Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende härå, och enär det icke berott af ifrågavarande tjensteman att få på ordinarie stat qvarstå, samt tillökning i löne-vilkoren blifvit för Bankens samtlige ordinarie embetsoch tjenstemän af Rikets Ständer beviljad, har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Fullmäktige anfört, funnit rättvisa och billighet tala derför, att Maechel tillägges enahanda löne-inkomster, som hans vederlikar inom Banko verket åtnjuta, samt får på grund deraf vördsamt hemställa, att Kanslisten Maechel må, från och med nästlidet års ingång och så länge nuvarande innehafvaren af notarie-befattningen vid Banko-fullmäktiges expedition vid nämnde, befattning qvarstår, dock icke för längre tid än till och med 1859 års slut, tilläggas enahanda löne-inkomster, som hans vederlikar inom Banko-verket åtnjuta, eller utöfver 750 R:drs löne-inkomst på Indragnings stat, tillfällig förhöjning derå å 33| procent, med 250 R:dr, samt tjenstgörings-penningar 150 R:dr, allt Riksmynt och efter år räknadt. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående dels betalning s-anstånd i vissa fall för Riks-bankens gäldenär er, dels försträckningars meddelande till Privatoch Filial-banker.
Herr Rådmannen Walleij instämde till alla delar uti Herr Prosten Sandbergs anförande samt ansåg att detsamma borde i Berättelsen intagas, hvilken åsigt äfven delades af Herr Brukspatron Celsing. Herr Prosten Berlin förklarade, alt sedan Räkenskaps-Afdelningen, efter verkställd granskning af Tumba Bruks räkenskaper, till plenum inkommit med yttrande deröfver, och detsamma blifvit af Herrar Revisorer ne gilladt till införande i Revisions-Berältelsen, kunde, enligt anlagen ordning, Herr Prosten Sandbergs berörde anförande icke uti Berättelsen intagas, såsom uttryckande Herrar Revisorernes omdöme öfver Bankens och Brukets förvaltningskostnader, ulan borde det betraktas såsom Herr Prostens enskildta tanke och sålunda ingå i dagens Protocoll, helst Herr Prosten Sandberg sjelf varit Ledamot af nämnde Afdelning och således bäst varit i tillfälle att der, till sine Med-Revisorers pröfning, framställa sina erinringar i förrberörde hänseende; hvad den anmärkta stora förvaltningskostnaden vid Tumba Bruk angick, fann Herr Pro O 7 slen det icke vara möjligt att tillvägabringa en lika ekonomisk sparsamhet vid ett Staten tillhörigt, som vid ett enskildt pappersbruk ; och serskildt i afseende å Tumba vore del fabricationen af sedelpapperel, synnerligast det lamelierade, hvilket fordrar en mångsidig behandling, som förorsakar de drygare omkostnaderne derstädes. Häruti instämde Herr Biskop Agardlh, Herr Prosten Billingdahl och Herr Prosten Klintberg. Herr Expeditions-Secreteraren af Zellen tiilkännagaf sig äfven dela den tanke, att berörde anförande numera icke kunde ingå i Berättelsen, sedan alla de frågor, som i densamma borde upptagas, redan blifvit godkände och justerade, men trodde att Herr Prostens yttrande, såsom en ytterligare utveckling af hvad Revisions-Berättelsen, rörande Tumba innehåller, kunde intagas i dagens Protocoll och i sådan form tryckas såsom en bilaga till Berättelsen. Revisorernes Berätt. ang.
M;s hot innehar, har jag varit i tillfälle erfara, att vid uppgörandet af för - Den 19 Februari f. m. 557 slag öfver kostnaderna för II. K. H. Kronprinsens hofhållning, sedan han blifvit förmäld, icke påräknats högre anslag ifrån Svenska Statsverket än 100,000 r:dr och att således afsigten aldrig varit att, i anledn. af förmälningen, begära någon förhöjning i anslaget hofhullningen. För den, som kunde finna underligt att vid sådant förhållande K. JM. likväl äskat att detta anslag måtte utgå ifrån och med den tid dä 1848 års statsreglering blir gällande, utan afseende pä om H. K. H. Kronprinsen då vore förmäld eller ej, hör jag lemna den upplysning, all orsaken dertill var den att man hoppades, genom besparing på anslaget under den tid H. K. Höghet vore ogift, kunna bestrida en hufvudsaklig del af kostnaderna för H. K. Höghets bosättning, för att såmedelst slippa att besvära R. St. med begäran om särskildt anslag i och för detta ändamål. Om StatsUtsk:s betänk., pä sätt jag tagit mig friheten föreslå, nu bifalles, så försvinner väl denna förhoppning, men dervid fäster jag för min det icke stor uppmärksamhet, ty jag är fullt öfvertygad, att hvad sorn oundgängligen erfordras för en bosättning, motsvarande hvad som anstår Sveriges Kronprins, skall af R.
Utskotten anse således, att Herr Prosten Runstens ifrågavarande framställning ej bör till nation åtgärd föranleda. 1 morn. af Peter Gabrielsson: att den i detta moment meddelade föreskrift, att, elter iylld femtiofem års ålder, en hvar för sin öfriga lifstid bibehålies vid den försörjningsort han då tillhör, måtte varda upphäfd. Da emedlertid ett stadgande af nämnde innehåll, i Utskottens tanka, är af behofvet påkalladt, till förekommande deraf, att socknar, hvarest, till följd af frikostiga bidrag och en hushållsaktig förvaltning, en väl ordnad fattigvård finnes, blifva otillbörligen betungade med sädane främmande personers försörjning, hvars fysiska arbetsförmåga, i anseende till långt framskriden ålder, försvagats, och hvilka således kunna blifva i behof af större understöd, än de, hvilka i en kraftfullare ålder äro i tillfälle att åtminstone i någon niån sjelfve bidraga till sitt uppehälle, få Utskotten berörde yrkande afstyrka. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, Al 20. II 2 morn. af Peter Gabrielsson: att, om det ej kan utrönas, hvarest modren till person, hvars försörjningsort ej genom §:s 1 mom. bestämmes, vid samma persons födelse egt sin försörjningsort, skyldigheten att denna person underhålla må åligga, icke, såsom nu finnes stadgadt, den kommun, der personen sjelf blifvit fodd, utan Kronan. Utskotten kunna icke undgå att medgifva, att, såsom motionären anmärkt, en kommun, till följd af nämnde stadgande, kan få vidkännas fattigvård åt person, som aldrig varit inom kommunen mantalsskrifven eller derstädes vistats, sedan han blifvit född; med afseende hvarå jemväl Rikets sednast församlade Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställde den önskan, att ett stadgande i den af motionären nu påyrkade syftning måtte utfärdas.
Då den större eller mindre lön, sorn åtföljer olika befattningar, mäste antagas motsvara de olika anspråken på arbete och duglighet hos belältningarnes innehafvare, och karle-algiften för fullmakter, förordnanden eller antagningsbevis i hvarje läll utgår med viss procent af löneförmånerna, torde något öfvervägande skäl icke förefinnas att från denna afgift befria de ringare betjente, hvarom här är fråga; hvarföre Utskottet hemställer, att Herrar Stråles och Henschens omförmälda yrkanden måtte lemnäs utan afseende. Den mindre redaklions-förändring, som, till undanrödjande af otydlighet, blifvit vidtagen med afseende å stadgandet om kartans beräkning för Under-Officerare, torde godkännas i enlighet med bilagde förslag. Vid slutet af § 6 förekomma några allmänna föreskrifter, i afseende å efterlefuaden af hvad om fullmakters kartering blifvit i samma och nästföregående § 5 stadgadt; Och bland dessa föreskrifter upptager 4:de morn. ett åliggande för Regementsskrifvare m. (1. att, genast efter erhållen underrättelse om de inom Regementet yppade vakanser, till Chefen inlemna utdrag ur regementets taxerings-längder för de fem sistförfluten åren. Efter hvad Utskottet inhemta!, har denna föreskrift, hvilken afser aflemnandet af särskild taxerings-uppgift för hvarje yppad vakans, sedan lång lid tillbaka upphört att tillämpas, utan lörfäres i stället på det sätt, att vid hvarje års början utdrag af regementets hela taxerings-längd upprättas till ledning för karteringen. Detta förfaringssätt är anbefaldl genom General-ordres och leder onekligen till enkelhet och ordning vid expeditionen. I öfverensstämmelse dermed hemställer alltså Utskottet, alt 4:de mom. uti § 6 må erhålla den förändrade lydelse, bilagde förslag innehåller. Den uti denna §:s 2:dra mom.
Wärdes Eders Kongl. Maj:t icke anse detza uttryck som smickrets rökwerk, upptändt inför högheten, eller som ord utan mening, förestrefne af tillfället: nej, de äro wära hjertans friwilliqa offer, gifne ät det största af alla wärdén, Menniskans. More lyckan och lugnet deras owilkorliga lott, som förtjente dem/sä skulle de förljufwa Eders Kongl. Maj:ts äterstäende lefnad. Emot. lage Eders Kongl. Maj:t med nädigt wälbehag de önskningar Ridderstapet och Adeln i detta afseende utgjuta! Deras tankesätt, framburna med den wärma och den sanning, af hwilken de sjelfwc lifwas, stola lemna dem eii^drnbar rätt att i Eders Kongl. Maj:ts höga Näd och Unneft fä wara innesiutne. 5 ill 652 Den 1Z November. Till Fans Rong!. Höghet Lron-prinserr. Durchlauchtigste Kron-Prins, Nädigste Herre! Ridderstapet och Adeln känner lifligen hela sin sällhet i detta ögnablick, dä det sär inför E. K. Höghets sötter nedlägga offret af sin djupa wcrdnad, äfwensom den sällhet detsamma förestår i de stunder, dä återkommit till sina hem, det stall äter fä upplifwa den allmänna glädjen, i allas hjertan utslocknad wid frånfälle af den Förste, som war föremälet för ivar ömaste tillgifwenhet. Defia känflor omgifwa redan E. K. Höghet i Desi nya Fosterbygd; cch att döma efter den lifliga beundran, de'känslor af tillaifwenhet och wördnad, som hit föregätt E. K. Höghet, och hwilka E. K. Höghet sä wäl förstär att Sig tillwinna, statt E. K. Höghet icke förmärka utbytet af Sitt Eget Fädernesland, emot ett annat. Ridderstapet och Adeln, E. K.
Bifölls. Föredrogs å nyo StatsTJtskottets den i5 sistlidne Julii under N:o 208 afgifne, samt den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående Allmänna MagazinsInrättningens förvaltning, samt fortgången af detta Verks utredning. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: Vid ifrågavarande Utlåtande anhåller jag få framställa några anmärkningar. Beträffande en afskrifningsfråga, har Utskottet pag. 3o3 yttrat: ”hvad nu den förra afskrifnings”frågan angår, så ehuru Utskottet icke be”tviflar, att den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande verkstälda utdelning af of”vanberörde partie hafva varit af verkligt ”behof påkallad, likväl och då sådant skett ”utan föregången anmälan och erhållet tillstånd samt utan villkor af återbetalning, ”anser Utskottet denna afskrifnings-fråga, ”hvilken tillskyndat Allmänna Magazius”Inrättningens fond en opåräknad förlust, ”desto helldre bordt öfverlämnäs lill Rikets ”Ständers pröfning, som Kongl. Maj:t, jemlikt Dess Nådiga förklarande uti skrifvelse ”till UlredningsStyrelsen af den 6 Julii ”1825, ansett en sådan åtgärd böra vidta39 II. 3 34 Den 19 Augusti. ”gas med en balance från åren 1813 och ”1814 å resterande undsättnings-spanmåls”medel uti samma eller Elfsborgslän, utgörande 423i R:dr 9 sk. 3 r. för hvilkas ”‘betalning all tillgång funnits brista bos ”de skuldsatte.” För mig framställer det sig klart, att ett sådant exempel af godtyckligt användande af Statens medel icke bordt ansvarslöst aflöpa, hvarföre jag är af den tanka, att detta förhållande föranleder till en underdånig hemställan, att Kongl. Maj:t icke måtte meddela så beskaffade afskrifningar, utan Ständernes medverkan.
Lika litet som de af Frih:ne Cederström, Jakob, och Palmstjerna pä f. m. i dag yttrade åsigter, innefattande ett yrkande af förhöjning uti liondetackjernsafgiften, synas mig böra leda till återremiss af SlatsUlsk:s förevar, betänk, uti dess Sale punkt, lika litet finnér jag det af Gr. Lewenhaupt och Ur von Troil framställda påstående om skattens bibehållande vid hvad den flir det närvar, är, till följd af 1844 års Ständers beslut, böra föranleda ett sådant beslut. Må man taga i betraktande förhållandena sådane de äro och sädane de varit; må man ihågkomma den svåra handelskris, som för några år sedan tryckte vår jernhandtering och de missgynnande omständigheter som då existerade lill men för utvecklingen af denna vigtiga näringsgren, och hvaraf verkningarne ännu låta känna sig för dess idkare; jag tror då att man skall lemna sitt bifall åt den ”medelväg” Utsk., på sätt det sjelf uttrycker sig, har följt.. Det är visserligen sannt att nyssberörde ofördelaktiga handelskonjunktur först träffade menligt tillverkningen af stångjern och alt den först något sednare drabbade tackjernstillverkningen, men den inträffade dock jemväl för den sistnämnde, och det låg i sakens natur, alt en skadlig inverkan skulle för densamma af nedtryckt jernpris i allmänhet alstras. De som yrkat återgående till den beskattning som före sisla riksd. ägde rum, hafva väl till stöd derföre åberopat det faktiska förhållandet, att tackjernsprisen sedan dess stigit; men då-så väl kolpris som forsellöner jemte vissa andra omkostnader sedan ilen tiden ökats, tror jag ställningen icke vara så fördelaktig att man har fullt skäl att nu återgå till den gamla skatten. För öfrigt vill jag instämma helt och hållet uti den af Ur Lagerhjelm i ämnet yttrade åsigt.
Denna åsigt har äfven öftabesagde kommitté biträdt med det tillägg, att kommittéen, till förekommande af allt för stor olikhet i den förmån, som härigenom skulle tillkomma innehafvare af boställen med större skogstiIlgång mot dem, som hade ringa eller ingen, i underdånighet föreslagit ett maximum af skogsvidd. Kommittéen har nemligen ansett att om skogen vid indelning deraf befunnes uppgå på kapteners, kyrkoherdars och med lika eller högre värdighet beklädda embetsmäns boställen till mer än 2,000 t:nd (11,200 qvadrat-refvar) och på andra boställen till mer än 1,000 tind (5,600 qvardrat-refvar) i de sex norra länen, samt till hälften af berörde vidder i de öfriga länen, det skulle ankomma på Kongl. Maj:ts pröfning om den överskjutande skogsvidden finge till bostället nyttjas eller borde särskilt, såsom annan kronoskog, vårdas och förvaltas. Vid nådig pröfning af detta kommittéens förslag har Kongl. Majit, för Sin del, bestämt, att, utan afseende på uti hvilken ort ett boställe vore beläget, inneha fvaren deraf, så framt den vid indelningen föreskrifna hushållning iakttoges, egde fritt använda årliga afkastningen af skogen, dock att, om densamma vid indelningen deraf uppginge till mera än 500 tind, eller, ehuru mindre, likväl i betydligare mån öfverstege boställets behof af skogsfångst, skulle det ankomma på Kongl. Majits pröfning om och under hvad vilkor skogen må antingen af boställshafvaren bibehållas och nyttjas eller ock af skogs betjening särskildt vårdas och förvaltas, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet tilldelades boställshafvaren hvad honom skäligen borde tillkomma. 8 Sammans. Stats-, Lagsamt Allm Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande JVI 31.
E t t par af de senare medförde en lång vimpel och en förgyld tupp med hvilken majstången skulle prydas i toppen. Medan sista handen lades vid grannlåten vandrade det grefliga herskapet omkring och besåg dels anordningarna för festen, dels också landsens söner och döttrar. Grefvinnan var alldeles förtjust öfver att se En liten blomma blott. ^ ' ^lÉ^ ^ ^ ' fi^omrna fifott 3et uat, n, l e n » om ^ött uti. ft-u-t » atte * 3en.ua ej. ; mitt fVj-etta uti 3 * Cu,t gccfc Set ejtvii en ?iut fitan.3! 6j,afen » 3J.uj3 &amp; an » Ea cjfaS ocft. «af| iovn eE3a.t. sa, Bo *? ^ o, fiCornmaw ?ion 6a .-n .3T » nauj 6a .ri .3T6 micj j^tånmitt j^at-ta-n j ?tån.j mor. Erik Modin. Ytterligare några ord om orlofssedlar. ti artikeln om » orlofssedlar o c h afskedsb e t y g » af Laura Fitinghofi instämmer säkerligen mer än en matmoder o c h många med mig hembära henne ett hjertligt tack för hvad hon yttrat i denna sak. Men huru åstadk o m m a en förbättring uti detta så ofta återkommande tvisteämne? H e l t säkert g e n o m att såsom Laura F. föreslår bilda en förening, der matmödrar af alla samhällsklasser kunna utbyta sina idéer, emottaga o c h gifva råd angående sättet att behandla tjenare o c h att skrifva sanna betyg. Denna förening skulle göra så m y c k e t mer nytta, o m den kunde åstadkomma, att tjenarinnorna behandlades mera lika inom familjerna än hvad som nu är fallet; de skulle då mista lusten att så ofta göra o m - byte af plats, för att försöka » något n y t t ».
Af den öfriga kansli-personalen har äfven den å Utskottets utgifts-afdelning nu tjenstgörande kanslist synts Utskottet böra för de med hans befattning vid innevarande riksdag förenade ökade göromål undfå särskild ersättning, den Utskottet lik väl ansett kunna bestämmas tili ett jemförelsevis mindre belopp, i anseende dertill, att nämnde kanslist blott under den sednare hälften af riksdagen varit i denna egenskap anställd. För öfrigt får Utskottet anmäla, att extra biträden under kortare tider varit hos Utskottet tjenstgörande, dels å utgiftsoch dels å Riksgälds-afdelningen; och har Utskottet trott, att jern väl desse böra erhålla en efter mängden och beskaffenheten af deras göromål lämpad vedergällning. På grund af här ofvan antydda förhållanden, föreslår Utskottet, att Rikets Ständer måtte bevilja nedannämnde Stats-Utskottets tjenstemän gratifikationer till följande belopp, nemligen: Utskottets Sekreterare 800: — den för Riksgälds-verket rörande ärenden anställde Sekreterare 4,000: — Stats-Utskottets Memorial Jtf 292. — Notarien å utgifts-afdelningen .. 400: — dito å inkomst-afdelningen 300: — Kanslisten å utgifts-afdelningen 100: — extra Kanslist å samma afdelning 80: — och extra kanslist-biträden å Riksgälds-afdelningen . 300: — eller tillhopa R:dr R:mt 3,580: Och torde denna summa till utgående af riksdags-kostnadsmedlen anvisas. Stockholm den 2 Mars 1858. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 4868. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Mars 1858, kl. 9 (. m. Memorial, med förslag till stadganden i Riksgälds-konlorels reglemente, angående delta verks inkomster samt uppbörden och redovisningen af dit ingående bevillningsm. fl. medel, äfvensom rörande Riks gälds-kontorets styrelse och den vid samma verk anställda be tjening. (R:gs Afd.)
Det är emedlertid onekligen i sä väl klokhetens som mänsklighetens intresse, att lagstiftaren skonsammare bedömer de smärre tillgrepp, som första gången af Lag-Utskottets Utlåtande, M 48. 5 någon begås; och sådant finner man, på sätt anmärkt är, äfven iakttaget uti de flesta nyare Tyska lagar. Det är likväl icke genom olika namn man der sökt lösa frågan, ty namnet stöld (diebstahl) tillägges alltid en gerning af ifrågavarande ari, den må angå litet eller mycket; men då man räknat stölder af högre belopp till klassen af egentliga förbrytelser, har man betraktat smärre tillgrepp såsom öfverträdelser, hvilka utgöra föremål för polis-behandling och ej beräknas vid återfall i brottet eller då detsamma faller under arten af förbrytelser. Man igenkänner således häri samma tanke, som den, hvilken ligger till grund för skillnaden emellan stöld och snatteri. Deri har blott erhållit en annan form, lämpad efter de grundsatser, hvarpå lagarne äro byggda, och jemlikt hvilka brott i allmänhet blifvit indelade i förbrytelser och öfverträdelser. Men i afseende på det belopp, då en stöld upphör att vara öfverträdelse äro omförmälde lagar väsentligen olika. Således är gränsen salt vid en, vid fem, ja lill och med vid tjugufem donner. Denna sednare gräns före kommer dock endast i Österrikes lag, och detta blott i vissa fall, enär samma lag annars sätter gränsen vid fem floriner. Emedlertid visar detta, att någon allmän giltig regel ej förefinnes i förenämnda hänseende, äfvensom att de särskilda lagstiftningarnes och lolkens egendomliga utveckling härvid företrädesvis mäste rådfrågas; och då hos det Tyska folket nu anmärkte olikheter ej kunnat afplanas, oansedt deras straff-lagar, i hvilka eljest samma anda råder, nära nog samtidigt blifvit utarbetade, torde man ej, vid en förbättring af Sveriges lagstiftning, i denna del kunna hemta något tillförlitligt stöd från en eller annan af åberopade lagar. Snarare borde i betraktande tagas hvad de öfriga Skandinaviska folkens lagar härutinnan innehålla, särdeles sorn äfven de äro af en nyare tid.
Ordningens vidmakthållande beror på Kronobetjeningens mer eller mindre drift och duglighet, och policen handhafves förnämligast af Krono-Länsmännen, hvilkas i sednare tider ökade göromål och directa beröring med folket fordrar en urskiljning och pålitlighet, hvarå man svårligen kan göra anspråk, när man besinnar de fleste af desse Tjenstemäns. svaga Lönevilkor. För Barnundervisningen finnes, utom den i förre berättelsen omförmäldta, af framlidne General-Majoren Hederstjerna organiserade Schola till förmån för Soldatbarn, äfven en och annan Schola efter Bell-Lancasterska Methoden, men i allmänhet besörja Pastorerne hvar i sin Församling harna under visningen. Hälsovården handhafves af Vederbörande Provincial-Läkare, biträdde af de i orten stationerade Regementsoch Bataillons-Läkare; varande en särskild Provincial-Läkare för Sunnerbo Härad, boende vid Ljungby Köping. Denna vård försvåras af Allmogens obenägenhet att iakttaga gifne föreskrifter; ett förhållande, som synnerligen är olyckligt vid sig yppande farsoter, deraf orten likväl lyckligtvis sällan liemsökes, ehuru koppor i år varit allmänt gängse och många deraf dödt; Men Allmogens fördom mot barnmorskor och i3 deras antagande är af svårare inflytande oell har till följd årliga dödsfall bland barn-föderskor. Då Statens tillgångar ej medgifva underhåll af barnmorskor på Landet, kan detta olyckliga förhållande ej ändras förr än fördomen af en eller annan orsak bry tes. Fattigförsörjningen bestrides af Församlingarne dels genom de mest torftiges inrymmande i fattigstugor och dels genom bestämdt understöd åt sådane, sorn, ehuru utfattige, likväl ega förmåga att sjelfva nugot bidraga till deras bergning. I missvext-är fordras utomordentliga ansträngningar för att lindra nöden, och fatlig-cassorne medtagas då vanligen till inköp af spannemål. Om, på sätt i underdånighet blifvit föreslaget af deputerade inom Länet, Sockne-Magaziner öfver allt komma att inrättas, skall fattigförsörjningen icke mera blifva så betungande, som den nu i allmänhet är.
År 1778 var sällskapet redan för talrikt, att rymmas inom Kejsarkronans murar: det flyttade då ”till Hüner på Börsen”; och på Kronprinsens födelsedag, den 1 November samma år, sågs det derstädes församladt att betyga sin glädje. Ännu voro dock inga skriftliga stadgar uppsatta, utan receptionerna omvexlade efter Kexéls mer och mindre goda lynne. Men sedan också hans tillkommande biograph Cederstedt blifvit ledamot, erhöll Kexél i honom en medhjelpare, att åt alltsammans gifva en mera bestående form; hvartill föröfrigt den ifrigaste biträdaren var Lifdrabanten Arvid Adrian Stjernecrantz, en ledigt versgörande, föga poesi-haltig, men ingalunda oqvick Bellmannian. Den första reception efter gifven och fixerad ritual skedde den 11 November 1779, och samma år firades för första gången den 4 December såsom Ordensdag. Kexél upphörde dermed likväl icke, att fortsätta sin stiftelses utbildande genom nya grader och påfund. Ifrån dess början till sin död var han sjelfskrifven General-Ceremonimästare i alla grader, och alla ceremonierna på Stordagarne äro af honom nästan ensam anordnade. Då han till en ordens-festdag utkorade Sophias dag (den 15 Maj), lät han, stillatigande, mången anse detta för en undersåtlig hyllning åt dåvarande Drottningen. Men sanna meningen var, att dymedelst fira den vackra och vittra Sophia Holmstedt, hos hvilken han (enligt Cederstedts uttryck) ”låg länge för ankar”. Åt henne hade han öfversatt Chamforts komedi, ”Slafhandlaren i Smirna” 181; glad, att hon troddes vara dess öfversättarinna, och såsom sådan äfven blef i tidningar besjungen. Med skäl yttrar Sondén: ”Märkvärdigt blifver det alltid, att ett dryckesgille, till en början bestående af några få vänner utan rang i det allmänna, kunde inom få år förvandlas till ett af de mest talrika ordens-Sällskaper, der icke blott personer af de högsta värdigheter, utan äfven alla utmärkta snillen hade inträdt.