Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bataljons-läkaren från 390 till 800 R.dr, funnit aila öfriga i staten uppförda löne-förhöjningar böra beviljas, äfvensom Rikets Ständer ansett här ofvan otnförmälda tillökningar lill förbättring af manskapets löne-vilkor vara af behofvet påkallade, hvadan den belöpande anslags-förhöjningen, sorn utgör 36,028 R:dr, blifvit af Rikets Ständer anvisad. , 23:o. Gemensamt för Svea, Götha och Fendcs Artilleri regementen jemte Fyrverkare-korpsen är ett tiilöknings-belopp föreslaget af 128,556 R:dr 50 öre, hvarunder innelatlas nya löner ål 3 Bataljons-predikanler, å 500 R-.dr, med 1,500 R:dr samt nya arlvoden ål 5 Informations-under-olficerare vid detachementerne, å 50 R:dr, med 250 R.dr. Vid granskning af den föreslagna staten hafva följande erinringar dervid förekommit: - 24 ExpeditionsUtskol/els Forslatj till underd. Skrifvelse N:o 194- a) Suballern-officerare vid Artilleriet öro, som hittills, indelade i 2:ne grader, nemligen Löjtnantsoch Under-löjtnants-, med hka antal officerare i hvardera, bestående den förra graden af 2:ne löne-klasser, med 1,200 R:dr i den ena och 1,000 Ridr i den andra, samt den sednare graden af en löne-klass med 800 Ridr, så att en fjerdedel af detta officerare-antal skulle erhålla första klassens lön, en fjerdedel andra klassens, samt hälften Under-löjtnanls-lön.
Hvad dernäst angår 175, 176, 177 och 178 §§. i Reglementet, så och jemte det Ulskdltet skolat tillstyrka 29:o alt mom. 3 af 176 §., angående uppsägning af fastighetslånen hos de gäldenärer, som icke afsäga sig rättigheten att erhålla anmanings-räkning, måtte, såsom varande ett öfvergångs-stadgande, hvilket numera icke erfordras, få från blifvande Reglemente uteslutas; hemställer Utskottet, ali de öfrige §§. må, tillika med Irsta och 2:dra mom. af nyssnämnde 176 §., i besagda Reglemente inflyta, under särskilda momeuter i den §., hvilken kommer att motsvara 174 §., uppställda sålunda: 30:0 Mom. 7. Vid omsättning af lån iakttages, att förändring i det fastställda årliga afbetalningsbeloppet icke får ega rum till följd deraf, att panten till annan egare öfvergått. Då hos Banken sökes att få lån genom fördelning omsätta, hvarmed förstås, att, när en pant, hvarå lån från Banken är vordet meddeladt, genom försäljning eller på annat sätt, öfvergått till särskilde egare, desse hos Banken begära, att hvar för sig få den på hvars och ens hemmanslott belöpande andel af lånet fördelad och på eget namn omsatt, iakttages, att den del af panten, som genom fördelningen frånskiljes, ingått i ursprungliga lånesumman för minst så mycket, som det minimi - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. belopp, hvilket får såsom lån mot pant af faslighet från Banken utgå; skolande sökanden med behöriga handlingar styrka, att Banken uti den eller de fråndelade och hvar för sig intecknade fastighets-lotterna eger lika och icke sämre förmånsrätt, än Banken förut i den odelade panten innehaft. Mom. 9.
Detta innebär, enligt min förmening, icke detsamma som StatsUtsk. i sitt utlåt, tillstyrkt, elier ”alt förhöjning, der densamma kan ifrågakomma, bör grundas på verkställd jemförelse mellan prisen, så väl inom länet, som uti nästgränsande län.” Häruti ligger en ganska betydlig skillnad; i det ena fallet får jag nemi. taga jemförclsen huru aflägsen som helst, emellan provinser, som icke kunna hafva något inflytande på hvarandras priser, då deremot i sednare fallet jemförelseu skulle endast tagas med angränsande liin, som i detta fall kunna hafva ett ganska väsendtligt inflytande på hvarandra. I följd häraf anser jag den redaclion, som af StatsUtsk. blifvit föreslagen, vara vida lämpligare än den nu gällande, och får jag således vördsamt fortsätta mitt yrkande på bifall lill densamma. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med de före gående talarne deruti, alt de begge första punkterne böra afslås, men jag tillägger, alt den sisla, som af Frih. Raab blifvit omförmäld, jemväl torde böra ogillas. Det synes mig nemi. vara klart, att endast när lika omständigheter inträffa, kan en jemförelse med fog göras och tagas till efterrättelse inom särskilda län. Att denna jemförelse icke bör tagas till efterrättelse när fråga är om län, der prisen icke kunna verka på hvarandra, såsom t. ex i Jemtlands eller Calmare län eller något dylikt, det bör väl följa af sig sjelft. Sålunda är icke något behof för banden, att hos Konungen göra den und. framställning, sorn nu föreslås. Hvarföre skall man onödigtvis ingå till Ko - 20 Den 4 Januari f. m. nungen med förslag, hvilka, om de icke gjordes, likväl lemna saken i sitt naturliga skick. Detta tal om nästgränsande län är dessutom alldeles icke så riktigt, som åtskilliga ledamöter synas tro. Det är ett eget förhållande med Blekinge, att markegången der är hög, ehuru det hördiga Calmare län och Öland ligga på ena sidan och Skåne på den andra.
Brefvet den 16 September 1820 gifne föreskrift, alt de Verk och Inrättningar, hvilka njuta den förmon, att tredje uppbudet å hos dem pantsatte fastigheter ej får meddelas förr, än köparen hos Domaren upplett bevis, att han sitt köp derstädes anmält, och antingen inbetalt lånet eller ock erhållit tillåtelse till omsättning deraf, böra, med undantag af R. St':s Bank, vid hvarje års början till vederbörande Domare aflemna förteckning å de inom dess domvärjo belägna fastigheter, i hvilka samma Verk och Inrättningar ega inteckningar, jemväl måtte till Banken utsträckas. Sedan Lag-Utskottet, sorn öfver Molionairens framställning, angående skyldighet för Lagfarts-sökande att förete Gravationsbevis, uti serskildt Betänkande N:o redan sig yttrat, ansett frågan i Öfrigt böra gemensamt med Banco-Utskottet behandlas, hafva Utskotten tagit detsamma i öfvervägande; och ehuru det å ena sidan lärer böra medgifvas, att de af Motionairen omförmälde olägenheter för Domaren, att vid hvarje Lagfart med köpt fastighet undersöka tio års Inlecknings-Protocoll, för att inhemta, huruvida fastigheten hos Banken häftar för inteckning, innefatta skäl för bifall till förslaget, har å andra sidan i betraktande kommit, att då, på sätt inom Banco-Utskottet blifvit upplyst och anfördt, det undantag, som i Kongl. Brefvet den 16 September 1820 blifvit gjordt i afseende på skjddigheten att aflemna ifrågavarande förteckningar, är en följd af det serskilda förhållande, som eger rum i afseende på Bankens intecknade fordringar, hvilka icke allenast tillhöra ett för hela Riket allmänt Penningeverk, der ”hvar och Bihang till R. St. Prot. 1834■ ö.te Sami 2:dra dfd. 1 i:sta IPft.
Hvad nu först angår de inom landet upptagna lån, så behöfver man blott jemföra de vilkor, som Skånska föreningen under sin första tillvaro kunnat betinga sig vid låns upptagande, med de vilkor, hypolheks-föreningarne på sednare lider, sedan deras antal till vext, måst underkasta sig för att i sin rörelse upptaga någon del af de inom landet befintliga kapital. Det är bekant, att Skånska hypolheks-föreningen länge kunde till pari försälja obligationer, löpande med 4| och 4 procent ränta ställda på uppsägning, samt äfven 3 procents obligationer betalbara å vista. Men sedan ej mindre Östgötha hypotheks-förening från och med 1846 än ock Småländska hypotheks-föreningen från och med år 1848 utbjudit sina obligationer, blefvo lånevilkoren med hvarje år mer och mer betungande Häruti inträdde väl någon förändring under de för landet så fördelaktiga åren 1855 och 1856, men sedermera ha fva hypotheks-föreningarnes obligationer, äfven de, som varit ställda på korta förfallotider, icke kunnat inom landet afyttras till kurs, som bort föranleda 7 J 7 35 föreningarne till deras placering. Hvarje särskild förening har, obekymrad om andra föreningars åtgöranden, uppbjudit sin förmåga för att få sina egna obligationer placerade, och, sedan man på detta sätt lyckats att i allmänna rörelsen utsläppa ett större antal obligationer än som der kunnat finna en tryggad placering, var det naturligt, alt deras kurs skulle sjunka, och på sednare tider liar man afyttrat obligationer till vilkor, som, på samma gång de för låntagande delegare medfört icke obetydlig förlust, menligt inverkaL på förtroendet lill obligationerna och försvårat deras framtida placering inom landet. Den täflan, sora hypotheks-foreningarne åstadkommit på den utländska fondmarknaden, bar dock både för föreningarne sjelfva och för landet varit ännu skadligare. Då bypolheks-föreningarne måst i utlandet uppträda utan någon annan garanti från statens sida, än den, som ett af regeringen fastsläldt reglemente kunnat innebära, är det naturligt, att de måst inskränka sig lill platser, der de Svenska förhållandena kunnat vara närmare kända.
R:dr må vaia det raaximi-belopp, som skall ”kunna uågon förening såsom kreditiv beviljas”; ”2:o att före lyftningen af heviljadt kreditiv, Hypotheksförening ”skall ställa Banken fullgod, af Baukofilllmäktige godkänd, säkerhet ”för hela kredit i vet”; ”3:o alt utassignering och insättning å kreditiv, icke må ske ”till lägre belopp ån 1,000 R:dr b:ko, och derutöfver endast å ”jemna 1,000-lal”; ”4:0 att till utassignering begagnas handskrifna assignation»'”; ”5:o ali för alla de å kreditiv dragoe summor, Banken beräk”nar 4 proc:s ränta”; ”6:0 all Bankofullmäktige må ega att kreditiven till större el”ler mindre del upsäga, derest Bankens säkerhet skulle sådant fordra ; börande i dylikt fall det till inbetalning upsagda belop”pet vara Banken godtgjordt sednast inora 6 månader derefter”; samt ”7:0 att för Hypotheksförening, som utlemnar andra lån på ”namn, än tillfälliga förskott till delägare i föreningen, som inlem”nat handlingar för erhållande af lån emot inteckning, kreditivet ge”nast varder upsagdt”; hvarjemte Frih. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Femtonde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, i83o. Måndagen den i Mars 182g. Plenum klockan io Förmiddagen. LJplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet inkomne Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majrt: N:o 35. Angående Arrendatorernes af fä utaf Sörfors Krono Laxfiske underdåniga ansökning om eftergift i taxan för 3:ne år, m. m. N:o 36.
11 san skall beredas en mot den ökade sedel-utgifningen svarande förstärkning, allt under vilkor, att Banken för härvid tilläfventyrs uppkommande förluster varder af Staten till fullo godtgjord. Stockholm deri 23 December 1857. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell. 1857. Banho-Ulskoltels Utlåtande M 70. i JK 70. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Jan. 1858, kl. 3 e. nu Utlåtande, t fråga om saltet får användande af de medel, som, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Stånders beslut, skola, till allmänna rörelsens underlättande, å utrikes ort upplånas.
R:dr och de, som uppgifva sig till de ringare platserne, 1 R:dr. Stäts-Vtsiottets Betänianden. X835 3:0 Att det lemnades hvar och en öppet att af fri vilja anteckna sig å Dehet-Sedeln till högre afgift. 4:0 Att denna afgift endast för Stockholms Invånare, men ej för de öfrige i Riket, blefve ansvar och controll underkastad. Men, som det vore nödvändigt att Theatre - Dtrectionen kunde påräkna bestämde anslag? projecterar Herr Grefven vidare: 5:0 Att förstnämnde Öfverflöda - skatt på Vin, andre, tillåtne Utländske drycker, Caffe, Thée, Siden, dyrbara Meubler, Kortspel, Tobak och Ur, mätte förhöjas med' Fem procent för Rikets öfrige Inbyggare, undantagandes å Allmogen. ■ , 6:0 Att den Summa af circa 15,000 R:dr, som denne förhöjning producerade, icke till folie Theatren de år då förstnämnde Spectacle-Bevillning stege till 35,000 R:dr och deröfver. 7:0 Att hvad så af förstnämnde Spectac'eBevillning Sorn af sistnämnde förhöjning öfvérblefve, innehölles för att användas till nybygg. nåd af Theatrehusen då eldsvåda eller andre händelser sådant fordrade, till större Reparatio* ner, Festiviteter vid högtidliga tillfällen m. m. dylikt. 8 0 Att sådan författning tages? hvarigenom Theatre - Cassan finge qvartaliter uppbära den anslagne Summan, emedan förvaltningens behof omöjligen medgåfve annan betalningsmethod; och 9:0 Att Theatern måtte äga frihet att alldeles Tullfritt införa Lampolja, Lampglas och Magazins-behof till ett qvantum svarande mot en Tull af s>ooo R:dr ärligen. Stats-ZJtskottets Betdnkanden'. X anledning af detta förslag hafva hos Högl.
Gifter du dig icke i Strömstad, så kalla föräldrarne snart hem dig, och jag blir förtviflad, ja jag blir riktigt dödssjuk, blott jag tänker derpå.” ”Men, herre gud, Majken, vill du då af bara egennytta fästa mig här? Det var icke vackert, och det gör mig riktigt ondt, hur gerna jag eljest tjenar dig.” Den unga frun fick en stark glöd på sin bleka kind. ”Hur har du hjerta, Margreta, att förebrå mig något – så ömtålig som jag är. Du har en sådan kraft och beslutsamhet att jag känner mig starkare, när du är hos mig; och det är mycket illa att föräldrarne kunna tänka på att jag skulle bli ensam.” ”Men du är ju gift, Majken ...” ”Åh ja, den sanningen känner jag nog till.” ”... med en god och rättskaffens man – glöm ej det, syster!” ”Hvarföre skall du berömma honom, Margreta? Du vet att jag har många bekymmer i mitt äktenskap ... Min man skrattar ju åt allting, liksom verlden vore så glad. Jag är sjuk af naturen, jag är sjuk af apotekslukten, jag är sjuk till humöret, så snart jag är ensam och utan sällskap, och jag är sjuk af allt det prat och buller, som ljuder från nedra våningen, medan jag ofta sitter här uppe och gråter. Du finner väl då, Margreta, att det är ganska rättvist, om jag önskar att vi två finge bo i samma stad.” Margreta smålog något retsamt. ”Det är nu visst och sant, Majken, att du har ett sätt att förleda andra till äktenskap, som icke är mycket frestande. Säkert är det lyckligast för mig att känna de der bekymren endast af andras erfarenhet.” ”Kors, så tokig jag är!” utbrast den gifta systern, förskräckt öfver sin egen oförsigtighet. ”Men du blir då bestämdt aldrig svartsjuk.” ”Hvem vet – allt oförsökt är bäst att ha osvuret.” ”Åtminstone sparar du dig detta onda”, svarade med en viss förtrytelse den unga frun, ”om du gifter dig med gamle rike Chrisman.” ”Det vill jag ej höra ens på skämt ...
I stället har man iakttagit en särdeles omtänksamhet, att hvälfva en stor del af den rent af Ekonomiska lagstiftningen till Bevillningsfrågor. §. säger nemligen: ”Ej ”må några allmänna afgifter, af hvad namn ”och beskaffenhet som helst, utan Rikets Stän”ders samtycke kunna förhöjas etc.,” således kan tullen sänkas_, och §. inbjuder Ständerne att temporairt lemna Kongl. Maj:t rättighet, att äfven höja den, ifall nödvändigheten så fordrar. Hvad åter sjelfva systemet angår, så äro mina tänkesätt i detta afseendet redan tillräckligt kända. Jag vill der - 256 Den 9 Junii f. m. före vid detta tillfälle endast uppmana en värd ledamot, som för någon tid sedan berättat mig, ,att lian i Frankrike personligen gjort bekantskap med den, som vanligen citeras såsom de fria Theoriernes hjelte och befordrare, nemligen Say, att lemna oss upplysning om denne ryktbare författares åsigter rörande tillämpningen af dess system. Denne Ledamot bade, om jag ej orätt minnes, hört honom yttra en stor förundran deröfver, att man vill antaga hans system för alla länder och förhållanden; och han ville ej ens svara på gjorde frågor, förrän han fick veta omständigheterna inom det land, hvarom fråga var. Det skulle vara interessant, om den värde Ledamoten ville lemna vidare upplysning i ämnet. Jag anhåller 0111 återremiss af Betänkandet, samt att Utskotten samfält matte behandla frågan, på det man måtte få se, huru ett hushållssystem ser ut i ett stycke, och ej styckevis. Herr Munck af Rosenschöld_, Eberhard: I anledning af den uppmaning, som den siste värde talaren ställt till mig, får jag förklara, att då man i Sverige, såsom förnämste Författaren i StatsEkonomien, så ofta åberopar Say till försvar för en oinskränkt handelsoch näringsfrihet, samt för den sats , att ingen Statens inblandning i den enskifta industrien bör ega runi, så var jag sistlidet år i Paris angelägen, att göra hans personliga - Den g Junii f. ra. sonliga bekantskap.
Så har, till exempel, förekommit Socknestämmo-beslut: att icke någon hemmans-ägare skulle få antaga utsocknes brukare, torpare eller tjenstehjon öfver 4o år gam^a> "vid äfventyr att sjelf underhålla dera när de blifva fattighjon, för hvilket ansvar hemmanet skulle anses intecknadt; att de som olofligen sälja bränvin skola plikta mera än, och ända till dubbelt emot, hvad allmänna författningar för slik förbrytelse stadga; att icke någon fattig må gifvas mera än han kan förtära på stället vid En Rrdrs vite; att ransakning efter tjufgods må verkställas hvarest och af hvilken som helst, utan iakttagande af den ordning lag bjuder, me mycket mera dylikt, tillräckeligen vittnande att denna Communal-Lagstiftning hvarken slädnät inom behörige gränsor, eller kan rara gagnelig såsom den nu utöfvas. Eders Kongl. Maurts Befallningshafvande har val, vid alla tillfällen då sådane lagstridige beslut kommit till dess kännedom, skyndat att undanrödja desamma; men emedlertid Ilar det icke kunnat annat än förvilla mängdens begrepp örn lag och laglydnad, att ordningar vid Socknestämmor föresirifvas, sorn antingen icke äro rättsenlige, eller icke kunna göras gällande. Ordniugsmanna-Inrättningen, för omkring Tio år sedan tillkommen och nu mera antagen i Länets fleste delar, Synes vara äm - 43 nåd att utgöra det första studium på municipalitets-banan och Ordningsmannen bestämde att vara Police-maktens medhjelpare, i hvilket afseenill de äro berättigade att med sin uppmärksamhet intränga i samhällslifvets flere förhållanden, samt äro i utöfningen af sin tjenst ställde under det skydd, Lagen tillägger dem som Konungens Befallningshafvandes bud och trender föra, äfvensom medgifne handräckning af Krono-Betjeningen. Befattningen såsom
Då vi af Herr von Hartmansdorff blifvit så olyckligt öfverraskade med en utgift af 60,000 R:dr, får jag vid detta tillfälle verkligen förklara, alt jag, endast såsom ett återstående hopp, fäster mig vid den förtröstan, att Styrelsen ej måtte bortkasta dessa medel till sådana Läroverk, hvilka ej vidtagit de ändringar i sina institutioner, hvilka tidens fordringar kräfva. Friherre af Nordin: Jag instämmer i hvad Grefve af Ugglas anfört, och anhåller, att, i anledning af hvad Herr von Hartmansdorff yrkat, få uppläsa, hvad StatsUlskottet i dess sednare Utlåtande angående 3:dje HufvudTiteln N:o 23q sidan 108 yttrat sålunda: ”Vid Utskottets hemställan, ”att hvad genom framdeles skeende indrag”ningar å KrigsAkademiens Stat kan bespa”ras, må blifva en tillökning i anslagen för ”Undervisningsverken i allmänhet, har hos ”Högloft. Ridderskapet och Adeln Herr Fri”herre af Nordin, C. J., anmärkt, att en ”af Stntsregleringens hufvudgrunder derigenom skulle rubbas, om detta anslag å Tredje Huf - Den 8 O £: t o ber e. m. 385 ”HufvudTiteln skulle dragas till föremål, ”sorn tillhörde en annan, nemligen den ”Fjerde; och som för öfrigt Rikets Ständer ”livart femte år reglerade Statsanslagen, och ”då voro i tillfälle att öfverföra en, genom ”ny reglering möjligen uppkommen, besparing till den HufvudTitel, som deraf kun”de pröfvas vara i behof, har Herr Friller”ren trott, att den summa, som för ett el”ler annat år linnde blifva besparad, icke ”försenade det afseende, alt derigenom inskränkning göres i den Konungen hittills ”lemnade rättighet, alt fritt och obehindradt ”för Tredje HufvudTitelns föremål disponera alla å densamma uppkommande besparingar; hvadan Herr Friherren yrkat, ”alt det af Utskottet föreslagne tillägg måt”te uteslutas.”
Hvad tror bror, att John Hall skulle göra med så mycket pengar? Vi ge honom Gunnebo och låta honom löpa. Och mycket glädje lär han få af Gunnebo numera! Och hvad Pehr Backman beträffar David Carnegie harskade sig. – Bror Björnberg skall inte tro, att jag unnar Pehr Backman ett rödt runstycke af mina pengar! Han har alltid varit en processlysten kanalje, och han har aldrig visat sig vara i stånd att hysa patriotiska känslor. Under vår brydsamma period var han fransmännens spion och arbetade på Götheborgs störtande af alla krafter. Det skulle bli till Götheborgs fördärf, ifall Pehr Backman blefve en rik och mäktig man. Däremot kan jag utan skryt säga, att jag gjort allt till Götheborgs upprätthållande och förkofran och skall också allt framgent verka härför. Och säkerligen skall också bror Björnberg framdeles – – Ja, ja, därom blir tids nog att orda. Hufvudsaken är nu att låta mig råda. Jag har förut sagt bror Carnegie, att jag har ett fint väderkorn, och att jag känner människorna. Om bror Carnegie ej blandar sig i mitt görande och låtande utan håller tand för tunga, hvilket jag ej tviflar på att bror Carnegie gör, ty bror Carnegie brukar aldrig prata i onödan, så skall jag söka bringa denna sak till ett lyckosamt slut och laga så, att Högsta Domstolens utslag aldrig kommer att falla. – Jag förstår inte – – Det behöfver bror Carnegie heller inte göra. Jag förstår. John Hall bodde fortfarande kvar i sin kammare vid Luntmakaregatan i Stockholm, och hans båda värdinnor omhuldade honom som tillförne, älskade honom och lyssnade med förtjusning till hvarje ord han yttrade. John Hall hade blifvit allt mera fåordig, men när något oförhappandes ryckte upp honom ur hans drömmerier och grubblerier, kunde han bli vältalig och språksam och få den sällsynta glansen i ögonen och den varma skälfvan i rösten. I sådana ögonblick såg han icke gammal ut, men i andra stillsammare stunder tedde han sig som en gubbe.
Sparres åsigt, och ber att få tillkännagifva, det jag icke var närvande inom Utsk., då denna fråga der förehadea; jag hade eljest reserverat mig mot införandet af berörde morn., å hvilket jag nu vågar anhålla om afslag. Frih. Raab: Jag skall inskränka mig till att vidröra endast de delar af §:n, mot hvilka anmärkmr blifvit framställda. Hr Printzensköld har, i afseende på 3:dje morn., ogillat föreskriften, att ”af det i försäljningsrummet befintliga bränvin till och med 60 kannor” skola' vara underkastade beslag och förbrutna. Hr Printzensköld anser, att det ligger något orätt uti att bestämma kanntalet af bränvin; men om den värde talaren föreställer sig, alt en grosshandlare, som eger 100,000 kannor bränvin på sitt lager, skulle, emot förordnm, som tillåter honom sälja minst 15 kannor och derutöfver, försälja 14f:de!s kanna, vore det väl der - Den 7 Oktober e. ni. före skäl, att hela hans lager skulle vara förverkadt. För min del anser jag sådant obilligt, och det har derföre ansetts skäligt, att bestämma ett maximum, för hvilket Ulsk. också i Norrska lagen haft ett föredöme att tillgå. Hvad sista mom. beträffar, myl hvilket Gr. Sparre haft åtskilligt att anmärka, skall jag upskjuta mitt yttrande till dess Gr. Mörner, som anmält sig, yttrat sig deröfver. Jag var icke närvande i Utsk., då denna fråga andra gången derstädes förevar. Första gåugen yttrade man sig blott i allmänhet deröfver, och man ansåg då, att så framt icke ett dylikt stadgande, som mom. innehåller, infördes i författnm, skulle det komma att inträffa, att vid den ena domstolen de brott, som blifvit begångna mot den .gamla författnm, icke alls togos i betraktande, under det alt vid en annan domstol alla sådana brott komme i beräkning. För att förekomma en sådan olikhet har stadgandet influtit.