Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Du som tillförene alla dina vrede borttagit hafver, och vändt dig ifrå dine vredes grymhet; Tröst oss, Gud vår Frälsare, och låt af dine ogunst till oss. Vill du då till evig tid uppå oss vred vara; och låt dina vrede gå evinnerliga? Vill du då icke åter vederqvicka oss; att ditt folk må glädja sig öfver dig? Herre, bete oss dina nåde, och hjelp oss. Ack! att jag höra måtte, det Herren Gud talar, att han sino folke och sinom heligom frid tillsade; på det de icke skola på någon galenskap komma. Dock är ju hans hjelp när dem som frukta honom, att i vårt land skall ära bo; Att godhet och trohet mötas tillsamman, rättfärdighet och frid kyssas; Att trohet må växa på jordene, och rättfärdighet skåda neder af himmelen; Att ock Herren oss godt gör; på det vårt land må sina frukt gifva; Att rättfärdighet må ändå för honom blifva, och sin rätta gång hafva. En bön Davids. Herre, böj neder dina öron, och hör mig; ty jag är elände och fattig. Bevara mina själ, ty jag är helig; hjelp du, min Gud, dinom tjenare, som sig uppå dig förlåter. Herre, var mig nådelig; ty jag ropar dagliga till dig. Fröjda dins tjenares själ; förty efter dig, Herre, trängtar jag. Ty du, Herre, äst god och nådelig, af stor godhet allom dem som åkalla dig. Förnim, Herre, mina bön, och akta uppå mina böns röst. Uti mine nöd åkallar jag dig, att du dock ville höra mig. Herre, dig är ingen lik ibland gudarna, och ingen är, som så göra kan som du. Alle Hedningar, de du gjort hafver, skola komma och tillbedja för dig, Herre, och ära ditt Namn; Att du så stor äst, och gör under, och allena Gud äst. Visa mig, Herre, din väg, att jag må vandra i dine sanning; behåll mitt hjerta vid det ena, att jag ditt Namn fruktar. Jag tackar dig, Herre, min Gud, af allt mitt hjerta, och ärar ditt Namn evinnerliga.
Från synpunkten af jordbrukets intressen är det ock af stor vigt att alltför stora arbetskrafter ej användas vid jernvägsanläggningar, enär kändt bör vara att, i vårt folkfattiga land, finnas socknar, hvarest det vissa tider är nära omöjligt att få lega en enda karl. Underligt nog tyckes man tro att låneutvägen aldrig skall sina ut; men, Mina Hrr! det kommer snart nog en tid, då utlänningen icke blir så blind för vår ställning, Dea 9 Maj f. m. 163 sorn den nu tyckes vara. I detta afseende erinrar jag mig en berättelse, hurusom en Svensk, vid ett besök lins Salomon Heine i Hamburg, befann sig uti stor förlägenhet att kunna redogöra för till hvad ändamål Svenskarne använde de stora penningebelopp, som upplånas. Vår landsman svarade, i sin nöd, att anledningen vore Svenska allmogens vana att förse sig med allahanda silfverpjeser, och det lörinäles att förklaringen för tillfället antogs för god, men det är stora skäl att förmoda att tider äro snart i analkande, då så beskaffade ursägter ej förmå vilseleda de långifvande. Vi deremot, som känna rätta förhållandet, måste hoppas på oell fodra uppfyllande af de försäkringar, som vid förra riksdagen lemnades af inflytelserika personer, att vi nu skulle la pusta ut något. Huru besluten uti dessa frågor nu må komma att utfalla, skall framtiden utvisa; jag hoppas ej i den vägen det hästa, men jag önskar åtminstone att få i protokollet förvaradt, att jag med min röst sökt förvara fäderneslandet mot de olyckor, som Hrr:ne, om ock i god afsigt, dock ofelbart draga öfver detsamma till följe af den fortsatta, ohejdade, utländska skuldsättningen. Några ledamöter hördes yttra bifall och häri instämma. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Man har här talat om vårt lands ekonomiska ställning. Enligt min tanke är den i väsendtligt afseende ganska god och mycket lyckligare än den varit under någon föregående tidpunkt, ty hvart vi kasta våra blickar, se vi huru vår industri, vårt jordbruk så väl som öfriga näringar i hög grad hafva utvecklat sig.
Ständers BankoUlsk. beslutat, att båda dessa kreditiv skola upphöra och att de redan hypoteks-föreningarne beviljade kreditiv skola inom 9 månader återbetalas. I fråga om kreditiverne, instämmer jag i den siste värde talarens uppgifter, som icke torde jäfvas af någon, att just genom hypoteks-föreningarne skulderna på jordbruket kunna minskas och i tidernas längd upphöra. Jemte det man vid sista riksdagen förordat hypoteks-föreningarna såsom det lämpligaste medel att understödja den skuldsatte jordbrukaren, beviljade man dessa inrättningar kreditiver. Då funnos icke flere än 3, men sedermera hafva 2 tillkommit och man hade således allt skäl lill den förmodan, alt äfven dessa skulle röna samma uppmuntran och erhålla enahanda förmåner. Jag kan åtminstone icke undertrycka den tanken, att del är föga konsequent, att först framkalla associationer och alt, sedan man väl lockat in dem uti företag, förtrycka dem. Jag behöfver icke vara mångordig för att bevisa nyttan af hypoteks-föreningar, ty biskop Agardh har i sin reservation ådagalagt, alt Skåne har till stor del att tacka dessa föreningar för sitt välstånd och otvifvelaktigt skola de i andra provinser visa samma välgörande verkningar, om man icke lägger hinder i vägen derföre. För det välgörande inflytandet af dessa inrättningar uppstå under närvar, tidpunkt ganska många svårigheter, enär hypoteks-föreningarna, hvilka hitintills icke velat belasta riket med utländsk skuld, snart nog tvingas dertill, då R. St. undandraga dem sitt bistånd och jag hemställer, om denna utväg är fördelaktigare för landet än att emot öfverflödig säkerhet bevilja kreditiv å banken. Man har såsom skäl för afslaget anfört, att vissa hvpoteksföreningar utgifvit anvisningar å det dem Den 19 April e. m. 211 beviljade kreditivel, hvilka sedermera varit i landet uti omlopp såsom mynt. Jag klandrar visserligen icke denna hypoteks-föreningarnas ålgård, men, om denna rörelse icke anses tillkomma dem, hade den lätlast kunnat förhindras derigenom, alt dylika anvisningar icke få utsifvas å mindre belopp än 500 å 1,000 r:dr.
Med bäfvande hjerta och kinder så röda som rosorna på bordet, hade Edmée läst brefvet till slut — en gång, två gånger. Hon hade all möda att tyda den hastiga, nästan oläsliga skriften, men hennes vilja, hennes ömhet, hennes ångest hjelpte henne — och dessutom: en älskare skrifver alltid så, att hans älskade kan förstå honom! Långsamt och omsorgsfullt vek hon ändtligen brefvet tillhopa och stoppade det innanför klädningslifvets ringning. Ett par gånger gick hon med oregelbundna, dröjande steg upp och ned i det halfmörka, djupa rummet, hvars ena hörn blott sparsamt upplystes af ljuset. Hon stannade vid fönstret — stod litet med hufvudet böjdt mot bröstet — och plötsligt, med en suck, sjönk hon ned på knä med händerna hopknäpta på fönsterbrädet. Hon bad icke — icke om beskydd, icke om förlåtelse, hon tackade icke. Hvad hade väl Madonna eller St. Louis, hennes skyddspatron, att göra med den oändliga, ljufva och heta, på engång rädda och öfvermodiga lycka hon kände? Hon vågade icke tänka, icke bedja, icke försöka att reda, hvad som nu rörde sig i hennes själ. Hon var icke konventionel, icke väluppfostrad nog för att betänka, att hon hade all grund att känna sig kränkt öfver hans oerhörda, oberättigade dristighet, hon kände blott hans oemotståndliga, skälfvande, lidelsefulla åtrå. Den gjorde henne blyg, nästan skamsen — hon blundade, när hon smålog — men hon förnam, att i och med detsamma den iklädde sig ord, hade den förmått att krystallisera till kärlek hennes formlösa längtan, hennes unga lifslust, hennes entusiastiska beundran, de sista dagarnes pinande ängslan. Hvad hon nekat för sig sjelf, icke vågat att tillstå, skjutit till sidan som något fantastiskt och omöjligt, det hade han nu med ett ord öfverbevisat henne om. Det blef henne plötsligt den naturligaste sak i verlden, att hon älskade denne främmande man, som hon blott sett två, tre gånger i sitt lif — det kunde icke vara annorlunda, hela hennes lif hade blott varit en förberedelse till denna stund.
Den 11 Maj e. m. na varor, mot den stegring, som förefinnes i allt annat , ett öfverdrifvet allmänt öfverflöd af alla utländska inkommande saker, och en önskad hjelp lör allt detta , lärer gifvit anledning tili det Särskildta Utskot. tets sättande, af hvilket, i anseende till dess väl valda Ledamöter, vi håfve skäl att vänta biträde och upplysning. — Det är i anledning häraf, jag tar mig den friheten tor I ders Excelience och Höglofl. Kiddcrskapet och Adeln föreslå, att i ett samband få remitteradt till nämnde Utskott följande ämnen att utreda, för att sedan till Riksens Ständer blifva öfveriåtet och b stätndt, nemligen, dels Magazinernas mindst dyra och säkra Förvaltningssättj hvad Fonder, sorn till dem böra anslås, äfvensom en nygifven utstakad måttstock, hvarefter SpannmålsDirectiooen äger att fixera, till hvad priser Landels hufvudsakiige producter tå uppstiga eller falla, hvilket igenom uppmärksamhet, uppsigt, och Tullarnas höjning Och fällning lärer kunna bestyras. För att kunna utan afund eller buller vinna detta högst angelägna medium, anser jag nödvändigt, att man på ena sidan betraktar de förhöjningar, som skett på 25 å 50 år uti vära Bevillningar med flera kostsamma Onera, förhöjningen på Stadsmanna.varor, på Folk. löningar, på dagakarlens arfvode, på Handt, verkarens arbetslöner, pä allt. Om man per medium gaf en lika fördubbling åt Säden från ofvannämnde tidpunkt, skulle man lätt III.
Härtill komma de mål, uti hvilka de atigifne blifvit frikände dels genom utslag, af Kongl. Svea Hofrätt 11 af Kongl. Göta Hofrätt 4 af Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge ... 3 18 dels derigenom, att målen afskrifvits eller fått utan pröfning förfalla, hos Kongl. Svea Hofrätt 5 hos Kongl. Göta Hofrätt 4 o ö 9 27. Ibland de tilltalade hafva likväl åtskillige mer än en gång förekommit, så att deras antal varit i Kongl. Svea Hofrätt 17 och i Kongl. Göta Hofrätt 22 R. St. Just. Ombudsm. Eiub.- Berättelse Jor år 1848. 6 mindre, än de åtalade föi brytelsernes antal. Orsaken lill det betydligt större antalet i Kongl. Svea Hofrätt är nu enahanda, som upptages i förra berättelser, nemligen att hos denna Hofrätt anmälan a{ Advokatfiskalsembetet skett emot alla domare, som för nästföregående Aret försummat att insända domböcker, och som nu till ett antal af 20 blifvit derföre sakfälide; hvaremot i de öfriga Hofi ätterna åtal å sådan försummelse första året i allmänhet icke anställes. Den till sista riksdag afgifna berättelse upptager en fråga, som JuslitiäOmbudsmannen ansett sig skyldig att till Rikets Högloft. Ständer inberätta, ehuru den då ännu icke varit hufvudsakligen behandlad, nemligen frågan om en af Kongl. Bergscollegium begången afvikelse från föreskriften i 81 § af 1845 års riksdagsbeslut om tiden för val till riksdagsmän. I anledning af nämnde föreskrift, som innehöll, att valen borde under loppet af Augusti månad näst före riksdagens början verkställas, hade Justitiä-Ombudsmannen anmärkt, att ärendet icke förr, än vid den föreskrifna lidens utgång, blifvit af Kongl. Collegiurn slutligen handlagdt, och sjelfva valens förrättande således måst till en senare tid utsättas. Men efter deL Kongl. Collegii utlåtande olver denna anmärkning inkommit, bade tillika underrättelse ingått, att Herr Jusliliä-kantsleren äfven äskat Kongl.
Memorial, med förslag till sammanj emie ning och voterings-pr opositioner i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om beräkningen af Statsverkets inkomster. (I. A.) Efter att hafva emoltagit Riks-Ståndens beslut, i anledning af StalsUtskoltels Utlåtande, angående beräkning af Statsverkets inkomster, får Utskottet härmed afgifva förslag, ej mindre till sammanjemkning af stridiga beslut, än propositioner för votering i Förstärkt Siats-Utskott, der sådant erfordras. i:o Utskottets förslag, att den ibland inkomsterne under följande titlar upptagne spanmål, nemligen Afrads-spanmål, Kronotionde-spanmål, Arrendespanmål, Cavalleri-Regementenas häsl-vacance-spanmål, samt ständige rotevacance-afgifter vid Skånska Infanteri-Regementena, mätte beräknas till 6 R:dr tunnan, liar blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, att priset skall beräknas till 5 R:dr 24 sk. tunnan. För att afgöra denna ski!jagtighet, föreslås följande votering: Den, som, med bifall till Siats-Utskottets hemställan, vill alt priset å den spanmål, som under serskilda titlar finnes bland Statsverkets inkomster inbegripen, beräknas till 6 R:dr tunnan, voterar Ja ; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer berörde spanmål, jemlikt Ridderskapets och Adelns samt Preste-Slåndels beslut, att till 5 R:dr 24 sk. tunnan beräknas. 2:0 I fråga om föreslaget upphörande af utmarksskatten på Öland, hafva samtlige Riks-Slånden stannat uti följande olika beslut: Ridderskapet och Adeln: Att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, att förhållandet med skattläggningen å utmarkerna på Öland , på Statens bekostnad, noga undersökes, samt, om dervid befinnes, att den skett Bill. till R, St.
Herr von Schinckel, Johan Fredric', Det har en längre tid varit tillåtit för Stångjernsverken i Riket, att i grund af äldre Författningar, och i stöd af ordalydelsen i dess privilegier, få erlägga den Bevillning som från desamma utgå under namn af Hammarskatt in natura eller med sedlar efter det pris Kongl. Bergscollegium, för hvarje år fastståldt för Skep:det af detsamma; men, Kongl. Kungörelsen af den 7 Junii 1820, har förändrat dessa stadganden och i stället förordnat att ”Harn - 25o Den o Martii, marskatten nf Stångjernsverken, i händelse den ej utgöres in natura, skall, likasom Kopparräntan, beräknas och utgå i silfver efter vissa för Cursens fasstållande bestämda grunder.” Enligt ingressen af samma Nådiga Kungörelse, har syftemålet »ned denna åtgärd varit, att till förekommande af Bancosedlarnes ytterligare försämring, Bankens Silfverfond skulle derigenom vinna en förstärkning, men jag tror att det åsyftade ändamålet ej vunnits till någon betydlig grad genom denna åtgärd, emedan svårigheten att anskaffa silfver gjordt, att många af Bruksägare valt det andra alternativet nemligen, att lämna H iinmarskattsjårnet in natura, hvilket åter förordsakat både besvär och omgång, innan detta järn åter hunnits att å Auction försäljas, då Banken i alla fall blifvit nödsakad att derföre i betalning emottaga sedlar. Jag kan ej inse hvarföre ej vilkoret för hvarje annan skatts afbördande skulle på samma vis kunna blifva det, att densamma skulle utgöras i silfver eller efter Curs, men finner ganska väl att sådant endast skulle lånda till att försvåra erläggandet af de för öfrigt nog känbara utskylderne, och hvarföre skall Stångjernsverken blifva mera betungade i detta afseende ån de andra nåringarne. Af dessa förenade skål har jag trodt mig böra påkalla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på detta ämne till vinnande af den rättelse, att Hammarskaften af Stångjernsverken må hädanefter såsom alltid tillförene ända till år i 820 varit brukligt få betalas med penningar
Detta gör att då denne tjensteman är militär och har militärlön på stat, så uppstår den frågan, skall han bibehålla denna militärlön och dessutom erhålla detta arfvode, och om då detta bestämmes till 3,500 så blir det vida mera, än man från början afseit. K. M. har föreslagit att Gea.Intendenten. Dun 3 Juli. 19 skulle upföras på stat till 5,500 Rdr; och är det äfven här meningen, så skulle jag icke vilja synnerligen motsätta mig detsamma, emedan jag är öfvertygad, att huru Krigsförvaltning än organiseras, så måste en sådan embetsman alltid finnas; ehuru jag icke kan finna att det är så alldeles riktigt att, då icke Colhm undergår någon förändring i sin helhet, man sätter en enda tjensteman på stat, under det de öfriga lönerna blifva provisionella. Men då hufvudsaken är att Gen.Intendenten får den lön hans arbete är värd eller 5,500 Rdr, så torde det vara bäst, om man är ense härutinnan, att låta Utskottet få uppgöra vilkoren, i sammanhang med öfriga bestämmelser för Collin och det är derför jag föreslår återremiss. Hr Mannerskantz: Jag kan icke finna annat än att då StatsUtsk, för en så hög aflöning som denna föreslagit en tillökning af 1,100 Rdr tyckes det vara en ganska tillräcklig förhöjning, hvilken står i öfverenstämmelse med de förhöjningar som Utsk. på andra ställen föreslagit. Jag tror äfven att då den högsta lön för EegitsChef icke är föreslagen till mer än 6,000 Rdr och dessa Reg:tsChefer måste hafva betydligt större representationskostnad än Gen.Intendenten, bör äfven detta vara ett skäl hvarför den af StatsUtsk. föreslagna summa måtte anses vara tillräcklig. R. o. Ad. bör icke vara sfi frikostig med dessa anslag, på det man icke måtte finna det vara underligt att detta stånd ensamt möjligen skulle bevilja allt hvad som blifvit föreslaget, då det likväl torde vara af nöden att iakttaga en försigtig hushållning med Statens medel, då tillgångarne tagas i anspråk för så många andra föremål.
Enligt Herr Justitie-Statsministerns och Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkande, beslöt Kongl. Maj:t att föreslå Rikets härnäst sammanträdande Ständer: l:o. »Ny Strafflag», med samma af Kongl. Maj:t beslutade afvikelser från lag beredningens förslag, som Statsråds-protokollet för den 17 December 1844 utvisar. 2:o. »Lag om verkställighet af fängelsestraff», med samma förändringar i lagberedningens förslag, som Kongl. Majit den 19 December 1844 beslutat, enligt Statsråds-protokollet för nämnde dag, och med den ytterligare ändring, att i 1 kap. 28 § efter orden: »Styresman öfver Straffinrättning förordnas af Konun gen», tillägges: »eller efter thy Konungen härom bestämmer». 3:o. »Förordning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall», sådan denna författning blifvit af lagberedningen föreslagen, dock med följande förändringar, nemligen att: 1) I 1 § insättes årtalet 1850, i stället för 1846. 2) 6 § erhåller denna lydelse: Fängelse å fästning, som efter äldre lag eller författning ådömdt är eller ådömdt varder, öfvergår, i afseende på sättet för verkställigheten, till sådant fängelse, som i 2 kap. 5 § af nya strafflagen bestämmes. 3) Af 8 §, hvars lista punkt bibehålies oförändrad, får 2:dra punkten följande innehåll: (i Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 18. »Förlast af ära eller medborgerligt förtroende skall, sedan nya lagen blifvit gällande, ej ådömas, utan varde, i stället, den påföljd ålagd som i 2 kap. 21 § af nämnde lag utsatt finnes, om förbrytaren efter samma lag dertill gjort sig skyldig.» 4)
Men för att härom döma, endast efter de bewis vä Regeringens omtanka - söm ibland Riksens S-änders handlingar sörwaras, torde iniz tiliätas akt fraga, om Riksens Ständer sjelsmante, ellerpämindc as Regeringen ihogkommit Westerbottens nöd, Bergs Allmogens behof as understöd, Finsta Antimens anspråk pä nödtorftigt uppehälle af det Land Den förswarat? Är det Regeringens sel, om btt och armlösa Soldarer fraiukr^pa utan tak öfwer hufwudep, eller är det deras, som bordt ansta Medel till sadane olyckliges hjelp? Har Regeringen lagt twäng uppå, eller genom liberala anstalter gifwik lif ät Sweriges handel? Har Regeringen instränkt eller s6Z Den 4 December. cllcr »Utvidgat för Landtmannen rillsällen til! assättuing af betz rika skörd? Swarén pä dejsa frågor afgöra säkrast huru Konungens ädla afsigccr warit kodde af Dcsi Rädgifwares uplysn ingar, om Landers behof och tillstånd. — Stars Radens enighet klandras äswen af Herr Ofverste Ll Uknantcn. Är det dä ett stl alt i »'.agon samling af Medborgare räder denna enighet, som Fäderneslandets wäda sä kraftigt, men ty »värr oftast fä fruktlöst päkaliar? — Denria nragrfku c rollkrust som wäcker Herr Öftverfte LieuknantenS förundran, den kallar jag Fosterlands känsla. Jag stukar med akt afstyrka den adress till Kongl. Mast, som Herr Oswerste-Licutnanten förestagit. Riddcrskaper och Adeln behöfwer icke som etl patriotisk anbud kill Konungen frambära hwad Dest privilegier i io §. som en skyldighet föreskriswer.
Dessutom vore att förutse en mängd invecklade och för uppbördsmännen tidsödande utmätnings-åtgärder, som slutligen måste vidtagas, för att hos deni, hvilka inom hvarje församling, visserligen 'gemensamt”, men ej ”såsom för egen skuld’’, iklädt sig betalningsansvaret, utsöka hvad, som ”insolventa” undsättnings-gäldenärer icke förmådde godtgöra. För beredande af en med billighet och statens moraliska förbindelse öfverensstämmande lättnad i dessa hänseenden, syntes det allmänna böra trada emellan med någon uppoffring, den der sällan varit så högt påkallad, som af nu ifrågavarande, inom Rikets mest sädesbärande orter inträffade, missväxter. Motionären föreslog derföre, att, i närmaste öfverensstämmelse med hvad genom Kongl. Cirkulär-brefven den 13 December 1834 och den 19 Jan. 1842 beviljades för de efter 1830 och påföljande års missväxter lemnade för - llih. till H. St.
N:o 248,249- 23 anslagna belopp ej må vid utgifternas bestämmande öfverskridas, samt att pensionerne Statsverket besparas, i deii mon Pensionairerne afgå; hvarjemte, beträffande RiksMarskalks-Embetets förslag om tilldelande af 2800 R:dr för en gång såsom gratificationer, svarande emot 9 månaders lön, åt de personer, som icke finnas berättigade till pension, R. St. beslutit, att samma belopp må af den för innevarande år uppkommande besparing utaf Högtsalig H. K. Höghets unilerhålls-summa anordnas, för att, efter E. K. Maj:ts Nådiga godtfinnande, vederbörande emellan fördelas. Hvilket, till svar å E. K. Majrts ofvanhögstberörda Nådiga remiss, R. St. härigenom få i underdånighet meddela. Rikets Ständer framhärda etc. IV: o 2fg. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 25 Nov. 1829, Preste-Ståndefr d. 25 — Borgare-Ståndet d. 27 — Bonde-Ståndet d. 30 —‘ — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse gående en åt H. E. Herr Justitice Stats ME nis tern m. 111. Grefve Rosenblad beviljad lön-ersättning, S. A. K. Under den 10 December sistlidet år hafva R. 24 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifa. St. fält emottaga E. K. Maj:ts Nådiga Proposition ,"deruti, med anmälan, att, vid GeneralTullDirectionens upplösning, denna Directions Ordförande, nu mera JustitiasStatsMinistern m. m. Herr Grefve Rosenblad , samt Ledamot Vice Presidenten af Wåhlberg blifvit, intill Rikets Ständers sammankomst, tillagda de arfvoden, som på f. d. GeneralTullDirectionens
Jag hade önskat, att det förslå Utlåtande, som från Utskottet emanerade under detta Riksmöte, icke varit af den äfventyrliga beskaffenhet, att respectiva Riks-Stånden deraf kunde hemta anledning förmoda, att Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, hvars enda föremål är alt behandla önskningsfrågor, ofta de mest oskyldiga, skulle beträda den vanskliga banan, att mera fästa sig vid Motionärens åberopade motiv för sitt förslag, än vid sjelfva frågan, samt vid en slik pröfning, finna tillständigt visa från sig ett redan remitleradt mål, hufvudsakligen derföre, att man deruti trott sig finna ett klander af de Konungen, uti 28 §. RegeringsFormen, tillagda prerogativer. Lika heliga, som dessa alltid skola vara för mig, lika dyrbara blifva för mig folkets rättigheter, hvars talan jag förbundit mig föra; och det är, till följd af dessa grundsatser, jag anser Utskottets majoritet icke i Grundlagen egt anledning meddela ifrågavarande utlåtande, som väl å ena sidan synes innefatta en hufvudsaklig pröfning, då Utskottet förklarat sig icke i form af en underdånig önskan kunna deröfver till Rikets Ständer afgifva något förslag, men å den andra be - g Allni, Besv,- och Ek on.-Ut siw! tels Memorial/T: o 2. stämmer, att Utskottet anser sig obehörigt att tili behandling frågorna upptaga.