Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan fråga är likväl, huruvida desse banker böra äga rättighet att utgifva creditsedlar till så små valeurer, som hittills varit fallet, och i detta hänseende får jag förklara, att jag för min del ingalunda kunnat finna mig öfvertygad af de talares skäl, sorn här velat åt bankerne bibehålla denna rättighet. Tvertom synes det mig, på de grunder, som Hrr Gripenstedt, Mannerskantz och Hohenhausen anfört, att privatbankerne framdeles kunna existera och med tillräcklig vinst sköta sin rörelse, derest ett högre minimum för sedelvaleuren af R. St. bestämdes. Huruvida detta minimum bör bestämmas till 6 r:dr 32 sk. eller, hvad jag för min del skulle tro vara kanske rättare, i enlighet med Hr Lagergrens reservation, lill 5 r:dr 16 sk., är en sak, sorn jag icke vågar bestämdt yttra mig öfver. Jag skulle likväl tro, att den sednare valeuren, eller 5 r:dr 16 sk., skulle i det hänseendet hafva ett obestridligt företräde, att derigenom ett slags sedelmynt kom i rörelsen, som vore af olika valeur med de sedlar, som af Riksbankeu utgifvas, äfvensom jag tror, att just derigenom, alt detta nya sedelmynt kom i rörelsen, en icke ringa ersättning skulle beredas privatbankerne för den minskade sedelstock, som skulle blifva en följd af de smärre sedlarnes indragning. Man har framlagt så många skäl för möjligheten att privatbankerne ändock skulle kunna bära sig, att jag icke vill upprepa dem. Jag vill blott, med afseende på den talares yttrande, som påstått, alt rättigheten för enskilda personer, alt å Ranken utgifva assignationer å 20 r:dr icke lönade sig, nämna, det jag kanner enskilda personer, som, det oaktadt, ännu i icke ringa scala drifva denna rörelse, och som deraf hafva en icke obetydlig vinst.
Sålunda hafva ur de nu förevarande förslagen blifvit uteslutna ej mindre åtskilliga föreskrifter, angående det biträde, som i vissa afseenden borde lemnäs rättskipningen i det främmande landet, än ock hvarje stadgande om verkställighet af ådömdt straff, jemväl af böter, hvilka sistnämnda, oafsedt andra betänkligheter vid deras upptagande såsom exekutionsgrund, föga skulle i sådan egenskap häfda sin plats i en lag, der verkställighet ej tillika vore medgifven åt det för händelse af bristande tillgång till böterne ådömda förvandlingsstraff. Afvikelser från de Svensk-Norska lagförslagen hafva likväl äfven i andra delar egt rum, deribland här först må nämnas, att verkställighet medgifvits för beslut, meddeladt i konungariket Danmark af en Amtman eller Öfver-presidenten i Köpenhamn, angående skyldighet att bidraga till underhåll för frånskiljd eller öfvergifven hustru, elier till underhåll och uppfostran för, äkta eller oäkta, barn. Detta från dansk sida med mycken angelägenhet påkallade medgifvande synes så mycket mindre hafva bort förnekas, som eljest ett i Danmark lagligen faststäldt rättsanspråk i dylika frågor aldrig skulle kunna göras exekutivt i Sverige. Det är nemligen icke domstolen, som i Danmark bestämmer beloppet af det bidrag, som i nämnda fall skall Kongl. Maj:ls Nåd Proposition M lil. 11 utgöras, utan denria fråga hänskjutes alltid till Amtmannen eller i Köpenhamn till Öfver-presidenten.
Constitutions-vidrigt är detta förslag, då det gör ingrepp i fria beskattningsrätten, grundad på hvarje skattskyldigs enskilta förhållande, och rakt stridande emot antagne Bevillningsgrunder är detta förslag äfven, emedan de händelser sannolikt komma att inträffa, då redan antagne Bevill.: ningsgrunder måst sakna tillämpning, och sorn det torde tillåtas mig att närmare få utveckla. Utskottet föreslår, jemte tillkännagifvande af Bevillningssummans belopp för hvarje pro^ 554 Den 29 Maji. vince under de sist förflutne Iren, att minimi* summan af hvarje Län skall till nästa Riksdag bestämmas till något högre belopp, än den utgått åren 1815 och 18I6, och derigenom har Utskottet, i stället för att bereda en nedsättning i Bevillning för Jordbruket, som jag förgäfves yrkat, och hvarom jag icke en gång erhållit ett svar, sannolikt decreterat en ännu större Bevillningsprocent af jordbruket, då Hemmansvärdet otvifvelaktigt måst fortfara att falla, vid ökade på'agor, och sannolikt fortsatt penninge förlägenhet, och i hvilket förhållande d< t saknar grund i rättvisa, att icke dess mindre föreslå, att för Hemmanen i Provincerne skall ovilkorligen utgöras högre Bevillning alla 5 efterföljande ärenj än taxeringsmän, pä deras Ed, pröfvat rä{tvis och billig för åren 1815 och 1816.
Dessa förändringars antagande skulle då blifva det säkraste medel att undergräfva Regeringssättet. Jag skulle derföre Högloflige Constitutions-Utskottet ödmjukeligen underställa, om icke i 56 §. Regerings-Formen ett särskilt stadgande i afseende på Grundlags-frågors behandling, måtte, såsom en tilläggning vid slutet, föreslås, af följande ungefärliga innehåll: »Dock sträcke sig, hvad grundlags-frågor angår, denna rätt att i ett föreslagit stadgande förändringar göra, ej längre än till uttrycknings-sättets fullkomnande till mera tydlighet, fullständighet och enlighet med Grundlagens lynne. Föreslås sådane förändringar, bör förslaget andra gången till Constitutions Utskottet förvisas, som äge att efter berörde föreskrift ändringarne pröfva, och sitt yttrande öfver dem afgifva: Skolandes Riksens Ständer, derefter, antingen oförändradt antaga ettdera af de uppgifne förslagen, det, som sedan det förflutna Riksmötet hvilat, eller ett af de tvänne som under påstående Riksmöte från Constitutions-Utskottet inkommit; eller ock tvänne af dem, eller alla trenne förkasta.» Att behofvet af en sammanjämkning af Riks-Ståndens beslut, ofta kunde blifva en följd af detta stadgande, inser jag nogsamt, och hemställer altså, i förbigående, till Högloflige ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet, i synnerhet hvad i slutet af 75. §. Riksdags-Ordningen stadgas i afseende på frågor af beskaffenhet att ej kunna förfalla; eller om ett enigt resultat endast genom en jämkningsutväg borde sökas. Jag tillstår mig icke hafva haft nog tid att väl öfverväga, hvad jag nu haft den äran föreslå, och får altså detsamma till Högloflige Constitutions-Utskottet utan allt anspråk öfverlemna. Örebro den 14 October 1810. A. G. Silverstolpe. Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 807 Y. Förteckning över 1810 års protokoll. I slutet av 1810 års protokollsvolym finnes införd en översikt av utskottets arbeten.
Sedan Utskottet sålunda sökt Utreda och besvara de emot dess Betänkande gjorda invändningar och anmärkningar, får detsamma nu, .under åberopande af hvad så väl redan är yttradt , som af de motiver det afgifne -Betänkandet utförligare innehåller, i ett sammanhang vördsamt föreslå de grunder BevUltiingk-Utskoitels RetänJtanden» 40'x grunder , det för siri etel anser bora , 1 afseende på den blifvande Tulibevil hidingen, stadgas 1 :ö Ätt en allmän frihet roa fdrunnas, att,? ■femot en afpassad Tull, i Riket införa alla utländska varot 1 beroende undantag häruti på Kongl. MajitS nådiga pröfning; att följaktligen alla sådana varor , hvarmed handel kan i Sverige drif-’ väs, må uti den T ull be vinnings Tariff, Sorn af Riksens Högloft. Ständer nu fasrställes , intagas • Samt lämplig '1 ull derå föreslås ; och att Riksens Högloft Ständer h'os Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att i den händelse KonglMajit skulle vid utfärdandet af TullbevillningsTariffen finna i .Nåder för godt, aft göra några Undantag, från den allmänna införsels - friheten , Kongl. Majrt då täcktes, genom en särskild nådig författning , låta dessa undantag allmänt kun* nige göras, och äfven Vidtaga Samma Utväg hvarje gång behof ve t sådant k räfvel-. ij :o *Som Riksens Högfall. Ständer uti dera, TullbevilhiingsTariff, som utfärdas skall , ifcke? kunna bestämma annan Tull å väror , än den, söm med förekommande af Tullförsnillning bast. försäkrar Statens inkomst, och således med Statens interesse bäst öfverensstämmer, men det på Kongl.’ Mäj:t ensam ankommer , att, i afseende på ut-; 3'ändska Magier, bereda eh fo'r
Det är gifvet, att större brännerier drifvas med mera fördel, än små, emedan man erhåller mera bränvin efter lika tillsättning af råämne, behöfver mindre ved, sysslosätter mindre folk, får en bättre och från orenlighet och ärg mera fri vara, än då man begagnar mindre, för skurning och renhållning trångare och oåtkommeligare, redskap. Det är vidare gifvet, att frestelsen till dryckenskap, sorn åtföljer handteringen, och för hvilken i sednare tider vid de mindre brännerierna mången äfven husmoder fallit ett offer, så att tyvärr fylleriet bland qvinnokönet på landet nu mera icke är sällsamt, skall, genom dessa många och små inrättningar, utöfva ett mägtigare och allmännare inflytande, än om brännerierne voro färre och större. Af allt detta följer, att man ej kan gilla Utskottens förslag, som endast synes gå ut på att., genom de större brännerier - 94 Den 4 Junii f. m. nes minskning och borttagande, gifva luft åt de mindre i jemförelse till de förre allt för lågt beskattade, .och hvilka smärre således med mera fördel hädanefter skola drifvas, och mera allmänt, på sätt redan är nämndt, åstadkomma skada* Under sådane åsigter föreslås i att man uträknar, hvad hvarje Län i medeltal under de fem sist förflutna åren utgjort i skatt för bränvinspannor, som begagnats, hvilket blir grunden Länen emellan för deras framtida bränvinsbränningsrättighet; att afgiften höjes i den molin man anser bränvinspriset vara för lågt; att, i afseende på förberörde minskade consumtion, brännerierna så inskränkas, att medgifna tillverkningen nedsättes för Länet t. e. till ^:ten eller ^idelen emot förr; att denna tillverkningsrätt fördelas inom Länet till hvarje Socken, i mohn efter Hemmanens inom Församlingen uppskattningsvärde; att Sedermera hvarje Socken för sig eller gemensamt med flere äger att utarrendera till den högstbjudande sin bränvinsbränningsrättighet, fördelad i större eller mindre delar, dock så att ingen äger nyttja mindre panna än t. ex. 60, och ej. större än 90 kannors panna af enkel beskaffenhet.
Län, Pehr Jönsson från Christianstads Län och David Andersson från Hallands Län instämt, att, då titel-begäret gått allt för långt, en underdånig skrifvelse i ämnet borde, i likhet med hvad vid förra Riksdagen skedde, afgå från Rikets Ständer till Kongl. Majrt, hvars afslag å en så billig begäran ej vore att befara. Utskottet, som med skyldig uppmärksamhet tagit i öfvervägande, hvad i detta ämne sålunda förekommit, anser de gjorda anmärkningarne, hvilka föranledt återremissen af ifrågavarande Betänkande, icke vara af egenskap att förändra Utskottets redan uttalade åsigt i frågan, heldst då tvänne Riksstånd densamma biträdl, och finner sig sålunda icke kunna frångå sitt förra Betänkande, ulan får detsamma i allo vidblifva. Stockholm den 3i October 1844* Stockholm, 1844» tryckt hos I. Marcus. Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskoltcls Betankandej N.-o 73. t N:o 73. Ank. till Exp. TJlsk. den 6 Nov. kl. 1 e. m. Betänkande , i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten för Calmar Städ och Domkyrka att uppbära bropenningar för underhållet af s:ne , inom stadens område belägna, bryggor. Riksdags-fullmägtigen Niclas Nilsson från Calmar Län, med hvilken Riksdags-fullmägtigen Sven Isacsson från Öland sig förenat, har, uti en från Hederv.
Upplästes Utdrag af Högvördige Preste-Ståndets Protocoll för den 21 Julii, innehållande att Preste-Ståndet, i anledning af Borgareoch Bonde-Ståndens beslut om Grundlagsfrågors uppskjutande, äfven för sin del beslutit, för påskyndande af innevarande Riksdags slut, att alla före detta Riksmöte väckta och ännu icke afgjorda Grundlagsfrågor må under loppet af denna Riksdag blifva hvilande. Upplästes Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll för den 21 Julii med tillkännagifvande, att Ståndet ej kunnat bifalla de af Vällofl. Borgare-Ståndet gjorda undantag af 81 § Regerings-Formen och 14 § Riksdags-Ordningen från beslutet om alla ännu icke upptagne eller behandlade Grundlagsfrågors uppskjutande till nästa Riksdag, utan förblifver Bonde-Ståndet vid dess förr fattade beslut oförändradt. Herr Grefven och Ordföranden erindrade, hurusom 2:ne Stånd ovilkorligen, och det 3:dje, med 2:ne undan - 414 Riksdagen 1812. tag, beslutit att vid detta Riksmöte icke vidare befatta sig med Grundlagsfrågors upptagande och behandling, samt att Höglofl. Ridderskapet och Adeln ännu icke derutinnan instämt; men då Riksdagen nalkas sitt slut, och det åligger Constitutions-Utskottet att till införande i Riksdagsbeslutet uppgifva, hvilka Grundlagsfrågor, som ifrån denna Riksdag hvila, beredda till afgörande vid den nästa, så hemstälde Herr Grefven och Ordföranden, huruvida Utskottet skulle anse nödigt att hos RiksStånden göra förfrågan, om de icke ville enhälligt instämma i Högvördige Preste-Ståndets och Hedervärda Bonde-Ståndets beslut. Då Utskottet sådant biföll, uppsattes och justerades följande Memorial (intaget här ofvan). Memorial N:o 7. 415 N:o 7. Memorial i anledning af den af Riksens Ständers Justities-Ombudsman i dess Embetsberättelse väckte fråga om meningen af 25 § Regerings-Formen.
Af de enskilda husen äro endast några få byggda af sten. Staden är reguliert indelad och gatorna skära hvarandra vinkelrätt. I förstäderne finnas 183 tomter, af hvilka dock många begagnas såsom trädgårdar. Stadens folkmängd, som år 1837 uppgick till 5,63 1 personer, utgjorde vid år (841 års skattskrifning 6,oa4> deraf 2,653 manoch 3,371 qvinkön. Af denna befolkning erlade 3,5i5 personer mantal, hvaremot de öfrige voro, såsom öfvereller underårige derifrån befriade Innevånarnes antal har således under tiden vunnit en tillökning af 366 menniskor. Dock har under detta qvinqvennium, såsom vanligen tillförene, de dödas antal öfverstigit de föddas, hvarföre folkmängdens tillväxt uppkommit genom inflyttningar från landet. 50 Handeln inoch utrikes är stadens hufvudnäring. Den idkas dels med export af ortens skogseller bergsprodukler samt dels med minut-försäljning af inoch utländska varor. Skogsprodukterna hitföras icke allenast från största delen af detta Län, så väl sjö- sorn land-vägen, utan ock från flera socknar af Kronobergs Län. Exporten deraf verkställes, nästan uteslutande med stadens egna fartyg, till Danska Staterne, Meklenburg och Pommern. Några expeditioner göras äfven årligen till Portugal och Medelhafvet, då fartygen, i händelse fördelaktig frakt icke kan erhållas, taga salt i återlast. Understundom skickas spannemål till Norrige och utbytes emot sill och andra fiskvaror. För några år sedan exporterades härifrån årligen flera skeppsläster oarbetade kreatursben till England; men denna export har nu mera betydligen aftagit, dels emedan tillgången på varan minskats och dels derföre att utförselstullen derå blifvit ökad, under det priset å afsättningsorten fallit. De handlandes antal, som år 1837 utgjorde 53, uppgår nu till 72. Utom 24 smärre fartyg, som hufvudsakligen begagnas till skogseffekters hithämtande från skärgården, äger staden 67 större fartyg, om tillsammans 3,3o4 lästers drägtighet.
Till de på erfarenheten under en sednare tid och på närvar, förhållandet grundade motiver för detta anslag, hvilka upptagas j Statsrådets vid den nåd. propos. fogade protocoll, af den i5 sisth Januari, borde kunna läggas det särskildta skäl, att någon väsendtlig förändring i våra brottmålsoch strafflagar, om den än skulle pröfvas nödvändig och, såsom sådan, grundlagsenlig! stadgas, dock icke möjligen kan tillämpas och bära frukt, med mindre än att fängelserna, och till en början länsfängelserna, varda förut behörigen inrättade så, att fångar må dels kunna, efter arten och graden af deras angifna brottslighet, hållas under ransakningen från hvarannan afskiljde, dels ock kunna, derest fängelsestraff skulle, i vissa fall, substitueras spö- och risstraffet, dertill allvarsamt befordras, i rättvis motsvarighet lill brottet, antingen uti gemensamt rum, för mindre brott, eller uti enrum, vare sig mörk eller ljus cell, för gröfre brott. Jag tror mig hafva förmärkt, alt bristerna i faltigvårdssyslemet, sådant det hittills handhafts, — och efter omständigheterna kunnat handhafvas, — Uro någorlunda allmänt in - Deri 26 Mars e. m. sedda, och ali lika allmän öfvertygelse råder om den öfverliängande nödvändigheten att snart afhjelpa dessa brister, hvilkas olycksbringande följder med hvarje dag alltmer utveckla sig; och derom torde således ej mycket behöfva sägas. Men då exempel, hemtnde från nu tillvar, förhållanden i ett af Rikets största och folkrikaste län, nemi. Elfsborgs, factiskt bekräfta allmänna meningen i detta vigtiga ämne, torde jag böra å dem fästa H. StatsUtskrs uppmärksamhet vid ämnets behandling, isynnerhet som omständigheterna särskildt gynna utförandet af de åtgärder, jag hos K. M. i underd. föreslagit till Iänsfängelsets i Wenersborg skyndsamma inrättande både med celler för gröfre brottslingar oell gemensamma förvaringsrum för andra, samt arbetssalar och afstängda fånggårdar, m. m.
Med ett ord: jag är så nöjd med din lilla novell, att jag beslutat särskildt aftrycka den, och låta den beledsagas af våra akademiska Protokoller i ämnet; ehuru jag befarar, att deras torrhet torde taga sig något illa ut vid sidan af den lefvande tafla du uppställt. Vi skola, på Furumos manér, söka för dem uppfinna ett halft dussin olika titlar. Tar inte den ena, tar väl den andra. För att skaffa oss rigtig credit hos allmänheten, torde kanske vår vän Flabbe ha godheten anmäla skriften i Eos. Få se, om ni då vill kosta på vår Törnros-bok några korn rökelse; eller är kanske hela ert sortiment redan engång för alla upptingadt för Furumos räkning? Förut hade väl dessa Protokoller bordt justeras af oss alla gemensamt. Men denna justering må öfverlemnas åt kunnigare domare än oss: – jag menar den oväldiga och förståndiga delen af allmänheten. Visserligen inser gamle Hugo, att han dermedelst sätter sin reputation på spel. Å ena sidan torde de lärde herrarne, och bland dem Professor A**, som förut kallat mig ”pratsam”, tycka att jag om så vigtiga ämnen utlåtit mig alltför kort, och, hvad värre vore, alltför ytligt och landtjunkaraktigt. Å andra sidan torde jag stöta mig med en hel sekt; ty jag hör, att det här i landet har uppstått ett slags Törnros-cult, som särdeles bland ungdomen lärer räkna talrika anhängare. Men just för ungdomen, ja för en hvar, hos hvilken inbillningskraften är starkare än det egna omdömet, anser jag åtskilliga af dess läror för ganska farliga, emedan de, inhöljda i vackra ord och smyckade med poetiska blomster, så lätt insmyga sig i öppna sinnen. Mina egna söner och brorsöner, med undantag af Henrik, kunna derpå äfven tjena till bevis: ja, den, som läser Törnrosböckerna, kan också se, att det hittills gått sjelfva gubben Hugo föga bättre. Mina ögon hafva dock nu blifvit öppnade. Men, då jag nu för allmänheten framlägger mina betänkligheter, hoppas jag, att hvarje billig inser, det frågan här alldeles icke är, att frånkänna vår vän
Keg:tsskrifvaren, Beg:ts ombudsman, får icke underrättelse om saken och kan ej heller af stämningen i Tidningarne få kännedom om konkursen, ty han känner aldrig, om icke händelsevis, namnen på de personer, sorn' till Keg:tet erlägga hemmansräntor eller tionde. Han känner endast namnen på gårdarne, hvilka oftast äro spridda i flera län; och följden blir, att Keg:tet förlorar det årets ränta eller tionde, då konkursen skett. Jag får derföre vördsamt föreslå, att första meningen af konkurslagens 68:de § får följande förändrade lydelse: »Kronans ombudsman i orten och, om gäldenären innehar jord å landet, hvars ränta eller tionde ej är Kronan behållen, den auktoritet eller person, till hvilken samma ränta eller tionde är anslagen, äfvensom alla öfrige kände inländske borgenärer, skola om stämningen särskildt underrättas.» Efter upläsningen häraf tilläde motionären: Nyttan och nödvändigheten af den föreslagna förändringen kunna säkerligen alla de ledamöter af detta Stånd vitsorda, som i likhet med mig varit eller äro ledamöter i en löningsdirekm vid ett indelt Beg:te. Jag rekommenderar således denna min motion till LagUtsk:ts benägna upmärksamhet, så att den icke måtte, såsom vid sista Biksdagen, försvinna utan resultat. Denna motion begärdes på bordet. Hr Cederschiöld, Gustaf, uppläste 2:ne motioner, innehållande: 1:0 Vetenskapernas inverkan på lifvet, på samhället, torde numera icke kunna betviflas. Hvad den lärde tänkt och forskat sprider sig småningom till allmänna medvetandet, till folket. Denna idéernas omsättning har under innev:de århundrade vunnit ofantligt i hastighet. Under föreg:de sekler var den vida trögare. Den förra tidens lärde utgjorde nära nog ett slags skrå eller hemlig orden, som talade sitt eget språk, okändt af allmänheten; och an - Den 5 November, 77 sågo de det för vetenskapen förnedrande, om denna neddroges till allmiinhetens kännedom och bedömande.
Väl längtar hon tillbaka till denna lysande societet, där naturen anvisat henne plats som härskarinna, — » jag saknar detta lif af tvång och oro, » skrif ver hon, » saknar mina bekanta och det friska, muntra, själfulla pratet, detta växlande af ord och tankar, detta gnabb om intet, detta skämt öfver allt » — - men i stället för att sörja, skaffar hon sig en verksamhet, läser, studerar, går i hushållet, skrif - ver dagbok. Mjältsjukan och sin starka, brinnande håg att komma bort dämpar hon med författareskap, helst ute i parken, där hon gömmer sig i ett stort ihå- ligt träd, då hon skrif ver; » hon fick oupphörligt nya idéer och begynte nya arbeten. » Diktningen blef henne ock en kär vän senare, då hon 1820 inträdde i äktenskap med dåvarande majoren, baron K. S. von Knorring. Jämte sina bestyr som husmoder och maka — så t. ex. väfde hon nästan alltid sina kläder — idkade hon i hemlighet studier och författarskap, dock utan att fullborda något enda af sina verk. Då fick hon under vintern 1829 besök af en syster, nyss vorden änka. Om dagarne skref hon på en roman — mannen var borta. Om kvällarne läste hon hvad hon skrifvit för systern. Så kom hon att afsluta manuskriptet till Kusinerna, hvilket genom en slump, för att skaffa medel till en julklapp, 1834 såldes åt en förläggare. 1835 utgifver hon Vännerna, 1836 Axel och Illusionerna, 1838 sina bekanta Ståndspafaleller — kort sagdt, hon blir nu på allvar författarinna. Och här, i dessa böcker, ger hon oss sina minnen — typer och karaktärer ur hennes omgifning, landtadeln, sederna i provinsen, på adelsgodset, i staden, minnen från hennes ungdom i hufvudstadens » beau-monde ». Och öfverallt är hjältinnan en verklig aristokrat, t. o. m. när hon felar, lider eller går under, — en dam, som hon utrustat med sin egen rika själ, en bild, som är värd att icke blifva förgäten.
Då Rikets Ständers Revisorer äro församlade, hålles Arkivets boksamling för dem tillgänglig, på det sätt och vid de tider, som Fullmäktige, efter derom af Revisorerne gjord framställning, ega att bestämma. Vid ifrågavarande utlåning för Revisorernes eller deras afdelningars räkning, förhålles på enahanda sätt, som då Arkivet tillhörige böcker behöfva af Utskotten eller Utskotts-afdelningarnc utlånas. STOCKHOLM, tryckt iios isaac marcus, 1850. Stats-Utsk. Memorial N:ris 7 och 8, samt Utllåtande N:o 9. I N:o 7. Ank. till Exp.-utsk. d. 20 Dec. 1850 kl. 2 e. m. Memorial. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Stats-utskottet erhållit remiss å en af Nils Jeppsson från Malmöhus Län väckt motion, angående förtydligande af Kongl. Brefvet den 4 December 1S30, rörande Brefbärings-skyldigheten; men då Stats-utskottet anser denna fråga icke tillhöra dess handläggning, får Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdagsordningen, förenämnde motion återlemna, för den åtgärd Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande. Stockholm den 20 Ank. till Exp.-utsk. d. 20 Dcc. 1850 kl. 2 e. m. Memorial. Det är anledning till anmärkning emot Föredragande Statsrådet och Chefen för Sjöförsvars-departementet, hvarom remiss begäres till Konstitutions-utskottet, inför hvilket anledningarna uppgifvas skola. Stockholm den 19 December 1850. Ank. till Exp.utsk. d. 20 Dec. 1850 kl. 2 e. m.