Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Jag är blott rädd,” svarade fru Klase litet försmädligt, ”att din herre ...” ”Tyst, Johanna! Hvarför skulle du nämna min man? Ack, din postmästare, han är mycket olika – så medgörlig ... så ... så ... Men, à la bonne heure, jag skall ändå ha min vilja fram.” Den förtrogna syntes ännu tio gånger misstrognare. ”Du fattar då ingenting!” fortsatte doktorinnan litet harmset. ”Icke kommer väl jag springande till min man heller och anhåller att han behagar ge sitt höga bifall till att jag får arrangera en liten militärkonselj hemma hos mig – åh, nej bevars, det blir herrar officerares egen sak att öfvertala honom att bevilja några platser vid vårt middagsbord, och hans att öfvertala mig till ett medgifvande, som jag kommer att finna öfver all beskrifning svårt och besvärligt. Med ett ord: jag blir envis och säger ett decideradt nej, hvilket från hans sida framkallar ett decideradt ja – och affären är uppgjord.” ”Aldrig hörde jag sådan uträkning.” ”Nej, du gör dig så litet besvär med din herre, att du verkligen icke kan fatta huru mycket geni vissa hustrur måste använda. Jag ber dig icke tiga härmed, ty icke tror jag att du eller någon annan af mina vänner vill ha mig till ovän.” ”Nej, det är du alltför skarp till! Det är ditt listiga hufvud som gör dig så mycket omak.” ”Så mycket mindre omak gör mig hjertat. Jag tänker på allt annat än känslopjunk och låter icke inbilla mig att herrar officerares smäktande ögonkast betyda någonting vidare än den artigaste supplik om en bastant middag eller en treflig supé ... Men nu måste jag bort. Du får väl snart höra omtalas att doktor Marin blifvit aftvingad löftet om en liten barmhertighetsspisning, och hvem skulle förundra sig deröfver – ha icke många andra öppnat sina bord!” ”Ja, för deras inqvarteringar.” ”Fy då – det är en klen barmhertighet som håller sig endast till sina naturliga gäster ... ack, kära Johanna, om dina sympatier och vyer icke vore så grufligt inskränkta!
Enär Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, enligt hvad den af dem afgifRevisionens na berättelse innehåller, genomläst de hos Fullmäktige förda protokoller till ocA~, med omfattning, den 11 Augusti sistlidet år samt granskat Riksgälds-kontorets hufvudbok och öfriga räkenskaper för år 1858, hafva Revisorerne nu läst och genomgått protokollerna för tiden efter den 11 Augusti 1859 till och med den 9 sistlidne Augusti samt tagit kännedom om Kommissariatets protokolls-diarium för samma tid, äfvensom granskat såväl Riksgälds-kontorets för år 1859 afslutade hufvudbok med dertill hörande räkenskaper, som den för samma år upprättade särskilda redogörelse i afseende på de medel, hvilka blifvit upplånta och utbetalda för fortsättningen af statens jernvägsanläggningar. Enligt den i Rikets sednast församlade Revisorers berättelse meddelade uppgift, Riksgälds uppgingo Riksgälds-kontorets skulder vid slutet af år 1858, oberäknade de inom linien förda skuldposterna, till ett sammanlagdt belopp af R:mt R:dr 10,269,490: 82. Enligt hvad den nu granskade hufvudboken utvisar, hafva skulderna under sistlidet år minskats med » 1,231,232: 77. så att desamma vid årets slut utgjorde R:dr 9,038,258: 5. Härå upplupna, då icke lyftade räntor 141,290: 34. De öfriga räntefria skulderna uppgingo till 4,307,371: 3.
Som jag befarar, att jag af Ridderskapet och Adeln icke blifvit rätt förstådd, då tvenne Ledamöter, så upplyste som Friherre Cederström och Herr Mannerstam, hvilka vanligen med hela ungdomens liflighet och lätthet fatta och yttra sig, kunnat derom misstaga sig * anhåller jag, att med några ord ytterligare få upplysa om min mening Först utbeder jag mig få svara Friherre Cederström, hvilken behagat förklara, att jag skall sagt, det Banken genom sin hemlighet varit i tillfälle att bispringa Staten med stora summor. Härvid får jag erinra, att jag alldeles icke anfört Bankens förmåga, att lemna bidrag till Staten, såsom en följd af hemligheten j jag har endast nämnt, att sådane bidrag Irån Banken utgått under den förflutne tiden, och då de hittills i Banken gällande författningar följts. D| Herr Mannerstam fästat sig vid mitt yttrande om nyhetsbegär, får jag förklara, det jag med detta uttryck ej menat den som alskar, att höra och läsa nytt, utan den Den 29 Maji, sorn vill hafva allt nytt, sorn vill förändra, omskapa allt, som vill omstörta alla gamla former, endast derföre att de äro gamla, som i desse af seklers erfarenhet godkände och helgade bruk blott ser åldrige, förderflige, missbruk, men åter i alla nya öfverspänna nyhetsidéer högsta fullkomlighet. Sådan var mia mening, och jag anhåller, att denna förklaring må i JProtocollet få inflyta. Grefve Mörner, Carl Stellan; Jag har förut under denna Riksdag yttrat mig emot publiciteten, och jag hyser ännu samma öfvertygelse. Jag tillstyrker derföre bifall af Betänkandet, och tror, att Ridderskapet och Adeln ej skall misstaga sig, om Ståndet lemnar detta bifall, då Ståndet i 140 år varit utan en sådan publicitet, och Banken likväl tilltagit i styrka och soliditet.
Hvad personer skänka stora summor till milda stiftelxor, bittra, motbjudande, svårfattliga läxor, ser och välgörenhetsinrättningar så väl i hufvudvar det för en förändring i det unga ansikstaden som landets öfriga städer. Om någon vid och det vill till att vi för att icke tröttna tet med sin gloria af gyllne hår? De blå en sådan utdelning också ville tänka på landseller uppgifvas rätt må fatta innebörden ögonen hade det icke-jordiska uttryck, bygdens pauvres honteux! Vore början en gång af dem och det pris som är fäst därvid, som ibland blixtlikt röjer sig hos dem, hvilgjord, så skulle nog fortsättningen växa fram nämligen vår egen andliga utveckling och därur till en räntebärande fond, hvaraf berättikas dagar redan äro räknade. gade sökande skulle erhålla bidrag i mån af förädling, vårt oupphörliga framåtskridande Prostinnan blef offer för en förfärande tillgångar och antal sökande, och önskligt vore från mörker till ljus, från lidande till sällångest. Så hämtades doktorn och — mamma. att ingen bestämmelse om viss trakt eller hemhet. * Från Iduns läsekrets. IDUN 1897 Man kan lätt föreställa sig att den engelske prelaten, för att kunna fälla ett yttrande sådant som det här ofvan anförda, måste hafva pröfvat lifvets många bittra erfarenheter och därigenom kommit till en andlig mognad, som förvissade honom om det pris han eftersträfvat, ferierna i det himmelska fadershuset. Och för hvar och en af oss, som icke tro på den ändlösa sömnen, utan äro nog lyckliga att kunna fästa vårt hopp vid en fortsatt tillvaro efter detta jordelifvets slut, där vi med dem vi älskat och sympatiserat med här nere skola allt mer och mer utvecklas till fullkomning och förädling, tills vi vinna vårt mål och blifva hvad vi från tidens början voro utsedda till, för hvar och en af oss är det af vikt, huru vi lära våra läxor, de läxor lifvet ger oss, hvar och en i sin stad och på sitt sätt, på det att det slagg, som vidlåder oss, må mer och mer försvinna och vår andliga människa må utbildas till den idealmänniska vi ursprungligen voro ämnade till.
4233 x 3) [2669] fa V. % Tu-borg K - i s Bad-, Toalettoch Vagnsvamp 1 GUST. PETTERSSON &amp; Komp.,! n y a 43 Regeringsgatan 43. 1fF~ Flyglar, Tafflar och Pianinos från J. G. M a l m s j ö. [1367] Emalj erade K o k - kärl, \ Emalj erade F i s k - kittlar, ^Emaljerade Potatiskokare. Lindblom 65 Drottninggatan 65, hörnet af Mästersamuelsm O) R. Blaedel &amp; Co. ' s Förlag, C CÖ - C .£2 CD CO DE VISES S T E N eller Framtidens Läkekonst. En bok för al a friska, som ej vilja genom sjukdom förlora helsa, arbetskraft och lif m 1 - o cu E i£2 Ett nytt, osvikligt, smärtfritt liktornsinedel (bättre än Collodin och alla andra liktornsmede!) borttager fullkomligt liktornar med roten inom kortaste tid. Inlagdt i eleganta kartonger har Deletor den stora fördelen framfor alla dylika medel, att man ständigt bär det på sig. Hvar och en, som har liktornar, skall skatta sig lyckiig efter att hafva användt Deletor, Hvarje kartong kostar 1 kr., som insändes som postanvisning eller i sparniärken. Posto. telegrafadress » Deletor », Upsala, Vaksalalorg 27 och Gö- teborg, Magasinskvar leret 1 cO 2. [2421 j CO SL OJ O. ' O sz CD f " öT Ii å n Stockholm. [2G68] På •0 Bort med liktornarne! Deletor. inkommet ett rikhaltigt lager till billigaste pris hos Alb. G. Pripp &amp; Son, E a&gt; 0 g nu Obs. rekommenderas. JUSTUS. 7^ » o: CD &lt;: CO z^ CD 2. i alla boklådor. gatan.
Seegeringö#$ormen, famt 29 §. -Dvegertng&$ormen, meb affeenbe å tiben för ny SSeroiflntngt? roibtaganbe; Memorialet 9?:o 114; 12:o Uti 72 §. 9vegeringé#§ormen, angåenbe milfor för $3an# fenö ©eblarö erfännanbe fåfom mynt; Memorialen 9?:riö 78 odj 117; 13:o Uti 75 §. fXegeriitgö#gormen, meb affeenbe å Marfegångé# Saporttaé tillämpning; Memorialet ‘tftio 85; l4:o Uti 109 §. £Kegecingö#§ormen odj 80 §. Uti 6 mom. 14 §.
Uti 98 § Regerihgs-Formen och 63 § Riksdags-Ordliingen stadgades, att vederbörande Elektorer skulle, vid samma tillfälle, då de utsago Rikets Ständers JuStitise-Ombudsman, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hoS denne embetsman erfordrades, “att honom efterträda, ifall han, innan den nästföljande Riksdagen, skulle med döden afgå g hvarefter genom det år 1830 gjorda tillägg i dessa gruttdlägsbud blef föreskrifvet, huru förhållas borde i den händelse, att Justitim-Ombudsmännen eller hans utsedde efterträdare afsade sig det erhållna förtroendet eller med döden afgingc. Genom dessa lagrum, hvilka, enligt den allmänna regeln i 83 § Rcgerings-Formen, skola, efter deras ordalydelse tillämpas, var således icke bestämdt, huru med Justitiae-Oinbudsmannens embete borde förhållas i den händelse, att han af svår sjukdom eller annat laga förfall vore hindrad att samma embete utöfva. Konstitution!-Utskottets Memor ial, A:o 10. 0 öfva. Det synes vara att förmoda, att saknaden af denna föreskrift i Grundlagen ansetts kunna ersättas genom dess intagande uti den instruktion Rikets Ständer, jemlikt 96 § Regerings-Formen, skulle för Justitise-Ombudsmannen utfärda; och nämnde instruktion, vid Riksdagen år 1810 af Rikets Ständer besluten och af Kongl. Maj:t den 27 Februari samma år kungjord, innehåller ock i 25 §, att om Justitise-Ombudsmannen skulle finna sig af svår sjukdom eller annat laga förfall hindrad att sitt embete förestå, ege han rätt, att, till tjenstens förrättande under laga förfallotiden, påkalla den man, Rikets Ständer, likmätigt RegeringsFormens 98 §, utsett att honom efterträda, i fall han, innan nästinfallande Riksdag, med döden afginge. Vid utfärdandet af nämnde instruktion har väl Kongl. Majit i Nåder förklarat
Såsom följd häraf och med åberopande tillika af hvad i afseende å samma ämne, uti Lagberedningens ofvannämnde utlåtande angående domstolarnes organisation är anfördt, hemställer jag ock vördsamt, alt meranämnda fråga må hos Rikets Höglofl. Ständer ånyo till grundlagsenlig handläggning förekomma. Vid pröfning sistförlidna Riksdag af min då gjorda vördsamma framställning och flera inom de Respektive RiksStånden väckta motioner, beslöto Rikets Höglofl. Ständer, för deras del, afskaffande af uppenbar kyrkoplikt, på sätt Deras lill Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse den 8 December 1840 utvisar. I nådigt svar härå, meddeladt å rikssalen den 10 Juni 1841, förklarade Kongl. Maj:t Sig dela den af Rikets Ständer uttryckta åsigt, att kyrkoplikten vore ett föga lämpligt straffmedel, hvarföre Kongl. Maj:t gerna skulle se detsammas utbytande emot något annat mera ändamålsenligt; men i betraktande deraf, att förslaget blifvit utsträckt äfven till tjufnadsbrott och då emot samma förslag blifvit anmärkt, att en betänklig rubbning i nuvarande straffsystem syntes uppkomma, derest tjufnader, första och andra resan föröfvade, endast skulle medföra penningeböler och enskild skrift, ansåge Kongl. Maj:t Sig förhindrad att förslaget bifalla. Af dessa förhandlingar vill det synas otvifvelaktigt, att begge Statsmakterna sammanstämt i den mening, att uppenbar kyrkoplikt vore olämplig och öfverflödig i afseende å alla de brott, för hvilka den såsom påföljd, jemte annan bestraffning, blifvit stadgad, endast med undantag af stöld.
Dykeri» jiegiementel äro. fö res k lillie, och dei jemte Ii n<i i i ngeii deruti rät tiis t coll änib.miUsculigast bergdas, om tillfället för dena sjöfarande, ali genom egen omtanke hjelp!» sig utur sin i rakade uiveka, g i fves en passande utsträckning. Alt i sådänt ändamål granska oftauämnde Reglemente, samt punktevis föreslå'(leii förändring detsamma hulde undergå, vöre en åigäid som icke ligger inom gränsen af Utskottets pligter och icke med” i fves af en för vigtigare ämnen ämnad tid. Utskotten tro sig alltså endast behöfva uppgifva höljan-* de hufvLidgfmyler; nemligen; i:o Att eu viss lid, af minst Co timmar räknad från ilen, <(ä fi ömmande hjelp ankommit, matte bestämmas, under hvilken deL vin e Sjeppare, Skepj soell Godsegare tillåtit, alt så väl med eget folk soln med biträde af fremmande hju p, till beredandet af bärgning» verkställa joisning af lasten, utan att derför»; vara förfallen under Dykeriet, 2;o Att om, genom en sådan lossning Skeppet förmår »esali fortsätta, Skep* éjfio Stats-UtslotteU Betänkande». paren må vara obehincfmd att godset åler inlasta sami, sedan behörige af gifter blifvit erjaggde, afsegla. 3:o Alt om Sier, cfler den be.£lammande tidens förlopp, Skepp och Gods icke hunnit bärgas, del samina viii må komma under pykeri-hefaUning, men pykeriet likväl ingen bärgarelön tillfalla af det, som redan blifvit lossadt antingen med' eget elier legdt folk; samt 4:o
En ändamålsenlig bokföring vore ock enda utvägen, hvarigenom borgenärer och Domstolen kunde vinna en sann och tillförlitlig kännedom, så väl om boets ställning och gählenärens LilIgångar, så alt, i fall någon del af dessa vore undanstucken eller boet bedrägligen frånhänd, densamma må kunna till konkursmassan revindieeras, som om gäldenärens handlingssätt och orsaker ne till hans obestånd; och en sådan bokföring borde åtminstone åligga alla handlande och andra näringsidkare, hvilkas rörelse mer och mindre är och måste vara grundad på kredit, och hvilka vanligtvis hafva största delen utaf deras tillgångar, om ej alla, bestående i varor och annan lösegendom, samt, nödvändigt blottställde för förluster, i följd af försäljningar på lid och konjunkturens inverkningar på varupriser och handelsspekulationer, egentligen äro de, som utan eget förvållande kunna iråka den olyckliga ställning att nödgas göra cession.
Maj:ts Befallningshafvande egde att föreslå; samt att till meddelande af råd och upplysningar rörande spannmålens anskaffande och fördelning Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle ega att tillkalla erfarne Invånare i Länen. Läns-Styrelserne erhöllo derjemte rättighet att till undsättning använda Magazins-fondens qvarliggande spannmåls-behållningar i Krono-Magazinen, såsom användbara genast och innan annan spann - Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.o Zj.6. 11 mål hunnit att anskaffas, och denna serskilda undsättning utsträcktes derhän , alt spannmål af Magazins-Inrättningens lager i andra landsorter transporterades lill de nödställda orterna , för att der utdelas. I afseende på betalnings-sättet af så väl den för Creditiv-medlen upphandlade, som af Magazins-Inrättningens förråder använda spannmålen, blefvo under tidens lopp åtskilliga niodificationer nödiga, så alt för den på Credit utlemnade undsättnings-säden anstånd måste lemnäs med betalningen på längre eller korrtare tid, som likväl i intet fall utsträcktes längre än till tre år, eller till första uppbörds-stämman i83o, då sista tredjedelen af undsättnings-skulden borde erläggas, hvilket var fallet med Elfsborgs och Skaraborgs Län, såsom af missväxten mest lidande. Uti vissa Län måste äfven för mindre betydliga qvantiteter, som af Församlingarne under gemensamt Aterbetalnings-ansvar användes för de fattigas underhåll, återbetalnings-rättighet in natura medgifvas af den utborgade Krono-spannmålen, hvarå priset för öfrigt i allmänhet bestämdes lill medelpriset å den för Creditiv-medlen upphandlade Spannmål. I 12 Kongl. Maj.-ti Nådiga Propos. IV:o 46. Endast i högsta nödfall och i mindre partier tilläts utborgning lill sådana personer, som icke kunde anskaffa borgen eller annan säkerhet. Beträffande redovisningen af de till spannmåls-uppköp anslagna summor och den säd, som från Kronans förråder till und' sättning utlemnades, förordnade Kongl.
— 325 — L fråga om ledfyrars anläggning vid inloppet till Karlskrona redd har Lotsdirektören redan inkommit med framställning i sitt betänkande rörande användande af lotsoch fyrinrättningens besparade medel för tillvägabringande af åtskilliga förbättringar inom fyrväsendet, hvilket betänkande blifvit af Förvaltningen i underdånig skrifvelse den 21 Oktober 18ii4 till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnadt, och hvarvid Förvaltningen, instämmande i Lotsdirektörens förslag om tvenne ledfyrars inrättande vid Karlskrona, underdanigst anhållit, att framdeles få till Eders Kongl. Majit inkomma med närmare framställning om såväl denna som andra fyranläggningar, allteftersom de ansägos böra til verkställighet befordras ch medel dertill kunde beredas. Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormaktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: C. S. ANNERSTEDT. J. B. KLEMAN. C. A. SUNDIN. C. E. HOLM. Referent. ' j s_ A. Falkenstedt. Stockholm den 9 Januari 1866. Befälhafvande Amiralens i Karlskrona underdåniga utlåtande öfver hvad i 1865 års revisionsberättelse förekommer, rörande Flottans räkenskaper och förvaltning. Underdånigst utlåtande.
Om denna princip skulle lyckas att göra sig gällande, hemställer jag, hvad följderna deraf skulle blifva och om det icke skulle leda till borgerskapets upplösning, åtminstone såsom Riksstånd betraktadt. Vid näringsfrihetens ordnande anser jag således följande villkor dervid oeflergifligen böra fästas: 1:0 att hvar och en, som anmäler sig till idkande af borgerlig näring, bör styrka sig äga erforderlig insigt och skicklighet i yrket, ty om detta försigtighetsmått icke iakttages, blifver oundvikligen följden, att consuinenterne ofta blifva bedragna med odugliga och förfuskade tillverkningar; 2:0 att ingen före 24 eller års ålder må kunna berättigas att för egen räkning idka borgerlig näring. Man kan visserligen häremot invända, att skicklighet i vissa yrken dessförinnan kan hinna att inhemtas;men jag anser, att stadga i karakteren, före den uppgifna åldern, i allmänhet icke kan påräknas, för uppfyllandet af sina pligter, såsom medborgare, familjefader och husbonde. Att industrien-i riket innehar en låg ståndpunkt i jemförelse med andra länders, är en beklaglig sanning; men orsaken dertill kan ej sökas uti skråföifaltningarna, hvilka ej lägga något hinder i vägen för uppkomsten af fnbiiker, lill hvilkas anläggande livar och en äger en fullkomlig frihet, som det åstundar, utan bör den efter min öfvertygelse sökas uti de vacklande ekonomiska författningarna, sorn göra det betänkligt att nedlägga större capitaler i sådana företag, jemte den inskränkta afsättningen i ett folkfaltigt land. Jag anhåller vördsamt, alt dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen af Frih. Hamiltons motion till Ekon.Utsk. 24 Den ii Ma rs f. m. Remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.,hvarjemte communication af motionen med de öfriga Stånden blef af R. o. Ad. bifallen. Hr von Heijne Georg:
Då jag har ordet, vill jag begagna tillfället för att upptaga hvad en ledamot, som i sjelfva saken med mig tänker lika, yttrat, nemi. alt'Konungen icke deltager i afgörandet af besvärsmålen. Detta är ett fullkomligt misstag, ty de föredragas alltid fullständigt i Hans närvaro innan de af Honom afgöras. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Om det grundlagsenligen ginge an, att, på sätt Hr Hjerta, Lars, yttrat, antaga vissa delar af den K. propos:n, men afslå det öfriga, sä skulle jag visserligen icke tveka att förorda den medlersta, hvilken synes mig hafva erhållit en lämpligare ordalydelse än förut; men dä det af Hr Hjerta begångna misstag erhållit sin vederbörliga rättelse, så vore det af mig ganska olämpligt, alt göra mig skyldig till ett sådant fel, hvarföre jag i detta som öfriga hänseenden icke ärnar förorda någon afd. af den K. proposm. Gr. Lagerbjelke har visserligen i sjelfva saken anfört, hvad jag hufvudsakligen tänkt framställa, och jag anser de stora olägenheter, som af förslagets antagande skulle efter all sannolikhet uppkomma, vara på sätt redan af nämnde ledamot. jemte flere andra, är ådagalagdt, ganska klara och tydliga. Ilär finnes likväl derjemte några omständigheter, pä hvilka jag önskar att särskildt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet. Ibland annat bar här blifvit anfördt, alf besvärsmålen skulle upptaga så mvcken 11 * 164 Den 19 Januari f. m. lid för slals-rådet, alt reorganisationsfrägorna svårligen medhinnas. Gr. Gyldenstolpe, Anlon, har redan uppräknat en mängd reformförslag, som under sednare tider framkommit, oaktadt besvärsmälen ännu tillhöra K. M:s afgörande och, om jag skulle uppräkna den mängd K. skrifvelse!' som i detta afseende blifvit från och med d. 30 October 1844 intill denna dag aflåtna till R. St., kan jag icke undertrycka den tanken, att stats-rädets tid varit temligen tillräcklig.
Dä »nan ä ena sidan, för att öka de ä Arrende Auctionen bjuda,»des antal, delade de till hwarje Kungsgärd lydande ägor i sä smä delar, att hwar och en af den mäst wänlig» förmö - 14 Den 25 September. förmögenhet kunde tilltro sig bestyrandet; Sä borde man ock ä andra sidan akta derpä, att delarne, hwar för sia innefattade sä mycken od« lad eller odlingsbar Jord, alt den med sin af. kastning kunde underyäila en sädau Husbälls upställning, som ä orten finnes pä sä stora Hemmans delar, dar Jorden förmedelst knapp afkastning icke skotes med wanmagt. Dä intet mera bidrager till driftighet uti de wid Arrende Auctionen skeende anbud, än trygg wisihet cm en längre tids nyttjande rätt, enkel beräkningsgrund för Arrende wilkoren, och utsigt till ärsättning för de odlings kostnader, af hwilka Arrendatoren under Arrende tiden icke hinner att njuta fulla fruckten; Sä torde det tiilätaS mig att upgifwa nägra Förflager till minnande af dcsia ändamäl, ändamäl lika wik. tigt bidragande för Staten till att kunna är« hälla, som för Arrendatoren till att kunna gif. wa det möjeligen högsta arrendet. Utan att yrka nägon kmfwudsakelig ändring af deil uti 1799 ärS Förordning föreffrefne Arrende tid af zo är. tror jag lilwäl det wara billigt, att i rvitzt fall bewilja Arrendatoren Options rätt wid den ester 30 ärs förlopp anställande Arrende Auctionen; och att äter, i en annan händelse, pä längre eller kortare tid förnya Arrendet utan Auction, med därhos lemnad options rätt ät Arrendatoren, att an. tingen efter zo ära Arrende tidens förlopp Arredet fränträda, eller med Arrendet under en därutöfwer förlängd tid fortfara.
Ridderskapet och Adeln afslagit detsamma, äfvensom Väliollige Borgare-Ståndet, utom hvad angick förslaget, att i Förmyndareförordnanden borde införas de i nZ Cap. i §. Ärfda-Balken meddelade föreskrifter om hvad Förmyndare hade att iakttaga; hvilket af BorgareStåndet blifvit gilladt. Häraf är väl uppenbart, att sjelfva hufvudfrågan, eller förändring af meranämnde lagrum, genom dessa beslut, kommit att förfalla; men deremot kan tvekan uppstå, huruvida Lag-Utskottets hemställan om Förmyndareförordnantles lydelse, jemväl förfallit, eller om icke samma hemställan bör, såsom en serskild, af den föreslagna Lagförändringen oberoende del betraktas, och derföre till underdåning skrifvelse föranleda. Expeditions-UIslottets Memorial N:o 2j, Genom Borgare-Ståndets lemnade bifall till omförmälde hemställan, kan densamma väl anses vara af 3:ne Stånd gillad; men deremot torde den erinran kunna göras: att Lag-Utskottets meranämnde hemställan synes egentligen hafva tillkommit i anledning af den uti i §. 23 Cap. Ärfda-Balken föreslagne nya redaction och deri upptagne vidsträcktare skyldigheter för Förmyndare, än hvad förut enligt Lag egt rum; och alt, fastän sine Riks-Stånd bifallit Lag-Utskottets senare Betänkande N:o 109 i sin helhet; deraf dock ej följer, att de instämma deri, alt en ur förslaget lösryckt del, hvilken dessutom är ofullständig derigenom, att 22 Cap.