Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förklaranderne jemväl för sin del, fastän på andra skäl, funno, alt samma Kongl. Bref, i den ordning och mening det tillkommit och vunnit efterlefnad, hufvudsakligen vore af polistisk egenskap och betydelse, innefattande ett af omständigheterne föranledt polisstadgande, men icke någon lagstiftningsåtgärd, hvilket ock bekräftades deraf, att enligt det inför Kongl. Maj:t hållna Protokoll öfver beslutet om föreskriften i det Kongl. Brefvet, hvilket i bestyrkt afskrift förklaringen bifogades, berörde föreskrift icke blifvit i vanlig form af allmän lag eller kungörelse utfärdad, utan dels expedierad i skrifvelse lill HofRätterne, jemte protokollsutdrag till JustitieRevisionen, och dels i CirkulärBref meddelad Öfverståthållaren och Landshöfdingarne, men att häraf icke följde den af mig framställda slutsats, att meranämnde Kongl. Bref, då det sålunda meddelades, skolat utan undantag häfva gällt i afseende på alla lasteliga yttranden om Konungens höga person och gerningar; och dels att, oberoende af allt sorn blifvit anfördt angående ursprungliga betydelsen och omfånget af 1777 års Kongl. Bref och huru med tryckfrihetsmålen förfarits före år 1812, Förklaranderne förblefvo vid den öfvertygelse, att all tillämpning af samma Kongl. Bref i tryckfrihetsmål voro utestängd genom Grundlagen angående dylika mål den 16 Juli 1812; lill ytterligare stöd för hvilken sats blifvit, bland annat, yttradt: att då föreskriften i 1777 års Kongl. Bref vore tydlig och ovilkorlig deruti, att underdånig anmälan angående angifvelse för Majestätsbrott skulle ske genast och utan minsta tidsutdrägt, efter det brottet blifvit angifvet och således utan föregånget uppehåll, medelst parternes hörande elier andra rättegångsförhandlingar, förutsatte föremålet för berörde anmälan, den der ofta al Öfverståthållaren och Landshöfdingar, före målets öfverlemnande till Domstol, ägt rum, ej eller någon börjad ransakning, utan inskränkte sig till en uppgilt., angående R. St. Just.
Han har också i denna egenskap, såvida icke blygsamheten afhållit honom derifrån, kunnat bekläda det högsta embete inom Staten; men han ansåg sig, på den ståndpunkt han är och der han länge varit, icke böra mottaga några andra förtroenden, utan verka i den krets och det embete han redan innehade. Då jag nu vet att han på sin ålderdom icke är sysslolös, ty framtiden kommer troligen att visa hvad han under de sistförflulne åren haft för händer, anser jag det vara lämpligt att han med hänseende till sin stora förtjenst och sin befattning med LagKomiléen år 1833 erhåller ökad pension, ilan bar gjort anmärkn. derpå att icke på flera år ifrågakommit att öka densamma, men detta är ju en vinst för Staten, och åtminstone icke ett fel hos honom, utan länder honom till förlust, ty om fråga härom hade blifvit väckt förut, skulle han säkerligen nu innehaft denna större pension. Jag skulle, utan att vilja vederlägga de Hrr som talat mot detta anslag, ty de hafva uttryckt sin öfvertygelse och den bör man icke förakta, tro att då det är fråga om att tillägga en sådan man som Hr Richert, hvilken eger ett europeiskt rykte, ett ökadt arfvode om några 1,000 Rdr, bör icke detta Stånd som hyllat och bör hylla vetenskaper och konster, lägga sig deremot; det skulle enl. mitt förmenande väcka en obehaglig känsla om icke hos de öfriga RiksSt:n, åtminstone hos nationen. Jag förenar mig föröfrigt med Hr Mannerskantz i hvad han yttrat och yrkar bifall till punkten. 100 Oen 9 December f. rn. Frih. Raab: Jag kan icke underlåta att med några ord belysa Hr Björnstjernas sednaste förslag. Han föreslog nemi. att man nu skulle afslå det ifråga vide beloppet och afbida nasta Riksdag i föreställning derom att Hr Richert skulle sjelf ingå till K. M. med underd. anhållan om Propos. till R. St:r om förhöjd pension. Jag ber härvid Hrrme bemärka och särskildt
Jag vågar vördsamt direct vända mig till den talare, som begärt votering, och hemställa, om icke Hr Lefrén ville afstå derifrån, med kännedom af grundlagens uttryckliga stadgande, och med anledn. af hvad Hr Frih. o. Landtm, yttrat, att ingen annan propos. numera kan af Hr Frih. och Landtm, framställas, än just precist den som Hr Lefrén och flere af oss andra önskat malte blifva framställd, såvida icke Hr Frih. o. Landtm, nu vill med en omgång framställa propos. på, huruvida R. o. Ad. vill här på stället afgöra motionen. Då det sednare alldeles icke synes vara behöfligt, så tager jag för gifvet, att Hr Frih. o. Landtm, kommer alt framställa den propos., som af flera talare här 86 Den 7 Juni. blifvit tillstyrkt, hvarför jag anser votering nu vara alldeles öfverflödig. Hr Lefren: Jag brukar sällan varn envis i fråga oin votering. De voteiingar äro lätt räknade, hvilka jag begärt under denna riksdag, och kanske utgöra de icke mera än feni; men jag hade denna gång velat göra mig förvissad om, att den propus., sorn jag anser vara den rätta, måtte komma under R. o. Ad:s pröfning. Sedan likväl nu åtskillige af dem, hvilka yttrat sig i samma syftning sorn jag, förklarat, att de anse sådant blifva en ovillkorlig följd af det beslut som redan är fa!tadl, så vill jag afstå ifrån min begäran och riskera allt hvad riskeras kan. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, då Hr Lefren afstålt från sin begäran om votering, R. o Ad. torde finna, att den propos , sorn Hr Landtm, nyss framställt, vore af R. o. Ad. med nej besvarad, och att således ingen remiss af denna fråga Lomme att äga rum. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. då torde finna, att ingen annan åtgärd återstode, än att lägga motionen till handlingarna. Hr von Hartmansdorff:
Beträffande äkta porslin, så angifva de olika förteckingarne öfver Svenska och Norska vid traktatsförhandlingarne ifrågakomne artiklar, att de tullnedsättningar, Svenske och Norske underhandlarne föreslagit från 20 till 6 42 Glasar beten. 10 öre för hvitt samt från 40 till 20 öre för måladt eller förgyldt äkta porslin, väl skulle blifvit, hvad Norge vidkom, antagne af Frankrikes fullmäktige ; men att dessa deremot skulle å sistnämnda slag fordrat en ytterligare nedsättning till 15 öre i Sverige. Under antagande att denna skiljaktighet härrört af något missförstånd, samt vid erinran derom förfaller, gå komiterade att yttra sig öfver tullnedsättningarne, sådane de här först omförmälas. Då äkta porslin icke kan anses utgöra föremål för någon nämnvärd inhemsk tillverkning, kan icke heller ur sådan synpunkt någon betänklighet möta de ifrågasatta tullnedsättningax-ne. I följd af det äkta porslinets högre värde, uppgår transportkostnaden väl icke till så hög procent, som här ofvan för det oäkta porslinet blifvit omförmäld; men den beräknas likväl utgöra från 17 till 25 procent. Deremot uppgå de nu gällande tullsatserna, i anseende till det äkta porslinets stora tyngd, från 22 ända till 137 procent af varuvärdet samt synas i medeltal kunna antagas till omkring 40 procent. Fullt befogad måste följaktligen Frankrikes fordran på tullafgifternas nedsättning till hälften af nu varande beloppen erkännas vara. Visserligen angifva beräkningarne en häraf härflytande icke obetydlig minskning i statsinkomsten, ehuru det måste vara uppenbart, att tullförlusten å en hittills så öfverdrifvet beskattad artikel snart skall genom ökad införsel ersättas. Men i hvad fall som helst utgör den ifrågavarande artikeln en af de få, hvilka, af stor betydelse för Frankrikes industri men af alls ingen för den Svenska, företrädesvis synas kunna och böra från Sveriges sida behandlas med en liberalitet, som ådagalägger beredvillighet att gå Frankrikes önskningar till mötes och må kunna åberopas i andra fall, der grundade skäl äro för handen att iakttaga större återhållsamhet. Af dessa skäl tveka icke komiterade att understödja underhandlarnes förslag, utan betingande af några öfvergångs-afgifter.
Ä. Agtenskap j emellan halfskylde i vissa leder, om rättighet för Kongl. Maj:t att tillåta ingående deraf -5, i36. — huru frånskiljda makar må med hvarandra träda i nytt 14. 101. ■— om inskränkning i tillåtelsen för ynglingar bland Allmogen, att vid 18 års ålder ingå* .• 3i, ior. —- om dess fullbordande inom viss tid efter fulländad lysning • • 4°>’i35. — s-skillnad, ändring i gällande Lag derom . 42, 134, 172, * 8a. Ändrings sökande; se Revisions-ansökning, och Revisions-sak. STOCKHOLM, 1835; hos J. A. Walldon. BIHANG TILL > ii 0'J'0 £! D L L VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. SJUNDE SAMLINGEN. 2~ Sif leinin gen: Bagsaint Allm. Besv. och Oeconomie-Uts kottets gemen samma Memorial\ Utlåtanden och Betänkanden. Lagsamt Allm. Bcsv. och Oecon. Utskottens Betänkande IV-o t. i N:o i. Ankom lill Exped. Utsk. den 14 April kl, a e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om öfverseende af Städernes Palice-författningar. Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskotlens gemensamma behandling remitteradt memorial, har Biksdagsfullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs
Domstolen trott honom hafva be - Banco-Utskottets Utlåtande A’.-o Sy. 5 gått. Vidkommande det befarade prasjudicatet, så hade en sådan casus, som den ifrågavarande, troligen ej förr inträffat, och blefve icke eller för framliden att befara, sedan den orimliga Författningen blifvit ändrad; men om bända skulle, alt någon sorn hade för sig Svea Hof-Rält och JuStitise-Revisionen, råkade, genom Författningars strängare tillämpning i Högsta Domstolen , undergå ett lika stort lidande, så vöre det Rikets Ständer och Ranken sjelf värdigt att, — visserligen icke genom Domslut, .— men genom gåfva eller ersätlning, hålla en sådan person skadeslös. {Munck cj Rosenschöld Att erkändt blifvit, det dexx FörfattIiing, som fällt Herr Adlerstam, varit så tvåtydig, att icke säga försåtlig, att man, för en sådan orsak, och just för denna speciela casus, sett sig tvungen anmäla den till förändring, som också blifvit bifallen; och då i slikt fall den, som utfärdat Lagen, och ingen annan, mäste anses vållande till det lidande, dennes vrånghet åstadkommit, samt följaktligen ersätta det, vore således påtagligt, att, fastän Herr Adlerstam, i följd af den vrånga Lagen, icke annorlunda kunnat dömas än sorn skett, han icke deslomindre utaf Staten, såsom Rätts-anslalternas öfverhufvud, både kunde fordra & Banco-Ulskottets Utlåtande IV.-o 8~. upprättelse, samt äfven borde erhålla den, utan att sådant någonsin kunde anses sorn en nåd från dennes sida. (Uggla.])
Domaren a^tid bör, dä begärd Intekning fastställes, efter La. gens lydelrga stadgande strifwa det pä Origi. nal.Skuldebrefwet och sikt namn utsätta: och i 21. H. att, enär med Intekning sa förfarit blifwit, densamma njuter kraft och färmonorätt efter Lag. Säledes förutsätter Coneours. Stadgan, att, innan Intekning kan medföra förmonörätt, densamma stall hafira blifwit af Domaren fastställd; hwilket äter, ewigt hwad förut är i underdånighet anfördt, icke lagligen iz6 Den 21 April. kan ske, innan Gäldenären afgifwit förklaring etter för utlit tiden titt detz afgifvande. Utem det att Kongl. Förordningen af den 14 November 17Z0, som Ständcrne äberopat, utkom, innan Allmänna Lagen antogs, och den förre säledes icke kan förminska werka» af den sednare, finnes högstbcrörde Förordning wid uogaste granskning icke hafma stadgat en annan ordning för Jnteknings-rättens minnande och werkan, än den Attmänna Lagen, ehuru med mera noggranhet, i förenämnde mätto bestämt. Med attmänna Crediten och förtroendet Medborgare emettan, med Gäldenärs rätt att höras och fä sig förklara öfwer en sä wigtig angelägenhet, som desi egendoms förpantning, och med hwarje egendoms Innehafwares säkerbet. torde det wara öfverensstämmande, att hwad Lagen, som i det närmaste föresett bäse Gäldenärs och Borgenärs rätt, härutinnan stad, §at, mätte hällas i oförkränkt helgd. Om den föreslagna förklaringen blefwe antagen, skutte den individuella säkerheten fä ett ökadt utrymme pä- bekostnad af den allmänna, skulle en egendoms innehafware aldrig wada säker för Intekningar, som han ej kände, och dörren öppnas för collisioner och oredor. Ett eller annat epempel pä desia oredor torde i underdänighet fä anföras: En skuldfri ägare af en stor egendom behöfwer ett betydligt län för att förbättra egendomen.
Du har böjts ända till jorden af fattigdom och värnlöshet allt från din späda barndom: därför kan du nu, under yttre tvång, vara rättsligen fri, om du förstår att bevara det bästa af dig själf. Hagar, jag fruktar, att du är askungen, som ville blifva prinsessa. I dig finnes någonting både medfödt och inlärdt af fröken Kerstin. Stjärnorna säga så. Ja, det klingar ju mycket vackert. Men jag skall säga dig hvad det i grunden är: det är högmod. Hagar kufvade rebellen inom sig och teg. Du har hufvud nog att förstå mig. Har du också hjärta att tro mig? Jag säger icke, att du alltid bort förblifva i en fattig och tjenande ställning, men det var icke lyckligt för dig att komma till hofvet. En prinsessa, som icke är en riktig prinsessa, är någonting mindre än hennes kammarpiga. Hvad man är, skall man vara helt. En half människa är ett oting. Stackars barn, förstår du dig själf? Du är hvarken falk eller dufva, du är en gökunge, lagd i en annans bo, och vill flyga med örnvingar. Fröken Kerstin duger till intet annat än drottning: tag bort drottningen, och hon kan icke sticka en strumpa. Om nu du, som ej är en drottning, vill likna henne, är du ju ingenting. Vendela Skytte var icke heller en drottning. Så gift dig som hon, och blif en förståndig husmor! Askungen gör väl, om hon följer Karins råd och upplöser bandet, icke Gabriels råd att hugga kull rönnen. Vill du flytta till oss, eller vill du blifva judinna? Ers nåd har varit mig huld ... ers nåd har varit mer än en mor för mig ... men här är jag alltid half. Ja, ja, jag vet, men den tid tör komma, mitt barn, när det halfva blir helt, återtog fru Sofi De la Gardie med en rörelse, som intygade, att hon efter hand försonat sig med sin gemåls planer för sonen Gustaf. Med undantag af börden kunde det förnäma Kurckska huset ej önska ett rikare parti eller en presentablare svärdotter. Presidenten återvände och anförtrodde sin gemål något i enrum. Han var uppskakad af en nyhet, som han nyss förnummit i rådet.
När Jan trumpetare om aftnarna kom hem till hvalfvet, som han och farmodern haft till kammare, fann han dock nästan alltid fållbänken bäddad och en skål med möglad mat bredvid på stolen. Han blygdes att berätta något därom till de andra, men han förfärades. Han trodde, att farmodern omkommit i snödrifvorna och att hon, ångerfull öfver sin forna hårdhet, nu gick igen utan ro. I skrämseln skakades han af frossa, och mången natt sof han hellre hungrig i snön på vallen. Sedan han styrkt sig med bön, blef han dock lugnare, och slutligen kände han sig mer häpen och ängslad, när han ibland fann fållbänken ostörd och stolen tom. Då kunde han sätta sig vid spinnrocken och trampa den helt sakta och lyssna till det välbekanta surrandet, som han hört dag efter dag från sin födelse. Nu hände det en morgon att generalguvernören, den frejdade, sjuttiofemårige Erik Dahlberg hörde ett häftigt skjutande. Han reste sig otåligt och vredgadt från sina ritningar och sina byggnadsmodeller af vax. Som minnen från hans ungdoms ljusa ströftåg i skönhetens stater hängde på väggarna präktiga kopparstick öfver Roms ruiner, men hans fordom så milda ansikte hade redan skrynklats af svårmod, och det stelnade ett drag af hårdhet kring de smala, sammanbitna nästan hvita läpparna. Han jämkade på sin stora allongeperuk och strök darrhändt med nageln öfver den tunna mustaschen, och när han gick utför trappan stötte han hårdt med käppen i stenarna och suckade: – Ack, vi svenske, vi blodsförvanter till Vasakungarna, som på sin ålderdom endast kunde anklaga och banna och till sist sutto mörkrädda i sina egna rum ... vi äga i vår själ ett svart frö, ur hvilket med åren reser sig ett grenigt träd, fullt af bittraste galläpplen! Han blef allt bittrare och hårdare till sinnes ju längre han gick, och när han slutligen stod vid vallen tilltalade han ingen. Några bataljoner hade ställt upp sig med fanor och spel, men skjutandet hade redan tystnat af, och genom porten återkommo spridda flockar af trötta och blödande, som nyss slagit fiendens anfall tillbaka.
Edert förslag, att en lagförd och straffad tjuf ej måtte få antaga tjenst hos en sådan eller gröfre brottsling, har Jag icke funnit utgöra föremål för allmän Lagstiftning, men vill låta utfärda den förklaring öfver i5 §. i Förordningen (Ten 3i Augusti 1819, angående sysslolöse och vanartige personers insättande å allmänna Arbets-Inrättningar, att ÖfverStäthållaren och Landshöfdingarne böra tillse, det personer, dömde för stöld och andra vanfräjdande hrott, icke tnå i deras tjeust an - 96 Dm 18 Decemlen taga lagvunne tjufvar, i hvilka frågor Vederbörande skola äga att efter omständigheterne förfara. Jemväl har Jag funnit det af Eder föreslagne stadgande, om extra-judiciel bestraffning å fångar för uppstudsighet, icke utgöra ämne för Allmän Lagstiftning, äfvensom att med Domare-Embetets värdighet och naturen af dess befattning icke är förenligt, att Domare använda dylika bestraffningar. Jag har likväl ansett tjenligt förordna, att de förbrytelser af fångar, hvilka finnas omnämnde i det, för Smedjegårdshäktet den 1 October iSoo utfärdade Police-lleglemente, i enlighet hvarmed Kongl. Majit den 13 Februarii 1808 befallt, att Reglementen för samtlige Kronofängelserne i Riket skulle utfärdas, må, då fånge af varning icke låter sig rätta, i stället för ansvar efter Lag, af Öfver-Stäthållare-Embetet, Landshöfdingar och Commendanter beläggas med extra-judiciel bestraffning, som dock alltid bör i närvaro af Tvenne ojäfvige vittnen å den felaktige verkställas, och icke får i stränghet öfverskrida hvad Lagen såsom husaga medgifver. Lika med Eder anser Jag det vara med rättvisa förenligt, att fånge, sorn med osanna uppgifter om diktade brott bereder sig tillfälle att forsslas från en till annan ort, bör ersätta de dermed förknippade kostnader, men då, för verkställigheten häraf, de hinder möta, att
Ombudsman medgifvit sig hafva undfått Konungens Befallningshafvandes Utslag uti ett af de ifrågavarande Utsokningsmålen, och icke uppgifvit, alt någon olägenhet genom dröjsmålet dermed DiscontVerket tillskyndats., den i afseende derå gjorda anmälan borde, utan vidare uppmärksamhet, förfalla, dels huruvida dåvarande Landshöfdingens underlåtenhet, att taga kännedom om de bägge andra Utsöknings-ärendena, såsom ännu på utmät nings-åtgärder beroende, borde utan påföljd aflöpa, samt för öfrigt yrkat, att LandsSecreteraren G. P. Möller, som i första hand beredt de uppehåll och olägenheter för DiscontVerket, hvilka å nyo varit öfverklagade, måtte derför fällas till böter och åläggas godtgöra den skada och förlust i afseende på sistnämnda två Utsökningsmål, som DiscontVerket bevisligen kunde hafva blifvit tillskyndad; öfver hvilket påstående serskilda förklaringar af Landshöfdingen och LandsSecreteraren inkommit; har Kongl. HofRätten, i denna sak, medelst Utslag den g Augusti i836, sig yttrat och låtit bero vid AdvocatFiscalsEmbetets frånträdande af talan i afseende å anmäldt dröjsmål med Utslags meddelande i det ena Lagsökningsmålet; äfvensom Kongl. HofRätten funnit, att dåvarande Landshöfdingen, hvilken i Juli månad 1831 tillträdt sitt Embete, icke bevisligen ådägalaggt någon sådan efterlåtenhet i hvad anginge de långt förut anhängiga utmätningsärendena emot Friherre A. F. Fock och Landtbrukaren A. G. Carlen, att någon ansyarspåföljd kunde Landshöfdingen ådömas, hvarföre åtalet emot - ( 11 ) honom komme att, utan vidare åtgärd, förfalla; Och beträffande äter f. d. LandsSecreteraren Möller, så enär Kongl. HofRätten redan, genom Utslag den 8 Mars i83i, dömt honom att böta 66 R:dr 32 sk.
För 2:ne plenidagar sedan hade R. o. Ad. fattat beslut eller ansett, på derom gjord hemställan, att föredragningen af Const.Utsk:s mein. JV:o 38 borde uppskjutas, intilldess Titsk, inkommit med det förslag, som Utsk, omnämnt i Den io October f. m. samma mern., sid. 66. Detta hade skett på framställning af en ledamot utaf Const.Utskottet. Sedermera hade förliden gårdag i Talinans-öfverläggningen af ledamöter af Const.Ulsk. blifvit anmält, att någon längre tid komme att åtgå innan ifrågavar. nya förslag kunde till Stånden inkomma, samt att Utsk:s ledamöter ansågo och önskade att RiksSt:n med det snaraste måtte företaga pröfnjngen af Const.Utsk:s meni. N:o 38, anglde Natiopal-representationens ombildning ; hvarefter öfverläggning i det afseendel ägt rum, då de fleste Talmannen varit af den tanken , att lämplig dag borde för föredragningen utsättas, så att den kunde ske bos alla Stånden på en gång, och hade <lå blifvit ansedt, att en lämplig dag vore nästa Onsdag 8 dagar till. Ledamölerne af BondeSt. samt Talmannen för samma Stånd hade visserligen också ansett detta vara det lämpligaste, men hade trott, att måhända Ståndet ville företaga pröfningen af detta mål innan den tiden komme. Emedlertid hade blifvit beslutadt , att Talmännen i dag hos Stånden skulle framställa detta ärende och hemställa om Stånden ansågo alt pröfningen af Const.- Utskls mern. N:o 38 borde företagas i plenum Onsdag 8 dagar till; hemställande Hr Landtm, alltså lill R. o. Ad., huruvida Ståndet ville qvarblifva vid sitt förut fattade beslut, eller, med anleda, af det olika förhållande, som nu visade sig, emot det som ägde rum då Ståndet fattade sitt förra beslut, nu behagade utsätta någon viss dag till målets pröfning. Gr. Frölich, David: Jag vet icke om jag riktigt uppfattat
Kronprinsen behagade, jemlikt StatsRådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallte att Nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo C. F. Smerling. Ilih. lill R. St. Si Haft. 2 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1857, Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse N:o 131. 1 131. Ani», lill Exp. Uisk. ilen H Nov. laar, kl. n f. ra. KONGL. MA.LTS Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer i fråga om eftergift, af den f. d. Lands-kamereraren i (Vermlands Län, Kammarrutts-rådct Svante Lindberg ådömda skyldighet att ersätta kronans förlust, af arrende-afgifier och krono-ulsky/der rn. rn. för boställena N:ris 1 och 2. Elfvetorp i Ölme Socken af nämnde Län; Gifven Stockholms Slutt den 30 Oktober 1857. De från Nerikes Regemente lill Statsverket indragna l:a och 2:dra Trumslagareboställena Elfvetorp Niris 1 och 2, belägna i Öhne Socken och härad af Wermlands Län, blefvo af Kongl. Majlis och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier, mot viss årlig afgäld, utarrenderade på 30 års lid tili Bataljons-adj utan ten A. S. Ekendahl, bostället Nio i den 7 November 1822, att tillträdas den 14 Mars 1823, och bostället Båda kontrakterna, hvilka i a (skrifter, genast efter afslutandet, öfversändes (rån Kollegierna till Kongl. Majlis Befallningshafvande i Länet, innehöllo i 10 § att, utom till-och afträdes-syn, särskild syn hvart lOide år skulle å boställena förrättas, vid laga ansvar för Kongl.