Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Vi kommo med bjelkar från Westervik. Det var för lätt last för vår granna skonare.” ”Åh, då flyter hon nog, om hon också arbetat botten ur sig.” ”Vi måste låta däckslasten gå,” återtog den unge sjömannen; ”och när vi stötte på, bräcktes genast hela bogen.” ”Men hur fick ni då ut storbåten?” frågade Birger, som med en sjömans interesse följde ynglingens uppgifter. ”Kära Birger,” inföll Erika och trädde med husmoderlig fryntlighet fram till den skeppsbrutne, ”låt honom nu först få vederqvicka sig, han behöfver det nog; och sedan han ätit, berättar han alltsamman så mycket redigare.” Nu dukades hastigt upp på ena ändan af bordet. Gabriella lade före, och sjömannen åt med god matlust. ”Hvad heter du?” frågade hon och såg vänligt på honom. ”Petter Lindgren. Det var nu fjerde resan jag gjorde med kapten Rosenberg. Jag är jungman, men hade gerna fått bli lättmatros, om jag varit lite äldre.” Under det ynglingen, trots sin stora bedröfvelse och ehuru den ena tåren efter den andra rullade från hans kind ned på tallriken, förtärde de framsatta läckerheterna, hade Anton närmat sig och slutit sig till kretsen. Han gjorde inga frågor; men hans uppmärksamma blick vittnade om deltagande och interesse, då den unge sjömannen efter maten på nytt började sin berättelse. ”Ack, herre” – han tycktes af instinkt serskildt vända sig till Birger – ”det är en fördömd kust, den här skärgården! Vi ha nu haft en vestlig storm i tre dygn, som pressat oss ända ifrån Anholt. I går afton gick förtoppen öfver bord, och vi kunde omöjligt sätta opp en ny; ty skutan hotade också att slingra stormasten ifrån sig, och derföre kunde vi icke heller hålla upp. Kapten tänkte allt söka hamn, fast det annars inte är hans sak. Han tyckte det var harmligt, och vi skulle försöka att hålla sjön, tills stormen gaf sig. Då det blef dager i morse, tyckte vi också att skadan på förmasten icke var så farlig; men på eftermiddagsvakten kom en tjocka, så att en inte kunde se hand framför sig.
Programme t uppto g Han va r n u e n gammal, brute n ma n idel känd a saker, me n all a a f beståend e värde. Som inledningsnumme r utförde s Haydn s d-dur - med darrand e rös t oc h stappland e steg; symfoni, i hvilke n särskild t menuette n n u so m men ha n känd e genas t ige n Edvin, hälsad e alltid to g brorslotte n a f bifallet. Hufvudnumre t vänligt oc h ba d hono m sätt a si g vi d han s för aftone n utgjorde s a f Beethoven s pastoral - sida. symfoni, so m afslö t konserten. E n tonmålnin g » Det va r roligt, » sad e han, » mycke t ro - i bäst a bemärkelse, förfelar denn a symfon i aldrig att väck a de n Ulligast e anklang. De n ä r oc k för ligt, at t ja g träffad e Petterson. Ja g had e väl känd, fö r at t hä r utförlige n behöfv a omnämeljes tänk t skrifv a til l honom, me n dett a va r nas. Ja g ha r hört, at t ha n sköte r si g som genialisk, bländande, bedårande, va r aftonen s tredje orkesternumme r » Waldweben * u r Wagner s en he l kar l dä r bort a p å Oroust, arbeta r oc h musikdrama » Siegfried ». Likso m öfrig a numme r är ordentlig. Kronofogde n berömme r honom. förträffligt utförd, framkallad e de n et t s å inten - Det ä r rolig t at t höra. » sivt bifall, at t de n måst e omtagas.
Först torde det tillåtas mig erinra, att hvarken Grefve v. Rosen eller Herrar Tham och Munck af Rosenschöld kunna få sina meningar förvarade i propositionen, emedan Inar icke är fråga om belåning af varor, ty den frågan förekommer först i en punkt längre ned, och då må de härom göra sin mening gällande; I afseende på Herr Hjertås anmärkning, får jag erinra huru det tillgick vid början af Utlåtandets pröfning. Utskottet kriticerades då derföre att det för mycket gått in i detaillerne; att jag ej då understödde Herr Hjerta, som på en gång ville afgöra utlåtandet, kom sig deraf, att jag anser upplåningen å vista olämplig, synnerligen då det skulle lemnäs åt Fullmägtige att bestämma den. Det var förlåtligt att jag ej så knapphändigt önskade beslut affattade, som skulle införa alldeles ny lånerörelse, hvilket beslut bade varit så mycket olämpligare i ett land, der sjelfva Regeringen erhåller ganska minutieusa föreskrifter. I afseende på obehöfligheten af garantier mot för stor utsträckning af Lånerörelsen, har Herr Hjerta sagt, att föreskrifter deremot redan finnas; men det är åtminstone icke i nu gällande Reglemente. Herr Hjerta sjelf kan icke svara för mer än sin egen röst, och om tillfället så skulle Den 7 December f. la. 21 5 yppa sig, att majoriteten blefve deremot, voro vi af med alla garantier; derföre måste vi nu intaga dem, hvarföre jag vördsamt anhåller, alt mitt förslag måtte antagas såsom contraproposition. Friherre Cederström: Då den af Ridderskapet och Adeln beslutade rättighet för Banken att upptaga lån för att åter utlåna, åsyftar ett biträde åt Näringarne, men med bibehållande af säkerhet för Banken, tror jag ej att man blott bör använda Bankens Capitaler till utlåning på namn för den större rörelsen. Summan som utlånas på namn är redan 8,000,000, och det vore ganska besynnerligt om den nu åter skulle ökas med 3,ooo,ooo. Den större rörelsen befordras derigenom att köpmannen får belåna de uppköpte varorne, för att fortsätta upphandlingen, och derigenom kunna betala producenten mera för sina varor.
Komitéen varade inalles åtta år, och derunder endast tilltog Lönnrots alstringsifver, så att han vid sidan af komitéens andra förslag, hvilket han ej i alla delar gillade, år 1872 utgaf en egen samling med titeln "Suomalainen virsikirja väliaikaiseksi tarpeeksi", som innehåller 413 eller lika många psalmer som den gamla psalmboken, hvilken den var afsedd att ersätta. Men hans produktivitet på detta område var härmed ej ännu uttömd. Han korrigerade oafbrutet sina tidigare psalmer och sammanskref nya sådana. Ännu på sin dödsbädd var han sysselsatt dermed; de sista raderna, beklagligtvis tecknade med så darrande hand att de äro oläsliga, skref han ett par dagar före sin död. Året förut kom han i tillfälle att utgifva en ny upplaga af sin psalmbok af år 1872, med titel "Väliaikainen Suomalainen Virsikirja", i hvilken han upptog 500 psalmer; denna prydliga upplaga försedde dess förläggare, bokhandlaren G. W. Edlund, äfven med noter. Till denna upplaga har Lönnrot bifogat ett noggrant register öfver psalmernas utländska originalförfattare och i ett andra register angifver han öfversättarne af de skilda psalmerna. Enligt denna förteckning skulle af bokens 500 psalmer 136 vara Lönnrots verk. Ett par tiotal af dessa uppgifver han sig ha lånat från godtköpsvisorna eller "godtköpspsalmerna", såsom han benämner godtköpsvisorna af andligt innehåll; vid ett halft tiotal har han stält frågetecken, hvilket skall utmärka att han ej erinrat sig deras källa eller original, och sex psalmer äro utan all anvisning utom hans initialer; de äro således Lönnrots egna original. Siffran 130 utgör emellertid ej de af honom bearbetade psalmernas riktiga antal. Dertill bör åtminstone läggas hälften af de i det närmaste sjutio psalmer, hvilka äro betecknade med E, professor v. Essens initial, ty flertalet af dem har uppstått genom samarbete af Lönnrot och von Essen hos den förre i Sammatti.
Ett minimibelopp af r eller, efter en annan mening, af 3 till 2i R:dr kunde utsättas såsom lösen för gravationsbevis för mindre fastigheter, samt ett maximibelopp bestämmas tilläfventyrs något högre, än sona Utskotten föreslagit; 2:0 att hvad Utskotten, i anledning af Jacob Kihlbloms motion, tillstyrkt i afseende på uppbördsmäns befrielse från erläggande af lösen för Kammar-Rättens Utslag i sådana mål, deri åtal för tjenstefel icke är anställdt, vore öfverflödigt, helst lösen aldrig i andra än sistnämnde fall finge hos uppbördsman uttagas: varandes till stöd för denna uppgift bestyrkte afskrifter af två från Kongl. Maj:t till Kammar-Rätten den 38 October 1807 och den 3 October i8i5 aflåtna Nådiga Skrifvelse!- åberopade och till Utskotten öfverlemnade. Hvad sålunda blifvit yrkadt hafva Utskotten tagit i öfvervägande och få, hvad angår yrkad nedsättning i lösen för gravationsbevis i stad, med erinran derom, att Rikets Ständer redan vid två föregående Riksdagar till Kongl. Maj:t hemställt, om icke berörde lösen kunde i vissa fall nedsättas, samt att Kongl. Maj:t i Nåder öfverlernnat den underdåniga skrifvelsen i ämnet till en Comité, sorn erhållit: befallning alt utarbeta förslag till för - 6 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon-Utsk. Betänkande N.O 3 7. nyad Taxa på Expeditionslösen hos samtlige Domstolar och Embetsverk, vördsamt åberopa det yttrande, sorn i Betänkandet är vordet afgifvet, hvilket yttrande Utskotten icke funnit skäl att frångå.
Riksmynt för hvarje daler af den summa, 3,494 Daler 4 öre Silfvermvnt, hvartill merberörda räntor, enligt ett öfver dem utur 1756 års Indelnings-verk för Blekinge gjordt sammandrag, belöpa, uppgår till 15,723 R:dr 56 öre Riksmynt, dels ock af den brist, hvilken, i följd dei'af, att tillskotts-räntorna, som sammanräknade uppgå till 3,742 Daler 20 öre Silfvermynt, enligt hvad ett öfver dem upprättadt sammandrag utvisar, sålunda med 248 Daler 16 öre öfverstiga öfverskotts-räntornas summa, kan yppas i tillgångarna för tillskotts-räntornas utgörande, nu på Itiks-statens femte Hufvud-titel må uppföras ett förslags-anslag till belopp af 16,000 Riksdaler Riksmynt, att, i mån af behof, till ofvanomförmälda ändamål användas, under vilkor deremot att ej mindre bland stats-inkomsterna komma att ingå så väl de af vissa hemman och lägenheter i Blekinge utgående så kallade reserv-räntor, för så vidt de ej till Båtsmans-rustningens upprätthållande kunna erfordras, som äfven vakans-afgifterna för de derstädes tillkomna omkring 30 nya Båtsmans-rotar eller rusthåll, än ock till Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlemna den af nyssberörde afgifter under den förflutna tiden inom länet samlade och Kongl. Maj.U Ndd. Proposition N:o 73. 9 och der jemväl förvaltade fond, uppgifven att vid utgången af uppbörds-året 4854 öfverstiga 38,000 R:dr Banko och nu sannolikt uppgående till mera än 40,000
Eders Kongl. Majit, hade likväl ansell nyssnämnda förutsättning destouiiudre kunna eller böra läggas lill grund för behandlingen af denna fråga, som till undanrödja lide af den allmänna obelåtenhelen, hvilken, svnnerligast på sednare tider, yppat sig icke blott angående postskjutsen, ulan älven angående skjulsniog.s-bestyret i sin helhet, det ansågs blifva nödvändigt, att innan kort en omfattande reglering i dessa hänseenden vidtoges; men vare sig ali denna förestående reglering, så vidt den rörde postskjutsen, till en början mäste hufvudsakligen komma att bestå i en skälig, eller lidens fordringar lämpad förhöjning at skjutslega i», hvilken förhöjning, enligt General-Posl-Slyrelsens uppgift, skulle för hvarje skilling per mil öka deri ärliga utgiften för Postverket med omkring 10,000 llidr, eller tilt regleringen redan för närvarande kunde utföras medelst en mer eller mindre genomgripande förändring i hela systemet för posl-befordringen, så vore det tydligt a11 med afseende å Sveriges stora utsträckning och beskaffenheten af landels koinniunikations-ansialler, dessa förändringar icke kunde aflöpa utan ganska betydliga utgifter lör Postverket. Under sådana förhållanden, och då del vore af största vigt, alt post-anstalternas fortgående utveckling för öfrigt icke förhindrades af bristande tillgångar, ansåg Eders Kongl. Majit icke rådlig!, alt Postverket för den närmaste framtiden beröfvades en femtedel af verkets väsendtligasle inkomst, äfven om, såsom otvifvelaktig! vore fallet, grundad förhoppning förefu unés att genom brefvexlingens tillvext, åtminstone i viss mån, ersättning kunde påräknas för förlusten.
Genom det lånebiträde jag föreslagit, finge vi verkliga Electoral-får i landet, och innan vi hafva dem, behöfvas många af CommerceCollegium föreslagne åtgärder aldeles icke; ty vi hafva ännu så litet fin ull, att del tål flere år, innan de föreslagne 200,000 R:dr komma i fråga att begagnas. Herr Tham, PTolralh: Jag anser mig skyldig att utur de Berättelser, som till BevillningsUtskottet äro inkomne från Corn - Den 9 Februarii f. m. 99 fnerceCollegium och TullDirectionen, lemna den upplysning, att af något öfver i million skålpund ull, som är till Sverige införskrifven, är det ganska litet fin, utan det mesta grof ull, och, ehuru jag ej kati taga för säkert, att icke man ibland förtullat fin ull såsom grof, tror jag dock den fina ej vara af så stort behof, enär jag ser, att circa 3oo,ooo ® fin inhemsk ull äro Jemnade till Hallrätterne, och uppgiflerne till Hallrätterne på tillverkningen hos klädesfabrikanterne ej visa större behof, än högst 5oo,ooo ffi. Då kan det ej vara mera än omkring 200,000 @, som dertill äro införskrifne. Resten bar varit grof ull, och är använd till Svenska husväfnader, som drifvas i stort i flere provincer. Det är visserligen väl, alt förbättra fårracerne, men jag hemställer, om det är nyttigt, att gå i stort till väga, eller med stora steg, innan våra fabriker lämna full afsättning af ull, eller man är säker att med förmån kunna afsätta densamma på England. Jag har endast velat nämna detta, i afseende på det hittils varande behofvet af ull. Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken hemstälde, att så väl Kongl. Maj:ts ofvannämnde Nådiga Skrifvelse, som de af ofvanbemälde
För min de! anser jag såsom högst orättvist det nuvarande stadgandet, att en afskedad soldat skall tillhöra den kommun, der han är född, eller som han tillhörde, innan han kom i tjenst. Jag förenar mig derföre med Hr Mannerskantz i hans åsigt, och yrkar i denna syftning återremiss, på det att ett fullständigt förslag måtte framläggas för R. St:r. Hr von Koch: Sedan jag anmälde mig, hafva åtskilliga talare yttrat sig i samma anda, som jag ämnade, hvarföre jag blott vill förklara, att jag ej af hvad som blifvit från motsidan 422 Den 14 Februari e. m. anfördt, finner mig föranlåten frångå mitt yrkande om återremiss. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: En talare har vidrört det förslags-anslag. som för ifråsavarande ändamål är af R. St:r anvisadt; men K. M:s Befh:de först och K. M. sedan göra alltid ganska betydliga afprutningar på de långa räkningar, hvarmed fattigvårds-styrelserna inom Januari månads utgång årligen inkomma. Man kan således ej säga, att kommunerna få fullt vederlag för sina hafda omkostnader. Gr. Mörner, Carl Göran: Det manskap, om hvars försörjning här är fråga, tillhör sannolikt värfvade arméen, ehuru detta ieke tydligen framgår af ordställningen i den föreslagna und. skrifvelsen. Att en soldat skall åtnjuta fattigvård, kommer icke i fråga i annat fall. än att han vid afskedstagandet befinner sig i sådant tillstånd, att han icke kan sjelf försörja sig och de sina. Ar han återigen i stånd dertill, så uppstår icke behof af understöd, och han eger då denna frihet, som hvarje annan Svensk medborgare, att nedsätta sig och vistas på hvad ort, han för godt finner. I)å deremot en person skall genom andras försorg och på andras bekostnad underhållas, har det hittills icke varit här i landet vanligt, att man låtit honom välja hvilken kommun han skulle belasta med sitt underhåll, utan derom har staten genom lag reglerat.
Deras anta! var år i83o 9g , 18 38 109 antalet af stolar , i83o 447 „ 1838 5.4 antalet af deras arbetare „ i83o 2Öq8 „ .838 3275 hvarjemte machineriet vid dessa fabriker blifvit under de sednare åren betydligen förökadt och förbättradt. Värdet af deras tillverkningar var .83o rtdr 2,5i4,2o5 i838 , 3,863,439 alrietalet af tillverkadt kläde i83o , 49l>5'5 1838 „ 632,728 Och härvid bör märkas: alt ehuru klädes-fabrikernas undergång förespeglades såsom en följd af den under de sista åren meögifna införseln af kasimir, — fris, frisad, kalmuck och doffel — samt hel-ylle-flanell, införseln af dessa väfnader icke utgjort mera än i836 1827 kasimir: alnar 35o4 318 fris, frisad , kalmuck och doffel 12641 42°8 samt af den sist tillåtna hel-ylle-flanellen . Under ifrågavar. tidpunkt hafva jemväl åtskilliga bandtverkeri-arbeten blifvit till införsel medgifna. En uppgjord förteckning, för vidlyftig att uppläsa, upptager 53 särskilda artiklar, från hvilka införsels-förbud se - ■ S 38. 1272. Den 2g Juli f. ai - dan år 1825 blifvit upphäfna, och på de årligen förtullade qvantiteterna af hvar och en ibland dem. Det är märkvärdigt att dessa qvantiteter, med undantag af handskar, lackerade arbeten, bronz-saker, knifvar och saxar, paraplyer, tapeter samt ur, på det hela äro föga betydliga.
Att missbruk skola uppstå, tror jag visserligen vara ett factum; men hvad jag också tror vara ett factum, är, att några sådana missbruk ej uppstå , sorn för sjelfva fiscus medfört särdeles betydliga förluster, då de inrättntr, sorn hittills på grund af denna § uti betänk, uppstått, varit ganska få. Det synes mig också besynnerligt, att det ej skulle vara möjligt att få inrätta en spisningsanstalt, utan alt vara tvungen alt skatta för brännvinsminutering. Om nian aldrig så gerna önskade undvika alt försälja spirituosa, så skulle man derigenom på sätt och vis tvingas dertill, i det man nödgades skatta för sådan minutering. Det ligger någonting principvidrigt häruti. För öfrigt är frågan visserligen af en helt och hållet relativ vigt, och jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med något vidare yttrande härutinnan. Hr Ribbing: l afseende på Frih. NauckhofFs förslag ang:de afgifternas Stei bekommande af spisqvartersidkare, som ej utminutera spirituosa, så ser jag saken alldeles lika med Hr von Rosen; men hvad i öfrigt Hr von Rosen så väl sorn Frih. Nauckholf yttrat om de många lönnkrogar, sorn vore alt befara, så ser jag intet hinder för att lönnkrogar kunna uppkomma, lika så väl nu innan det ifrågavar. stadgandet finnes, som sedan detsamma blifvit gällande. Jag kan således ej inse, att denna invändning bör beveka oss till att ej bifalla hvad Utsk. uti betänk. N:o 12 har föreslagit. Frih. Tersmeden: Bevilln.Utsk. har uti betänk.
Amendementer lill förslaget framställdes, hvilka åsyftade att med bibehållande af förslasets hufvudgrunder jemväl bibehålla sjelfskrifvenhet, men dessa amendementer blefvo af R. o. Ad. förkastade, och förslaget, sådant det nu befinnes, blef antaget såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid denna Riksdag. R. o. Ad. gaf då, för alt så säga, pä hand, att Ståndet nu skulle antaga förslaget. Ehuru det icke är sådant, som jag önskat, kan jag likväl icke förneka, alt det äger flera fördelar framför det nuvarande representationssättet. Dessa fördelar, om man förbigår den visserligen icke obetydliga vinsten af en förenklad arbetsordning, äro hufvudsakligen följande, hvilka jag utbeder mig att få i korthet framhålla. Hvar och en torde känna, att Sveriges första, ursprungliga Stånd var BondeSt. Ur BondeSt. upväxte R. o. Ad. Den var, om uttrycket tillåtes mig, trädets krona. Når Ciliistendomen infördes i landet, framstod PresteSt. och erhöll röst vid afgörande! af fäderneslandets angelägenheter. Då näringarne började upblomslra samt handeln och industrien utvecklade sig, blefvo Städernas borgerskap en samhällsviglig korporation och fick äfven inträde i representationen. Ifrån den tid, då BorgareSt. intog säte och stämma vid Riksdagarne, hafva omkring 400 är förflutit. Under denna tidrymd hafva många nya samhällselemenler utbildat sig bredvid de 4 RiksSt:n. De nya medborgare, om roan så får benämna dem, hvilka utgjorde dessa elementer, hafva genom deras arbete bidragit till fäderneslandets förkofran, med deras blod bidragit till fäderneslandets försvar, men de erhöllo icke och sakna ännu i våra dagar röst i nationens församling. Mine Hrr är sådant rättvist? Ar sådant klokt? De hafva länge klappat på den dörr, som leder in till vår församling, men vi hafva ej velat öppna denna dörr. Det kan stunda en tid, då bullandet blifver så starkt, att porten spränges. Vi böra icke längre hålla den tillsluten utan öppna den och emottaga nykomlingarne såsom bröder, såsom söner till samma fosterland.
"Os baroni fattands beslut kunna derefter erliälla tillämpning slängs» mina till, dä clsn n^a lull-taxan trader i verkställigliet, osli föiillifvr» "gällanile »Nlls,- derpå följande tsin är; doek vill Kongl. IVIaj:t lia, vilt liaf'va gilvit Rikets 8ländei' tillkänna, att, emellan 8st isks al Kongl. IVlaj:L laeior, att nu, till följd endast af en genoin Riksis 8tändsr yttrad ön"skiin, lislt osli liället u^IpI,älva de lätt igl,eter, Som innefattas uti N)'ssäReropade al su utål konung vula 8tänder gemensamt besvuren Oiunil"lag, sä lili! ver ilen InII-lrestäm melss, livilken, enligt Rikets 8tändeis l'ö'i enäinnds anliällan , kail komma att ega rum, endast att anse såsom ett ", eglemsntai iskt stadgande, irvars gällande kraft inom lierörde tiel ak fem är Irsgränsas." Oell skulle, me<l iagttagande ak den sälunda ^ädigst anlrefallda föränd, ing, sörsvaiands lXädiga proposition under denna dag till Rikets 8tän861° expedieras. Kongl.
På alla sidor skola hastig förfärelse förskräcka honom, så att han icke skall veta hvartut han skall. Hunger skall blifva hans håfvor, och uselhet skall blifva honom tillredd, och hänga vid honom. Hans huds starkhet skall förtärd varda, och hans starkhet skall dödsens Förste förtära. Hans tröst skall utrotas utu hans hyddo, och de skola drifva honom till förskräckelsens Konung. Uti hans hyddo skall intet blifva; öfver hans palats skall svafvel strödt varda. Nedantill skola hans rötter förtorkas, och ofvanuppå afskäras hans säd. Hans åminnelse skall förgås i landena, och skall intet namn hafva på gatone. Han skall fördrifven varda ifrå ljusena i mörkret, och af jordene bortkastad varda. Han skall ingen barn hafva, och ingen barnabarn i sin folk; honom skall ingen qvar blifva i hans slägt. De som efter honom komma, skola gifva sig öfver hans dag; och dem, som för honom äro, skall fruktan uppå komma. Detta är dens orättfärdigas boning; och detta är rummet till honom, som intet vet af Gudi. Job svarade, och sade: Hvi plågen I dock mina själ, och döfven mig neder med ordom? I hafven nu i tio gångor hädat mig, och I skämmen eder intet, att I så omdrifven mig. Far jag vill, så far jag mig vill. Men I upphäfven eder sannerliga emot mig, och straffen mig till min smälek. Märker dock en gång, att Gud gör mig orätt, och hafver invefvat mig uti sin garn. Si, om jag än ropar öfver öfvervåld, så varder jag dock intet hörd; jag ropar, och här är ingen rätt. Han hafver igentäppt min väg, att jag icke kan gå der fram; och hafver satt mörker uppå min stig. Han hafver utuklädt mig mina äro, och tagit kronona utaf mitt hufvud. Han hafver sönderbråkat mig allt omkring, och låter mig gå; och hafver uppryckt mitt hopp såsom ett trä. Hans vrede hafver förgrymmat sig öfver mig, och han håller mig för sin fienda.
Julii P. 207, 339, 586, 678. — i anledning af Återremiss å Utskottets Betänkande, rörande förbud för Ledamöter i HofRätt att sig emellan byta lottade mål. Dec. P. 623, 792, 814* «— angående förändrad praescriptionstid för Kronan, i afseende på anmärkningskraf emot särskilte personer och redogörare. Julii P. 207, 338, 345. — i anledning af Konungens Proposition, angående tiden för bevakande af mål, som i HofRätten öfver Skåne och Blekinge göras anhängige eller derifrån till Kongl. Maj:t fullföljas. A-ug. P. 992. — i anledning af väckt Motion angående ändring i 5 §. af 4o Gap. MissgerningsBalken. Julii P. 208,349,670. Aug. P. ion. Sept. P. 77, 106. — om mildring i straffet för Vaktkarl, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös. Julii P. 208, 349, 670. MissgerningsBalken. LagUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående förändradt sätt för Författningars uppläsande i Kyrkorne. —» i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående yrkad befrielse för Förmyndare från skyldigheten att hvart tredje år tillöka Myndlingens arfscapital, med den derå under tiden upplupne ränta, Junii P. 782. Julii P. 572, 677. —, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående närmare bestämmande, i hvilka fall Provincial-Medici-besigtningar äro nödige vid uppkommande tvifvelsmål, huruvida död person vådeligen omkommit eller icke. Junii P. 782.