Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mycket har blifvit tillgjordt och ännu mera påyrkas, för att stämma opinionen för höga tullbestämmelser och varuinförsel-förbud, hvaraf lii I i ilis den hufvudsakligaste verkan har varit, att se omkring en fjerdedel, eller i det närmaste En million R:dr, uppslukas, för att indrifva och bevaka de återstående tre fjerdedelarne af tull-uppbörden. Här hjelpa inga djuptänkte eiler spetsfundige theorier, ty dagliga erfarenheten talar och det 8o Bevillnings-Ulsholtets Betänkande j N:o 13. torde vara hög tid att deraf taga varning, för att icke genom en återgång till förhållandet, sådant det var före år 1823, beröfva Staten den inkomstkälla, tullen från och med de följande åren inbringat och ännu inbringar, och hvilken i sin mohn gjort både Stalsbördan lättare att bära, och öppnat möjligheten att med stegrade Statsbehof bereda skattenedsättningar på andra vägar. — Min öfvertygelse är, att, i händelse detta förslag till tulltaxans omstöpning af Rikets Ständer godkännes och sedermera af Kongl. Maj:t sättes i verkställighet, skall följden deraf, jag befarar det, blifva, utom ett sorgligt återfall uti det moraliska förderf, hvartill frestelsen att öfverträda prohibitiva tull-författningar så lätt neddrager en nation, och hvarur vårt land nu är med stora steg stadt på väg att lyfta sig, jemväl behofvet af en ökad hevakningskostnad och deremot en minskad tullintrad, till föga båtnad för båda fractioneina, — den ena, som strider för lag tull och inskränkning u.!y, eller alldeles borttagande af inoch utförselsförbud, och den andra för mtffäsatsen.
Ständer härutinnan nu behaga, vidtaga, dervid torde böra kom ma i betraktande; Hvilket allt Stats-Utskottet vördsamt öfverlemnar till Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröfvandeStockholm den 23 Mars 1815. På Högloft. Ridderskapets På Högvördiga Prestoch Adelns Ledamö- .Ståndets Ledamöters ters vägnar vägnar Carl De Géer. Gustaf Murray. På Vällofliga BorgarePå Hedervärda BondeSlåndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Dr. Landberg. Jon Jonsson. C. Tunelius. Den 29 Mars• Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Häglof. Ständers Stats-Utskott, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 23 Mars 1815- S.
Ar 1856 funnos i Briissel 8 sådana. Italien har ända sedan 1842 att upvisa Academia Omoiopathica i Palermo, samt eger homöopathiska sjukhus i Turin och Nizza. Neapel upgifves år 1856 hafva haft 10, Rom 5 och Turin 8 homöopathiska läkare. Sjelfva Spanien framstår med »Sociedad Hahnemanniana Matritense», stiftad 1845. Vid Universitetet i Madrid föreläses ho möopathi af 2:ne professorer; på allmänna sjukhuset är homöo pathisk behandling införd, och Drottningen har en homöopati! till Lifmedikus. Går man vidare öfver Atlantiska oceanen, så träffas i Norra Amerikas förenade Stater en särdeles värma för den homöopathiska principen. I närvarande stund verka der öfver 3,000 promoverade läkare, och det finnes inom unionens område 3:ne läroanstalser för homöopathisk läkarebildning, nemi. i Philadelphia, Cleveland och S:t Louis, hvarifrån talrika alumner hvarje år utgå till älla delar af unionen, utan att dock kunna fylla behofvet af ho möopathiska läkare eller motsvara den allt allmännare efterfrågan efter sådanes biträde. När vi härmed jemföra ställningen hos oss, håfve vi i sanning skäl att blygas öfver skrytet att vara ett kulturfolk. Här finnas, i följd af läkarekorpsens allmänna afvoghet, för närvarande i vårt land icke mera än 3:ne legitimerade läkare, som haft mod att öppet bekänna sig till homöopathien, samt egna sig åt utöf ningen deraf. Det finnes ingen sjukvårdsanstalt för sådan behandling, intet enda sällskap till befrämjande af homöopathiens studium, och vid intetdera af våra Universiteter meddelas undervisning deri. Vi stå i detta fall efter sjelfva Ryssland, som eger homöopathiska sjukhus både i Petersburg och Moskwa, samt flere Den 30 November e. m. 527 kända praktiserande homöopathiska läkare i hvardera af dessa hufvudstäder.
I fråga åter om Tvångsarbetshus, eller de så kallade Correclionsinrältningarne, så lärer erfarenheten af det menliga inflytande, dessa inrättningar utöfvat på säkerheten till person och egendom uti de trakter, som närmast omgifva dem, i förening med det bekymmer, som alstrats utaf den hastiga tillvexten uti antalet af de uti inrättningarne förvarade brottslingar, vara tillräckligt talande skäl för alt önska en förändring i deras nu varande organisation. Utom det att fångarnes transporterande till Corrections-Inrältningarne ofta från långt aflägsna orter förorsakar betydlig kostnad och betungar de skjutsande, så medför delta aflägsnande från hemorten flerfaldiga olägenheter, så väl derigenom, alt svårigheten för fången alt skaffa sig tillfälle till erhållande af försvar förökas, och alt till följd derutaf hågen till förbättring tilläfventyrs hos honom minskas, som ock derigenom, att den, som möjligen å den fremmande orten låter förmå sig till fångens uttagande icke sällan, i okunnighet om fångens föregående lefnad, blifver på denna bedragen. Utskotten hylla derföre den åsigt, att försvarslöse och lösdrifvare helst böra, då de till tvångsarbete dömas, detsamma i hemorten eller Länet undergå. Men då härvid i betraktande tages, att redan genom Kongl. Brefven den io November 1807] och den 28 Maj 1S13 inrättandet af tvångsarbets-hus inom hvarje Län blifvit anbefaldt och att de försök, som i denna riglning blifvit gjorde,- icke, så vidt Utskotten hafva sig bekant, medfört några tillfredsställande resultat, så anse Utskotten icke lämpligt att med bestämdt förslag i denna syftning framkomma. Innan något i denna fråga afgöres, torde vederbörlig undersökning - Lagsamt Allm. Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 17 sökning brira föregå, huruvida tvångsarbets-hus i serskilda Län erfordras, eller or» dylika inrältuingar kunna göras gemensamma för flere Län. Utskott* 11 föreslå derföre, att Rikets Höfflofl.
Under sådana förhållanden, och enär för belåning af stadsegendom flera låneutvägar redan finnas och andra äro i fråga att öppnas, hvadan denna belåning, derå Banken gjort och jemväl är underkastad förluster, med allt skäl bör kunna inställas, får Utskottet vördsamt hemställa: att den i Rikets Ständers Bank, på grund af 143 och 144 §§ i Bankoreglemeutet af den 30 Oktober 1860, nu bedrifua länerö - 8 Panko-Utskottets Utlåtande J\s' 30. reise mot pant af inteckningar i egendom på landet samt hus och jord i städerna må upphöra å tid, som Utskottet, i samband med reglementariska föreskrifterna för nämnde Banks förvaltning, har att för Rikets Ständer föreslå. Då, i händelse af Rikets Ständers bifall till berörde hemställan, det icke kan komma i fråga, hvarken att förhöja den för omförmälda lånerörelse anvisade fond, eller att i något hänseende förändra de för samma lånerörelse gällande grunder; anser Utskottet sig härigenom hafva besvarat följande inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta och till Utskottets behandling hänvisade motioner, nemligen af Riksdagsfullmägtige Nils Pettersson från Calmar län N:o 96, Ii. F. Gross från Calmar län N:o 108 och Fr. Hallström från Stockholms län N:o 359, i hvad dessa motioner angå meranämnda lånerörelse.
Uti detta Herr Öfver-Hof-Prcdik anten Doctor Hedrens yttrande , förklarade Herr Professoren .Fröberg och Riksdagsmannen Sandsten sig instämma. Betiinkanden. 3o3 4-o. stj Herr Handelsmannen Jacob Linström. I Början af denna Riksdag, ordades mycket om Allmänna JNöden oell Förlägenhetens afhjelpande, men ännu är denna vigtiga sak oafgjord, lÖrmodeiigen derföre, att först skulle a (göras, om anslag till de uppgifne mångfaldige nya, och ökade Stats-hehof samt till åtskillige Gratificationer, Pensioner med flere dylika utgifter; Icke destomindre har Höglofl. Statsoch Banco-Utskotten i sitt nu till Rikets Höglofl. Ständer afgifvande Utlåtande, om medels anslående till Canalen, sådant tillstyrkt, utan att dertill ega någon annan fond, än i nya Riksgälds-Sedlars utgifvande, eller ock, af upptagande Stats-Lån, emot ränte-löpande Obligationer, dem Rikets Innevånare sedermera skola genom Bevillning godtgöra. När jag i öfvervägande, täger det allt för betydliga bidrag af medlen Bancooch Statsverket redan till Götha Canal upp.offrat, så har jag funnit det vara vida öfverstigandé våra tillgångar, men ändå är nu fråga om 2 å 3 Mill ioner Riksdalers uppoffrande, till nämnde Canals fullbordande! För min det måste jag bestrida allt detta. Jag anser det vara Canal-Bolagens ovilkorliga skyldighet, att sjelfve anskaffa sig behöflige medel, till sine Storverks fullbordande.
Med hennes tillhjälp fick hon stora bryggkitteln på elden, och när vattnet väl kokade, lade hon i sin skörd tillika med några näfvar groft salt – efter som salt också gömde hälsa – och så fick alltsammans koka öfvertäckt, till dess hon ansåg att blommorna lämnat all den kraft de kunde. Sedan flyttades stora sån in i stugan framför den sprakande elden, ’lillen’ kläddes af, och så lyfte hon honom försigtigt i det bruna, simmiga vattnet, som luktade så starkt, att hon fick som yrsel. Men det gjorde ingenting, Hon kände, att hon var på rätta vägar! Från den dagen saknade ’lilla Gustaf’ aldrig sitt saltade blomsterbad, det fick så vara vinter eller sommar. Före midsommar torkade mor Anna en så stor mängd örter hon ansåg sig behöfva för året. En del lade hon in på buteljer och gaf honom in af saften tre gånger om dagen. Hon trodde, trodde så lefvande och fast, att hon inte ens blef förvånad, när böld efter böld försvann, när de sammankrympta lemmarna började att räta ut sig, när jämren tystnade för allt längre och längre stunder, när med ett ord hälsa kom tum för tum. Efter några månader kunde den sjuke gå öfver golfvet, och efter två år var han fullkomligt frisk, om också litet blek och späd för sin ålder. Några år därefter var åter ’den store doktorn’ på besök i staden, och åter trängdes hjälpbehöfvande i hans förmak. Bland dem märktes en liten mager, hoptorkad kvinna i snygg, enkel drägt, och med henne en ung gosse, ja så ung, att den hvita studentmössa, han höll i handen, föreföll som en onaturlighet. Hela staden kände dem. Det var mor Anna och hennes Gustaf. När föräldrarna sågo hur hans håg stod till boken, hade de sålt torpet och flyttat till sta’n. Visst hade det kostat på att ge sig af så där vind för våg, men det kunde nu inte hjälpas. Hade de fått honom tillbaka på ett sådant vis, så var det nog någon mening med det. Mor Anna hade tur nog att genast ’få städning’. För mannen gick det långsammare att komma i arbete, men till sist fick han likväl plats på en mekanisk verkstad. Hans håg hade alltid stått till maskiner och sådant.
Ledsnat på landtlifvet? » » Myggsvärmarne voro rent odrägliga. » » Höra till landtliga svärmerier. Maja berättade naturligtvis om förlofningen? Ja, det var katten till sportmänniska! Till slut torskfiske, du. — Men så sannerligen om icke barnet svimmar af! Kom ut genast, Harald! » Det var bara några ögonblick efter det Hildur tyckte att golfvet sjönk under henne, som hon återkom till sans och såg sig sitta i ett soffhörn med Harald och ett vattenglas framför sig. Nu böjde han sig ned öfver henne. » Farbror anade ej, att Pelléns förlofning skulle så djupt gå dig till hjärtat, » hviskade han med ömt deltagande. » P Pel-Pelléns! Är det hon, som förlofvat sig med Agda Björkman? Jag trodde det var du. Ah, Harald, du. ! » Pesten af meningen framsnyftades i betänklig närhet af den unge ingeniörens nya halsduksslejf. » Ser du, jag vaun ändå verkligen den skön jungfru, om hvilken vi lekte, vi spelte guldtärning! » » Det har skett genom fusk, min ungersven! — Så, älskling, bikta nu! Har Ägda verkligen varit med dig på någon jakt? » » Förbjuden tid, var redan träffad af en pil i hjärtat. » » Nej, inga undanflykter, min herre! » » Nå, så får det väl fram då: jag var en — hare, som lade öronen tillbaka och kilade i väg, så fort jag märkte, att hon ville lägga an. Det var tant Maja, som styrde om fiskpartierna på sommarutflykter till lands och vatten, särskildt sedan hon sett, att både den unga damen och långe Pellén höllo på att bli skelögda genom alt snegla till hvarandra genom fönsterrutorna. Tant påstår, att där är god kärna i flickan och att Pellén i henne nog får en bra hustru. » » Jag har lofvat hennes mor, att Agda skall få stanna hos oss. &lt; » Från det löftet frikallas du. I går skedde förlofningen och i dag har fästmön hållit sitt intåg hos sin blifvande svärmor. På söndag lyses det för paret, och om en månad står bröllopet. En tor.
Jag vågar likväl förmoda, att de af R. o. Ad:s ledamöter, som besitta två så olikartade naturer, som riddersoch adelsman och tidningsskrifvare i den moderna andan, af aktning för Ståndets beslut, i dylika fall aliade den sednare naturen, och endast bibehölle den förra, hvilket ock med deras värdighet på detta rum mer öfverensstämmer. Slutligen får jag särskildt, hvad stampningarna angår, anmärka, att dylika opinionsyttringar icke äro främmande för andra representerade kammare. Jag har öfvervarit en ses - Den aG Mars f. m. 455 Session uti Franska deputerade kammaren, då, om jag rätt minnes, en Hr Gauguie blef med mycket större oväsen, än här skett, nedtystad för personligheter, han tillät sig emot några af kammarens ledamöter. Frih. Hamilton, Hugo: Den propos., som nyss af en värd talare gjordes, lemnar jag i allo uti sitt värde, såsom Uttrycket af hans enskilda opinion; men såvida den åsyftar något beslut, att Ridd.fiscalen skall hålla hemligt hvilka [höler han uttager, får jag erinra, att fiscalen omöjligen kan hålla dessa höter hemliga, hvilka han här offentligen uppbär och måste uppbära, då han förnimmer, att någon förbrutit sig emot Ståndets ordn:s-stadga. För min del tror jag det vore bättre, att sjelfva stampningarna måtte hållas hemliga, hvilket jag anhåller må blifva conlra-propos. till det nu gjorda förslaget. Frih. Boye, Ludv.: Det är egentligen af den orsak, att jag ej kunnat fullkomligen höra det upplästa förslagets innehåll , och således icke nu kan yttra mig derom, som jag anhåller att få lägga framställningen på bordet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr Ehrenhoff* framställning blifvit begärd på bordet, komme den alt till nästa föredragning der förblifva. Företogs pröfningen af de sedan sista riksdag hvilande och af Coust.Utsk., jemte dess den 7 och 9,0 dennes på bordet lagda memorial N:o 5, uppgifna förslag till ändringar i Rikets grundlagar.
22,925 „ i5f „ — „ 1843 dito 25,712 , 1 , 11 , Jordbruket är i allmänhet upplåtet åt arrendatorer och hälftenbrukare, j följd hvaraf några framsteg derutinnan ieke äro synnerligen märkbara. Emedlertid är jorden af en bördig och gifvande beskaffenhet, så att något missförhållande till angränsande bvars afkomst af deras jord i proportion icke eger rum, utan snarare inträffar ofta, att grödan å stadens jord är vackrare. Enligt sammandrag af Mantalslängderne utgjorde folkmängden så väl i staden, som vid grufvan och hyttan: 32 Mantalsskrifne eller betalande personer För ålder, fattigdom etc. befriade Underårig^ Mankön 1 Qvinkön. 1 Summa. För år i 843. Manner af alla stånd Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Ynglingar emellan in och 18 år Hustrur, Enkor och ogifta Qvinnor, som äro sina egna Sonhustrur, Döttrar och Pigor Qvinnor emellan 17 och 18 år Från afgift befriade: Handeln i minut, så väl som i kommission, är ej af särdeles betydenhet, helst den synes vara fördelad på för mångå händer. De Handlandes antal utgör ao, och för närvarande finnas i3 öppna salubodar. Handtverkerier och Fabriker äro nästan på enahanda.ståndpunkt, som vid sist afgifna Berättelse. Dock förspörjes allmän klagan olver penningbrist - 33 brist och i följd deraf bristande arbetsförtjenst. En Kortfabrik anlades här 1842 > men är för närvarande nedlagd. Attik fabriken oell Hagel tillverkningen fortfara, och äro båda dessa fabrikers tillverkningar af godkänd beskaffenhet. Tili staden ankommande allmoge inför, väl, äfven emellan marknaderne, spannmål till försäljning å stadens torg, men denna trafik är af mindre betydenhet, helst några Spanmålshandlande med större förlag icke äro här etablerade och stadens egen jord producerar en betydlig qvantitet spannmål.
R:dr för bestridandet af Chefsbefattningen i Förvaltningen upplysa, att detsamma grundar sig på den allmänna regleringen af Flottan och dess Aflönings-Stater år 1824, i hvars plan såsom ingredierande beståndsdel ingick, att ingen Chefsplats inom Flottan skulle vara beständig, utan kunna bestridas af hvilken som helst derinom, efter Eder Kongl. Maj:ts förtroende och emot för hvarje särskildt bestämd lön, som formerades af den förut innehafvande med fyllnad till beloppet uppnåddes samt tjenstgöringspenningar. Desse utgå också till de respective tjenstgörande, såsom Chefen i Förvaltningen, Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, GeneralAdjutanten för Flottan m. fl. för deras användande i dessa embeten, utan afseende på hvarifrån de flyttat eller hvilken lön eller grad inom Flottan de förut innehafva, och äro således hvarken flyttningshjelp eller boställshyra. Att draga dem derunder skulle således vara att förrycka hela den ofvannämnde planen och att förvandla ett årligt arfvode för tjenstgöring, så länge den utöfvas, till en blott flyttningseller eqviperings-ersättning. Dermed vore visserligen ingen belåten, som utan flyttning och utan åtagandet af en serskild ny Chefsbefattning åtnjuter sin lön. Flottans befäl är ej eller fästadt vid någon viss Station, hvarifrån man kan sägas flytta, utan kunna beordras än hit än dit, och således anses i jemn flyttning. För min del blef äfven jag hit-commenderad eller om man så vill hitflyttad från Carlskrona, och om jag nu kan, såsom Revisorerne säga, anses bosatt här, så måste naturligtvis samma förhållande inträffa med hvar och en som lyckas att få sin commende - ( 8 ) ring mer eller mindre permanent, han må komma från hvilken landsända som hälst. Härigenom smickrar jag mig hafva i underdånighet ådagalagdt, det hvarken någon ny reglering till nedsättning inom StorAmiralsEmbetets Tredje Afdelning eller någon ny bestämmelse för arfvodet i och för Ordförandeskapet i Förvaltningen af Sjö-Ärendena torde kunna eller böra äga rum.
Några större nyodlingar hafva under loppet af de fem sistförflutna åren icke blifvit företagne, men med visshet kan antagas att sådane blifvit i mindre skala verkställde till ej obetydligt belopp, derom bestämd uppgift likväl ej kunnat erhållas, emedan hos allmogen den fruktan är allmän, att uppgifter derom föranleda till förhöjde skatte-bidrag. Vid jemförelse!! emellan den nu i underdånighet bifogade tabellen, och den af mig år 1828 i underdånighet aflemnade, befinnes att, Under de fem sista åren, utsädet af diverse sädesslag ökat sig med något mera än 2,700 tunnor, och af potatis, med 700 tunnor; men att medel-afkastningen under de fem sista åren varit i förhållande till utsädet något mindre än de fem nästförut gående, eller allenast å hvete något mera än fjerde kornet, å råg sjette, å korn femte, å hafra, blandsäd och ärter fjerde kornet, samt å potatis sjette kornet; äfvensom att produktionen af säd ändock har i medeltal hvarje af de fem sista åren utgjort 153,841 tunnor diverse sädesslag, eller omkring 12,000 tunnor mera än den årliga sädes-afkastning i medeltal beräknad för de näst förut gångne fem åren. Vid betraktandet deraf, att inom detta Län folkmängden för närvarande uppgår till 103,171 personer, och produktionen af säd till endast 153,841 tunnor, visar det sig att, efter den härstädes vanliga beräkning, att öfver hufvud taget åt hvarje person årligen åtgår nära trenne tunnor säd, icke fullt hälften af det belopp som för Länet erfordras, inom detsamma produceras. Linodlingen utgör för största delen af Helsinglands innevånare den betydligaste källan till de kontanta inkomster hvarmed de allmänna utskylderna skola gäldas.
Jag tror, att den medelväg Utsk. valt är både klok och försigtig, hvaremot jag tror, att antagandet af Hr Rosenblads förslag vore mindre väl beräknadt. Hr Ribbing, Arvid: Efter den utredning ämnet numera vunnit, kan jag icke finna annat, än att del vore temligen olämpligt, om det skulle inträffa, att, enl. Utsk:s utlåt., en skrifvelse skulle till K. M. ingå, ang:de beskaffenheten af den nuvar. katechesen och hurudan den i framtiden skall blifva, och möjligen kort derefter, enär inom PresteSt. fråga blifvit väckt om underd. anhållan hos K. M. om nedsättandet af en komité för utarbetandet af förslag till 222 Den 29 Januari. ny kateches, en ny skrifvelse till K. M. skulle ånyo aflåtas. Ovilkorligen måste dessa frågor hafva inflytande på hvarandra. Ar det så, alt det Högv. Ståndet påtänkt utarbetandet af en ny kateches, så kan man med mera skonsamhet och fördragsamhet tills vidare tåla den gamla och hennes bristfälligheter. Jag har mig bekant, att inom PresteSt. fråga blifvit väckt ang:de antagandet af, som jag vill minnas, hela nya testamentet såsom evangeliibok, men denna motion har blifvit gjord hvilande, intilldess en förväntad K. propos. skulle hinnna att ankomma, ang:de den komités arbeten, hvilken fått sig updraget att upgöra förslag till ny evangeliibok. Jag hemställer, om det icke vore skäl, att på lika sätt behandla förevar, betänk., nemi. att dess afgörande får anstå, intill dess frågan om utarbetandet af ny kateches blifvit afgjord, i följd hvaraf jag tror, att betänk, bör återremitteras. Hr Tham: Hvad först beträffar
Med anledning af detta antagande och under förutsättning att samtliga dessa städer inom kort böra befrias från skyldigheten att upprätthålla särskilda jurisdiktioner, far jag vördsamt föreslå en underdånig skrifvelse med anhållan, att Kongl. Maj: t täcktes taga i nådigt öfvervägande, hvilka af Sveriges småstäder, som böra läggas under landsrätt och emellertid, om borgmästare-ledighet i of van uppräknade städer skulle inträffa, sådant embete icke tillsätta förr än frågan om stadsjurisdiktionens upphäfvande blifvit pröfvad och slutligen afgjord. » Detta är ju en ömhet om de smärre städerna, som man knappast vågat hoppas att finna i den nya representationen. Man ville icke » betunga » dessa » små samhällen » med den » särdeles tryckande bördan » att underhålla sin jurisdiktion. Hur man än vill se saken, så stannar man dock alltid vid den tanken, att det icke varit en oväntad omvårdnad om städernas välbefinnande, som förestafvat denna motion, utan den tydliga planen sticker fram att låta så många stadssamhällen som möjligt uppgå i landsbygdens allt uppslukande gap. Utan intresse kan det naturligtvis under dylika förhållanden icke vara att se, hvad samme man, som nu uppträdde såsoin landsbygdens riddare i detta ärende, förut haftatt andraga, och olämpligt torde dervid icke vara att i minnet återkalla de ord, med hvilka grefve Posse såsom talman för adelns helsningsdeputation vände sig till bondeståndet vid den riksdag, som hade till sin uppgift att besluta i den maktpåliggande frågan om landets representation. Det var den 23 okt. 1865, som grefve Posse yttrade: » I vår tid mera än tillförene är jordbruksintresset högt uppburet: faran är nu icke att det kan undertryckas, utan snarare den, att det icke nog minnes det myckna, som behöfver lefva både öfver och bredvid detsamma. » Det var åtminstone icke med tillämpning af dessa så sanna och val sagda ord som grefve Posse bjöd till efter sin förmåga att i glömskans flod stjelpa det lilla minne, som ännu kunde hos landtmannarepresentanterne finnas, att äfven städerna be-höfde lefva bredvid jordbruksintresset.