Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på frångående af det förra beslutet och inbjudningens antagande, hvartill svarades många nej, jemte några ja, och sedermera propos. på afslag å inbjudningen och vidblifvande af det förra beslutet, då svaren utföllo med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Lades till handlingarne. Utsk:ts förslag bifölls. Hr von Koch: Jag hemställer vördsamt, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Riks-Stånden att biträda det nu fattade beslutet. Gr. Sparre: Då den inbjudning, hvarom jag med afseende å § 1 anhållit, blifvit begärd på bordet, tager jag mig friheten anhålla att jemväl den af Hr von Koch föreslagna inbjudning rörande § 7 måtte få hvila på bordet, på det de måtte förekomma i ett sammanhang, hvarjemte jag hemställer att dessa frågor måtte uppföras främst å föredragningslistan i nästa plenum. Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att då det af Hr von Koch nu väckta förslaget blifvit begärdt på bordet, komme detsamma att der hvila, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade bifalla Gr. Sparres begäran, att de af honom och Hr von Koch gjorda förslag till inbjudningar måtte i ett sammanhang behandlas. Ropades ja. Sedermera framställdes propos. derå, att de ifrågav:de förslagen skulle sättas främst på föredragningslistan till nästa plenum; hvilket jemväl bifölls. Den 20 Oktober. 77 Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 17 dennes bordlagde lltlåt. N:o 71, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse i fråga om ersättning af Statsverket till 2:ne officerserikor för innehållen aflöning för deras numera aflidne män under krigsfångenskap. Föredrogs Stats-Utsk:ts den 17 denns bordlagde Utlåt. N:o 172, i ani. af K. M:s Nåd.
Husbonde ansvare ock för förbrytelse begången af hans husfolk, så vida ej visas kan, att förbrytelsen skett emot husbondens förbud och att han ej kunnat densamma förhindra eller förekomma. Är i slikt fall husbonde oskyldig,' behålle han den honom tillhörige redskap, hvars värde förbrytaren bör betala.» Af herr Oxehufvud, 0. Ph: Att bränvinsbränningens utsträckning utom jordbruket vore, lindrigast sagdt, obehöflig; att det föreslagna reglementerande vore i de flesta fall obilligt och nästan omöjligt att kontrollera samt alltsammans ledande till en mängd åtal, olika domslut, mycken bränvinsbränningsredskaps omgörande samt till och med ombyggnad af brännerihusen för vinnande af nödigt utrymme för nu föreskrifna mängd krönta mäskekar, med mera dylikt; att skatten vore orimligt hög; alt till följd häraf det vore lämpligast att bibehålla 184o års förordning om bränvinstillverkning med en i afseende till statens behof fördubblad beskattning, samt Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Utlåtande, N:o 2. 5 med för ty dliganden och rättelser i de delar, hvarest erfarenheten ådagalagt behofvet deraf. Af herr Hammarberg:
Då pastoralgöromålen ofta sköttes af en vice pastor, som icke tagit pastoralexamen, lika väl som af en examinerad pastor, tycktes pastoralexamen icke hafva afseende på pastoralgöromålen, hvilka dessutom icke fordra större studier än att »i många fall till och med en någorlunda bildad Klockare kunde lära sig dem». Icke heller kunde man anse pastoralexamen hafva något afseende på det vidgade arbetsfält, som tillkommer en pastor, eller på de själars mängd och behof, som blifva Bilt. till R. St. Prot. 1859 8 18CO. 7 Sami. 2 Afd. 15 Haft. 2 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ut skot tets Betänkande N:o 32. honom anförtrodde; ty i sådant fall skulle en större folkmängd alltid kräfva större och bättre pröfvade arbetsförmågor än en mindre folkmängd, men erfarenheten visade, att ej heller derpå fästes något afseende. Så t. ex. förestodes Atlingbo i Wisby stift, hvars folkmängd blott utgjorde 236 personer, af en examinerad Kyrkoherde, men socknarne Gunnarskog, Ostmark, Gräsmark, Norra Råda m. fl. i Carlstads stift, hvilkas folkmängd uppginge till fyra å sex tusen menniskor och derutöfver, förestodes af Kapellan eller Sockenadjunkt, boende flere eller färre mil från pastor, utan det ringaste pastorsbiträde, annat än i högst sällsynta fall. Skulle nu pastoralexamen innebära en verklig förvissning för Guds kyrka och församling om högre embetsförmågor i förhållande till de själavård behöfvande menniskornas antal, så vore det i högsta måtto orättvist att tilldela dessa högre förmågor åt det mindre antalet själar på det ena stället framför det större antalet på det andra. Skulle åter pastoralexamen dokumentera en mognare kännedom om själavårdens alla delar, så borde alla prester taga den, ty till själavård vöre de ju alla tropligtige, och hvarje menniska hade rätt att hos sin närmaste prest få sina andliga behof tillfredsställda, utan omväg till en stundom aflägset boende pastor.
Utskottet hade derföre enligt denna §. endast bort söka sammanjemka Ridderskapets och Adelns serskilta mening med de öfriga Ståndens: och om detta ej låtit sig göra,' genom uppgifvandet af en Species facti, öfverlemna åt Stånden att sjelfva jemka eina emellan; och om ej eller detta lyckats, sluteligen öfverlemna målets afgörande åt ConstitutionsNämnden. För min egen upplysning anhåller jag att få veta innehållet af den gemensamma tanka, som blifvit från Ridderskapet och Adeln till ConstitutionsUtskottet remitterad. Likväl upprepar jag å oyo, att jag i alla fall anssr ConstitutionsUtskottets förfarande härutinnin vara stridande mot Grundlagens föreskrift. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredria Jag tror, att ConstitutionsUtskottets utlåtande utmäri ker, att Utskottet icke ogillat Ridderskapets och Adelns anmärkningar, utan blott tillkännagifva att Utskottet icke kunnat ändra den förut föreslagne redaetionen. Utskottet hemställer i öfrigt, huruvida Ridderskapet och Adeln antingen behagsr foga sig efter de 3 öfrige RiksStånden, eller, i motsatt fall, derom underrätta Utskottet, för att kunna de sålunda oförenliga skiljaktigheterne till behandling, enligt 56 §. RegeringsFormen, hos samtlige RiksStånden anmäla. Herr Cederschjöld: Att söka sammanjemka 560 Din 11 Junit f. ml ett Stånds Bärskil ta mening med de öfriga Ståndens är något helt annat än hvad ConstitutionsUtskottet vid detta tillfälle gjort. Dertill skulle nemligen nödvändigt fordras en opartisk och utförlig framställning af de skiljaktiga meningarne, på det d« öfrige Stånden kunde komma i tillfälle att till åfventyrg instämma i samma gemensamma tanka, hvari Ridderskapet och Adela sig förenat. Utskottet hade derföre bort hemställs till de öfriga Stånden, om de ville förena sig staed Ridderskapet och Adeln.
M:s förslag, hvilken propos. med ja besvarades. il:te—18:de §§:na samt kapitlets rubrik. Biföllos. 2Esta kapitlet jemte dess rubrik. Biföllos. Lagförslagets vidare pröfning blef härefter uppskjuten till nästa plenum. K. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 10 e. m. In fidem, 0. Brakel. Fredagen den 17 Juli 1863. Plenum kl. 6 e. m. Justerades prot:t för den 18 sistl. April f. m. Upplästes ett af Hr Gyllenram, Henrik, ingifvet mern. af följ:de lydelse: Att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig att vara Bänkman inom 17:de bänkm:s-afd:n, får jag äran vördsamt anhålla. Till denna anhållan lemnade R. o. Ad., uppå framstäld propos., sitt bifall. Gr. Lewenhaupt, Adam, hade inlemnat ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda: Då jag af enskilda angelägenheter är hindrad att vid riksdagen närvara, anhåller jag vördsamt att få, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, afsäga mig förtroendet att vara bänkman inom 4:de bänkm:s-afd:n. Jemväl denna begäran blef af R. o. Ad. bifallen. Upplästes ett af Frih. Stjernstedt, Fredrik, inlemnadt mern., som lydde sålunda: Af enskilda angelägenheter hindrad att vara bänkman för 15:de bänkm:s-afd:n, får jag härmed äran afsäga mig detta förtroende, under anhållan att fortfarande få bibehålla min riksdagsmannarätt. Sedan R. o. Ad. jemväl härtill samtyckt, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr ledamöter inom 4:de, 15:de och 17:de bänkm:s-afd:ne att i början af morgondagens plenum utse en bänkman i hvardera af nämnde afdelningar. Den 17 Juli. 521 Föredrogs Högv.
R:dr lör Låne-Kontoret 1 Götheborg och 100,000 R:dr lör Låne-Kontoret i Malmö. I följd af detta Fullmäktiges förordnande äro, till och med den 6 innevarande månad från Banko-Diskonten i Stockholm aflemnade till Götheborgs Låne-Kontor R:dr 50,000: och till Malmö Låne-Kontor „ 60,000: Summan af de låneansökningar, som i saknad af medel voro h vilande, utgjorde, före omförmälda förstärknings meddelande, vid Götheborgs Låne-Kontor R:dr 171,580: nu förminskad till 89,800: samt vid Låne-Kontoret i Malmö . „ 99,940: nu förminskad till 74,750: §. 65. Som fonden för diskontering och utlåning genom Handelsoch fördelning Närings-Diskonterna, utgörande 3,000,000 R:dr, jemlikt 205 §. i sednast utfärdade Banko-Reglemente, bör sålunda fördelas, att 1,850,000 tering och R:d r skola tillhandahållas för Hufvud-Kon tore t i Stockholm, 800,000 ^JmJTJanR;dr för Låne-Kontoret i Götheborg, 300,000 R:dr tor Låne-Kontoret delsoch. i Malmö och 50,000 R:dr för Låne-Kontoret i Wisby, dock med Full - pisknnterna mäktige förbehållen rätt att, efler sig företeende omständigheter, kunna 52 dessa proportioner jemka och förändra; så och enär vid den tidpunkt, då det nya Reglementet blef Fullmäktige delgifvet, Stockholms Handelsoch Närings-Diskont disponerade 1,950,000
Kännbar för Xälingarne, om ej, genom directa ätgärder till silkvervexlingens befordrande ocb 8edelutsläppning i mvbn deraf, jemnvigten blifvit »agot när återställd. Oen erkarenbet bär oell redan Vara vunnen, alt rörelsekapitalets förökning pä onaturlig väg, eller genom kl^ntsedel-kabrication, ingalunda bjelper dem, som formens sig lills sf rörelsekapitalets ringbet. Oe n^a lUillioner, som pä samma väg sltulle bunns ulgifvss, om sädant vöre tänkbart, sedan Lanken» ställning sr allmänt känd, skulle snsrt lets sig väg till de sillre ur rörelsen dragna lVIillivner, som vänta pä «l«n clag, bvilken förr eller senare ovilkorligen mäste inträffa, lia de utan väda kunna frswclragss, oeb bvilka nu endast llä oeb dä blifva sonliga, när bäftiga eours-kastningar öpna utsigten till vinning. Oet 6nns cloek ett inkast af bögre vigt att gora i vnleclning af ofvan angifne resultster ak Länkens bistoris, det nemligen: att en Lank, stäende uncler ledningen ak en auctoritet, som anser sig berättigad att sjelf oeb ensam stikta lagar för sia förvaltning, aldrig ksn erbjuda lika garantie med en Lank, som innebskves oeb förvaltas ak enskilde klan, bundne ak lagar, som utgätt frän en opartisk lagstiftande magt. Oett» inkast kan icke vederläggas.
Nu ehuru Rektors-embetet icke ägt någon i lag stadgad skyldighet att taga befattning nied detta, genom Konungens Befallningshafvandes promotorial, inkomna utsökningsärende, såsom beroende på enskild persons ansökning* och Rektors-embetet således kunnat, med återsändande af handlingarne, förvägra all åtgärd dervid, lill dess sökanden sjelf eller genom laga ombud sig anmält, mäste likväl, efter min tanke, anses »tvifvelaktigt, att då Rektors-embetet icke undandragit sig det biträde, hvarom Konungens Befallningshafvande anhållit, ärendet antagit egenskapen af en hos exsekutor i behörig ordning sökt handräckningsåtgärd, hvilken under embetsmanna ansvarighet bort ombesörjas, och hvilken, i detta fall, af den ena embetsmyndigheten begärd och af den andra utförd, egentligen afsåg den enskildes rätt att, i hvad på hvardera ankom, påräkna säkerhet för hvad sålunda under offentlig vård var anförtrodt. Kungl. Kungörelsen den 16 Juli 1788, sorn handlar härom, innefattade den uttryckliga föreskrift, alt, till säkerhets befrämjande, alla vederbörande, hvilka vid kronans eller andra publika verk hafva att besörja om afgående brefs expedierande med posten, hvilka innehålla penningar eller andra angelägna handlingar, åligger att förse sig med laga bevis från postkontoret om brefvets verkliga inlemmande, samt att den penningsumma, eller hvad annan angelägenhet det vara må, som remitteras bör 107 verkligen är deruti innesluten; och det vid påföljd, att, derest ett sådant bref, utan della försigtighetsmåtts iakttagande, förkommer och skulden dertill icke kan på någon viss person ledas, den, som sådant försummar, skall icke allenast vara skyldig alt genast ersätta kronans eller det publika verkets skada och förlust, utan ock straffas såsom för begånget embetsfel.
Härvid anse Utskotten sig böra upplysa , att, i följd af hvad sålunda, i fråga om tle uti 3 och 4 puncternc omförmälde ersätt - ja3a Stats-Utskottets Betänkanden, »ings-poster, blifvit af Herrar Revisorer»© föreskrifvet, har, sedan Commerce-Rådet Björnberg omsider den n Oclober 1821 betaldt de af honom, på sätt berördt är, godkände 4,865; 35: 5, Ombudsmannen, enär godvillig liqvid för återstoden icke följt, under den 28 Aug. 1822 hos Kongl. Svea Hof-Rätt begärt Stämning å Commerce-Rådet Björnberg, med påstående om hans förpliktande, att betala ej mindre de i 3 punden omförmälde i3o4 R:dr 3^ sk., än ock de öfrige å Liqviden, angående 3 proCent Reverserne, resterande gg3 R:dr; i följd hvaraf Commeree-Rådet Björnberg blifvit till den 21 Februarii innevarande år inkallad till Kongl, Hof-Rätten, hvilken Domstol, med anledning af Commeree-Rådet Björnbergs invändning, om de öfrige Directeurernes instämmande, genom Utslag d. 10 sisth April, gillat invändningen samt ålagt Discont-Verket att låta instämma samtelige Directeurerne, eller deras rätts Innehafvare, till gemensamt svaromål i saken; derom vederbörande Ombudsman ock fogat anstalt. 5:o Att uti Discont-Verkets Hufvudbok på särskilde räkningar balanceras Fordringar hos Handelshusen LowSmith 8c Comp. samt Scott 8c Gordon, hvilka Fordringar, utgörande R:dr 2456: 12 sk., efter hvad Directionen uppgifvit, härleda sig från Vexelköp, de der skola blifvit företagne till betäckning af de Trasseringar, som Discont-Verkets ombud i Stockholm utfört, till anskaffande af Stats-Utskottets Betänkanden. ia33 nödige medel till Banco-Fondens förstärkning.
Det är icke möjligt att hindra delta framåtskridande, men det är vackert, som motionären sökt, att vilja motverka följderna deraf. Det återstår blott att se, om han gjort det på riktigt och ändamålsenligt sätt. Afven jag tror att han gjort det pä ett sätt, som skall hafva de mest bekymmersamma följder. Man klandrar med skäl att de fattiga, hvilkas ställning ofta åstadkommits, lill följd af deras förhållande lill husbönderna, för mycket lemnats åt sig sjelfva och sitt eget svaga bemödande att vid tilltagande ålder och sjuklighet försörja sig; att den som dragit nytta af deras verksamhet, äfven borde bidraga vid deras ålders höst till deras underhåll. Detta anmärker man med rätta, och det är en sorglig erfarenhet att ingen lagstiftning ännu kunnat erbjuda medel häremot. Dock tror jag icke att det hjelpes genom inteckning af jorden, ett sätt som äfven vore skadligt, enär egendomarne i riket redan förut äro allt för mycket intecknade. Inteckningarne, för hvilka Den 8 Januari. 79 räman i alla händelser mäste utgå, äfven om egaren får en mindre god skörd, skulle således betydligt ökas genom delta förhållande. Ny skuldsättning kom me att hinda individens verksamhet och nya hand att påläggas näringen. Det skulle blifva ett hämmande af den kraft, som ger arbete, och således bröd åt den fattige; och densamma näring, som ger honom bärgning under hans styrkas dagar, skulle, dä ålderdomen inträffar och han blifver sjuklig, vidkännas ett tvång, som i längden skulle kunna vara af beskaffenhet, alt det vida i ondt kunde öfverväga hvad man söker bäfva. Må man ej tro att man pä detta vis skulle kunna uträtta något! Men det är icke nog med att man sålunda pålägger ett obilligt tvång, man sätter äfven egendomsegaren i ett beroende förhållande till arbetaren, hvilket gör det för honom ganska svårt att rätt utöfva sitt husbondekall, äfven i sina billigaste fordringar.
Lines, yttrade sig skriftcligcn salunda: Wördsamt Memorial. Walborne Herr Landt-Marstalk! Höglostige Ridderskap och Adel! Sedan Kongl. Majus nädiga proposition rörande ett förändradt utskrifningssart, har jag med listigaste nplnärksambe; afhort de kal som pä detta rum blifwik hällne bade mor och med i frägan o:n legning eller icke legning. Fullkomligen öfwertygad, art en allmän utskrifning utom legning skaili wärk land åtminstone framdeles aga ett ojamnförlrgt företräde, tror jag mig äfven böra framställa mina tankar i detta migtiga ämne. Der torde tillätas mig här upnämna de förnämsta skäl som bliswit anförda moc och med. De som. uphäfwa sig emot legning, yrka, att den hindrar all god militairisk osprit derigenom att den föder afund och split emellan dem son: kunna lega och dem som med lika god upfostran fast mindre förmögenhet se sig rwnngne ftä i led med de legde. Att den ökar dst penningewälde som sä osta uttränger dygden och förkjensten. Att eu Utskrifning utan legning skal! ge täckelse till en förbättrad allmän bäve physijk och moralisk upfostran, som åtminstone för kommande generationer, skall befästa Swcriges »välstånd sä) sjelfständighet. Den 15 Naji. Ark derigenom winnes mera hopp om en förökad moralis styrka som kan arersätta wäre krigares underlägsna arnal i jämnförclse med andra länder? Atr aenom legning den nyttigaste och arbetande clatzen af medborgare alrrd först dragés ifrån jordbruket och nLriaaarnc, hwilket är af mycken be» läntlnchek i ett folkfanigt laav med stor jordrymd och ett bardclmicu. arna» ward ledamot har med den dubbla inflytelse han ägt som hög embetsman och koni innehafware af ett stork förtroende inom detta Riddarhus, uphöjt si-i röst för att kullkasta principen uran legning.
– Inför Gud är ni således frisagd för alla era synders skuld och straff – inför Honom är ni nu ansedd som om ni aldrig hade syndat Timliga straff skola ännu följa på era förseelser: men döden är också det sista. I evigheten finns för er ingenting vidare att frukta, utan allt att hoppas. Gud vare tack och lof därför! Det lätta uppflammandet af tvifvel och sinnliga begärelser, som ännu ibland anfäkta honom i drömmen, skall Gud helt visst förlåta. Gud vare tack och lof för alla välgärningar, icke minst för det fröjdefulla budskapet från Enevold Brandt, att också han, numera, uteslutande söker tröst i religionen. Prosten Hée, som förbereder honom till döden, kan icke nog berömma hans sinnes kristliga undergifvenhet. Struensee rynkar pannan, och det kommer ett uttryck i hans ögon, som om han ännu hörde lifvet till. Han kan icke försona sig med den tanken, att också Brandt måste dö. Han kan icke tro, att en domstol af hederlige män skall påtaga sig ansvaret för den oskyldiges fällande, äfven om de maktägande i sin oförsonliga grymhet skulle yrka därpå. Den hufvudförbrytelse, man har funnit på att anklaga honom för, kan visserligen formelt utläggas som ett crimen lœsœ majestatis, men då alla kavaljerer, som kungen hedrat med sin synnerliga gunst, en och annan gång tvingats att bära hand på Herrans smorda, skulle Sperling, Holck och Warnstedt, Moranti och konferensrådet Gourmand med samma rätt kunna släpas till schavotten. Generalfiskalens anklagelseakt mot Brandt tycks också ett rent pecorale. Enevold Brandt benämnes däri en af de grofvaste missdådare, som någonsin trampat jorden! Och herr generalfiskalen citerar bibeln, 2:dra Samuels bok, I: Hvi fruktade du icke att utsträcka din hand till att förgöra Herrans smorde? Och David kallade fram en af sina tjänare och sade till honom: Kom hit och stöt ned honom! Och han slog honom till döds. Ett vemodigt småleende lyser upp Struensees ansikte. Han tänker på Brandts privatbref till kungen och genomgår i minnet ord för ord hans försvarsinlägg till domstolen:
Besvärs och Ekonomi-Utskottens d. i<8 sisth Oct. undertro 211 afgifne, samt d. 3 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af vackt polion om ändring i gällande föreskrifter, ?a Prof, Utdr, d, ja Nov, 1823, angående vården oell förvaltningen af Kyrkornes fastigheter och medel, samt granskningen alVredogörelserne derföre. S.D. f. m. Vid förnyad föredragning hiföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den (j dennes på bordet lagde Utlåtanden: Från Stats-Utskottet: Af d. 3o sisth Oct, N:o 578, angående Stats-Regleringen i allmänhet, samt förslag till Riks-Stat för år i8a4> och följande åren intill nästa Riks - Från Statsoch Banco-Ulskolten: Af d. 4 dennes: N:o 579, angående medel till förskott å anslaget till Götha Canal byggnad för nästkommande år. Trot. Utdr, d. io Nov. 1823. 71 Från Bevillnings-Ulskoltet: Af d. 3o sisll. Ocl. N:o Ss, med förslag till en ny Författning, angående Brännvinsbränningen och de derföre bestämde afgifler. S. D. e.m. Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allm. Besvärsoch EkonomiUtskollens den 4 dennes under N:o 207 afgifne, samt d. n derpåföljde e. m. på bordet lagde Förslag till jemnkning uti Riks-Ståndens fattade Be ■ slut, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående en föreslagen och utarbetad ny Författning om Mått, Mål och Vigt; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde Förslag till alla delar gilla. S. D. e.m.
Att nn en reglering, som i många fall kunde vara billig och nyttig, likväl i stort kan. linnas overkställbar, är en satts, som dagliga erfarenheten bestyrker, och som derföre ej lär innefatta någon motsägelse. Icke allt önskvärdt är derföre genast möjligt, och det är endast i motionseller anmärknings-väg, som Utskottet måste erkänna, att ingenting är omöjligt. Slutligen, och ehuru varande utan inflytande på hufvudfrågan, bör dock den gjorda anmärkningen upptagas, att Stadgan om Presterskapets rättigheter på Gottland ar af 164B, icke, som Utskottet uppgifvit, af 1747* Det har icke varit Utskottet obekant, att denna Stadga ursprungligen är Bih. till R. St. Prot. 1838 och 1839, 8 S.j 1 A/d. 2 B. » 6:te Häftet. i8 Almi. Besv.- och Oce.-Utskoltets Ull. N.-o 168. daterad af "Wisby Cornpagnie-lms den 2o:de September 164S; men då frågan i Betänkandet endast var om Författningar i detta ämne, senare än den allmänna af 1681, så kunde en äldre Stadga ej anföras, utan. endast dess förnyelse och stadfästelse af den 3o October 1747 > som i*1' införd i publique Handlingar Tom. III, pag. 2.441* Förordningen åter om Prest-rältigheterna i Blekinge är icke, som Vice-Talmannen Jon Jonsson uppgifvit, al den 3o October, utan af den g:de Junit 1747» ocb det är tryckfel i Utskottets Betänkande, som för 1747 bar 1717. Förordningen igenfinnes i Wilskman» Ecclesiastique-verk, pag. 536. Utskottet, som alltså till alla delar vidblifver sitt i detta ämne förut .afgifna Betänkande, hemställer vördsamligen: att de dervid gjorda anmärkningar måtte förfalla. Åtskilliga Ledamöters reservation i ämnet bifogas. Stockholm d. 28 Nov. 1829.
Sistnämnde arbete föregicks genom nerspränguing af djupa schakter eller brunnar framför de blifvande tuiinelöppningarne, hvarefter tunnelns öfre hälft från hvardera ändan började utsprängas. Vid årets slut var af hela tunnellängden, 932 fot, en sammanlagd sträcka af 230 fot pä nämnde sätt uttagen. Arbetet fortgick natt och dag med hvarje 8:de timma hvarandra aflösande arbetslag och fortskred med omkring 2 fot i längd för hvarje dygn; banken öfver Westberga-ängen, 2,500 fot lång, med en medelhöjd öfver naturliga marken af omkring 15 fot; — 12» — bergsprängningarne förbi Brännkyrka, eller emellan Westberga och Lerkrogen, der en öppning af 3,000 fots längd och 35 fots djup under bergets högsta del måste utsprängas; utfyllningen af bankar öfver Djupåsmyran och Skeppsmyran samt sprängningsarbetena på båda sidor derom. Banken öfver Djupåsmyran är 1,000 fot lång, och fast botten påträffades å djupaste stället först omkring 70 fot under kärrets yta; sprängningsoch jordarbetena vid Flemmingsberg; banken öfver Tullingesjöns södra ända, hvilken bank har en höjd af nära 70 fot öfver vattenytan och ända till 115 fot öfver den fasta botten, å hvilken utfyllningen hvilar.