfven återkommer som general, och jag i generalen ej återfinner min Feodor, är han utan allt värde för mig. Frukta således ej; blir jag icke din här nere, sker vår förening i en annan verld. Således evigt din ¯Leonna¯.» Den omtalta bokens permar bekläddes med papper; hörnen förseglades med omsorg, innanföre låg brefvet; boken sammanknöt hon med ett band. Det omtalta tecknet gafs, och hon skyndade till modren. Ingendera, hvarken Feodor eller hon, hade nämnt ett ord om vidare brefvexling; men detta, liksom allt, lemnade hon åt Guds försyn. Han styr nog allt till det bästa, tänkte hon. Hon bar ju den kära bilden i sitt hjerta; med hopp, tro och förtröstan ville hon gå framtiden till mötes. Leonna smög sig om morgonen sakta ur sjukrummet och fann sin far nästan resfärdig. «Hur är det med mamma?» frågade han. «Som jag hoppas bättre. Hon yrar icke mera, och har nu somnat.» «Har du fått sofva sjelf barn? Laga så, att du intet blir sjuk också. — Hvar har du den der boken du talte om i går? Jag skall nu lemna den i behöriga händer. Ja så, du har till yttermera visshet skrifvit adressen utanpå. Ordning bör det vara. Du har väl något grönt från trädgården åt Maria? hvarom icke, så låt vara, jag måste skynda.» «Å nej, det skall vara gjordt om fem minuter pappa!» och Leonna skyndade ut. Då hon återkom in, hade fadren öppnat bandet som höll boken tillsamman, och bläddrade liksom när barnen söka kopparstick. Samvetet slog den unga flickan; hon darrade, men andades åter fritt, när han sade: «jag trodde det vara något, som dugde läsa för mig under vägen, men jag ser det är tyska, hvarom handlar den?» «En samling af poetiska arbeten pappa!» «Sådant krimskrams har aldrig varit min sak.» Han kysste sin dotter och reste.
Byggninga Balken, att det hädanefter ma blifwa hwar ocl en, som är boende minst en mil fran Tullqwarn tillåtit, att utan annan föregången syn, an af 2:ye oiäswige Namdemän, som lemna intyg om wägens längd , fa uppbygga Husbehofsqwarn, samt af Riksdagsmannen Olof Jonasson i Bohus Län: Att de i Orust och Tjörns Härader af sistnamde Län, utan uan förfången syn och wunnit bifall, krattade usvehofs wäde.qwarnar, matte i afseende pä sö:eommande omständigheter för framtiden bibehallas. tt del i allmänhet pa sätt Roswall och Isums önffat, mätte killätas, att antingen enstedt eller ock ined flere gemensamt, utan föregången syn, eller för öfrigt nu stadgade formaliteter, husbehofs wäderqwarnar uppbygga, samt wara öppet alt fa dem till Tullqwarnar ffattlagde emot en billig afgift. Öfwer dessa ämnen, som med hwarannan haf, wa en nära gcmenstap, har Lag-llrstottet ansett sig böra i ett sammanhang sig miam. Dä ä ena sidan en oinskränkt rätt till anläggning af qwarnar, satte äldre qvarnägare ur infälle, att kunna utgöra de förejkrifne vnera, wilka icke sällan inga uti Rustnings och Jndelningswerket, och äldre qwarnägares förbindelse lill laken således grundar sig pa den uleflutande rätt i allmänhet, en förfluten tidS erfarenhet för dessa 'nrättningarS bestånd funnit nödig, men ä den andra förändrade omständigheter af en tilltagande folkmängd och jordens uppodling kunna medgifwa flere qwarminrältningar med bibehållande afwen af de äldres rätt till en skälig utkomst för deras anläggningar, sa finner Ustottet, att det monopolista häruti förswinner, och att bestämdare föreskrift i afseende pa nya qwarnars inrättning ej kan gifwas, än sa widt de äldres redan wunne rättigheter derigenom ej för nära trädes.
Samma rättvisa, som '818 års Ständer ämnade att åstadkomma i fördelningen af Banquens Lane-biträden och i deraf följande fixerande af Sedelstocken, synes Landet, hvars stigande förlägenhet icke kan nekas, utan att gäcka dess allmänna klagan, med ökadt anspråk kunna fordra af de nu församlade Riksens Ständer, under tillägg^ af de rättelser i Reglementariske föreskrifter, sorn göra de åsyftade förmånerne för Naringarne fullkomligt användbara. Den åsyftade myntbestämningen, om den ej skall vara orättvis, fordrar äfven, att de ahmanda penninge-tillgångar, hvilka vid 1818 års Riksdag medgåfvos, såsom öfverensstämmande med tillståndet vid öfvergångsperioden, böra äfven nu bibehållas, ty annars skulle den ena Classen af Medborgare ställas i för sto t beroende af den andra, och en mindre del af samhället göra sig en obillig vinst på det helas bekostnad. Sedelstockens fixerande till 30 millioner R:dr Banco skulle äfven, med den åsigt jag framställt, kunna förenas, såvida deruti icke inberäk Bihang till Riks. St, Fröt. i$z3. o-.te Sami. Banco.Utskottels Betänkande!*. nades, hvarken de enligt Höglofl. Beredningen? förslag derifrån afdragne Lånen på Guld och Silfver samt äldre och nyare Låne - Capitaler, ej eller Lånen på Jern och exportabla Metal» ler, hvilkas egenskap att på obestämd suni» ma och kort tid vara begagnade, synes böra utesluta dem från beräkning i Rikets gemensamma Rörelse-Capital; och såvida Höglofl. Utskotten skulle täckas bevilja detta undantag, finner jag mig kunna, utan förebråelsen att förnärma något interesse i Staten, medgifva bestämningen af Se* delstocken till det föreslagne beloppet; men i annat fall förnyar jag min förut yttrade önskan, att en slik bestämning måtte endast få bero på de Creditiver å Banquen som af Riksens Ständer vid denna Riksdag beslutas.
En sådan bok bör, för alt få brukas, vara försedd med i stad Magistratens och på landet Pastors i församlingen påskrift och sigill, hvilket sättes på en genom hela boken dragen snodd; och skall i boken införas tjenslehjonets dop-attest eller prestbevis, hvilket, om boken aflemnas i stad, tjenslebjonel åligger att förete. 2:o. När en orlofsbok är fullskrifven och en ny derefter anskaffas, bör den äldre tillika med den nya förvaras af tjenaren. 3:o. Bortkommer en orlofsbok, skall tjenaren, vid vite af 10 R:dr R:ml, det skyndsamt anmäla i stad hos Magistraten och pä landet hos närmaste kronobetjent, Bih. till IISt. Skri frelse N:o 410. hvilka hafva att undersöka, huruledes boken är bortkommen. Har detta skett uppsåtligen, böle tjenaren lian 10 till 20 R:dr, hvarjemte det åligger tjenslehjonet att anskaffa en ny orlofsbok, den tjenslehjonet, vid vite af 10 R:dr, skall inom fyra dagar derefter, för erhållande af påskrift, uppvisa, i stad hos Magistraten och på landel hos Pastor i församlingen, och vare i förra fallet tjenstehjonet pligligt att förete preslbevis. 4:o. Den husbonde, som städjer ett tjenstehjon, vare skyldig att i dess orlofsbok införa, från och till hvilken lid samt mot hvilken lön detsamma är i tjenst antaget. 5:o. Uppsäger inom laga tid husbonde tjenstehjon eller tjenstehjon tjenst sin, skall husbonden genast, vid vite af 10 R.dr, i oriofsboken införa, alt tjenstehjonet nästa laga flyttningstid är från hans tjenst fritt, äfvensom huru tjenstehjonet sig under tjensteliden förhållit. Ytterligare bevis öfver tjenstehjonets förhållande från denna tid till afflyttningen skall då afgifvas och i boken införas. 6:o.
Alldrig har ett Stats , Utskott haft, och jag hoppas att det alldrig mätte fä, sä stora och bekymmersamma göromäl som nu, och om Det i ett sädant förhällande ej wore i ständ att sä tidigt uppgifwa Statens behof som Regerings - Formens 70 § synes hafira för afsigt att det bör ske, dä under den till Riksdagens fortgäng utsatte tid sedermera skall medhinnas att uppgöra bäde nya Bcwilluings - grunder och bestämma en ny Summa som derefter skall utgä; ser jag dock intet, som kan hindra Riksens Ständer att tvid denna Riksdag, dä StatS - Utskottet troligen ej ännu pä längre tid kan med desi uppgifter inkomma, iförhand bestämnia grunderne, för den bcwillning som man framdeles will utfästa, dä dermed ej kan äsyftas annat än att sätta Dcwillnings, Utskottet i tillfälle att sä kunna arbeta, att blott tillämpningen eller fördelningen ätcrstär, när Stats - Utskottet, uppgifwet Statens behof och Riksens Ständer bestämt Summan. Dessutom är Bewillnkngs - Utskottet tillskapade före RcgcringS, formen, emedan Riksens Ständer genast wid Riksdagens början ansäg nödwändighctcn af en ny Bcwillning, och att ett Utskott som dertill skulle uppgöra Förslag behöfde en längre tid; wänne Regerings - formen, om dm än dertill ggf nägorr anlednings - Den ro October. 4059 ning, kan wara anwändbar pä en ätgärd, som börjades innan dm antogs? Bewillningen lärer i närwarandc ögonblick ej kunna bestämmas innan Stats-Utskottet afgifwit befi yttrande rörande Statens behof, all fräga derom worc sälkdcs för tidig; men att etablera wiste principer, att derigenom sätta ett Utskott, som har c» den mödosammaste och kanske mäst otacksamma befattning, i tillfälle att, med nägot rökrum, kunna utarbeta ben blifwande Författningen, det torde hwarkcn wara för tidigt eller wädligt.