Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St, så mycket billigare, som flickskolor för de lägre klasserna bildats uti de flesta af våra städer genom bidrag och på föranstaltande af de högre klassernas qvinnor. Bildningen är första steget till eman - Den 23 December f. m. 383 cipation; utom denna kan ingen frihet gifvas. Chineserna hålla sina qvinnor i ett fysiskt slafveri genom jernskor; vi våra uti ett moraliskt genom att endast uppfostra dem till männens bihang genom lifvet. Jag anhåller om remiss till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. 4. Den både för vetenskaperna och vetenskapsidkaren menliga tillämpning af K. förordnrn af d. 17 April 1828 om forntida minnesmärkens fredande och bevarande, som högsta domstolen nyligen fastställt, föranleder mig att föreslå att R. St. ingå till K. M. med anhållan att nämnde förordn. måtte i sin 6 §:s 2 mom. få ungefär följande tillägg, nemi.:
St:rs stadgande af ofvannämnde förbehåll, tager jag för afgjordt, har varit en afsigt att derigenom ytterligare intressera bolaget för jernvägsarbetets fortsättande till Köping, Man hade dock dervid bort besinna, att bolaget, sedan det genom inträffade, ej förutsedda missöden blifvit förhindradt från att uppfylla sina åtagna förbindelser, och till följd deraf äfven förlorat såväl den af Staten meddelade räntegaranti, som andra det förunnade förmåner, icke kunde med någon visshet påräkna afkastning af det pä jernväggsbyggnaden använda kapital, och således icke heller af den summa, som dessutom skulle nedläggas på fullbordandet af jernvägen mellan Arboga och Köping; samt att aktieegarne, som till den ojemnförligt största delen bestå at utlänningar, icke. kunde hafva nog intresse för löietaget såsom sådant, att de skulle vilja sammanskjuta och derpå bekosta ännu mera penningar, för hvilkas återfående de, såsom sakerna då stodo, ej hade den ringaste säkerhet. Förhållandet är i detta afseende ännu detsamma, och om derföre R. St:r vidhålla sitt vid förra Riksdagen fattade beslut att ej till bolaget utbetala depositionen, förrän jernvägen blifvit fullbordad till Köping, måste det anse sig beröfvadt all utsigt till penningarnes återbekommande. På denna punkt står således frågan för det närv:de. Och då jag nu hos R. Höglofl. St:r gör framställning om »att K. Svenska Aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult må tillåtas att omedelbart och utan något förbehåll få lyfta de i K. StatsKont. till ett belopp af 75,000 r:dr rmt af bolaget deponerade, men sedermera till Staten förverkade medel», är jag förvissad om, att hvars och ens känsla för hvad som är billigt skall tala för beviljandet af denna min framställning, och att R. St:r ej skola anse sig böra tillämpa en blott juridisk rättighet
Der trädde lejon fram, att te sin Konung hyllest; De tigrar sammaleds; den vilda leopard, Af menskans ögonstrål, blef ock, från fjerran, snard. Från hidet funno sig de rambeväpnad’ björnar; Från högsta himmelsflygt, de sol-motstarrand’ örnar; Och satte, båda två, med samma åtrås brunst, Sitt angenämsta rof i enda Menskans gunst. All verldens ögonmål, allt lifs och lefnads nöje, Var: söka Menskans lust, dess muns och hjertans löje. Hon alltings art förstod, i grund, och alla djur Hon nämnde först vid namn, hvart efter sin natur. Det allt, den Mannens mod till sådan glädje rörde, Att han, i mensko-hamn, en engla-lefnad förde! En fröjd den andra bar, en lust den andra dref; Att aldrig någon dag för Adam sorgse blef. Oss synes bär ådagalagd en skildrings-förmåga, som allsicke är föraktlig. Än bättre anstår den rena lyriken hans sångmö. Till bevis må lända följande fyra prof. KÄRLEKENS PRIS. All lifs och lefnads springekälla, Jag menar dig, o Kärlek ren! Hur skall jag ditt beröm framställa? Ditt mesta lof är dock ditt men. En himmelsk tunga borde mig, Om dig att sjunga värdelig. Då ett oskapadt hisligt öde Var, det dock slätt alls-intet var: Gud, just af Kärleks öfverflöde, Den fagra verlden skapat har. Af Gud blef Kärlek först utsänd; Till Gud bör han ock blifva vänd. Hvem är, som än ditt lopp förmenar? Hur är din makt så underbar! Jord, himmel, vatten du förenar, Att det får lif, som lif ej har; I elden är ditt hem förvisst: Du äst i verlden först och sist. Förutan dig, är allt i tystnad, Ohyggligt, mörkt, iskallt och dödt; Med dig, är allt i ljuflig lystnad, Fröjdsamligt, täckt, ånyo födt: Som Norden för all segel-nål, Äst du för all natur ett mål. Du äst, som ädla hjertan adlar;
Är handling om köp af lös egendom upprättad, utan att egendomen blifvit från säljarens besittning skild, och uppkommer tvist om bättre rätt till den egendom emellan köpare och annan, som fordran hos säljaren häfver, ege Rätten efter omständigheterna pröfva, huruvida handlingen må anses för laga bevis om verkligt köp, eller blott om underpant för fordran, som köparen egt hos säljaren; och varde, i sednare fallet, den verkan handlingen tillagd, som förenas kan med hvad om underpant nu sagdt är. § 8. Innehafvare af pantförskrifning å lös egendom vare skyldig med ed fästa, att han den förskrifning på god tro och för rigtig fordran erhållit, der annan rättegande sådan edgång äskar. § 9- Denna förordning (räder i verksamhet från och med den 1 Januari 1867. Förut meddelade förlagsinteckningar bedömas efter ditintills gällande föreskrifter, men böra inom nämnda års utgång och deruppå vidare, efter hvad i 4 § stadgadt är, förnyas för att bibehålla sin förmånsrätt. dels ock med upphäfvande af sista punkten af 7 § i 17 Kap. Handelsbalken besluta att i nämnda kapitel skall näst efter 12 § inflyta en § 13 af följande lydelse: Slutligen njutes förmånsrätt för underpant i lös egendom, hvarom särskildt är stadgadt, och gälle den förmånsrätt från den dag pantförskrifningen intecknades, så ock emellan flera Lag-Utskottets Betänkande N:o 57. 13 pantförskrifningar efter hvarderas inteckningsdag. Sådan förmånsrätt sträcke sig dock ej till ränta för längre tid tillbaka, än tre år före konkursens början. Har innehafvare af pantförskrifning försummat att bos Rätten söka inteckning af densamma i staden inom en månad och å landet vid det ting, som först infaller en månad efter det pantförskrifningen utfärdades, vare, der konkurs börjas inom en månad efter det inteckningen söktes, den inteckning utan verkan. Ej heller gälle pantförskrifning, för hvilken inteckning blifvit sökt samma dag, då konkurs börjats eller derefter; samt att nuvarande 13, 14, 15, 16, 17, 18 och 19 §§ af samma kapitel skola derefter till nummerordningen rättas.
Då, efter hvad uti förevarande motion finnes uppgifvet, frågan om beredande af skadestånd åt egare af privilegierade kalkbruk å Gottland för den, i följd af medgifven utvidgad frihet att å nämnda ö tillverka kalk, uppkomna minskning i påräknad inkomst af dessa egendomar, för närvarande beror på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning; då motionären, vid sin framställning, icke fogat den fullständiga utredning af ämnet, som erfordras för att tillförlitligt bedöma, om och hvilka kaikbruksinnehafvare, på grund af behörigt privilegium, haft sig tillförsäkrad uteslutande rättighet alt inom visst distrikt åstadkomma beredning af kalk, samt huruvida och i hvad mån godtgörelse för förlust af dylikt privilegium må vara af rättvisa eller billighet påkallad, och då, i allt fall, anvisandet af statsanslag såsom ersättning för de förluster, vissa näringsidkare fått vidkännas till följd af en i ekonomisk lagstiftningsväg tillkommen författning, skulle, efter Utskottets tanka, innefatta ett lill följderna särdeles betänkligt prejudikat, har Utskottet, af dessa skäl, funnit sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer bifall till det uti Doktor Lyths motion framställda förslag. Stockholm den 5 Januari 1848. Reservation af Herr Rääf:
Olwertygelien om sokens nödwändighet och sörtroenöet till dem, som stola den bereda och uttöra, äro de enda wackelfer, som allmänna wilian behöfwer. 'Swensta Nationen har under det sista olyckliga Kriget, öfwer» utan ett sädant förtroende till Storesten, gjort stora uppoffringar endast kallade at nödwänDigbeten. — Hwad kan man da icke nu wärsta ta sig, da Spiran föres al en Konung som wisat ja manga prof cf kärlek till Fäderneslandet och da wärl hopp ar fästat wid en Furste, som snart stall närmas den Thron, hwars stöd hrn stall blilwa och >ör fr milden bereda och stadfästa Sweriges lycka och sjelfständighet, genom fo»rsait werksamhrt och ett rätt begagnande «f allmänna förtroendet. Rikets Fö-sivars-Werk kan omöieligen nu wara pä samma fot som förut, dä dest Gränser undergått en sä olycklig förändring. — Detta är lika onekestgt, seni att Wär nu warande Arme är otillräckekig till Rikets FörswarMängen tror älwen, att wära inskränkta tlllgängar ej medgilwa luplättandet af en !ä stor Arme, att Wt Utan andras biträde kunna bidehälla Ost emot en öfw-rlägsen Mei de, men för att kunna wänra Osi ett sädant biträde, bora wi stejfwa ej wara owerkfamma, uran sätta Osi uti bet förswarsr ständ som är förenligt med wär närwarande ställning, sä i Milrtairistk som Occonomistt afseende. Huru sädant däst och förmånligast kan ste, är 678 Dett n Ianuani. den fräga hwaröfwer meningarkie äro sä olika. Hwar sch en dömer derom esler olika begrepp om fåken och fina svrhällarden till Samhället.
Huru skulle, med antagande deraf, Fullrnägtige i RiksgäldsContoret förhålla sig, om flere personer anmält sig att efter mindre rabatt lemna 7 å 8000 R:dr hvardera, men en annan erbjudit sig att försträcka hela lånet, mot litet större rabatt, som dock ej öfversteg det af Rikets Ständer bestämda belopp? Skulle Fullmägtige afslå det stora anbudet, och antaga de små på några tusende Riksdaler, med hvilkas erhållande ändamålet ej kunde vinnas? Vill man påstå detta, så böra åtminstone helt andra reglementariska föreskrifter lemnäs Fullrnägtige, än de, som nu finnas och äro föreslagne. Jag tror, lika med Friherre Sprengtporten, att om lånet möjligen kunde erhållas inom Riket, vore Friherre Kantzous förslag det bästa; men nu är det ganska hinderligt, då länet måste tagas utomlands. Det enda användbara sättet är det, som Utskottet föreslagit, och det öfverensstämmer med förfarandet i dylika fall i andra Stater. Hvad åter angår sättet för kungörandet om lånets upptagande, så synes det mig vara mindre vigtigt, om man bestämmer, i hvilka Tidningar sådant bör ske, eller om sättet öfverlemnas till Fullmägtiges godtfinnande. Likväl gifver jag företrädetåt Herr Lefrens förslag, emedan jag tror Fullrnägtige vid verkställigheten bättre kunna bedomina bästa sättet, än vinu, långt förut. Beträffande uttrycket: Deri 4 M a r s. utom påföljd efter lag, så betyder det ej något, och kunde gerna slå qvar, om det icke möjligen torde väcka några farhågor bos en eller annan okunnig alt åtaga sig lånets försträckande; hvarföre jag äfven i denna del gillar Herr Lefrens redaction. Grefve Björnstjerna: Af de redactionsförändringar, som af flere Ledamöter blifvit framställde i afseende på Utskottets förslag i denna Punkt, kan jag endast tillstyrka dem Herr Lefren föreslagit. Det skulle upptaga för mycken tid att besvara alla de öfrige, och det behöfves ej eller, då de redan äro hufvudsakligen af en eller annan Talare vederlagde.
För ett land, såsom Sverige, hvars förnämsta näring är jordbruket, är det högst nödvändigt, att en anstalt finnes, der sådana personer, hvilka egna sig åt detta yrke, kunna med förmån hemta undervisning i allt hvad till jordbruk och ladugårds-skötsel hörer. Att Institutet vid Ultuna upfyller detta vigtiga ändamål, synes bäst derutaf, att ynglingar snart sagdt från alla delar af riket, ja ända ned ifrån Skåne, anmäla sig att derstädes vinna inträde. Att söka fullkomna denna inrättning, som numera beklagligtvis är den enda, der skickliga rättare och inspektörer kunna danas, är föremålet för K. M:s nu under öfverläggning var:de Nåd. Propos. , och jag anser att IL St:r böra beiedvilligt understödja Regeringen i detta sannt fosterländska sträfvande. Jag, som på det högsta intresserar mig för ifrågavande läroanstalt, kan således icke annat än förena mig med Frih. von Kramer och anhålla, att det Ilögl. StatsUtsk. måtte tillstyrka och R. St:r sedermera bifalla hvad K. M. för denna inrättnings fulländande föreslagit. Hr Hjärne, Harald: Jag instämmer helt och hållet i Frih. von Kramers yttrande, men jag ber att få tillägga några ord. Då Gr. Taubes motion i detta ämne remitterades, framställde jag några anmärkn:r deremot, men de rörde icke sjelfva hufvudsaken, eller huruvida en mejeri-byggnad vid Ultuna var nödvändig eller icke. Jag intresserar mig allt för mycket för jordbruksnäringen och isynnerhet för Landtbruks-Institutet vid Ultuna och våra Landtbrnks-skolor, för att kunna vara likgiltig för de åtgärder, hvilka för detta Instituts fulländande anses vara af behofvet påkallade. Det var för mig serdeles tillfredsställande att höra, att de anmärkmr, som pä detta rum gjordes emot det allt för stora anslag, hvilket till en början i och för frågavar:de ändamål begärdes, föranledt Institutets styrelse att företaga en ytterligare granskning af det upgjorda kostnads-förslaget samt att denna granskning haft till följd, att kostnadssumman blifvit nedsatt från 33,000 till 25,000 R:dr b:ko.
För den händelse likväl, att bidraget från krigsmanshus-kassan till arméens pensionskassa icke blefve ledigt till indragning, anse kommitterade, att det vigtiga ändamålet af en behöflig förbättring af manskapets pensionering, i öfverensstämmelse med här ofvan föreslagna grunder, påkallar behjertande och medverkan af Rikets Ständer, genom anvisande af ett för detta ändamål tillräckligt fyllnad sanslag eller kreditiv. Af de särskilda fonder, utom Wadstena krigsmanshuskassa, bär förut blifvit omnämnda, har ingen kunnat tagas i beräkning såsom tillgång för de ökade pensionerne. Den af allmänna medel bildade invalidhus-fonden bör besparas och tillvexa för den dryga pensionering, hvartill ett krig skulle föranleda, och således i fred endast för tillfälliga behof anlitas. Dessutom är fonden, såsom redan blifvit erinradt, icke afsedd uteslutande för soldater. De öfriga pensions-anstalterna åter, äro alla af helt och hållet enskild beskaffenhet samt icke heller ensamt för manskapets behof inrättade. Kommitterade hafva härefter icke kunnat underlåta fästa uppmärksamheten derpå, att den ersättning, sorn nu, enligt Kongl, kungörelsen den 25 Januari 1842, bör af enskild person eller bolag betalas till soldat, som under arbetskommendering för denne persons eller bolagets räkning genom olyckshändelse så illa skadas, att han nödgas lemna krigstjensten, är i tvenne klasser lägre, än hvad staten i motsvarande fall karlen numera består. Kommitterade anse billigt och rättvist föreslå den ändring häruti: attt berörda ersättning icke måtte få understiga den pension, staten består en afskedad soldat i lika belägenhet; hvarjemte, i sammanhang härmed, hemställes: att det understöd, som, enligt nyss åberopade Kongl, kungörelse, bör, derest karlen af lider, betalas till hans efterlemnade enka och barn. måtte, såsom nu alltför obetydligt, i skälig mån förhöjas.
Skulle det derföre så vara, att våra inhemska näringar alldeles icke kunde ega bestånd, utan genom ett lagstadgande, som så uppenbart gynnade ena parten, då skulle jag icke tveka förklara mig beredd att låta dem falla, och ändå våga hoppas, det icke någon enda af de dervid anställde, så ofta omordade och beklagade, 14 å i5,ooo arbetare, skulle komma att svälta ihjäl* men så långt behöfver det icke komma, ty en sanning är det dock, att vi icke helt och hållet sakna sådana Fabriksidkare, som utan förbud för, eller orimlig tull emot, utländsk concurrens, med stora steg gå framåt, och icke numera behöfva frukta en sådan medtäflare. Erfarenheten visar, alt ett nära hundra-årigt förbuds-system ännu icke förmått i ringaste nion bidraga till våra fabrikers uppkomst, och lika litet, som det hittills visat sig verksamt, lika litet kommer det troligen framdeles att göra det, ifall det fortfarande skulle blifva gällande. Förlusterna af detta system hafva varit många och stora, och ändå hör man ännu en och annan Fabrikant, samt en och annan af deras tjenstvillige förespråkare beklaga, att de aldrig åtnjutit det skydd, hvartill de af Staten ansett sig berättigade, under påstående, att de skyddande lagbestämmelserna städse blifvit öfverträdda; men de vilja icke inse, att lagbestämmelserna i sig sjelfve innebära en ofta svårligen emotståndbar retelse till öfverträdelse, och de tveka icke att sätta i fråga sådana tullbestämmelser, som ännu fortfarande skola reta lurendrejarens och tullförsnillarens vinningslystnad! En beklagansvärd sanning är det, att lurendrejaren och tullförsnillare» undanhållit Staten icke obetydliga summor, och säkert är det också, att allt det härigenom uppkomna moraliska onda icke är det minst onda af allt det myckna, som prohibitiv-systemet medfört, men hvarföre också då 36 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N-o 21. vidhålla ett sådant system?
Maj t i näver förordnar, att httöhällningen wid denne Kungsgård ssulle föcestäs af någon skickelig person för Kongl. Maj.t och Kronanräkning, intilldeh Kongl. Maj:t i näver stadgat, huru med samma Kungsgård skall disponeras; Men enligt Riksens Ständers wid nuwaranve Riksdag fattade beflm, kommer denne Kungsgård med tillhörigheter och förmåner, att upläkas Herr Gencral.Lieutenanten m. m. Friherre ii-sceemr dest Fru och Arfwingar Utan alt arrende pj Ao ärs tid, räknadt frän midfasta» nästa är iFin till samma tid 1560. Elfsborgs Län. »7:0 Allestad Krono Säteri, 2 mantal med derunder lydande 4 särskilde hemman, tillhopa 2^ mantal, samr i mjölqwarn. Har pä Ständernatillstyrkan, jämlikt Kongl. Brefwet de» 22 Oktober 1756 bliswit uplatit till öfwer Jägmästaren L/llsnrvärä och Arfwingar under perpetuel! arrende för af honom wisad nit och trohet wid den dä i häkte inmanade och utur arresten sörry nde Lif-Drabanten Lilwerkjelms fasttagande, än wid andre tilsällen.
Riksdag beviljade tillökning i cirkulaLions-kapitalet mot inteckning i fast egendom på landet och i städerne, utom Slockholm, Rikets då församlade Ständer berättigat Fullmägtige, att tills vidare och så länge sådant för göromålens jemna och oafbrutna gång inom Låne-Cancelliel finnes nödigt, låta använda ett ytterligare Commissarie-biträde i nämnde Cancellie; hafva Fullmägtige, som den 15 nästlidne Maj af detta Hikets Ständers beslut erhållit del, samma dag förordnat en tjensteman, att emot ett arfvode, motsvarande Commissarie-lön i lägsta graden, tills vidare i egenskap af biträdande Commissarie tjenstgöra i Läne-Cancelliet; och enär, enligt hvad Commissaiiernes derstädes till Revisorerne afgifna berättelse innehåller, utgifningen af nya lån emot pant af fast egendom ännu pågår, har Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket. 5 34 hos Fullmägtige någon fråga om indragning af berörde Commissarie-biträde icke kunnat uppslå. §• 41. I anledning af Banko-Utskottets den 10 sistlidne
M:s nåd. propos. om ett ytterligare anslag af 4,000 r:dr årligen, till understöd för rustoch rotehållare i Jemtland; samt N:o 98, med förslag i afseende på aflöningen för den hos RiksSlm och Ulskrn anställda betjening. Föredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af Frih. Raab, Adam Christian, och Hr Mannerskantz, Carl Axel, Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 7 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N-.o 89, i anledn. af väckt motion om ränteförsäkrings-, lifruntcoch lif-försäkrings-anstalters inrättande i Sverige. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 7 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 90, i anledn. af väckt motion om hämmande af handeln med apotheks-privilegier. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag är visserligen af den mening, att handeln med apotheks-privilegier borde upphöra; men vill derföre icke tillstyrka, att Staten skall lemna medel dertill, då hon icke lemnat medel till amortering af armeens accordsummor o. s. v. Jag erkänner det fägna mig, alt man ändtligen funnit behöfligt att släfja detta ofog. Jag ville försöka det under min Stalssecrctcrarc-tid, men hindrades derifrån. Nu är det sä 35G Den 11 December e. m. laugt kommet, att man vill begära statsanslag, för att blifva dessa privilegii-försäljningar qvitt. Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s betänk. N:o 90 blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 7 dennes f. m. pä bordet lagda utlåt. N:o 91, i anledn. af återremiss af betänk.
I sammanhang härmed tror Utskottet sig böra upptags frågan om huru förhållas skall med de Embets-Verk och Corpser, hvilka sedan sista Riksdag blifvit reglerade och af de dem l i Hägde lörinoner kommit i åtnjutande, men för hvilka Utskottet, på sätt i utgifts-titlarne är anfördt, icke trott sig böra tillstyrka förhöjda anslag, — Och då Constilutions-Utskottet, uti dess Utlåtande, lill följd af en utaf Stals-Uiskottet uppgifven anmärknings-anlediiing, i fråga om Gardes-Regementenas Stater, förklarat sig ”vid delta måls behandling icke kunna göra någon anmärkning” och »åsom skäl dertill uppgifvit den inom Utskottet enhälligt delade öfvertygelse om ”Kongl. Majlis af Rikets Ständer medgifna rätt, att fritt och o behindradt disponera de å utgifts-titlarne uppkomma besparingar för de inom tillarne förefallande behof”, samt Cons'ilutions-Utskottets berörde Utlåtande af Rikets Ständer blifvit, utan vidare påföljd, lagdt till handlingarce; så finner Utskottet sig icke kunna undgå att hemställa, det de, med förutsättning af sådan obegränsad dispositionsrätt, vidtagne löne-regleringar må gälla för tjensternas nuvarande innehafvare, och tillstyrker fördenskull: att vid de Embets-Yerk och Corpser, som sedan sista Riksdag blifvit reglerade med högre aflönings-stater än de af Rikets Stander fastställda, må fortfarande, så länge tjensternas nuvarande innehafvare qvarstå, det högre aflönings-beloppet få tillgodonjuta.*;, och skillnaden deremellan och den gamla staten, såsom hittills skett, utgå af de på Hufvud-Titlarna uppkommande besparingar.
För att ej trötta med upprepande af hvad förut blifvit anfördt, får jag, under förutsättning att Utlåtandet blifver återremitteradt, blott förena mig med Friherre Palmstjerna, och instämma i dess Reservation rörande löneregleringen för indeldla Arméens Befäl. Jag inskränker mig derföre till den anhållan, att Utskottet, vid ny pröfning af frågan, ville taga denna Reservation i noga öfvervägande. *84 Den 21 Maji e. ra. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Jag erkänner mig icke hafva den kännedom, som fordras för att ingå i alla detaljer af ifrågavarande Utlåtande; jag vill derföre blott göra några allmänna erinringar. —- I alla constitulionella Stater anses det vara af vigt, att Armeen vet, det den för sin lön och underhåll, samt för hvarje förbättring deri, har att tacka den Lagstiftande Magten. Då jag år 1815 föreslogen löneförbättring för de penningelöntagande, så väl Civilesom Militäre Embetsman, skedde det under vilkor af och med uppgift på sådane utvägar, som icke i betydlig mån ökade Statsutgifterne. Dåvarande Statsutskott tillstyrkte Förhöjningen för de Civile efter bestämda grunder, men föreslog, att Ständerne borde öfverlemna åt Konungen att bestämma grunderna för förhöjningen för de penningelöntagande MilitärEmbetsmännen. Jag tog mig dervid friheten erindra, att Rikets Ständer sjelfve borde äfven bestämma grunderne för de Militära lönernes förbättring, och denna åsigt blef äfven så vida gällande, att Ständerne ingingo till Kouungen med en underdånig anhållan, att löneförbättring för de penninglöntagande MilitärEmbetsmännen måtte verkställas efter samma grunder, som Rikets Ständer bestämt för Civilstaten.