Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu t. ex. Lagutskottet meddelade ett tillstyrkande på aldra alternativet af ifrågavarande förslag, hvilket jag dock icke tror numera kunna inträffa, emedan Utskottet Den i December. 4' tvifvelsutan remitterar det ifrån sig; så kunde det ju hända, att ett sådant tillstyrkande antogs och godkändes af 3:ne Stånd; och Ridderskapet och Adeln skulle sedan förgäfves inse, att frågan var af Grundlags egenskap, och bordt af ConstitutionsUtskottet behandlas i den ordning, som för ändring i Grundlagarne är föreskrifven. Herr Ribbing: Så vida Lagutskottet skulle äga att yttra sig öfver förslagets 2:dra alternativ, som är en Constitutionsfråga, vore det äfven otvifvelaktigt vår pligt och rättighet att nu yttra oss öfver denna del af förslaget, men detta är stridande emot Grundlagarne. Herr Hjerta: Att ingen oformlighet skulle uppkomma genom den af mig föreslagne åtgärd, visar behandlingen af frågan om Regleringen af StyrelseVerken vid sista Riksdag. Dervid förekommo många frågor af Grundlags egenskap. Särskilta Utskottet utlät sig först i ämnet, och sedan remitterades de dithörande Grundlagsfrågorne lill ConstitutionsUtskottet. Intet är sämre, än att sammansätta ConstitutionsUtskottet med de andre arbetande Utskotten. Grefve FrölichDavid: Den mening Herr Hjerta yttrat, tyckes innebära förutsättning, att ett Utskott, dit en fråga, som involverar en annan, blifvit remitterad, all - 42 Deri i December. tid skulle inse, om denna sednare fråga tillhörde ett annat Utskott. Jag vill äfven tro, att detta inträffar i de fleste fall; men det är ej omöjligt, att ett Utskott kan misstaga sig, och någon gång afgöra en sådan fråga, såsom örn den blott vore remitterad till Utskottet ensamt, och ej omfattande mera än en sak.
De finnas till förjfottögifmarenS förfoganDe eller unDcr f>atté mårD. S3i(). titt 3t. ©t. $rot. 1844 & 1845 3 I0:be ©aini. l:a 2tfb. 2 23anbct. 21il?0Oagss23eftutet, 2:o ipafma marorna före fonfurfett rebatt blifroit förfålba ocb leoererabe, utan att förjfottstagaren cv^ålltt liqpib, åge för|lottSgifroaren att af förfäljningS» fumman gobtgöra ftg för b^ab Ifatt förfpjutit, framför anbra förffottStagarenS borgenärer, fa voiDa uppbörben af betalningen är {jottom ombetrobb. 3:o Sen förmånsrätt, nu fagD är, äger icfe rum, om förfpottstagare od) förflrottsgifmare äro bocnbe på fattima ort, ocb roarorna ber blifroit till förfälj Snar 4?ong(. görorbningen ben 9 ^aj 1835, attgåenbe ^mab iafttagaS bör mib fanbel om lösören, bent föparett låter i fäljarenS mårb qmarblifma, icfe funnits tillfpllefgöranbe för bet meb berörba författning affebba änbamål, att förebomma bebrägliga föpaftal, till men för borgenärers rätt, l)afme 2Bi, för mår bel, beslutat utfärbanbe af en np för attning i betta bänfeenbe, på fätt mår, meb anmälan om betta bejlut, ben 15 imtemaranbe månab till J^ongl. 93}aj:t aflåtna unberbåntga jTrifmelfe innehåller. §. 52.
Glorela begär som lön, att få det smör, som kyrkoherdens kor lemna, och Karich lofvar, att hon skall få smöret och presten vasslan272. Derpå befaller han fram en tjerna med vatten uti och gifver Glorela ett djur, hvars beskaffenhet ej annorledes förklaras än genom orden: ”Här hafver tu thet, som smöret skall draga. Glorela. Å, then är tapper, fager och rödh! Så till fanners, nu är han dödh. Karich. Ja tin troll, tu hafver ei trona. Glorela. Hvadh är thet, han’ eller hona? Karich. Lät upp r ..., så får tu see.” Han råder henne sedan att sätta smörjelsepipan i djurets bakdel och så blåsa lif i det. Sedan det åter fått lif, befaller han det att gå efter prestens grädda. Glorela går efter tjärnan och Karich lofvar att tjärna. Glorela. ”Twij, hwij wänder tu tig från mig? Karich. Tu äst icke wärd att iag seer tig, Ty tu är fast wärre än iag.” Djuret kommer med gräddan; snart simmar en stor smörklimp i vasslan, Glorela tackar och vill gå, Karich varnar henne att ej vara sent ute. Men då Gl. vill lyfta tjärnan upp på nacken, förmår hon ej; Karich hjelper henne, men då kan hon icke röra en fot. Nu märker hon, att det är Karichs konster. Slutligen sedan K. lättat tjärnan genom att taga vasslan bort, kan hon bära den. Då hon aflägsnat sig, säger Karich: ”Så skall man the trollen trachtera Och medh theras kiärning regera. Iag ski kiärnan, thee ätat för smör; Sådant hafver iag brukat för. Men the skola mig bethala een gång Uthi heluetisk pino och tvångh. Thenna är medh mig så inkommen, Hon varder aldrig från mig nommen.” Men nu skall han åstad och uppfylla Lucifers bud samt bereda tragedien med Judas, ty ”en god krok skall krökas i tid.” Tredje akten.
Säkert är, att alla utvägar att bättra på finanserna måste anlitas och äfven flitigt anlitades. Så till exempel hade baron Koskull en lika stor inkomstkälla af kortspelet som af tullen. Han var Götheborgs skickligaste kortspelare, som med fullständigt samma skicklighet skötte sina kort i quadrille, boston, torr whist och l’hombre, för att ej nämna, att han var begåfvad med en mirakulös tur i alla brukliga hasardspel. Ej under, att han hvarje kväll måste ha sitt parti, antingen i klubben eller i den enskilda societeten. Baron Koskull tillhörde en familj, ryktbar för skönhet och tjusningsgåfva, och själf vansläktades han icke. Han var en sällsynt vacker karl och var vid fyllda fyrtiofem år en lika stor kvinnotjusare och kvinnofördärfvare som någonsin vid tjugo. Hur mycket än spelbordet lockade och fängslade, danssalens frestelser kunde han ej heller motstå, och så mycken ledighet unnade han sig alltid, att han kunde dansa första menuetten och anglaisen före maten med de två vackraste damerna i sällskapet. Ej heller uraktlät han någonsin under spelpauserna, då förfriskningarna kringbjödos, att gå ut i salongen och hviska douceurer i de unga fruarnas öron. Själf hade han en mycket vacker och mycket öfverseende friherrinna, mot hvilken han visade sig vara den artigaste, om också icke den allra trognaste äkta man. Baron Koskull och hans friherrinna hade flera söner, men endast två underbart vackra små flickor, den elfvaåriga Marianne och den åttaåriga Constance. Dessa små förtjusande damer voro liksom fadern i besittning af alla möjliga sällskapliga talanger, och lilla Constance hade denna vinter börjat dansa så näpet, så sylfidiskt och graciöst, att det väckte allmän uppmärksamhet i den Koskullska umgängeskretsen. Det var stor fest på Residenset. Herr och fru Hall hade kommit i rätt tid till balens öppnande, men unge John hade haft annat att tänka på än att passa tiden, och vagnen hade därför gått tillbaka för att hämta honom. Ganska länge fick den vänta utanför, innan unge herrn ändtligen var redo, och då vagnen åter stannade utanför Residenset, var vagnsfilen försvunnen, hvilket häntydde på att de andra gästerna varit punktligare.
Nu är han åter borta, och allt är som förr, dygnets eviga enahanda börjar på nytt, tiden släpar sig långsamt framåt. Vakthafvande officern sitter tyst borta vid kaminen, läsande i en bok, och fångens ögon följa med afund hans rörelser, när han vänder bladen. Aldrig tycker sig den nyss allsmäktige gunstlingen ha åtrått någonting i världen lifligare, än han nu åtrår en bok af hvad slag som helst – en matematisk afhandling eller ett arbete om befästningskonst, eller om landtbruk – eller till och med en religiös uppbyggelseskrift – allt skulle vara välkommet, om det blott kunde hjälpa honom att för några timmar jaga de oroligt fladdrande tankarna bort. – Men den vakthafvande officern har stränga order att icke inlåta sig i någotsomhelst längre samtal med arrestanten och att icke lämna honom böcker eller tidningar till läsning. Arrestanten försöker resa sig, men de tunga kedjorna rycka honom tillbaka till den sittande ställningen på bäddens kant. Alltsomoftast upprepas detsamma, oron kommer öfver honom, och han glömmer sina bojor, musklerna få kramp af längtan att röra sig fritt. Han kan icke ligga hela dagen, om ock tiden går lättare så. Ryggens nerver bli ömma, och inbillningens lek afbrytes ofta af mörka tankar. Många hotande varsel draga genom hans själ. Efterhand som hullet försvunnit, kroppskrafterna aftagit och blodet förtunnats, har själslifvet stegrats till en plågsam intensitet i tänkande och förnimmande. Hans fantasi är upphetsad som en munks under fasta och penitens; däraf alstras lifliga sensationer af lycka, när han i minnet återupplefver flydda tiders äfventyr eller skapar sig en drömvärld af nya, men också våldsamma anfall af ångest och förtviflan, när fantasien sliter sig lös från viljan och störtar i sken framåt mot mörkret. Som han nu sitter där och ser ned på sig själf, förnimmer han åter en obetvinglig leda vid lifvet. Han ser ingen utväg ur mörkret, som omgifver honom, och han längtar efter döden-befriaren. I början af sin fångenskap föresatte han sig till hälften att icke intaga någon näring.
Hos Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Per Engman uti motion N:o 168, som blifvit till Utskottet remitterad, under åberopande hufvudsakligen af den långa utsträckning af omkring 30 mil, Ångermanlands södra fögderi innehar, äfvensom dess innevånares talrikhet, föreslagit, att berörda fögderi måtte fördelas i tvänne, hvaraf det ena skulle utgöras af Sollefteå och Ramsele tingslag, samt att Rikets Ständer för sådant ändamål måtte anvisa löner på stat för ytterligare en Kronofogde och en Häradsskrifvare i Wester-Norrlands län. 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. Enligt hvad hos Utskottet blifvit upplyst har framställning om delning af Ångermanlands södra fögderi blifvit hos Kongl. Maj:t gjord samt är på Dess nådiga prölning beroende; och hemställer Utskottet derföre, att jemväl denna motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 18:o. Under anförande hurusom inom Grangärdes tingslag, bestående af Grangärdes och Ludvika socknar, med en folkmängd af 9,700 personer, blott funnes en länsman, har Riksdagsfullmägtigen Johan Bergström, uti en hos BondeStåndct väckt och till Utskottet remitterad motion N:o 219 yrkat, att, enär bemälde tjenstemans tid vore till fullo upptagen af göromålen inom Grangärdes socken, hvaraf blifvit en följd att hans åligganden inom Ludvika socken måst af fjerdingsman bestridas, Rikets Ständer måtte anvisa medel till lön åt en särskild länsman för Ludvika socken; men då någon närmare utredning till ådagaläggande af behofvet utaf hvad motionäreu påyrkat icke blifvit åvägabragt och vederbörande myndigheter icke haft tillfälle att i frågan sig yttra, hemställer Utskottet, att motionen måtte lemnäs utan afseende. Färjor och Färjekarlar. 19:o.
När å tid, då bränvin får tillverkas, undersökning om pannas rymd skall anställas, vare förrättningsmannen, om redskapen begagnas när han sig till förrättningen inställer, pligtig att afbida tiden, då pannan afrunnit; och må för sådan undersökning bränvinstillverkningen ej längre uppehållas än nödigt är: § 91. Har vid undersökning någon felaktighet ej funnits; vare undersökningsförrättare pligtig att genast tillställa tillverkaren ett, af tillstädesvarande vitnen bestyrkt, intyg om tidens längd, under hvilken tillverkaren varit af undersökningen hindrad att bränvin tillverka. Detta betyg berättigar tillverkaren att hos Konungens Befallningshafvande återlyfta lVz gång den afgift, som mot samma tid svarar. § 92. Beslag skall göras i två vitnens närvaro. Innehafvare af hvad i beslag tages eller, i hans frånvaro, hans ombud på stället eller någon af hans husfolk, skall om beslaget' förut tillsägas. §. 93. Då beslag sker hos den, som är berättigad att tillverka bränvin och sig dertill behörigen anmält, må hvarken panna utbrytas ej heller någon del af tillverkningsredskap honom fråntagas, eller han från tillverkningens fortsättande hindras, innan förste domstol i målet dömt redskapen förbruten. Härifrån undantagas de fall, I:o då tillverkare i Mindre bränneri begagnar redskap af större pannerymd, än vid sådan tillverkning tillåten är, och det förhållande icke är för handen, hvilket i sista momentet af 60 § omförmäles, 23 A 2:o då vid tillverkning i Större bränneri något af det bränvin, som tillverkas, från mätning till beskattning undansnillas, 3:o då för sådant ändamål begagnas tillverkningsredskap eller sprithållare med dold öppning eller afledning, hvarigenom bränvin kan lönligen utlagas, samt 4:o då tillverkare bryter försegling eller öppnar eller borttager lås, som kontrollör åsatt, till förekommande af det tillverkade bränvinets lönliga uttagande. § 94. Redskap, som i beslag tages, skall, till förekommande af dess utbyte mot annan, af beslagaren med särskild stämpel utmärkas, der ej redskapen vid beslaget ägaren fråntages, i hvilket fall den skall i allmänt förvar sättas. §. 93.
Hvad är det då, som man längtar att få – för att uttrycka sig fint – att få komma åt, när man känner sig lifvad för någonting högre? Mina herrar, jag vill inte kalla den känslan vid något groft namn, ty i så fall skulle jag endast tillåta mig anse frågan vara för tidigt väckt. Men det är i alla fall något, som man skulle önska ... att komma i beröring med ... att få omfatta med känslans centralpunkt ... med ett ord, att få se ibland. M. h. jag menar kvinnan. Bravorop, under hvilka talaren passade på att smutta på sitt glas och tända cigarren, som slocknat under det långa anförandet. – Jag borde bedja om ursäkt för, att jag står här och tjufsuper under talet. Men det kommer af gamla vanan. Jag ville bara säga, att det är kvinnan, som gör en litet stäld här i lifvet, och därför ville jag, att vi i en stund sådan som denna skulle påminna oss kvinnan. Jag menar inte kvinnan på Kungsängen eller Svartbäcken, sådan som mina lättsinnigare yngre kamrater älska att tänka sig henne (här utstötte Hultin ett jubelgnäggande, hvilket ådrog honom en lång förebrående blick från talarens sida), utan jag menar kvinnan. Ja, med ett ord kvinnan. Jag ber herrarne inte inlägga i mina ord en svinaktig bibetydelse, som inte fins. Jag uttrycker mig altid tydligt och rakt på sak. Jag hoppas, landsmännen inte kan komma på mig med några tvetydigheter. Skallande nej hördes. – Nå. Jag har då sökt att tänka mig, om inte vi studenter skulle ega någon ersättning, eller med andra, mera valda ord, något slags surrogat för kvinnan och det med henne förenade hemlifvet. Och jag kom då att tänka på de här små attiraljerna (han stötte sakta glaset mot bålens kant och såg sig omkring med en nästan omärklig blinkning, som dock meddelade sig åt hela ansigtet) samt på nationslifvet. Och då nationslifvet så att säga koncentrerar sig omkring de här små trefligheterna – eller som man också skulle kunna kalla dem: spjuten – så ber jag herrarna förena sig med mig och tömma en skål för den, hvilken så att säga representerar kvinnan inom nationen, jag menar klubbmästaren.
handen öfver sitt ansikte, som om ett plötsligt ljus ginge upp för honom. Och nu steg han fram, — ordföranden lät honom välvilligt tala. » Herr domare, vårt — endast vårt är felet • — vårt, hans föräldrars. V i voro så dumma, så dumma, herr domare, vi ha satt honom i hufvudet, att han kan allting. V i äro obildade, herr domare, och — vi ha beundrat honom så mycket! » Allmänna åklagaren påyrkade en varning, och ordföranden sade till gossen, som med sänkt hufvud stod vid skranket: » Se mig nu ordentligt i ögonen! D u tog korgen, endast för att visa dina kamrater, hvad du kan? Men ni ha väl ändå ätit af äpplena? Berätta mig nu ärligt förloppet af saken. » Den anklagade såg honom öppet i ansiktet och började med tydlig, fast stämma: » De hade retat mig; jag hade på morgonen fått det bästa betyget för mitt tema, — som alltid — » naturligtvis, » hade läraren sagt, — och på vägen från skolan munhöggos vi, men jag hade alltjämt öfvertaget, och så ropade jag: » Jag kan för resten allt! » Och så slogo de vad, att en sak kunde jag ändå inte: — midt på ljusa dagen nappa korgen från fruktgumman, — till det hade jag ändå inte kurage. — Men jag gick bort och gjorde det, — ja, och så, » tillade han dröjande, » så åto vi alla af äpplena • — jag tre. » » Saken förhåller sig just som du sagt, » tog ordföranden åter till orda, » jag har frågat både din lärare och dina kamrater om dig. Hvad du har gjort, var illa och oöfverlagdt! Du skulle dock för denna gång icke komma i fängelset, men äfven om du bara erhåller en rättslig varning, blir du för hela ditt lif en straffad människa och det kan aldrig tagas från dig! » Den bleke mannen stönade högt, och hos gossen strömmade blodet så häftigt till hjärtat, att han ett ögonblick vacklade.
Utskottet torde böra erinra derom, att, för den händelse Rikets Ständer bifalla Utskottets hemställan i mom. Litt. a) här ofvan, Utskottet skall, efter sammanträde med Stats-Utskottet, afgifva förslag till stylisation af de uti nämnde mom. omförmälde förbindelser. Vid den af Utskottet, i slutet af i:sta afdelningen sid. i5 —17 uppgjorda heräkning öfver den andel af Bankens vinst, som under detta och Bill. till R. St. Brot. i8/jS. 6 Sand. 1 Afd. 21 Ha/t. 2 IO Banco-Utskottets Utlåtande, N.-o 44- följande åren, intill nästa Riksdag, kan till Riksgälds-Contoret aflemnas, har en Ledamot inom Ridderskapet och Adeln anmärkt, att samma beräkning syntes vara alltför hög, emedan Utskottet upptagit 4 procent ränta på obligationer å ett belopp af 13,000,000 R:dr, och det vore sannolikt, att, om äfven Banken erhölle en så stor tillgång på dylika papper, Banken likväl ej skulle kunna bibehålla denna tillgång oförminskad. I anledning häraf bör Utskottet upplysa, att nämnde beräkning är uppgjord under förutsättning, att Banken skulle, för till Riksgälds-Contoret öfverlemnandelåne-rörelse, erhålla obligationer å nära g,000,000 Rdr,så att, med tillägg af det belopp i sådane, Banken redan eger, totalsumman deraf borde uppgå lill öfver 13,000,000 R:dr banco.
Domaren vid pröfr.ingen, huruvida upptäckte skiljaktigheterf|eme!lan innehållet och den asatte stämpeln härröra af antingen någon egarens med afsigt vidtagna åtgärd, eller bruket och eldens verkan, serdeles som hvar och en är öppet lemnadt, att genom anskaffande af ofvan omförmälde bevis om pannans dimensioner, trygga sig mot möjliga åtal, dels att det i Kongl. Förordningen af den ao Maji 1759, angående Mått, Mål och Vigt åberopade stängande af Allmän Lag och det i 8 Cap. Handels-Balken bestämde ansvar icke kan i frågor om bränvinspannor» stämpling anses lämp-r ligt, såsom endast handlande om uppmätning af allmänt nyttjade rymdemått, dels ock att de följder, som möjligen kunna oskyldigtvis tillfogas bränvins-tillverkare, genom en genast efter beslaget verkställd utbrytning af panna och redskap samt derigenom afstannad tillverkning, innan ännu Domaren haft tillfälle, att yttra sig öfver den rätt, hvarmed sådant skett, ofta medföra en vida större förlust och skada, än att sådant kan, genom de på ett origtigt beslag följande böter och skadestånd, ersättas. Öfverlemnande likväl slutligen Riksens Stärn; der till E. K. M:ts Nådiga godtfinnande, huruvida dessa Riksens Ständers åsigter skola antingen genom en särskild kungörelse meddelas, eller ock inflyta i den allmänna författning, som, i händelse att den, under den 20 December i8i5, utfärdade skulle undergå en närmare omarbetning, lär komma att utgå; äfvensom Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att sistberörde författning måtte sättas i öfverensstämmelse med de Underdåniga Shrifvelser. af Riksens Ständer, angående bränvins-bränningen, nu i Öfrigt framlagde förslag. Riksens Ständer framhärda etc. JJppl. 0. godk. hos Ridd. och Ad.di 19 Dec. 1803, Preste-Ståndet d. 20 Borgare-Ståndet d. 20 Bonde-Ståndet d. ao Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående åtskilliga förändringar i SeglationsOrdningen. S, A. K.
En af Rikets Herrar Stats-Rädet Herr Grefve Skjöldebrand. Stats-Rådet Grefve Löfwenhjelm. Tillförordnade Stats - Secreteraren , Förste Expediticns-Secreteraren Skogman, Danu åter i underdånighet anmaites de af en i nåder förordnad Finance-Coinmitté afgifn© underdåniga betänkanden med dertill hörande bilagor, hvarvid tillförordnade Stats-Secreteraren och Stats-Rådets Ledamöter underdånigst hemstälde, att desse handlingar måtte till RiksensStänder öfverlemnas, behagade Kongl. Maj:t i Nåder förklara, att, enär Riksens Ständer vid 1817 och 1818 årens Riksdag ej arvfogo den Financeplan, sorn af Kongl. Maj:t dem tillstäides, Kongl, Maj:t förmodade, att de af Riksens Ständer beslutne åtgärder skulle åstadkomma en mera verksam och förmånlig ptenningerörelse; att, då likväl erfarenhwen visade att denna förmodan ej uppfylldes, Korsg!. Majst, Jedu af en oafbruten omsorg för NäTingarnes och Handelns förkofran samt hvarje enskild familjs bästa och öfvertygad om nyttan att inhemta råd af män, kände för insigter, redlighet och nit för Fosterlandets val, sammankallade en Committé, åt hvilken uppdrogs att till Kongl. Maj:t inkomma med upplysningar och förslag, sorn kunde tjena till led|>ing för Riksens Ständers öfverläggningar ota Proposition om Rikets Penninge-Verk'. 345 Penning-Verkets reglering; Kongl. Maj:t nu ville i Nåder öfverlemna de af Committéen afgifne underdåniga betänkanden till Riksens Ständers Stats-Utskott, som vanligen, i förening med Ranco-Utskottet, behandlar de Rikets Financer rörande angelägenheter; samt att, då Regeringsformen åt Riksens Ständer för belia 11 it, att utan något Kongl. Maj:ts deltagande besluta i ett ämne, sorn så högeligen rörer Nationens väl, Kongl.
N:o 7. Angående fabriksoch manufaktur-rörelsen här i staden under nu ifrågavarande fem år, hafva uppgifter inkommit från Stockholms Fabriks-förenings båda afdelningar, den ena för stämpelbara tillverkningar och den andra för stämpling icke underkastade tillverkningar; utvisande det öfver dessa uppgifter gjorda sammandrag, Tab. N:o 7, ej mindre antalet af särskilde fabriksoch manufakturidkare, med deras arbetare, utan äfven värdet af deras tillverkningar. I afseende å fabriksoch manufaktur-inrättningarnes tillstånd, inhemtas af ofvan åberopade tabell, att, derest uppgifterna härom under första och sista åren af ifrågavarande qvinqvennium, eller åren 1856 och 1860, med hvarannan sammanställas, antalet fabriker, ägare och mästare samt arbetare, hvilket år 1856 utgjorde 335 fabriker, 387 ägare och mästare, 4,501 arbetare, år 1860 minskats till 317 » 372 » » » 4,455 » men att tillverkningsvärdet, som det förra året utgjorde 11,934,500 R:dr, år 1860 icke desto mindre ökats till 12,155,583 R:dr Runt. Utur de yttranden, Fabriksföreningens båda afdelningar, nemligen den för stämpelbara tillverkningar och den för stämpling icke underkastade tillverkningar, hvar för sig afgifvit angående fabriksoch manufakturrörelsens stigande eller fallande och öfver gynnande eller ofördelaktig konjunktur, som förorsakat någotdera af dessa förhållanden, får Öfver-Ståthållare-Embetet här meddela följande utdrag.
Och enär Utskottet ej skall underlåta att rätta den af Preste-Ståndet anmärkta felaktigheten i 12:te punkten, återstår för Utskottets förnyade handläggning allenast 5, 7, 8, 9, 10 och 12 momenterna af 5:te punkten, innehållande förslag till motsvarighet af enahanda momenter i lil af nu gällande Banko-reglemente, och hvilka momenter blifvit återremitterade, i följd af anmärkningar, som inom sistbemälde tre RiksStånd framställts vid Utskottets i Betänkandet M 44 framlagda förslag om anställande i Rikets Ständers Bank af verkställande Direktörer. Sedan Utskottet nu, pä sätt af l:a punkten i Memorialet M 56 inhemtas, med frånträdanda af berörda förslag, beslutat hos Rikets Ständer tillstyrka, att Fullmägtige må berättigas att, för den dagliga tillsynen öfver göromålen inom Bankoverket, inom sig utse en deputerad; så och då, under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, särskilde Deputerade i och för besörjande af de med köp och försäljning af vexlar förenade göromål och bestyr måste bibehållas, har Utskottet, med förordande af Fullmägtiges i 11 § af deras lill Utskottet afgifna och jemte Memorial JVs 1 till Rikets Ständer öfverlemnade berättelse, framlagda förslag om utseende för bemälde Deputerade af en Suppleant, att inträda vid förfall för någondera af Deputerade, skolat hemställa, att momenterna 5, 7, 8, 9, 10 och 12 af 5:te punkten i Betänkandet M 45, må erhålla denna förändrade uppställning: Mom. För utöfningen af de med köp oell försäljning af vexlar i Stockholm förenade göromål och bestyr, utse Fullmägtige inom sig tvä såsom Dedet Jtä 45, moputerade oell en Suppleant för desse. Mom. 7.