Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Da Riksdagar hällas utom Stockholm, ar de» rakt,vist, at Fullmägtige icke, för KL nyttja sin Riksdagsmanna rätt, lemna wärdén Sif de angelägna göromål, som blifwir dem updragna. Wcn om R-ksdagar infalla t Stockholm, gäller icke k !-" ' ' -> l z(>7 detta skal. Twänne glrornntiver återstå i sadant fall för Rmderskaper och Adeln ar widcaga. Der ena, som icke ka» kallas obilligt, är ar wid walen sasia der wilko,', at Fttllmagrige icke fä bliswa Riksdags, män, dec andra, ar rjllara dem intaga sina rum pä R'ddarh»sik, men med förbehåll, ar afhälla sig' ifrån alla öswe, läggningar, sein anga Lmejuan eller Riks, gälos - Louioirek. Hag tillägger, ak i ek sä talrikt Srand, som Ridderskapet och Adeln, tre eller syra Leyamörerg inflytelse icke är stor, och ot den ii.stytelse personliga egenskaper kunna giswa skulle kanna äga rum, saft» än Fullmägtige icke sura pä Riddarhuset. Herr I^oräenlkol^e, ^ näses.
Men den spannmål, hvarom Hr Westfelt väckt jmotion, år sadan som lill fyllnad i soldaternes vid Södermanlands Reg:te lönevilkor år 1683 anslogs. När afdraget af Ty.dels T:a å denna spannmål skedde, kan jag icke med tillförlitlighet uplysa, men tror att det 168 Den 8 Mars e. m. egde rum på 1720-talet, då åtskilliga indragningar af arméens anslag skedde till Krigs-Colhii kassor. Hvad angår den spannmål, som omnämnes i 1833 års K. Bref, så erfordras i afseende derå ej någon åtgärd; emedan mom. 11 pag. 14 samt andra stadganden föreskrifva, att löntagarne skola utbekomma spannmålen i fullt mått. Men den nu väekta motionen har till syftemål en verklig förbättring af soldatens villkor med T’g:dels Tra spannmål per man, hvilket på 1,200 nummer gör 66-| T:r eller något mindre till följd af de indragna, vakanta nummerna. Frågan är således: vilja K. St:r anslå denna spannmål till förbättrande af soldatens vid Södermanlands Reg:te lönevilkor, eller vilja de det icke? På grund af hvad jag nu haft äran uplysa, anhåller jag att Utlåt, måtte återremitteras för att af Utsk. i förnyadt öfvervägande tagas. Ilr Adelborg, Anders Otto: StatsUtsk. har, i min tanke, alltför knapphändigt affärdat denna fråga, då det endast sagt, att ifrdgavar.-de afdraget af 1? kappe per T:a ”sedan äldre tider” egt rum och således icke tarfvar någon förändring. Dessutom har Utsk. låtit falla sig till last att hänvisa till en författning, nemi. K. Brefvet d. 2 Febr. 1833, som alldeles icke handlar om nu ifrågakomne förhållande, utan om arméens Befäls och Underbefäls löner.
Men hon såg fortfarande bra ut, och hennes stora glänsande ögon hade inte åldrats. Ett par år gingo, med släp och slit och umbäranden. Så fick hennes svärfar slag. Gamla kommerserådet hade varit riktigt afsigkommen på sista tiden. Han gick uppe om nätterna, rädd för tjufvar, och det var hans fixa idé, att han skulle bli utfattig och sluta sitt lif på landsvägen. Och så besynnerligt kan det gå till — kort efter gubbens död så vann tant en af hans stora processer, så hon fick en liten ränta att lefva af. Rose flyttade till samman med henne, och der lefde de båda enkorna med barnen, som växta upp. henne till samman Hvarje qvinna tror sig ha precis det mått af dygd och kyskhet, som man b ö r hafva. som har mindre, Den, kallar hon lättsinnig; den, som har mer, benämner hon tillgjord. Alplionse Karr. H u s o c h rikedomar hafva blifvit oss gifaa af våra föräldrar men en klok hustru af Herren sjelf. En omtänksam hustru är en krona för sin man. Salom. Ordspr. Är för att man Mad. vacker, b l i ännu de Praslie. Handarbeten. m. Och så är den j u så b i l l i g: endast 2 kr. 5 0 ö r e. vispade ägg, det finhackade skalet af en half citron, 20 ort socker, en knapp half sked salt, litet krossad kardemumma och ingefära. Sedan detta väl blandats med mjölet, arbetas 2 © färskt, litet uppmjukadt, i stycken skuret smör, och till sist 50 ort utvalda och tvättade russin i degen, som ältas väl igenom och arbetas, tills den blir mör och smidig, ställes till jäsning vid en varm ugn, derpå kaflas tit till en tjock kaka, som man åter låter jäsa upp: sist lägger man små bitar smör uppå den, strör socker och kanel och gräddar den i en väl uppvärmd bakugn.
Tre RiksSt. hafva nemi. godkänt förslaget, och BorgareSt. ensamt ogillat det. Men nu har conslitutionen icke tydligt förklarat, huru i sådant fall förhållas skall; och då precision i föreskrifterna för ett visst fall saknas, måste man genom slutledning söka att utfinna lagstiftarens mening. Så har jag äfven förfarit och dervid funnit, huru grundlagen för det fall, som nu är i fråga, tydligen stadgar, att de tre RiksStm vid den första riksdagen ej kunna hindras att gifva sitt bifall till förslaget, så alt det blir hvilande till nästföljande riksdag; men hvad fjerde Ståndet angår, är äfven grundlagen tydlig deruti, att den säger, det intet RiksSt. får vid första riksdagen fatta beslut, ehuru den är mindre tydlig i bestämmandet, huru långt anmärkningen får sträckas. Då man således har ett klart stadgande för de tre RiksStm och ett oklart för det fjerde, synes sunda förnuftet fordra, att man följer det klara stadgandet, det vill här säga, att då BorgareSt. ej gjort någon anmärkn. vid förslaget, måste det blifva hvilande, utan rättighet för detta RiksSt. att vid denna riksdag deröfver fatta definitivt beslut, Den ii December f. m, hvarigenom de tre öfriga RiksSt:n skulle förnärmas. Tänker man sig motsatsen och således tillerkänner BorgareSt. en afgörande-rätt vid denna riksdag, förnärmar man ju de öfriga RiksStms klara rättighet alt besluta öfver förslaget först vid den påföljande. Huru man än betraktar saken, kan således, efter min tanka, ingen återremiss här komma i fråga, och jag talar nu endast om memor. ]\T:o 5y eller det förhållande, som der visar sig. Jag är väl öfvertygad, att alla dela den åsigt, att grundlagen bör respeeteras; men jag hemställer till de värda ledamöter, som klandrat Utskts förfarande, hvilketdera skulle mest (cedera grundlagen, antingen att rätta sig efter BorgareSt:s ensamma mening eller efter de öfriga 3 RiksSt:ns. Svaret synes gifvet, då man måste medgifva, alt 3 är mer än ett och klart mer än oklart. Hr Hjärne, Harald:
KongIMaj-.ts Nådiga Skrifvelse Nio 16. i5 I anledning af delta Collegiernes underdåniga utlåtande inkommo dels underdåniga påminnelser af åtskillige Rusthållare, sorn klagat öfver jemkningsförrältningen, men funnit deras klagan icke, efter deras önskan, af Coliegierna nog understödd, dels underdåniga ansökningar af andra Rustliållare, som voro med berörde förrättning belåtne, om delfående af Collegiernes utlåtande, för att komma i tillfälle vederlägga hvad emot Comiterades åtgärder i samma utlåtande förekommit. Kongl. Majrt fann derföre lämpligt öfversända jemkningsförslaget med tillhörande handlingar till Dess Befallningshafvande i Blekinge och tillåta Sockenstämmors hållande i hela Länet, hvarvid de Rusthållare, som icke besvärat sig öfver Comiterades åtgärder, egde utse ombud att sig yttra öfver hvad vid jemkningsförrättningen förekommit, hvarefter Kongl. Majrts Befallningshafvande skulle återsända handlingarne med eget underdånigt utlåtande 1 ämnets hela vidd, utan hinder af hvad Kongl. Majrt redan i målet förordnat. De Rusthållare, som önskade jemnkningens bestånd, begagnade denna Nådiga tillåtelse. Uti ett af 44 Sockne-Ombud undertecknadt underdånigt anförande anhöllo de, under bestridande af de emot jemkningsförslaget inkomne anmärkningar och besvär, om Nådigt bifall lill Comiterades åtgärder; medgifvande ombuden dock rättelser, der möjliga misstag inträffat, likväl utan rubbning i det hela. Men detta anförande åtföljdes af underdånig replik af Rusthållare, sorn besvärat sig öfver förslaget och hvilka, åberopande de deremot anförde flera felaktigheter, fullföljde i underdånighet yrkandet om förslagets ogillande. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, öfverallt hvad sålunda i frågan förekommit, sig underdånigst utlåtit den i5 October 182g, har ansett klagomålet öfver Länets Båtsmansindelning föranledt mera af rustningens ojemna fördelning, än af dess tyngd.
December månad kommer att tryckas, hvaruti öfverläggningarne rörande Kongl. Maj:ts förslag till ny Riksdagsordning m. m. innefattas, 3000 exemplar utöfver de 500, som tillhöra riksdagstrycket, må sräskildt på Riddarhuskassans bekostnad afdragas och häftas för att genom resp. domkapitlen utdelas till pastorsembetena i rikets alla församlingar med anmodan att, der sockenbibliothek finnas inrättade, till dessa öfverlemna de tillsänds exemplaren samt i motsatt fall på annat sätt göra denna skrift tillgänglig för församlingens innevånare, samt att då Boktryckaren förklarat sig benägen till kostnadsfri tryckning af ytterligare 2000 exemplar eller ännu flera, om så erfordras, för att genom bokhandeln mot ett pris af 10 öre per ark hållas hugade köpare tillhanda, Höglofliga Ståndet måtte till detta erbjudande lemna sitt samtycke. Tvänne ledamöters reservation medfölja. Stockholm den 22 December 1865. Reservation. Mot detta Utskottets beslut få vi undertecknade vördsamt anmäla vår reservation. På det högsta gillande att denna märkliga diskussion blifver till trycket serskildt befordrad, och högeligen önskande att det.a redan hade kunnat ske medan intresset för frågan var varmt och att detta häfte blifvit för lågt pris i alla de minsta städers boklådor tillgängligt för den läsande allmänheten, anse vi för vår del att en gratisutdelning deraf till alla rikets socknar är både olämplig och onödig, och det af följande skäl: l:o. Att till de personer, hos hvilka icke finnes så mycken kännedom om förhållandena och begär att derom vidare under - 6 Riddarhus-Utskottets Utlåtande JV$ 5. rätta sig, att de anse detta begärs tillfredsställande i ett sådant ämne, värdt en uppoffring af 5 0 öre (eller mindre om man förenar sig derom med några af sina grannar) är icke på något sätt tjenligt eller nyttigt att gratis utdela en sådan bok och söka verka en kännedom, som går alldeles utanför spheren af deras vanliga tankegåeg. Högst få skulle låna den, och de som försökte läsa den skulle ringa uppfatta af innehållet. Ändamålet skulle derföre alldeles förfelas. 2:o.
Derpå vände han sig till Sigrid sägande: "Nå väl, J mågen nu bortföra eder fästman och vårda honom. Unge herr Carl Lennartson, se till att ej vakten hindrar henne, så tänker jag mäster Sigfrid skall få lång näsa med sina profetior. Akten eder väl, mäster, att ej i edra almanackor prata dumma prognostiker om adel och förnämt folk, som J icke ären värdige att kyssa på deras med lera besmorda sko. Och vill J eder derefter icke packa och rätta, så skall jag visa eder hvar David köpte ölet! J gode herrar Stjernetydare, må icke tro, att J kunnen rifva ner stjernorna ändå." Ödmjukt svarade mäster Sigfrid: "Eders Fursteliga nåde täcktes icke illa upptaga, hvad jag i välmening låtit påskina om fåfänga och yppighet bland de höga, och icke heller misstro min spådom om jungfru Sigrid Liljeholm, som nog torde sig besanna." Hertigen, som ingalunda var fri från sin tids tro på stjerntyderi och spådomskonst, kände sig nästan bragt ur concepterna genom mäster Sigfrids trygga språk. Han besinnade sig en stund. Man hade hos honom klagat öfver den lärdes förmätenhet, att i sina skrifter tadla adeln; härföre hade han nu fått sin tillbörliga näpst, och då hertigen just icke ansåg honom med oskäl hafva skrifvit om adelns fåfänga och yppighet, så var fursten i sin själ ej missnöjd med de sanningar den fått höra af mäster Sigfrid. Säker om sin spådomsförmågas pålitlighet syntes ock denne vara. "Nå, mäster Sigfrid, kunnen J nu säga mig något om mig sjelf då?" frågade Carl efter en stund, betänksamt. Mäster Sigfrid tog hans hand, kastade en blick derpå, såg närmare, lade sin hand öfver ögat och sade slutligen: "Täcktes Eders Furstliga nåde tillåta mig, att efter stjernorna utkasta edert horoskop. Hvad jag i eder hand läser, vågar jag icke lika fritt uttala, som en ung flickas giftas öde. Jag är rädd att säga mera, än jag kan försvara. En krona fäller lätt ett hufvud, om än blott spåmannens.
Styrelsen önskade afhjelpa dessa brister genom att stifta flera stipendier till uppmuntrande af finska språkets studium, och vände sig i denna afsigt till universitetets konsistorium. Detta ansåg (år 1847) en professurs inrättande för det bästa medlet att aflägsna nämnda brister, och resultatet häraf blef Kejsarens ofvannämnda beslut. Kort efter sedan detta blifvit bekant, förfrågade sig Lönnrots vän Rabbe hos honom, huruvida han hade för afsigt att ansöka professuren i finska språket, som snart skulle anslås ledig. Han svarade nekande och uppgaf sig ha uppmanat Castrén att söka platsen och tillade att han ansåg Castrén, v. Becker, Alex. Ingman. Akiander och Kellgren dertill lämpligare än sig sjelf (se det facsimilerade brefvet här framom). Endast i den händelse, att ej någon af dem ville mottaga platsen, kunde han gå in på att söka den. I ett annat bref yttrade han af samma anledning bland annat: "crede mihi, bene qui latuit, bene vixit (tro mig, den som lefvat väl i en undanskymd ställning, har lefvat lycklig)". Castrén ansökte tjensten och fick den, och deröfver var ingen gladare än Lönnrot, som sålunda fick stanna qvar i sitt Tusculum i Kajana. Men denna hans glädje skulle ej blifva långvarig. Till sorg för honom och hela Finland dog Castrén, efter att ha innehaft katedern endast ett år. Nu riktades allas blickar på Lönnrot. Han för sin del hoppades, att v. Becker eller någon annan skulle ansöka tjensten, men då ej detta skedde och då jemte andra uppmaningar äfven studenterna i en adress, underskrifven af representanter för alla afdelningarna o, hvilka tider af sämja! till Lönnrot uttalade sin innerliga önskan att han ville komma hit, sänktes vågen till vetenskapens fördel och Lönnrot insände sin ansökan. Först på våren 1854 blef han installerad i embetet, och innehade det sedan i åtta år. Som sitt vigtigaste föreläsningsämne ansåg han och detta var ju helt naturligt Kalevala, hvaröfver han, hela den tid han beklädde embetet, höll två föreläsningar i veckan.
Der stadgas, angående wäldsgerning ä Rikets Konung och Herre, Drottning eller Deras Barn, samt at inkomma med deras underdäniga förpäg kil et närmare 125 bestämmande af straffet för susana brottsliga uti särskildt förhållande, finner Kongl. Majit med Nådig tilfredSställelse et öfwerrygande wedermäle af Riksens Ständers Underdåniga tilgifwcnhet och trohet samt ömma omsorg at befästa Kongl. Majus säkerhet och at för framliden förekomma en illgerning, som, ehuru inom Sveriges Rike oerhörd 06) ansedd omöjclig, dock beklageligen kil allmän bestörtning incraffat: Detta ämne är likwäl af den wigt och grannlagenhet, at Kongl. Mast anser för sig nödigt, at. raga det i närmare öfwerwägande; och will derföre framdeles häröfwer meddela Riksens Ständer fit Nådiga Swar. Kongl. Mäste sörblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse wälbewägen. Norrköpings Slott den 2. Kongl. Maj:t har i Dest Nädiga krcipvlirion til Riksens Ständer, angående en förbättrad Gästgifv ware-Ordning och flera Hnshällö-Förfaktningar, haft til föremal Allmänt bästa och det angelägna Jordbrukets uphjclpandc och förbättrande. Och da Riksens Ständers underdäniga anhållan, at deras Hushållnings-dittlott kunde fä foresta et sätt ak, utan Kronans kostnad, genom i hwarje Härad fogade anstallter samt,bertil gjorda sammanskott, sörja för Fangars forlskaffande, utan at Allmogen wore dermed särskilldt berungad, äsyftar et lika nyttigt ändamål, sa lcmnar Kongl. Majit med Nådigt nöje fit bifall bertil, at samma ämne ina komma under Riksens Ständers öfwerlaggning. Kongl. Mäste sörblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse wälbewägen. Norrköpings Slott den 2.
En jemförelse emellan berörde års och de föregående årens Tullräkenskaper skulle bestämdt afgöra frågan, och ehuru jag ej för det närvarande på zilfran kan uppgifva förhållandet bör jag dock nämna, att man i Tullverket trott sig kunna försäkra, det import och export alltid varit i ungerfärligt samma förhållandetill hvarandra. Som handeln emellan Sverige och Finland endast med Finska Fartyg bedrifves är det emedlertid Finska Seglationen, som sätter lif i densamma och befordrar en icke obetydlig rörelse i Hufvudstaden. För att göra denna handel mera förmånlig för Sverige vöre måhända af vigt, att articlar från Finland af sådan art, att ej dylika från Ryssland till Sverige utskeppas och hvilka från Sverige med vinst åter kunde exporteras, tullfritt fingo införas, såsom Tjära, Beck, Bjelkar, Plankor och Spiror, emot det samma tullfria rättighet skulle tilläggas Svenska tillverkningars införande i Finland, såsom Jern, Kläde, Socker och Sirap, hvarigenom Sverige visserligen ej blefve dea minst gynnade. Vid en 93$ Den 2.5 Mar ii i. blifvande Handelstractats afslutande lärer för öfrigt samma förmåner förbehållas Sverige, som i den nu kraftägande blifvit detta Rike tillerkände och hvilka man i. Finland, ehuru kanske orätt, ansett öfverstiga de motsvarande sorn å Finska sidan blifvit betingade. Då likväl Finland erhållit rättighet, att för sin Bruksrörelse årligen utföra från Sverige ett visst qvantum Malm och Tackjern emot det Sverige ägde rättighet, att upphandla och fria hamnarne vid Finska viken årligen afhämta ett äfven bestämdt qvantum spannmål, men Sveriges behof af utländskt Spannmålsbiträde synes hafva upphört under det att Finska Bruken ej kunna umbära Svensk Malm och Tackjern, så torde motsvarigheten för fortfarandet af denna Finska Brukens rättighet att afhämta Svensk oförädlad vara kunna sträckas till andra, . för Syerige nyttige handelsförernål i utbyte mot det hittills årligen medgifne Spannmålsbiträde af 200,000 Tschetverts till större del eller till hela dess belopp, med förbehåll dock att i missväxtår Sverige åter må äga af detta biträde sig begagna.
Ständer; att i Underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t behagade anbefalla! samtelige dess Befallningshafvande; till att hvar i sitt län uppmana Allmänheten, att; med fästad uppmärksamhet pä nyttan af ett sådant ändamål genom frivilliga bidrag; och på det sätt som i hvarje landsort mä vara tjenligast, bereda anstalter Och inrättningar, hvarigenom den deri deltagande Jordbrukaren tnå erhålla något slags skadeersättning vid inträffande olyckor af förenämnde beskaffenhet; Likväl, och i händelse en hél eller flere provinser skulla hemsökas af sådana olyckor; anser Utskottet allmännare tillskott vara nödige och föreslår derföre det tillägg i Riksens Höglofl. Ständers underdåniga anhållan, att Kongl.- Maj:t i sådant fall täcktes i Nåder föranstalta om allmänna Collecters påbjudande; samt Stamböckers utfärdande, eller om ait* Beit;, och Ekon. Utsk. Betånkanden. 79 érå åtgärder, hvarigenom Kongl. Maj:t i sin vishet kan pröfva det åsyftade ända» målet bäst befordras. Dock hemställes detta vördsamligen Riksens Högloft. Ständers eget upplysta bedröfvande. Stockholm den 26 Mars 1823. N;r 241 Ankom den l April 1823. Betänkande, öfver Prosten Doctor Matth. Stenhammars väckte Motion, angående den äfventyrliga hastigheten vid de så kallade Kungsskjutsernå. Xm Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet har Högv.
Och vill den värde motionären eller någon annan vidare veta huru den innersta tanken hos dem låter på deras eget genuina tungomål, så är det som följer, nemi. ”ar det icke sä Jett, sä är det icke su hett heller1''. Må man derföre också se sig väl före, att icke genom en klemig, oförståndig filantropi verkligen lägga hyende under lasten och befordra en ytterligare utveckling af den liderlighet och lättja som otvifvelaktig! är Den 4 Januari. 31 den förnämsta källan till fattigdomen och eländet. Detta är min grundsats. Hr Hjertås anförande anser jag mig skyldig att besvara, emedan det gäller de faktiska uppgifter jag lemnat, och hvilkas riktighet blifvit ifrågasatt. Ang:de Englands beryktade fattigväsende, hvars historia Hr Hjerta tyckes anse vara för mig temligen främmande, skulle vara oändligt mycket alt säga; men jag vill inskränka mig till att framställa endast de hufvudsakligaste mom:na deraf, för att bevisa hvad jag sagt så väl om dess likhet med hvad som nu förelägges oss, som dess fruktansvärda resultater. Det Engelska fattigväsendets utveckling delar sig så väl i anseende till orsaker som följder i 3:ne stora tydligt åtskilda stadier. Den Esta anstöten till cn allmännare fattigdom i England daterar sig redan från äldre tider, och härledde sig från den då betydligt tilltagande ull-kull turen i detta land, hvilket medförde att stora fält af odlad jord utslogos till fårbeten, hvarigenom en mängd fattigt folk föllo socknarna till last. Detta, i förening med klostrens upphäfvande under Henric d. VIII:s tid, verkade derhän att Drottning Elisabeth år 1602 föranleddes utgifva sin välbekanta stadga om fattigvården, hvilken innefattade hvad jag förut anfört, nemi., att hvarje församling ovilkorligen skulle underhålla sina fattiga genom arbete. Nästa stora stadium uti Englands fattigvårds-historia infaller vid början af 1700-talet och ägde sin grund deruti, att alhnänningarna vid denna tid till stor del skiftades. På dessa allmänningar hade efter hand ett stort antal små nybyggen uppvuxit, och hela denna befolkning, eller de s. k.
R:dr från 1855 års början till aflöning åt den person, som ulsåges att förestå denna inrättning, och 500 R:dr till de biträden, samme person kunde behöfva, hvilka medel, om det sednare alternativet anloges, komme att 4 Statssamt jillm. Besv.- och Ekon.-UIskottens Betänkande, N:o i. vid en blifvande Stats-reglering utgöra endast 10,000 R:dr B:ko, sorn vore vida mindre än i de flesta utrikes länder för Statistiska Byråer användes; och har motionären tillika uti en särskild, motionen bilagd, skrift meddelat en utförligare underrättelse om de inrättningar för den officiela statistikens bearbetning, som under de seduaste årtiondena blifvit i nästan alla civiliserade stater vidtagne, och antydt de svårigheter, som genom bristen på en sådan inrättning i Sverige uppkomme, såväl för förvaltningen som representationen ; samt 3:o af Herr Frick, som anfört, alt, ehuru i Sverige flera åtgärder funnes vidtagne för samlandet af statistiska uppgifter, angående vissa förhållanden inom landet, så sökte man dock förgäfves något helt, som omfattade resultaterna af nationens och rikets fortgående utveckling eller framsteg på bildningens och välståndets väg; hvarförutan flera vigtiga detaljer saknade nästan all statistisk belysning, såsom l. ex. jordbruket, boskapsskötseln och skogshushållningen, i hvilka väsendtliga delar det icke funnes andra än högst ofullständiga uppgifter, innefattade i Landshöfdingarnes femårs-berättelser, hvilka, utom det att de utgåfvos blott hvart femte år, hade den brist att vara uppställde och anordnade efter olika systemer, så att man svårligen deraf kunde göra sammandrag, tjenligt att bilda ett klart begrepp om hela landets tillstånd; på grund hvaraf motionären föreslagit: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära inrättandet af en Statistisk Cenlral-byrå, med säte i hufvudstaden, till hvilken Byrå skulle öfverlemnas alt, i öfverensstämmelse med utfärdade instruktioner, inhemta, sammandraga och offentliggöra statistiska uppgifter i alla de ämnen, som kunde anses tillhöra en fullständig Riks-statistik, samt tillika till bestridande af kostnaden för en dylik