Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 70. att, med undantag dels af riksdagskallelser, hvilka ännu, enligt Grundlagarne, måste från predikstolar ne meddelas, och dels af Kongl. Maj:ts Plakat om Bönedagar, så länge särskilda sådana påbjudas, alla de tillkännagifvanden och promulgationer, hvilka hittills lagligen uti kyrkorna skett, hädanefter skola verkställas genom anslag vid ingången till det rum, der kommunens gemensamma sammanträden hållas, samt att i de fall, då författningars eller andra publikationers format eller vidlyftighet icke medgifver alt deras innehåll på sådant sätt inhemtas, desamma då må, enligt den anvisning, som jemte rubrikens utsättande anslås, hållas för allmänheten tillgängliga å det rum och under den persons vård, som dertill inom kommunen utsetts; äfvensom slutligen, att viss tid måtte stadgas, under hvilken hvarje utkommande författning bör för allmänheten på ofvannämnda sätt hållas tillgänglig, och hvarefter den anses lagligen promulgerad. Om remiss till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 26 November 1862. Hich. Ehrenborg. mo to. Af Grefve Hamilton, Malcolm Walter, angående ändringar i Bevillnings-stadgan m. m. Uti sista Bevillnings-förordningen hafva Rikets Ständer föreskrifvit att bevillning skall direkte till Kronan erläggas för inkomst af kapital. Då det emellertid icke låter sig göra att medgifva dem, som använda kapitalet, nemligen egendomsegare, arrendatorer, industri-idkare m. fl., att åtnjuta lindring i den bevillning, de böra erlägga i förhållande till den ränta de erlägga på lånade kapitaler, så medför det direkta erläggandet af bevillning på kapital en orättvisa. Till förtydligande häraf tager jag mig friheten anföra exempel. Om t. ex. två personer tillsammans blifva egare af en egendom vard 100,000 R:dr, så betala de gemensamt bevillning för sin fastighet med 30 R:dr. Om sedermera dessa båda personer vilja skiljas åt, och uppgöra detta på så sätt, att den ene blir ensam egare af egendomen Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Då emellertid, vid lönernas bestämmande, det icke kunnat undvikas, att lönbeloppen, med afseende å ackordsräntor, tjenstgöringens olika beskaffenhet vid värfvad och indelt Bil. Jtä 3 lill Kongl. Ma.j:ls Nåd. Prop. 1, om Statsverket 1836. ii trupp samt andra förekommande omständigheter, till siffran något omvexla inom samma grad, anser jag ofvanstående grunder vid pensionernas bestämmande icke kunna eller böra i allo strängt tillämpas; hvadan jag funnit nödigt, för vinnande af en allmännare öfversigt af alla de personer, som här äro i fråga till pensionsförhöjning, äfvensom af de pensionsbelopp, som för hvar och en af dem föreslås, uppgöra förslag till ny Pensions-stat för Arméens befäl och tjenstemän (Bil. Litt. A. a.), hvilket jag i underdånighet anhåller nu få underställa Eders Kongl. Majrts Nådiga pröfning. Vid de värfvade Garnisons-Regementerne, der lönerna i allmänhet, uppå skäl, som redan blifvit anförda, föreslagits högre än vid den öfriga Arméen, måste äfven, enligt min lanke, pensionerna rättas derefter i de grader, der pensionering mest ifrågakommer, så framt billigt afseende skall fästas icke allenast å personernas utkomst eller afskedstagande^ utan äfven å den olägenhet för Staten och krigstjenstgöringen, som uppkommer, om Regements-Officersoch Kapitens-platserna vid dessa Regementen bibehållas af öfveråriga, som mer än troligt icke vilja underkasta sig den betydliga nedsättning i inkomster, hvilken inträffar, då pensionerna stå i ett alltför påtagligt missförhållande till förut innehafvande löner.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande om Kronobetjeningens påskrift å Allmogens Kungörelser , innan de från Predikstolarne uppläsas. I anledning af föreslagen förändring uti Examina för inträde i de Civile Embetsverken. I anledning af väckte frågor om ett förbättradt Skolväsende uti Landtförsamlingarne till barns fullständigare och tidiga undervisande uti läsa, skrifva och räkna. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållet hos Höglofl. Ridderskapet Och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 18 Junii 1823. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls SjtatsUtskottets den 26 sistledoe Maj under N;o 214 5oo Den l g Jun ii e, m. afgifne samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 29 sistledne Mars meddeldte yttrande i fråga om löne-förbättring för Kronobetjeningen på Gottland och i Bohus Län, samt angående tryckningskostnaden af Landshöfdingarnes Embetskungörelser. Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den n dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial och Utlåtanden: Från Statsoch Banco-Utjhotten: Af den 31 sistledne Maj. I anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser, angående den så väl 1820 som sednast år 1S22 förrättade granskning af Götha CanalBolags, Götheborgs samt Malmö f. d. Discontlnrättningar. Angående de af Herrar Fullmagtige vidtagne åtgärder för verkställigheten af Riksens Ständers Beslut om f. d FilialDisconternes öfvertagande af Riksgälds-Con, toiret. I anledning af Herrar Revisorers anmärkning, rörande tillåtne omsättningar af lagsökte och till lagsökning förfallne lån. Den 18 Junii e. m, N:o 227.
Grane tog ett steg framåt, som om han velat rusa på den andre. Randers hejdade honom. – Du tänker inte säga mig, hvad du skrifvit? – Nej. Det kan du läsa, när tidningen kommit ut. Uppsatsen har jag här i fickan. Och omedelbart härifrån går jag till redaktionen med den. – Jaså. Nå, hvarför har du då egentligen kommit hit? – Jo. Grane skrattade till. – Det är egentligen litet romantiskt. Han såg ned, men blef plötsligt alvarsam igen, och den förra häftigheten kom tillbaka. Han darrade af vrede, och det låg gråt i rösten. – Du har icke haft rätt att behandla mig, som du gjort. Du har ganska snart lärt att känna mig, och det var inte svårt för dig. Ty jag förstälde mig aldrig. Men det gjorde du. Du narrade af mig förtroenden, du lät mig tala mig varm inför dig. Begriper du inte, att jag nu skäms för mig själf, som om jag klädt mig naken på öppen gata? – Jag har aldrig narrat af dig några förtroenden. Dem gaf du mig själf. – Ja. Grane knöt händerna. – Men hvarför? Därför att du stälde dig för mig sådan, att jag kunde göra det. Och med en plötslig omkastning frågade han lugnt: – Kan du neka för, att du emottagit ett visst uppdrag af professorskan Ranke? Att skaffa vissa adresser? hva? Randers stack händerna i byxfickorna och satt, lugnt stilla: – Det behöfver jag visst inte neka för. – Och mins du, hvad du sade åt mig, när vi gingo hem från Rankes, och jag berättade dig mitt samtal med henne? Randers ryckte på axlarna: – Du vet, att jag inte tycker om att vara oartig. Grane hade sänkt rösten. Den lät nästan vemodig. – På det sättet har du behandlat mig altid. Jag förstår det nu mycket väl. Du har låtit mig tala, och när du ej motsagt mig, utan svarat med en banal artighetsfras, har jag tagit det för sympati. Randers smålog sarkastiskt: – Får man fråga, när du skrifvit din fillipik emot mig? För det ska väl i alla fall föreställa en fillipik? Grane blef häftig igen. – I natt, sade han, så fort jag läst din.
Njo 323, i frågan, angående förändring och reduction af Heinmans-räntome i de Län, Prof. Vtdrag den i» December 182g. der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde; jf:o 026, angående yrkad befrielse för Kihls» Axbergs och Hofsta frisocknar från Utgörande af åtskilliga praestationer till Dylta Svafvelbruk £ N:o 331, t anledning af verkställd gransk» ning af Tull-Verkets räkenskaper och förvaltning för år 1826; Nto SS2» i anledning af väckt fråga om anordnandet efter Stat från Stats-Contolret af löner och pensioner vid alla förvaltande Verk och Inrättningar } N:o 333, t anledning af verkställd gransk* ning af den så kallade Lappmarks-Ecclesiastique-fonden ; och N:o 3 3*1» i anledning af Hatts Janssons från Elfsborgs
Då någon förordnas att förrätta extra tjenstgöring antingen i vacance eller i stället för permitterad ordinarie, har på Eder Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning berott huru stor vedergällning derför borde utgå, äfvensom sättet för godtgörande!; hvarjemte det liittils alltid varit vanligt att lill vicarius förordnad Embetseller Tjensteman, då lian ansetts för tjenstgöringen berättigad till ersättning, erhållit densamma af Medlen å den HufvudTitel, hvarå Ordinarie Lönen för den förrättade tjensten funnits uppförd; och som Eder Kongl. Maj:t i Nåder förordnat att det arfvode, hvilket sålunda blifvit Landshöfdingen Adlersparre i Nåder tillagdt, skulle utgå af Andra HufvudTitelns besparingar, har StatsContoret i denna del endast haft alt ställa sig Eder Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift till underdånig efterrättelse. 2:0 Att, ehuru Rikets Ständer vid 1828—i83o årens Riksdag i underdånighet anhöllo, det de i Stockholm och Götheborg anställde, så kallade YexelControlleurernes aflöning, i fall de ansågos böra bibehållas, måtte från Andra HufvudTitelns besparingar öfverflyttas till Extra Utgiftsanslaget, denna aflöning likväl för åren i832 och 1833 linnes afförd å nämnde HufvudTitels besparingar, med 2,000 R:dr årligen. Angående Arfvodena för VexelControlleurerne har StatsContoret under den 1 April i835 hos Eder Kongl. Maj:t gjort underdånig förfrågan, huruvida desamma borde fortfara, oansedt den förändring som den af Eder Kongl. Maj:t samt Rikets Ständer beslutade och med den 1 October 1834 till verkställighet bragte myntbestämning, kunde hafva åstadkommit på vigten och angelägenheten att genom särskildte dertill förordnade personer controllera Vexelsluten på Beurserne i Stockholm och Götheborg; och täcktes Eder Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 22
Eger Gr. Rosen verkligen ett privilegium, måste denna omständighet inverka på hufvudfrågan, men jag kan icke fälla något omdöme härutinnan. Jag kunde ej riktigt upfalta Hr Gr:ns deduction i förra plenum, dä han upläste åtskilliga handlingar och jag måste i detta fall bestämma mitt omdöme efter hvad jag i saken kan hafva mig bekant. A ena sidan har Gr. von Rosen, som i frågan är intresserad och således part, samt å den andra K. M. Proposm om jernvägarne. Nu känna vi litet hvar, att det icke är allom gifvet att opartiskt fälla ett omdöme i frågor, deruti man är part, synnerligast då man skall afgifva ett juridiskt omdöme, och jag tror mig icke begå ett misstag, dä jag påstår, att Gr:n sjelf icke anser sig såsom ett undantag härifrån. I den K. Proposm har K. M. helt och hållet förbigått privilegii-frågan. Denna proposm är tillstyrkt af ansvarige Rådgifvare, som icke personligen kunna vara intresserade i frågan, och en af desse Hrr har, såsom vi nyss hört, till vårt prot. förklarat att Gr. von Rosen numera icke eger något privilegium. Allt detta utgör den grund, hvarpå jag i denna fråga stöder mitt omdöme. Jag anser likväl förhållandet dervid sådant, att jag hos StatsUtsk:s ledamöter bör anhålla, att de med största upmärksamhet ville genomgå alla lill denua sak hörande handlingar, och jag är öfvertygad, att, när frågan blir utredd samt återkommer lill R. o. Ad., man då är i tillfälle att bestämdt kunna yttra sig i det hänseendet likasom, huruvida jernvägsbyggnaden skall ombesörjas af Staten eller enskilde entreprenö - 360 Den 2 I December. rer. Ett sådant yttrande vore naturligtvis afskuret, om det skulle befinnas, att Gr. von Rosen verkligen hade ett privilegium. Ehuru 2:ne föreg:de talare granskat Grrns förslag, anser jag det likväl vara af vigt, att man icke allt för lösligt1 släpper det ifrån sig, innan man gått djupare in i dess detaljer. I olikhet med Hr von Troil kan jag icke finna, att förslaget på något sätt är fyndigt upstäldt elier lockande för R.
Ständer icke funnit skäl göra ändring i det belopp, hvartill denna afgift för mer än 8 år sedan bestämdes, utgör slutligen för Utskottet ett vigtigt skäl att icke härutinnan föreslå någon rubbning; och får Utskottet alltså tillstyrka, att afgiften för bränvinstillverkning fortfarande må utgå med 60 öre för kannan, bränvinet beräknadt till den styrka, som i § 4 omförmäles. §§ 20 och 22 (18).
KonsistorieNotarien är visserligen den Dom-Kapitlets tjensteman, som besörjer så väl uppbörd som redovisning af de under Konsistorii ansvar ställda medel; men Konsistorium har dock ej kunnat annorlunda, än såsom stridande mot rättvisa och billighet, anse, om förökadt ansvar och besvär skulle denna tjensteman kunna åläggas, utan deremot någorlunda svarande förökade inkomster; och då enskilta personer, för hans besvär med dem tillkommande medel, ansett 6 procent af uppbörden såsom billigt arfvode, har Konsistorium icke dragit i betänkande att för enahanda medels uppbärande och redovisande, ehuru de öfvergått från enskilt till publik natur, tillåta enahanda arfvode. Med ledning af Kongl. Brefvet den 17 Mars 17G8, förnyades derföre berörde aftal, att KonsistorieNotarien, för sitt besvär, skulle få innehålla Sex för hundradet af alla till dessa fonder uppburna och redovisade medel. Samma aftal har sedermera, enligt Konsistorii underdåniga tanke, vunnit Nådig sanktion, genom Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 24 Juli 1824 och Resolution den 27 April 1840- Då dessutom Konsistorie-Notariens ordinarie lön härstädes utgöres af inalles 3o Tunnor spanmål samt lös/sRdr Bteo i penningar, vågar Konsistorium hysa den underdåniga förhoppning, att det må anses, såsom både af behof och billighet på kalladt, att denne tjensteman får bibehållas vid de hittills beräknade 6 procent å de till dessa fonder inflytande så väl vakanssom intressemedel. I händelse en allmän Nådig författning härom skulle komma att utfärdas, är det Konsistorii tanke, att nämde arfvode i underdånighet tillstyrkes; men om lämpligheten af en sådan allmän författning dristar icke Konsistorium afgifva något bestämdt yttrande, helst lokala förhållanden möjligen skulle deremot lägga hinder eller kunna leda till orättvisa. Sådana förhållanden anser
Jag kan derföre lika så litet, som Utskottet, tillstyrka afskrifning; men hvad pensionen beträffar, så, i händelse intet hinder möter i formen, skulle jag anse det vara Rikets Ständer värdigt, att på detta sätt belöna en så förtjent man som Herr Owen, utan hvilken Sverige kanske ännu saknat Ångfartyg, och det stora gagn de åstadkommit. Jag har nyligen läst, alt Americas Congress anslagit 5,ooo Dollars petition åt den berömde Fulton, hvilken i anseende till Norra America hq.r samma förtjenster, som Herr Owen hvad Sverige beträffar. America är också ett större och rikare samhälle, än vårt; men om vi anslå 2,000 R:dr åt Herr Owen, vore det val* icke för myckel. Friherre Anckar swärd: Jag har trott mig i premisserna af Herr von Hartmansdorffs yttrande finna, att han ansett värdigt att belöna Herr Owen med en gåfva af 32,ooo R:dr. B:co. Jag är af enahanda tanka med honom, att afskrifning ej är n8 Den i September e. m. det rätta, och har jag derföre uppmanat Utskottet att påfinna utvägar till ersättning för ManufacturDisconten. Det blir detsamma, om StatsVerket uppgör liqviden, endast Herr Owen fått gåfvan. Hvad pension beträffar, finner jag den i högsta grad olämplig. Jag anser Herr Owen ej vara i belägenhet att behöfva en sådan; resultatet blir i alla fall detsamma, om Herr Owen, hvilket är ganska troligt, lefver ännu i 16 år; roen det är ett bättre passande sätt att gifva, och Herr Owen är vida bättre betjent, om summan på en gång anvisas, Herr CrusenstolpeMagnus Jacob: Liba med Friherre Anckarswärd anser jag Utskottet hafva saknat laglig anledning, att väcka fråga om pension — och det är icke första gången i dag. Utskottet gifvit rum åt en dylik anmärkning; men i motsatts af Friherren synes mig en skänk af Statens me-* del vid detta tillfälle alldeles icke vara passande.
Det är således icke häremot anmärkn. göres. Men det nya förslaget stadgar tillika till förekommande af belastandet af vissa kommuners fattigvård med sådana inflyttande personer, att icke fattigvården skall följa inflyttningen och vistelsen, utan mantalsskrifningen. En kommun lemnar således rättighet att förvägra, väl icke som hittills, vistelsen, men endast mantalsskrifningen; hvaraf följer att en person kan få bo och vistas inom en kommun, men vara mantalsskrifven i en annan, äfven om båda dessa kommuner äro vidt åtskiljda, ja äfven belägna i olika län. Det nya förslaget har icke förutsett, hvad af ett sådant stadgande måtte följa, och således icke närmare bestämdt de alldeles nya ordningsförhållanden, som deraf måste uppkomma. Ingenting finnes således stadgadt, huru med dessa personers kyrkliga vård skall förhållas, hvarest, och i hvilken församling de skola åtnjuta salighetsmedlen, hvar deras barn skola döpas och i dopbok inskrifvas, hvarest för dem skall lysas, hvarest uppsigten öfver deras frejd skall hållas, hvilken församlings prest skall åt dem afgifva attester m. m. Icke heller är i förslaget förutsedt eller bestämdt, huru sådane inflyttande personer skola debiteras och betala sin skatt, antingen i den kommun der de äro mantalsskrifne, men som ej kan känna hvar de vistas, eller i den kommun der de ho, som ej kan känna hvar de äro mantalsskrifne”. ”Men om vi äfven antaga, att allt detta blef genom tilläggning i författningen regleradt, så synes mig det i hög grad betänkligt för allmän säkerhet och ordning, att göra en sådan skillnad emellan stället för mantalsskrifningen och vistelsen. En ny och egen folkklass skall härigenom möjligen bilda sig, utan annan uppsigt än den, som eger rum på allmän landsväg, utan barnauppfostran, ulan omvårdnad, en klass af menniskor, som kunna förgås i elände, utan att den kommun, der de vistas, är skyldig att om dem laga någon närmare kännedom eller vård”.
Sedan åka vi genom rymden förbi de skimrande världarna, och då vi komma nära dessa himlens gårdar och de blifva allt härligare och härligare, då frågar jag, som ej bättre förstår: ’Skola vi ej stanna här eller här?’ »Men du skrattar tyst för dig själf och eggar fågelspannet. Ändtligen komma vi till den minsta af världarna, men den skönaste af alla jag sett, och där stanna vi utanför ett gyllene slott, och du låter mig träda in i glädjens eviga hem. »Där äro visthusen fyllda och bokskåpen. Granskogen står ej där, som här på Berga, och skymmer bort hela den sköna världen, utan jag ser ut öfver vida haf och soliga slätter, och tusen år äro såsom en dag.» Så dog Ferdinand, tjusad af ljusa syner, leende mot framtidens härlighet. Min bleke vän, döden befriaren, hade aldrig varit med om något så ljufligt. Ty visst funnos de, som gräto vid Ferdinand Ugglas dödsbädd, men den sjuke själf log mot mannen med lien, då denne tog plats på sängkanten, och hans mor lyssnade efter dödsrosslingarna som efter ljuf musik. Hon bäfvade för, att döden ej skulle mäkta fullgöra sitt värf, och när allt var slut, trängde tårar fram i hennes ögon, men det var tårar af glädje, som föllo på hennes sons stelnade ansikte. Aldrig hade min bleke vän blifvit så firad som på Ferdinand Ugglas begrafning. Om han vågat visa sig, skulle han kommit i fjädersmyckad barett och guldstickad mantel och dansat före liktåget uppför kyrkogårdsgången, men nu satt han, den gamle ensamme, hopkrupen på kyrkogårdsmuren med sin gamla, svarta kappa på sig och såg tåget komma. O, det var en underlig likfärd! Sol och ljusa skyar gjorde dagen glad, långa rader af rågskylar prydde fälten, astrakanerna i prostgårdsträdgården lyste genomskinliga och klara, och i roskvarteret i klockargården glänste dalier och studentnejlikor. Det var ett underligt liktåg, som drog fram mellan lindarna. Framför den blomstersmyckade kistan gingo vackra barn och strödde ut blommor.
Att, uti de fyra columnerna för datum och årtal å Riks-Stånds-Protocolls-Utdragen, betyder a. afslogs, a.a. ad-acta, b. bifölls och å återremitterades; Att, då något Riks-Stånd annorlunda, eller under vissa modificationer fåttat sitt beslut i ämnet, endast dagen och årtalets a:ne ziffror äro i columnen införde; Att, då något betänkande, bifallet af 3:ne Ständ, endast af det 4;de blifvit återremitteradt, hänvisningen inskränker sig till nummern m. m. å det förnyade Betänkande, som besvarar återremissen, utan citation af Protocolls-Utdrag, hvilkas innehåll är gifvet; samt Att, enär en och annan lacune förekommer dels uti columnen för något Riks-Stånds Protocolls-Utdrag, dels uti den sista för Riksdagsbesluts-paragrapherna, orsaken dertill är den, i förra hänseendet, att samma lacune finnes uti Expeditions-Utskottets Diarium och att den 9:de Samlingen icke funnits complett tryckt att tillgå, och uti sednare afseendet, att Riksdagsbeslutet, hvarken såsom tryckt eller uti manuscript, varit tillgängligt innan detta registerarbete bordt afslutas. nilli A. Åcademic, Gymnasii och ScholieStatens Anslagssumma . Återremiss i ämnet * Memorial rörande skiljaktiga beslut Förstärkta Stats-Utskottets beslut AcademicVitterhets, Stats-anslag . Fria Konsternas* d:o — Svenska, d:o Musikaliska, d:o Återremiss i nästofvanstäendc 4 ämnen Acadcmiska prof, alt erfordras af blifvande Landshöfdingar . Domstolar, om upphörande deraf (Se Kämners-Rätter om deras indragning Accis, Salu, Städernas om upphörande af Åter remi ss i ämnet , , Voterings Propos. i ämnet Förstärkt Stats-Utskotts beslut Accord-Tjenste, om Straff-Lag mot olofliga
— N:o 30, i anledning af återremiss utaf Uag-Utskottels Betänkande N:o 14, rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Bikets Ständer om ny förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof: B. II. 658; III. 128, 474, A. 474; E. II. 299. — N:o 31, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betän kande N:o 8, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadganden angående gifto-rätt i bo: B. II. 658; III. 128, 474, A. 474. — N:o 32, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande N:o 11, öfver väckt motion om arfs-rätt för efterlefvande maka: B. lil. 201, 476, 496, A. 496. — N:o 33, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betän kande N:o 13, öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Bikets Ständer, om antagande af en författning angående arfsrätt för oäkta barn, dels ock enskild motion i samma ämne: B. III. 201, 476, 496, A. 496, E. 517. — Nio 34, i anledning af väckta motioner om förändrad lag stiftning angående förvaltningen af omyndiges egendom, samt kontrollen å förmyndare: B. IV. 273, 361; V. 37, A. 37, 40, B. 460, 508, Å. 508 — N:o 35, i anledning af väckt motion om ändring i lagen för åhörare vid Bikets Ständers sammanträden den 1 Mars 1830: B. IV. 273, 361; V. 40, A. 40.
Fru Borgensköld och Hilda utbröto i ett hjertligt skratt, och, något förtretad öfver detta afbrott, återtog skjutsbonden: ”Det må väl jag veta, som känt honom sen han vexte upp; och det skall inte skilja mycke på, att äldsta sonen är så gammal som magistern.” ”Hvilken magister?” frågade Hilda hastigt, emedan hon började ana meningen af misstaget. ”Kors, magistern, vet jag, som nu reste; honom känner väl herrskapet, efter de hade honom med sig?” ”Nå men, far lille,” yttrade fru Borgensköld blidkande, ”var icke det pastorn? Han förestår ju B–by pastorat?” ”Ja, nog gör han det,” förklarade bonden; ”men han är magistern likväl. Det är så, att prosten är gammal och blind; derför skickade konstorium, för tre år sedan, hitned den här Wallinder, som rätt är en dråplig predikant, och omtyckt af både höga och låga. Men pastorn här i B–by, det är förste kommanistern,” Hilda smålog, och fru Borgensköld var nöjd med misstaget; men samtalet med bonden roade henne, och hon frågade vidare: ”Nå, prosten har väl många vackra döttrar?” ”Ja bevars, fyra stycken, vackra som en dag.” Fru Borgensköld fann detta säkert mindre interessant än det föregående; åtminstone skulle en uppmärksam åhörare funnit en icke obetydlig tillsats af oro i hennes ton, då hon ytterligare gjorde den frågan, om någon af dem var förlofvad. ”Ja, det är längesedan de blefvo förlofvade,” menade skjutsbonden skrattande; ”den sista af dem hade bröllop för två år sedan.” ”Så, kors, äro de redan försörjda alla fyra?” smålog fru Borgensköld så fryntligt. ”Men det är kanhända Lindfors, kära far, som skymtar derborta mellan löfdungarne?” ”Åh nej, det biar lite än; den der herrgården tillhör befallningsman. Lindfors ser nu just inte så ut heller. Det är gammalt och förfallet; nu på sista åren alldeles för illa.”