Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 70, de ledamöter, som ytterligare anmält sig, icke måtte, såsom af en eller annan förut skett, ingå i hufvudsakligt bedömande af Landsh:gelnstrukt:n, emedan sådant endast skulle föranleda en discussion, till hvilken Ståndet framdeles måste återkomma, då förenämnde Betänk, förekomme till pröfning, och nu skulle borttaga en tid, som, enl. hvad R. o. Ad. hade sig bekant, var allt för dyrbar. Gr. Liljencrantz: Det är visserligen en stor tillfredsstäl lelse för hvar och en, som har äran vara ledamot af detta Stånd, att här finna personer, som äga stor förmåga att utreda ämnen och derutinnan lemna alla erforderliga uplysningar; men man kan icke heller neka, att det jemväl finnes en betydlig förmåga att framkalla discussioner, som äro onödiga, och till deras antal måste jag räkna den, som nu blifvit bragt å bane af Hr Ribbing. Det händer understundom, jag vill visst icke påbörda Hr Ribbing något sådant, att när ett ämne, i likhet med det förevarrde, blifvit gjordt till föremål för ett partis ensidiga bedömande, omdömen bildas deröfver, som, framkallade genom långvariga och envisa bemödanden, måhända icke äro så alldeles riktiga^ Jag vill icke i någon måtto inlåta mig i ordande öfver de brister, som Hr Ribbing anser vidlåda den nya Landslngelnstruktm; men jag ber att få fästa hans upmärksamhet derpå, att om behandlingen af Ekon.Utsk:s Betänk, skall upskjutas, under förutsättning att LagUtsk. skall inkomma med ett Utlåt, i samma ämne, hvilket vi i denna stund icke veta, och det sedermera händer att LagUtsk. icke inkommer med detta Utlåt., ett förhållande, som vid den utredning af frågan, som Ekon.Utsk. gjort, är ganska lätt tänkbart; hvartill skall det då tjena att orda kanske hela denna förmiddag om lämpligheten af ett upskof, som måhända icke befinnes behöfligt ?
F. försäkran om indelningsverkets orubbade bibehållande, och denna försäkran förnyades sedermera vid flera olika tillfällen under förra århundradet. Emedlertid är nu boställsverket så sönderrifvet, att man väl må göra sig den frågan, om det vidare kan bibehållas. Hr von Geijer har sagt sannt, det finnes många och stora missförhållanden, och likväl måste de fördragas, om ej sjelfva grunden eller vilkoret för vår förnämsta militärorganisation skall ramla och institutionen upphäfvas. Efter förutskickande af dessa anmärkningar, ber jag att få öfvergå till sjelfva frågan. K. M:t har vid flera riksdagar begärt anslag till en förnyad uppskattning af arméns boställen, i anledning af Borgareoch Bonde-St:ns fordringar på en lönereglering för armén. Man måste likväl härvid göra sig full reda för hvad man åsyftar med en sådan uppskattning. Är ändamålet att dermed vilja jemna lönerna, så att alla boställen skola så refvas, att de gifva lika afkastning för innehafvare af samma grad, så frågar jag, om det är möjligt att ernå, att göra löner lika stora till siffran, hvilka grunda sig på naturaprestationer. Om äfven löner, hvilka utgå dels i jord dels i andra artiklar, som ej äro gångbart mynt, kunna så jemkas, att de blifva lika, d. v. s. anses lemna lika stor summa penningar, så kommer denna likställighet att ganska snart förändra sig, emedan det förnämligast beror på den individuella skickligheten att härvid göra sig mer eller mindre gällande. Hr von Geijer yttrade att en fanjunkaro i Skåne beräknar sin lön till 3,000 rdr, och en major, hans granne, blott till 1,500 rdr, men han upplyste dervid icke huruvida dessa båda boställsinnehafvare sjelfva skötte eller utarrenderade sina boställen, ej heller hvilken af dem är den skickligaste jordbrukaren. Skulle åter meningen med en sådan uppskattning vara att undersöka egendomarnes värde för att förvandla dem till penningar och i stället gifva kontanta löner, då är indelningsverket upplöst och ligger på strådöd, ty utan boställsverket kan det icke existera.
I anledning af hvad en vård Ledamot yttrat rörande de grundsatser han vid sin rösts framtida afgifvande ämnar följa, tror jag mig äfven böra förklara, att jag med lika vördnad 564 Den i4 April, för mina pligter såsom Medborgare och Representant, sorn jag tillerkänner nämnde Ledamot, skall, då det vigtiga ämnet till slutligt afgörande förekommer, endast ledd af mitt samvete och ir.in öfvertygelse, afgifva min röst, öfverensstämmande med livad jag anser vara Sveriges lagstiftnings ovilkorlig» skyldighet i afseende på Svenska Medborgares ägande rätt och Svenska näringars förkofran och välstånd. Herr Grefven och Landt Marjkalk en hemställde, att så vål Friherre Wirséns ofvannåmnde Memorial, som de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till Statsoch BancoUtskotten remitteras 5 hvilket bifölls, Å nyo föredrogos och remitterades till: Stats-Utskottet: Grefve Spens?s, Carl Gustaf, d. 11 dennes förmiddagen på bardet lagde motion, angåendeutdelning bland Ridderskapets och Adelns nuvarande Ledamöter af Ståndets, vid Riksdagariie i8i5 samt 1817 och 1818, förde Protocoller, Lagutskottet! Kongl,' Maj;ts, den 27 sistledne Februarii till Riksens Siånder aflåtne, samt den 11 den-, nes förmiddagen på bordet lagde Nådiga Skrifvelse, angående Förordningen af den 1 Junii Dea i4 April, 36> l8'9, om sättet huru förfaras skall med sådana personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser i ett of de förenade Riken Sverige och Norrige samt derefter afvika till det andra. RÖretogs till pröfning
Och härmed skulle man således kunna motse, att detta arméens angelägna behof inom en icke alltför aflägsen tid blefve fyldt. Dertill har dock då behöfts icke mindre än 14 år, ty det var i Januari 1855, som uppsättningen af l:a kompaniet begyntes och förr än vid 1868 års utgång kan ej det 3:e hinna kompletteras. Vi få anse det som en lycklig händelse, att arméen under denna tid icke behöft en så nödvändig beståndsdel af sin krigsutrustning, och utan hvilken den skulle under ett krig vid många tillfällen finna sig bunden i sina rörelser. Emellertid bör jag vid detta tillfälle icke lemna oanmärkt, att, efter Pontonier-bataljonens uppsättning, bristen på egentlig Ingeniörtrnpp slår lika känbar som förut. Pontonierväsendet är inom flera Europas arméer förenadt med artilleriet; vid andra åter med genie-korpsen och det är svårt att säga, hvilket af dessa vapenslag det står närmast, men i intetdera fallet kan en sådan trupp ersätta den, som egentligen tillhörer dessa båda vapen. Afräknas nu, efter Pontonier-bataljonens uppsättning, det Ingeniörbeial, som hörer dit, så återstå inalles 26 office rare vid Ingeniörkorpsen, men Dea 28 Februari f. m. 645 ingen enda ingeniörsoldat. För aflijelpande af denna brist skulle, enligt deri af Chefen för Ingeniörkorpsen inlemnade plan, 1 sappörbataljon uppsättas elter samma norm som pontonierbataljonen, beståride af 3 kompanier Stamtrupp med dessutom 80 man beväring på hvarje. Vårt Ingeniörväsende skulle således komma att bestå af 38 officerare och 600 man sappörer, hvaraf § stamtrupp och | beväring. Belgiska arméen, som till styrka är närmast jemförlig med den Svenska, räknar 117 Genieofficerare, 50 Gardes du Genio samt 1,779 underofficerare och sappörer, fördelade i 12 kompanier, eller nära 4 gånger flera Genieolficerare och 3 gånger så stor truppnumerär som Svenska Ingeniörväsendet, när det en gång blifvit kornpletteradt.
Att så mångå medborgerliga män, och hvaraf Riddarhuset dagligen visar dyrbara vedermälen, utgått från KrigsAcademien, är visserligen icke denna Läroanstalts, utan en personlig förtjenst hos dem sjelfva, hvilken desto mera bör värderas hos dem, sora den ådagalägga •, ty att ensidighet mot alla andra stånd än krigare äger rum vid denna Läroanstalt och icke är så ringa, torde nogsamt kunna bevisas. Den ständiga utöfningen af ett visst yrke måste naturligen leda till ensidighet. Den kan icke nog motvägss, om ej en oväldig allmän bildning föregått den särskildta, som erfordras, för att egna sig åt en bestämd sysselsättning i samhället. Också fordras, vid Högskolorna, prof på allmän mensklig, eller så kallad human bildning, .innan man får taga de särskilta eller applications-examina. Men det är icke nog, att läroämnena äro allmänna och oväldigaj äfven lärosättet bör så vara, hvilket ock är händelsen vid de allmänna skolorna, hvarest ungdom af alla Stånd och vilkor gemensamt undervisas för att sedan spridas till alla möjliga yrken i Staten. En sådan skola är tili sjelfva sammansättningen sannt medbor? gerlig, och gifver derigenom, utan föreskrift, medborgerlighetens och den fria utvecklingens anda åt lärjungarne. Ingendera delen kan på - lika sätt äga rum vid KrigsÄcademien, der gossen, liksom i handtverkslära insättes, för att i begynnelsen bildas till ett visst yrke, och intet annat, antingen han dertill har fal - Den 25 Mardi* lenhet eller ej; och svårligen kan han sedermera, om de genom studierna väckta anlagen skulle så fordra,ändra sirs bana, emedan man blott gjort honom skicklig till att beträda en enda* Bådekrigarens och andra yrken måste iida dervid; det förra, emedan det får ynglingar, sorn gjort bättre, att taga sig för något annat, och de sednare, emedan de förlora dem, hvarmed militairen blifver föga belåten.
Stenanskaffning till grunden, 4 fot bred samt nära 12 fots höjd från vattenytan til! tegelmuren, kub.-f:r 315, å 30 R:dr 26,799 10,860 5,650 9,450 Grundmurarnes inläggning, kub.-f:r 315, å 50 R:dr . 15,750 68,509 250,000 Stationshuset och banhallens uppförande, med inredning, gas och vattenledning Stationsspåren reglering, 4,000 fot, med sliper, spik och nedläggning 12 spårvexlar, å 300 R:dr samt 10 mindre vändskifvor å 2,500 och en större å 7,000 R:dr 16,400 35,600 52,000 Öfverbyggnaden fi hela banan med dubbelt spår, från Transport R:dr R:mt j — j2,251,371 60 Bilaga till Sfats-Utskottets Utlåtande N:o 8f. R;dr öre it:dr öre Transport R:dr R:mt Tantogatan på söder till Kungsholmsbrogatan på norr, 10,100 fot i längd; sliper och räler med tillbehör . Ballast på denna sträcka kostar ... 2.251,371 82,000 21,500 103,500 Verkstad för sämmanbindningsbanan erfordras icke, då sådan finnes vid Liljeholmen; men såväl för banan genom Stockholm, som för norra stambanan, måste denna verkstad tillökas och utvidgas för .. Anläggning af ett sidospår från hufvudspåret genom iernvågen nédåt Stadsgården samt derifrån till Skeppsbron, omkrihg 3,500 fot, å 4 R:dr Én enkel vändskifva med nedläggning • iFylining framfor Carl Johans torg till grund för spåret, kub.-f:r 1,200, å 6 R:dr Spårets upplyftning på ekpelare, med hammarband och uppsättning
Den vackra Anais nickade förtroligt i dörren ännu en gång, och Astley hörde nyckeln omvridas i låset. Sof godt! — upprepade Astley leende och förtrytsamt. — Ah, den lilla förräderskan! Hon vet mycket väl, att jag icke skall kunna sofva. Förvirrad och villrådig öfver sitt eget sinnestillstånd, var Astley, ännu en lång stund sedan han återkommit i sitt eget rum, ur stånd att reda eller bestämma sina intryck. Den unge magistern hade ännu bibehållit i sin själ det ideal af sträng och ren skönhet, som några af de klassiska filosoferna framställa. Han hade med en naturlig förkärlek omfattat denna bild af harmoni och själshöghet, och i hans sinne låg ännu orubbad denna antika dygd och hederskänsla, som icke håller streck med den moderna, och som, om den också vanligen är omöjlig att återfinna ibland verldens utnötta, upptråkade och nedsölade ”praktiska män”, likväl stundom funnits en gång i deras hjertan. Lomhörda af missljuden omkring dem, hafva de förlorat allt gehör för den himmelska harmoni, som fylde deras entusiastiska ungdom med förtjusning. Men äfven i detta fall hafva vaggan och grafven en slående likhet med hvarandra, att vår första ungdoms ”sublima enfald” skall vid grafvens rand återkomma, för att sprida några strålar i den förmörkade själ, som så länge glömt och högvist föraktat dess ljus. Astley hade aldrig tänkt sig frestelsen i den sällsamma gestalt, hvari den nu mött honom. Han trodde sig älska den lilla landtflickan der hemma i den skånska prestgården, och denna kärlek hade hittills skyddat hans hjerta. Det hade också varit ganska sällsynta och ganska litet frestande anledningar till otrohet, som den gamla universitetsstaden erbjudit både emot hans kärleks föremål och hans stränga och ömtåliga hederskänsla. Han visste icke sjelf, att hettan i hans blod kunde stiga så högt; att tanken på en qvinna, som han aldrig sett, kunde komma hans pulsar att bulta så hårdt, skulle synts honom för ett par timmar sepan orimligt, ty han hade då ännu ingen aning om den omätliga verkan af de yttre omständigheterna, som uppjaga inbillningen och fånga sinnena.
I ett konstitutionelt samhälle kan utöfvandet af regentens rätt att benåda ingalunda få vara beroende af personlig gunst eller af godtycke. Den ställer icke regenten öfver lagen; ty lagen, såsom det högsta i samhället, står öfver regenten sjelf. Den är icke ens ett nödvändigt attribut till Majestätet; ty dess helgd vore lika stor, benådningsrätten förutan. Men denna rätt är ett lefvande supplement till lagen: dess utöfning mäste vara ett uttryck af lagstiftarens innersta tanke, den han ej förmått i den skrifna lagen uttala. Kundo nemligen lagstiftaren, då lian uppställer det abstrakta f lagbudet, förutse alla skiftningarna af de konkreta fall, som derunder skola hänföras, — kunde han på förhand beräkna alla möjliga omständigheter, hvarunder ett brott kan begås, alla driffjedrar, som kunna leda dertill, alla nyanseringar i förhållandet mellan förbrytaren och den förorättade, — 22 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. och kunde han uttrycka allt detta i ett språk, som ej vöre underkastadt misstydning, — då vore all benådning öfverflödig och regenten horde ej tilläggas denna rätt, sorn snarare är att anse för en pligt och, för cn samvetsgrann monark, en af de tyngsta. Men någon sådan lagstiftare har ännu icke uppstått och skall säkerligen aldrig framträda, — och derföre har man åt samhällets högsta myndighet uppdragit denna magt att tolka lagstiftarens innersta tanke. Nåd är således icke gunst, än mindre ett personligt ynnestbevis af regenten: det är den högsta rätt, som i samhället kan erhållas. Det är en yttring af. lagens samvete, klappande i regentens harm. Men ingalunda innebär benådningsrätten makt att stifta cn lag in casu, med principer främmande för gällande lagstiftning. Den afser icke att göra en dålig lag utkärdelig: den afser att fullkomna cn god. Att denna uppfattning af nåderätten äfven är enlig med andan af hela vårt samhällsskick, lärer icke kunna bestridas. Den ligger ock till en del uttryckt i Grundlagens bud, att öfver alla nåde-ansökningar skall ”Högsta Domstolen höras och Konungen sina beslut uti Stats-Rådet fatta.”
Riksdagsordningen, åsyftande Frälsehemmans-egares representationsrätt; hvarjemte upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den 7 dennes, innehållande, att ConstitutionsUtskottets förslag blifvit af BondeStåndet 26 H. 8 Den a5 Maji. antagit till grundlagsenlig behandling nästa Riksdag; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde förslag, till den behandling 56 §. RegeringsFormen föreskrifter, godkänna. Företogs till pröfning ConstitutionsUtskottets den 25 sistlidne April under N:o 22 aflåtne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till ändrad nedaction af i5 §. Riksdagsordningen, - i afseende på högsta antalet af Härader, som kunna förena sig om en Fullmäktig; i sammanhang hvarmed upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den ii dennes, hvaraf inhemtades, att ConstitutionsUtskottets Memorial blifvit, på grund af anmärkning, som förklarats utgöra Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottel återremitterad t. Herr von Schulzenheim_, Davidj anförde skriftligen: Vid ConstitutionsUtskottets Memorial N:o 22, utbeder jag mig vördsamt, att få göra några erinringar, dem jag vågar underställa Höglofl. Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning. Jag delar fullkomligen de 2:ne Motionärernes yttrade öfvertygelse om de olägenheter och missförhållanden, som skulle, åt - Don a5 Maji. minstone i en aflägsnare framtid, kunna uppstå, i händelse det stadgande i i5 §. Riksdagsordningen, som medger flere Härader rättigheten att förena sig om en enda Fullmäktig, skulle framgent förblifva alldeles obegninsadt.
Den 8 Mars e. m. af åhörare, då de vore antingen sådana, som redogöra för öfverläggningarne, eller de som befinna sig här för sitt nöje. Jag tviflar på att han kan uppgifva en annan class. Att låta saken ligga till en annan Riksdag skulle leda derhän, att man skulle hela Riksdagen debattera om sättet, innan man kom till något resultat. Jag befarar ej, att så många tillståndsbevis uttagas, ty om ej tidningen utgifves innan en viss tid, upphör tillståndsbrefvet att vara gällande, och jag tror ej alt man med skäl kan misstänka HofCanlzleren att låna sig till en intrig. Grefve Frölich: Ehuru jag af Herr von Ilartmansdorffs sätt att argumentera, som ådagalägger mycken munterhet, kunde hämta skäl för det påstående att äfven sådane Tidningsredactioner som sysselsätta sig endast med lappri, hade anledning att här få inträde, hemställer jag till honom sjelf, om han icke finner olämpligheten af att en sådan fråga skulle uppstå, hvilkendera af 5 redactioner bör vara berättigad till biljett. Jag tycker man borde kunna tillåta, att ett ombud för hvarje redaction här må finnas, och jag inbillar mig icke att redactionernes antal kan blifva så stort, att de ansåges borttaga rum på läktaren. Det har likaledes, om jag fattat rätt, blifvit af honom framstäldt., att Ridderskapet och Adelil först vid en annan Riksdag skulle härom besluta. Ett sådant förslag skulle vara detsamma, Den 8 Mars e. ni. sorn att säga, alt en obegränsad tid efter Riksdagens öppnande skulle förflyta innan offentlighet ägde rum, emedan det är lika probabelt att lika många och vidlyftiga öfverläggningar, som vid denna Riksdag, skulle förestå oss då öfver detta ämne, hälst Ridderskapet och Adeln då, efter 5 års frånvaro, hade samlat munnen'full. Derföre är det bättre att nu uppoffra någon tid för att afsluta detta ämne. Jag får helt och hållet motsätta mig att uppskjuta till framtiden, hvad som nu kan göras. Ilerr Printzensköld'j
N:o 70, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det uti Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 68 framställda förslag till ändring i 70:de §:n Riksdags-Ordningen: B. XI. 198, 45.3, A. 253, B. 337, 354, A. 354. — K — 121 Konstil — N:o 71, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande Konst!- tutions-Utskottets Memorial N:ris 58, 63 och 67: B. XI. 198, 253, A. 253, B. 337, 354, A. 354. — N:o 73. rörande åtskilliga till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag hvilande grundlagsändrings förslag: B. XI. 337, 355, 359, A. 359. Konstitutions-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, val af, angående: VII. 352. — förrättadt: VIII. 12. Konstitutions-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 56, med anmälan om de i Förstärkt Konstitutions-Utskott verkställda omröstningar: B. IX. 57, 109, A. 109. — N:o 72, med anmälan om de i Förstärkt Konstitutions-Utskott verkställda omröstningar: B. XI. 337, 354, A. 354. Kontroll derå, huruvida någon innehar förmyndare-befattning eller icke, angående utfärdande af vissa föreskrifter till beredande af säkrare sådan: B. XI. 289, 313, A. 313. Konung Gustaf Wasa, angående hållande af ett minnestal i anledning af 300:de årsdagen af hans död: X. 284, 286. — angående dess tryckning; motion af Herr Carl Christian Estenberg: se Motioner.
Som likväl Läne-Banquen för den utvidgade Lane-rörelsen icke bör hafva någon Creditiv-rätt på Vexel - Banquen , utan endast kan använda de Capital afbetalnin. gar som inflyta; skulle beloppst af denna ökade utlåning bero af utförandet af en LaneEnnquens upplåning. Denna kunde möjligen blifva nyttig, i fall éj enskilda Crediten nog hastigt återstäldes; och är oskadlig i fall detta lyckliga resultat skulle kunna till vägabringas. Den måste likväl derföre grundas på en lägre räntefot, än den som kan åstundas för stående Capitaler, och en så hög, att den förekommer Capitaler* nes hvila. Den skulle ske sålunda, att Lån upptogos, så väl vid Stockholms, som vid Vestra och Södra Läne Banco-Contoiren, i Bancoeller Riksgälds-sedlar, till ett af Fullmägtige för hvarje år utsättande belopp, grundadt på ungefära Låne-behofvet under det förflutna året. För dessa Lån bör utgifvas obligationer löpande med 3 procents ränta, stahle att vid uppvisandet betalas under loppet af September Banco-Utshottets Betänkanden■ '303 och October månader hvarje ar. Obligationen skulle likväl ej behöfva årligen till inlösen presenteras, i fall ej innehafvaren det åstundadé; men års-räntan skulle ovilkorligen under den tiden uttagas; i annat fall förlorades den. Jag anser detta vara ett tjenligt sätt, att begagna de sedel-massor, hvilka, i synnerhet i de större Handels-orterne, eljest måste för tillfälliga behof hållas färdiga i allmänna och enskilda Cassör. Och, enär ingen högre Lånesumma hvarken lärer kunna bekommas, eller behöfvas, än den, sorn härigenom erbjudes, torde detta upplånings - sätt förtjena uppmärksamhet.
Att många derpå hafva samlat förmögenhet, är äfven allmänt kändt. Då det nu är antaget i Bevilln:s-Förordn:n såsom grund, att hvar och en, som förskaffar sig en årlig inkomst derför, hör erlägga någon skatt under namn af beviltn.; så anser jag deraf böra följa, att de auktionister, som förtjena penningar på detta bestyr, böra derför erlägga någon bevilln. till Staten. Då klasserna här äro så många och afgifterna i de lägsta klasserna gå till 2 å 3 R:dr, så är det icke betungande för någon, som gjort auktioners hållande till handtverk, att erlägga en sådan bevilln. De, som deraf förtjena 1,000 R:dr eller derutöfver, komma då till en hög bevilln., under det att de, som förtjena mindre, kunna taxeras lägre. Detta kan likväl icke så tillämpas, att hvar och en, som håller auktion uti ett fattigt sterbhus, derföre skall anses som auktionist och derefter taxeras. Det är sagdt i Bevilln:s-Förordn:n, att en hästhandlare skall taxeras till 25 R:dr, men om en landtman säljer en häst, så blir lian icke derför taxerad som en hästhandlare. Sådant är allmänt kändt på landet. Den verkliga auktionisten han blir taxerad, Toen den, som blott håller en auktion, för att tjena en bekant, kan icke taxeras såsom auktionist; lika lätt som jag eller någon annan, sora åtager sig en kommission för någon bekant, derföre blifver taxerad såsom kommissionär. Hr von Hartmansdorff: Om auktionister ej uptagas i Bevilln:s-Förordn:n, och om den allmänna regeln, att hvar och en skall taxeras efter sin inkomst, likväl tillämpas på dera i vissa orter, så sker det, såsom hittills, i andra deremot icke. Emellertid varder sådan taxering, der hon eger rum, ofelbart fastställd af KammarRra, och, såsom jag förmodar, äfven af Konungen, under det man på andra ställen uraktlåter att taxera dem, hvarigenom en otillbörlig ojemnhet i beskattningen upkommer.