Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med tillfredsställelsen af att någorlunda kunna läsa Svenska, förenar jag hoppet aft kunna skrifva detta Språk .försvarligen, men det Oaktadt kan jag icke antaga Herr Hjertås tolkning af 38 §. Det måste icke kunna förnekas , att ordet aph här är ett samrnanbindningsörd, ty om meningen varit annan än alt vilkoret om de olagligt tillkomna ä4 H. a* 20 Den 20 Ju 1 i i. röstarnes inflytande pä voteringen, skulle hafva afseende så väl å föreskriften om förlust af Riksdagsmannarätt, som å stadgandet om voteringens ogiltighet, så hade det väl bordt finnas en punkt efter orden "för den Riksdagen förlustige.” Hvad åter angå den invändning, alt meningen af meranämnde §. icke kan vara sådan, som jag antydt, enär det vore orimligt att ansvaret för en förseelse skulle vara beroende af den verkan, som förseelsen medfört, och icke af dess moraliska halt, så medgifver jag riktigheten af denna grundsats; men jag får dervid anmärka, att denna orimlighet finnes i vår allmänna Lag, och kan således lika väl finnas i RiddarhusOrdningen. Dessutom förundrar det mig, att denna grundsats nu göres gällande af den värde Ledamot, som, om jag icke allt för mycket misstager mig, bestred den, då fråga var om ansvar för försummelse vid svedjande, hvarigenom skogseld uppkommer ä den svedjandes eget område. i * I öfrigt medgifver jag gerna, att 107 §. RegeringsFormen icke bör tillämpas för serskildta fall; men jag kan icke sträcka min åsigt i detta fall så långt, att om ett StalsRåd möjligen åsidosatt sin pligt i ett afseende, och ett annat StatsRåd felat i ett annat fall, dessa fe] böra semmanbindas för att få begge StatsRåden till ansvar skyl - Den 20 Julii. 21 dige. Efter ett sådant mål är det likväl man synes hafva sträfvat. Friherre Boije, Ludvig: Att gifva full rätt åt hvarje lagbud, är en skyldighet för alla Medborgare. Detta skall äfven jag i fullt mått iakttaga.
Sedan jag anmälte mig, har jag till största delen blifvit förekommen af Gr. von Platen och Frih. Sprengtportens sednaste yttrande. För min del fäster jag den hufvudsakligaste viglen vid detta tillfälle på det prasjudicat, som R. o. Ad. skulle grundlägga, genom en återremiss af StatsUtskts utlåtande. Af §:n Riksd.- Ordn. synes mig tydligt och klart, att denna fråga för denna riksdag förfallit. Denna y5 § har förut vid många tillfällen blifvit åberopad af Frih. Cederström, som likväl vid detta tillfälle synes helt och hållet glömma den. Det är visserligen sannt, att i denna § endast omtalas den händelse, då frågan förfallit derigenom, att två Stånd stannat emot två; men jag hemställer, om icke det förhållande , att en fråga förfallit genom R. St:s beslut, bör gifva ännu mera kraft åt stadgandet, att en sådan fråga ej får ånyo vid riksdagen upptagas. Hvad sjelfva frågan angår , så anser jag den vara fullkomligt främmande för denna öfverläggning. Tilläfventyrs i5o D e n 3 April f. ni. skulle det ej vara omöjligt alt i detta fall vederlägga livad sorn af en vard talare blifvit anfördt om nödvändigheten af en lönetillökning för Statscontoret. Om förhållandet Liefve sådant, som Hr von Hartmansdorff förespeglat, nemi. att Statens räkenskaper ej skulle kunna afslutas med mindre än att ett exlra-biträde antoges af Statscontoret, så kan jag ej föreställa mig annat , än att det vore en grundad anledn. för Regeringen alt kunna anslå ett extra-arfvode för sådant än . • r damål, och jag föreställer 111ig, att Coust. Utsk. ej deraf skulle kunna finna någon anledn. till klander. Olli för öfrigt riksrätten skulle vara ett skrämskott för Konungens rådgifvare, så alt de ej skulle våga att handla i strid med en amnärkmsnuledn.
Pral. 18S3—18S4. 3 Sami. 4 Höft. 7 50 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. och statsverket deraf skäligen kunde befaras; till följd hvaraf Kongl. Maj:t, som ansåg den äf då varande egarne af det i Fredrikshall privilegierade socker-raffinaderi betingade och af norska statsmakterna medgifna förmån, att raffinaderiet skulle intill nyssnämnde dag tillgodonjuta, jemte full restitution af å råvaran erlagd tull, en utförsels-premie af en skilling specie pr skålpund raffineradt socker, som sjöledes utfördes, vare sig till Sverige eller utrikes ort, kunna verka till skada för de svenska socker-raffinaderierna, äfvensom, genom minskad tull-inkomst, föranleda till förlust för svenska Stats-verket, medelst Kongl. Kungörelsen den 30 September 1851 tillämpat omförmälde bemyndigande i afseende på raffineradt socker, som från Norige hit infördes; så föranleddes häraf en af Kongl. Norska Regeringen föreslagen, af Kongl. Maj:t den 20 Februari 1852 i nåder bifallen provisorisk förordning om förhöjning tills vidare i tullen på raffineradt socker, som från Sverige infördes tili Norige; hvarjemte Kongl, norska regeringen var af Noriges sednast församlade Storthing anmodad att vidtaga de förberedande åtgärder, som befunnos nödiga för att till näst sammanträdande Storthing förslag skulle blifva framställdt om sådan förändring i lagen angående Noriges och Sveriges inbördes handelsoch sjöfartsförliållanden af den 4 Augusti 1827, (motsvarande Kongl. Svenska Förordningen den 24 Maj 1825), att den nedsättning i införsel-tullen, som för närvarande funnes medgifven för socker och sirup af Svensk och Norsk tillverkning vid införsel deraf från det ena till det andra af de förenade rikena, komme att upphöra.
Alléh, den mest häftiga motståndare mot det nya representations-förslaget. Först sedan Den 18 December. 47 tidningen omkring ett är derefter öfvergick till annan egare, inträdde jag ånyo i dess redaktion och det var först efter denna tid, som det hvilande förslaget der blifvit försvaradt. Herrarne torde således finna att jag i detta hänseende ingalunda gjort mig skyldig lill något slugs inkonseqvens. Frih. Klingsporr har, uti ett mycket långt och, såsom jag förmodar, mycket vackert anförande, ehuru det var temligen svårt att fatta sammanhanget deraf, antagit den föreställningen att det hvilande förslaget skulle vara allt för mycket byråkratiskt och plutokratiskt. Denna jargon har håde före och underdenna riksdag varit allmän oell blifvit begagnad i synnerhet för att varna och afskräcka ledamöter af BondeSt., hvilka man sökt inbilla, att om det hvilande förslaget skulle blifva lag, BondeSt. derigenom komme att förlora allt sitt deltagande i reprentationen, så att ingen Bonde mera torde väljas lill riksdagsman. En föreg:de talare har redan ådagalagt, hur orimligt detta påstående är; ärligt menadt innefattar det en förvillelse, som jag icke begriper hur den kan inrymmas i ett hufvud, möjligt af att göra den enklaste slutföljd; men besynnerligt är det likväl, att just inom de RikStånd, der man för närvar, anser de aristokratiska och byråkratiska elementerna mest förherrskande, och der fördenskull det eljest skulle lyckas att man borde vara mest angelägen om att antaga eli förslag, som gynnar dylika tendenser, just der är det, som det envisaste och mest förbittrade motståndet framträdt emot det nya förslaget; besynnerligt är äfven, alt under det, att de konservative inom detta hus skrämma med demokratiens och folkyrans villor, samt ställa upp republikens spöken; heter det på samma gång utanför huset och när man kommer till Bönderna, att all makt derigenom skulle frånröfvas allmogen och endast stanna qvar hos ”Herrarne”. Frih. Klingsporr synes vidare om jag icke fattat orätt hafva förordat klassval, emedan genom dessa valrätten skulle kunna utsträckas ända ned (ill den arbetande klassen. Jag vet icke, huru långt Frih.
(Stt fåbatt fäberget bör årligen förntjaS, leib påföfjb af tiftftånbetö förfuft. £>e rebatt antagne 9?ärutgö()åftare af bettna (Staf;, marc f?g borgare efter anbre, åligger cttabanba fl'i)lbigf)ct t affcettbe på borgetta ftäftanbe ecb) bef artiga fönmanbe, få lutha rättigheten lutti bi* bebåflaö. fDctt, font mitt ttttbgd bergens ftätfanbe för året, mare ffylbig att för ff o t törnis betata afgiftett. Sttta krögare, åtrögcrffor, ©piSqmarterö Sr att öre r ecb åiäffarmäftarc, font tete äro borgare, b luft fa ftaftua en bättre cct) förmonttgare röretfe, ätt be ttttttfl ta.rcrabc krögare, ffota tareraS tilt fyettt för fmnbrabet af ben tttfotnfi, be attfeö t)afiua af feta rörelfett. bettna afgift ertäggeö äftuett af t;mar oct) ett annan, font, ntcb behörigt tittftånb, t ntimtt förfäljer bräntomt; oct) tareraS fåbatte perfotter färffilbt, oanfebt be utgöra SScmtCftttng för 23orgcrftg röretfe. Ztypave, i fyent (Stater: g-örfia (Stafett 23:co9t;br 12: — Slttbra b:o b:o b:o St nite b:o Z$åUai-md|tarc, fe krögare. iltcen flater, tTf7eOtcin£e
Jag har sör min ^l ei r rräckUg lw, att inhämta underrättelse om dag-U^kottets nrening, och masie sgledeä mara nöjd att p,ura» liteien afgör frägan. Zrr Grefwen och Landt Narffalken hem stalde, om icke, da det förebures att man ej haft tid nog akt lara känna saken, Ridderffapet och Adeln hehagade lala den samma hwila till en annan gäng. Ropades Nej blandadt med Is Archerre Leäerström^ jacod, inwande, att sadant ci bolde gä an, sedan salen more tagen under ventilation, och votering deröswerbegärd: Det enda sattet akt hjelpa deras min^ kännedom, som ej läsi U skottet utlärande, m-^e att ä nyo uppläsa Acterna ,väl pe s".« hörde till U stöt ets sista utlåtande, som hwilka först till Riksens Stander af» lemlm^es Aerr LbrenborA, La sporVilkolm, till de grundetlga stal sim högwyrdige Preste - S andet i betta ämne anfört, anser jag öfwerflödigt att huswudsakligen nägot illägga, twartöm tror jag mig ^nuna utesiuta det ajMosts Lag, hwilken jag, ehuru i öf - '*8 Dm 4 November. i öfrigt erkännande desi stora warde, icke finner hitlampelig; men Lag Utskottet har ester min tanka ej wederlagt de öfrige, besia, mera politiska an moralijka, hivarpä Lagstiftaren bygdt detta stadgande, subsistera likasom förr, och intill desi jag kan bli öfwertygad, att ju icke den förefiagne förändringen, skall l sin l-laan tzinder » wäaen sör samban det mellan olika Medborgare-Clasier, samt förmögenhetens spridande dem emellan, tror jag mig böra tillstyrka afflag nti Lag-Utskottets Betänkande i den del det rörer Z § 2 Cap. Giftermäls-Balken.
Den, som begått stöld eller blifvit till vanärande brott förvunnen, är betagen det ärofulla kallet, att som soldat ingå, eller som sådan förblifva i arméens leder, utan skall han till kronoarbelscorpsen förflyttas för att derstädes fullgöra den, antingen frivilligt ingångne eller beväringspligten åtföljande tjenstetid. Arméens befordringslagar. Allt inträde i arméens stridande del, sker som soldat, med undantag för utexaminerade kadetler, hvilka äga att direkte som officerare på linien och ingeniör-brigaden ingå. Endast i mån af ledighet, som åtföljes af verklig lön, får befordran äga rum, således inga öfvertalig» finnas, hvarken i en eller annan grad, med undantag i underlöjtnants-graden för utexaminerade kadelter. All gradbenämning sker efter på stat innehafvande befattning. Alla fullmakter på erhållne beställningar, äro befriade från charta sigillata och all slags afgift för den befordrade. För att befordras lill vice korpral erfordras, alt hafva bevistat ett års sommaröfningar, samt att hafva tagit korpralexamen och i öfrigt äga de för en korpral erforderliga egenskaper. Befordringen tillgår sålunda, att för hvarje vice-korprals vakans upprättar kompani-chefen, i hvars kompani ledigheten inträffat, ett förslag, upptagande 3:ne soldater inom bataljonen, hvilket förslag, försedt med vederbör, kompani-chefers och balaljons-chefens yttrande, ingå till brigad-chefen, som, af de föreslagne, utnämner den han anser skickligast. För att befordras till korpral erfordras, att vara vice korpral, bafva bevistat 2:ne års sommaröfningar, tagit korpralsexamen, samt i öfrigt äga de för en korpral erforderliga egenskaper. Befordringen tillgår på samma sätt, som för vice-korpraler, men med den skillnad, att å förslaget uppföres 3:ne vice-korpraler.
Maj 1828 (infördt i samma års författningssamling), hvaraf, bland annat, iuhemtas, att sedan 13 Kämners-Rätten uti ett tryskfrihetsåtal till Nämnden framställt den fråga: År skriften brottslig efter de af actor åberopade lagens rum 3 § 8 morn. Tryckfrihetsförordningen samt 18 Rap. 8 § M. B.; men Hof-Rätten ogillat denna fråga, såsom upptagande mer än ett lagens rum; har Kongl. Maj:t funnit Kämners-Rättens åtgärd i afseende på frågans uppställning icke afvika från den rättegångsordning, som blifvit i Tryckfrihetslagen föreskrifven. Återstår slutligen att tillse, om i det fall, att åklagaren åberopat särskilta lagens rum, efter hvilka brottets art kan anses vara både svårare och lindrigare, det må vara domstolen obetaget, att till Nämndens besvarande framställa de flera frågor, sorn, med anledning af det obestämda i ett sådant åklagarens slutpåstående, må finnas nödiga för att få den åtalade skriften och graden af dess brottslighet så pröfvad, som Tryckfrihetsförordningen bjuder. Enligt hvad jag här ofvan anfört, skulle, då angifvelsen afser öfverträdelse af blott ett enda moment af Tryckfrihetsförordningen, endast en fråga vara af nöden, men det är ock klart, att om åklagaren icke i rätter tid, d. v. s. innan Nämnden är utsedd, till § och moment bestämt det lagens rum, hvarefter han yrkar att skriften skall brottslig anses; kaij sådant icke sedermera afhjelpas eller saken komma i behörigt skick, annorlunda, än genom framställning af de särskilda frågor, hvartill Åklagarens alternativa påståenden föranleda. Genom en sådan åtgärd försättes Nämnden i tillfälle att fullständigt meddela den på henne ankommande pröfning, likasom det för domstolen blir görligt, att, derest Nämnden fäller, då utsätta bestraffningen för just den grad af brottslighet, Nämnden ansett skriften innebära. Det är på de§sa skäl jag biträdt det yttrande, hvilket kommer att utgöra Högste
Sjelfva mängden af de förslag, som för frågans lösning blifvit, till större delen af representanter af Bonde-Ståndet, framställda, och det varma deltagande, hvarmed frågan, hvarje gång den framkommit, blifvit af detta Stånd omfattad, synes i och för sig utmärka, att det stadgande, hvarigenom oäkta barn beröfvas all arfsrätt och således i visst afseende blifvit ställda utom lagen, åtminstone icke numera uppbäres af folkets allmänna mening, utan att tvärtom dess rättsmedvetande finner sig såradt af samma stadgandes fortvarande bestånd; och nekas kan väl icke, att ett sådant stadgande befinner sig i uppenbar strid med de enklaste begrepp om rättvisa och mensklighet, då barn straffas för de felsteg, som ligga föräldrarne till last. Det hufvudsakligaste skäl, som blifvit åberopadt emot medgifvande af arfsrätt åt oäkta barn är den fruktan, man förmält sig hysa, att derigenom en betänklig rubbning skulle ske icke allenast af den sedliga grunden för äktenskapet, utan äfven af den princip, man antagit förefinnas för den nu bestående lagstiftningen, att nemligen endast genom lagligt äktenskap lagliga rättigheter kunna förvärfvas. Utskottet hyser dock för sin del icke denna fruktan. Utskottet tror icke, att äktenskapet är,så uteslutande eller i så hufvudsaklig mån bygdt på förutsättningen af egendomsgemensamhet, att dess anseende eller familjebandets sammanhållning skulle äfventyras genom uppfyllande i ifrågavarande hänseende af rättvisans bud emot de oäkta barnen. Dessutom torde böra erinras, att redan 1734 års lagstiftare visat sig icke kunna i allo vidhålla nämnde princip.
Då vi nu kommit till slutet med de Constit-Utsk:s betänkm, som angå Ministérens ansvarighet, tillstår jag, att om beslutet skulle byggas på de upplysningar om de ministeriella åtgärderna, som innefattas i Utsk:s betänkm^ skulle det ådagalägga, att denna ansvarighet, hvarom jag för min del är öfvértygad, i sjelfva verket är ett oting, som aldrig med våra närvar, former kan äga rum. Jag bekänner likväl, att äfven jag varit dupe på dessa förhållanden och trott det vara möjligt att på denna väg frambringa en kraft, som kunnat visa, hvad sorn menas med en Ministerstyrelse. Sådant är likväl icke möjligt, der ingen kraft finnes; ty förgäfves riktar man sig emot något så svagt, som vår Minister. De äro verkställande embetsman, icke styrande ministrar; de vilja icke heller sjelfva betraktas såsom sådana, och jag har äfven i sednare tider nogsamt insett ett förhållande, som gör dessa personer mindre betydande inom administrationen, än man allmänneligen förmodar. Jag finner dock, att Constit.-Utsk. oförsvarligen behandlat saken, då det framställt så luinpna anmärkningar som de, hvilka enl. betänk. N:o ii skulle föranleda till öfverläggning och beslut inom RiksStånden om rådgifvares entledigande, och detta på sådana anledningar, af hvilka jag skulle vilja bevisa, attén länder den klandrade personen mera till fördel, nemi. den om brännvinsförordn., deruti jag tror, att föredragande Statssecret. hade mera rätt, 3a Den i Juli. f. m. än både R. St. oell Vetenskapsäcademiem För att kunna deltaga i flugan 0111 Ministerens ansvarighet ville jag se dess åtgärder framställda mera ur synpunkteti af hvad sorn blifvit uraktlåtit, än hvad som anraärkningsvärdt kunnat i verkställigheten föranleda till klander. Jag respecterar dock den enskilda anrnärkningsrätten såsom en måttstock på Nationens belåtenhet och förtroende till Styrelsepersonalon.
Jag beklagar lifligt den felaktiga redaktionen af detta stadgande, emedan jag anser detsamma innebära ett särdeles stort steg på den bana, som skall slutligen föra oss fram till en fullständig representations-förändring; men jag tror icke att man kan med full trygghet antaga förslaget i dess nuvarande form, och jag måste således rösta deremot, under önskan att Konst.-Utsk:t måtte till pröfning vid nästa riksdag framlägga ett annat förslag i samma syfte, men frigjordt från de brister, med hvilka detta är behäftadt. Gr. Mörner, Garl Göran Detlof: Det är från föregående riksdagar ett kändt faktum, att Bonde-St. hittills haft mycken betänksamhet vid att inom sig upptaga främmande elementer. Yid denna riksdag har deremot Bonde-St. frångått dessa betänkligheter, under det II. o. Ad. nekat att vidga sin krets utom dess nuvarande omfång. Jag tror att det under sådane förhållanden vore att sträcka sina anspråk alltför långt, om detta Stånd skulle vilja försöka att på den bakväg, som nu föredragna förslag öppnar, smyga ledamöter, tillhörande R. o. Ad. in ibland de Hederv. Det har åtminstone icke utseendet af fullkomligt rent spel. Afven om man skulle vilja godkänna sjelfva principen, sorn' ligger till grund för förslaget, är det enligt min tanka i formelt afseende alldeles oantagligt. Icke kan det nemi. gå an att stifta Grundlag på det sätt, att först nämner man i åtskilliga §§ de qvalifikationer, som erfordras för att personerna skola vara valbara inom det ena eller det andra Ståndet, och sedan stryker man bort allt hvad man i dessa §§ föreskrifvif, och kommer med ett särskildt stadgande, som innefattar en för alla Stånden gemensam och lika vallag. Det är ungefär, som när en jurist en gång yttrade om en prosess: »Det 414 Den 8 December. är en förträfflig fråga, ty här finnas prejudikater för och prejudikater emot, och alltså kan man göra precist hur man vill». Så blefve förhållandet äfven här, tv enligt § 15 kunde det blifva nödvändigt att kassera ett riksdagsmannaval, som enligt § 16 vöre fullkomligt lagligt. Jag anhåller på grund af dessa skäl att förslaget måtte afslås. Frih. Liljencrantz, Johan:
Beträffande härvid deli skala, uti hvilken dessa kartor skulle till trycket befordras, förekomme tre alternativ, nemligen: l.o) begagnande af den redan i gravyr befintliga, af Topografiska korpsen upprättade militärkartan i -nroWdel af naturliga storleken såsom grundval eller stomkarta, samt de geologiska färgernas anbringande derpå antingen genom färgtryckning eller genom färgläggning för hand; 2;o) särskild gravering, utan terrain, af militärkartan i inrtatfidel och vidäre färgtryckning; och 3:o) särskild gravering, utan terrain, af militärkartaii i tudumédcl och de geologiska färgernas anbringande i färgtryck. Kongl. Maj:ts Nåd.
Ylleväfnad” och näst efter ”beräkning” orden ”och halfylleväfnad af utrikes spunnet garn;” samt vid 24 §•> att det derstädes gjorda undantag från tillgodonjutande af föring för Skeppare och Besättningar å fartyg, som anlända från Pomern endast med spanmål och ulf, må, sedan de förhållanden, som legat till grund för detta undantags-stadgande, nemligen vilkoren i 1815 års Convention med Preussen, icke vidare ega rum, upphöra och föreskriften, hvad angår Pomern, alltså ur paragrafen utgå. Bcvillnings-Ut skot tets Betankande j 2V:o 12. 59 Viel a5 §., att början af 2 mom. derstädes, i hvilket föreskrifves, att besigtning å strandadt gods skall förrättas af Kronofogden i orten eller annan behörig kronobetjent, biträdd af tvänne sakkunnige och ojäfvige män, må komma att lyda sålunda: ”2:0 Att för detta ändamål laga besigtning å godset, så fort ”ske kan, bör anställas, då strandängen skett inom stads område ”af Magistratsperson, och i annat fall af Kronofogden i orten eller ”annan behörig kronobetjent^ med biträde af tvänne sakkunnige ”och ojäfvige män.” I afseende å den uti 3o § medgifna lindring i tullsamt handelsoch sjöfarts-afgifter, får Utskottet, med hemtad anledning af och i närmaste öfverensstämmelse med hvad, på sätt ofvan är omförmäldt, blifvit i inkommen motion anfördt och hemstäldt, föreslå Rikets Ständer att öfverlemna åt Kongl. Majit att, efter godtfinnande, partielt minska eller helt och hållet indraga denna tull-lindring, om den Svenska handelns och sjöfartens intressen sådant skulle påkalla. Dock lärer föreskrift härom icke, enligt motionärens yttrade önskan, lämpligen kunna i den ifrågavarande paragrafen inflyta, hvadan framställningen i denna del torde lemnäs utan afsseende. I gällande taxa finnes utsatt förbudsbestämmelse för artiklarne
Jag anhåller, i följd af allt detta, 0111 afslag å Betänkandet. IIerr Munck, af Rosenskjöld, E berhard: Jag tillstår, att jag icke tagit någon närmare kännedom af ifrågavarande Betänkande, emedan jag varit sysselsatt med andra ämnen; men då detta Betänkande angår fattigvården i Riket, skall jag anhålla, att få anföra några reflexioner. Jag tror, att man bör göra mera afseende på det hela, och således vara mera angelägen 0111, att söka förekomma, att icke de fattiges antal, ökas, än att vårda och underhålla dem, som redan äro det, på samma sätt, som man bör vara mer angelägen om alt förekomma 86 Den 17 November <*. m. en sjukdom, än att bola den, samt att heldre söka förekomma brott, än att corrigera dem, som redan begått något sådant. — Vid sjelfva Betänkandet, sorn jag till någon del bort, skall jag be iå anmärka, alt, efter min tanka, fattig-afgiflen visserligen icke bör utgå efter bevillnings-princip, ty då kunde man risquera, att de Contribuerande äro fattigare än de som emottaga understödet, emedan jag känner personer, sorn äga S tads-egendoin, och deraf, i anseende till en hög, köpeskilling, måst betala mera i bevillning, än de af den samma haft i behållning , och dymedelst skulle en sådan person kunna komma att erlägga mera till fattig-försörjningen, än den som ägde flera Tunnor guld.