Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad här blifvit anfördt emot pluralitetens slutledning af instruktionens l:a §, gäller i allo äfven i afseende på den 2:a, hvarföre ej derom behöfver vidlyftigare ordas. När nu härtill lägges föreskriften i 3:e § 2:a morn., att kommitterade ”böra hafva till ögnamärke alt i det mesta, sorn görligt är, och sä vidt sorn deri svenska gamla version icke går från sensu litterali uti texten, densamma bibehålla” •, således att förändring får ske endast då, när den gamla ölversättningen tydligen och ovedersägligen tagit fel om originalets ordaförstånd, så frågas, kan en instruktion skrifvas, som mera bestämdt uttalar, hvad alfa enstämmigt yrkat vara ändamålet med ifrågavarande bibelarbete? Och denna instruktion, ett mästerstycke af Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 3S. 13 tydlighet, bestämdhet, sakkännedom och fullständighet vill man ur vägen rödja, i sanning en åtgärd, som synes både onödig och obetänkt. Men, säger man, 70 års erfarenhet hafva dock ådagalagt att bibelkommissionen uppfattat sitt åliggande såsom ett nytt öfversättningsarbete. Detta medgifves, men bevisar intet annat än att en instruktion, den njå vara hur tydlig och bestämd som helst, likväl alltid lemnar rum åt olika uppfattning och tillämpning. Och tror man väl att den föreskrift, utskotts-betänkandet uppställer, lemnar mindre utrymme för olika tolkning? Att nödtorfteligen och med varsamhet revidera, äro så obestämd^ och svåfvande talesätt, att de gifva alls ingen rättelse för åtgärderna. Hvad den ene anser för nödtorftigt anser den andra för öfverflödigt, den enes varsamhet kallas af en annan vågsamhet, och huru rymligt begreppet revision kan uttänjas visar en alltför ny erfarenhet för att här behöfva åberopas.
Ty jag skulle aldrig kunnat känna mig lyckligare, än hvad jag nu gjorde öfver de framgångar, som jag redan vunnit på den bana, jag valt. Och min ömma moder visade sig åtminstone tillfredsstäld med det utlåtande, prosten gifvit. Vid afskedet sade prosten lika vänligt som artigt, att jag alltid vore välkommen i hans hem, så ofta jag kände någon dragning dit. Min lilla fåfänga, om jag så skall benämna mitt oemotståndliga begär att vid denna årstid visa Glimmingeborna min vackra, men något svala, seminaristmössa, hade dock sina obehagliga följder; ty jag vaknade på natten till annandagen med en svår rheumatisk hufvudvärk, hvilken fortfor hela annandagen och inpå tredjedagen. Min ömma moder kokte emellertid fläderthé åt mig och bäddade in mig i så många fjäderbolstrar, att jag formligen badade i svett. Ännu på tredjedagens eftermiddag hade hufvudvärken ej släppt efter. Jag kände mig dessutom mycket matt och olustig och funderade nästan på att försaka det stora julkalaset i Boarp. Men då jag tänkte på min ömma moders glädje öfver denna bjudning, så bemannade jag mig mot plågorna och mattigheten samt gjorde mig i ordning att föra henne dit. Huruvida jag ej handlat klokare, om jag följt min första ingifvelse att stanna hemma och vårda min helsa, derom må läsaren sjelf döma af det, som inträffade på kalaset. I Boarp voro, såsom vanligt är på bondkalas, alla rum bokstafligen fullproppade med folk. Min moder och jag blefvo mycket väl emottagna och undfägnades straxt vid vårt inträde med kaffe. I stugan sågo vi endast vänliga ansigten. Men då vi efter kaffet begåfvo oss ut i herberget för att helsa äfven på de gäster, som befunno sig där, så emottogos vi af tvenne personer med en allt annat än vänlig uppsyn. Den ene var Sven Jönsson på Lyngen, den andre var hans och min gemensamme forne lärare Hans Persson i Kröplinge, som, efter hvad jag sedan fick veta, brukade blifva bjuden hit, alldenstund han i sin ungdom tjenat här på stället hos Petter Larssons hustru Anna Johannas föräldrar. Sven Jönsson sade ej ett ord, då vi helsade på hvarandra. Men Hans Persson gjorde en grimas och sade:
Majit täcktes A) åt sakkunnige och fördomsfrie män uppdraga att l:o taga närmare kännedom och till Kongl. Majit ingifva fullständig berättelse om verkningarne af de löreskrifter, som under sednare tiden tillämpats för vinnande af ordning och tukt a) inom den nya elementarskolan här i staden; b) vid andra inrikes läroverk, hvarest begagnats samma method för ändamålets vinnande eller ock eljest, efter hvad bland männen af facket kan vara kändt, kroppslig aga undvikits, och c) i skolan och vid lärosamt uppfostringsverk uti Schweitz, Frankrike, Belgien och några andra civiliserade länder, der uppfostringsväsendet och den vesterländska kulturen nått större utveckling; 2:o afgifva och låta genom trycket, särdeles till skollärare, sprida fullständigt motiverade förslag till löreskrifter i dessa ämnen. B) öfver dessa förslag höra vederbörande myndigheter; samt G) meddela de nödiga föreskrifter, som för ändamålets vinnande kunna anses tjenliga. Herr Lindeström (motionen Nio 203) har föreslagit, att i anseende till den obestämdhet, hvarmed den § i 1859 års skolordning, som handlar om bestraffningar, är behäftad och som gifvit anledning lill olika tydning och deraf härflytande obehagliga förvecklingar, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det han täcktes bestämma noggrannare: l:o) hvilka straff i skolan må få användas; 2:o) i hvad ordning de må följa på hvarandra; samt 3:o) uttryckligen och vid lämpligt ansvar förbjuda lärare alt efter ögonblickets ingifvelse utdela straff i annan ordning, än lag stadgar. Och slutligen har 0. Thorell från Elfsborgs län (motionen Nio 188) föreslagit den förändring i 53 § af Skolstadgan, att bland bestraffningarne inom skolan kroppsaga ej må ega rum, förrän fader eller målsman för yngling, som af föreskrifua varningar och andra lämpliga bestraffningar ej låtit sig rätta, inför Kollegium lemnat 22 Allm. JBesv - och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118.
— Hwarjemte allt öfwerskott, som t de första 2 arén samlas, äfvensom hwad sedermera kan öfwerblifwq, och e> ätgär till en, flere, tller alla nämnde Artiklars nedsättning och indragning bör afsättas till Riksens Ständers disposition uti Banken för Riksgälds - Contoirets räkning, att anwandaS, först till fyllnad af en möjelig blifwande brist uci efterföljande ar, och sedan till RikSgäldsffultzens afbetalning och Riksgälds - Sedlarnes ammorterande. — Utskottet hoppas sä inycket mera. att det Hederwärda Bonde,Skändet afstär frän desi yrkande, att de»ne nedsättning först skall raka den perGmla afgiften, som Utskottet till.Hederwärda Bonde Stan - Den 8 Augustia 24 c s Ståndets rgenteliga anmärkning emot denna afgift gjordt allt afseende, och tillstyrkt desi nedsättning för Le emellan i; och »8 är warande ynglingar. Och, när det redan ar Utskottet bekant, att wenne as Respective Ständen afgjordt frägan om Landt-Tullarne, pä sadant sätt, att de icke böra äterstallaS, tror Utffottct, hwad uti denna del blifwit anmärkt, aswen som wid ett annat förhällande hade kunnat werka till ändring uti förftaget af Bewillnings-Förordningen, nu mera wara öfwersiödigt att belwara och omröra; Hwaremot denna sräga vin Landt-Trlllarnes äter upprättande, i enlighet med de Tre Ständens tagne beftut, torde fa anses helt och hållit förfalla. Om uti salunda afgifwande swar någon anmärkning skulle finnas wara förbigången, sa är densamma, antingen af den art, att den som Redactionsan»närkning uti dcn skeende ytterligare Redaktion af hela Författningen blifwcr observerad, eller ock innefattande sadane speciella casushwilka Utskottet, icke anlett sig kunna upptaga; Dock warder detta allt Riksens .Högloft.
Mitt svar till Hr Rothlieb skall blott blifva ett beklagande öfver den olyckan, att jag af honom blifvit illa hörd; ty det är icke möjligt, att med Svenska ord tydligare, än jag gjort, förklara, att min mening icke varit att vilja betaga tidningsredactÖrerna den rätt de fått. Det tillmälet , som skulle jag hysa jalousie till tidningsredactÖrerna, är således, lindrigast sagdt, att hugga i vädret. Till den andra ledamoten, som äfven missförstått mig, bör jag hemställa, huruvida, då rättigheten till plats å läk 4 H. 8 58 Den 8 Mars f. m. tåren sträcker sig till 9 tidningsredactörer, men vi alla dagar se, att blott 2 0 3 begagna denna rättighet, det kan anses för ovilja att önska, det allmänheten må tillgodonjuta de öfverflödiga platserna. Jag tror icke, att bär linnas 9 tidningsredactörer, som sysselsätta sig med allmängörande af Ståndets förhandlingar, och jag vet då icke, hvarföre så mänga skola "uppvaktas med billetter. Jag känner dessutom, att 2 af dem äro ledamöter af detta Stånd, och jag vet icke, hvarföre äfven de skola hafva plats å läktaren; d. v. s. hvarföre de skola hafva dubbla platser, en här nere och en på läktaren. Jag förnyar derföre min förklaring, att jag icke vill fråntaga dem den rättighet, som de i detta afseende billigtvis böra äga; men att jag dertill icke räknar en dubleringsrätt. Men jag kan ej gå för långt, då jag, instämmande i Hr v. Hohenhausens anhållan om remiss till Ridd.- Utsk., begär, att Utsk. jemväl måtte i öfvervägande taga, huruvida några af de 9 platserna kunna anses öfverflödiga för det ändamål, som vid dem blifvit afsedt, och således kunna blifva att påräkna för allmänhetens önskan. Hr Le frön, Joh. Pehr: Jag hade begärt ordet, för att yttra detsamma som Hr v. Hohenhausen, och har således ingenting annat att nämna, än att jag instämmer med honom. Hr von Hartmansdorff, Aug. instämde i hvad Hr Lefren yttrat. Hr von Heijne, Georg:
För Frillesås pastorat, enligt till i838 års roteringscominission ingifna fullmakter: Andreas Thorsson, N:o 4, Kyrkoby. Johannes Jonsson, N:o 6, lidstorp, m. h. i p. Till vittne: Caspar Heijl, P. L. Wiske Härad. k egne vägnar och efter uppdrag af öfrige Weddige, As och Sälstorps socknemän: P. J. von Döbeln. *) Dessa handlingar hafva icke blifvit till prot. aflemiiade. Den j Mars e. m. Hi nible Härad. Carl von Wolffradt, utsockne-frälsehemmansägare. För utsockne-frälsehemman i Grimmetons socken N:o 10, N:o 18, N:o 16, N:o 7 och N:o 2 Grimmeton, enligt fullmakt: B. N. Stanberg, f. d. Kronolänsman. För utsockne-frälsehemmanen N:o 1 Båtsberg, N:o 2 ib., N:o 3 ib., N:o 1 Långås, . N:o 2 ib., N:o i Ljungstorp, N:o 2 ib., N:o 3 ib., N:o 4 ib-, N:o 1 Gödestad, N:o 4 ib., N:o 5 ib., N:o 7 ib., N:o 8. ib., N:o 2 Allgutstorp, af Gö destads socken, underskrifver enligt fullmakt af d. i3 Jan. 1840: J. Bodesson, N:o 4 Ljungstorp. För utsockne-frälsehemmanen uti Hunestads socken underskrifver, enligt fullmakt af d. i3 Jan. 1840: Börje Bengtsson i N:o 2 Hunestad. D:o uti Torpa socken, å egne vägnar oell enligt fullmakt: Jöns Olsson i ]N:o 5 Kärra. Andreas Hansson, N:o 10 Torpa. Andreas Nilsson i N:o 1 Balg.
Och då kyrkan, som i Christendomens tjenst varit och är all den nyare rent humanistiska bildningens moder, upptagit till medel och vapen för det nya ljusherraväldets utbredande den fordom verldsbesegrande Romarens språk, samt ock detta, då det visat sig tjenligt för sin nya beskickning, i alla civiliserade länder blifvit den högre, humanistiska kulturens universalspråk, så hår det val derföre med rätta äfven hos oss varit och bordt vara i landets alla lärdoms-skolor all lärdomens modersmål. Man vill nu deremot uttränga det, eller para det tillsammans med en mängd andra språk, som alla skola läras näranog samtidigt. Men att nu all sådan språkmångkunnighet, som just genom mångläsningen blir ett öfvervägande lexikaliskt real-vetande, fastän nyttigt för industrien och kommersen, likväl, då det icke, såsom ensamt det klara och kraftfulla romarespråket, främjar den tankekraftens skärpning samt flitens och viljans stålsättning, som särskildt för kyrkans och statens värf erfordras, endast tjenar dess mer att bereda åt den reala linien en för både kyrka och stat menlig, för att ej säga kommunistisk, öfvervigt öfver den humanistiska — sådant behöfver här ej vidare antydas, då redan erfarenheten gifver derom vid handen ett oförnekligt intyg i och med den alltmer tilltagande bristen på dugliga ämnessvenner, så för statens vigtigare värf, som för kyrkans. 4. Slutligen bör väl icke heller lemnäs oanmärkt, alt Apologist-skolans förening med Lärdoms-skolan jemväl i slatsekonomiskl afseende icke torde kunna ens såsom fullt rättsenlig försvaras, enär dermed ett enskildt intresse synes gynnadt på det allmännas bekostnad — och äfven detta deraf, att man, såsom det så ofta är händelsen' vid beviljandet af stats-anslag, icke skiljer emellan det offentliga och enskilda, utan äfven här låter båda linierna löpa in i hvarandra. Apologist-skolorna äro väl i städerna lika litet, som, på landet, folkskolorna, af offentlig, utan egentligen af privat natur; hvarföre också t. ex. ännu i Tyskland de flesta sådana skolor lära bekostas af städernas invånare sjelfva.
Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den 23 sistledne Januarii afgifne, samt den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande , öfver Anmärkningar vid Utskottets den 24 sistledne December meddeldte Yttrande, angående af Herr L. L. Edelberg sökt Lån utaf Allmänna Medel i och för Landskrona Stads Kyrko-Byggnad; och som Stats Utskottets sistnämnde Yttrande redan blifvit den 2 sistledne Januarii af Ridderskapet och Adeln bifallit, fann Ridderskapet och Adeln, att Utskotters ifrågavarande Utlåtande nu endast borde läggas till Handlingarne. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets den 23 sistledne Januarii afgifoe, samt dea 27 i sam; Den 9 Februarii. 227 stia månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående Herr Friherre C. L. Stael Von Holstein» Motion om Jord-Ransäkhingars Verkställande, m. rm Friherre Staél von Holstein, Corjitz Ludvid: i)å jag framställde frågan om Jord Ransakningarj var visserligen min tanka ingen annan, än den, att Vederbörande skulle derigenom få en påminnelse om iagttagande af det Lägame bjuda: Då detta Ärende tillhörde Stats-Utskottet, isom har sig uppdragetj att enligt 77 5. Regeringsformen, med det sorn rörer Kronans Jord och Egendom taga befattning, samt äfven föreslå Beskattning, som skall reparteräs på ail annan jord i Riket; så ansåg jag den Statitiska kännedom om Riket j som genom dylikå Jord Rän. saknirtgar kari vinnas, icke borde Vara Stäts-Utskottet indifferent: Väl kunde Justitis-Ombudsmannen lemna sin uppmärksamhet åt detta amne; men hvars mångå andra göromål torde lägga hinder i vägen. På det ämnet ei må alldeles förfalla anhåller jag framdeles få göra ny Pro» position härom. Herr Grefven och LandtMarskalken gjordé Proposition till bifall af Stats-Utsköttets ifrågavarande Utlåtande, hvilken Proposition med Ja besvarades.
Utskottet äfven öfverlemnad en af numera aflidne ledamoten inom nämnde Stånd Doktor Pettersson väckt, af Komminister 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148. Backman biträdd, motion, innefattande begäran, att, i likhet med hvad vid 1847 och 1848 ärs riksdag förunnades Ainanuenserne vid Slifts-konsistorierne, en årlig lön af 180 R:dr B:ko malle beviljas Amanuensen vid Stockholms Stads Konsistorium. Utskottet erkänner billigheten deraf, ali jemväl nämnde Amanuens, för hvilken någon lön hittills icke varit å stat uppförd, kommer af en sådan förmån i åtnjutande; och då motionären föreslagit beloppet till 270 R:dr och amanuens-göromålen vid ifrågavarande Konsistorium äfven torde vara mindre trägna än vid Slifts-konsistorierne, tillstyrker Utskottet, att för Amanuensen vid Stockholms Stads Konsistorium lön må ä stal uppföras med 270 R:dr Riksmynt årligen. 17:0. Till Utskottet har Preste-slåndet remitterat en af Komminister Beckman väckt motion, hvaruti denne, efter en skildring af den bekymmersamma ställning, i hvilken de till Nord-Amerika utflyttande
Då jag åter kom upp på däck, vände sig mina blickar mot landet, det kära Halländska landet, som låg der i öster, och min fosterlandskärlek slog ut i full blom, hvarföre jag ock tog fram min annotationsbok för att gifva mina känslor luft i ett poem till gamla Halland. O, Halland, sköna land, af Katt’gatts våg befuktadt, Af Södra Sverges sol med ymnighet befruktadt! På dina hedars sand, i dina rika dalar Om idoghet allstäd’s den brutna tegen talar. Der träden prydda stå med sina gyllne frukter, Der elfvar ringla sig mot hafvets blanka bugter, Der forsars vreda brus med vestans susning blandas, Der är så vänt att bo, der är så fritt att andas. Och kärlek, trofasthet i hyddorna regerar, Der folket med all flit sitt välstånd jemt förmerar. På dina vida fält du, Halland, gömmer minnen, Som ständigt lefva må i dina söners sinnen. Väl röjer odlarn bort rätt många bautastenar, Fast Svea Rikes lag all rätt dertill förmenar. Men sagan lefva skall, fast minnesmärket ramlat, Om den, som kring sitt namn bedrifter hafver samlat. O, Halland, sköna land, du Göta rikes smycke, Du är det bästa land, som fins, uti mitt tycke. Visst var du länge skildt från modren af naturen, Vår gamla Svea, ty din tro var Dana svuren; Men då du blifvit Svenskt, ditt sinne Svenskt har blifvit Och för det huld, du fått, har du din kärlek gifvit. Och nu du hvilar ljuft i hulda modersfamnen, Och bidar ödet tryggt, som skeppet uti hamnen. O, Halland, du mitt land! Jag är din son, din vän, Som far ifrån dig bort, men längtar hem igen. Så ungefär lydde, redan från början, min fosterländska dikt, ehuru jag ej vill neka till, att jag sedermera något förbättrat och förskönat densamma. Under inspirationen märkte jag ej, att fartyget vid den tilltagande blåsten börjat rulla något. Men då inspirationen var slut, märkte jag alltför väl detta förhållande. Ty jag började känna ett svårt illamående och måste snart åt den falska
Af Herr SI» ali; Angående föreskrifter i afseende å antagande, af undervi. snmgsböcker för läroverken sand anslag för uppmuntran till goda läroböckers lifgifvande. Vid behandlingen af Läroverksfrågan hafva Rikets Ständer hittills iner eller mindre uteslutande gjort Läroverkens organisation eller lärarens aflöning eller båda dessa ämnen i förening till det hufvudsakliga föremålet för sina öfverläggningar och beslut. Det gifves dock äfven andra härmed i omedelbart sammanhang stående frågor, hvilka ej ännu tillvunnit sig den uppmärksamhet de, såsom för en ändamålsenlig undervisning af yttersta vigt, onekligen förtjena. En sådan fråga är, bland andra, den om undervisningseller läroböckernes beskaffenhet. Det kan naturligtvis icke vara meningen, att af Rikets Ständer fordra några närmare bestämmelser eller föreskrifter, om hvilka eller hurudana läroböcker böra vid undervisningen begagnas. Men hvad Rikets Ständer både kunna och böra göra är, att af Regeringen begära och sålunda åt skolstyrelsen och lärare tillförsäkra den anvisning, ledning och tillsyn en så vigtig sak, som antagande eller afskaffande af läroböcker, onekligen kräfver. Skulle för ett sådant ändamål någon ekonomisk uppoffring behöfvas, kan den dock endast vara obetydlig och säkerligen bland dem, som ingalunda kunna kallas bortslösade. Att ett verksammare ingripande och bestämmande af Regeringen i fråga om läroböcker verkligen behöfves det visar erfarenheten. Jemför man med hvarandra de uppgifter, som förekomma i de sä kallade Årsprogrammen för elementar-läroverken, skall man förvånas öfver den massa olika och till åsigter, plau, method och värde vidt skilda läroböcker i samma läroämnen, som nyttjas vid olika läroverk, stundom äfven vid sådane, som äro belägne inom samma stift och således lyda under samma skolstyrelse. Denna olikhet synes redan betänklig. Likväl skulle densamma ensam och i och för sig icke utgöra tillräckligt skäl för den vördsamma motion, jag härmed går att afgifva. Enhet är visserligen önskvärd, särdeles i läroverk, som genom lokala eller andra förhållanden med hvarandra stå i ett lifligare förhållande af samband och vexelverkan.
St. antagne, och af K. M. uti Dess ulgifna nåd. iuqvarteringsordning för armeen fastställde grunder. Såsom skäl för denna motion får jag anföra, alt de för flottan nu bestädde inqvarleringspenningar äro vida lägre än armt/ens; alt omöjligt är, all för hvad sorn nu erliältes, utgörande t. ex. för en suballärnofficer 32 r:dr och för eu underofficer 10 r:dr b:co, med \ förhöjning för Stockholms station, bereda sig nödig husvarelse ; saint alt vissa personer och tjenslcgrader ingen inqvartering hittills varit bestådd, ehuru tilla synas vara icke allenast i hellof äfen dylik förmän, utan äfven berättigade dertill. Om remiss af denna motion till StatsUtsk.anhällesödmjukligen. Lades pä bordet. Hr af Donner, Gust. Wilh., hade inlemnat följande: lili 10 § af 1S30 års mililie-boställsordning är stadgadt, ”att, vid chefseller regcmentsofficersboslälle, må regitets manskap, i lur öfver liela reg:tet, samt vid cornpaguichefsbostälie, i tur öfver hela compigniet, fä till handtlauguiug vid omoch nybyggnad af karaktershus begagnas, efter den fördelning regementschefen, till beredande af likhet i denna skyldighets utgörande, låter uppgöra och gilla; kommandes det till sådan handtlangniug vid chefseller reg:ts-olficersboslälle commenderade manskapet, då bostället är beläget utom de beordrade compagliierncs ståud, att undfå samma aflöning af bostaII.svassan för marsch-dagar frän compagnisamlingsplatsen och dit tillhaka sorn under arbetet bestås”, hvarjemte, enligt K. br. d. 5 Nov.
Cm In* tå) utwetflng af utläntjEa mpntfotter §♦ 50. Cm afdrifning af åt|filllge 35anEen$ forbrfngat §♦ fi. Cm förräntanbe af behållnlngarne d e*tta ©tatsanflagen , §. ra. Cm änbring Cm SRtftfödl&tfroerfef: Cm be£ upplånlngat till fpllanbe af beflämba anflag §. 54. Cm upptaganbe af a millioners lån i jilfwet §.55. Cm (lima feblars fnrocjllng §• f6* Cm 0eneral#2lfj(dancej©ontoret f 7. Cm f. b. S)ifconterneS utrebnlng . €agffrtDgant)cn: 28fb benna SKIEébag befiämbe § §. Cm 0Eifteé(labgan 84* ©fattfsoeconomiffa årenfcen: Cm SnbelningéroerEet od) OvotejemnEningat . §. 85. Cm ©taberneö båtsmanshåll . §* 86. Cm ©parbanEerne §.87. Cm SCpfetlet ,§. 88. Cm ^ofthemmanS (EjutSnlngSsbefrodt §.89. Cm anbring I tullforpa£ning$f©tabgan §.90. 9\egi(ler §. .. §. 91* ^Dec^arger: S6r konungens SKåbgifmare §.
Som en sådan mängd af bordssaker under en korrt tid inkommit, och jag, med flere andre, ånna ej hunnit derutaf taga den kännedom, sorn ämnets vigt erfordrar, så år min vördsamma an - 24 Den 2, Julii £ m. (i, . - V> * • ‘ • hållan, att alla frågor om hufvudtitlarne måtts få hvila på bordet till nästa Plenum. Grefve i>on Schwerin, Fredric Bogislaus, förenade sig med Friherre Anckarsvärd, Herr Grefven och, Landt Marffalken förklarade, att den af flere Ledamöter sålunda gjorde begäran, atf StatsUtskottets ofvanberörde utlåtande m^tte ytterligare hvila på bordet till; nästa Plenum, icke kunde, enligt 4y §. Riksdags-. Ordningen, förvägras. Herr von Hartmansdorff, Augufi: J,ag glömde nyss att göra ett vördsamt anförande, isammanhang med den fråga sorn då förevar. Lagoch QecpnomieUtskotten hade nämnt > med afseende å de höga straffen för Lurendråjeri och, Tullförsnillning, att de skulle inkomma med särskildt utlåtande derom uti det betänkande sorn föranledes, af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse i samma ämne. Jag utbeder mig derföre, att nu få upplåsa följande: (Se Bilagan N/o, 2.) Herr. Grefven och Landt JJarffalken hemställde, att Herr von Hartmansdorffs anförande måtte till Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten remitteras; hvilket bifölls.