Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarför vi ha urringade lif, är endast, för att det då är så mycket lättare att dansa. » Är det verkligen så, så är det förunderligt, att ännu ingen fallit på den idén att ställa till baler för endast kvinnor. Där skulle de i hur lätt dräkt som helst, utan att därför såra anständigheten, kunna svänga om af hjärtans lust, men jag vågar tvina på, att den dansen, trots den mest hänförande orkestermusik, skulle kunna, som en annan, med samma nöje fortgå från klockan åtta på aftonen till tu eller tre följande morgon. På samma sätt med männen. Det skulle vara ganska intressant att se, om de kunde uthärda med det nöjet att dansa med hvarandra, om det så blott vore för en enda timme. Äh nej, låtom oss icke försöka framställa dansen och balerna i en vackrare dager, än de förtjäna, ty det nyktra förståndet och. eftertanken visa dem dock obarmhärtigt i deras rätta ljus. På landet kan dansen vara ett oskyldigt nöje, men hvilken himmelsvid skillnad är det ej mellan dessa anspråkslösa tillställningar och de stora städernas lysande fester. De unga, som alla känna hvarandra sedan barndomen, komma tillsammans i all enkelhet, och dansen går så lugnt och ärbart för sig, mera att likna vid en sällskapslek än något annat och utan en skymt af detta raffinerade koketteri, som gör städernas baler så frestande och så — motbjudande. » Mycket tål man, innan man förgås. » På denna regel är baldamen ett slående bevis. Hon som annars påstår sig ha en så ömtålig fysik, att hon icke kan taga en halftimmes promenad i friska luften, utan att vara förbi af trötthet, som är nödd att föra den strängaste diet, och som slutligen är känslig för den obetydligaste temperaturförändring, hon kan i balsalen med dess kväfvande värme och i dess af parfymer och damm förskämda luft hvirfla omkring timme efter timme och skölja ned glas på glas af iskyld champagne eller andra iskalla drycker och rätter och tvekar ej heller att utsätta sig för det skarpaste korsdrag, då man för att kunna andas är tvungen att kasta upp fönstren — sinnesruset kommer henne att glömma allt, både svaghet och försiktighet. Och följderna häraf?
«Det är visst händt en olycka,» säger han, famlande på målet, samt vänder lyktan om mot vagnen, som är kastad på sidan och ramponerad. Hela gården väckes upp och kommer på benen. Man går alla, drängar och pigor, med lyktor i händerna, nedåt alléen. Mörkt och tyst. Icke en ljusning; icke en vindflägt. Ingen mäler ett ord; och lyktorna kasta fantastiska sken ut öfver plöjåkern. Och nere i kröken till inkörsvägen finner man gubben med det krossade, blodiga, grå hufvudet emot den spetsiga, kalkade stenen Förut, när dessa erinringens skräckbilder skrämt henne upp ur sömnen, hade hon, så snart hon kommit till sig sjelf igen, kallblodigt bekräftat, att det bara vore en elak minnesdröm, lugnt afvaktat, att det upprörda sinnet åter hunne lägga sig till hvila, samt derefter sjunkit tillbaka i sin innehållslösa, döda sömn. Men denna natt kom det annorledes för henne. När det gick upp för henne, att hon bara febrat och att allt det der var något förgånget som icke längre fans, så skedde det ej i denna kända form. Ur nysprungna källådror inom henne välde fram en varm och ymnig ström, som sköljde det bort i ett nu, — stämningen från förr i kväll, i hvilken hon slumrat in. Och hon hängaf sig ånyo åt den, tryckte sig intill densamma, som om den vore något varmt och lefvande vid hennes sida, i hvars skydd hon kunde sofva in tryggt som ett barn, — närvaron af en ny verklighet, som förtog de onda erinringsfantasiernas makt, utplånande dem som det liflösa skuggspel de voro. «Detta skulle alltså vara ingeniörens rum, om ingeniören ville hålla till godo.» Hon hade öppnat dörren till husets gästrum, der alltsammans ännu stod som på föräldrarnes tid, med hvitblå, storblomstriga tapeter, långa hvita gardiner och ljuspolerade möbler. Allt sken af renlighet och förrådde, att en kvinlig hand farit fram deröfver. Fönsterkarmarne stodo fulla af blommor i krukor; och på bordet en vas med georginer och astrar, som ännu doftade af daggen.
Privatbankerne lemna otvifvelaktigt den största säkerhetj som skäligen kan fordras, dels genom den solidariska ansvarigheten, dels genom de insatta kontante medlen, och dels genom de under allmän vård deponerade sekerhetshandlingarne, oberäknadt de utestående fordringarne i diskontväg m. in., hvartill ytterligare kommer rättigheten för Konungens befallningshafvande att, när som helst, taga kännedom om privatbankens ställning, i hela sin vidd, samt kontrollera, huruvida dess qvartalsuppgifter till Kongl. Maj:t öfverensstämma med sanna förhållandet. Hvad nyttan, åter beträffar, så hafva privatbankerne, genom att utlåna sina penningar till endast fem procent, bidragit att nedtvinga räntan i allmänna rörelsen till ofvannämnda belopp och derunder, hvarförutan de medverkat att qväfva eller åtminstone förminska det penningeocker, som vållat så inånga individers undergång och varit upphofvet till otaliga bedrägerier, till hvilkas förekommande lagarne, fastän stränga, likväl befunnits alltför vanmäktiga. Privatbankerne lemna penningeförslräckningar lätt och hastigt, samt med mindre kostnad och omväg, än förut varit vanligt, hvarigenom jordoch bergsbruk, handel och näringar kunnat raskare och med större framgång bedrifvas. Verkningarne häraf hafva ock uppenbarat sig uti den början till den mera omfattande förkofran, desamma redan utvecklat. Privatbankerne gifva tillfälle att med dem öppna kreditivrörelse; fördelen deraf är, att kreditivtagaren kan, när som helst, erhålla medel ur banken, allt som den deponerade säkerheten sådant medgifver; och att redan dagen derpå, om låntagaren så för godt finner, kunna göra inbetalning på sin skuld till banken, för hvilken inbetalning erhålles lika stor ränta, som å det utbekomna lånet är bestämd, eller fem procent, hvadan kreditivtagaren ej behofver hos sig onödigtvis hafva inneliggande penningar ofruktbara.
Ständer mot slutet yttra, sorn orden ”Då häraf vill synas, sorn allt för mycken ef' terlåtenhet vid Upobördens infordrande af de SJkattskyldige fått äga ruin, eller ock, att Upp* StatsUtskottets Betänkanden. 1 3 51 bördsmännen icke blifvit t il 1 bål 1 ne, att de influtne medlen i föreskrifven ordning till LandtRänteriet allefverera,; Och då i båda fallen allvarsam rättelse blir nödvändig, så få Riksens Ständer, utan att göra afseende på den i LandsContoirets afgifne förklaring meddelde uppgift om en Summa af något öfver 50,000 Ihdr, som till Krigskostnader skall vara anticiperad, till Eder Kongl. Majit frambära den underdåniga anhå lan det Eder Kongl. Majit i Nåder täck. tes låta anbefalla serskild och sträng undersökning om nu varande tillståndet med Uppbördsverket i Götheborgs och Bohus-Län, och tillika, att den samme så vidt möjligt är måtte vinna sin fullbordan, innan första Uppbörds-termi* nen detta år inträffar.” Kongl. Majit hade också, efter hvad StatsUtskotcet haft tillfälle erfara, i Nåder befallt, att, till utrönande af Uppbörds - Verkets tillstånd i Götheborgs och Bohus Län, serskild Rest ransakning skulle anställas, och att, till förrättande häraf i Kammar-Advocat - Fiscalens öfvervaro, Herr Lagmannen och Riddaren Boheman 5 Nåder blifvit förordnad ; Hvarefter Kongl. Majit, i anledning af bemälde Herr Lagmans afgifne underdåniga Berättelse, uti skrifvelse till Landshöfdingen i nämnde Län, Herr General-Majoren m. m.
Det har anförts att ett sådant arbete icke är så lätt; att ett samfund icke lämpar sig för utförandet af ett sådant företag; att hos * oss på senare tider icke fynnits någon språkforskare af första ordningen o. s. v. På ett ställe heter det: » Hade fäderneslandet frambragt en Johnson eller Adehtng, eller hade Ihre tillhört vår tid, och akademien hade försummat att tillegna sig ett dylikt snille, för att uppfylla det henne lem-nade uppdrag, så hade hon förtjenat det stundom mot henne riktade klander för ordboksarbetets försummelse. » Men härvid kan likväl anmärkas, att om fäderneslandet nu hade en språkforskare af första ordningen, så vore den ordbok, akademien med sin sammansättning kan åstadkomma, temligen umbärlig; och huru skall i vårt land ett språksnille kunnna bevisa sig som en Johnson o. s. v., utan att det får tillfälle att pröfva sin förmåga, och huru åter skall detta kunna ske med ett språk, hvars ordboksliteratur är så obetydlig som det svenska språkets, öfver hvilket det, enligt hvad som framgår af akademiens egen argumentation, nu är alldeles otänkbart för en ensam, vore han också det största snille i verlden, att författa en ordbok af större värde, jämförlig med de bästa Öfver de främmande språken. Skulle dessutom ingenting kunna göras för en ordbok af andra än sådana snillen som Ihre, och har akademien bland sina representanter för skaldekonsten, vältaligheten och häfdeforskningen endast räknat sådana, som i dessa ämnen varit lika stora, som Ihre var i språkforskningen? Vårt fädernesland har haft, och har ännu, språkforskare — språksnillen — om icke af första, så åtminstone af andra ordningen, och genom att icke hafva i tid tillegnat sig dem, och derför att hon icke gjort något nämnvärdt för att framkalla en språkforskning af grundligare art, har hon » förtjenat det stundom mot henne riktade klander för ordboksverkets försummelse. Vi hafva redan nämnt att Botin inkallades till ledamot af svenska akademien, hufvudsakligen på grund af sitt arbeteSvenska språket i tal och skrift ».
Consulatsecreleraren Thulstrup beviljade understöd; N:o 141, angalo Häradsskrifvare!! F. Thysenius förunnad eftergift för ådömd skyldighet att ersätta oriktigt afkorlade kronoutskylder; N:o 142, angule utarrenderingen af den invid staden Nyköping belägna s. k. Lilla eller Tyska Kungsladugården; och N:o 143, angalo förändring i 7 § och upphäfvande af 8 § uti Jordabtns 16 cap. Härefter upplästes Exp.Utsk:s under N:o 144 afgifna förslag lill R. St:s tind. skrifvelse till K. M., angalo förändring af lagstiftningen ronde bränvinsbränningen. Frih. Raab, Adam Christian: Sävidt jag vid ett hastigt uppläsande kunde förnimma, tycktes det mig som Utsk. hemlat skälet, hvarför bränvinslagstiftningen hos oss omvexlat, utelutande ifrån de intressen, som gjort sig gällande än hos den ena och än hos den andra fractionen af R. St. Jag tiar också deltagit i denna lagstiftning, men jag vill icke säga, att jag handlat endast efter eget intresse. Jag kan ej föreställa mig det vara rätt, att Ständerne, som motiv för sin skrifvelse i ämnet till Konungen, komma fram med den syndabekännelsen att hafva fattat beslut endast i följd af enskilda intressen. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Till upplysning, i anledn. af Frih. Raabs anmärkn. får jag äran nämna, att ifrågavar. skrifvelse är, så vidt möjligt varit, ordagrant tagen utur det af samtl. RiksStänden bifallne betänk, i ämnet, på sätt vanligt är, och Exp.- Utsk. äger ingen rättighet alt från den allmänna regeln i detta hänseende afvika. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna det nu till justering uppläste skrifvelse-förslaget, och sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade H. Ex., att ja öfverröstat nej.
De la Gardie, Robert: 1 likhet med hvad vid föreg, riksdagar egt rum, får jag föreslå, att detta Betänk, och Författningsförslag måtte föredragas punktoch §-vis, äfvensom att den punkt i Betänk:t, som rörer 18:de §:n i förslaget—motsvarande §§:na 20 och 22 i gamla Författningen — först måtte företagas till afgörande. Likaledes får jag hemställa, att endast de §§ föredragas, som varit föremål för motion eller blifvit föreslagne till förändring. Frih. von Schulzenheim: Instämmande med den värde talaren såväl deruti att Betänk:t punktvis behandlas, som ock att endast de punkter, som varit föremål för motion eller förändring föredragas, får jag dock anhålla att §§:na 20 och 22 icke framflyttas, utan att föredragningen sker i den ordning, som i förslaget blifvit iakttagen. Gr. De la Gardie: Frågan om skatten inverkar så på hela Betänka, att jag tror många talande skäl Annas för mitt förslag. Jag måste således vidhålla min hemställan i afseende å föredragningssättet. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Som jag icke hörde Gr. De la Gardies förslag, får jag anhålla att det högt måtte uppläsas, för att kunna afgöra, om 18:de §:n bör först föredi’agas. Den 11 Maj. 221 Sedan öfverläggningen i afseende å föredragningssättet härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Gr. De la Gardie hade föreslagit, att det förev:de
De af Jernvägsstyrelsen öfverlemnade kostnadsförslagen utvisa för linien Stockholm—Kålhammar, 4 mil 2,447 fot, en kostnad af 3,306,388 R:dr Kålhammar—Gran, 1 „ 30,840 „ „ „ „ 1,508,148 „ Kålhammar—Upsala, 2 „ 8,313 „ „ , „ 1,772,041 „ Gran-Sevalla—Sala*), 6 „ 11,810 „ „ „ „ 3,536,771 således tillsammans för linien Stockholm—KålhammarUpsala—Kålhammar—Sala 14 mil 17,410 fot för en kostnad af Rmt 10,123,348R:dr. Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition åter skulle anläggningen af linien Stockholm—Stäket—Gran—Örsundsbro—Sevalla—Sala jemte linien Örsundsbro Upsala komma att kosta 8,830,339 R:dr. Kostnaden för den ifrågavarande föreningen af håda linierna skulle således, om de helt och hållet anlades på Statens bekostnad, öfverstiga kostnaden för de af Kongl. Maj:t föreslagna jernvägsliniernas ledande vester om Sigtunafjärden med 1,293,009 R:dr. Men det torde med skäl böra ifrågasättas, huruvida icke, om Staten an lade en stambana från Stockholm till Kålhammar, jernvägsanläggningen från detta ställe till Upsala kunde och borde verkställas af ett bolag med understöd af statsmedel. Då stambanan fortsättes från Kålhammar vesterut, kan utförandet af jernvägsförbindelsen mellan nämnde punkt och Upsala desto lättare tillvägabringas genom den enskilda företagsamheten, som trafiken och den deraf beroende inkomsten på denna jernvägssträckning bör blifva ganska betydlig. Om ett för nämnda ändamål bildadt bolag, efter vanligen antagna grunder, understödes endast med ett lån, så kommer sjelfva statsanslaget för ifrågavarande jernvägslinier att minskas med 1,772,040 R:dr, eller till 8,351,307
Kungörelsen af den 3 Nov. i8i9, som lernnar Lånsökande öppet, att sjelfVe, eller genom Ombud utqvittéra sina Ödlings-Lån, men derjemte uttryckligen föreskrifveri att medlen 1 annat fall skola genom Banquerts Commissäider öfversändas till samma Auctofitét från h vilken Lane - handlingarné inkommit , hadé Herrar Banco-Fullmägtige, i likhet med Corn* inissariatet och Banquens B Ufals-Am bete, ytt-’ i-at den öfvertygelse, att Rådmannen Kellart* der, som ej fogat särskild anstalt för Låhesurnmäns uttagande, och i följd deraf matté anses hafva gödkänt och så till sägande con1 fet illiterat Kongl. Majits BefallniögshafVände till sitt Ombud, att medlen lyfta, icke kunde und* gå, enär han ej gittat eller sökt bestrida det den senare hälften deraf, likasom den första, Verkligen från Banquen blifvit Kongl. Majus Befallningshafvande tillsänd, att jemväl dennä Senare Lane-andel med Ränta till BanqUeh betala, och emellertid ställa nöjaktig säkerhet för hela Låne-beloppet; blifvande deraf äfven, en följd, ätt det Vöre Klaganden och icke Banquen, söm hade att emot Kongl. Majus Befallningshafvande föra den talan örn med* lens Utbekommande, hvartill han kunde Snöå filg befogad» Banco-Utakottets Bettini anden. 63 Rikets Ständers Herrar Revisorer, hvilka ä ena sidan funnit Banco - Styrelsen , utaf deri åberopade iside punkten i Kongl. Kungörelsen deri 3 November 1819, hafva egt fullkomlig rätt och äfven varit pligtig att medlen på sätt sorn skett, till kongl.
Maxe från den offentliga afbön, han i målet bort aflägga: ty och då emot Bergs-Tings-Rätlens Ordförande, hvilka för omförmälda olagliga åtgärder äro ansvarige, anledning icke förekommit att hafva desamma annorledes än af förhastande och orätt fattadt förstånd vidtagit, pröfvade Kongl. Hof-Rätten, i förmåga af 1 Cap. 12 § Rättegångs-Balken, rättvist, det skulle Secreteraren Palm och Geschwornern Geisler böta, den förre 100 Daler Silfvermynt, med 33 R:dr 16 sk. och den senare 5o Daler Silfvermynt, med 16 R*:dr 3a sk. Banco; men, enär Mäster-Svennen Maxe, sora låtit Bergs-Tings-Rättens Utslag emotsig vinna laga kraft, icke väckt påstående om ersättning för det lidande honom derigenom öfyergått, ansåg Kongl. Hof-Rätten något yttrande deromej ega rum. / 20 R. St. Jast.-Omb. Emb.-Bcr. d. 15 Januarii 1834• I skrifvelse till Consistorium i Wisby af den i3 November 182g, har jag tillkännagifvit, att, i sammanhang med en vid Gothlands södra Härads-Rätt hållen och till Kongl. Majrts och Rikets Svea Hof-Rätts pröfning insänd ransakning, angående aflidne Båtsmannen Jacob Alfwedes Enka Elisabelh Catharina Mentzer, hvilken af Härads-Rätten till ansvar fälld för vållande till 2:ne hennes minderåriga barns den 3;dje Junii 1829 timade död, är vorden af Kongl.
Enda vilkoret, hvarunder Utskottet tänkt sig lämpligheten af Fogdetjensternas indragning, är, såsom af framställningen synes, det att öfverflytta Kronofogdars stora lön, rang, och — jag vågar nämna — uniform på Länsmännen och således få deras 500 platser förvandlade till samma slags makliga hviloställen, som de 112 Kronofogdarne nu innehafva; men så var aldrig motionens syfte, utan tvärtom att kunna vinna tillgång, utan nya pålagor, till en i alla händelser nödig förbättring uti Länsmännens lönevilkor och förklara dem värdige, icke allenast att, som nu sker, förrätta Fogdarnes tjenst, utan ock att derföre hafva hedern. Flere af Utskottets ledamöter hafva erkänt att förslaget skulle leda till förenkling och större skyndsamhet i polisstyrelsen, exekutionsoch uppbördsverket ä landet, som af omvägar till Kronofogde-kontoren förhindras. Likväl har Högloflige Utskottet uti betänkandet förtegat hvad sålunda af minoriteten anfördt blifvit och i stället beflitat sig att afmåla Kronofogdetjensterna så alldeles oumbärliga, att alla framtidstankar på deras indragning derigenom måtte vika. Fördenskull vågar jag anmäla min vördsamma reservation så väl emot beslutet i hufvudfrågan, som särskildt och synnerligen emot motiveringen, emedan jag befarar att den sednare kunde gifva näring åt den föreställningen ibland allmänheten, att byråkratien fått makten om händer, så att hvarje indragning af tjensteplatser blefve lika otänkbar som något motstånd i fråga om dc nya, som ständigt föreslås och inrättas.» Riksdagsmannen Nils Svensson från Christianstads Län: »Oväntadt var det icke att oöfvervinnerliga hinder skulle inom Utskottet uppställas emot afskaffande af Kronofogdetjensterne inom Länen, hvarföre jag vid sådant förhållande anser mig skyldig anmäla reservation emot de motiver Utskottet begagnat till stöd för betänkandet och hvarigenom Utskottet söker visa Kronofogdarnes behöflighet och deras bibehållande äfven för framtiden.
Jag yttrar detta, ingalanda såsom ägare af något bruk eller hytta; ty jag äger icke en gång någon del deruti, men jag bor i ett län, der många hyttor ägas af allmogen, som icke kan följa vettenskapernas framsteg och deraf draga den nytta, som andra hemta derifrån. Hvad angår formen för frågans behandling, anser jag K. M:s höga rätt ingalunda vara för nära trädd. Af ett folk, som äger att sig sjelft beskatta, bör man äfven kunna vänta, att det jemkar skatterna efter rättvisa och billighet. — Vore fråga om att helt och hållet borttaga en grundskatt, skulle mitt yttrande vara motsatsen af hvad jag nu anfört. På grund af hvad jag yttrat, förenar jag mig uti anhållan om återremiss. / Frih. Cederström: Dirccte uppmanad af Frih. Sprengtporten, som yttrade, att om grundlagen icke fordrar K. Mrs medverkan i statsreglerts-frågor, så äger Exped.Utsk. ej rättighet att göra någon framställning om K. M:s sanction i sådana fall, men att förhållandet vore tvertom, derest grundlagen kunde anses innehålla den föreskrift, att K. 3\I:s medverkan erfordras, — anhåller jag, som visserligen finner det vara conseqvent af Frih. Sprengtporten att betrakta frågor om grundskatters borttagande som statsreglertsfrågor, alt få. fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att Den aa Maj. ordin.skatten ingalunda kan betraktas såsom föremål för R. Sl:s beslut om dess uppliäfvande, så länge en § finnes i grundlagen, som sager, att Konungen skall till Ständerna uppgifva livad som utöfver ordin.skatten för statsmachinens gång erfordras och genom bevilln. skall fyllas. Det är således endast om livad som fordras utöfver ordin.inkomsten , hvarom Ständerne äga att besluta. Ordin.skatten kan således ej annorlunda än af begge Statsmakterna gemensamt förändras, och ej på annat sätt, än efter föregången ändring af den grundlags-§, som säger, att K. M. skall för Sländerna uppgifva hvad som erfordras utöfver Statens ordinar i e inkomster.
Sparre vill utöfva mot staten, och jag skulle knappast tro att, om Gr:n vore i statens ställe vid detta tillfälle, han då skulle resonnera på detta sätt. Det plägar väl icke sfi sällan vara förhållandet, att när ett kontrakt, en öfverenskommelse, ett privilegium eller en handling är utfärdad, som skall gälla 2:ne personer till efterrättelse, så kan den ena tolka den på ett sätt och den andra på ett annat. Om jag nu föreställer mig att Gr. Sparre hade ett arrende-kontrakt på sin egendom, hvilket Grins arrendator ville ge en uttydning, stridande mot Gr:ns, är jag så säker att Gr:n förklarade att, på sätt kontraktet lyder, skolén J handla, annars stämmer jag Er. Hvad annat är det som StatsUt,sk:t här tillstyrkt. StatsUtsk:t har af de förelagde handlingarne funnit sig öfvertygadt derom att Dylta svafvelbruksegare icke annorlunda än under de och de förhållanden få hafva besittningsrätten till ilrågavide allmänning; på den grunden har också 8tatsUtsk:t förklarat, att genom en rätt tillämpning af ifrågavide privilegier eger kronan obestridligen rätt att åtnjuta de och de förrielarne af de hemman, som finnas på allmänningen. Om Dylta egare icke afstår från dessa rättigheter, så lärer väl icke staten vara i något hänseende i annan ställning än den enskilde i den vägen, nemi. den nödgas stämma Dylta svafvelbruks egare med påstående att så och så skall kontraktet tolkas. Derföre att nu Kollegierna möjligen icke varit af denna tanke, så må det väl vara ursäktligt att StatsUtsk:t haft en annan. Jag tillstyrker fortfarande bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels återremiss af förev:de Uti., framställde H. Exc. propos. på bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan ett prot.-utdrag ang:de K. o.
VII. B. 396. A. 401. VIII. E. 393. IX. U. 3. A. 198. StatsUtskoltets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 202. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, i fråga om bildande af ett Nationalmuseum. VII. B. 396. A. 401. VIII. U. 547. A. 564. X. U. 458. E. 460. A. 485. — N:o 203. i anledning af väckt motion, att en sjöofficer måtte anställas till biträde vid fortsättningen af framlidne Amiralen af Klints sjöchartaeverk. — N:o 204. i anledning af väckt motion om anslag för Östads barnhus. VII. B. 396. A. 401. — N:o 205. i anledning af väckt motion om löneförbättring för Professorerne vid Lunds universitet. VII. B. 435. A. 457. VIII. U. 547. A. 564. — N:o 206. i anledning af väckt motion om anslag till nyk terhetsskrifters ingifvande. VII. B. 435. A. 457. — N:o 207. i anledning af RiksStåudens skiljaktiga beslut, rörande ifrågastäldt inlevererande till RiksgäldsContoret af alla bevillningsmedel samt öfriga statsmedel. (Se Utlåtandet N:o 66.) VII. B. 435. A. 459. — N:o 208. i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande nedsättning utaf afgiften lill Handel^- och Sjöfartsfonden, Convoycommissariatets upplösning samt nämnde fonds ingående lill RiksgäldsContoret. (Se Utlåtandet N:o 113.) VII. B. 435. A. 459. IX. U. 381. A. 664.