Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos mig hade Fanjunkaren G. A. Möller uti en den 10 November 1848 ingifven skrift anmält, att Öfverståthållareembetet för Polisärender, i anledning af Sofia Sagers och Läkaren Brismans mot Möller gjorda angifvelse om brott emot 22 kap. 1 §. Missgerningsbalken, den 31 Augusti samma år beslutat målets remitterande tili Stockholms Kämnersrätt, meri att dertill hörande handlingar, oaktadt ständiga påminnelser hos vederbörande protokollsförande och fastän protokollen, såsom till nio tiondedelar utgörande ingifna skrifter, kunnat snarligen uppsättas, ännu nyssnämnde den 10 November icke skola blifvit till Kämnersrätten öfverlemnade, genom hvilket dröjsmål och vittnens afresa från staden Möller befarade, att han kunde urståndsättas eller ålmin - R. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Berättelse för år JS49. 161 åtminstone blifva hindrad att ådagalägga sin oskuld5 hvarefter och sedan vederbörande Notarier uti infordrade förklaringar till mig uppgifvit samt Herr tillförordnade Polismästaren Limnelius, hvilken målet å Öfverståthållareembétets vägnar handlagt, vitsordat, att Protokollsföranden redan före den tid, inom hvilken det ålegat honom att protokollen och handlingarna till Kärnnersrätten öfverlemna, för sjuklighet erhållit tjenstledighet under en del af September och hela Oktober månad, samt att den imedlertid i hans ställe tillförordnade Notarie, enär förstbemälte
Rädns förhällande i allmänhet utaf en bertil af Riksens Ständer förordnad särskild Nämnd pröfwas, synes deras närwaro bland Riksens Ständer icke kunna blifwa för denna pröfning wädlig eller hinderlig. För Lem som för alla andra kan ju det stadgande som j slutet af denna §. finnes intagit, gälla; at nemligen: ingen af hwckken Riksens Ständer re. Äf samma skäl borde ju eljest Riksens Ständers Justitiä - Ombudsman, Riksens Ständers Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret med mänga flere frän Riksdagar afhällas. Desiutom, om äfwen fem Justitiä-Räder ägde säte och stämma pä Riddarhuset, bwilken skulle wäl kunna föreställa sig at desie fem Personer skulle kunna mot stäk och billighet, werka pä et helt Ständ, som bestär af flere hundrade? Ännu mera. huru skulle de, just derigenom at de suto pä Riddarhuset, kunna anses äga nog inflytelse at 780 Den"8 Augustt. misileda de tre öfriga Ständen? Förgäfwes nämner man deras rang och Domaremagti Nro Riksdagsmän nog swage at derigenom ffrämas eller nedtystas, sä är war frihet redan genom förstämde tänkesätt förlorad; sä bora Riksens Ständer ej längre anses såsom dest förfwar; sä kan det ock wara likgiltigt af hwilka klenmodiga och korttänkte flafwar nationen wid sä kallade Riksdagar föreställes. Jag bör ursägtas dä jag hyser högre begrepp om en ädel nations representanter. Samma ffäl torde arifes gälla i afseende pä Riksens Ständers öfwerläggningar öfwer de frägor om nya Lagar, samt om Förklaringar af Lagens mening, hwilka förut i Konungens Högsta Domstol förewarit. Tilläggom at fä Riksdagsmän kunna förmodas skickligare at i Utskotten eller Ständernas öfwerläggningar uplysa, utreda, bestämma desia frägor , än just Herrar Justitiä Räden, som om dem bordt i förhand taga den närmaste kännedom
De förut så dunkla ögonen brunno af ingifvelsens gudalåga. Rösten, på en gång mjuk och klangfull, smekte örat med välljudande tonfall, ehvad han, talande eller sjungande, uppvecklade för själen dessa ryktbara, ohärmliga, vidunderliga, men sanna och alltid hänförande taflor, hvilkas färger äro hemtade ur känslans djupaste schackt. Nu började han, blundande – för att icke störas af de omgifvande föremålen, – så här: «De dyrbaraste gåfvor utösas ofta af den lekande «naturen under den mildaste himmel, då de dödliga «med bleknade anleten ej mäkta pryda sina kinder «med den purpur, som de lysande blommor vid mor«gonstunden sprida. Man ser uti frusande floder en «skönhet kasta sina perlor. De gyllene fiskar i China «uppstiga i svafvelgul ånga utur berlinerblå katsor, «fästade med rosenröda bandvippor. – Hvad säger «jag? Skördemännen på åkrarne i det rika Indien «kunna knappt i sina små glimmande jackor förliknas «med de violetta silfverax, som skördas af deras agat«liar. Dryckeskärlen vid de sorlande bäckar finnas «uti kastanieträn högt uppsatta med konstigt virkade «förlåter. Herdinnor i nopkin och gingan, med sol«hattar af perlemo, gunga i pommeransträn, och upp«fylla luften med förtjusande röster. Der kostar ett «glas af stora Mogols aftonfinkel, älskelige bröder, «circa fem tolftedels svensk halföre: och af det kej«serliga myrbränvinet, som de främmande gesandter «undfå vid afskedstagandet, älskelige bröder, för en «vitten får man så mycket, så att (Skalden gjorde några löpningar på lutan och sjöng:) «Glasen darra mellan knogen. «Håll i glaset, du är mogen. «Kejsarn sitter der på krogen «Hela dagen trogen. «Huile de Venus och persico «Växa der vildt uti skogen. – «Det är ju sjelfva fan, mine älskelige? «I en röd scharlakanströja
Att; sorn fri-veckan tyckes vara för lång, den alltså borde nedsättas till 4 ä 5 dagar, derest ej lagstadt Tjenstehjon har 5 mil och derutöfver till det nya tjenst?-: stället. ”1 den frihetstid emellan flyttning från ’’och till tjenst, Lagen i 14 Cap. 4 §. Han”dels-Balken förunnar eli Tjenstehjon, kunna ”Utskotten desto mindre tillstyrka någon inskränkning, som denna tid synes vara behöflig för Tjenstelijonets vård om sina angelägenheter, flyttnings-bestyret inberäknadt 5 ”och hvad angår bestämmandet, när denna ”frihets-tid åtnjutas må, inse väl Utskotten, ”å ena sidan, att en ovilkorlig rätt för Tjen-i ”stehjon, att vid fiyttningstiden begagna fri, ’’dagarne, kunde medföra stora olägenheter ”isynnerhet för den Landtman, som, under ”behofvet af talrik tjenstehjons-personal, blef’’ve denna tid på en gång ställd utan allt ”arbets-biträde i sysslor, som ej tålde uppskof; men Utskotten få deremot, å den an-! ”dra, vördsamt erinra, att förpligteUen föc ”en tjenare att, i det fall, hvarom fråga arj ”vara ovilkorligen underkastad Husbondes 5 välbehag, skulle ingripa i tjenarens frihet ”att bestämma vilkoren för användandet af Lagsamt Allm.Btsv. o.Oec.Utsk.Bet.Nio 54, 53 ”sina krafter och sin arbetsförmåga. Utskotten anse sig fördenskull följa en medelväg, dd de nu vördsamt tillstyrka, att förfor einas måtte, det tiden för fri-dagar nes ”begagnande må kunna ankomma pd aftal, 5 sorn derom emellan Husbonde och tjenare, f’vid stadslandet, träffas SAMMANDRAG af de ändringar eller tillägg i Lego-Stadgan den i5 Maij i8o5, Utskotten i det föregående ansett böra ega rum, nemi..’ 1 Art. 1:0.
Den uti nyssnämnde underdåniga skrifvelse gjorda uppgift, att mantalsränlans serskilda titlar tillkommit genom beviilningar för tillfälliga behof, vore, enligt hvad kommitterade upplyst, öfverensstämmande med verkliga förhållandet endast i afseende på landtägsgärden, och på visst sätt i fråga om boskapspenmngarne, hvaremot byggningshjelpen, satpeterhjelpen, sltjutsfärdspenningarne och dagsverkspenningarne, hvilka, jemte de nyssnämnde, utgöra de väsendtliga titlarne af denna ränta, innefatta ersättning för åtskilliga, hemmanen förut åliggande, tjenstbarbeter; hvarjemte genom flera serskilda beslut blifvit förklaradt, att mantalsräntan vore att anse lika ständig som jordeboksränlan, hvadan den ock vid alla skattläggningar intagits och blifvit 4 Stals-Utsliollets Utlåtande, N:o 242. fastställd, i följd hvaraf nu varande jordegare icke hade någon giltig eller skälig anledning att mera njuta befrielse från den förra, än från den sednare. Det syntes äfven kommilterade, att, om statens ställning än skulle medgifva någon nedsättning uti den skattskyldiga jordens onera, en sådan nedsättnings tillvägabringande medelst mantals-räntans upphörande så mycket mindre vore lämpligt, som nedsättningen i högst olika förhållande komme de skattdragande i serskilda provinser till godo, hvarå såsom exempel blifvit anfördt, att, då mantalsräntan i Wermland utgjorde omkring %:delar och i Kronobergs län 12/i;j:delar af ett hemmans ordinarie räntor, uppginge den i Stockholms län endast till något mindre än Viaidelar och å Gottland till Vr.del deraf. Af alla dessa skäl funne kommitterade sig icke kunna tillstyrka afseende å Bonde-slåndels ofvanberörde underdåniga framställning.
Då 60 § Reg.F. uppräknar hvilka afgifter skola anses såsom hevilla., och deribland icke nämner tolagen, vet jag icke, huru man kan påstå, att den är af bevillntsnatur. Tvärtom är det i 3 § ansvarighetslagen stadgadt, att tolagen är bland de afgifter, dem K. M. äger att stadga, borttaga och förhöja efter omständigheterna och godtfinnande, utan att anmärka, dervid kan göras. Deraf följer visserligen icke, att Frih. Stedingk ej har rätt i sitt påstående, att tolagen ofta kan komma i strid med sjö till Isbestämmelserna; men detta hör icke hafva och har hittills icke haft menliga följder, så länge man förstått att uppgöra en riktig gräns emellan båda Statsmagternas rättigheter i denna fråga. Det är med nöje, jag begagnar delta tillfälle att derom uttala min mening, då jäg med förundran fnnnit af Bevilln.Utskts betänk., angtde sjötullen, att Utsk. ansett sig icke böra vidröra tolagsfrågan derföre, att den blifvit remitterad till Oecon.Utsk. Detta är, enligt min tanke, ett stort misstag. Utan att vilja frånkänna K. M. rättighet att, i mån af hvar Och en stads behof, bestämma den tolagsproc., som K. M. i nåder finner lämplig, anser jag det vara R. St:s ovilkorliga rättighet att, vid tullbestämmelserna för varors inoch utförsel, förklara, huruvida de anse tolag å en viss artikel böra äga rum eller icke. Då R.St. bestämma tullen å en artikel, med vilkor att ingen tolag derför skall erläggas, upphör K. M:s rättighet att å denna varuartikel lägga tolag. En sådan tillämpning af tolagsförfattningarna har ägt rum från äldsta lider. Förra tulltaxor hafva frikänt de flesta artiklar från skyldigheten att erlägga tolag. När det stadgades, att tolagsafgifter, som förut utgått i Barnh. b:co, lingö erläggas i Svenskt b:co, förklarades, alt tolagen likväl borde beräknas efter det värde, som å varorna voro utsatta i Hamb. b:co.
Vid saknad af faktura, förhålles enligt 31 § af seglationsordningen, och bör, då plakatstämpel å sådana varor begagnas, å denna stämpel antecknas, efter hvilket tullvärde varan blifvit förtullad. 2:o När en vara blifvit sålunda till förtullning angifven, skall, genast efter besigtningen, anslag å packhusdörren ovillkorligen ske, då hvar, sorn inom tre söknedagar, anslagsdagen inberäknad, är högstbjudande, äge att varan inlösa, såvidt anbudet uppgår till minst det angifna värdebeloppet, med tillägg af tio procent, samt under vilkor, alt summan ofördröjligen i tullkassan kontant nedsättes. Anbud af sådan person, hvars vederhäftighet ej är tillförlitligen känd, skall, på vederbörande tulltjenstemans anfordran, beledsagas af antaglig borgen för anbudets behöriga uppfyllande. Ilar inom anslagstiden, sorn räknas att fortfara intill slutet af den för packhusförvaltningen bestämda arbetstid å tredje söcknedagen från och med det anslaget skedde, någon till varans inlösande, på sätt föreskrifvet är, sig icke anmält, må vid tullberäkningen efter angifningen komma att bero, och varan, efter skedd klarering, af ägaren disponeras,- men äger inlösning på förenärunda sätt rum, skola tullafgifterna efter det derigenom uppkomna högre varuvärdet beräknasoch skall ■a f in lösning,ssumin an, hvilken den, sorn stannar för högsta anbudet, åligger att, sist innan klockan tolf nästföljande söknedag efter anslagstidens förlopp, i tullkassan nedsätta, varuangifvaren genast derefter utbekomma angifningsheloppet, tillökadt med tio procent, men öfverskottet, om sådant äger rum, tillfalla kronan och hälften ingå till det särskilta anslaget för manufakturernas belrämjande, under iakttagande af hvad i Wår nådiga förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor i sådant hänseende stadgas. § 6.
I-Ipplästes Kongl. Masts under den 16 i denna mänad aflätne och den -23 derpäföljande ankomne Nädiga Skrifwelse, med tillkännaaifwande, det hade hos Kongl. Mast, Riksens Ständer i underdänigbet anmält, den allmänna Financeplan de fasistälit, enligt hwilken Riksens Ställ, ders Bank skulle, utöfiver de Siu millioner Riks. daler ven, till det sist öfwerstäudna krigets ut. förande, försträckt, ytterligare, emot bestämd er. sättning af Stats. Werket, förskjuta, dels ge. nast, och dels ä Irenne terminer under loppet af innewarande är, 2,245,803: R:dr. 6. si. 8- r., som fordrades till de af Riksens Ständer be. stutade contante betalningar; samt ä ätta ter. miner qmartaliter, »frän bönan af nästkomman. de är, 1,971,040: R:dr. 34 st. 2. rst. till in. lösen af de Obligationer med 5 procents ärlig ränta, hwarmed en del lefweranteurers fordrin. gar skulle godtgöras; och att Riksens Ständer derjemte serskilt bewiljat, säsom ett län af Ban. ken till Kongl. Maj is Nädiga disposition, och under ei »handa ränta och äterbetalningsivilkor, som för Bankens öfrige förskott till Slalö.Wer ket, Den 10 September. z6z ket, 200,000 R:dr. till Tackjerns. BergslagerneS understöd. Kongl. Maj:t »var benägen, att med all skyndsamhet till »verkställighet befordra, hwad Riksens Ständer, sä i det ena som andra af. seendet beflutit, samt att till detta ändamäl gif. iva D.si och Rikets Stats Contoir Nädig au. torisation och befallning, att meddela Riksens 1 Ständers Bank erforderliga förbindelser för of. wannämde län, deras äterbetalning, och säker, heten derföre. Kongl.
Tolft 50 öre. af större dimensioner hänföras till spiror. Dä Utskottet sökt motivera samtliga utförselsafgifternas borttagande genom deras ringa belopp, så får jag endast upplysa, att tullinkomsten af de fem artiklarne Ben, Jern, Koppar, Lump och Malm utgjorde 1861 tillsammans 120,738 R:dr. Af den lilla trädvaru-artikeln: pitprops, hvaraf 1861—1862 i Juli ensamt från Göteborg utskeppades 1,124,288 st., hade, om den här föreslagna tullsatsen varit gällande, på en och en half sommar till statskassan influtit 56,114 Rdr. Det torde derföre vara skäl, äfven från statsinkomsternas sida, att icke förkasta livad i sistnämnda afseende embetsverken tillstyrkt. Men det vigtigaste skälet är naturligtvis, att man icke, genom borttagande af tullen på trädvaror äfven af minsta dimensioner, likasom gifver en uppmuntran till ungskogens och dermed till hela vextlifvets förstöring. Exemplen från vissa främmande af klimat och jordmån eljest gynnade länder, samt inom vårt eget land från vissa trakter af Oland och Westergötland gifva i detta fall varnande erinringar.” Uti ofvanstående reservation, synnerligast i afseende på yrkad utförselstull å ungskog, instämmer Doktor Nordlander. 9:o af Herr E. Swartz: ”Emot de nya tullbestämmelser, som Utskottet i införsels-tarifen föreslagit för åtskilliga sådana artiklar, hvilka utgöra föremål för inhemsk näringsflit, får jag reservera mig i hvarje fall, då förändringen icke grundat sig på de förslag, som Kongl. Kommers-kollegium och Kongl. General-Tull styrelsen afgifvit med ensamt ändamål att åstadkomma tulltaxans förtydligande.
Jnsoeckorer, Factorer, Bokhallare, Catzeurer, Skrifware wid Bruk, Manufacturier och Egendomar 2d, »8, !l, g R:dr 24 tzoch - Dito Fräste, samt Bokhallare, Cas, ''eurer 20, 15, n, 5 R. 24 st. och ^iidn', Italienare, som med färj?!!! killständ resa cmkrmg landet, ak ost 'Klra Nlpper » Zäaare hos Pnwale, anses fom La» gunver och inga wid beräkningen af antastt. Jernbärare wid Stäng - och Tockjerns, wägornr r Städerne - . Kalkugnar till afsalu 6, 4 och . Kammarjungfrur - , , Kvhlningsftihet, pä Kronans AllmänkunZap elier Reeoguikronöstogar, Skyddsatgisr. Tunnor för kwarje Stig till 24 beraknadt erlägges - , och dtt efter samma Quantum hwarsöre Bruken, enligt undfängne Resolutioner eclägger Skogö-Recognition, antingen der kohlas elier rcke. Dito pZ Härads - eller Sockne,Ali. männmgar, hwarföre icke till Härader eller Socknen erlägges lä mycket som swarar nwthwad R cog? Nittone-ffogornes eller Krono-A!imänningcrms innehasmare ester Riksens Ständers Författning wid 1752 ars Riksdag jemte Bewil! ningen särskildt utgöra, ökes förberörde Bewillning med sä mycket att bärsöre mä widkannae ilka gca wa-ion med dem som nyttja Kronojkogorne. Kopparwerken eller brukande Bergsmän kvid dem:
Förordningar och auktoriteters kungörelser äfvensom sådana tillkännagifvanden af enskilda personer, hvilka enligt särskilda lagstadganden böra från predikstolen kungöras, föreställer sig dock Utskottet, att, då prest, som till följd al ålderdom eller svaghet är urståndsatt att sjelf förrätta gudstjenst, till och med har rättighet att låta annan person predika, hinder ej kan eller bör möta för presten att, under sådana omständigheter, likasom då han har att på samma dag förrätta gudstjenst på flera ställen, och hans krafter sålunda i hög grad tagas i anspråk, äfven låta uppläsandet af Kongl. Förordningar samt kungörelser af nyssnämnda slag utaf annan lämplig person verkställas. I fråga åter om sådana tillkännagifvanden, hvilka icke äro af officiel natur eller eljest af den egenskap, att deras uppläsande från predikstolen är i lag särskildt föreskrifvet, torde deremot förändring af nu gällande stadganden vara af be - 4 Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 9. hofvet påkallad. Fordomdags, då affärsverksamheten var ringa, lorekommo antagligen dylika kungörelser icke i sådan mängd, att deras uppläsande från predikstolen för presten medförde något synnerligt besvär; men till följd af den utveckling, affärsverksamheten nu mera vunnit, länder uppenbarligen ifrågavarande stadgande presten till verklig tunga, hvilken, så vidt möjligt är, torde böra lindras. Frågan om sättet för enskilda kungörelsers publicerande är onekligen en angelägenhet, som rörer kommunen ensam, och ordnandet af densamma torde derföre tryggt kunna kommunen anförtros. Öfverlemnade man åt pastor att med församlingen öfverenskomma om så väl tiden som stället och sättet för kungörandet af dylika tillkännagifvanden, hvilket likväl, till vinnande af nödig säkerhet att publicerandet på öfverenskommet sätt verkställdes, alltid borde ske på pastors ansvar, skulle utan tvifvel denna angelägenhet på de flesta ställen kunna ordnas till pastors och församlingens ömsesidiga belåtenhet.
el ler hvad blefvo de då annat, än föremål för Agiotagen; en vara att utbjuda, och sålunda blott ett medel att göra den rike rikare, och den fattige fattigare? Jag vet att Opinionsförvillelsen går ända till att tro, att de, såsom mynt, skulle gifva lättnad i förlägenheten; men jag frågar: hvartill skulle väl Pappers-valuter gagna, med hvilka man icke fick betala sin skuld, gjord i Banko eller Riksgäld, icke sine Krono-utlagor och icke tjenslefolkets löner, och som man icke ens finge beläna i någon Discont? Ja, man kan med skäl säga: till hvilken stridighet i grundsatser gjorde man sig icke skyldig, om man vid samma Riksdag, som man vill för alltid bestämma det varande Pappersmyntets värde, tillika skapade och 28 Den i5 December f. ra* utkastade nya papper, af intet anspråk på något bestämdt Gipinäonsvärde. Med vigt åt dessa sanningar, kan jag icke annat finna, än att ObligationsSystemets antagande förbjudes oss af sjelfva den allmänna penningeförlägenhet, hvari vi oss befinna. Jag tror oss icke heller sakna utvägar, att derförutan fullgöra det begärda anslaget, och jag föreslår alltså: 1:0 Att dertill må användas den tillgång af million öfverskottsmedel, sorn RiksgäldsGontoiret innehar; och 2:0 Att dertill må användas, i fem år, den tredjedels million om året af Bankens vinst, som, efter förra Riksdagens Beslut-, åtgått till Silfverinköpen, men, sorn jag hoppas, icke mera kommer att dertill an? slås; och då, på sådant sätt, en tillgång af tillsammans 3 millioner i66,6‘66R:dr 3 a sk. är funuer, anser jag 3:o fyllnaden kunna tagas af de Öfverskottsmedei, som under tiden äro att påräkna. Pålitligheten af denna utväg är, i min tanka, icke något tvifvel underkastad; men som jag icke kan förutse, om icke StalsUtskottet kan befinna sig i nödvändighet, att nyssnämde tillgångar till andra anslag
Jag tror, att Landstinget bör betraktas, icke såsom en hämmande, en återhållande institution, utan såsom ett 118 lefvande befordringsmedel för länets utveckling och framåtskridande, en församling i hvilken länets genom val utsedda ombud sammankomma, ej blott för att uttala länets önskningar, utan äfven för att rådslå och besluta om hvad som kan vara för länet gagneligt, och för att anslå de dertill nödiga medlen. Jag tror ej, att man af fruktan för missbruk i sistnämnda hänseende, bör göra sjelfva bruket nästan omöjligt, och jag är fullt förvissad, alt missbruk, äfven om sådant någon gång inträffar, skulle medföra vida mindre menliga följder, än den liknöjdhet och ljumhet för den nya institutionen, som skulle uppstå, derest man, på sätt Ivomitén föreslagit, ville i anslagsfrågor låta Landstinget röra sig inom allt för trånga gränsor. § 56. 1 likhet med hvad som för Landstingsmän blifvit stadgadt, har Komitén föreslagit, att revisorerne öfver landstingets räkenskaper skola erhålla rese-ersättning, men icke dagtraktamente. Skilnaden emellan dessa befattningar är dock betydlig. Revisorns uppdrag, ehuru mera besvärligt, kommer utan tvifvel att anses mindre hedrande än Landstingsmannens, och så framt man önskar att revisionen må med noggrannhet förrättas, anser jag derföre att revisorerne böra tillerkännas ett traktamente af åtminstone 4 R:dr R:mt om dagen. § 59 litt. f. Utgående från den grundsats att landstingets beslut, för att vinna gällande kraft, skola i allmänhet underställas Kongl. Maj:ts eller Dess Befallningshafvandes godkännande, angifver denna paragraf de ämnen i hvilka ett dylikt godkännande icke erfordras, och deribland i litt. f: »Beslut som innebära en ovilkorlig, på Landstinget beroende verkställighets-åtgärd i »följd af Tingets förut fattade, fastställda beslut.» Denna bestämmelse är Ilka oskyldig som naturlig, i den syftning Komitén synes hafva tänkt sig densamma; men den är långt ifrån så otvetydig, att den icke kan gifva anledning till mångsidig tolkning, och till missförstånd med de verkställande myndigheterna. Allt beror på uppfattningen af orden: en på Landstinget beroende verkställighets-åtgärd.
Stats-kontoret blifvit i ämnet hördt, Ståls-Utskottets Utlåtande M 107. il liördt, Iwr Kongl. Majit, i betraktande af hvad sålunda förekommit och under åberopande af den utaf Rikets sednast församlade Ständer uttalade åsigt, beträffande de em betsoch tjenstemän, sorn till följd af iråkad obotlig sjukdom befinnas urståndsatte att utöfva tjensten, uti den '13 Januari innevarande år till Rikets Ständer af låten, af samtlige Riks-stånden till Utskottet remitterad, nådig proposition [M 63), behagat gifva tillkänna, det Kongl. Majit desto hellre ansåge sig böra hos Rikets Ständer föreslå, att Liljevalch och Norström finge afgå från sina i Justitie-revisions expeditionen innehafvande befattningar med bibehållande af hittills åtnjutne löneförmå ner på indragnings-stat, som det af sölcanderne äskade beloppet endast utgjorde något mer än hälften af den lön, sorn Kongl. Majit uti Dess till Rikets Ständer nu aflåtne nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof ansett böra för samma tjenster bestämmas.
Hr Rosenblad, Bernh., begärde, att detta mål måtte punktvis föredragas, hvilket af R. o. Ad. bifölls. i:sta, 2:dra och 3:dje punkterna biföllos. 4:de punkten. Hr Rosenblad: Ufsk., som på intet sätt besvarat min anmärkn. öfver Utskrs glömska att på aflöningsstat uppföra Direct:n vid Bancodiscontverket, har derjemte tillstyrkt afslag å 2:ne af mig gjorda förslag: det ena, att indraga ena commissarieplatsen för att med en del af lönen så mycket bättre aflöna den andre commissarien; och det andra, att med återstående delen af lönen för den indragna commissaricbefattningen bereda lön åt en egen secreterare för Direct:n.