Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enda trösten var att man kunde vistas uppe på däck i så godt som alla väder. Fartyget var så stort och högt, att sjön endast första dagen efter afresan stänkte öfver, men sedan blef det bättre, ehuru det ännu gungade så, att de flesta voro sjuka. På tredje dagen buro ett par män af besättningen upp en ung kvinna på en madrass och lade henne ned på däcket nära intill den kabelrulle, på hvilken Elias satt. Han hade sett henne förut på den finska ångbåten och sedan på stationen i Liverpool. Nu såg hon nästan ut som död, där hon låg med slutna ögon och utan att röra sig så hjälplös, att Elias riktigt tyckte synd om henne. Käns det bättre? frågade han därför om en stund, då hon öppnade ögonen och riktade dem mot honom. Litet bättre, tack här uppe i blåsten Om jag bara kunde hålla någon mat i mig, så skulle jag snart bli bra, säga de Vill ni försöka äta någonting? Om man kunde få en strömming riktigt saltig Men kanske också litet kaffe skulle hjälpa inte lära de väl ha strömming! Elias hämtade kaffe åt henne i sitt eget bleckmått, och hon sväljde tacksamt den heta drycken. Experimentet lyckades. Efter en stund kände hon sig så mycket bättre, att hon försökte sitta uppe, och då drog Elias madrassen fram till tågrullen, så att hon kunde stöda ryggen mot den. Det var inledningen till deras bekantskap, och sedan blef hon hans skyddsling och sällskap under resten af färden. Först kände han sig väl något skygg, då hon kryade till sig så mycket, att hon kunde röra sig omkring och hjälpa sig själf. Men då hon allt var lika vänlig mot honom, repade han mod att fortsättningsvis bevisa henne sådana små tjänster han kunde. Dagen innan de kommo fram riskerade han till och med att fråga hvart hon ämnade sig i Amerika. Jag vet inte rätt Min biljett gäller bara till New-York, där jag skall få litet pengar på ett kontor. Kanske kunna de där säga hvad jag hälst borde göra. Elias tyckte det lät underligt han hade ju själf bestämt allting om sin resa på förhand. Men då han icke visste hvad han skulle säga därom, anmärkte han blott att lönerna i New-York voro lägre än i andra städer, enligt hvad han hört sägas. Nog lära de väl räcka till för mig, trodde hon om någon vill hafva mig i tjänst. Nå, hvarför inte er?
Dagsverks*ränta af l76j mantal, enär dessa dagsverken, som Allmogen förut utgjort till Laholms Kungsgård, numera af den erläggas i spanmål enligt Kongl. Kungörelsen den 3 December 1810. 116:44. 6. Förhöjning af dagsverken, som äro anslagne Kungsgården Biskopstorp, hvilken är Landshöfdingeboställe. (6*) Or d i n a r i e Ränta. Kronovärde. Markegängsvärde. R:dr. sk. rät. lt:dr. sk. rst. Örebro Hvarifrån afgår och påföres: Östergöthlands Spanmål. Markegångs värde. T:r. kpr, R:dr. sk. rst. 510 510 2,787 27,7 2,787 510 27,7 2,787 11 11 11 Anmärkning ar: | Räntor, sora varit påförde' åtskilige hemman i Lekebergs Bergslag den tid, de tillhörde Landslagen, och, ehuru utur Jordeboken rätteligen uteslutne, likväl i räken, skaperne debiteras. Utgör afförd differencc å ordinarie räntan i Westerås Stads räkenskaper, såsom I upptagen och påförd till högre belopp, än hvartill densamma bör för de Staden do[nerade 3:ne mantal erläggas. .55: 3. 7. Afradsoch Hyttegärds-jern, som afkortas emot utgörande af räntekohl leiler tiondejern. Utom 200 T:r, som då voro anslagne Löfås Silfververk, utgör | öfriga tiondebeloppet anslag efter bestämdt lösningspris till understöd åt en del ! Församlingar inom Länet. äDagsverkspenningarne af hemmanen inom Ofvansjö och Thorsåkers Socknar, hvarifrån Allmogen, emot utgörande af bergsskallen eller hyttegärdsjernet, åtnjuter befrielse.
Fadrens stolthet öfver sitt barn lät hans ögon lysa af en ungdomlig glans. Målaren såg på honom med beundran. Lagmannen fortfor: och vill du veta, Baremann, hvarföre jag så här oförmodadt inleder denna sak, nästan i de första ögonblicken af vårt återseende, så skall jag säga dig det. Inom mig finnes ett något, som vuxit ända till visshet: många dagar återstå mig icke mera. Men innan jag skiljes, vill jag dock veta, i hvars hand min Saida skall lemna sin hand; blir det i din, så går jag glad bort, ty j skolen bli lyckliga Derföre skall du bemöda dig att så snart som möjligt älska henne ... bemöda dig, säger jag och jag menar dermed detsamma som att icke strida emot en kärlek, den Saida säkert förmår väcka. Skämtande tillade han efter en paus: i mina unga dar älskade jag flera än en, och jag kunde redan första gången, då jag var i sällskap med en flicka, säga, förutbestämma, om hon var sådan, att jag småningom kunde börja älska henne. Tyckes dig nu så om Saida? Skall jag ännu en gång i mitt lif känna mitt hjerta slå för en qvinna, så är det för Saida. Så långt kan jag förutbestämma. Lofvar du mig till en början att besöka oss dageligen, så lofvar jag dig, att du skall älska henne och hon dig. Det låg någonting så öfvertygande i lagmannens ord, någonting så ödebetvingande i hans fast ton, att Baremann ovilkorligen blef hänförd af en känsla, hvars himmelsblåa färg var en del af Saidas eget väsende. Han lofvade lagmannen, hvad denne ville. Sedan gingo de in till salongen, der Saida, som redan slutat sitt spelande, satt tankfull med hufvudet i handen utan att höra deras steg, innan de voro i rummet. Baremann saknade mod att inleda annat än likgiltiga ämnen. Efter en halftimme tog han afsked, insvepte sig i sin öfverrock och gick med temligen stilla gång åt hemmet till. Redan var han utom trädgården, då han hörde lätta och hastiga steg bakom sig. Han vände om sig och såg Saida.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå detta förslag. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej, begärde Hr R å f e 11 votering. Efter någon tvehågsenhet om contra-proposms innehåll, förenade sig R. o. Ad. om följande voteris-proposition : Den som antager det förslag till 10 § i lagen för fattigvården, som Hr Råfelt framställt och finnes intaget i hans sidan 10 af reservationerna framställda tillstyrkande, voterar w den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Hr Råfelts ofvannämnda förslag. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 8. JNej — i3. Hr Råfelt reserverade sig emot det fattade beslutet. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på natten. In Gdera protocolli, F. 0. Silfver stolpe. Da ii i3 Mars f. in. 4o3 Lördagen den i3 Mars i84i. Plenum kl. 9 f. m. Hr Frih. o. Landtm, öppnade plenum med tillkännagifvande, att, sorn Ridd.Secrettn insjuknat, det vore nödigt att antaga en annan person, som för tillfället gjorde Ridd.- Secret.tjensten. Enl. 61 §:ti af instrnetionen för Ridd.- directionen samt de vid Riddarhuset anställde endietsoch tjenstemän, ålåge det förste Ridd.cancellisten, att, dä Ridd.-
Förordningen, angående handskrifna Assigriationer, men sjelfva stadgandet skulle i betydlig mon ändra äfven den, som rörer de tryckte och graverade, dels att, efter Förslagets lydelse, Invisningarne aldrig skulle få ställas annorlunda, än till viss man eller Ordres, således icke till endast viss man; ett förbud, hvartill någon skälig anledning ej synes vara för handen; dels ock slutligen, att uppställningen af Förslaget, då det innehåller, att ”i öfrigt hvad Lag och Författningar föreskrifva, rörande så kallade löpande skuld”sedlar, äfven i afseende på formen för delias giltighet, skall i allt blifva gällande för Bilt. till R. St. Prot. i82S-3o. 1 Sami. 3 Bandet. 8:de Häftet. 4 5o Kongl. Maj Nådiga Skrif v. N.-o 96. ”dessa slags invisningar eller Assignationer,” icke nog bestämdt utmärker, att för tryckta eller graverade måste undantagas hvad i Kongl, Förordningen den 28 Junii 1798 är anbefalld t derom, att skuldebref, för att anses gällande, böra antingen vara egenhändigt skrifne och undertecknade af Utgifvaren, eller af endera, då flere skrifva demunder, eller ock bestyrkas af atne vittnen, hvilka på en gång varit tillstädes, och af hvilka det ena skall hafva skrifvit skublebrefvet. Uppå dessa skäl bar Jag funnit Mig icke kunna i Nåder godkänna Edert omförmälde Förslag. Uti underdånig skrifvelse af den 29 sistlidne Januarii håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, bland annat, i underdånighet föreslagit, att början af 18 Cap. 1 § ÄrfdaBalken måtte förändras tijl följande lydelse: ”Hvar som något testamente fått liaf”ver, vare skyldig, i Staden inom Sex månader, och å landet sist å det Ting, som ”infaller näst efter Sexmånader, sedan han ”gifvarens död och testamentet A^eta fick, ”det inför Domaren att uppvisa, och gifve ”in tillika en vigtig afskrift, som arfvingar”ne tillställas skall.”'
Bref den 3o Maji 1826, sorn föreskrifver huruledes och i hvad raan sammandragning af spridda roteandelar må kunna trllvägabringas, det ändamål, sorn Motionairerne åsyftat, redan är tillåtet och utväg för dess vinnande anvisad; fördenskull och då det allenast beror på Rotehållarne sjelfva att begagna denna utväg;, samt Johannes Christoiferssons förslag, att en sammandragning af spridda stamoch strö-rotar måtte anbefallas3 efter Utskottets tanka, ingalunda är lämpligt, enär det synes böra icke allenast ankomma på Rotehållarne, hvilkas rätt och fördel egentligen äro i fråga, att sjelfve derom göra anmälan eller ej, utan ock, sedan anhållan om dylik sammandragning egt lura, för hvarje serskildt fall, bero på en närmare undersökning och pröfning, huruvida densamma bör bifallas eller afslås; alltså anser Utskottet någon åtgärd, i anledning af de i ofvanberörde måtto väckte motioner, icke erfordras, samt får, på sådan grund vördsamt hemställa, att motionerne måtte förfalla. Hvilket dock till Rikets Ständers egen pröfning Vördsamt öfveilenmas* Stockholm den 22 April 1834- Vio 4g, Ånlom till Exp.-Utsk. den 3o April kh 2 e. E® Betänkande, i anledning af väckt frågaj ont Frälsehemman$ skyldighet att utgöra Kronobr efbäring. Hedervärda Bonde-Standet har till Utskottets handläggning remitteras Riksdagsfullmägligen Mäns Månssons ifrån Calmar Län memorial, af innehåll, att då billighet och rättvisa fordra, det egare af Frälsehemman med Kronooch Skatte-hemmnns innehafvare deltaga i Kronobrefbäring i den nion skjutsning för närvarande utgöres, och jordbrukets befrielse ifrån berörde tunga icke lärer vara att förvänta, fann Motionairen sig föranlåten yrka, att Kronobrefbärings-skyldigheten för Frälsehemman, genom uttryckligt stadgande, bestämdes, och alt underdånig framställning härom måtte hos Kongl. Maj:t göras.
Under åren 1848 och 1849 har endast ett myrutdikningsarbete erhållit statsbidrag, nemligen utdikningen af Mellings myr i Ekstads och Sproge socknar på Gottland, hvartill ett lån af Gottländska myrutdik ningsfondens behållning, stort — beviljats, och anses genom detta arbete erhållas en jordvinst af [ 399. 33,027: 40. 6,800: — 2,000: — 860: — 1,815: — 2,626: 36. 23,233: 16. 533: 16. 2,800: — 1,550: — 14,820: — 1,864: — 2,920: — 1,048: - 95,898: 12 Statsbidrag; 2,870: - Bilaga Litt. II. till 1851 års Revisionsberättelse angående Statsverket, sid. 141. Navigationsskolorna i STOCKHOLM: Anslag till aflöning Dito till materiel Premiekassan GÖTHEBORG: Anslag till aflöning Dito till materiel GEFLE: Anslag till aflöning Dito till materiel Extra dito till dito KALMAR: Anslag till aflöning. Dito till materiel MALMÖ: Anslag till aflöning Dito till materiel ... WISBY. Anslag till aflöning Dito till materiel ... CARLSHAMN: Ordinarie anslag Extra dito till materiel Inskrifningspenningar .. HERNÖSAND: Statsanslag Stadens bidrag Säger Säger Säger Säger Säger Säger Säger Säger Behållning från år 1847. 71 164 235 32] 2 Debet. Inkomster. år 1848. Utgifter. år 1848. Låneunderstöd. Fullbordandet af hamnbyggnaden i Warberg, (planen gillad vid 1841 års riksdag) 15,000: Hamnbyggnaden i Westerås 20,000: lståndsättande af hamnen och segelrännan vid Christinehamn 24,000:
Men det förekommer ett detaljstadgaode, Den 20 September f. m. 93 sorn jag tror böra ändras, och sorn jag förmodar tillkommit mera såsom en brist i redaktionen, än som en bestämd afsigt å Utskis sida, att fastställa en grundsats; det står nemi. i denna Irsta punkt: ”eller andra rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag, sorn af R. St. blifvit eller blifva’ beslutade.” Sådana företag måste likväl alltid äfven vinna K. M:s sanktion, innan de kunna utföras. Detta faller visserligen af sig sjelf; men då här talas om de företag, som af Ständerna beslutas, skulle man möjligen kunna tro att dermed antyddes en rättighet för R. St. att derom ensamme besluta. Detta leder mig på den fråga, som bär redan varit under öfverläggning och som är af synnerlig vigt, nemi. huruvida en statsskuld må kunna göras ulan K. M:s sanktion. Den förste värde talaren har icke trott detta kunna gå för sig, och har visat vådorna af en sådan grundsats. Den andre talaren har äfven nplagit frågan och, efter min öfvertygelse, rätteligen visat, att sådant enl. grundlagen kan låta sig göra; ty då R. St. uteslutande ega att bestämma om förvaltningen af Riksg:s-Kont., och då de följaktligen uteslutande kunna updraga åt detta Kontor att göra uplåningar för de behof, som Kontoret skall fylla, följer deraf äfven att de ensamt kunna göra statsskuld. Men, såsom rätt och tillbörligt är, finnes dock å andra sidan hos Konungamakten en rättighet, som gör denna Ständernas maktfullkomlighet mindre farlig, nemi. K. M:s rätt att pröfva och, om så skulle finnas nödigt, att vägra sitt samtycke till alla de företag, lill hvilkas utförande medlen skulle användas. I denna Konungens sanktions-rätt, ang:de skuldsättningens ändamål, ligger den nödiga återhållande kraften på Ständernas oinskränkta rätt att skuldsätta riket. Då emellertid just i l:sta punkten förekommer ett uttryck, som skulle kunna tydas så, att
Grefwe förner, ^clolpk 6öran: uplysnings wis fär jag endast träägga, i afseende pä Baron Ltaels motion om recognitions stogarns, akt Riksens Stander redan wid förra Riksdagar fat. tak ekl beslut om deras anwandande och att den wäckka fragan har afseende endast pä det tammas lvcrkstallighet och sätket derwid och akt således något nytt anslag af dem icke kan komma i fräga. Wid förnyad föredragning as Lagsamt AL" manna Beswärsoch Occonomiä-Utstottens i sista plenumpä bordet lagda memorial, rörande förmedlade hemmans styldigheker uti Kyrko och Prästegards byggnader, bief det samma af Högloft, Ridderstapet och Adeln bifallit. Föredrogos ä nyo och biföllos Lag.lttstotteks, den 9 sistledne Julii pä bordet lagda memorial, nemligen: i:o Angående domarens rätt att gransta Boupteckmngar, och att desie hädanefter böra öpne till Domstolen ingifwas. 2:0 Angäende nu warande böters förhöjning i allmänhet. 3:0 2l6 Den 13 Jul». z:o Angående förpantning af jord. Wid förnyad föredragning as dek till patzevolcmce frägans beredande nedsatte särskilta Utikotrets den 9 siftledne Julii, pä bordet lagde memorial, innehällande swar pä älterremister frände öfrige respecti ve Skänden af Ulstottets första betänkande, bestöts, att wälet stulle förblifwa hwilande, tills de öfrige Ständen deröfwer fattat sine beflut.
Byggninga-Balken, samt flere härom utkomne Författningar, finnas, alla tider på året, behörigen öppna, saint, i händelse af missbruk härvid, desamma genast undanrödjas, och den klagande, utan omgång till sin rätt förlijelpas; Hvarjemte Riksens Högloflige Ständer torde böra hos Kongl. Maj:l i underdånighet frambära den önskan, att, om, genom desse nu föreslagne åtgärder, sådane Innehafvare af Fisken eller Vattenverk, sorn, på grund af undfångne Privilegier eller Laga kraftvunne Domar, kunna finnas hafva vidsträcktare rättigheter, bevisligen blifva lidande, Strömrensnings-Fondens tillgångar kunde få användas till ersättning för slike förluster, dock endast i de fall, då fråga är om allmänna Flottelier Farledeis öppnande. Sluteligen och i afseende på Riksdags-Fullmägligen Olof Pchrssons ofvan anmärkte hemställan, angående utgifternas fördelning vid Strömmars och Kungsådrors upprensning, få Utskotten upplysa, 68o S tats-Utskottets Betan kandern att den ordning, hvarefter sådane bidrag skola infordras, dels redan är uli Allmänna Lagen samt Kongl. Majrls Nädiga Kungörelse den 28 December 1822 stadgad, dels ock synes ytterligare böra bero på frivillige öfverenskommelse!’, eller, i vidrigt fall, på vederbörandes pröfning; Och finna Utskotten, vid sådant förhållande, Olof Pehrssons ifrågavarande Motion icke föranleda till någon särskild åtgärd. Hvilket, jemte flere Ledamöters särskildta tankar, Riksens Högloflige Ständers närmare skärskådande vördsamt understäiles. Stockholm den 21 October 182J.
Enkel och flärdlös, men det oaktadt mycket värdig i sitt uppträdande, förblef hon såsom hustru till franska replublikens president densamma, hon förut varit; hon omgaf sig med en liten inskränkt elit af vänner, skydde mottagningarnas glans, men än mer politiserande kvinnor och politiska öfverraskningar. Den första norska kvinnliga stenografen har i dagarne blifvit anställd i stortingets tjänst, tills vidare endast för ett par månader. Fröken Louise Sparre har nämligen blifvit antagen som assistent hos de officiella slortingsreferenterna vid utarbetandet af referaten. * Till ett dubbelt behjärtansvärdt ändamål anordnar ett antal damer onsdagen den 15 och torsdagen den 16 dennes en vinterträdgårdafest i förening med tombola å Stora börssalen härstädes, af h vilken festlighet behållningen kommer att delas mellan de nödlidande i Norrland och fonden för anläggande af åkerbrukskolonier. ms Teater och musik Kungl. operan återupptog i fredags Wagners opera » Lohengrin », hvilken fortfarande och helt naturligt synes vara lika populär. Salongen var nämligen fylld till sista plats, och publiken, öfverseende med de stundom rätt betänkliga bristerna vid utförandet, hälsade det härliga tonverket med det lifligaste bifall. Främst bland de, uppträdande stod naturligtvis hr Odmann, hvars tolkning af gralsriddaren Lohengrin i dramatiskt hänseende vunnit i uttrycksfullhet och afrundning. Den vokala delen gjordes vid bästa röstdisposiiion, och särskildt framstod förklaringsscenen i sista akten med mäktigt gripande verkan. — Elsas parti sjöngs af fru Brag, hvilken dock ej räcker till för detsamma. Ett och annat missöde inträffade ock. Hennes bemödanden förtjä- na dock erkännande. Fröken Almati och hr Lundqvist som Ortrud och Telramund äro kända från föregående Lohengrin-föreställningar. H r Strömberg använder i konungens parti sin stämma mycket förståndigt, liksom ock hr Grafslröm, frånräknadt ett litet missöde, utförde härroparens parti tillfredsställande. Körerna gingo mycket ojämt, slitningar förekommo här och hvar. D e t hela hade nog behöft flere repetitioner. — Föreställningen slöt ej förr än klockan var öfver half tolf.
Vidare anmäles, huruledes Befälbafvaren för Läroverket, Majoren Friherre Wrede, för hvartdera af revisionsåren, fått, på grund af Revisorerne lillhandakommet Kongl. Bref af den 13 Januari 1824, använda 200 R:dr lili tryckning af Lärokurser och lill flera opåräknade utgifter, mot redogörelse derför endast inför General-Fäll-Tygmästaren och Chefen för Artilleriet, hvarföre ”Revisorerne ej varit i tillfälle erfara, huru samma medel blifvit använda.” Men då ändamålet med denna anmälan ej finnes uppgifvet, tror Kollegium sig derom ej böra något yttrande afgifva. Under §. 3 anmärka Revisorerne, efter upplagande af de medelsposter, hvilka uigåtl till uppförande af Tygoch Hof-Rättshns uti Christianstad, att i,3oo R:dr, hvilka Eders Kongl. Maj:t i nåder anslagit såsom arfvode till Byggnads-chefen , Majoren Hjelm och Redogöraren, Kamreraren Grahm, "bordt afföras uti conto (Ör nybyggnad, men icke drabba conto öfver gemensamma extra utgifter." Härom får Kollegium i underdånighet upplysa: att omforma
Eller det E. K. JV1 :l sedermera, genom nådig Förordning af den 22 December 1848, lemnat de till förändringens genomförande nödiga föreskrifter, samt tillika i Nåder anbefallt Förvaltningen af Sjö-ärendena att gå i författning om anskaffande af jemväl bestämdt antal nya båtsmans-beklädnader, och alt af under händer egande medel förskjuta dertill erforderliga kostnader, hade det emellertid sig 'isai, att lörbemälde Komrnitterades kostnads-beräkningar betydligt understego utgifterna för ifrågavarande beklädnads anskaffning och underhäll, hvarföre E. K. M:t, sedan Förvaltningen härom lemnat utredning, vid 1850—1851 årens riksdag framställde nödvändigheten af förberörde beklädnads-anslags ökande med 14,000 R:dr banko årligen, hvilken tillökning Rikets Ständer äfven, under förut stadgade vilkor, beviljade och hvarigenom anslaget förhöjdes till del belopp af 42,000 R:dr samma mynt, som derefter vant pä Riksstatens 5:l.e Hulvud-titel för ändamålet upplördt och, i förhållande till den från början lör årlig uppfordring afsedda båtsmans-styrka, jemväl befunnits tillräckligt. Deremot hade hittills förblifvil oersatt en del af de förskott, sorn Förvaltningen af Sjöärendena åren 1840—1851 mäst i och för bålsmans-beklädnadens lörsta uppsättning af under händer varande andra medel utgifva, men icke kunnat af tillgångarne för beklädnadsanskaffningen beläckas, i anseende lill dels det dåvarande anslagets älven af Rikets Ständer erkända otillräcklighet och dels den omständigheten, att under de nämnda 3:ne åren ett stort antal rustoch rotehållare icke pä det nya beklädnads-sätlet ingått och således anslaget, i följd af det vid dess begagnande lastade förbehåll, endast i ringa män fått lill bekläduads-anskaffning användas. Eldigt hvad af den nådiga propositionen vidare inhemtas, hade Förvaltningen af Sjö-ärendena år 1853 hos E. K.
Vid denna forskning torde lagstiftaren lätt upptäcka, att “den vanheder11, å hvilken Komitéen syftat, dels är grundad på den opinion, som, under de hedniska och början af de s. k. kristna, men mörka tiderna, ansåg vikingalifvet med dess röfverier för särdeles hedrande, dels i öfrigt är i strid med kristendomens lära om kärleken, synnerligen till de fallna och i moraliskt afseende uslaste, hvilka bäst behöfva hjelp, dels ock tillkommit genom en förvexling af brottens art och brottens orsaker (motiver, den subjektiva brottsligheten), så att “allmänna omdömet11 i sjelfva verket icke bryr sig om brottets art, utan nästan blott om “bevekelsegrunden11 dertill ock “sättet att11 det “utföra11. Derföre fortfar ock Komitéen sålunda: b) “Några brott anses, hufvudsakligast för bevekelsegrunden, eller för sättet att dem 11utföra, allmänneligen så nesliga, att gerningsmannen genom dem förverkar “allt medborgerligt förtroende“. Jag är förvissad, att nästan endast “bevekelse“grundeu11 och “sättet att11 “utföra brotten11 “hufvudsakligast* och “allmänneligen11 utgöra den rätta och nästan enda orsaken dertill, att “åtskilliga “brott i allmänna omdömet stämplas11 med “vanheder11. Några få exempel bland de ganska många, som äro lätt påfunne, skola göra detta klart. Så t. ex. äro slagsmål i allmänhet och s. k. skällsord, genom hvilka icke någon viss brottslig gerning tillvites, icke bland de brott, som i ”allmänna omdömet. stämplas11 med “vanheder11.