Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
FilialDisconternes vid sistlidne Riksdag presenterade Assignationer; angående utställande af ett nytt Creditif å 2 millioner R:dr till ManufacturDisconten; angående låneunderstöd till uppbyggande af Staden Borås; angående dito till Staden Norrköping; angående lån till Staden Uddevalla; om byggnadshjelp för Öregrunds Stad; om understöd af Allmänna medel till Trollhätte CanalBolag. Stats-j Bankosamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: om medel till anskaffande af spannemål vid inträffande missväxtår. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens'. om spannemålshandel för så väl Kronans som enskildes räkning; om uppbörden och förvaltningen af Kronans Spannemålsräntor; angående lindring eller understöd för Rustoch Rotehållare inom Jemtland; om anslag af medel lill NavigalionsSkolors inrättande; angående sältet för Militiae-Boställens utarrenderande. BankoUtskottets: om fortfarande af lånerättighet för Stockholms Stads BrandContoir; om eftergift af straffränta för ett odlingslån; att i Banken måtte kunna, såsom förut, i förvar aflemnas så kallade deposita, emot viss afgift; 344 Ben 18 Mars f. m. angående rättighet för Länsmän och Underofficerare att i BankoDisconten erhålla lån; att 45o R:dr B:ko, i ett för allt, måtte anordnas till delning emellan Vaktbetjeningen i Banken; om utvexling af nya BankoSedlar emot gamla äfven i LåneContoiret i Götheborg; angående grunderne för liqvid, då ett i silfver erhållit Bankolån kommer, före utsatt termin, att till sitt återstående belopp på en gång gäldas; med förslag till rpglementariska föreskrifter om låns meddelande från Banken emot pant af Tackjern; angående Revision öfver BankoDiscont-verkets räkenskaper; angående rättighet för Banken att utfärda så kallade ränte-coupons. LagUtskottets: om inrättande af stamgods för de å Svenska Riddarhuset introducerade Grefliga, Frilierrliga och Adeliga ätter.
Bör ej di åtminstone Nationens ombud skynda, att hålla sin älskade Regent sanningens oförfalskade tafla för ögonen, i vördsamt förtroende, att han i samrådan med folkets bästa patrioter, Altfinner hjelpemedlen. Den framlämnas äf de sannaste vänner han äger. —. Det är under en Sadan öfvertygelse, som jag med hela min själ Understödjer Herr Hjertås gjorde motion om ett särkildt Utskott, örganiseradt genom ett urval af någre få de mäst nitiske, kunnige, patriotiske Representanter, hvilka kunna uppgöra trogen beskrifning om ställningen i landet, Aippgifva orsakerne dertill från roten j samt föreslå botemedlen. Jag gör detta så mycket häldre, sorn i ändra länder med representation; ehuru den der oftare sammanträder, Ministrarne ej låta höra volumihetisa loftal om hvad i Riksstyrelsen åig tilldragit, men i Stället framgifva uppgjorda förslager till landets förkofran och de förspbrde klagomålens afhjelpande, hvilket från Mihistrarhes höga slåndpunct, kan endast nied hopp om lyckligt resultat väntas. Då i Sverige detta ej är fallet, måste na*- lionens ombud göra det Så godt de kunna. Öch detta vigtiga ärende kräfver sannerligen sitt särskildta Utskott. Ehurii jag visst ej hår mogen erfarenhet i samma grad som varm patriotism, anhåller jäg få korteligen nämna mina idéat äfven i afseende på botemedlen. 276 Den lo Februarii, fsO. Först och framför allt fordras ert fixation af vårt myntförhållande och återstäldt förtroende i penningeväsendet. Stadgadt myntvärde är basis för alla kloka speculationer och företag. Då ej en ärlig realisation utan skada någonsin nu mera lärer kunna verkställas, önskade jag att en fixe devalvation eller banqueroute med minsta möjliga orättvisa emot Borgenärerne 1809 kunde uppgöras och anstalter vidtagas till den orubbligaste garantie, så att Banquen aldrig mer i hvad nöd som påkommer, förskottsvis anlitades RiksDi scontlnrättningen borde förvandlas till en välgörande anstallt, genom nedsatt ränta och fördelaktiga afbetalningsterminer.
Östergöthlands markegångar och derpå beroende medelmarkegångspris för råg från 1824 Stals-Ulskottets Utlåtande N.o iy3. 33 i824-c->833, hvilka jng tabellariskt sammanfattat, utvisa följande resultat: summan af markegångarne 1829—1833 utgör 37 R:dr 32 sk,; summan af de respective årens medelmarkegångar, beräknade på grund af 4 föregående år, stiger lill 36 R:dr 34 sk. Kronans eller räntetagares förlust under denna femårsperiod, hade alltså blifvit 46 fUs. på hvarje tunna råg, om nu föreslagna system för liqviden varit infördt. Från provincen utgå öfver 7,686 tunnor tionderåg, jemte mer än 16,000 tunnor korn och en qvantitet hvete. Det beror då af olika begrepp om rättvisa och om räntetaga1- res behof, att anse deras förlust mer eller mindre värd att behjertas. Ett temligen hårdt år har nu inträffat. Sannolikt skall markegången å råg uppgå till ro R:dr. Men bland fem pläga merendels blott ett eller två vara missväxtår. För en problematisk beräkning anlager jag då raarkegångsprisen 1835—1838 respectivt till 6: 16, 6: 8., 6: 24» & 3a ; ledd af en analogi med perioden från 1824—1828, då rågens markegångspris, blott 1826 uppgick lill 10 R:dr, men 1S28 nedföll till 5: 32., och icke öfversteg 6: 32. under något af de öfriga 3 åren. Medelmarkegångsprisen calculerade på desse grunder för 1834—1838 gifva 8: 8., 7: 38., 7: 6„ 7: 4., 7: 6. och sammanlagda en summa af 37: 14. hvaremot summan afårsmarkegångarne utgör 35: 32., med en vinst för Kronan och räntetagarne af 1 R:dr 3o sk. å hvarje tunna ränteråg för hela denna femårsperiod.
Koppar stodo framsatta förut jämte en korg färskt hvetebröd. » Det var snällt, lilla fröken, » sade pastorn, » det skall smaka o s s båda godt efter färden i ruskvädret, rth, hvad det doftar godt. » Under kaffedrickningen fördes samtalet nästan uteslutande mellan pastorn och fröken Vallin o c h rörde skolangelägenheter. Kyrkoherden sade sig vara mycket belåten med att det lyckats h o n o m att så snart få en vikarie, så att folkskolan icke längre behöfde hvila på skolläraren ensam. När så klockan blef ett, gick fröken Vallin ut o c h ringde in barnen. Trögt samlades de i salen o c h satte sig vårdslöst hängande på bänkarne. » Kära barn, » sade kyrkoherden, » här se ni fröken Sangvin, er nya lärarinna. Låt nu se, att ni äro flitiga, lydiga o c h uppmärksamma, så skall hon lära er många goda saker. 1 dag blir det ingen vidare läsning, utan ni få lof ätt gå hem, men först skola vi tillsammans förrätta b ö n. Stå upp I » IDUN 24 Barnen reste sig långsamt o c h fumlade åstad med att knäppa händerna, under det kyrkoherden läste » Fadervär » o c h » Välsignelsen », hvarpå han tog upp psalmversen: Gif, att jag stads min vandring så anställer, att ungdomsfel och odygd mig ej fäller. Jag icke själf min inoch utgång v e t; ty led mig Du uti all menlöshet. 1893 på knä och blåsa på träna. H o n fasade för att behöfva börja tänka på sin belägenhet. Men då brasan med sakta hvinande ljud började pyra och h o n satt sig till ro i gungstolen, kommo tankarne. Ensam! Hon hade aldrig varit det. Och här fanns j u inte en människa på långa sträckor annat än möjligen i några små eländiga kojor djupt inne i denna dystra skog, s o m susade därutanför. H o n vågade ej se åt fönstret, hvars luckor hon glömt att stänga, och nu tordes hon icke gå ut för att göra det. Ack, o m det ändå ville bli morgon snart? Men det var j u knappast mörkt ännu! Hon gick till bordet vid soffan och tog en bok. Det var Sankeys sånger med melodier i sifferskrift.
— Men detta slägte af inhemska folkskolelärare kommer i en ej aflägsen framtid att på Gotland dö ut, emedan högst få ynglingar af den klass, som hitintills egnat sig åt skollärarekallet, hafva råd att på andra orter inom fäderneslandet, t. ex. i Linköping, inhemta de för yrket nödvändiga kunskaperna. — Då seminarii-eleven med stor svårighet och blott med tillhjelp af stipendier hitintills har kunnat draga sig fram i Wisby, hur är det då tänkbart, att han kan uppehålla sig på en aflägsen, helt och hållet främmande ort, der tillfälliga understöd från hemmet i matvaror och annat sådant hafva svårighet att hitta honom. — Hvad som särskildt för honom ökar svårigheten att ligga vid ett från hemorten genom hafvet afskildt läroverk är den omständigheten, att han under julferierna, dä hans öfriga kamrater kunna njuta lättnaden af att återvända på en tid till hemmet, måste qvarligga på den främmande orten och äfven under denna för undervisningen ofruktbara tid tära på de ringa tillgångarne. — Jag vill ej anföra flera skäl för min vördsamma anhållan, att Rikets Höglofliga Ständer ville tills vidare låta folkskolelärare-seminarium i Wisby förblifva i åtnjutande af det anslag och de stipendiiförmåner, det hitintills innehaft, hvarigenom detta läroverk sålunda sättes i Bih. till R. St. N:o 84. tillfälle att efter samma plan och till samma omfång som förut meddela undervisning åt blifvande folkskolelärare. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. Söderberg. Af Doktor Söderberg:: Om anslag till en kasernbyggnad för Kongl. Svea Artilleri-regemente. Att Kongl. Svea artilleri-regemente är i behof af en kasern, har man länge insett och många gånger offentligen uttalat. Redan för mera än tvänne decennier sedan upprättades ritningar till en sådan, men de qvarstadnade i arkiverna.
Visserligen är här sagdt att man icke ser något ondt i att enskilda banken och andra penningeanstalter få insätta sina medel på uppoch afskrifningsräkning i RiksBanken, men då man erkänner att denna rörelse år, allmänt taget, af ganska farlig heskafifenhi t, ehuru man måste erkänna att för RiksBanken den har mindre fara ari tor andra enskilda inrättningar, så ligger det enl. min öfvertygelse en motsägelse i att man då skall tillstädja de der penningeanstalterna, sorn hafva stora summor att disponera, att begagna detta sätt att göra dem fruktbärande. Tvertom bör man söka att på allt vis motverka ett sådant förhållande, ty man må säga hvad man vill, icke är UiksBanken till för att genom förräntning äf andras medel skaffa dem inkomster, utan tvertom att se sig sjelf i det fallet så tillvida tillgodo, att den icke blottställes att få förlust i st. f. vinst. Just derföre att bankens upp-och afskrifningsriikningar upgingo till så betydligt belopp, att man måste, vara leii beredd uppå, att större uttag från desamma skulle ega rum, måste, under det jag var fullm., bankostyrclsen hålla större reservfond, än som eljest varit behöflig, och jag vet äfven att en stor del af dessa summor tillhörde enskilda banken, hvilken vid ett tillfälle uttog nära 1 mill. på den räkningen. Man bör lagstifta för sjelfva saken och icke, derföre att en föreskrift blifvit eluderad, genast vara färdig att afskaffa densamma. Jag fullföljer således min anhållan i denna del. Deremot anser jag hvad Utskrt tillstyrkt i mom. litt. e ändamålsenligt och just befrämja hvad Utsk:t åsyftar, nemi. att förekomma det enskilda banken i första rummet och en hop betydliga andra penningeassociationer begagna denna rättighet att bereda sig en in-» komst på Riksbankens bekostnad. Ben 20 Juni e. m. Hr Flach: Jag instämmer med Hr Lilliehöök och Frih.
gäster, hitkomna från alla hålf och kanter, främst Antagom, att ni, ärade damer och herrar, efter Santiago På våra gator är nu ett sådant vimen af edra svenska festmiddagar med 10 ä 12 mel af människor, att man endast kan med godt rätter mat, plötsligt biefve försatta till en af våra förråd af tid och tålamod komma till sitt förechilenska indianbyar; sådant kunde möjligen då sätta mål, ty dessa fina damer och herrar hylla ske » på den numera icke ovanliga » spiritiska vä- valspråket: » Skynda långsamt ». Detta gäller dock gen », som det ju heter med någon förändring företrädesvis om damerna; herrarne utföra helst i edra frieriannonser. Byns invånare skulle » på stället marsch », ty de stå i skuggan af mottaga eder vänligt och gästfritt; männen ha husraden och bega — förlåt! beundra de promevisserligen något mindre af kläder på sig, än en nerande damernas eleganta, ljusa toaletter och öfverciviliserad baldam: blott en fyrkantig hemkanske ibland äfven de vackra dräkternas äga väfd ylleschal fästad vid midjan, som en fotsid rinnor. kjol; men skulle ni fä lust att göra en promenad Klockan 6 på förmiddagen är den moderna värltillsammans med en sådan kavaljer eller ni finge dens badtimme; andra badet tages kl. i e. m. se honom ute, kunde ni kanske komma att hemUndrar just hur det skulle kännas att den föra ett nytt mod på kappor genom att se hur 9 februari taga två bad dagligen vid någon svensk indianen draperar ännu en dylik schal öfver sina skuldror. Mindre behag skulle ni möjligen finna strand! Några af oss ha af en af Iduns landsmän, grefi männens hufvudbonad, en röd näsduk, knuten ve v. Schwerin, lärt den nyttiga simkonsten; här kring det långa, tjocka, svarta håret, däri intet är det sed att bekanta — utan afseende till kön månsken sprider någon ljusning. Och sist, men — simma tillsammans, rivadan själfva badandet icke sämst, silfversporrar på fötterna.
Sedan Rikets sednast församlade Ständer, med gillande af Kongl. Maj:ts till dem framlagda förslag om bildande af en pensionsanstalt för fartygsbefälhavare, styrmän och annat sjöfolk, medgifvit, att till en sådan pensionsanstalt finge af tullmedlen utgå ett emot den så kallade föringen ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder ofvanberörda förslag innehållit, då blifvit bestämdt till 24,000 R:dr årligen, samt Kongl. Maj:t på grund häraf under den 29 Januari 1864 förordnat om inrättande af en dylik pensionsanstalt och för densammas förvaltning lastställt reglemente, har Kongl. Maj:t nu äskat, att omförmälda belopp, 24,000 R:dr, inåtte å förevarande Hufvudtitel uppföras under rubrik: “ Bidrag till Handelsflottans pensionsstat att af tullmedlen direkte utgå, för slagsanslag'' ; och då i inkomststaten tullmedlen till fulla beloppet beräknas, bör jemväl ifrågavarande till utgående af berörda medel anvisade bidrag såsom utgift upptagas; hvadan Utskottet till förevarande nådiga förslag tillstyrker Rikets Ständers bifall. Allmänna Indragnings-staten.
Paa IGbenhavns Kommunehospital var der ifjor ti1 20 Syge: 3 Plejersker, (1 om Natten, 2 on1 Dagen) og desuden for 60 Syge, 1 Plejemoder og 2 eller ' 3 Piger. Personalet blevd altsaa ikke fortiget i Aidedning af, at man ov&amp;- drog Damerne Arbejdet paa Sygestnerne. Gaa r i Izengere tilbsge i Tiden, erfare vi f. Ex., at da der mder Chrjstian 1V: s Deltagelse i Tredivesarskrigen i Asret 1625 var stor Sygelighed blaizdt Tropperne, nedsattes en Konmi ssion. under Rigekanslerens Fosszede for at siige at forbedre dime For', Bold. Som Folge h e r d bleve de Syge samlede paa bestemte Stecler, der ansnttes Lzeger og Opsynsmaend og 1 Sigeplejerske ti1 10 Sgge. : ':) Forholdet mellem Plejerskenles og cle Syges Tal r a r ojisiti: 1-10 paa det kgl. Frederilrs Hospital i Kobenhavn i I&amp; %, 1C) O Xar efter Hospitalets Stiftelse; men saa var der des~zdctn omtrtnt clobbelt saa mange Dagmgter, Katteragter, Piger o. s. v. I Aficlten af forrige Aarhundrede rnr der en Tid Vdsigt til,: tt Danmark rilde blive incl~iklet i ~yvaarskri~e;, og i den duleching samledes Tropper i Holsten og Slesrig.
Riksdagskostnadsmedlen besörja de vid Riksdagen förefallne fiäre omkostnader och utgifter, lärer, i stället för att, enligt Riksens Ständers ryss omlörmälte beslut, åt vederbörande Boktryckare utbetala tryckningskostnaden efter deras af Rothlieb bestyrkte räkningar, hafva, i följd af enskildt förtroende till Herr Rothlieb, tid efter annan till honom utbetalt tillsammans 5»2.48 R:dr 36 sk. Banco, enligt hans derå meddelte qvittencer, af hvilken summa Herr Rothlieb åter för egen räkning innehållit minst 881 R:dr 12 sk. Banco, dem han bordt till Bokfryckarne Grahn och nu mera aflidne Gadelius, för redan verkställd protocollstryckning, utbetala, eller 571 R:dr 12 sk. Banco till den förre, och 310 R:dr samma mynt til! den sednare. Bemälte Boktryckare, hvilka för deras, enligt med Herr Rothlieb behörigen slutade Contracter, verkställde arbeten, sålunda saknat betalning, hafva väl hos RiddarhusDirectionen äfven som Gadelius bos Herrar Fulhnägtige i RiksgäldsContoiret anhållit, att undfå betalning, men på båda ställen ej få;t deras önskan uppfylld, emedan ingendera af desse authoriteter ägt något uppdrag att en slik u‘beta!ning verkställ*. RiddarhusDirectionen har jern väl flere gånger erinrat Herr StatsCommissarien af Wåhlberg att om ifrågavarande utbetalning föranstalta, på det de exemplar af Ridderskapets och Adelns protocolier, hvilka, såsom obetalte, af bemälte Boktryckare qvarhållas, mätte blifva tillgänglige trien sådant har likväl ända hirtilis blifvit af Harr StatsCommissarien ouppfyidt. D*t Den 10 Deeeinlcr J, m. 4 ’ torde nu vara i sin ordning, att icke allenast bemälte Boktryckare varda förderss rättmätiga och så länge uppehållna fordringar förnöjde, utan ock Sråndets hos dem qvarhåline protocoller utbekomma.
Att det pä en del orter kan för sädane jordägare, som ej hafwa tillräckligt arbetare, wara af nägot gagn, att päräkna biträde af inhyseshjon och backstuguhjon, kan wäl ej ne as, men deremot lärer förhällandet pä de flesta ställen wara annorlunda, de äro sä afiägsne art de ej dagcligen kunna fä tillsatte till arbete, det är blolt wista tider pä äret, och dä mäste de pä längre tid gä borrt frän sina hemwist, desteMkllan äro de utan arbete som wid statistisk beräkning allid är en stada för det allmänna; författ ningarns - Den iv Augusti - 6lZ ningarne borde derföre rättas efter lccalen, och inga dylika hus och backstugor tillä:as, utan tillräckeligt åkerbruk pä de ställen, der lägenhet finnes. Grefwe von Zcftrverin, lbreclric LcrZislaua: Om de för sig fielfwe boende bliftva något högre beskattade, sä ar detta aldeles intet obilligt. Om de wilja arbeta, sä blir deras ärsförtjenst större än deras som stä i lagstadd tjenst. Men den sto» ra förtjenst de äga under bergningstiderne gör dem kata för den öfriga delen af äret. Sedan nu genom ArinLens ökande en mängd armar dragas frän jordbruket, ar frestelsen för arbetaren annu större, atc heldre lefwa för sig sjelf än taga årstjenst. Hwab winsten för populationen beträffar, som genom "Lesia backstugu hushall erhälles, aro mina observationer icke tillfredsställande. Wäl har jag observerat, att bland inhyseshjons clasien födas ^:del siere barn än bland jordbrukare-clasien; men deremot är mortaliteten bland de förras barn dubbelt större mot de sednares. Zerr Lcftönström yttrade fig tro, att om ofranämnde personer betungades för härr, sä skulle inga barn födas.
Utskottet inser, lika med motionären, behofvet af ett hitintills saknadt lagstadgande för sådane händelser, sorn i motionen omförmälas och, efter hvad erfarenheten visat, någon gång inträffa. Det måste, efter Utskottets tanka, förutsättas, att en person, som rest bort och qvarlemnat egendom, utan att under en längre lid efter afresa» om sig lemna underrättelse, antingen aflidit eller af andra orsaker blifvit urståndsatt att af egendomen sig begagna. I förra fallet vore det obilligt, om hans arfvinge, endast för bristande giltig bevisning om dödsfallet, skulle för alltid helt och hållet utestängas från tillgodonjutande af sin lagliga rätt, och i det senare synes det lända till den frånvarandes eget gagn, då, genom lemnad rättighet åt närmaste skyldeman att, under vissa vilkor, taga egendomen i besittning, med denna så förfares, alt den icke går förlorad, utan kan till egaren återställas, sedan hindren upphört och han blifvit i tillfälle att å nyo tillträda egendomen, hvars återbekommande aldrig, med bibehållen aktning för egande-rättens helgd, bör vara honom förnekadt; dock har Utskottet, i betraktande af hvad Lagen i 11 Gap. 6 §. samt i3 Cap. 4, 5 och 6 §§. Giftermåls-Balken redan föreskrifvit för de händelser, att den ene makan förlupit deli andre, eller att mannen i rätta ärenden rest bort, men inom viss tid icke låtit sig afhöra, eller annars är frånvarande, funnit, att den rättighet, som i ofvanom förmälde måtto skulle tillkomma närmaste skyldeman, ej bör ega rum, derest den bortreste qvarlemnat make, sorn i boet sitter. Motionärens framställning underslödjes alltså af Utskottet på det sätt, att Utskottet, med hänsigt till de nu gällande föreskrifter om fjermare arf - X.ag-Ulskottets Betänkande, N:0 3$. 3 vinges räll lill lyftning af arf, som frånvarande närmare arfvinge tillfallit, vördsamt tillstyrker utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas:
Dessutom inträffar det, att ledamöter ovillkorligen behöfva ledighet för att utarbeta vidlyftigare mål eller uppsätta och justera sina betänktn; och i sådana fall måste äfven, på sätt jag nämnt, en extra-ledamot tillkallas, såvida domstolen ej skall blifva inactiv. Jag tror visserligen icke, att mångtaligbeten af ledamöterna bestämmer vigten af domstolens beslut; jag tror Ivertom, att trenne grundlärde, upplyste, sakkunnige och rättvise domare kunna domina lika väl som 5; men rättvisan befordras icke derigenom, att domstolen saknar det antal ledamöter, som enl. gällande föreskrifter erfordras lill domfördt antal. Jag skulle till och med anse nyttigt, om hvarje division blott bestod af4 eller 3 ledamöter; men desse borde då vara så qvalificerade, att allmänna opinionen säkert förtröstade derpå, att deras beslut voro areopagiskt riktiga. Nu kan ej så inträffa, och jag vet således bestämdt, att det är högst nödvändigt, att Hofrätten organiseras så, att verklig rättelse är att påräkna, hvilket icke kan vara förhållandet, så länge jemknings-systémet måste användas eller extra ordinarie!1 adjungeras för att deltaga i besluten. Jag har för i3 år sedan uti en comité' uttalat denna tanke; och jag anser för min skyldighet att äfven göra det nu. Det har varit ett behof för Götha Hofrätt att tillkalla de 4 ifrågavar. adjungerade ledamöterna, för att påskynda ärendenas gång och bereda möjlighet för referenterna att sins emellan lotta äldre mål, utarbeta och föredraga dem, och derigenom hinna till jemn oafbruten föredragning af sednare inkomna mål. Jag yttrade mig icke i allmänna frågan om löneförhöjningar och förändringar i domstolarnes organisation. Jag tior, att den tid måste komma , då vi kunna motse förändringar deruti, och uti del reglementariska af lagskipningen. Jag hoppas, att Hofrätterne icke alltid skola qvarstå, såsom colossala massor, verkande på en punkt efter ensidiga åsigler. Jag tror, att landels väl skulle befordras , derigenom att Hofrätterne Öfvergingo till hvad de böra vara, nemi. öfvcrrälter lili distrieten.
Af dessa reflexioner, som förtjente kan hända en fullkomligare utveckling af en skickligare band, har jag kommit i den ställning, att, med den varmaste Fäderneslands känsla, snarare glädjas öfver tillståndet i vårt land, än något befara för dess undergång från densia sidan. Jemte det jag tror, att all handel styrer sig sjelf, och att utländska öfverQödsartieiar skola uteblifva af sig sjelfva, så snart de bär lika goda kunna tillverkas, så förmodar jag, med erfarenheten på min sida, att det är rådiigast upphäfva den gällande Ö£- Besv. och Ekon. TJtsk. Betxtnkanden. 437 verflöds förordningen, för att bibehålla aktning för lagen, och i öfrigt icke befatta sig med något sådant förbud, som väl kan hafva en skenbait nyttig afsigt, men är orättvist i sin grund, oell blir skadligt genom möjligheten af strafflös öfverträdelse, och genom följderna i fall det lydes. Låtom oss icke så älska Silfver, att vi förakta ädla njutningar. Slösaren är beklagansvärd, men girigbuken ät föraktlig, och en dålig medborgare. Huruvida en rätt beräknad Öfverflödslevillninn, som jag tillstyrker, må åläggas Consumenten, o h öfverflöd af njutning genom goda Tolide Författningar, hvaraf vi redan hafva en och annan, må hämmas eller förekoramas, lärer icke höra till detta Högloft. Utskotts åtgärd.” Herr Prosten Hagberg anförde : Att han, för sin del, o h utan att i öfrigt ogilla betänkandet, hvilket Herr Prosten ansåg ganska grundeligt författadt, trodde den serskilda framställningen om partiella CafFéförbudet, antingen ickeharva bort nämnas, eller ock frågan derom behandlas med större stränghet, än nu skett, hvarmed ock Herr Prosten jpriman instämde, under båda dessa Herrar Ledamöters yttrade öfvertygelse, att, då det öfrigas jeglementariska föreskrifter öfverlemnadesåtKonungsns välbehag,borde, underiakttagan. de ven denna sakens reglerande Dess höga godtfinnande i underdånighet underställas.