Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom få dessa fartyg, t. ex. Svenska och Norska, i Frankrike erlägga »lotspenningar, hamn-umgälder och skeppsklarerare-kurtage till ett belopp, som i allmänhet med 50 proc. öfverstiger det, som utgår för Franska fartyg.» (7 M. Art.). Finansministern beräknar i nämnde yttrande till 2,230 fr., eller 1,600 rdr rmt, de afgifter, ett med trälast (bräder under 80 millim. tjocklek) lastadt Svenskt eller Norskt fartyg om 120 kommers-lästers drägtighet får i Frankrike betala »utöfver hvad sorn betalas för ett Franskt fartyg af samma storlek.» Norska Storthinget har i sin omförmälda underd. skrifvelse kommit till ungefär samma resultat, eller att »när trälast införes till Frankrike i Norska fartyg, utkräfves der i form af tull och ökade skeppsumgälder ett belopp så mycket högre, än när importen sker uti Franskt skepp, att skillnaden utgör exempelvis för ett fartyg mätande 100 kommers-läster, samt lastadt med 1^-tums bräder, 335 specier. (lnst. O. N:o 11, pag. 105). Det är lätt att inse, hvad verkan häraf blifvit, efter det vi beviljat åtskilliga friheter för Franska fartyg, utan att erhålla någon för våra.
Ridd. ocli Adeln har den 5 innevarande månad till Utskottet remitterat berörde af Herr Rosenqvist , Fredric Leonhard, väckta motion, tillika med 6o8 Stats-Utskottets de af Herr von Schulzenheimj Davida och motionären samina dag afgifne yttranden i ämnet. Innehållet af K. M:ts, i Utskottets memorial N:o 346, anroäldta Kådiga Skrifvelse af den 20 sisth Nov. rörande förhållandet med inkomsterne på Ön S:t Barthelemy, har föranledt ifrågavarande motion, enär, uti högstberörde Nådiga Berättelse, hvarken Intradernes belopp för hvarje år, tillika med Administrationsutgifterne blifvit redovisade: eller förhållandet dem emellan uppgifvit; och ej eller visats, hvaruti de förre så väl som de senare bestått; huru inkomsterne blifvit använde: samt om de till allmänt nyttiga anstallter inom Moderlandet blifvit anvisade. Åberopande Hr Rosenqvistsåsom vidare stöd för motionen, slutmeningen af K. M:ts Nådiga proposition till R. St: r den 18 April 1812, så lydande: ”K. M:t vill genom ”sitt för dessa ärender inrättade serskildta Departement låta vid hvarje Riksdag komma till Riksens ”Ständers kunskap hvad i denna del af Styrelsen sig ”tilldragit, — hvad fördel för Moderlandet deraf vun”nits, — och i hvad mohn öfverskjutande Intrader ”från Besittningarne kunnat till allmänt nyttiga anesta II ter inom Riket användas. Af R. St:rs, såsom svar på K. M:ts Nåd. Proposition den 18 April 1812 angående de Svenske Ultramarinska besittningarnes styrelse och drätsel, den i5 Maj berörde år till K. M:t afgifna underd. skrifvelse har Utskottet inhämtat: ”att R.
På grund af hvad sålunda förekommit, vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att för deras del medgifva, att alla de Danviks hospital tillhörande hemman och lägenheter, hvilka äro upplåtna under sådan ständig stadgeoch besittningsrätt, som, efter föregången undersökning, befinnes ostridig, må, när vederbörande innehafvare sig derom anmäla, af hospitalets Styrelse få till skatte försäljas, under följande vilkor i l:o att skatteköpe-skillingen må beräknas till ett belopp, motsvarande hemmanets eller lägenhetens till hospitalet utgående ränta för 10 år, samt, för de hemman, som tillika hafva skyldighet att till hospitalet framskaffa vissa lass sand, jemväl värdet för lika lång tid af detta åliggande; börande härvid iakttagas, att derest för hemman eller lägenhet den nu utgående ränta befinnes vara mindre än den, som i äldre årens räkenskaper för samma hemman eller lägenhet upptagits, på särskild undersökning och pröfning må bero hvad räntebelopp vid skatteköpet och för framtiden skall beräknas; 2io att, vid skeende försäljningar af hemman eller lägenheter, köparnes skyldighet att köpen hembjuda bibehålles, äfvensom hospitalets rätt till åtnjutande af rekognitions-afgift, i enlighet med Kongl. Brefvet af den 21 Juli 1813, i fall Hospitals-styrelsen icke finnér för godt hemman eller lägenhet inlösa; 3:o att hospitalets frälsemannarätt till hemman eller lägenhet qvarstår, så att hospitalet framdeles, som hittills, må kunna uppsäga räntan till leverering in natura eller till lösning efter auktions-medelpris; 4:o att, i händelse hemmanets eller lägenhetens egare, utan arfvinge eller utan att hafva derom i laga ordning förordnat, med döden afgår, hemmanet eller lägenheten utan lösen hospitalet tillfaller; 5:o att, om några särskilda, enligt besittnings-brefvet, hemmanet eller lägenheten åliggande skyldigheter förefinnas, dessa fortfarande skola af hemmanet eller lägenheten utgöras; 6:o att, om den till hemmanet hörande skog kan anses, med dess framtida bestånd, lemna större årlig afkastning, än som motsvarar hemmanets behof af byggnad, stängsel och vedbrand, Hospitals-styrelsen eger att med innehafvaren öfverenskomma om den särskilda ersättning, som, vare sig genom högre lösningssumma eller årlig afgäld, bör för sådant fall hospitalet tillkomma.
RegeringsFormen innehåller; •”Dessutom böra för oförutsedda händelser tvenne ”serskilda till räck 1 i ge Summor afsättas och ”anslås; den ena, alt vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar, eller andra högst ”vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela ”StatsRådets tankar deröfver blifvit inhem”tade, finnér den vara oundvikligen nödig.” Uti Protocollsutdraget, som åtföljde den Nådiga Skrifvelsen, funnos följande ord: ”Kgl. ”Maj:t behagade, enligt StatsRådets närvarande Ledamöters enhälliga underdåniga ”tillstyrkande, i Nåder förklara Sig finna Den 4 Maji e. m. 87 ''oundgängligen nödigt, att till andra höget ”vigtiga och awgelägna ändamål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, nu ”disponera” &c. Af StatsRådets 9 Ledamöter, voro 8 närvarande och 1 sjuk. Enär således uti Protocolls-utdraget fanns allt hvad Grundlagens ordalydelse fordrat, kunde hvarken jag eller mina Med-fullmägtige neka lyftningen; och jag hemställer vördsamt till en hvar af Ridderskapet och Adeln, om något annat rättesnöre för vårt handlingssätt bordt följas? Beträffande användandet 2:ne gånger af ConvoyCommissariatets Creditiv, så är det visserligen riktigt, som Friherre Anckarswärd anmärkt, att ett Creditiv ej är detsamma, sorn’ett årligt anslag; men deremot står i de ordalag, som Hr Rosenblad nyss uppläste, att "jemte det åt ”Kongl. Maj:t blifvit öfverlemnadt, att använ”da de 66,666 R:dr 32 sk., som af Sjö tu 1 ls”intraderne äro anslagne, Kgl. ConvoyCom”missariatet för dessa 66,666
Bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än Depositionsbevis, ställde på viss man eller ordres och lydande på minst Femtio Riksdaler. I depositionsbevis skall ränta vara föreskrifven minst lill tre föilmndrade. Bankafdelningen ege ej rätt att utgifva andre egne förbindelser, än till viss man ställda invisningar på hufvud-contoret; § 9, ogilladess med antagande i stället af Bengt Gudmundssons redaction: Ej må enskild Rank utgifva invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af bolagets i Rikets Ständers Bank innestående fordran af det creditiv, som, i enlighet med derom gällande föreskrifter, kan vara bolaget be viljad t; § 10, ogillades, och beslöts, enligt Bengt Gudmundssons förslag, att upplåning, vare sig på creditiv eller genom försträckning, må ej af Banken göras tili högre sammanräknad! belopp än hälften af Bankens grundfond. Alla fordringsbevis för dylik upplåning skola ställas lill viss person eller visst verk, samt innehålla att öfverlåtelse!! deraf må ske endast lill viss man och efter föregången anmälan i Banken. Depositioner må af Banken emottagas till det belopp, bolaget vid allmän bolagsstämma bestämmer; § 11 bifölls; § 12 bifölls; § 13 bifölls; § 14 ogillades, och ansågs böra erhålla följande af Bengt Gudmundsson föreslagna lydelse: Delegare i enskild Bank svaren etc. — stadgas: Bih. till R. St. Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt eller med Rikets Ständers Banks sedlar, eller med invisningar på Rikets Ständers Bank, vid anfordran inlöser sina depositionsbevis, eller derest af densamma på Rikets Ständers Bank utfärdad invisning vid uppvisandet derstädes, i anseende till bristande behållning, icke inlöses, åtnjute borgenärerne ränta af Banken elter åtta för hundrade om året ifrån den dag, då betalning eller inlösen vägrad blifvit, intill dess inlösen skett. Vare det och när etc. försättes.
Brot. 1847 och 1848. 6 Sami. 1 Åfd. 5 Höft. 4 26 BankoIlskottets Berättelse, N:o 14. taga en betydlig del af pappersmästaregöromålen, sig utlåtit, att derest den förut anställde pappersmästaren verkligen skulle hafva befunnits för sin befattning mindre användbar, Fullmäktige bort, utan brukets betungande med ökade utgifter, begagna den dem medgifne rättighet, att honom från sin befattning skilja, dels ock anmodat Fullmäktige, att låta uppgöra förslag till en fullständigare bokföring vid Tumba bruk, hvartill bland annat hörde ej mindre ordentlig och så beskaffad material-räkning öfver inoch utgående effekter, som för Kronans verk i allmänhet begagnades, än äfven en specialräkning för öfverarbete, med uppgift om personer, timmar, ändamål och betalning för sådant arbete, i öfverensstämmelse hvarmed Fullmäktige jemväl genom 249 § af Banko-Reglementet blifvit ålagde, att, så fort ske kunde, låta utarbeta förslag till föreskrifter för framtida hushållningen vid Tumba bruk i allmänhet, samt införa sådan ordning för bokföringen vid bruket, som vore vanlig vid enskilde personers bruk, och hvarigenom verklig kontroll å bruksförvaltningen på stället kunde göras möjlig; i hvilket sislberörde afseende Fullmäktige derjemte fått sig uppdraget, att, efter med förvaltaren träffad öfverenskommelse om indragning af nuvarande bruksskrifvare-befättningen, tillsätta och uppgöra instruktion för en tjensteman, hvilkens hufvudsakliga åliggande skulle blifva att öfver penningeoch material-förvaltningen vid bruket hålla en kontrollerande tillsyn. Af 1845 års revisions-berättelse (§ 74) inhemtas, att Fullmäktige, uppå anmodan af Revisorerne alt inkomma med yttrande, huruvida både mekanikus Ståhle och pappersmästaren J.
Län innestå fordringar, dels för äldre, dels nyare rider hos serstildte Redogörare och Lefwerameurer, äfwenfom Lane Spanmäls Medel med mera, men hwilkas bejkasfenhet, beroende till ett del pä Concourser och andre twistigheter, icke hittills ar nog utredd. Uti sä beskaffade omständigheter, och dä icke bestämmas kan, hwad eller huru mpckek af desse fordna - Den 5 Zebruarii. 143 bringar framdeles malte erhallas, hafwa desamma säsom osäkre, och i alla fall obelydlige i denne Förteckning blifwit utestutne. Stockholm den 26 Augusti i8ey. k. L. VVLKIberZ. Akheten med Originalet, bestyrker Lx ockicio k. l.it. D. Förteckning öfwer Allmänna Magastns-Jnrättiningens iräkade Skulder, sädane de den usta Julii Ar 1809 befinnas. Specie. Hos framlidne General HandelSAgenten överkock i Hamburg har Kongl. oDirectionen till upphandlande Ar 1806 i Riga af 2ooo Läster Räg, enligt Kongl. Majtts Nädiga befallning upptagir ett Län, hwars Återstod denna dag utgör Hamburger Banco - 150420: — Obetald 5 Procent Ränta derä 14:84: 40: 5. För hwilka 164584 R:dr 40 st. 5 r:st. Hamburger Banco, ester närwarande Cours 61 st lSwenflt Banco-mynt utföres » - 229159: 4g: Hos Riksens Ständers Riksgälds Contor är lill Wäxtars bestridande upptagit ett Län af Hamburger Banco 22202: ,— 6 Procents ränta derä till denne dag Z7Zz: 16: För hwilka 23152 R:dr 16 § efter förenämde Cours utföres - 29424: i:
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe* Thorstlttgen elen 18 Februari 184 1 - Plenum kl. g f. m. Justerades pleni-prot. för den 6 dennes f. tn. Upplästes till justering Exped.Utskis förliden gårdag pa bordet lagda förslag N:o 24' ®t:s und. skrifvelse till K. M , angtde dels rättighet för enskilde att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å enskilda theatrar uppföras. Derjemte upplästes de reservationer, sorn voro delta förslag bifogade, • Frih. Rehbinder, Fredr. Willi.; Exped.Utsk. har, vid behandlingen af denna fråga, halt ett litet recidiv af den copieringslust, som stundom eller åtminstone någon gång påkommit Utskottet. Det visade sig, då först ett vidlyftigt förslag i detta ämne till justering upplästes; men sedan votering derom blifvit begärd och det förslag, jag uppställt till contra-propos., blifvit undertryckt, blef nf Prosten Sandberg ett förslag, hvilket innehöll en medelväg emellan det loista förslaget och milt, uppstäldt och genom votering antaget. Oaktadt Prosten t 3; 2 Der. 18 Februari f. m. Sandberg fält silt förslag antaget, bar han dock reserverat sig emot detsamma. Redan della, alt den sorn uppställt förslaget, reserverat sig deremot, visar att det icke måtte vara så alldeles riktigt. Jag skall dock ytterligare anhålla att få upptäcka åtskilliga felaktigheter deruti. Först och främst står i början af förslaget: ”1 likhet med hvad vid flera förutgångna riksdagar ägt rum;” redan detta är en onödig vidlyftighet i en underd. skrifvelse, ty i allmänhet skulle jag tro att man icke bör omtala hvad vid föregående riksdagar ägt rum, då det icke föran-led t till någon åtgärd af R. St. Sedan kommer ett ordande om hvad som i ett civiliseradt land påkallas till sedernas och den borgerliga säkerhetens vård. Detta synes hafva föga gemenskap och sammanhang med theatrarna, och således vara öfverflödigt.
Herr Friherren har genom detta förslag yelat sätta en gräns för ödeläggandet af landets skogar och derigenom åt efterkommande bevara möjligheten att vistas i ett land, som, till följe af klimatet, skulle bli obeboeligt, om skogarne fingo, såsom hittills, sköflas och utrotas. Förslaget kunde visserligen synas mången vågadt och overkställbar!; men så vore det icke. Om man ville ändamålet, måste man vilja medlen — bryta med fördomen och taga nödvändigheten till läromästare. Att valla kreatur vore ett gammalt bruk, sorn vore allmänt antaget i de mest odlade länder, till stor fördel för både skogarne och jordbruket; och vore i Herr Friherrens tanke detta bruk äfven hos oss antagligt. af Herr Friherre Hierta, Fredrik Philip, SOm föreslagit antagandet af en ny egofrids-lag, byggd på den grundsats: att en hvar skall vara skyldig ansvara för sina kreatur. Äfven denne motionär har fästat uppmärksamheten på vigten deraf, att våra skogar fredas från förödelse. Man hade visserligen under sednare tider mångenstädes sökt införa ett mera ralionelt hushållningssätt med skogen och att med frö igcnså afröjda parker, men de liesta försök i denna riktning skulle alltid komma att stranda, så länge skogarne ej kunde fredas för betning af kreatur. Något så beskaffadt skydd kunde dock icke med nuvarande stängsel-lag beredas; ty äfven om en skogsegare på egen bekostnad omkring sin skog uppförde hägnad, tjenade sådant oftast till intet, Bih. till B. St. Bese. och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 24. emedan erfarenheten visat, att mindre nogräknade grannar, hvilka hafva sin fördel deraf, att den fredade marken får ligga öppen för fäfot lill bete, i londoni rifva gärdesgården, genom hvilken kreaturen sedan ingå. Enligt nu gällande lag drabbade då ansvaret för skadan icke de olofligen betande kreaturens egare, utan den, som enligt lag vore skyldig att med gärdesgård försvara sin egendom, enär det nemligen vöre lätt alt styrka, det hägnaden ej varit fredgild, men sällan bevisligt huru bristfällighelen tillkommit.
Denna motion är inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt af Riksdags-fullmäktigen Anders Bäckström fran Norrbottens län, hvilken, under åberopande af den skada, som i hans hemort föröfvas af hundar å betande fårkreatur, föreslagit, det stadgas matte: »att hvar och en, som eger hund, skall, vid Tio Riksdalers bot, halla hunden i band fran don 15 Maj till den 1 Oktober, eller derunder så vårda densamma, att den ej kommer på andras egor, samt att om hund under denna Lag-UIskallets Betänkande N:o SS. 9 denna tid träffas å fri fot, på annans mark, än hundegarens, hunden saklöst må fällas, antingen lian gjort skada, eller ej"; hemställande motionären, för den händelse att ett dylikt stadgande ej skulle vara nödigt öfverallt i Riket, om icke detsamma åtminstone må utfärdas för de orter, hvilka, till fårkreaturens skydd, deraf äro i lika behof, som Norrbotten. Häröfver har Lag-Utskottets yttrande blifvit infordradt; och i sådant afseende får Utskottet anföra: Då Utskottet icke varit i tillfälle inhemta, huruvida något allmänt behof finnes i landet att till fårkreaturens skyddande emot hundar skärpa de för sådant ändamål i 22 Kapitlet Byggninga-Balken redan gifna föreskrifter; då det icke är lämpligt att i denna del stifta någon särskild lag för motionärens hemort, om än fårkreaturen der varit mera blottställda för hundar, än annorstädes är förhållandet; och då dessutom i den påyrkade rättigheten att saklöst få döda hund, som träffas lös på annans egor, än hundens egares, ändå att han icke gör skada, ej allenast vore oförenlig med eganderättens helgd, utan äfven lätteligen kunde missbrukas, får Utskottet afstyrka bifall till ifrågavarande förslag. Stockholm den 22 Februari 1858. lith. lill R. Sl. Brot. 1856—iSS8. I Åfd. 43 Haft. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1858. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Febr.. 1838, kl. 8 e. m.
Sedan Borgareoch Bonde-Stånden, hvart för sig, på behörigt sätt blifvit constituerade, begäre de hos Konungen, medelst Deputalioner, deras Talmän, hvilka Konungen då förordne. Enär Landtmarskalk eller Talmän under Riksdagen af sjuklighet eller andra anmälda laga förfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen, hos Ridderskapet och Adeln af den främste närvarande Ledamoten, enligt Riddarhus-Ordnin gen, och i de öfriga Stånden af vice Talmän, hvilka likaledes, vid Riksdagens början af Konungen utnämnes. Under det Borgareoch Bonde-Stånden samlas. Och innan deras Talmän förordnade äro, föres tillsvidare ordet: hos Borgare-Ståndet af Hufvudstadens förste Fullmäktig, och i Bonde-Ståndet af den närvarande Ledamot, som de flesta Riksmöten bevistat. Då, i händelse af underlåten kallelse af Regenten eller Regeringen, de i 10 § nämnde vederbörande till Riksdag kalla, ege Ridderskapet och Adeln att nämna Landtmarskalk, och Borgareoch Bonde-Stånden, hvart för sig, sina Talmän. 2:o. — 3:o. — § 26. Konungen, eller, i de fall 4, 5, 6 och 7 §§ omförmäla, Regenten eller Regeringen låte genom en Härold, under hittills ölliga ceremonier, utlysa dagen, då Ständerna, efter förrättad Gudstjenst, må sammankomma på Rikssalen. Gudsljensten, hvartill alla Stånden bör enhälligt infinna sig, förrättes af en Biskop i Stadens Storkyrka. Efter dess slut, uppträde å Rikssalen först Bonde-Ståndet, vidare Borgare-Ståndet och sist PresteStandet, alla, livart för sig, anförde af deras Talmän. Ridderskapet och Adeln, anförde af Landtmarskalken, vare Konungen följaktige, och intage samtlige Stånden de dem an - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 90. 195 vista ställen.
De stora kärr och mossar, som förekomma i alla delar af länet och upptaga många tusen tunnlands vidd, äro med fä undantag icke blott ofruktbara och onyttiga, men verka derjemte menligt på angränsande trakter, genom den fuktighet och frost, sorn derifrån utgår; mycket är visserligen gjordt till förbättring i detta afseende och mycket laud vunnet för odling genom sjösänkningar och vattensjuka trakters utdikning, på sätt i föregående femårsberättelse!'är oinförmäldt; och under sist förflutne fem år har ytterligare företagits och fullbordats sänkning af sjöarne Nömmen och Stensjön i Östra och Westra härader, af Närbyoch Flishults-sjöarne i förstnämnde härad, och af Kahnsjön i Tveta härad, samt utdikning af Säfverstads, Båuarps och Lunnagårds mader i Södra Wedbo härad, allt med understöd af statsmedel dels såsom lån och dels såsom anslag; men ändå mera återstår, och bland större vattensjuka trakter må i främsta rummet nämnas den s. k. Store Måsse af tjugotusen tunnlands vidd, till hvars utdikning, och i sammanhang dermed sänkning af Käfsjö, Snarsjö och Hårsjö sjöar och vattendrag inom Östbo och Westbo härader, af allmänna medel blifvit beviljadt ett understöd af 45,000 Riksdaler, derutaf tjugotusen Riksdaler såsom anslag utan återbetalningsskyldighet; varande dylikt understöd äfven beviljadt för sänkning af Bexheda sjö i Östra härad.
För de Credit-Sedlar, som nu ärv i oinlopp, ager Contoiret icke någon serskild Fond; Och skulle Penningar tryta, att kunna wid uppwisander infria dem, sä är diScrediten gifwcn, och saken star dä ej mer an hjelpa. — Skulle också denna händelse icke inträffa, under kriget, sa blir wädan derefter sä mycket större, da StatS-Contoret saknar utwäg att hälla i omlopp en lika stor Summa som förut. sz;6 Den z Augustt. Är. Capital. Afbetalning pä Capitaket. Ranta. Att winna ett biträde genom private Län, fordrar en längre tidsutdrägt, än tillrustningen och utföringen af ett krig kräfwcr; och wid wara Näringars och i synnerhet Bruksrörelsens nuwarande stick, är knapt af de ästade Z* Millioner R:dr Banco, det ware sig pä bestämdt eller obestämdt Läningssäkt, ett biträde af en tredjedel att förwäma. Kunde Riksgalds-Contoircis Sedlar med bibehållande af sin nuwarande Credit utfärdas, fa wore genom de bewiliade 802,000 R-dr ärligen R:de Banco g,500020 eller i Credit-Sedlar 5,252,200 — inom i>z:dels ar liquiderade; men utan BqnkenS garantie, twifiar jag att z Millioner wid den fastställda devalvationen eiuot Banco kunde länge / Den z Augusti. 2ZZ7 likwäl fortfara, da tillika dertill lägges den ännu utelöpande CreditSedelstocken utölwer 4^ Million R:dr som NiksgäldS-Contoirel förutan all tillgänoelig Fond äger sjelf att Realisera, och icke heller är försedd med behörig tillgång att infria sine utfärdade Obligationer, som snart kunde uppsägas da en större ränta af Staten erhallas kan.
Sedan berättade Nordbrikt allt för Erlend, hennes man. »Och skola vi hålla vakt», sade han, »när denne man nästa gång besöker henne.» En afton, ej lång tid därefter, sågo de en man komma gående till hennes sofgemak. Han var både reslig och vän. Strax steg han i bädden till henne: men hon visade honom korset och sade: »Jag vill icke hafva så många gåfvor af dig utan att gifva dig något tillbaka — här skänker jag dig denna dyrbarhet!» Men när han såg korset, blef han illa till mods och försvann. Och hon låg ensam kvar i bädden, mycket medtagen. Sedan höllo Nordbrikt och Erlend vakt öfver henne och hulpo henne, såsom de bäst kunde, till krafter igen. Då sade Nordbrikt: »Det anar mig, att denne gengångare i forna dagar varit en ond man. Måhända har han därtill blifvit förhäxad och gjorts till en orm, eller finnes här icke något ormbo i närheten?» Ett sådant fanns värkligen; och Nordbrikt begaf sig med en stor skara väringar till platsen, där det sades vara. Men där reste sig höga och branta bärg, så att de ej kunde komma fram. De buro då samman en väldig hög ved och gjorde däraf ett bål, och när elden växte och röken hvirflade, kom fram ur en klippa den, som bodde därinne och ej var täckelig att se, fastän blott munnen syntes. »Mera få vi icke gjordt denna gången», sade Nordbrikt, »utan vända vi nu om till borgen. Troligt är dock, att elden ej bekommit detta odjur väl; hvarför han nog flyttar sina bopålar härifrån.» Nästa natt drömde en bonde, att en man kom till honom och bad, att han måtte få ett skepp, hvarpå han kunde forsla bort sina egodelar. Skeppslegan skulle han lägga efter sig i farkosten. Bonden tyckte sig låna honom denna. Och när han om morgonen vaknade, gick han ned till sin hamnplats och såg, att hans skepp nyligen varit användt: i förstammen stod ett ansenligt stop af guld. Sedan hörde man aldrig, att något ondt kom ifrån denna gast. Erlends hustru fick åter sin hälsa, och öfver Nordbrikts klokskap förvånades alla högeligen.