Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom skulle inträffa en lucka i bestämmelserna, i så måtto att Staten icke hade någon egentlig garanti för upfyllandet af bolagets förbindelser efter byggnadstiden och under 5 derefter följande år, men jag skulle tro att denna lucka kunde fyllas genom det öfverlemnande som komme att ske till K. M. att vidtaga de ytterligare förfoganden för betryggande af Statens rätt som K. M. kan finna nödiga. Jag får således för min del hemställa om icke Gr. Lagerbjelke skulle vilja medgifva att den sista punkten i förslaget finge utgå, emedan garantien då icke blefve så svår eller så långt utsträckt att ju icke R. o. Ad. skulle kunna finna att bolaget ganska lätt kan ingå på densamma och af sådan anledning bifalla förslaget. Det är bättre i förevar:de full att erhålla något än intet; och som jag lika med Gr. Lagerbjelke ifrigt nitälskar för att Staten måtte erhålla alla möjliga garantier, vill jag biträda honom i allt hvad jag för detta ändamål tror vara möjligt att här kunna åstadkomma, men deremot afstå från det förslag som, efter hvad sig visat och efter hvad som torde vara sannolikt, icke kommer att vinna framgång. Hr Prytz: Upkallad af Frih. Cederströms till mig ställda hemställan, får jag förklara att han missförstått min mening, då han trodde att jag bedt Gr. Lagerbjelke afstå från sitt förslag, enär jag 568 Den 29 Augusti f. m. endast gjorde den hemställan till Hr Gr:n om han ieke skulle vilja medgifva anstånd med diskussionen öfver hans förslag, till dess den nästföljande punkten i Utsk:s betänk, blifvit afgjord, då jag trodde att Gr. Lagerbjelke sjelf skulle finna sitt förslag hafva förfallit i händelse nästa punkt bifölls. I afseende å min begäran om propos. på upskof med diskussionen, får jag nu förklara, alt jag finner det hafva varit mera formenligt alt framställa denna begäran när Hr Gr:n väckte sitt förslag och innan diskussionen redan var börjad, och afstår derföre från denna min begäran. Gr. Lage rb jelke: Med anledu. af Gr.
Domstolar, hvilka redan äro fullkomligen sysselsatte med de göromål, som nn tillhöra dem, alldeles öfverhopades med arbete, deraf åter ganska snart uppkom ett dröjsmål med sakernes afgörande, som för rättsökande vore högst menligt. Utan att således fördubbla antalet af de nu existerande Hof-Rätterne, tror jag ej förslaget kunna antagas; och äfven i sådan händelse blefve utan tvifvel Hog.ste Domstolens förut så trägna arbeten till den grad ökade, att den säkerligen icke mera kunde på en afdelning medhinna göromålen. Om det äfven vore möjligt att nu verkställa Lagmans-Rätternes indragning, anser jag likväl dessa Domstolar icke böra afskaffas. Visserligen är det oformligt, alt i tvistemål finnas fyra instantier; jag önskar ock att de målto förminskas till tre. Men att, utom första Domstol å landet, der jemväl bör finnas en högre (dock annorlunda, än nu är .förhållandet, organiserad) Looal-domstol, tror jag vara af de rätlsökandes behof påkalladt, för parters personliga hörande, samt vittnens och annan dylik bevisnings förebringande, som med vida större svårighet och kostnad i en långt aflägse högre Rätt kan åstadkommas. Huru det åter skall tillgå, alt minska instantiernes antal, anser jag ej tillhöra representationen att uppgöra; förmodande, att ett antagligt förslag dertill i sinom lid kommer att dess granska ning föreläggas. Jag tillstyrker således, att frågan oni Lagmans-Rätternes indragning icke må afgöras utan i sammanhang med den om en förändrad organisation af Domstolarne i allmänhet. Skulle tilläfventyrs Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet föreslagit, lärer i öfvervägande böra lagas, hvad ersättning skäll tilläggas de nuvarande Lagmännen för deras hufyudsakiigaste inkomst, expeditionslösen, som då alldeles upphör”.. Lag-Xittketuts Bet. "N:o Sr, *7 Af Herr Professoren Grubbe, som med Herr Friherre Stael von Holstein sig förenat.
Rättegångar troligen kommer att betydligen förminskas; men som detta ändamål icke fullkomligen kan vinnas endast genom den af Longberg föreslagne förkorrtning af 3 och 4. §5 i 21 Cap. RåttegångsBalken, har LagUtskottet ansett sig böra till Riksens Höglofl, Ständer hemställa, om icke LagComif* f;o Lagutskottets Betänkande». téens förslag i fråga om Rättegångskostnad och skadestånd, såsom hvilande på de grunder Longberg anfördt och Lagutskottet för sin del nu gillar, mätte, med en obetydlig förändring i Redactionen, blifva såsom Lag antaget; och kommer, i händelse af bifall härtill, 21 Gap. RättegångsBalken att hä* danefter lyda som föijer; §. i. Hvad den, som saken vinner, trängd varit att å Rättegången kosta, skall den, sorn tappar, gälda honom åter. Ej må någon från den bostnads-ersåttning befrias, utom i de fall, som £2,3 och 4 §§. säges. §. 2. Har någon vunnit derigenom, att han Värjemål?- eller FyllnadsEd gått; då vare Vederparten ej skyldig, att hans kostnad gälda. Samma Lag vare der någon vunnit befrielse för thy att Ed honom ej anförtros kunnat, då han eljest pligtig varit att den aflägga. §• 3- Nu kunna Parterna ömsom vinna och tappa; profves vinst och förlust i det närmaste jemnlik vara , stånde hvar sin kostnad. Vinner den ene betydligen mer än den andre, gånge ersättning ut till honom, som mest vunnit, dock med minskning efter som skäligt pröfvas, i mon af hvad han i Saken förlorat. Lagutskottet!
Vid dessa tillfällen åto vi städse på Gästis och slogo oss sedan ned i en af de bortre sofforna på kaféet, där få gingo förbi och där vi minst blefvo störda Jag kan ännu minnas den rökiga dagern i detta stora, mörka rum med dess bruna boiseringar och gröna soffsitsar. I denna omgifning fingo våra samtal den lyftning, som kommer af ungdomens behof att berusa sig med tankar, och orden flögo oss emellan med en lätthet, som om de ägt vingar. När vi setat inne till midnatt, gingo vi ut, följde den långa, raka Flusterpromenaden, vände tillbaka uppför Karolinabacken, stannade på sluttningen utanför slottet och sågo horisonten vidgas öfver den vackra Upsalaslätten, där generationers drömmar sväfvat kring de små kyrktornen och hejdats af skogens och höjdernas buktiga linie. Vi stodo här uppe länge, innan vi gingo därifrån, och när vi till sist skildes, hade jag ej sällan den obehagliga förnimmelsen, att min kamrat fäst en helt annan vikt vid dessa samkväm, än som var möjligt för mig. Han blef rent af tårögd, när vi sade hvarandra farväl, och hans känslighet gjorde mig på en gång varm och irriterad. Men hvarför skall jag tänka på allt detta? Hvarför skall jag vända åter till minnen, hvilka länge sedan äro förbi? Den ena människan går sin väg i lifvet, och den andra går sin. Vi mötas tillfälligtvis, för att hjälpa hvarandra att fördrifva några af de ögonblick, då ensamheten, som är oundviklig, blir alltför kännbar. Så skiljas vi åter, gå å nyo hvar sin väg, och vi hafva i grund och botten ej träffats mera än två stenar träffas, hvilka händelsevis stötas emot hvarandra af en förbirullande vagn. Hvarför skall då detta möte, som var så tillfälligt, så kort, så intetsägande, sysselsätta mig nu, då så mycket annat ligger mig närmare, då jag har all anledning att endast tänka på mig själf? Jag känner mig till mods, som om denne man ville mig något. Jag kan ej blifva den tanken kvitt, att när vi möttes, hade han något att säga mig, som aldrig blef sagdt.
St., såsom grund för bestämmande af huru stort belopp fabrikerna till ytterligare understöd påkallade, antagit, hvad de i sin dåvar. ställning ansåg os af sådant bidrag behöfva, hvilken grund, då Manuf.discontens belopp, på sätt då stadgades, b 1 ef bestämd, och den minskning, som derefter i lånproc. kunde uppkomma, således endast sker genom en i lika förhållande ökad tillverkning, leder till det af R. St. sökt autslag. R. St. ökade på dessa grunder discontfondens credit på Banken till i million, hvarigenom, vid beräkning af tillverkningsvärdet för katlunstryckerierna 371,o53 r:dr samt för samtliga öfriga lånberättigade fabriker och manufacturier 2,8o3,o23 r:dr, lånerätten blef för kattunstryckerierna 12 och för Öfriga 3i proc. af värdet, när fondens egna tillgångar äfven till lån användes; hvarjemte tillgång på detta sätt äfven fanns för förlagslånen, för ökadt lånunderstöd för Eskilstuna fristads förläggare och manufacturisler, samt till nya sådana för glastillverkningen, äfvensom för sådana flera fabriker och manufacturer, som K. M. kunde i nåder finna medföra den allm. nytta och gagnelighet, att de förtjena delaktighet af detta understöd. Och yttrade StatsUtsk., i afseende på lånerättens utsträckning till alla inrättningar för förfärdigande af ostämpelbara varor, att Utsk. icke kunde inse skäl att, utan allt bedömande eller urskillning, tillägga alla möjliga inrättningar, som benämnas med fabrik eller slöjd, lån rätt i Manuf. disconten, emedan sådant, efter Utsk:s tanka, skulle leda till den följd, att de för landets behof nödiga och rätt gagneliga fabriker och manufacturer kommo slutligen att sakna det understöd, som de borde äga rätt att Den 5 Januari. 19 påräkna och hvartill Bankens of vanberörda bidrag egentligen äro ämnade. I afseende på K. M:s gjorda framställning, att låneproc. borde efter manufacturernas olika art och behof af förlagsbiträde bestämmas, erkände R.
Jag tillåter mig fördenskull att underdånigst tillstyrka, att med redovisningen för kontrollstämplingsmedlen uti landsorterna det antingen måtte få tillgå pä sätt som hittills under mer än ett helt århundrade utan någon afsevärd olägenhet författningsenligt tillgått; eller ock att det äldsta stadgandet af 1752, om insättning i Landtränteriet af stämplingsinedlen för hvart halfår, återupplifvas, dock endast i fall att nämnde medel, efter afdrag af den stämpelförrättaren tillkommande andel, för halfåret uppgår till minst 100 R:dr R:mt. Hvad angår säkerhets ställande för ifrågavarande uppbörd, som Revisorerne i förbigående äfven omnämnt, så synes mig icke heller ett sådant behöfva eller böra sättas i fråga, då det. såsom af det föregående torde vara klart, icke är stämpelförrättaren eller den s. k. stämpel-rådmannen, utan Magistraten kollektivt, som är ansvarig för samma uppbörd. För de få orter, som, utan egen Magistrat, ändå hafva någon kontrolluppbörd, torde det blifva nästan omöjligt att få någon invånare, sorn ville åtaga — 281 — sig det föga tacksamma besväret med stämplingen och uppbörden, om borgens ställande med vederhäftighetsbevis m. m. d. skulle af uppbördsmannen fordras. Med djupaste underdånighet, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte: JOACH. -ÅKERMAN. Stockholm den 29 December 1862. Kongl. Snndliets-kollegii underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers hemställan vid granskning af bemälte Kollegii räkenskap för år 1860. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Under den 14 i förra månaden har Eders Kongl..
Då, enligt det föregående, inkomsttitlarnes oell utgiftsanslagens konti framställa och slutbehandla allt hvad till hvarje säd,ant konto hörer, men hvad sålunda å dessa specialkonti förekommer, efter riksstatens föranledande, äfven måste betraktas under fördelning och sammanställning på vissa grupper, nemligen: hvad utgifterna angår, dels såsom hufvudtitlar, dels såsom lielutgifter, och, hvad inkomsterna beträffar, såsom inkomster i sin helhet, har, uti det afgifna riksliufvudboksförslaget, det å förenämnde specialkonti förekommande innehållet blifvit på de för hufvudtitlarne samt utgiften och inkomsten inrättade konti ånyo i sina hufvudsummor framstäldt, hvarvid likväl, för att hindra all sammanblandning mellan dessa repeterade belopp och de inom bokföringens serie liggande, de förra blifvit med rödt bläck tecknade; genom hvilken utväg sålunda framställningen af nämnde gruppförhållanden kunnat ske, utan uppoffring af fullständigheten å specialkonti och utan att insigten af bokföringens logiska sammanhang för granskaren försvårats. Skälen för alla dessa med flera andra mindre betydande förändringar och åtgöranden äro i de förslagshufvudboken åtföljande motiver fullständigt utvecklade. Kongl. Statskontoret och Kongl. Kammarrätten hafva, uti deras i ämnet den 26 sistlidne September afgifna underdåniga utlåtande, tillstyrkt antagandet af ifrågavarande nya formulär till rikshufvudbok, med följande förändringar och tillägg Uti det nya formuläret hade Rikets Ständers uttryckta åsigt, att kapital räkningen borde åt grundfonden inrymmas, blifvit så uppfattad, som skulle kapitalräkningen utgöras endast af grundfonden.
För äkta, livitt gulaktigt eller måladt per ti Tallrikar 8 — 2 — Andra pjeser 16 — 5 — Måladt eller tryckt Tallrickar 16 — 6 — Andra pjeser 32 — 8 — Genom detta antagna förhållande mellan värde och tullafgift ser det väl ut, som om porslinsfabrikerna icke skulle hafva ett högre skydd än omkring 30 proc., nemi., då man tillägger de s. k. additionella afgifterna som tillkomma den i taxan utsatta afgiften. Men undersökes det verkliga förhållandet, så skall det visa sig helt annorlunda; Jag vet icke om det fallit någon af föreg:de BevillmsUtsk:s ledamöter in, att låta väga en tallrik, ett fat, en soppskål eller andra pjeser af porslin och alt sedan inhemta hvad sådana pjeser kunna fås för, på en gros lagren i Hamburg eller London, men det ser åtminstone ut som en sådan undersökning icke skett, ty i sådant fall skulle det befunnits att den åsätta tullen icke utgör 30 utan emellan 60 och 70 proc., så väl å tallrikar som å alla pjeser af lika eller större vigt än dessa och å vissa nära 100 proc. Jag vill ej här besvära med detaljerna af de upgifter, som tjena till att bekräfta detta förhållande, hvilket hvad vigten angår, Den 29 December. 207 kan undersökas i närmaste butik midt öfver torgel, och beträffande värdet verificeras genom priskurant? !-; jag liar blott ansett det vara skäl all fästa upmärksamhelen derpå att en tillverkning, i sig sjelf sä skyddad mot konkurens både i anseende lill svårigheten af nya anläggningar och genom varans beskaffenhet till tyngd, volym ni. m. icke .behöfva något omättligt skydd och ali sedan de inhemska fabrikerne numera kommii, och sannolikt en längre lid förblifva i händerna på personer, som förstå sin sak, desse säkerligen icke skola hafva något emot en jemkning hvarigenom de ställas i afseende på tullafgiflens procentvärde i likhet med inhemska fabrikanter i allmänhet.
Af protokollet öfver dessa kopiors jemförelse, så viii med rikslikarne, som sins emellan, skall ett exemplar till Kammar-kollegium aflcmnas, och ett vid hvardera kopian förvaras för att tjena till efterrättelse, och skall minst hvarje tionde år ny jemförelse ske och protokoll deröfver likaledes afgifvas och förvaras. c) I händelse den ena eller andra af de i Vår Skattkammare förvarade rikslikare skulle blifva skadad eller förkomma, skall den skadade eller förkomna ersättas med den i VetenskapsAkademien förvarade kopian. Skulle äfven denna vara skadad eller förkommen, tages till rikslikare den Vid Upsala Universitet förvarade kopian. I hvilkendera af dessa händelser iaktta - liade i uppdrag att ingifva förslag till rikslikarnes återställande, har i dess betänkande förklarat, att de försök, som skulle sammanbinda dessa likare med naturmåtten icke voro så noggrannt utförda, att man kunde derpå grunda de nya, utan föreslog Kommittéen, att man i stället skulle uppsöka och till grund för dessa sednare lägga de mest tillförlitliga kopior, som funnos att tillgå hos vetenskaps-idkarne, samt att man för framtiden borde vidtaga ungefär likartade åtgärder med dem, vi nu våga föreslå. Då det nemligen är af största vigt, särdeles för de noggrannaste vetenskapliga behof, att tidehvarf efter tidehvarf alltid hafva en oförändrad likare att tillgå, hafva vi, för den händelse rikslikaren skulle blifva skadad eller förkomma, ansett oss böra föreslå 2:ne kopior deraf, hvilka borde förvaras å särskilda, dock icke alltför aflägsna ställen, samt att man, endast i händelse så väl Originalet, som kopiorna skulle samtidigt befinnas skadade eller förkomma, borde gå till ofvannämnda naturmått. Också är i vårt förslag tydligen uttaladt, att man ej garanterar den yttersta noggrannhet i afseende å uppgifterna rörande sekundpendelns längd, samt vattnets vigt. Hvad de numeriska uppgifterna beträffar, hafva vi följt den i Kongl. Akademiens sednaste förslag upptagna med mycket små modifikationer.
Han skref det derföre att hans dubbla nationalitet af finne och svensk (hans fader hade nemligen 1808 flytt för ryssarne med sonen till Sverige) blifvit sårad af en i en Upsala-tidskrift införd uppsats, der det yttrades att Finland befunne sig lyckligare under Rysslands välde än det någonsin kunnat blifva under Sveriges, enär det då ständigt förblifvit ett ögonmål för Ryssland och följaktligen hindrats att i lugn utveckla sig. 1840 låg 37 år närmare 1808 än vår tid, och det var då en oeftergiflig pligt för hvarje ärlig svensk att af alla krafter hata Ryssland. I följd häraf väckte artikeln allarm i det »unga Sveriges» läger och sedan reveljen gått, behöll Mellin, figurligt taladt, trumman, och gjorde ett löfte vid Bragebägaren eller någon annan bägare att med snaraste låta trummpinnarne åter göra tjenst. Såsom man vet höll han ord och lät landet och desslikes grannländerna veta, att de af hans fantasmagoritaflor kunde lära sig se och fatta huru det en dag skulle komma att stå till, sedan Ryssland i sin alltid vidöppna famn slutit allt hvad det ytterligare förmådde famna af Östersjöns stränder. Boken gjorde ett ofantligt uppseende och en ny ännu större upplaga blef genast stäld i verket, ty den första rent av flög bort. Och der låg nu Sveriges sista strid med sina kolsvarta permar och sitt blodröda innehåll på hvarje divansbord, utgörande ett stående ämne från salongen till pigkammaren, der man dock fann lämpligt att framflytta händelserna så att man stundligen kände sig i tillfälle att darra för »ryssen», som nu då små barnen vågade någon uppstudsighet måste tjenstgöra i stället för busen och sotaren, hvilka arma notabiliteter, små barnens djupa fasa, ändtligen fingo aflösning, så att det hette: »Tyst, – om du sqvallrar, kommer ryssen.» Detta tilldrog sig 1840, men nu har denna mystiska siarskrift länge sedan tagit sin tillflykt till antiqvariska bokhandeln, der den säkert ännu ofta efterfrågas af samlare. Dock kanhända den finnes i den senaste upplagan af Mellins samlade skrifter.
En rättegång påminner jag mig hafva för flera år tillbaka förevarit, deruti förekom att genom särskild öfverenskommelse en bolagsman blifvit skiljd från bolaget; men då detta längre tid efteråt råkade uti concurs-tillstånd, blef den afgångne bolagsmannen jemväl ålagd betalningsskyldighet; — huruvida förändringen hade blifvit anmäld inför domstolen eller ej, det kan jag ej med säkerhet erinra mig. Antager man nu, att, i följd af stadgandet i i5 cap. 2 tj:.u Handels-b:n, bolagsmans betalningsansvar fortfar intill dess alla de skulder blifvit betalda, hvilka bolaget ådragit sig under den lid han varit delägare i bolaget; så finner man ock, alt, då 1824 års förordn, sätter delägare uti enskildabanker uti fullkomlig likhet med bolagsmän, en förändring uti 1824 års förordn. måste ske, såvida någon sådan delägare skall kunna, när han fränträder bolaget, blifva fri från vidare betalningsskyldighet, utan att det må erfordras att bankens ställning blifver så utredd, att intet vidare anspråk emot den afgångne delägaren kan göras. När man läser allm. lagens stadgande uti i5 cap. Handels-b:n samt 1798 och 1824 års förordn:r, så förefaller det besynnerligt, huruledes, vid stiftande af de redan befintliga enskilda bankerna och hypotheks-föreningarna, del ens kunnat blifva föremål för öfverläggning delägarne emellan om de skulle åta - Den 22 Augusti f m. 223 ga sig ansvarighet en för alla och alla för en, eller icke. Huru kan det väl förenas med rättsbegrepp, att gäldenärer kunna sinsemellan få öfverenskomma om huruvida de skola betala sina borgenärer på sätt lag och författningar föreskrifva, eller undandraga sig en sådan betalningsskyldighet? Kan väl en sådan till sin grund olaglig öfverenskommelse blifva gällande såsom allmän lag, derigenom att Konungen i administrativ väg godkant bolagsreglorna? Gäldenärers och borgenärers inbördes förhållanden bestämmas genom allmän civil-lag, och huru densamma stiftas utvisar 87 §:n Reg.Ftn.
Om ,förbindelsen emellan Öfverhet och undersåtare alldrig kan stärkas och underhålles säkrare, än genom mildhetens och godhetens bevis, så behagade Eders Kongl. Majrt sjelf linna sin rätt till Svenska Folkets tillgifvenhet, äfvensom Ridderskapets och Adelns stora tillfredsställelse, att den till Eders Kongl. Maj:t nu i underdånighet ådagalägga. Ridderskapet och Adeln förenar med dessa vördnadsbetygelse r de upprigtigaste önskningar för Eders Kongl. Majrts sällhet och väl, och desse af Ridderskapet och Adeln till Eders Kongl. Maj:t framställde tänkesätt skola hos dem alltid förblifva orubblige, samt hoppet, att derigenom tillvinna sig Eders Kongl. Majrts fortfarande nåd och välvilja, framgent af Ridderskapet och Adeln anses såsom uppfyllandet af deras lifligaste önskningar. Uti Eders Kongl. Majrts nåd anhåller Ridderskapet och Adeln, alt alltid få vara inneslutne. Till Hans Kongl. Höghet KronPrinscn: Högborne Furste, Sveriges och Norriges KronPrins! Då Eders Kongl. Höghet nu emottager Den i3 November. Ridderskapet oell Adeln, samlade till RiksSlånd, täcktes Eders Kongl. Höghet äfven nådigt emottaga det första beviset af deras underdåniga vördnad och sanna tillgifvenhet. Eders Kongl. Höghets rätt dertill är osvikligen grundlaggd i alla Svenska inbyggares lijertan, och Eders Kongl. Höghets eget handlingssätt bör för Eders Kongl. Höghet sjelf vara den fullkomligaste visshet för sanningen och upprigtigheten af dessa uttryck. — Ridderskapet och Adeln förenar med dessa vördnadsbetygelse!' deras lifligaste lyckönskningar till den förökade sällhet, Eders Kongl. Höghet genom Försynens nåd erhållit, och Ridderskapet och Adeln skall alltid med de varmaste förböner åkalla himmelens välsignelser öfver de dyrbara föremålen af Eders Kongl. Höghets kärlek och omvårdnad.
Vid Folkskole-inspektörernas möte i Stockholm under förliden sommar uttalades den åsigt, att en lämplig läsebok för Folkskolorna vore bland de behof, som i främsta rummet kräfde att afhjelpas, samt att för författandet af en sådan ett större och ett mindre pris borde utsättas, derom Kongl. Majit så snart den allmänna planen för ett sådant arbete hunnit uppgöras, vill meddela beslut. Men då dessutom i flera ämnen lämpliga läroböcker för folkskolorne ännu icke finnas att tillgå, och utgifvandet af dylika ej utan understöd af allmänna medel lärer vara att förvänta, samt för öfrigt äfven andra undervisningsmedel böra antingen af Staten inköpas och kostnadsfritt utdelas eller åtminstone åtgärder vidtagas, på det dylik materiel må kunna för ett så billigt pris sorn möjligt tillhandahållas, så synes samma anslag, sorn hittills, böra äfven för instundande Statsreglerings-period vara att påräkna. Till understöd för högre folkskolor har under innevarande Statsreglerings-period endast ett belopp af 5,666 R:dr tagits i anspråk, eller nära 3,000 R:dr mindre än under den närmast föregående. Men ehuru antalet af ifrågavarande skolor på de sednare åren icke obetydligt aftagit, kan deraf icke med någon visshet slutas, att ju ej ett annat förhållande snart kan inträda; och anser Kongl. Maj:t alltså, i betraktande af det gagn, dylika skolor, rätt ordnade, kunna åstadkomma, anslaget för detta ändamål böra för den närmaste tiden bestämmas till 10,000 R:dr. Till Folkskoleväsendets utvidgning och förbättring har Kongl. Maj:t under innevarande och det närmast föregående året anvisat ett belopp af något mer än 114,000 R:dr, deraf till dels nya dels under nästförflutna statsregleringsperiod inrättade småskolor omkring 104,000 R;dr, samt till Folkskoleväsendets ändamålsenligare ordnande i öfrigt vid pass 10,000 R:dr. Tagas tillika i betraktande de uppoffringar, församlingarne för vinnande af del i detta anslag åtagit sig, så kan redan häraf slutas, att folkskoleväsendet under de sednaste åren i betydlig grad gått framåt i utveckling.