Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg prenum.-afgiften blick från gudmodern, så det genomfor henne som en blixt, att man sökte just de penningar, som hon stoppat i fickan, och att gudmodern trodde henne hafva stulit dem. Karin körde sin lilla hand i fickan för att draga upp sedlarne, oeh det arbetade i hennes tankar för att få ord till att säga, hur hon kommit till att taga dem. Men hon kunde ej röra tunga eller läppar — det kunde hon ju icke den dag i dag, när det brusade så der underligt i hennes hufvud och hjertat började bulta, som om det ville hamra lifvet ur henne — och så stod hon der stel och styfnackad. » Tösen har väl ej vana att snatta? » hörde Karin gudmodern fråga i en retad, föraktfull ton. » Tösen? — Ja så Karna? Ah, Gud bevars! Det skulle aldrig kunna falla henne in. Hon håller ibland på att stoppa fickan full med snäckor, stenar och all annan bråte; men hon är en sådan underlig en, att hon aldrig ens sjelf tar en sockerbit ur dosan, utan jag skall ge henne den i handen. » Modern sade detta skrattande, ty prostinnans fråga förekom henne så löjlig, då hon jemförde Karin med hennes två barn, Robert och Ina, hvilka just bakom moderns rygg plundrat både sockerdosan och bakelsekorgen på kaffebordet. Penningarne liksom brände barnets hand, men att lemna fram dem nu, sedan man trodde henne ha stulit dem, kunde hon ej. Men hon skulle slänga dem ned under bordet, så fort den förfärliga gudmodern bara vände ryggen till. Prostinnan ville dock ej vända sig om. Och hvad värre var, Robert och Ina kommo på moderns hemliga vink fram för att hålla vakt, medan hon sjelf hjelpte den omisstänksamma bondhustrun att titta under stolar, mattor och pallar. » Hvar har du tennsoldaterna Karna? Har du dem i din ficka? » Det var den fine, vackre Robert, som frågade, och Karin kände att också han trodde henne hafva stulit penningarne. Så de nu pratade och skrattade der Med en trotsig nick visade hon på bornere i rummen!
Denna slags Patriotism är den berömvärdaste, den minst tvetydiga, och mest gagneliga: uppoffring af lif och lemmar för det allmänna bästa kommer lyckligtvis, icke alltid i fråga; men ständigt behöfver vårt fattiga Fädernesland Embetsoch Tjenstemän , hvilka så litet som möjligt äro Statens blott tärande, dess tillgångar utsugande medlemmar. Frivilliga öfvertaganden af administrativa åtgärder är det enda sättet hvarigenom många kostsatnma, med ständigt uppdrifna Accorder och vid afskedstagande med stora pensioner begåfvade Embetsoch Tjenstemän, skulle kunna undvaras. Också kan jag icke nog beprisa Herr von Törnes erfarenhet och intygande om Municipalsty. relsers nytta. 1 Jemtland är ådagalagdt huru mycket genom dem kunnat tillvägabringas, utan att några serskilda Embetsmän med löner och arfvoden behöft tillsättas; det mångfaldiga de uträttat har Herr von Törne uppräknat, men beklagligen för min motpart, bevisa de derjemte att der sådane finnas, blifva Lcinejlyreljerna mer och mer öfverflödigaj hvaraf föl - Den 16 September f. m. 137 jer att den serskildta Läneftyrelfen i Jemtlandsl. mycket mindre är af nöden. Ifrån frågan om SockenSållfkaperna och FårvaltningsUtJkottet, öfvergår Herr von Törne till teckningen af ”de svårigheter och stridiga meningar, som merendels mola. alla. allmanna Förslag, just derföre alt de åro allmänna, och således ej lämpligaför allas närvarande cnskilta interessenSanningen af detta yrkande bevisar just Herr von Törne så tillämpligt på sig sjelf genom sitt bemödande att motverka det nu ifrågavarande allmänna För.
Tor körde då till Egils borg, och när han mot aftonen kommit dit och omtalat sitt uppsåt att i spetsen för borgens stridsmän uppsöka Geirraud och hans slägt, för att tukta dem, vardt det mycken fröjd bland Egils kämpar, och de rustade sig att följande morgon vara färdiga till uttåget. På utsatt tid bröto de upp och satte öfver Elivågor, Tor vadande, Egil och Tjalve på skidor, de öfriga i båtar, och ryckte till fots in i Jotunheim på den väg, som Loke hade anvisat. Loke var icke med; det aktade han sig visligen för. Ej häller saknades han af någon, ty han stred på långt när icke så käckt med vapen, som med sin skarpa, mångordiga och lögnaktiga tunga. Men hvad Tor icke anade var, att Loke låtit Geirraud veta, att asaguden och hans stridsmän vore att vänta. Jättarne beredde sig på att mottaga dem, och ett försåt var planlagdt på den af Loke förordade vägen. Jättekvinnor höllo utkik från bärgen och hastade till sina män för att underrätta dem om fiendernas framryckande. Vägen såg till en början lofvande ut, och äfven vädret var drägligt. Efter hand ändrade sig detta. Man kom in i en fjälltrakt, som tedde sig allt vildare och hemskare, och i samma mån slog vädret om och vardt ohyggligt. Stormvindar frambrusade mellan bärgen, svarta molnmassor seglade utefter fjällsidorna, och skurar af hagel störtade ned. Och när dalen gjorde en krök, sågo Tor och hans kämpar framför sig en älf, i hvilken digra strömmar, svällande af hagelskurarne, nedvältrade från bärgen med fräsande isvatten och stängde deras väg. För Tor, om han varit ensam, hade detta ej utgjort hinder, ehuru det äfven om honom gäller, att han vid vadande måste anstränga sig i mån af forsens våldsamhet. Men för hans kämpar såg det värre ut. Här i de hvirflande vattenmassorna kunde Egil och Tjalve icke bruka sina skidor, och deras alfkämpar icke sin simkonst. Tor fick röna, att Loke var en bedräglig vägvisare.
Norrköpings Krono-Magazins Contoir den 14 De«smber r8sS. C. k. V> LtMLMLSt Den Z Februarii. 18Z Dä Slaks-U'skottet kände, a't Riksgalds-Contvie ägde i Banquen en behällning af nara 6oo, 000 R:d», akt infly andet af igoy ars Bewillning wore snart akt påräkna, samt akt Riksgalds-Contoiret ägde utestäende fordringar och län, som efter Riksens Ständers Besiut stulle infordras, och hwilka ieke till nägre nu förestående behof genast behöfds anwändas, utan Riksgälds-Sedlarnes realisation allksä dermed kunde underlättas/ vin sa päfordrades; Sä föreflog Srats-Utstokket, akt Banquen stulle ätaga sig realisationen af de utelöpande RiksgäldsSedlarne, mindre för att belasta Banquen med nya förökade Utgifter härtill, än att bereda ett Allmännare förtroende och Credit ät desse Sedlar, i fall sä. dant stulle genom sednare tiders händelser bliswit minstadt, och i det stället hos den mindre uplysta delen af Nationen werkak någon farhäga och misstro cnde Stars-Utstottct trodde, och det med mycken anledning, att, enär de gamla Sedlarne singö emot nya utbytas, och de tillika finge fortfara, att wara löpande i allmänna rörelsen der de af wighet och wa, na wunnit ett skags burskap, samt de dessutom singö 1 upbördswagen sä wäl emottagas som utgifwasr sä stulle Banque» blifwa föga anlitad, i afseende pä deras realiserande, hälst dä dertill kom, att Riksgälds-Contoiret, efter hwad vfwan nämndt är, icke saknade alla tillgångar, atk af dess egne folcher kunna under hand lemna biträde till en sadan realisation. Enär nu, detta oaktadt, sa wäl Herrar BaneoFullmägtige som Höglost.
Leyonhufvuds, Axel Gabriel, d. 1 dennes mundtligen afgifne och sedermera skriftligen aflemnade motion om pension till frami. Öfversten O. A. Bruncronas enka; samt Gr. v. ltosens, Adolf Eugéne, d. 1 dennes mundtligen väckte, numera skriftligen inlemnade motion i fråga om riktningen af Statens vestra jernbana samt understöd af Statsmedel till enskilda bolags jern vägs-anläggningar. Remitterades till LagUtsk:t Hr CarlheimGyllenskjölds, Henrik Adolf Oskar, d. 1 dennes bordlagda motion om rättighet för bekännare af den EvangelisktLutherska läran att, under af K. M. stadgade vilkor, bilda församlingar, oberoende af jordområdet m. m. Efter föredragning af Frih. von Paykulls, Johan Gustaf, den 30 Nov. bordlagda motion ang:de förändring i 16 § Riddarh.Ordn., yttrade sig Frih. Cederström, Rudolf: De förändringar, som ära angelägna och nödvändiga, bör man visserligen icke motsätta sig, och sådan vore ej heller nu min mening, derest förändringen syntes mig af sagde art. Men i närvarande fall anser jag den hvarken angelägen eller nödvändig; alltså tror jag icke heller, att man bör vidtaga densamma. Uppvisandet af pollet för underofficereu vid vakten, är en lätt sak och åstadkommer icke någon anmärkningsvärd tidsutdrägt. Som surrogat derför har motionären föreslagit, H. II. 16 I 242 Den 6 December. att polleten skall upvisas för, jag tror RiddarhusFiskalen, då sådant af honom begiires. För min del anser jag att det skulle vara mycket obehagligare, att, under pågående diskussion, blifva sålunda antastad, och möjligen utvisad för en försummelse i detta hänseende; hvaremot det nu är en sådan vana, att när man går in ge nom dörren visa upp för vakten sin pollet, att det kan jemföras med att taga hatten af sig, när man möter en bekant. Detta förevisande är ju, alldeles som en dylik helsning, ett ögonblicks verk, och sedan denna lilla formalitet är gjord, behöfver man ej vidare tänka på sitt legitimerande i egenskap af behörig person att här tillstädesvara.
Men någon ro, någon hemfrid finns det ej heller därinne. Kallt och stelt är allt — kallt och stelt som de höga, smäckra marmorpelarne, som förlora sig i rökelsemolnen däruppe i hvalfven. Man gapar på helgonbildei na, vandrar fram och tillbaka, köper ett ljus vid salubordet, tänder det framför bilden, medan penningarne klinga i försäljarens låda, bockar sig och korsar sig, ser förnöjd ut att ha uppfyllt all rättfärdighet oeh skyndar ut igen. Icke ens härinne, inför den alltomfattande Gudens ansikte finns en bekant, en befryndad själ, ett känslouttryck, som harmonierar med mitt eget väsen. Allt är vana, handtverk, slentriaD. Jag minnes 1 detta ögonblick den lilla kyrkan i grannsocknen till mitt barndomshem. Jag hade alltid funnit den så ful, så futtig, så obetydlig. I denna stund skulle hon vara min längtans mål! — Jag vandrar äter ute på Nevski. Dess brusande lif böljar ånyo förbi mig; alla ha så brådt, så brådt. Den e n e ser glad ut, den andre ledsen, öfver de fleste hvilar den slöa likgiltighetens prägel. Men ingen känner mig. Och då griper mig, medan jag ströfvar framåt, allt djupare och djupare en onämnbar längtan, en l ä D g t a n efter ett vänligt, kärleksfullt ord, efter ett hägnande kvinligt väsen, efter en huld, varm hand att förtroligt sluta i min egen. Då ser jag mig plötsligt, när jag viker om närmaste hörn, stå på en grön, öppen plats, och i dess midt reser sig hög och vördnadsbjudande en kvinnostaty. Jag träder närmare och ryser: det är icke bilden af en kvinna — - det är Katarina II. Trött slår jag mig ned på en trappa i den omgifvande parken. Icke långt från mig ser jag en manlig varelse nedsjunken mot sockeln af statyn; hans stora hufvud med det tofviga håret och de förvridna dragen ligger lutadt mot en af stenarne, käppen och tiggarpåsen ha glidit ur hans hand och rullat ned på sandgången.
Tabellerne lemna för serskildta Classer, dels af högre dels af de ringare projcct-wiS föreslagit, hwad en hwar, säsom ett minimum, syneS kunna päföras, sig bestigande till 1 Million R:dr. och hwaruti 1 Million personer komma att deltaga, och sä, dant med ben förmodan och under den öfwertygelse, att af de högre Classen,e, hwilkas Bcwillnings-afglftcr bor> de bestämmas i mohn af deras ärligen behällna inkoinst, dels utaf Landk-egendomar och dels af BruksHandels, och Fabriques-rörclscr eller andra Inrättningar, kunde med Den 2Z September." 939 med säkerhet blifwa att päräkna ^ Million R:dr; sä instämmer jag fbr min del med flere as Utskottets Herrar Ledamöter, att om detta förslag kunds anses äkföl, )a den säkerhet och möjelighct i tverkställighctcn, som Rikets angelägna behof fordra, wore det wistcrligen dek mäst rättvisa, dä en hwar efter sin förmäga och erkända eller ostridig» förmögenhet, bidrag: till Rutts undcrderstöd, samt tillika det enklaste i anseende till flere Titlars undwikande, och jemwäl för Räkenskapcrne' och Controllen det kortaste, som torde kunna upgifwas. Men som de Bewillnings.afgifter hwilka skol» utgöras, böra med tilförlitelighet kunna päräknas, pä det Staten eller det werk, dit de böra ingä, och som hafwa sina wista utgifter bestämde, ej mäga dertill sakna en oumgängclig tilgäng eller ställas i den förlägenhet att för en yppad brist afbida en osäker ersättning; sä bör och likmätigt den plikt Utskottet tilhörcr, noga tilscs och Lfwerwägas, om det ändamäl, som äsyftaS, mä kunna med tillbörlig säkerhet pä det föreslagna sätt stä att winna.
J Sjevöe iNla^ens 0täöev: för öem, forn Minna btirffap pä utrifeé fyanöel . 5: anöre ^)anö(anöe od) $abrtförcr . 3: 24. — 0jö'Äaptener od) £oopoaeröie>0£eppare 2: ööanötrcerfare i. 36. — anöre borgare 1: 24. J Scmte Älafjena 0täöer: för öem, forn minna bur|Tap pä utrifeé fyanöel 3: 16. — anöre 3j)anölanöe ocf) §abrtförer . 2: 28. — 0jöi^aptener od) £oopoaeröie>0£eppare l: 16. — äDanötmerfare 1: 8. — anöre borgare l: 4. Sertificater för till utrifeö ort gäenöe öppna bätar . — 4. — in[)em(!a öäcfaöe fartyg . — 16. — mlänöjfa öiro — 32. §olfpafö för 0feppare od) föefättuing pä refor till ut rifeö ort — 24. fribref 9 fribref för $artt;g ed) 33åtar Derom tttgifne förbittbelfer . ©e fä 11 bref SiqoiDatiotier öfroet Äronoforbringar . Sftäflare»flutfeblar, f>roarje 3)Mftare>bref till ^abrifé* od; äpanbtroerférörelfe: i Stocholm odj ©örneborg famt förgå flagent?
CJnnabark, omalen, är satt till 2 R:drs värde, och blott 1 sk;s 1 JDen 19 Junii e. m, 347 tull. Denna tull är så mycket obetydligare, som värdet ej går lill hälften, nej icke ens till fjerdedelen af hvad China kostar efter taxan, nemligen 7 å 8 R:dr för 28 lod. Då China är en artikel, hvaraf så stort qvantum importej-as, kunde det väl löna sig att belägga den med samma tull, som andra medicinalier, eller med 10 procent. Visserligen är det välment mot den sjuka; men han får ändå förmodligen betala lika mycket. Deremot är malén China belagd med 1 R:drs tull på ©:det. Det tror jag vara för högt, så länge man icke här kan mala China till den finhet den borde hafva. Dess verkan beror till väsendtlig grad på den finhet, till hvilken den males. Här i Sverige har man hittills, åtminstone var det händelsen för några år sedan, ej kunnat mala den rätt fint. Försök gjordes då i detta afseende, och prof derpå uppvisades uti LäkareSällskapet. Man fann en sådan skilnad, att jag skulle önska en måttlig tull på malen China, ända till dess man lär sig att här mala bättre. Chrystalli Tartari är o med ett värde af 20 sk. ©, satte till 2 sk:s tull. Men man råkar längre ned en annan artikel, Cremor Tartari, hvilken är värderad till 3a sk, © och belagd med 8 sk:s tull, då likväl hela skilnaden dem emellan är den, att det ena pracparatet är i chrystallform, och det andra pulveriseradt. Formar, Krukor och Potten för Sockerbruken äro i den gamla taxan värderade till 1 sk. 343 Den 19 Junii e. m. 4 rst. ffi, men i den nya till 24 sk. och samma tull bibehållen. Jag hemställer örn det ej kan vara skriffel; ty skilnaden i värdet synes nog betydlig. Under artikeln:
Utsk. liar förhöjt chartan på ö'ppna bref för dem, som uppnå den fordna värdigheten af Riksråd, från 258 r:dr 16 sk. till 5oo r:dr. Sedan vi kommit till det lyckliga statsskick, att Statsministrar, hvilka genom deras embeten tillhöra Rikets herrar, icke fortfara med embelet längre än fyra månader, så hafva R. St. försigtigtvis befriat dem, likasom andra Statsrådsledamöter, från fullmaktslösen. Mea Konungen äger att upphöja andra (örtjenta män till den fordna Riksrådsvärdigheten. Skall denna rättigheten Honom betagas genom en ökad beskattning, desto nitra obillig, sorn hon ej utgår af ökad inkomst, utan tvertom höjer de utgifter, som den lönlösa titelni alla fall medförer? Jag instämmer fullkomligen i Gr. Gyldenstolpes mening, att det är olämpligt beskatta dem, sorn inträda i Statens tjenst, särdeles, numera då det knappa lönebeloppet är förknippadt med ett desto ymnigare mått af smädelse. Statens tjenster skola derigenom blifva mindre eftersökta än hittills, och den tid komma, då Styrelsen får med så mycket större löner betala tjenslemännens biträden. Under sådana förhållanden är det icke skäl att belasta fullmakterna med högre afgifter. Snarare borde man lemna dem för intet, på sätt Gr. Gyldenstolpe yrkat. Gr. Mörner, Joli. Au g.: Till de anmärkn:r, som blifvit gjorda, får jag tillägga, att enligt Utskts förslag komma geometriska cliartors beskrifningar alt beläggas med stämpladt papper.
Uti en hos Ronde-ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, har Riksdagsfullmägtigen Pehr Edén från Wester-norrlands län, under uppgift att inloppet lill den med Storö fiskelägenhet i Nora socken och södra Ångermanland befintliga hamn under de sednare 50 åren skall hafva, dels genom vattnets sänkning, dels genom hafvets våldsamhet, så uppgrundats, att en betydlig mängd dagsverken årligen måste användas för att hindra inloppets igenfyllande och hålla det - Stats-Utsko/tets Utlåtande, N:o 114. samma i farbart skick, af sådan anledning hemställt, att Rikets Ständer måtte medgifva, det värdet af de 2:ne tunnor strömming, hvilka, enligt motionen bilagdt skattläggnings-instruinent, såsom ränta till Kongl. Maj:t och kronan årligen utgå al Storö fiskehamn, hädanefter måtte ställas till Konungens Befallningshafvandes i Wester-norrlands län disposition, för att till underhåll af inloppet till Storö hamn användas. Som Utskottet icke är i tillfälle att bedöma nyttan och behofvet af ifrågavarande arbete, enär vederbörande auktoriteter deröfver sig icke utlåtit, och detsamma dessutom synes vara af helt och hållet enskild natur, samt således torde höra kunna verkställas utan biträde af statsmedel, hemställer Utskottet, det må ifrågavarande motion få förfalla. Stockholm den 25 April 1851. Ank. till Exp. Utsk. den 25 April 1851, kl. 7 e. m. Ullålande, i anledning af vackt motion om rättighet för nuvarande Arrendatorn af Kronosäteriet Boda att under vissa vilkor arrendet frånträda. (I. A.)
Men för alla andra Sveriges innebyggare tinnes ett fädernesland, som icke kan stoppas i kappsäcken, celi detta fädernesland är Svenska jorden; vi äro fastvuxne vid denna jord, och v i måste tillse att vi som frihorne män derstädes qvarstå, utan att behöfva frukta besöket af utländska exsekutions-betjenter. Hr Stjernsvärd; Den Svenska jorden är ett fideikommiss sorn vi mottagit skuldfritt af våra fäder, och det är då äfven vår pligt att lenina den i samma tillstånd åt våra efterkommande. Den åsigt, som innehålles i Hr Ehrenhoffs nu uplästa anförande, anser jag bäst öfverensstämmande med pligten mot fäderneslandet, och anhåller derföre att få deruti instämma. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag anhåller om bifall till Ut sk:ls första punkt, på de grunder, som finnas i Betänk-.t anförda. Det är en sedan flere år tillbaka hyllad grundats, att så mycket som möjligt sammanföra de olika inkomstposterna i en gemensam kassa, för att sedan dermed bestrida statsutgifterna. Bränvinsskatten är sål. äfven afsedd att betäcka utgifterna under särskilda titlar, och torde icke kunna användas tvenne gånger. Om nu bränvinsskatten anslås till jernvägarne, måste ju medel på annat sätt anskaffas till andra nödvändiga Statsutgifter, ty det kan väl ej vara meningen att låta andra för landets utveckling nödvändiga förleden stå stilla, under det man bygger jernvägarnaAnser man jernvägarne behöflige och nyttiga, bör man skaffa medel till deras utförande genom statslån, hvilka fördela bördan på en längre tid, och låta våra efterkommande, som skörda största vinsten af dem, äfven något bidraga till deras byggande. Hr Stjernsvärd: Jag är lika mycket som den siste tal. nitälskande för vårt lands utveckling; men jag tror icke rätta sättet tor dess befrämjande vara at.t jemt och samt låna penningar. Man har som ex. anfört England med dess enorma statsskuld; men jag tror att, om England skulle gå miste om sina kolonier, så blefve dess rikedom ganska dubiös.
Stutt. 7:0 Medgift» - penningar af dem, som till Fribrods åtnjutande blifvit intagne, jemväl bortsåld egendom efter de inköpte personer och eljest qvarlåtenskap efter fattige som dö, så ock penningar för dem, som inkomma i Curhuset, äro ganska ovissa och inflyta till mer och mindre. Ar 1753 stego de till 6,260 Daler 23 öre S;mt. 8:0 Trettoncl» Pennington af Köpeskillingen för Gårdar, byggde på Hospitalets grund, och Becognitiori för Danviks Hemman, sorn gå i köp ^privat Folk emellan, är mycket oviss; meq steg år 1753 till 262 D:r 7 ör. Sunt. 5:0 Bänkhyror och Hof - penningar hafva förut varit mindre, men, sedan Kyrkan blifvit .reparerad och i godt stånd sätt, kunna desse inkomster räknas till 300 D:r S:mt. 10:0 För K'ockor, Jord och Bårkläde, Berhämtning, Botes - penningar, betalning för Hospitalets Pråm och restituerad accis för Qvarntulls-ITvete, stego 1753 till 250 D:r Sant. 11:0 Testamenten och Fordringar tillflyter understundom Hospitalet; men ej kan till något visst årligen insättas, dock är för år 1753 influtit 70 D.-r 28 ör. Sunt. Uti »len för ar 1753 slutne och ingifne Hospitals Sumtnariske Bäkningen upptages liela inkomsten för samma år nemligen 1638 Stats-UisJtottets Bettini andert. rAfrads och Qvarntulls-Span nema - 1,144 8 fj‘d* och Krono-Tionde * . 241 4 Tillsammans 1,385 T:r 6 fj:d. och iiti Penningar och Persedlars värde utom Spannemålen influtit 15^638: 27- än influtit för försåld Spannemål 2116: 2. 17>754: 29-.
N ä r ni från salen hör det d ä r hastigt u p p - stickande, gälla grälet, hvilket ni vanligen blott ä g n a r ett förströdt » Sch, b a r n! H u! ni k ä n n e r ej igen dem; det är som ett vidrigt häxeri öfver dem. Sällskapsspelen p å kartor, stjärnspel, järnvägs-, geografiska spel o. d. r o a för en afton, för n å g r a gånger, men de h a intet förledande hos sig, de äro s n a r t uttömda. A n d r a spel, bräde, biljard m. fl., k u n n a alstra en fördärflig passion, men de h a ett negativt godt med sig: de äro ej tillgängliga i h v a r e n d a vrå, m a n bär dem ej i fickan. D e n oförbränneliga, så lätt anskaffade lilla kortleken, p å hvilken människosnillet ödt en alldeles för stor del af sin uppfinningsförmåga för a t t göra den till en outtömlig grufva af olika, intressanta möjligheter och kombinationer — den ä r och förblir n u m m e r ett af allt spelmaterial; ä r närm a s t till h a n d s och bjuder mest: från och med s v ä l t a räf till och med vira och i oändlighet vidare. » Gubbarne » säga inte nej och inbjuda sedermera h v a r i sin ordning de a n d r a. S å går det i ett stulet s m y g u n d a n termin efter termin, därvid studier, hälsa, kassa och moral få sitta allt vådligare emellan för de oemotståndliga k o r t l a p p a r n e s skull. I Stockholm, där mångsidigare och mera lifaktiga intressen gifva sysselsättning åt sinnena och spridning af t a n k a r n e p å olikartade områden, torde faran i det berörda hänseendet v a r a mindre för u n g d o m e n. — D e mindre begåfvade, hvilkas möjliga f r a m g å n g först och sist betingas af ett arbete, som icke får bestjälas p å en timme, h u r går det med dem, om de r å - k a t i spelets snärjgarn?