Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen invända, att del i allmänhet är församlingarnes skyldighet att sjelfva bekosta sina kyrkor, åtminstone om rättighet medgifves att öfver hela Riket kringsända stamböcker , men de medel, som genom stnmhöckers kringsändande kunna erhållas, uppgå alltid lill ett så ringa belopp, jemförelsevis med beliolvet; oell hvad dessa församlingar särskildt angar, sorn skulle bekosta capellbyggnaden , äro de sä utfattiga, att de sjellve ej kunna bidraga det ringaste till ifrågar. kyrkobyggnad, ty de blifvande inedleuiuiarne i denna eapelllörsamling bestå af sådana som sjellve knappast kunna hvarken kläda eller föda sig, och då hemställer jag lill hvar och en, huru det skulle vara möjligt atl någon kyrkobyggnad af dem kunde påkostas. 1 öfrigt får jag förena mig med dem, som yrka att det begärda anslaget till Riddarhobuskyrkan mätte utgå oafkortad!, och utom livad hämm redan blifvit yttr.idt, vågar jag blott hemställa, huruvida det val vore passande, att, då kyrkan i afseende på den nya tornbyggnaden blifvit försatt i ett skick, sorn (einnar löga öfrigt att önska, den öfriga delen af k vikan icke då äfven erhölle den reparation oell det utseende, sool motsvarade toi nbyggnaden J ig vill ej åberopa huru inyeket smil påkostas sådana byggnader i andra lander; denna byggnad, för det ändamål hvartill ilen nu begagnas, iir den enda i Sverige, och del vore val då älven skäl att i afseende å den söka mäta sig med andra länder. livad som blifvit anmärkt om »lämpligheten af att Riksg contts lius uppläles åt Riksarchivet. tror jag ej vara af beskaffenhet att hindra SlatsUlskts förslag; jag har åtminstone af Kiksarchivets egna tjensteman, äfvensom aftjeustemännen i Vitterhets-, Historie-oell Anliqvilets-academien hört, att de skulle vara särdeles belåtne, om detta hus blef - 4*4 Den 2S November f. m. ve åt nämnda verk upplåtet.
Discretioner och Arfvoden, hufvudsakligast för tillsyn örn. Kostnad för Barntransporter 1,127:26. 6. 410:46. För Barnhusets dageliga Körslor 665:36. — 628:12. — Diverse Utgifter såsom Dageliga Förbruknings-Persedlar, Inventarier och Städsel penningar samt Restituerade Medel m. m. 1,026: 3. 6. 1,011:11. 4. Lefverering utom Verket: Af Kortstämpel-Afgift: Till Riksgälds-Contoret för 1835 407: s Kongl. Seraphimer-Lazarettet d:o , 101: 36. — —• » Frimurare-Barnhuset 101:36. Af Tolags-Fatlig-Medel: Af Barnhusets Inkomster: Till Barnbördshuset Pro Patria 200: 200: Lön tili Läraren vid Kongl. Djurgårds Scholan 400: 400: B al ance till påföljande året: Summa 813,549: 35. 3. 823,513: — 2. — 152 — Revisorerne anse sig äfven böra upplysningsvis införa nedanstående summariska uppgifter: ”Summarisk uppgift om förhållandet med Barnen vid Stockholms Allmänna Barnhus. Behållne Barn-antalet vid 1835 års slut: Uti Barnhuset 230. I Staden 1,568. Uti Barnhuset 622. I Staden 360. Af dessa Barn äro uti Barhuset vårdade 852. I Staden 1,928. Af de i Barnhuset vårdade 852. äro under året utlemnade 548. Behållne vid årets slut 165. Af de i Staden vårdade 1,928. äro under året afgångne . 276. Behållne vid 1836 års slut 1,528. Af de på landet vårdade 2,556. äro under året afgångne 272. Anders Hellman.” Suni - — 153 — ”Summarisk uppgift om förhällandet med Barnen vid Stockholms Allmänna Barnhus.
Ad:ns pröfning, samt att, efter det Ståndet i sednaste plenum fattat beslut i afs:de å artikeln spanmål, föredragningen nu komme att omfatta de af Gr. Liljencrants i förra plenum uppgifne ladugårdsprodukterne Fläsk, Ost och Smör. Gr. Liljencrants: Innan jag ingår i den till diskussion föredragna punkten, anhåller jag att med några ord få besvara några under förra plenum fällde yttranden, men hvilka jag då icke ansåg lämpligt att besvara. En talare yttrade då, att det tvifvelsutan vore det kristligaste att bibehålla tullfrihet för lifsförnödenhetsvaror. Om jag kunde öfvertygas derom att så verkligen är förhållandet, skulle jag otvifvelaktigt instämma med honora; men jag föreställer mig att samhällets ändamål måste vara att beskydda alla medborgares rätt och laga så att deras rättigheter stå i rättvist förhållande till hvarandra. Arbetarens behof är otvifvelaktigt att få arbetsförtjenst och denna betingas af möjligheten 68 Den 4 Juni. att finna arbetsgivare. Sakuas arbete och är det så dyrt, att arbetsgifvarne måste draga sig tillbaka, följer deraf att arbetaren befinner sig i vida sämre tillstånd än om förhållandet vore motsatt. Det är för arbetaren, likasom för hvarje annan medborgare, en ganska önskvärd sak, att befinna sig i så oberoende ställning som möjligt. En sådan ställning företer företrädesvis jordtorparen framför stattorpare»'. Att helt och hållet vilja frigöra sig från att i någon mån bidraga till samhällets bestånd, tror jag ingalunda vara rätt, och jag anser det icke vara kristligt, art vilja, på sätt här är föresla get, undandraga arbetaren all möjlighet, att deltaga i samhällets uprätthållande; äfvensom man icke bör betaga honom det vigtigaste af allt, nemi. arbetsgifvaren. Dessutom har samme talare begått ett misstag, då han påstod att jag sagt att Michel Chevalier förordat tull på spanmål i en af honom förledet år utgifven brochyr, der han redogör för en strid mellan dem som hylla och icke hylla spanmålstull; hvilket sednare han för sin del icke ansåg orimligt, om man nemi. satte så beskaffade tullar, som jag upgaf.
Men då de ändtligen kommo fram, sjönko de samman i förtviflan, ty källan var uttorkad. Kvinnan lade utmattad ned barnet och satte sig gråtande vid källbrädden. Mannen kastade sig ned bredvid henne, han låg och hamrade på den torra jorden med sina båda näfvar. Palmen hörde, hur de talade med hvarandra om att de måste dö. Hon hörde också af deras tal, att konung Herodes lät döda alla barn på två eller tre år af fruktan, att den store, väntade Judakonungen hade blifvit född. »Det susar allt starkare i mina blad,» sade palmen. »Dessa stackars flyktingar se snart sin sista stund.» Hon förnam också, att de fruktade öknen. Mannen sade, att det hade varit bättre att stanna och kämpa med krigsknektarne än att fly hit. Han sade, att de sålunda skulle funnit en lättare död. »Gud skall bistå oss,» sade kvinnan. »Vi äro ensamma bland rofdjur och ormar,» sade mannen. »Vi hafva ej mat och ej vatten. Hur skall Gud kunna bistå oss?» Han slet sina kläder af förtviflan, och tryckte ansiktet mot marken. Han var hopplös som en man med ett dödssår i hjärtat. Kvinnan satt upprätt med händerna knäppta öfver knäna. Men de blickar hon kastade utåt öknen, talade om en tröstlöshet utan gränser. Palmen hörde, att det vemodiga suset i dess blad blef allt starkare. Kvinnan måtte också hört det, ty hon vände sina ögon uppåt mot trädkronan. Och i detsamma lyfte hon ovillkorligen sina armar och händer. »O, dadlar, dadlar!» ropade hon. Det låg så stor längtan i rösten, att den gamla palmen skulle önskat, att den ej varit högre än ginsten och att dess dadlar varit så lätt åtkomliga som törnbuskens nypon. Den visste nog, att dess krona hängde full af dadelklasar, men hur skulle väl människor kunna nå upp till en sådan svindlande höjd? Mannen hade redan sett, hur oåtkomliga dadelklasarna hängde. Han lyfte ej en gång hufvudet. Han bad hustrun, att hon ej skulle längta efter det omöjliga. Men barnet, som tultat omkring för sig själf och lekt med stickor och strå, hade hört moderns utrop.
Vidare säger Hr Adlercreutz, alt en lag, som ålägger ogifta qvinnor att sjelf vårda sina angelägenheter skall blifva olycksbringande enär de icke hunnit vänja sig dervid. Just deri ligger svårigheten. Behöfde man icke fasta afside på de redan till högre ålder komne qvinnor, af hvilka man icke kan begära, att de på ålderdomen skola förskaffa sig kännedom om affärsförhållanden, hvaraf de förut icke varit i behof, så behöfdes icke heller att för dem stifta särskild lag, men just för dessa qvinnor har K. M. förbehållit rättigheten att få begära förmyndare för sig. Den 12 December e. m. 237 Jag skulle visserligen hafva åtskilligt att tillägga med afs:de på de i dag framhållna hindren mot antagandet af K. M:s förslag, men då dels föreg:de talare uptagit detta och jag tror mig nu hafva besvarat det hufvudsakligaste af de gjorda anmärkn:ne, slutar jag med hemställan, att it. o. Ad. ville bifalla det Kongl, förslaget. Frih. Cederström, Rud.: För dem, hvilka lika med mig föreställt sig, att LagUtsk:s förslag innefattar en förtjenstfull lösning af frågan, har det varit en beklaglig företeelse, att detsamma rönt ett så allvarligt motstånd. En värd talare har i sin ifver för det Kongl. Forslaget gått så långt, att han sagt, att antagandet af LagUtsIcs förslag skulle utvisa reaktionära tänkesätt. Detta förslag, som dock innefattar en ganska väsendtlig utvidgning af qvinnans rättigheter innehar, synes mig, det företräde framför det Kongl, att det förra öfverlemnar åt qvinnan att sjelf afgöra, hvad som är hennes väl. Ulan har äfven sagt, att skillnaden emellan det Kongl, och LagUtsIcs förslag består deri, att K. M:s För slag icke vore en undantagslag, hvilket åter vore förhållandet med Ulsk:s, men huru kan man väl framkasta en sådan beskyllning emot Utsk., då det vill att principen af qvinnans myndighet skall erkännas, under vilkor, som för henne äro så lätta att fullgöra?
För min del skulle jag intet högre önska, än att Banken vore så reglerad, att den icke blon i främsta rummel, ulan uteslutande kunde sörja för uprätlhållande af silfverutvexlingen, och jag får förklara alt mitt syftemål ingalunda är att i någon mån minska eller söka att betaga Banken möjligheten att kunna uprätthålla denna förmåga, såsom varande grundvilkoret för hela landets välgång, men jag anser derjemte att, då näringarne icke ega någon annan tillflygt än sina tillfälliga lånebehof alt i landet påräkna, än just Banken, och den förutan skulle sakna nödiga förlager, kan Banken icke upfylla sitt förnämsta åliggande, myntvärdets uprätlhållande, med mindre än att den försattes i tillfälle att upfylla äfven den andra förbindelsen, eller alt underhålla näringarne med nödiga förlager. Hr Lefre'n har yttrat att det lyckades 1844 att lägga kapson på de män, sora införskrifva utländska varor. Denna kapson skulle beslå deruti att Fullmäktige lingö rättighet att neka län ur Handelsoch Närings-diskonten. Huru delta lyckats, visar sig af den tabell, som blifvit uprättad öfver sednare årens inoch utförseln af varor, af hvilken inhemtas att just efter nämnda år den skarpaste importen egt rum, så alt den steir, från 1844, då den upgick till 17,487,000 r:dr, år 1848 till 23,186,000; år 1849 till 25,518,000; eller till 4,698,000 r:dr öfver medium af de sex sednare årens årliga import, hvarjemte uplyses att den är 1850 ytterligare steg derutöfver med cirka 2,300,000 r:dr. Således visar sig att kapsonen alldeles icke upfyllt det åsyftade ändamålet. BankoUisk:s ledamöter hafva synbart åsyftat att lemna större latitud åt
No 7, om anskaffande af militärposter till bevakning vid låne-contoren i Malmö och Götheborg; BancoUlsk:s utlåtande N:o 8, i anledn. af Frih. Alströmer.?, Jonas, motion, att å det i banken för Östads barnhusinrättning insatte capitalbelopp måtte beräknas ränta, enligt den myntfot, uti hvilken detsamma i banken deponerades; LagUtsk:s betänk. N-.o 2, i anledn. af väckt motion, ang:de bestämmande af ansvar för s. k. husdjurs misshandling; LagUtsk:s betänk. N:o 5, i anledn. af väckt motion, ang:de skärpning i ansvaret för förskingring af i qvarstad satt gods; LagUtskis betänk. N:o 6, i anledn. af K. M:s nåd. propos., angide tillägg i 3 Cap. 5 § Handelsbm samt förklaring öfver 32 § i R. o. Ad:s privilegier d. 16 Oct 1723, i afseende pä der stadgade afgifter vid utflyttning lill utrikes ort; LagUtsk:s utlåt. N:o 7, i anledn. af väckta motioner angalo befordringsförfattningarne för prester. Likaledes lades på bordet trenne från Ridd.Utsk. inkomne mern., så lydande: Vördsamt Memorial. Genom utdr. af H. R. o. Ad:s prot. för den 17 sisth Aug. har H. Ståndet behagat till Ridd.Utsk. remittera en af Frih. Toll, Gustaf, väckt motion om upphäfvande af 2 mom. 13 §. i Ridd.- Uireclts instruction, hvarigenom stadgas, att Ridd.Secret.tjeusien aldrig får med något embete i Statens tjenst förenas; och har Utsk. jemväl fått emottaga de, i anledn. af Frih. Tolls förslag, utaf Gr. Cronhjelm, Polycarpus, Frih. Boye, Fredr., Hr Hjärne, Harald, samt Hr von Hartmansdorff, Aug., vid remisstillfället hos R. o. Ad. afgifna yttranden.
”Ded kommer se au disse harrade,” sa presten o pöjte po prestakravana. ”Ja ded motte ja tro,” sa torparen, o så ge han höm. ”Mor,” sa han te kvingan, ”skynga de o sy me aitt par prestakrava, fårr nu ved ja haur prosten had faud sin riedom ifrau.” ”A du e galen, ja har jo ente nåd o sy au,” sa käringen. ”Ta din tjartjeklud, fårr du ska fau ti igen.” O så syde hum prestakrava te nom o han blai må tro ente sen te o ta dom pau, men ente kom darr nån riedom. Sau ge han te presten igen. ”Prosten sa i sistens åd hansas riedom kom au prestakravana,” sa han, ”men nu har jag gaud me tillia krava ain hail uga, men ente har ja bled rigare fårr ded.” ”Men menska, du konne väl täntja åd ded inte va sau te o fårrstau, du kan väl begryba ådd me kravana mainte ja mitt prestastonn, o te ded hör jo liasåväl kappa som krave.” ”Ded motte ja tro,” sa torparen, o sau ge han höm. ”Mor,” sa han te kvingan, ”ja hade faud galed fårr me, fårr ded hjelper ente me kravana, en ska ha prestakappa mä. Du ska sträjs ta din tjartjeknäppa o sy me ain.” Käringen gred o ba forr sin splitter nya knäppa, men hum motte liavel ta na itu te kappa, som kaffen sin ge o svängde se i haur da, men fatti va han, o fattiare ble han. Sau motte han gau te presten igen o tala om hordant de va, men dau blai presten arg kan en täntja. ”Du e jo ett räjted fe!
I conseqvens med denna åsigt, vill det synas, som borde jag rösta för bankens förstärkning; men jag gör det icke, emedan det är i min tanke genom Ekon. och Bevilln.Utsktns åtgärder till industriens befrämjande och handelns öfvervigt, men icke genom bankoperationer, som realisationen skall stödjqs och betryggas. Bancovinsten består ju endast utaf pappersmynt, hvarför silfver ej kan köpas; roan måste köpa vexlar, men om det är vexelbrist på börsen, d. v. s. när kursen står hög, så blir följden den, att om banken köper vexlar, så ökas bristen ännu mera, och de handlande tvingas att exportera silfret lika fort söm banken införskrifver det. Är åter god tillgång på vexlar, så står kursen låg, och silfverköpet blir då endast en invexlingsåtgärd för nya sedlar, som till obegränsadt belopp kan fortsättas, utan att några särskilda sedlar behöfva att vara dertill afsalia. I intetdera fallet blir således reservfonden gagnelig. Det finnes visserligen ett annat sätt, hvarpå banken kunde operera till realisationens tryggande, nemi. sedelindragning, för att genom penningebrist sänka varuprisen, beherrska handeln och sålunda framkalla en bättre kurs; och onekligt är, att genom ökning af reservfond och lånerörelse vinner banken en ökad kraft härtill, men medlet är hardt och bör först i nödfall användas, och ännu är ej behofvet deraf för handen. Jag anser att vi böra lika mycket akta oss för Den ai November f. m. sedelstockens ökning som för landets strypning. Helst bör sedelstocken fixeras vid sitt nuvar, belopp, och icke underkastas annan rubbning, än som oundvikligen måste bero af silfvervexlingen. Af dessa skäl, och då jag hvarken vill anslå nya medel till lånerörelsen, eller anser banken eller realisationen hemta något egentligt stöd af den föreslagna reservfonden eller vill minska sedelstocken, återstår för mig icke annat än att rösta för vinstmedlens användande i anslagsväg och till allmänt nyttiga arbeten. Frih. Cederström, Jacob:
Icke kan man bygga en jernväg särskildt för det ändamål, att lätta transporten till denna marknad för några norrländningar. Marknadshandelu försvinner dessutom i samma mån, som rörelsen utvidgas, och marknaden i Upsala förminskas således äfven, hvadan detta skäl också förlorar i kraft. Bör för detta Norrland, hvars intressen dock äro något aflägsna, Westmanlands intressen nu för fjerde gången uppoffras? Alla andra provinser i Sverige hafva fått sina jernvägar. A det då endast denna provins, som icke skall lå något alls? Det har redan på förmiddagen blifvit anfördt, att för 240 Den 11 Maj e. m. de öfriga provinserna byggas 125 mil jernvägar. Om man läte vägen till Westmanland utgå från Thureberg, så skulle åt hela den areal, som omgifves af Dalelfven, Norska gränsen, Bottenhafvet och Mälaren, beviljas en jernväg af omkring 22 mils längd. Vore det för mycket att man nu, vid den 4:de riksdagen, efter 10 års väntan, gjorde något afseende på Westmanlands önskningar? En representantförsamling bör bedöma frågorna ur det allmännas intresse; meri om det enskildtas intressen kunna dermed förenas, bör icke billigheten också göra sig gällande? Af hvad skäl skall nu Uplands och Westmanlands intressen uppolfras? Jag vädjar slutligen till mina motståndare, som vunnit sitt syfte, hvarom tvista vi? Icke kan det vara till (öije af den bitterhet, som rädt under striden, man nu icke vill unna sina medtäflare att komma ett litet stycke på sin väg, sedan man sjelf vunnit sitt ändamål. Man skulle kunna invända, att staten icke bör nu ingå på att bygga två banor. Men det är icke två banor. Skillnaden mellan Hr Adelskölds förslag och K. M:s Propos. är, att K. M. säger: »jag anser en väg böra byggas vester om Sigtunafjärden till Sala, och från d nna anser jag en jernbana vid Örsundsbro böra dragas till Upsala.» Hr Adelsköld säger i sitt förslag: »jag anser en väg böra byggas vester om Sigtunafjärden till Sala, och från den bör vid Thureberg en väg utgå till Upsala.»
195. folkskolebyggnad och ett hus för telegrafstationen, upptagit, planerat och stensatt torg och j*ator, byggt hamnoch lastbrygga med flera mindre företag; och inom kort förestår dock en dyrbar kyrkobyggnad jemte inköpande och planerande af kyrkogård. Såsom ofvan blifvit, omnämndt utgör stadens hela område 1,495,856 qvadratalnar. Beräknas ett runstycke banko för hvarje qvadrataln uppkommer ett belopp, hvilket, kapitaliseradt efter förhållandet 100: 5, gifver en summa af Femtioett tusen niohundra tretionm R:dr 22 skillingar Banko eller 77,909 R:dr 16 öre Riksmynt. Enligt afgifven skriftlig förbindelse har dock egaren af Nynäs, Kikebo och Humlekärshult, Herr Ryttmästaren och Kommendören af Kongl. Wasaorden J. F. Hultenheim utfäst sig, att, emot en kontant lösesumma af 75,000 R:dr Runt, för sig och sine rättsinnehafvare för evärdeliga tider afstå från rättigheten att uppbära ifrågavarande tomtöreafgifter, derest denna summa erlägges inom förloppet af tre års tid, räknad från den 30 sistlidne Juni. Med anledning häraf och de flera skäl, Oscarshamns stads innevånare anfört uti till Kongl. Majit ingifven underdånig ansökning derom, att Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande till nämnde stad af erforderligt anslag för utlösen af tomtöreafgifterna derstädes, vågar jag, oviss om denna underdåniga ansökan hos Kongl. Maj:t vinner nådigt bifall, härmed föreslå, det Rikets Ständer mätte bevilja staden Oscarshamn ett anslag, utan återbetalningsskyldighet, af Sjutiofem tusen Riksdaler Riksmynt, för utlösen af tomtörealgälden till egaren af hemmanen Nynäs, Humlekärshult och Kikebo, utaf hvilka hemmans områden hela stadens utmål är afsöndradt, eller, derest sådant icke bifalles, att hälften af den begärda summan mätte ifrågavarande stad beviljas som anslag utan återbetalningsskyldighet och andra hälften som amorteringslån.
S. D. Till Stats-Ulshottct remitterades en af Herr Bydin, med anledning af 56 § Riksdags-ordningen, väckt motion om anslag till en teknisk skola i Borås. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 86, i anledning af Betänkandet N:o 75. Bih. lill R. St. Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter ånyo skedd föredragning biföllos följande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 85, i fråga om förändrade föreskrifter, rörande åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande och spridande i Riket, med flere i sammanhang dermed gjorda framställningar. N:o 87, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 23. N:o 88, i anledning af väckt motion om utgifvande af ett sammandrag af stad ganden rörande Sundhels-vården. N:o 90, i anledning af väckt motion, angående rättighet att vid Gudstjensten eller andra presterliga förrättningar begagna äldre andaktsböcker; och N:o 92, i fråga om förändrade föreskrifter rörande prest-enkesäten S. D. Vid föredragning af Bevillnings-Utskottets, sedan den 9:de innevarande månad bordlagda Betänkande N:o 10, angående stämplade pappers-afgiften biföllos 1, 3, 3, 4, 5, och 6:te punkterna, hvaremot 7:de punkten, så vidt den afser kartering af faste bref för ärfd egendom, återremitterades med dervid gjorde anmärkningar; 8:de punkten, angående kartering af Protokolls-Utdrag öfver fastebref, som förkommit, samt 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 och 16:de punkterna biföllos; 17:de punkten, angående kartering af fördelsoch undantags-kontrakter:
Borgare-Ståndet d. ig — ■*— —- Hederv. Bonde-Ståndet d. ig —; "Vördsamt Memorial! H ögloft. Ridderskapet oell Adeln, Högvördig! Prest-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet hafva genom särskildta Protocolls Utdrag till Bag-Utskottet, 1 anledning af gjorda anmärkningar, åter-, remitterat det Betänkande, sorn den iS nästledns April blifvit af Utskottet afgifvet öfver Herr Prosten Boctor Segerstedts Memorial angående föreslagen sådan förändring uti Kongl. Kungörelsen den s8 Mars, 1811, att Domare borda anses skyldige, att, vid hvarje Lagligen bevisadt brott, i Rättens Utslag utsätta om detsamma sedermera Uti dfen dertill förvunnes Prest - bevis skall Omnämnas, Samt att, enär detta borde ske, D omaren matté bestämma ett visst antal år, hvarefter berörde oinförrnälan utur bevisen skulle försvinna, så vida förbrytaren ådagalagt tillförlitliga prof af bättring och ostralflig lefnad. Vid det i följd deraf Utskottet till granskning företagit omförmälta anmärkningar, har Ut skot 4ute B. jSf-o 83, 84»’ 658 Den ig Juni. skottet erfarit, att de, hvilka hos Höglofl. Ridderskåpet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit gjorde, egentligen hafva till föremål att visa nödvändighetén af ett bestämdt stadgande, hvilka brott borde anses vara af den beskaffenhet, att de böra omförmälas uti de Prestbevis, sorn meddelas dem, hvilka desamma fbröfvat och derföre blifvit till ansvar fnlde; hvaremot flera ledamöter af Högvördiga Prest-Ståndet ansett er* foröerligt, att af Domaren uti det Utslag, sorn utfärdas öfver en till brott förvunnen person, bör utstakas, ej mindre huruvida uppgift deraf skall ske uti förenämnde Betyg, än äfven huru lång tid dermed bör fortfaras.