Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet får härvid upplysa, att DeparteinehlsSecreterare i KrigsCollegium, för hvilka det ännu ej är afgjordt, om de vid en ny reglering af Verket erhålla Lönetillökning eller ens komma att bibehållas, åtnjuta 582 R:dr 24 sk. med derunder beräknade 55 T:r Sp:m:l, och således något, ehuru obetydligt, mindre än hvad, efter deri år 1827 af Tredje IlufvudTitelns Besparingar vundne Lönetillökningen, nu innehafves af Secreteraren vid IngenieurCorpsen, för hvil - jo4 Stats-Utskottets ken något anspråk på högre vetenskaplig bildning ej föranleder till fråga om löneförbättring; och då K, M:t något härom ej i Wäder föreslagit, samt den nu derom väckte fråga tillkommit efter motionstidens slut vid denna Riksdag, har Utskottet derå ej kunnat fästa något afseende. 5:o Vid Staten för ÖfverCommendants-Expeditionen i Stockholm har, med åberopande af hvad Friherre Anckarswärd, C. H.j vid K. Propositionen förut anmärkt, allt beviljande af Anslag blifvit bestridi, hos II. Ridd o. Ad. af Herr Anckarswärdj A. och Herr Rosenqvist af Åkershult, F. A., samt hos*//. BondeStåndet af Casper Wijkman; äfvensom af Eric Carlsson från Upsala Län ra. fl., som dock medgifvit det för Gommendanten föreslagne Arfvode. Då Utskottet i dess förra Betänkande upptagit oell besvarat Hr Frih.
Majit efter pröfning af det förslag till förordning angående hvad iakttagas bör till förekommande af smittosamma sjukdomar bland husdjuren, hvilket uti särskildt underdånigt betänkande den 24 Maj 1865 afgifvits af den komité, som med afseende å veteriuärväseudets ordnande varit tillsatt, täcktes i nåder meddela de föreskrifter, som Kongl. Majit kunde finna för ändamålet nödiga och lämpliga, än äfven Malmöhus läns Hushållningssällskap, uti en den 6 sistlidne Februari inkommen underdånig skrifvelse, anhållit, att Kongl. Majit måtte så skyndsamt, som omständigheterna kunde medgifva, låta nödiga föreskrifter utgå till vederbörande myndigheter, huru förfaras skulle för händelse att boskapspesten inom landet utbröte, och att Kongl. Majit måtte af allmänna medel bevilja full ersättning för de kreatur, som för meranämnda sjukdoms hämmande blefve på vederbörande myndighets befallning nedslagtade, likasom för alla öfriga åtgärders vidtagande, som för ifrågavarande ändamål kunde blifva behöfliga. Uti gemensamt afgifvet underdånigt utlåtande öfver den af Landtbruksakademiens Förvaltnings-komité gjorda hemställan, hafva Kommersoch Sundhetskollegierna, efter att i ämnet hafva hört Föreståndaren för Veterinär-inrättningen i Stockholm, hufvudsakligen anfört, att, jemte det boskapspesten, efter dess utbrott sistlidne Juli månad i Storbritannien, der allt sedermera fortfarit samt vore i ökad och stor utsträckning härjande, hade samma sjukdom, hvilken äfven under loppet af sistlidet års sommar uppstått i Holland, uti detta land efter hand utbredt sig och åstadkomme der stor förödelse.
St:r visat emot en afliden embetsman i lifstiden och sedermera emot dess familj, skall hafva till påföljd en högst känbar förlust för en annan tjensteman, hvilken städse användt sitt yttersta bemödande, att utan menniskofruktan och till gagn för Staten upfylla det visserligen icke angenäma kall, som honom är anförtrodt. Afven jag har, likasom förhållandet var med den aflidne, en talrik familj att försörja, hvarigenom jag desto djupare känner det oförskyldta lidaude, som mig blifvit tillskyndadt. Och jag anhåller med afseende härå samt på de rättsgrunder, sorn jag i det föregående utvecklat, vördsamt hos R. St:r, att, till ersättning för det, genom eftergiften af hvad jag bevisligen kunnat indrifva hos afl. President, af Rillbergh i afräkning å tullförvaltaren Finérs upbördsbalance mig frångängne actoratsarfvode, utgörande 4951 R:dr 30 sk. 8 r:st b:ko, nödige medel måtte varda anvisade, för att antingen från Riksg:skont. eller Statsverket, enl. hvad R. St:r finna för godt att förordna, till mig utbetalas. Rörandes jag vördsamt uplysa, att om här samma grund får gälla, som R. St:r behagade stadga för godtgörande! af mitt actoratsarfvode i Kronofogden Ohboms balancemål, nemi. att det skulle utgå af de frän Ofibom influtne eller inflytande tillgångar, så finnes, för ersättningen af ofvannämnde arfvodesbelopp mer än tillräcklig tillgång uti de medel, hvilka jag från tullförvaltaren Finérs konkursmassa indrifvit och i Kronans kassa lefvererat, så att Statsverket ingalunda i detta hänseende med någon utgift från andra dess inkomstkällor behöfver att belastas. Om remiss af detta mitt mern. till II. StatsUtsk. får jag ödmjukl. anhålla. Remitterades till StatsUtsk. Hr Printzensköld:
M:t anmälde, att det å Riks-Statens Åttonde Hufvudtitel med 100,000 R:dr uppförda, men vid samma Riksdag till 50,000 R:dr nedsatta, anslag för extra utgifter skulle med uppgifna belopp fördelas på Andra, Sjette, Sjunde och Åttonde Hufvudtitlarne, meddelats den bestämmelse, hvilken Rikets Ständer vid följande Riksdagar vidblifvit, att hvad af berörde anslag något år kunde å en eller annan titel besparas, borde till påföljande år å samma titel reserveras, hade likväl dessa anslag icke, såsom öfriga anslags-titlar af samma natur, blifvit i Riks-Staterne benämnde Reservations-anslag, hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande anslag må i den upprättande Riks-Staten erhålla benämningen Reservations-anslag. Kongl. Kontroll-Verket. Med förmälan, hurusom, vid granskning af kontrollstämpelmedel-uppbörden i Stockholm, Revisorerne, hvilka från vederbörande infordrat de i 13 och 14 §§. af K.
Bergman och J. C. F. Bohnstedt i Stockholm anlagda Mekaniska Bomullsspinneri, i början af är 1842, genom vådeld nedbrunnit, samt, till följd häraf, det af bemälle Bolag, jemlikt Kongl. Brefvet den 18 Maj i836, till understöd för nämnde fabriks-inrättning uppburna förlagslån, stort 40,000 R:dr, tili återbetalning förfallit, har Kongl. Maj:t, genom nådig skrifvelse till Kongl. Kommerse-Kollegium af den 6 April sistlidet år, beviljat låntagarne sökt anstånd till slutet af Januari månad 1843 med inbetal - ningen af berörde förlagslån. Denna inbetalning har ock, vid föreskrifven tid, blifvit behörigen verkställd. Beträffande det förslags-lån af 40,000 R:dr, hvilket, på sätt omförraäldt är, blifvit Bruks-idkaren C. Ramström meddeladt, hafva Revisorerne funnit sig böra anmäla, att, efter det den ena af de personer, hvilka iklädt sig borgensförbindelse för nämnde lån, Grosshandlaren A. Wener, i slutet af förlidet år gjort cession, låntagaren, i dennes ställe, anskaffat annan löftesman, hvars vederhäftighet blifvit af Kongl. Kommerse-Kollegium godkänd.
Rikets Ständer biföllo högstberörde nådiga förslag, men anhöllo tillika underdånigst, att, derest allmänna föreningar till ersättande af i krig inträffande förluster och skador å hästar och rustningspersedlar mellan rusthållen vid de beridna regémenterna och korpserna samfäldt och rusthällen vid de afsuttna samfäldt icke kunde tillvägabringas, Kongl. Majit måtte täckas till de rustande, regementsoch korpsvis sammankallade, låta ånyo framställa förslag till dylika föreningars afslutande inom hvarje regemente och korps serskildt. Sedan vid hällne sammanträden med vederbörande rusthållare desse i allmänhet icke velat antaga någotdera af de framställda förslagen, ansåg Kongl. Majit frågan härom böra förfalla, men, med afseende å förloppet vid de för de rostandes hörande sednast hållna sammankomster med 2:dra lifgrenadier-regementet och Westgötha regemente, behagade Kongl. Majit under den 16 Mars 1847 i nåder förklara, att så framt rusthållarne vid dessa regementer träffade öfverenskommelser, att enhälligt för någotdera regementet antaga det sednare af förslagen, Kongl. Majit ville, efter underdånig anmälan derom, frågan, i hvad dem rörde, ånyo till pröfning företaga. Vid sistlidne Riksdag väcktes äfven inom hedervärda Rondeståndet motioner, åsyftande befrielse för dessa rustnirigsskyldigheter, men dessa förslag afstvrktes af Bih. lill R.
Med alla oiwannamnde, till witz grad gansta grundade skäl för ifragawarande missräkningar, kan den, mcd den mäst owäldiga beräkning, dock ej helt härledas fran dem; och med den uppriktighet, som endast egnar Eders Kongl. Masts Rädgifware, mäste jag bekänna, att ej astid arbctarnes flit och arbetshag af egen drift swarat, enior Eders Kongl. Majus önskan, eller de werkeligen tillräckelige wilkor denna Arbets Lommendering åtnjutit; äfvensom stundom hos Befälet saknats den omtänksamhet, medwerkan och nit, hwilken, wida stiljd fran en obehörig wotwilja eller fortfarande bemödande att framställa föreraaet som ett enskilt arbete, bordt wara en följd, afsa wäl deras kall, som deraö tillräckeliga utkomst, utöfwer hwad Eders Kongl. Majus Nådiga föreskrifter utstakat. De, pa min befallning, af Dagoch Öfwer,Betings-Zournalerne, gjorde sammandragen, som jag här i underdånighet får bilägga, wisa för stora ojämnheter för att pa annat sätt kunna tydas. Men om min pligt alagt mig denna ledsamma sannings framställande, skyndar jag till den för mig högst tillfredsställande, ätt inför Eders Kongl. Maju wilsorda den förtjenst. Eders Kongl. Majus Nerike och Wermelands Regemente förwärfwat sig, att i ar, som under förledne aret, under ett nitiskt, omtänkt och »verksamt Befäls ledning, hafwa genom oafbruten arbetsflil befordrat det stora företaget; äfwen hyser jag den öfwertygelse, att utom den aldeles owanliga siuklighetcn, hade Westmanlands Regemente till alla delar swarat emot sitt nitiska BefälS bemödande, pa ett för arbetet högst >z? Den 9 Julli. förde'aktigt sitt. Af öfrige Regementets och Arbets Corp fers
Enligt den serskilda uppgift, som, till följd af Eders Kongl. Maj:ls Nådiga befallning, innevarande år afgifvits, skulle den skogbärande marken inom Länet upptaga en areal af 2,241,481 tunneland, eller nära hälften af Länets bela vidd, och af nämnda tunnelandtal 754,655 tunneland, eller något öfver t, vara af den beskaffenhet, att tjenlig! byggnadsvirke derifrån kan påräknas. Denna uppgift, grundad på infordrade upplysningar från Landtmätare och Kronobetjening, är sannolikt så riktig, som den kan vara, då icke all mark inom Länet ännu är uppmätt samt beräkningen således till en del måste stödja sig på gissningar, och då man under rubriken skogbärande mark icke intagit sådane ödsliga trakter, der den magra jorden blott lemnar näring åt ett och annat enstaka träd, samt uteslutit hvad som i Landtmätarebeskrifningar benämnes impedimenter. Vill man åter taga dessa trakter och impedimenter med i beräkningen af skogsarealen, så upptager den säkert 3 af Länets vidd. 4 Skogarne utgöras dels af sådane, sorn tillhöra enskilde jordegare och antingen äro genom Laga Skifte deni emellan fördelade eller begagnas af större eller mindre samhälligheter gemensamt, dels af lili Bergverken upplälne rekognitionsskogar och dels samt hufvudsakligasl af kronoallmänningar eller, som de i Åfvittrings-Stadgan benämnas, kronomarken Dessa skogars mer elfer mindre aflägse belägenhet från bebodda trakter eller flollbara vattendrag bar föraniedt stor olikhet i deras nuvarande beskaffenhet.
Kingbom må beviljas att uppbära, så länge han icke med lika lönevilkor i allmän tjenst inträder, ett anslag på indragningsstat motsvarande den lön han som seminarii-föreståndare nu åtnjuter, eller åtminstone lika med den lägsta han i denna befattning uppburit. Bestyrkt tjensteförteckning för L. J. Ringbom bilägges denna motion, om hvilkens öfverlemnande till vederbörligt Utskott jag vördsamt anhåller. Stockholm den 15 November 1865. L A. Anjoui N:o 96. Af Doktor Runsten: Om underdånig begäran af nådig föreskrift att hvarje år, då de förr brukliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexler, må från altaret föreläsas dagens högmessotext från närmast föregående eller kommanae årgång. Att med kyrkohandbokens sednaste förändring jemväl blifvit antagna tvänne årgångar nya predikotexter, är onekligen i homiletiskt afseende för 208 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 97. tempeluppbyggelsen en vinning, sorn väl ej heller minskas af altartjenstens derjemte skedda förlängning medelst tillägget af evangeliitextens uppläsning fidin altaret efter gradualen. Men att livarje år, då de förr vanliga evangeliitexterna skola utgöra predikotexter, samma text varder förelåsen från altaret, som kort derefter skall uppläsas och afhandlas från predikostolen, såsom vore den icke nyss förut föredragen frän altaret, ehuru församlingen vid hvardera läsningen, för mera uppmärksamhets skull, stående afhört densamma, det har förefallit mig såsom en i både homiletisk! och liturgiskt afseende störande tavtologi, hvilken särdeles på landsbygden mäste kännas ej blott för församlingen utan äfven för predikanten sjelf dess mera motbjudande, som der i många församlingar en och densamme har att söndagligen både vid altaret och från predikstolen tjenstgöra — ett idem per idem, som dock vore lätt att afhjelpa. om från altaret finge uppläsas dagens högmessotext från närmast föregående eller kommande årgång, helst som äfven de nyvalda texterna för hvarje sönoch högtidsdag med de gamla harmoniera.
Vid nu anförda förhållande och då dessa vilkor nnna icke lära vara uppfyllda, hvadan någon ytterligare utbetalning å samma anslag hittills ej heller egt rum, synes en viss lid för fullgörandet af de med anslaget förenade åligganden böra bestämmas, efter hvilken tids förlopp kapiten Cronstrand måste anses hafva förlorat allt anspråk på den återstående anslagssummans utbekommande. Under förutsättning, att denna åsigt varder af Rikets Ständer godkänd, har Utskottet föreslagit den bestämmelse i besagde hänseende, som hifogade förslag till 66 § i Riksgälds-konlorets reglemente innehåller, och får Utskottet tillika hemställa, att det beslut, Rikets Ständer härom fatta, mätte för Kongl. Majit i underdånighet anmälas, med anhållan, alt Kongl. Majit läcktes låta derom merbemälde kapiten förständiga. 67 §, angående anslaget för inköpandet af Svenska Fornskrift-sällskapetoch 68 §, angående lånet för den nya kyrkobyggnaden i Christinehamn — innefatta samma sladganden, som 86 och g 1 §§ i 1845 års reglemente.
Men om jag än antager, att en, endast af dagens opinioner framkallad, Representant-kammaie, äfven i Sverige numera oftast skulle uppenbara ett sträfvande i frihetens intresse, så kan jag dock omöjligen till den grad blunda förhistorien, att jag skulle förbise möjligheter af öfverraskning, förhastande, förvillelse, parti-inflytelse m. m., hvilket alltid mer eller mindre blir gynnande för frihetens fiender. För att hindra detta, fordras en medelmagt, en Kammare, ingalunda sjelfskrifven eller af aristocratisk anstrykning, men vald i annan ordning, för längre tid och med andra vilkor för sin behörighet. Sill. till Ii. St. Då jag önskar och hoppas, alt de respective Riks-Stånden återremittera betänkandet med förklarandet af den gemensamma tanka, alt den blifvande representationen skall indelas i tvänne af folket valda Kammare, så vill jag nu icke vidare uppehålla mig vid detaillerne af den Öfre Kammarens organisation, hvilket skulle erfordra utarbetandet af ett eget förslag, det der under nuvarande förhållanden troligen skulle båta till ingenting. Jag åtnöjer mig således med att allenast antyda min mening i frågan.” Af Grefve Spens: ”Genom detta Betänkande har en bana blifvit åter öppnad, hvilken sedan 1809 icke varit af något Constitulions-Ulsko! t beträdd. Constdutions-Utskottet har försökt besvara representationsfrågan i sin helhet; det har tillika erkänt tidell varfvets kraf af samfälldta val, och af en folkrepresentation utan kaster eller stånd. Ju betydligare steg härigenom ar taget, ju större är skyldigheten för hvarje ledamot, att pröfva och anmärka, hvad som efter dess tanka är misstaget eller förbigånget; och jag anhåller derföre, att få bifoga följande reservation. Uti § 1 af Utskottets förslag, har valrätten blifvit tillagd medborgare om 21 år; jag anser a5 vara lämpligare, då Sveriges Lagar länge fordrat denna senare ålder af förmyndare; och då en härpå grundad inskränkning i de valberätligades antal i allmänhet synes tjenligare, än någon annan.
Dessutom äger kamererare!! jemte cassaeommissaricn vården af dagvexlingscassan, hvars belopp alltid oförändradt är 200,000 r:dr, men der under expeditionstiden oafbrutet casseurerne vexla den ena sedelvaleuren mot den andra, och dä lättligen missräkningar kunna ske, för hvilka vårdariie äro ansvarige. Också äger commissarien sig anslaget 300 r:dr i missräkningspenningar, men kamereraren saknar ett sådant anslag. Dä han alla söknedagar mäste infinna sig i banken kl. 8 f. m. och ofta först kommer derifrån kl. 9 på aftonen, kan han ej hafva någon befattning jemte denna. Äfvenledes saknar han alla tillfällen till sportler, som äro t. ex. för hans vida mindre sysselsatta kamrater i depositafdelningen icke obetydliga, lians enda löneförmåner äro 1,200 r:dr i lön och 200 ndr i arfvode. Vid den sista organisationen inom bancoverket var der ingen dass af tjenstemän, som blef mera lidande än 2 eller s. k. bokhållaregraden. Deras antal uedsatles från 45 lill 28, och deras ulsigter för framtida befordran förminskades i hög grad, genom de nya befordringsgrunderne, sorn för dem, som efter juridiska studier kasta sig på cancellisidan, öppna genvägar till befordran. Också hafva sedan sista riksdag 3:ne utnämningar skett lill bankens högsta tjenslegrad af personer, som aldrig passerat bokhållaregraden, men det är dock denna, sorn vanligen det trägnaste arbetet åligger. Deras lön är endast 700 r:dr, eller 100 r:dr mindre än motsvarande grad vid Statens verk, hvarjemte 10 hafva särskilda arfvoden af 100 r:dr för trägnare tjenstgöring.
Domstol blifvit hörde, genom ny Proposition af den 16 sisdidne Junii, i Nåder föreslagit Rikets Ständer antagande af en all. män Författning, innehållande, att patrouille, post, vaktkarl eller fångförare, sorn har fänge under sin vård, bevakning eller forslande, må ega att skjuta ä honom, derest han pä flykten sig begif ver, och efter frenne (3 ine) anrop icke från försåket af står. LagUiskoltels Betänkande N:o 113. Dock bör fangen förut vara om äfventyr et underrättad och, så vidt ske kan, skottet rigtas ä sädane delar af kroppen, att fången icke skadas till lif vet; men om sådant sker , skall undersökning om händelsen vid behörig Domstol anställas samt dervid alla omständigheter noga utredas. Finnes d'å vaktkarl eller fångförare hafva i oträngd måtto skottet aflossat, kommer han att straffas efter allmän Dag» Denna Nådiga Proposition hafva simtr lige RiksStånden remitterat till Lagutskottet, som tillika fått emottaga serskilda, hos Högloflige Ridderskapet och Adeln af Herr F. D. Rosenqvist, hos Högvördige Preste Ståndet af Herr Presidenten Poppius och Professoren Bexell, och hos Hedervärda BondeStåndet af Riksdagsfullmägtfigeti j. J. Rutberg afgifna yttranden, som afstyrka bifall till det Lagförslag Propositionen innehåller.
1837 i underdånighet anhållit om nederlagsoch transito-rätt för Slitö, och till vinnande af ett sådant ändamål anfört: hurusom de förmoner och friheter Kongl. Maj:t, under den 6 September i834, täckts bevilja Slitö och åtskiliige andra hamnar på Gottland, för förstämnde hamn haft den gynnande verkan, att den blifvit besökt af flere dels ångfartyg för att söka skydd mot storm och intaga stenkol, dels seglande fartyg, för att proviantera, att det emedlertid erfordrades tid och kraftiga åtgärder för att hos fremmande sjöfarande utplåna den i allmänhet mot ön Gottland, såsom olycksort, inrotade fördom; att likväl Slitö redan ådragit sig utländska sjöfarandes uppmärksamhet genom sitt centrala läge i Östersjön och den omständigheten, att hamnen är öppen g k 10 månader och ofta hela året; att varor, aflastade i norrut belägna hamnar, merendels inträffade på de fremmande marknaderne om våren för sent och om hösten för tidigt och alt, i följd häraf, de tidigare öppna hamnarne i södra delen af Östersjön vanligen ensamme drogo fördel af en gynnande conjunclur; att man aldrig mera bittert öfvertygat sig om denna sanning, än sommaren 1837, då de i Mars och April månader från Östersjön till Medelhafvet aflastade bräder lemnade 5o ä 100 procents högre proveny, än de senare afgångne; att Nordens sjöfart egde företrädet af billigt byggda fartyg och ytterst låga sjömansliyror, hvaremot dess största hinder lågo i en lång overksamhet under vintern och höga assurans-premier höstetiden; att dessa olägenheter kunde till en del undvikas genom användande af en sådan öppen , väl belägen hamn, som Slitö till omlastningsort; att, medan andra hamnar i Riket fordrade Statsbidrag till underhåll, fordrade Slitö intet, utom frihet att ändamålsenligt begagna sitt af naturen gynnade läge, för att ej allenast blifva nyttig för Svenska sjöfarten, utan äfven måhända i en framtid medverka till en ökad Statsinkomst; att idéen att införa lifligare rörelse i Slitö icke vore ny; men att frågan derom, som under senare decennier ofta förevarit, förfallit som det ville synas, emedan inga enskildta personer nog kraftigt arbetat på dess utförande för att motverka de af enskildt missförstånd deremot yppade slridiga små intressen; att bland desse uppgifvits Wisby borgerskaps farhåga', att en stigande rörelse i Slitö skulle undergräfva stadens commerciella bestånd,
Det nu var:de H. StatsUlsk. har lyckligtvis haft den förtjensten, framföre sisth riksdags, att det icke för räntans obetydlighets skull, velat bortskänka densamma, utan gått ut från den riktiga grundsattsen, alt hvad Staten har, det bör den också behålla. Således får jag i detta hänseende hembära Utsk. min tacksamhet derför, att det icke är så frikostigt, som sista riksdagens StatsUtsk. Jag önskade dock, att icke den princip, som Utsk. har lyckats göra gällande i afseende på Ostskatten i Herjeådalen nu må införas äfven i afseende på Halmslädjan, genom dess förvandlande lill kontant penningeränta. Så vidt jag känner, utgör denna städjeafgift en slags tionde, som utgår hvart 7:de år, och jag skulle således tro, att på grund af den frändskap, som den eger med spanmåls-tionden, hvilken erlägges inom socknen, man måhända mera systematiskt gått till väga, om man föreslagit, att denna halmslädja borde utbytas emot tillökning i den kronotionde, som hvarje hemman, som erlägger halmslädjan, har sig ålagdt att jemväl utgifva. Det lönar sannolikt icke mödan att emot Frih. Palmstjerna och Hr von Troils förslag, framställa någon önskan om förändring af den princip, som desse Hrr hafva lyckats att vid mer än ett tillfälle göra gällande, men jag vill åtminstone, så vidt på mig ankommer, söka att försvara den princip, som i min tanka är den riktigaste, emedan den icke leder till något äfventyr för Staten i en framtid, hvilket deremot är händelsen, om skatten förvandlas till penningar. Och för alt vinna den förändring i halmstädjans utgörande, som af mig nu blifvit angifven yrkar jag återremiss af Ulsk:s betänk, i denna punkt. Hr von Troil: Under sin ifver att söka förhindra räntornas förvandling till penningar, har den siste värde talaren nyligen gjort ett försök, alt fä en gammal penninge-ränta förvandlad i spannemål. Förhållandet med halmstädjan har varit att den från sin början utgått i penningar.