Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror man rentaf borde blunda, Det bättre till " kostymen " hör, Och kanske att med kinder runda Man inte riktigt " ligger för ". Månn ej professor Piehl kan veta, Om mumier få vara feta. Med lugn den dag jag vill förbida — Den kommer, därom är jag viss — - Då uppå Iduns första sida Som mumie står en ryktbar " miss ". Är början gjord så — damer hören! Se ' n kommer kanske krönikören. • jag vore ögonläkare, skulle jag antagligen med framgång förelägga en hel del patienter att fylla sitt arbetsrum med sådana alster i garner, som dessa dagar funnits att bese i Svensk Konstslöjds utställning här i Stockholm. Därmed är angifvet, att dessa alster äga, ej blott färgtonernas harmoni, utan äfven deras glädje, på samma gång formernas lugna liflighet svarar mot färgsymfonien, ty blott i ett föremåls glada lugn kan blicken finna en hälsobringande hvila^ De ifrågavarande utställningsnumren äro också produkter af ett djupgående konstnärligt studium. Hos få af våra konstindustriella förmågor finner man ett så fulllödigt artistiskt skaplynne som hos Selma Giöbel; knappast hos någon af dem torde konstnärsanläggningen mer harmoniskt än hos henne förena flykten mot de fria konsternas fält med det konstindustriella geniets gedignaste egenskaper. Frukten af hennes studier å textilkonstens område visade sig å utställningen ypperst i gobelinsalen. Mellan artisten A. Wallander, som komponerat kartongerna till dessa förtjusande bilder i garner, och konstväfverskorna, bland hvilka skånskan, fröken Bengta Ohlsson, är den förnämsta, står Selma Giö- bel som den enande länken, hvilken genom sina insikter såväl i artistisk komposition som i det handtverksmässiga utförandet lämpat Wallanders bilder till att fängslas i dukarne. Till vår glädje funno vi, att man i den nyuppväckta, förnäma gobelinväfnadskonsten hållit människogestalten utom ramen för dessa studier, ty äfven i de finaste gamla gobeliner har species homo förefallit oss mindre lämpligt som motiv. Djur, fåglar, blommor, träd ha däremot använcits på ett sätt som genom liffullhet och elegans föra tanken till japanska målningar å siden.
Lagstiftaren bör icke endast betrakta sjelfwa brottet, uran äfwen betz följder. I anledning deraf tror jag, at de bestraffningar för en otilbörlig utbetalning af der stora eller lilla Lrs6itjvet, som aro föreftagne, böra wara olika, dä följderne af förbrytelserne aro af skiljagtig beskaffenhet. Jag kan således icke annat an fullkomligen instämma uti hwad Herr Friherre Nannerbeim förestagit i anseende til sjelfwa straff-lagen, äfwensom jag anser Friherre lVlaimerbelms rcclgLiou af denna §. i alla afseenden äga företrädet. Friherre xi a n n e r b«m. Ridderffaper och Adeln är nu mera efter uplasning af bägge klomenterne sjelf i stand ar dömma mellan de rwenne deri innefattade särskilda casus. I ver förra faller rörer förseelsen blott er unverlätande at hafwa begärt Stats-Nadets yttrande: i det sednare bestär den i er hinder af Riksdags-kallelsen, hwilken blist wit föreffrifwen såsom et wilkor för Summans utbetalning. Det lärer falla hwar och en i ögonenM har är stor ffillnad i brott. Herr Ss4 Den 14 Mars. Herr von ^au8^voikk förnyade sm Myrkärr, at Friherre öckannsrkeim8 rsäsÄion mätte antagas, men trodde, at da det ej i Regeringsformen tydligen finnes utsatt, at det mindre Lreänivet i ösnguell komme at 6eponera8, i klomentet borde tilläggas, om detsamma blifwer i Full» Magtiges wärd ofwerlemnadt. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde krop08uion pä l och 2 ^lomenterne, enligt Friherre ^Isnneibeim» reäackion. Bifölls. Herr klinspor, 6erät ^äolk, wille til krotocollet rs8srverL sin kanka, at Fästnings-straffet ur första Momentet ej hade bordt Utesiutas. Uplastes z:dje lVlomentet af samma §.
SDett förhöjning i anflagct till refeftipenbier [arnt lärcböcferS och lärba mert» utgifwanbe, htnilfen Siifets ©tanber bewiljabe mib fiftlibna rtföbag, Ijar berebt jfongl. 9Jtaj:t tillfälle att i nubfträdtare mån lemna förtjente wetenffapsibfare unberftöb bets till forffningörefor, belö lid ad* mängöranbe af beraö lärba arbeten. — <jpmab beträffar SRifetö ©tänberö anflag till befoftanbe i huftoubftaben af offentliga förebrag öfwer ämnen, font företröbeöwiö tillhöra allmän bilbning, har eu bommitté, enligt ätongl. 5DIaj:tö uppbrag, anorbnat [abana föreläsningar af attfebbe weten* ffapöibfare, h^ilfa förebrag nteb [pnnerligt iitterefje omfattats af ben ftin* ffapföfanbe admänheten. — §ör be mebel dtifetS ©tänber anmifat tid utgifning af [abana i SfiifSarfioet [arnt anbra [å wäl admämta forn enffilba [amlingar befintliga [frifter ocp ^anblutgar, bwitfa öro af wigt för fäberneSlanbetS litoria od; admättna förl)ådanben, h^fwa febait fift* förflutna rifSbag twenne battb blifwit fttdborbabe, bet ena utgöranbe beten II. af fonung ©uftaf ben förfteS regiftratur, bet anbra innehål* lanbe be förflag tid [wettffa lagens omarbetning, h11}®a be[örj;beö i fonung (Sarl ben nionbeö tib. Srebje belén af förftnämnba ttrfunb* [ämling är i bet närmafte afflntab.
Uti de jernbergslager, hvarest, i följd af stadgandet i 7 §. af 1757 års Kongl. Utniåls-förordning, grufveeller malm-öres-kassor redan finnas bildade, skola desamma äfven framgent till grufve-rörelsens understöd oförryckta bibehållas, samt ställas under Bergmästarens och 2:ne af delegarne valde kassa-föreståndares förvaltning samt Bergsöfverstyrelsens inseende och kontroll. Malm-öres-afgiften till grufve-kassan, hvilken samtlige intressenter uti de i fonden delaktige grufvorna skola utgöra, antingen de sälja malmen eller densamma för egen blåsning använda, skall hädanefter erläggas med En skilling banko för hvarje lass jernmalm om 3 skeppund, som årligen från grufvan afföres; och förordnar Bergmästaren i samråd med kassa-föreståndarne om de åtgärder, som i och för uppbördens debitering och indrifvande samt medlens ändamålsenliga förvaltning kunna finnas lämplige. Underlåter gruf-egare, ejler bolag, som dertill kan anses vara förbundet, att ofvannämnda afgift till grufve-kassan inbetala, och sker sådant icke under 2:ne på hvarandra följande år, oaktadt malm-aflorsel från grufvan under tiden egt rum, varén då gruf-intressenterne sin framtida rätt till delaktighet eller understöddaf kassan förlustige; och ankomme endast uppå kassans qvarvarande delegares vid allmän sammankomst lättade beslut, om och huruvida, efter verkställd full inbetalning af de felande års-afgifterna, det må tillåtas sådane uteslutne delegare att i fonden sin delaktighet återvinna. Har någon grufve-kassa redan vunnit den tillväxt och stadga, att räntan å dess utlånade medel motsvarar vid pass hälften af gruf-egarnes vanliga års-afgifter, i medeltal för 10 år beräknade, må det uppå vederbörlig anmälan och Bergs-öfverstyrelsens beslut ankomma att, då omständigheterna sådant för öfrigt medgifva, under någon viss tid tillåta nedsättning uti gruf-egarnes årliga afgifter till fonden.
Fondens skuld vid 1859 års ingång, bestående af: Ofverlevereringar Skulder: Till stats-verkets grundfond: o o Återstod a 1842 års statsfyllnadssumma .. Brister i 1858 års statsreglering Reservationer å extra stats-anslag 4,321,164: 32. Utlånta medel ; 13,725.643: 93. Utestående kronouppbörd den 31 December 1858: Fordringar: Hos stats-verkets grundfond: Bidrag till bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter för år 1858 966,200: Ordinarie statsregleringsfonden: Brist i statsregleringen Extra statsregleringsfonden: Anordning ä riksgälds-verkets inkomster: Summa 2,543,536 27 13,508,126 43 16,051,662170 nådig befallning atfc afgifva gemensamt underdånigt utlåtande öfver de af bemälde Kamererare då uppgjorda räkenskaps-forinulärer till hufvudredogörelsen för länet eller landsboken, för länens special-redogörelser oell till ett sammandrag af Landtränteriets utgifter, Kollegiekna, för fullgörande af denna nådiga befallning, den 13 påföljande November beslutat remittera dessa räkenskaps-formulär till samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med anmodan att förelägga vederbörande Lands-kontor att, inom 6 veckor efter delfåendet af handlingarne, afgifva utlåtande i frågan samt att derefter med detta jemte eget yttrande i ämnet till Kollegierna inkomma, och att, efter hvad Revisorerne inheintat, intill denna dag så beskaffade yttranden blifvit från 13 län aflemnade; att Kamereraren Spongberg sedermera uppgjort och den 8 Augusti innevarande år till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnat. förslag till hufvudbok för Kongl. Krig s-kollegium, hvilket förslag den 14 i samma månad blifvit till Kongl. Maj:t i underdånighet insändt, med hemställan, att, sedan Kongl.
Ilorsters Vexel-undervisuings-Schola, med 45 Elever, börjad år i832 ; samt en år 1829 stiftad Schol-Inrältning, sorn förestås af Squadrons-Predikanten Fr, Arrbenius, jemte 2.'ne andra Lärare, och hvarest i årligt medeltal 20 Gossar, emot en afgift af 60 R:dr för hvardera, blifvit undervist». Eleverna i dessa Scholor äro nästan undantag barn af de mera bildade Samhälls-classerna. Behofvet af Simm-Scholor Ivar ock numera blifvit afhjelpt genom 2;ne sådana Inrättningars anläggning vid Riddareholmen, af enskilt» personer. Åf det anförda synes, alt Underyisnrngs-anstafterna i Hufvudstaden under ifrågavarande tidrymd blifvit talrikare utvidgade och mycket förbättrade, samt alltmer begagnade. Eli och annat slags sådana, för allmänna bildningen nyttiga och behöflig» Inrättningar saknas likväl ännu, hvaribland ett Handels-Institut och en Rid-Schola. B) Fattigvårdsoch Pensions-anstaltersamt andra BarmhertighetsInrättningar. Stadens Territorial-Församlingars Allmänna Fattigvård har fortfarit att bestridas i enlighet med de för densamma af Hans Kongl. Majit den 18 Mars 1812 utfärdade reglementarisk» föreskrifter, och på sätt dfver-StåtliåUur-Embetets sednast den 9 April i83l till Eder Kongl, Maj;t afgifna ■underdåniga Berättelse närmare innehåller.
Jag finner denna skrifvelse väl motiverad, och Utsk. har ej heller funnit skäl att, i anseende till de vid återremissen gjorda anmärkningar, frångå sin hemställan; jag vågar derföre anhålla om bifall till Utskrs betänk, i denna del. Frih. von Schulzenheim: Jag anhåller att få yttra några ord i anledning af den siste värde talarens framställning. Det är visserligen sannt, att det möjligtvis kunde hända, att postverket blefve något betungadt derigenom att Cabinettet företrädesvis använde extra poster i stället för courirer vid de tillfällen, då fråga kunde uppstå om de sednares afsändande. Jag tror likväl icke, att detta ofta kunde inträffa, emedan det icke endast är derföre, att det ej är postdag, som courirer afsändas; de afsändas ofta, och oftast, i anseende till vigtcn af de documenter, som afskicka* Den 17 Juli f. ih. och icke kunna öfverlemnas i främmande postcontrs vard. Cabinettet skulle således ej ofta komma att afsända extraposter, då det eljest vore i behof af courirer. Dessutom bekostas ju utgifterna för såväl courirer som extra poster af statsmedlen; ty dit höra både postmedlen och extra utgifts-anslaget, och courirer äro vida dyrare. Jag tror således, att det ej skulle lända till besparing på det hela, utan tvärtom till ökade utgifter, om man ville neka Cabinettet att begagna extrapost, samt derigenom tvang detsamma att i stället för sådana afsända courirer. Jag får ytterligare anhålla om afslag på Uts:s förslag. Gr. Cronhjelm: Den siste värde talaren hade fullkomligen rätt, om utgifterna för courirer och för postverket utginge från en gemensam statscassa. I sådant fall vore det måhända bättre, att extraposter alltid begagnades, emedan dessa äro mindre dyra än courirer. Men då förhållandet är, att ministercassan äger ett bestämdt anslag, och att det är
Folk-Reprefentanterne (Commune, Underhus, eller hvad man behagar kalla dem) hafva det gifna intereffet att inlkränka Monarkens magt, och utvidga nienighetens, till den grad, att Lagen blifver lämpad efter ögonblickets behof. •) Månne jag här behöfver förklara, att på detta Hälle'fråga ej kan vara om någon perfon , man om Monarkens naturliga tendance? Min öfvertygelfe är att ideen, Mo. , nark, inbegripet denna tendance, och att den ej ute blifver hos någon perfon forn upphöjes till Monark, med mindre juft detta uteblifvande bevifar att han aldrig der * till bordt upphöjas. Med famma allmänhet talar jag i näfta period om Folkförfamlingens tendance. Der gäller likväl ej famma modification forn i affeende på Monarken .— den perfonliga dugligheten, Maflans villja är alltid laglöshet. V Bägge delfia magter fyfta till Statens upp% lösning. Det behöfves något forn fammanbinder dem. Detta är mellanmagten, lorn här må « kallas den ariftokratifka fÖfver hulet). Den uppfyller fitt ändamål, i den mån den -af bägge är oberoende, i den man den för litt eget be* ftånd underftödjer bägge, och bägge, hvardera för fin fäkerhet, lemnar denfamma fitt fiöd. På detta vis uppkommer möjligen en jämnvigt» g. De tvenne förila äro befländiga beftåndsdelar af hvar och en flor Stat. Der finnes alltid den Monark., forn vill bli defpot, alltid ett folk, forn gerna ville fatta fig öfver Lagen. Hvad deffa bägge Reprefentationer v angår, är deras organifation ej lä fvår. Men mellanmagten är det omöjliga att nu, fåfotn pofitift rätt och godt, uppfinna. Emedlertid hvilar derpå möjligheten af nuvarande Staters och derås frihets beftånd. g.
BorgareStåndet den 21 Oct.; äfvensom Hederv. BondeStåndet den 3o i samma månad godkänt första punkten, rörande rättelse i den med CommerceRådet Malms Concours uppgjorda Ränte-Iiqvidation, men afslagit Utlå - Betänkanden, Niis 389, 390. 421 landet i andra punkten om afskrifning af Fordringar, i oek för Iggesti ömska Uppbördsbristen. Reservationer: Hr von Hartmansdorff och Riben åberopade sina vid förra Utlåtandet fogade Reservationer. Svar på de hos H. R. o. A. samt II. BondeStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottets afgifne Utlåtande N:o 272 öfver RiddarhusDirectionens framställningar, dels om tryckning af RiddarhusDirectionens Protocoll öfver Justeringar af R. o. Ars Protocoll, och dels om anslag till upprättande och tryckning af R. o. Ars Protocoll; äfvensom yttrande öfver de hos hemäldte 2:ne Riksstånd, i sammanhang med anmärkningarne, väckta motioner om anslag till upprättande af Register öfver RiksStåndens Protocoll vid innevarande Riksdag. (R:gs-A.) Detta Utlåtande N:o 272, hvilket är vordet bifallet af H. PresteStåndet den 16 October och af V. BorgareStåndet den i3 i samma månad, har, i anledning af gjorda anmärkningar, blifvit från de 2:ne öfriga RiksStånden till Utskottets ytterligare handläggning återremitterad!. 422 Stats-Utskottets Hos H. R. o. A. har Hr von Hartmansdorff August; yttrat, det Iian nu mera vunnit den upplysning, sorn hos Utskottet saknades, då det ifrågavarande Utlåtandet afgafs, att nemi. R.
Gustafs stränghet mot din vän Curt (roten till din obenägenhet för kungen) bör mera tillskrifvas dennes trotsighet och ränksmiderier med den skurken Pechlin, än det landsfaderliga hjertat; och hvad strängheten nu mot Plommenfelt beträffar, hvilken jag väl, liksom du, helst hade önskat att den ej kommit i fråga, så kan man dock ej undgå erkänna, att mot honom öfvas endast rättvisa. Han är dessutom ett bland hertigens kända kreatur, invigd i alla hans ordensgalenskaper, hvilka dock tillika hafva politiska syftemål. I alla fall kan jag icke föreställa mig, att kungen låter utslaget gå i verkställighet.« – «Nå, nå, vi få väl se.« Glädjen var Gustaf III:s element. Ingenting var honom mera motbjudande, än mulna ansigten. De, som nalkades honom, rättade sig naturligtvis derefter; men hans kännareblick urskilde alltid och genast den sanna fryntligheten från den konstlade. Den förra uppenbarade sig omisskänneligt hos den lättsinnige, men pålitlige Schröderheim samt hos den lättsinnige och opålitlige Armfelt. Desse begge hade Gustafs öra mer, än någon annan. Så mycket oangenämare öfverraskades konungen af Schröderheims förlägna och dystra utseende, då denne en morgon inställde sig till den vanliga föregående anmälan hos konungen af de ärenden, som skulle föredragas i senaten. Moln uppstego i ögonblicket på Gustafs egen panna. Man skulle kunna säga, att Plommenfelts dödsdom stod att läsa i begges. – «Du har i dag säkert något ledsamt ärende att anmäla?« – «För Ers Maj:ts säkra öga kan ingenting döljas. O, huru gerna, om det varit möjligt, hade jag icke skonat min store kung från förtrytelsen att höra ett namn nämnas, som numera väcker hela verldens afsky « (Konungen faller i talet) – «Du menar Plommenfelt. Det är ett namn, hvarom man snart ej vidare skall få höra talas.« (Schröderheim, bestört) – «Han förtjenar visserligen intet medlidande. Allt hvad honom vederfares är rättvist, endast rättvisa; men, allernådigste herre!
Lånet in"om påföljande 14 dagar inbetala, samt "lagsökning efter förloppet af denna tid "genast anställas, mot Gäldenär, Löftesmän "eller alla, efter hvad omständigheterne i ”hvarje serskildt fall kunde fordra. Men ”denna anstalt har måst innan korrt åter "upphöra, såsom i verkställigheten befunnen omöjlig. Den fortfarande allmäningen ”i förväg till Hufvudgäldenärerne för hvart "enda Lån utgör sålunda en blott half”mesure, och tyckes då onekligen medtaga ”för mycket arbete och kostnad, i jemförelse till hvad derigenom är vunnet.” "Revisorerne öfver Götheborgs Låne*Contoirs Räkenskaper och förvaltning för ”Ar 1827, 10m lunnit, att det belopp *f 3 Battco~Vt skottets Bet dukande. K:o 24< ’’jog R:dr Banco, hvartill Contoirets post”porto blott i Götheborg uppgått, förnämligast varit en följd af dessa anmaningar, ”framställde det förslag: att, efter beviljan”det af omsättningar eller nya Lån, och ”innan <Je omsatta Reverserne eller bevil”jade Lånebeloppen å dertill bestämda tiller utlemnas, anmaningarne med utsatte ”Förfalloeller Omsättnings-terminer skulle "'expedieras, och bifogas nämnde Reverser "eller Lånesummor, samt tillställas Låntagare eller deras Ombud på samma gång ”sorn Reverserne eller penningarne af dem ”i Contoiret emollagas; och hemställde, huruvida icke en sådan anstalt, hvilken "Contoirets Ombudsman äfven funnit lamp"lig och verkställbar, kunde till iakttagande införas.” / ' ”Rikets Ständers Revisorer af år i 827, "som härutaf undfått del, hafva i deras "Allmänna Berättelse (Art. Disconl-Rörelse) ''yttrat, att den, sorn oanmanad kan glöm”ma ett af honom upptaget
Den 16 Tfprk!. en förändrad hushållning med Ängarne framdeles skulle pröfwas nödig, och densamma föranleda till Kronans behof af samma Dagswerkens anwändande, Allmogen da i likhet med hwad som stadgas i Kongl. Brefwet Len Zd Oclober 1766 wara skyldig till deras utgörande, emot en sädan betalning efter hwarje Läns Markegång, som fö>- Krono Dagswerken ätnjutes. Riksens Ständer framhärda rc. Stormägtigste MerNädi.aste Konung! Till Eders Kongl. Majus Nädiga Sanction och stadfästelse fä Riksens Ständer härhos i underdänighet öfwerlemnn den Answarighets-Lag som de för deras Fullmägtige i Banquen antagit. Riksens Ständer framhärda rc. Answnrkoiöets - Lag fän Riksens Ständers Fullmägtige i Banquen. §- 1. Underläta Fullmägtige, att ivid det tillfälle, dä, enligt Regeringsformens 50 §., Konungen i samräd med dem och med Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret annan Riksdags , ort än Hufmudstaden utsätta, noga iakttaga och tillstyrka hwad de för det Allmänna finna mäst lämpeligt, och nyttigt, ankomme det pä de sammankommande Riksens Ständer, att pröfwa, huruwida Fullmägtige en eller flere gjort sig oförtjente af Riksens Ständers förtroende, eller böra under ransakning till Laga answar ställas. §. 2. Mom. 1.
Stadens jord användes för det mesta till frambringande af foderväxter och potates, men föga för spanmåls producerande; och synes, vid jemförelse af alla dessa förhållanden, slutföljden blifva: att Borås stad, betraktad såsom afsältningsställe, utöfvar i flera afseenden ett nyttigt och betydligt inflytande på kultur oell näringar inom så väl Elfsborgs som flere angränsande län. I staden hållas årligen fyra mycket besökta marknader, som verksamt bidraga till varu-omsältning och trafik. Uti staden befinner sig en allmän skola, som förestås af Rektor och Kollega, och till hvars bestånd staden något bidrager. Nära derintill finnes en på stadens bekostnad väl ordnad och underhållen gymnastik-inrättning; och är jemväl i sammanhang med fattigvårds-anstalterne en Vexelundervisningsskola inrättad, der 70 till 90 fattiga barn njuta fri undervisning äfven på stadens bekostnad; hvarförutan stadens invånare genom frivilliga bidrag underhålla en särskild söndagsskola för handtverkslärlingar och andra ynglingar af de industriella och arbetande klasserna; hvilket allt vittnar om den upplysta och nitiska omsorg för medborgerlig bildning, som råder i denna stad. Fattigförsörjnings-anstalterne, i och för sig sjelfva, äro afven på ganska god fot och med omtanka vårdade; åtnjutande fattighjonen dels underhåll på fattighuset, sorn är rymligt och tillika hyser vexelundervisnings-skolan, dels månadtligt understöd i penningar, beräknadt efter större eller mindre behof. Sjukvården bestrides af Stads-läkare och Stadskirurg, och dessutom har ena Provincialläkaren sin station i staden, med kringliggande härader till distrikt. Den förhärjande eldsvådan 1827, som medtog allt hvad 1822 års brand skonade samt det derefter nybyggda till största delen, hade i allmänhet försatt stadens invånare från ett välmående och bergadt i ett skuldsatt och fattigare tillstånd; men stadens under sednare åren jemna och lifliga rörelse har, i förening med invånarnes omtanka och industri, betydligen förbättrat ställningen, oaktadt husägarne ännu häfta för betydlig del af erhållna byggnadslånen och invånarne gemensamt likaledes för lånet till uppförande af stadens publika byggnader.
Hor till Constitutions-Utskottets Memorial, N.-o 26. 15 Bland Äldre Kamarens Ledamörer skola finnas Fern högre Lagfartte, hvartill räknas de, som äro eller varit Justitiae-Råd eller Ordförande eller ordinarie Ledamöter i Rikets Hofrätter, eller Juslitias-Revisionen; Fern högre Militärer, hvartill räknas de, som vid Armeen eller Flottan innehafva eller innehaft Ordinarie Tjenst af Öfverste-Lieutenants, CommendeurCapitaines, eller högre grad; Fem högre Civile, hvartill räknas de, som äro eller varit Presidenter eller Ordinarie Ledamöter i Rikels Gol legiér, Öfver-Ståthållare, Landshöfdingar eller Konungens Sändebud hos Främmande magter; Tjugu högre Lärdoms-idkare, hvartill räknas Erke-Biskop, Biskopar, Professorer vid Universiteten, Consistorii-Ledamöter, Kyrkoherdar i första classens Pastorater, så och Ledamöter af Velenskaps-Academien; Tjugu högre beskattade, hvartill räknas de, som under de Fem sista åren före sitt inväljande i Äldre Kamaren skallat för egande fastighet eller Fidei-Commiss på landet af Ett Hundrade Tusende Riksdalers värde eller ock för behållen inkomst af minst Femton Tusende Riksdaler, ehvad den inkomst af rörelse allena eller af rörelse och fastighets afkastning uppkommit; Tjugu äldre Riksdagsmän, hvartill räknas de, som den befattning utöfvat vid minst tvänne föregående Riksdagar, utan afseende på huruvida de varit Riksdagsmän eller ej vid den Riksdag, då de i Äldre Kamaren invalde blifvit. Ej må, någon till Riksdagsman i Äldre Kamaren utses, sorn ej fyllt 35 år, ej heller den till Riksdagsman i Yngre Kamaren ej valbar är. Dör Ledamot af Äldre Kamaren, eller styrker sig lagligen hindrad att Riksdagsmanna-kallet bibehålla eller inträffar med honom förhållande, hvarom i §§. 4 och 5 i Lagen om val till Riksförsamlingens Yngre Kamare säges; amnode då Äldre Kamaren, så fort ske kan, den Yngre att genom nytt val den ledighet fylla, och intage den vald är genast sitt rum i Äldre Kamaren.