Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inrättandet af ett nytt Kollegium lärer väl, då indragning eller förändring af de gamla dels är verkställd, dels från flere sidor föreslagen, näppeligen böra ifrågakomma. En mellan-instans vore derigenom tillskapad, hvilken skulle medföra icke obetydlig tidsutdrägt vid de rent administrativa ärendenas behandling. Den domsrätt åter, som blifvit ifrågasatt att åt detta Kollegium uppdragas, kunde icke blifva af stor omfattning. De ekonomiska ärenden af denna beskaffenhet, såsom frågor om löneförmåners belopp, bättre rätt till indelningar och dylikt, som förekomma, handläggas redan nu, i likhet med frågor af enahanda natur tillhörande andra Stats-Departement, innan de till slutligt afgörande förekomma, af en andra instans, nemligen antingen Kammar-Kollegium eller Stats-kontoret, och öfriga besvärsmål, hufvudsakligen klagomål öfver utnämningar, förekomma till så ringa antal, att en särskild instans för deras behandling icke lärer vara erforderlig. Den af Rikets Ständer i sista rummet nämnda utvägen eller tillsättandet af en särskild Öfver-Inspektör skulle, jemte flera fördelar, hafva den väsendtliga olägenheten, att den skiljde mellan tillsynen och vården om skolans angelägenheter. Departementet skulle derigenom komma att sakna den personliga kännedom af undervisningens tillstånd, på hvilken vården om densamma och dess ändamålsenliga utveckling väsendtligen bör stödja sig. Öfver-Inspektören skulle äfven under en stor del af året icke vara sysselsatt, emedan inspektion icke kan ega rum under ferierna. Denna inspektion är äfven för öfrigt, om den skall rätt verkställas, ett göromål af den tröttande beskaffenhet, att den svårligen kan oafbru - Bil. Nio 7 till Kongl. Majits Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. 7 tet fortgå. Vill man åter hos Öfver-Inspektören förena de särskilda åligganden, som tillhöra hela förvaltningen af elementar-läroverkens angelägenheter, så uppkomma äfven vid denna anordning de olägenheter, som äro fästade vid en mellan-instans, utan att den å andra sidan erbjuder den säkerhet, som med skäl anses ligga i den kollegiala behandlingen.
Hr von Knorring, Oscar: Jag vill endast anhålla att få göra det tillägg till prot:t, att jag röstat för den södra linien och att jag hoppas att, sedan R. o. Ad. nu visat en sådan sparsamhetsanda, att R. o. Ad. bifallit Stats-Utsk:ts hemställan, hvarigenom icke ens det af Frih. Klinckowström föreslagna, ännu mindre det af K. M:t för nordvestra stambanan äskade anslag beviljats, sådana besparingar härutinnan blifvit gjorde, att R. o. Ad. anser sig kunna bifalla den motion, jag vackt om låneunderstöd å 295,000 rdr för fortsättning af Hudiksvall-Forssa-jernvägen till sjön Dellen. Öppnades Hrr Kleklorers lista vid val af en ledamot i Konst.-Utsk:t elter N:o 830 Hr von Vicken, fullm. Hr Uggla, Carl Gustaf, samt, enligt R. o. Ad:ns den 10 dennes fattade beslut, ytterligare 2:ne Suppleanter i samma Utsk.; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot: N:o 362. Frih. Haij, fullm. Hr Uggla, Carl Gustal. Suppleanter: Frih. Leuhusen, Frans Oscar. Hr Planting-Berglod, fullm. Hr Hierta, Carl Gustaf. 358 Dea 16 Mars. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Banko-Utsk:t efter N:o 392, Frih. Peijron, Gustaf Oscar; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1035. Hr Wästfelt, Fredrik Philip. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Riddarh. -Utsk:t efter N:o 223, Hr Stråle af Sjöared, fullm. Gr. Hamilton, Adolf Gustaf Wathier; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1519. Hr von Döbeln, Ernst Georg.
Hvad löntagarnes inkomster beträffar, Mine Hrr, så kommer det väl hädanefter likasom hitintills, att blifva representationens, samhällets omsorg. Jag kan således icke förstå, att ett annat förhållande skulle uppkomma derigenom att ett mera ordnadt skick för skatternas utgörande infördes. Här är ju icke fråga om, att beröfva lönlagarne en enda skilling. Detta påstående är bygdt derpå, att en myntförsämring skulle komma att äga rum och att då statsverket skulle komma att förlora samt löntagarne äfven få känna tyngden deraf. Fick han det återigen icke, så skulle derigenom en obillighet uppstå, ty Mine Hrr, ett constitutionelt samhälle kan icke medgifva att en embetsmannacorps skall utgöra en stat i Staten; och skulle den göra det, så vore det ett missförhållande, som vore omöjligt att undvika, ifall så beskaffade lagar förefunnos, som gjorde det till en nödvändighet. Jag kan således icke begripa huru allmogen skulle kunna genom räntepersedlarnes förenkling komma att försättas i en sämre belägenhet än den har, men deremot kan allmogen slippa det prejeri som äger rum vid räntornas ulkräfvande, då det vanligen tillgår på det sätt att löntagarne anmoda regementsskrifvaren, att uppbära deras löner och gifva honom fullmagt dertill, samt att de ofta nöja sig med ett vida mindre belopp än hvad den skattskyldige får utgöra. Sådant anser jag förhållandet vara och att det ingalunda kommer löntagaren till någon fördel. Jag tror att det vore för dem oändligt mycket fördelaktigare om de Hnge i landlränterierna uppbära sina qvartal, såsom i Ulskrs sednare betänk. blifvit ifrågaställdt, utan att någon minskning för dem derigenom skulle uppkomma. Skulle genom de förutsättningar som blifvit framkastade, sådana förhållanden uppstå, hvarigenom deras 80 Den 7 September e. m. inkomster minskades. Så har Staten fått på sin lott att sörja för att sådana förhållanden blefve så mycket som möjligt rättade. Ilar har blifvit sagt att armeens förhållande skulle förlora genom skalteförenklingen. Detta är lika så grundlöst som öfrige argumenter i detta hänseende.
Om man ifrågasatt, det berörde ordi narie stämmor ovilkorligen skulle hållas på helgdag, skulle äfven jag motsätta mig en slik mening. Gr. Sparre har likväl endast afsett, det ifrågav:de stämmor skulle kunna utsättas till någon sådan dag. Att någon af dessa ordinarie stämmor, t. ex. den, ang:de beslut i ani. af berättelsen om föreg:de årets räkenskaper och förvaltning (då denna berättelse är i fullkomlig ordning), eller den ang:de revisionsval, skulle lämpligen kunna hållas en Söndag, utan att alltför mycken tidsutdrägt derigenom borde vållas, lärer väl icke kunna bestridas. Mer besökt komma säkerligen en sådan ordinarie stämma att blifva än den ordinarie stämma, som blifvit utsatt till en hvardag. I följd häraf oell då jag icke anser riktigt att allt för häftigt afvika från häfdvunna vanor, instämmer jag uti Gr. Sparres yrkande. Frih. Tersmeden: Afven jag anser, i likhet med Gr. Sparre, att detta tillägg icke allenast är alldeles öfverflödigt, utan äfven kan leda till verkliga olägenheter. Vid det förhållande nemi. att hittills vanligt varit att hålla sockenstämmor på Söndag, kan jag icke finna något skäl att stadga, det dessa stämmor ovilkorligen skola hållas å hvardag. Uti den af Gr. Lagerbjelke påpekade omständighet att man understundom vid ifrågav:de kommunalstämmor kan hafva ganska litet att göra, hemtar jag ett ytterligare stöd för denna min åsigt. På gruud häraf tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte bifalla hvad komiterade föreslagit. Hr Estenberg: Man vill hafva en ordentlig kommunal stämma. Då upstår frågan: Hvad skall man derför iakttaga? Jo, svaras det, man skall ställa så till, att man får stämma straxt efter gudstjensten. Men, Mine Hrr! Något hvar af oss torde af erfarenhet veta, att dessa stämmor straxt efter gudstjensten blifva endast »en formalitet». Redan denna omständighet synes mig utgöra ett tillräckligt skäl att fridlysa helgdagarne från berörde stämmor. Ett icke obetydligt antal ärenden måste nemi. förekomma å dessa stämmor.
Banken må ostördt behålla sin vinst, för att dermed förstärka sin fond och småningom öka rörelsecapitalet &c. §. 8. Uttrycket, att grundfonden skall användas endast till styrka för uppfyllandet af Bankens åliggande att vid anfordran inlösa sina sedlar, synes utmärka, att ett sådant användande kan ske, genom att emot grundfonds-obligationer upplåna och reservera capitaler samt dymedelst minska rörelsecapitalet. Jag tror ej, att grundfonden bör eller behöfver anlitas för annat ändamål, än till förstärkning af Bankens silfverfond. Den andra utvägen torde kunna blifva alltför godtycklig. I 5. 9 bör ordet Konung utgå. För öfrigt är den åtminstone oskadlig. §. 10 bär försvinna i följd af den försvunna nya redactionen af 72 §. Reg.F. I stället bör den få en redaction, som uttrycker ungefärligen den mening, att alla beslut och instruetioner rör:de Banken böra, derest de för gällande af Bankens Fullmägtige skola kunna autagas, af R, St. upprät - Den i3 Mars f. m. tas i noggrann öfverensstämmelse med myntbestämningsoch banklagarna af d. i Mars i83o. Skulle likväl sådana beslut eller instrucjtioner af R. St. fattas och af deras Fullmägtige verkställas, som Konungen anser innebära ett brott emot nämnde lagar, äge Konungen anbefalla sin Just.Caneeller att genast ställa Bankens Fullmägtige till ansvar inför Svea Hofrätt (eller Riksrätt) som derefter ofördröjligen döme emellan Just.- Cancelleren och banken; och hvile beslutets verkställighet, intilldess vederbörlig domstol dömt. I §. ii förekomma flera redan af andra anmärkta redactionsfel. Uti redogörelsen för allmänheten bör äfven den öfver Bankens redbara fond inflyta; hvilket synes mig böra bestämdt uttryckas. Den nya BancoSecreteraren eller den K. Rådgifvaren i Banken synes mig vara alldeles öfverflödig, och hans befattning dessutom, enär han är utan ansvar och ej får deltaga i besluten, onödig och derföre också skadlig; äfvensom den säkert komme att betydligt störa våra Fullmägtige. §. 11 kan qvarstå. §. i3.
Efter inhämtande af Statskontorets underdåniga utlåtande i afseende på uppgifna tillgången för denna utbetalning, har under den 21 April 1845 nådigt beslut, i enlighet med Rikets Ständers framställning, blifvit Statskontoret genom Ecklesiaslik-departementet meddeladt. 158:o angående reglering af utgifterna under Riksstalens Sjunde Hufvudlilel (87). Innehållet af denna underdåniga skrifvelse har under den 13 Februari 1845 blifvit Statskontoret till kännedom och efterrättelse i nåder meddeladt, äfvensom öfrige vederbörande om Rikets Ständers beslut, i hvad dem särskildt rörde, erhållit nådigt förständigande. I anledning af Rikets Ständers i sammanhang härmed gjorda framställning, om utredning af Skogsplanteringskas - Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. 27 sans tillgångar och inkomster, samt hvad deraf tagits i beräkning för Jägerislatens aflöning med flera erforderliga omkostnader, anbefalldes Kammarkollegium att, sedan vederbörande blifvit i ämnet hörde, afgifva underdånigt utlåtande, hvilket den 9 Januari 1847 tili Kongl. Majit inkommit, hvarefter, uppå nådig befallning, Statskontoret sig i ämnet yltrat. — Frågan beror nu på vidare föredragning inför Kongl. Majit. 15»:o äng ående reglering af utgifterna å Riksstalens Nionde Hufvudtitel (89). 1845 den 20 Februari föredragen, då, med gillande af Rikets Ständers beslut angående de pensionsanslag, som på grund af enskilda motioner inom Riksstånden blifvit beviljade, befallning afläts, att innehållet af denna skrifvelse skulle Statskontoret till efterrättelse meddelas, samt öfrige auktoriteter om Rikets Ständers beslut, i hvad dem rörde, särskildt förständigas; hvarjemte de andra Stats-departementen borde, medelst protokolls-utdrag, undfå del af hvad Rikets Ständer beslutat beträffande frågor, tillhörande dessa Departementers underdåniga föredragning.
Lyckligtvis ega vi i våra dagar, och företrädesvis i vårt land, ett uppfostringsmedel, som på ypperligt sätt bibringar den helsa och de kroppskrafter, samt de sinnesegenskaper, hvilka, för medborgaren dyrbara, äro krigarens förnämsta och således utgöra det högsta gemensamma underlaget för bådas uppfostran. Om millioner härtill fordrades, vore ingen summa på ett lands budget mera produktiv och välsignelsebringande; i ungdomens lifskraft, i mannens ökade arbetsförmåga, i hela folkets friskare lefnandskänsla. Gymnastiken, rätt förstådd, i lämplig omfattning, samt i den militäriskt bestämda form, som är ordningsoch hörsamhetsbildande, bör läggas till grund för den medborgerliga krigsbildningen, så att den erforderliga vapenfärdigheten blir för krigsbildningen tillämpade gymnastiska ölningar. Det är klart att skolorna, der ungdomen är under uppfostringsåren samlad, erbjuda för gymnastiken såsom uppfostringsmedel ett tillfälle, som staten aldrig kan till sin betydelse nog högt uppskatta. Det är ingalunda för mycket att säga: att grunden till vårt försvar skall här läggas, liksom grunden lill hela vår nationalkraft i allmänhet. Beklagligen saknar ännu halfva antalet af rikets elementarskolar både gymnastikplatser och lärare, ehuru rikets ständer anslagit löner åt alla de senare. Ehuru stadsbobarnen i elementarskolorna, genom den mera instängda luft hvaruti de lefva och det mera stillasittande lif de föra, skulle kunna anses hafva mera behof af gymnastik än landsbobarn, hvilka föra ett naturligare och i allmänhet rörligare lif, så bör likväl gymnastiken ingalunda anses för ett blott helsobringande medel, utan likainyeket lör sinnet och modet lifvande, och det vore således ett väsendtligt förbiseende af sakens betydelse, om massan af det uppväxande slägtet, om landfolkets barn, skulle sakna det uppfostrande medel, som ordnade gymnastiska rörelser bilda. Den vidd, till hvilken gymnastik och dermed förbundna vapenöfningar bör i skolorna förekomma, synes lämpligen böra vara den följande: I folkskolorna kan gymnastiken vara enkel. Skolbarnens vanliga ålder medgifver detta och nödvändigheten att undvika kostnad fordrar det. Endast gossar, som fyllt 10 år, böra i gymnastik deltaga.
I samma vefva kom upptäckten om att Louise var i grossess ... Nå, han segrade den gången. Och nu när han sitter säker för en tid, så pass säker man kan sitta i Amerika, börjar han åter glänta så smått på porten till de stora drömmarna. Bara glänta – tro på möjligheten att ännu blifva målare, vågar han ju ej. Eller han vet icke, hvad han skall tro. Händelserna – framtiden få visa det. Tillsvidare är det ju bra som det är. TREDJE KAPITLET. Louise vaknade med en känsla af ödmjuk tacksamhet öfver att icke behöfva rusa upp och kasta några plagg på sig för att börja slafva. Tore hade redan gått. Hon såg helt muntert in i det tidiga solljuset, sköt undan tanken på det gamla lifvet som ett besvärligt, skymmande föremål och sträckte ut sig lat på den gungande madrassen. Så här efteråt låg öfver alltsammans en doft af äfventyr. Egentligen spelade hon rollen af förklädd prinsessa och det var lustigt nog att afkasta hamnen. Deras lif har något af experiment vid sig, och där hon nu ligger hvilad, gladt beredd på nya förvecklingar, intresserar det henne som en tafla, en välskrifven bok, där hon känner igen sig själf. Hon förnimmer, hemligt glad, att hennes intelligens icke tagit den minsta skada. Snarare har årets afstängda tillvaro bevarat hennes ideala syn frisk. Hon är så morgonkry, så opersonligt vetgirig på hvad detta nya skede skall bringa. Ändtligen får man se en skymt af det verkliga Amerika! Efter omsorgsfullt afslutad toalett skred hon ljudlöst öfver korridorer och utför trappor. Hela huset gaf ett allmänt intryck af röda mattor och glatta ledstänger ända ned i underjordsvåningen, där matsalen låg. Klockan var ännu ej sju, och några af männen dröjde i samspråk kvar vid bordet. Det kändes svalt härnere, fönstren sutto i jämnhöjd med trottoaren, och när fötter passerade eller kjolar ströko förbi, föll en skugga in genom rutan. På bordet, dukadt i hotellstil, stodo skålar med daggfriska frukter och en mängd små talrikar framför Louises kuvert fylldes af hvetekakor, ägg, bräckt skinka, kött och tomater. Ingen lade märke till henne.
Har jag inte redan haft äfventyr och förargelse nog, denna olycksaliga natt, utan att jag skall tvingas, höra på ditt ohyggliga tjut (visande en dagg som han tar fram mellan seglet. Förbanna mig! om du öppnar din mun, skall icke denna, ännu en gång, lära dig känna far din! – Bär dig inte åt som en galning, utan gå nu ned i sjöboden med detta. (Han vecklar ut, och rullar sedan ihop flaggan. Nå kommer du fram Anton (nalkas darrande fadren). Ja, ja, ... jag skall tiga slå mig bara inte; jag skall inte sqvallra; – jag ... jag ... jag vill vara tyst; – det var ju nödtvång; – jag skall aldrig förrå Haraldson (häftigt). Håll munnen, säger jag (Anton skyndar ut med det han af Gubben emottagit). ELFTE SCEN. Haraldson (ensam). (Seende efter Anton.) Död och förbannelse den der galningen, kommer väl slutligen att bli min olycka, om jag inte hittar på något medel att få honom stum. — Det är ändå besynnerligt, att afkomman inte bättre duger. Den andre har väl mod, men det är inte utan, att någon skruf är lös, der äfven. Usch! det var den ruskigaste natt i min lefnad. (stampande förargad med foten.) Fan anamma! – Att jag inte skulle få fram packorna, i natt heller. Men det var också inte rådligt, att ge sig längre på väg, efter ett sådant arbete. (gnuggande händerna, skrattande.) Ha, ha, ha! Emedlertid gick det förträffligt! – de’ kan man då inte neka. Att på en gång få tre tullsnokar att bita i gräset, utan fara att bli upptäckt. Ha, ha, ha! ingen enda skymt till misstanke; – och den förhatlige jakten, se’n den, vill jag tro, att hin håle just nu gör en ypperlig stekbrasa af, såvida den inte stannat qvar på sjöbottnen. ... Pojkvalpen är det värsta men jag vill tro, att denna nattens väderlek, skall ha’ en afgörande verkan, på den smula helsa han eger.
S. D. Till det blifvande Stats-utskottet remitterades dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående stats-verkets tillstånd och behof, dels hvad, i anledning deraf, af flere Ståndets Herrar ledamöter upplyst och erinradt blifvit. S. D. Till det blifvande Banko-utskottet remitterades Rikets Ständers Revisorers berättelser af den 13 December 1845 och den 13 dennes, angående verkställde granskningar ej mindre af Bankens och Tumba bruks räkenskaper för åren 1844, 1845 och 1846, än äfven af dessa verks styrelse och förvaltning. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Till ledamöter och suppleanter uti de i 28 och 36 §§. riksdags-ordningen stadgade Utskott utsågos följande Ståndets ledamöter, nemligen: i Expeditions-utskottet. Ledamöter: Petter Haraldson från Elfsborgs län, Sone Persson från Malmöhus län, och Olof Johansson från Stockholms län; Prot.-utdrag den 27 November 1847. 5 Supplean ter: Anders Olofson från Jemtlands län, och Pehr Persson Ede'n från Vester-norrlands län. S. D. Efter det att Bonde-ståndet godkänt det af dess utsedde elektorer förrättade val till ledamöter och deras suppleanter uti de af riksdags-ordningen bestämde Utskott, samt Ståndet tillika i afseende på suppleanternes tjenstgöring beslutat, att, då suppleanter i Utskott inträda, de böra taga plats efter Utskottets ordinarie ledamöter, utan afseende å det rum, som innehafts af de ledamöter, i hvilkas ställe suppleanterne inträdt, och att då ledamot i Utskott är hindrad att der tjenstgör och han sådant hos talmannen eller sekreteraren anmält, den närmast i ordningen varande suppleant må ega att, utan annat förordnande, än bevis derom af talmannen eller sekreteraren, uti Utskottet ingå; så skulle, jemte underrättelse härom, serskild uppgift å omförmälde ledamöter och suppleanter Utskotten meddelas. Den 29 November. Från Vällofl. Borgare-ståndet.
Maj:t uti högstberörda Nådiga Förordning, sorn först den 1 November 1847 trädt i verkställighet, tillika förklarat, att, i anledning af Rikets Ständers jemväl gjorda underdåniga hemställan om ytterligare utsträckning efter fem år af den frihet i jernhandteringen, som ansetts böra till en början medgifvas, Kongl. Majit ville framdeles taga i öfvervägande, om och i hvad mån någon ytterligare utsträckning i berörde frihet lämpligen kunde medgifvas. Derefter blef vid sista riksdag väckt enahanda förslag om ytterligare utsträckning af Bergsmännens smidesfrihet, aoin förevarande motion innehåller, men allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling frågan remitterades, afstyrkte bifall dertill uti sitt don 4 April 1848 afgifna, af samtlige Riksstånden gillade Betänkande, under anförande, att en öfvergång till mera allmän smidesfrihet jemväl inom Bergslagen syntes redan hafva blifvit, genom Kongl. Maj:ts Nådiga åtgärd, beredd; att Kongl. Maj:t med afseende å Rikets Ständers framställning om nödvändigheten af endast successivt skeende utsträckning af den frihet i jernhandteringen, som ansetts böra medgifvas, utlofvat att framdeles pröfva, om och i hvad mån en ytterligare utsträckning af nämnde frihet kunde ega rum, samt att, om äfven undanrödjandet af alla hinder för jernhandteringens fria utöfning utgjorde det verk - 4 Allm. Besvärsoch Eicon.-Utsk.
Majus Nådiga Skrifvelse om Salpeternäringens tillstånd i Riket. 2:0 Angående vidtagande medel till vacci» nationens befrämjande. 3:0 4 Den 2 Juli. 3:0 T anledning af vackt fråga om ett StatsSjö-Assecurance-Contoirs inrättande i Stockholm. 4:0 Till besvarande af Höglofl. Ridderskapets och Adelns återremiss, angående ett gjordt yrkande om Riksdags-relationers infordrande. 5:0 Till besvarande af återremissen i frågan om Einbetsmäns rättighet att förbjuda Innevånarne i en ort, att hvar som helst inom Riket söka arbete. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Föredrogs å nyo Stats Utskottets den 28 Juni på bordet lagda Betänkande af den 27 i samma månad, rörande lön tillökning för penninge-lön tagande civile Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, och blef detsamma, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, jemte desamma, till Utskottet återförvisadt. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. V id förnyad föredragning blefvo följande Stats Utskottets den 28 sisth Juni på bor, det lagda Betänkanden af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallna, nemi.: i:o Af d. 27 Juni, angående utgifning från Biks-Gälds-Contoiret af så kallade större CreditSedlar. 2:0 Af d. 20 Juni, till svar på gjorda anmärkningar vid afgifvet betankande öfver Herr Hag - Den 2 Juli. 5 Hagströmer* Memorial, om medel till befordrande af större sundhet i Städerna. 3:0 Af d. 20 Juni, i anledning af Kongl. Majus Nådiga .Remiss uppå Dess Befallningshafvande* i Orebro Län hemställan om ersättning för Mantalsskrifvare-provision år 1813. 4:0 Af d 20 Juni, i anledning af anmärkningar vid Utskottets utlåtande om förre Mantalsskrifvare!! Åkerströms
Lag sträckta ränta af 12 procent, som finnes föreslagen för till betalning förfallen, men icke inlöst Invisning, hälst en försumlig Gäldenär, hvilken blifvit ådömd bysättning genom förlusten af sin personliga frihet, som deraf blefve en följd, skulle vara tillräckligt straffad, utan att hans olyckliga belägenhet bör förvärras genom erläggande af dryga räntor, som skulle medtaga hans och hans familjs återstående tillgångar. Ifrågavarande Lagförslag skulle dessutom icke vara instämmande med den af Eder anmäldte nedsättning af räntan å förfallne Discontlån; äfvensom det icke undfallit Min uppmärksamhet. att föreskriften i 10 §. af den föreslagne Stadgan, att utan afseende å jäf utmätning borde för sig gå, samt godset antingen sättas i taka händer eller under Utmätningsmännens vård, synes nog sträng i det fall, då invändning kunde göras, att Assignationen vore falsk eller bedrägligt förhållande ägt rum, emedan, om sådant verkeligen inträffat, den förmente Gäldenären, under utsökningstiden icke borde vara sin egendom förlustig, och Den 18 December i 107 Fordringsägares säkerhet dessutom kunde förvaras genom laga qvarstad å så stor del af Gäldeuärens egendom, som i värde funnes e111 o t krafvet svarande. Jag som insett behofvet af så väl Allmänna Lagens, som Handelsoch DrätselFörfattningarnes i ordningbringande till en enkel, klar och lättfattlig Lagstiftning, skulle likväl icke tveka, att antaga förevarande Lagförslag, så vida 12 procents ränta icke vöre med bysättningstvång förenad, men vid detta förhållande finnér Jag Mig sakna skäl, att till detsamma lemna bifall. Uti skrifvelse af den irsta innevarande, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet anfört, att, sedan hos Eder fråga blifvit väckt 0111 rätta förståndet af Kongl.