Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. behagat fästa Rikets nu församlade Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att den Svenska ull-productionm, hvars betydliga framsteg, under en kolt tid, ovedersägligen ådagalade denna näringsgrens lämplighet och vigt för landet, upprätthölles och befremjades genom understöd från Statens sida, för närvarande destomera nödvändiga, som dea för ullhandeln inom andra länder under senaste åren rådande ofördelagtiga conjunctur förorsakat en ökad införsel af utländsk, samt följaktligen försvårat afsättuingen af inhemsk ull. Derjemte har E. K. M. i Nåder tillkännagifva, hurusom, till förekommande af ett för Svenska ull-culturens framtida bestånd och förkofran menligt inflytande af berörde, serdeles under denna industri-grens nuvarande utvecklingsperiod, bekymmersamma förhållande, underdåniga framställningar blifvit hos E. K. M. gjorda, dels om en sådan jemkning i tullen å utländsk ull, att consumenleu inom landet funne sin uträkning att använda inhemsk ull, dels ock om vidtagandet af tjenliga anstalter, antingen för tillvägahringandet af en serskild ull-handel inom Riket, oberoende af den, som fabric. »terne voro i tillfälle att drifva, eller för befremjande af Svenska ullens afsättning å utrikes ort. Bland dessa åtgärder hade E. K. M., uppå anförda skäl, dock icke finnit den föreslagna förändringen i nu stadgad medeltull å utländsk ull, ej e ler några tillgöranden från Statens sida, för befordrandet af Svenska ullens afsättning utom Riket, vara lämpliga eller till det åsyftade ändamålet ledande. Deremot hade E. K. M. i Nåder ansett, att, om en serskild ullhandel inom landet kunde tillvägabringas och fabricanten härigenom komma i tillfälle att af ull-handlanden erhålla de olika slag af ull, sorn han för sin fabri - Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 279. 635 cation hade af nöden, och hvilka icke kunde af hvarje serskild ull producent honom tillhandahållas, sådant skulle kraftigt bidraga till en ökad afsättning af denna vara.
Såsom Fullmäktige i sin vid innevarande Riksdags början till Rikets Ständer afgifna berättelse anmält, hade detta Bibliothek under de sistförflutna åren vunnit en icke obetydlig tillökning, dels genom de för detsammas räkning inköpta böcker och dels genom dit aflemnade, på allmän bekostnad från trycket utgifna, handlingar. Men åtskillige, till ifrågavarande Bibliotheks föremål hörande böcker hade ännu icke kunnat anskaffas, i anseende till de härtill anvisade tillgångarnes otillräcklighet eller hittills saknadt tillfälle att dessa böcker erhålla. Det läge också i sakens natur, att samma Bibliothek, för att kunna motsvara de med beslutet om dess bildande afsedda ändamål och så vida hädanefter utkommande fortsättningar af redan inköpta tryckta arbeten icke skola derstädes saknas, måste genom fortUih. lill H. St. Hrot. 1853 & För verkställigheten häraf och till bestridande af kostnaderna för inbindningen af de böcker och handlingar, som, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut, komma, i den män de varda til! trycket befordrade, att till Riksdags-arkivet aflemnas, hafva Fullmäktige, sedan hela den vid sistförflutna Riksdag för dylika utgifter beviljade anslags-summa nu blifvit i stadgad ordning använd, hos Utskottet hemställt, att enahanda anslagssumma, eller femhundra Riksdaler, jemväl vid innevarande Riksmöte måtte af Rikets Ständer beviljas och under tiden intill nästa Riksdags slut få, i mån af behof, utaf Fullmäktige disponeras till ytterligare anskaffning af sådana, Riksdags-arkivets föremål tillhörande, tryckta böcker och skrifter jemte kartor, som för kompletteringen och förökandet af samma arkiv erfordras och icke utan särskild kostnad kunna erhållas, äfvensom til! inbindningskostnader jemte andra oundgängliga utgifter för arkivets räkning.
I följd af sådant allt, och då förra Betänkandet blifvit af två Riksstånd godkändt, varder detsamma, utan förändring eller tillägg, ånyo öfverlemnadt till Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga PresleStåndet, som återremisserne meddeiat. Stockholm den 2 October iS/jo. 16 Uag-Ulskottets Utlåtande, N\o 141. Ank. lill Exp. Etsk. den 2 Oct., kl. 5 «. ai. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 108, öfver vackt motion om offentlighet vid Underdomstolar och Police-kamrar. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har, på grund af gjorda anmärkningar, lill Lag-Utskottet älerförvisat dess Belänkande N:o 108, olver väckt motion om offentlighet vid Underdomslolar och Police-kamrar; men, sorn Betänkandet blifvit bifallet af Högvördig» Preste-Ståndet den 5, af Vällofl. Borgare-Ståndet den 4 och flf Hedervärda Bonde-Ståndet den i sisllidne September, samt, jemlikt 87 §. Regerings-Formen och 3 puncten af 49 §* Riksdags-Ordningen, tre Stånds mening i frågor af dylik beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut; så anser Utskottet, vid sådant förhållande, något utlåtande öfver de gjorda anmärkningarne ieke erfordras; hvilket Utskottet skolat hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamt anmäla. Stockholm den 2 Octobev iS4o. Rättelse uti Bevillning*- samt Allm. Bcsv.- och Elron.-Utsk. Uti., Nro 5. Sid, 36, § 26, strlr: anföras följande exempel ur bifogade Bilaga; läs: anförcs bifogade tabell såsom exempel. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Lag-Utskottets Utlåtande, N.'0 tfs - f N: o 142.
Man kan fråga i hvilken afsigt de grundlagsparagrafer i remissen åberopades, hvilka lända folkets beskattningsrätt till skydd, om icke meningen var, att samma paragrafer blifvit förnärmade. Jag har icke underlåtit att göra mig denna fråga, fastän jag deraf kunde ingenting hämta, då jag ej kunde besvara den. Men fanns i framställningen intet annat ändamål; så trodde jag det hafva varit att med räsonnerandet om nämnde §§ förstärka anmärkningarne emot uppskofvet med det omtvistade beslutets verkställighet, utan att derföre detta uppskof, fastän ansedt för felaktigt och förtjent af ansvarspåföljd, vore betraktadt såsom lika It. SI. Just. Ombudsm. Emb-Berältelse för år 1854. 3 — 18 — brottsligt med öfverträdelse af beskattningsparagraferna och ådragande lika svår påföljd, som denna. Samma omtanka, som sålunda var nödig, att icke öfverskrida gränsen för mitt uppdrag, erfordrades ock, att deruti ej någon inskränkning göra. Det såsom grundlagsvidrigt bestämdt angifna föredragningsfelet, (att två Riksstånds förbehåll blifvit jemte samtliga Ståndens beslut åberopadt), och den deraf uppkomna, lika bestämdt klandrade följd, i sjelfva saken, att en omedelbar verkställighet af det ifrågavarande beslutet icke följt, dessa voro de ostridiga föremål för beifran, som jag bade att fullfölja, och hvaraf ingenting kunde eftergifvas, hvad skäl dertill jag för min del än måtte hafva funnit. Att till deras utvicklande eller förfäktande någon ting tillägga, eller från deras uppställning härleda något påstående, ansåg jag mig hvarken skyldig, då jag hyste tvifvelsmål om sjelfva deras grunder, eller berättigad, då jag ej borde tilltro mig att åstadkomma något understöd åt tankar och meningar, som ingalunda voro för mig klara. Jag hade då endast att framlägga den talan, som blifvit mig uppdragen, och påyrka dess pröfning på de grunder, remissen innehöll. Hade dessa grunder funnits giltiga, och följaktligen tillvitelsen grundad; så hade hvarken sakfällandet eller ansvarets bestämning tarfvat någon min åtgärd, för att kunna i laglig ordning (efter svensk procedur) försiggå.
De invändningar, man häremot, i anledning af min och flere respeelive Riksdagsmäns afgifne motioner, inom de sammansatte llöglofl. Utskotten lörehragt, lära, vid närmare eftersinnande, förlora deras vigt. Till ådagaläggande deraf, har en värd ledamot af Lag-Utskottet behagat upplysa, alt ett förslag till en dylik omskapning af Domsagorne, med afseende på gemensam Tingsplats, redan inom vederbörligt Departement blifvit ularlreladt, för ali läggas under Kongl. Majlis ögon. Om man nu, efter ytterligare anställande af förberedande locala undersökningar, täger denna plan lill ledning, så lär väl ingen svårighet yppa sig för uLseende af den samfäld te fängelseplatsen, enär det måtte gå lika lätt för sig att utse den senare före, som efter Tingsställets bestämmande. Sedan man sålunda fått byggnadsplatserna gifna, kunde det väl gå lätt nog att öfvertala de serskilde llärader, hvilka skulle undfå gemensamt ransakningshäkte för deras fångar, att derom sig förena, om de än för närvarande tillhörde olika Domsagor. Det åligger för närvarande hvarje Härad att bygga serskildt fängelse, hvilket å de fleste ställen torde vara långl ifrån att motsvara de rättmätigaste anspråk och således i alla fall kräfver ombyggnad. Då jag föreställer mig, att inbyggarne uti ifrågavarande Härader skulle finna sin uträkning dervid att sammanbygga ett gemensamt häkte i stället för att på flere ställen uppföra serskilda, torde man ifrån det hållet hafva föga motstånd alt befara. Men jag kan likväl icke gilla den åsigt, att Staten skulle helt och hållet bekosta nybyggnaden af dessa ransakningshäktet ty dels torde värdet af de redan befintliga härads-arreslerne i någon mon tjena att betacka kostnaden på hvarje ställe, dels torde också på de fleste orter kunna påräknas några tjenstbarhet till minskande af Statens bidrag härutinnan.
1 öfrigt instämmer jag med Den 8 Februari. 373 Flr Mannerskantz och önskar, att frågan malte behandlas i och för sig sjelf, ulan afseende på de strider, som emellan Hrr Fullmäktige kunna upstå. Hr Lefrén: Jag delar deras åsigt, hvilka anse en definitiv sammanblandning emellan de båda styrelserne olycksbriugande, hvarföre jag äfven afstyrker sådant; men ett är att hafva skiljda styrelser för dessa verk, så länge de skola finnas, och annat är, att genom reglementariska föreskrifter söka så begå, att i frågor, som angå utlåning af medel, dem 11. St. på Bankens depositionsräkning anvisat Riksg:s-kont., ett sammanträde mellan båda Styrelserne bör ega rum, på det alt de sinsemellan må kunna rådslå, ulan alt likväl gemensamt fatta något beslut, såsom t. ex. om det är förenligt med penningeväsendets uprätlhållande, alt Biksg:s-kont. utlånar emot ränta de medel, som blifvit detsamma anvisade på depositions-räkuing. Hufvudsakcn är icke att Riksg:skont. söker göra dess kontanta behållning räntebärande, ulan endast att det blir till Statsverkets nytta. Alt Riksg:s-kont. i och för sina behof undfått kreditiv på Banken anser jag riktigt, men ingalunda att dess Fullmäktige äga att besluta, ulan någon slags öfverläggning med Fullmäktige i Banken, då det är fråga om utlåning af livad i Banken blifvit insatt. BankoFullmäktige må åtminstone vid ett sådant sammanträde kunna lill det gemensamma prot. få anföra alla de skäl, de ega emot en sådan utlåning, och sedan må Riksg:s-kont:s Fullmäktige gå in till sig och fatta beslut, och skulle delta blifva i strid med BankoFullmäktiges åsigt, blir det Fullmäktiges i Riksg:s-kont. ensak, men desse Fullmäktige anser jag skyldige att till prot. emottaga råd. Att icke anlita Bankens Silfver-Fond, ty sådant länder Banken alltid till skada.
Till följe af mitt förslag att på detta sätt reducera pastoraternas inkomster, skulle biträden alldeles upphöra, utom i händelse af sjukdomsfall; men när Adjunkt erhölles, skulle han ovilkorligen aflönas af Pastor, hvars tjenst han förrättar, med en lön motsvarande tidens kraf på större lärdomsprof och en viss anständighet i utstyrsel. Jag menar derföre att Adjunktlönen borde vara 200 R:dr B:ko och allting fritt i det Presthus dit han kallades. 24 Allm. Ihsv - och Eicon.-Ilsk. Betänk., JV;o SO. Om jag har mig förhållandena rätt. bekant, så bruka Komministrarne i dylika sammanslagna församlingar bestrida pastoralvården i den socken Pastor icke bor — oell det utan någon särskild ersättning. De fullgöra således redan en Pastors åligganden, men Pastors rättigheter tillkomma dem icke. Pastorernes verksamhet skulle då inskränka sig uteslutande till uppbörden af löne-inkomster och de agronomiska bestyren med boställena? Manne icke någon vikarie äfven härutinnan borde underlätta deras mödosamma värf? Medan vi äro på detta ämne, vore det kanske icke ur vägen att, fästa någon särskild vigt vid Komministrarnes tjensteskyldigheter. Kyrkolagen bestämmer : ^Capellaner äro Kyrkio-herdens medhjelpare, förthenskull skola the, hvad 0111 Kyrkio-herdens ämbete och plikt uti Guds ord och Ivyrkio-ordningen finnes vara budit, sig till rättelse taga” —- hvaremot Capellanen bör draga för sorg, att församlingen, så väl med ungdomens undervisning, som i andra. Klockarsysslan tillhörige stycken, vederbörligen och till fullt nöje blifver betjänt.” Kyrkolagen påbjuder således ingen bestämd verksamhet för Kapellanerne, endast att de skola vara Pastorerne behjelplige; men enhvar inser, att detta be lijelpande skall väcka ringa eller litet intresse hos Kapellanerne, då de i intet fall kunna skörda någon ära för deras närvarande embets-verksamhet, vore den aldrig så prisvärd.
”Talet var bra, men som sagdt oförsigtigt till den grad att folk både rodnade och bleknade, och gubben Timelin ansåg sig ju förpligtigad att uppträda emot honom å tärnornas vägnar och förklara att kärlek utan äktenskap skulle man bedja Gud bevara sig för.”180 ”Hade tärnorna bedt honom föra deras talan?” ”Nej.” ”Det är något djerft att så der på eget beråd uppträda och tala å en annans vägnar.” Vendela Eckerman. ”Det är just om henne och mig jag skulle kunna berätta Hörbyboarne en roman med förvecklingar nog till att gifva deras sqvaller näring för flera månader.” ”Hur då?” ”Det var just för hennes skull jag blef ovän med Eva Pontén.” ”Voro de så goda vänner?” ”Nej, visst icke?” ”Var du på krigsfot med Ella Eckerman också?” ”Nej.” ”Jaså, det var tvärtom, allt för mycket .” ”Inte just det, men snarare det åtminstone.” ”Nå?” ”Och det harmade Eva och hon fällde några ogynnsamma yttranden om Ella. Det var då det bröt löst.” ”Hvad hade Eva emot Ella Eckerman?” ”Hon tyckte att hon var elak och sade det. Ella är herrsklysten och qvick, hon var aldrig godt tåld af sina skolkamrater.” ”Hur ser hon ut?” ”Utmärkt bra, ingen här i Hörby kan i ringaste mån jemföras med henne.” ”Nå, men hvad var det du skulle kunnat berätta Hörby-boarne om allt detta?” ”Åh det urartade ju nästan till skandal, urskandal.” ”På hvad sätt?” ”Jo hennes morbror, ingeniör Ridderstedt ställde till en scen ute på hamnen och det vardt till ett verkligt uppträde midt ibland allt folket. Jo, måtro, – hon har fällt många tårar för min skull.” ”Och hon är så vacker.” ”Ja, riktigt vacker.” Jaså, det var hans stora minne!181 Nu har Rydberg-Hansen tagit sin ”teologiska examen” med laudatur i alla ämnen. L.P. fick bref derom i går från Örsted.
R:dr 1,500: — för de tjenstemän inom andra tjenstegraden, hvilka icke innehafva befattning utom verket: dels för dem, som tjenat i denna grad 5 år och deröfver till 10 år, med , » 2,500: — dels för dem, som tjenat i sistnämnda grad 10 år och deröfver, med » 3,000: — samt för de tjenstemän inom tredje tjenstegraden, hvilka ej heller innehafva befattning utom verket: dels för dem, som tjenat i denna grad 5 år och deröfver, med » 3,500: — dels för dem, som tjenat i graden 10 år och deröfver, med » 4,000: — Och hafva Fullmägtige, till ledning för beräknandet af den förökning af Riksgälds-kontorets förvaltningskostnader, som nu ifrågaställa löneförhöjningar skulle högst kunna komma att medföra, meddelat, att, enligt den af Rikets Ständer för Riksgäldskontoret sednast utfärdade aflöningsstat, utgör antalet af tjenstemännen inom den lägsta löneeller tjenstegraden, hvarest ordinarie lönerna genom samma stat äro bestämda till 1,000 R:dr, 5, nemligen 2 Kanslister, 1 Kammarskrifvare och 2 Kontorsskrifvare; inom den nästföljande graden eller, enligt den för tjenstegraderna i Banken under denna riksdag antagna ordningsföljd, andra tjenstegraden, 6, nemligen, 1 Ombudsman, 2 Notarier, af hvilka den ene tillika är Registrator vid Fullmägtiges expedition, och 3 Bokhållare, hvilka aila tjenstemäns nuvarande ordinarie löner uppgå till 2,000 R:dr för hvardera; samt inom tredje tjenstegraden, enligt samma ordningsföljd, 2, nemligen Kamererarne i Bokslutsoch Revisionskontoren, hvilka hittills åtnjutit hvardera 3,000 R;dr i ordinarie lön.
Att såsom enskild person offentliggöra sin mening om halten och beskaffenheten af de skäl, hvarpå en domstol uti ett af densamma afdömdt mål grundat sitt utslag, är ett; att såsom embetsman sälta sig till domare öfver sjelfva domslutet, är ett annat. — I båda fallen är det likväl granskarens pligt, att så framställa sjelfva tvistefrågan med alla sina omständigheter, att hvar och en deraf klart och bestämdt fattar, att detta och intet annat var det,! hvarom tvistades och hvarå dom skulle gifvas. Lag-Utikottet» Vtlåtand», Nio 4. IS Emedlertid förekommer uti embets-berättelsen för år 1851, Litt. B. s. s. 14—17, en framställning af ett uti Högsta Domstolen afdömdt mål, hvarom Justiliae-ombudsmannen funnit sig berättigad att fälla en så lydande dom: Af dessa betraktelser har jag funnit mig öfvertygad, att ett förhastande egt rum, och att Konungens"Högsta Domstol, i fall den icke saknat rådrum att omständligen genomtänka och efter behof debattera ämnet, ej skulle kunnat stadna vid ett beslut, hvars halt, vid närmare eftersinnande tyckes så löga tvetydig”. Det är mindre vid den bristande grannlagenheten i denna Justitieombudsmannens dom, jag fäster mig. Det är hans befogenhet, att i egenskap af Justitiae-ombudsman falla dom öfver specifika domar af Högsta Domstolen, som jag framför allt anser förtjent af Lag-Utskottets uppmärksamhet. ° rr Framställningen af sjelfva målets faktiska innehåll erbjuder ingen säkerhet, att alla de omständigheter, som i saken förekommit och hvilka kunnat utgöra domskäl för Högsta Domstolens meddelade beslut, blifvit med den fullständighet, noggrannhet och trohet framlagda, att Rikets Ständer derigenom med visshet kunna bedöma, huruvida Justitiae-ombudsmannens eller Högsta Domstolens dom i sjelfva verket är den rätta. Det är möjligt att framställningen är säkenlig; men visshet derom saknas, och Lag-Utskottet äger, mot 90 § Regeringsformen, ingen rättighet att ingå i de undersökningar, som kunde skingra ovissheten. Juslitiae-ombudsmannen har emedlertid icke tvekat att inför Rikets Ständer om Högsta
Stora summor har provinsen visserligen icke att påräkna, men hvad regdet kostar, stannar till stor del inom denna provins och utan någon upoffring ä dess sida. Min öfvertygelse är, att, då Westgötha kavalleri förvandlades till infanteri och passevolancen bestämdes till 5 tunnor såsom jag vill minnas, detta i icke obetydlig mån bidrog till den fattigdom och nöd, hvaraf provinsen Westergöthland under flera år suckade. Ehuru jag tror samma följder icke kunna upstå genom indragningen af Wermlands Fältjägare-reg:te för provinsen Werm - Den 13 Mars. 423 land, kommer likväl denna indragning att menligt inverka på välståndet. Då det icke lyckats rikets flender att tillintetgöra reg:tet, hoppas jag, att R. St:s bemödanden härutinnan skola blifva lika fruktlösa. Jag anhåller alltså att betänk, måtte afslås. Frih. Cederström, Rud.: Det är visserligen icke min afsigt att förorda förevar:de betänk., enär emot detsamma ganska giltiga anmärknablifvit anförda och skulle, i händelse af behof, än vidare kunna anföras. Hvad jag anser vigligast att såsom grundsats uttala, är den åsigt, att R. St. icke böra i någon män förminska landets nu ägande och till dess försvar säkerligen ganska nödiga vapenstyrka. Opartisk i frågan, så till vida jag icke är militär, torde jag jemväl få vitsorda hvad jag, i nu förevande speciella fall bör hafva mig bekant, nemi. opinionen om reg:tet inom orten, hvilken är min födelsebygd och hemort. Om tilläfventyrs, i längesedan förflutna tider, någon missbelåtenhet med truppen ägt rum bland provinsens öfriga invånare, så är det ett misstag att tro, det ett dylikt bedömande numera af förhållanderne påkallas eller ens må anses äga tillvaro. Så långt jag kan minnas tillbaka, har nemi. genom befälets nitiska och förtjenstfulla bemödanden, regdets hållning och anseende varit i jcmnt stigande; och man underlåter ej att rättvisligen hålla vederbör, härföre räkning.
Kiono-bränöeri, jemte Uran tic-i iets alla byggnader, med undantag af ett Af agasinshus och dertill hörande Tomtplats, som för JE. K. Aids och Kronans räkning begagnas, för närvarande under arrende innehafvas af Underdåniga Skri/velser. 417 hf Interessenterne uti Gripsholms Technisk-Chemiska Fabriker, emot en årlig afgift af/joiKidr, 12 sk. 6 r:st.; att, viden å desse under arrendet inbegripne lägenheter anstäld besigtning och. Värdering, jorden blifvit uppskattad till - — - — 339: 22 6. ©ch byggnaderne till » 15,848: 6 4. Tills. 16,187: 28 lO; Ifrån hvilken summa Fabriks-In* teressenterne påstått afdrag för åtskillige dem tillhörande öfverbyggnader och inrättningar till ett belopp af 2,486: 29 7|> då återstående värdet af nämnde jord och byggnader skulle utgöra 13,700: 47 a|; samt att Allmänna Magasins-Directionen, i ämnet hörd, i underdånighet tillstyrkt antagandet af Fabriks-lnteressenternes anbud af 13,000 E:dr för samma jord och byggnader , dock med föl* jande förbehåll, nemligen: att planen framför ömförmälde föt Magasins-rörelsen undantagne magasins-hus komme att blifva orubbad} att ett Utrymme af 4 1 5 famnars bredd omkring Magasinets öfriga sidor blefve undantaget till ma* serialiers förvarande och ställningars uppförande,’ då reparation å magasinet erfordras; att fri och Öppen väg ifrån allmänna landsvägen till magasins-huset och derifrån till sjö- ellet lastbryggan alltid skulle finnas; att denna brygga, emot gemensam underhållsskyldighet, af Magasitis-Inrättningen finge fritt och obehindradt begagnas* att de fartyg, sorn för E. K.
Enligt Protocollet öfver Krigs-ärenden för den 10 Februarii 1824, hade KrigsCollegium, uti underdånigt utlåtande öfver f. d. Expeditions-Secreteraren Lindgrens ofvanberörde underdåniga ansökning, åberopat ett från Collegii Advocat-Fiscals-Embele infordradt och utlåtandet bilagdt yttrande angående detta mål och de, lill betryggande af Passevolance-cassans rätt, vidtagna åtgärder. Samma Embets-berättelse, hvaraf Utskottet, jemlikt 42 § Riksdags-Ordningen, begärt och undfått del, innehåller, bland annat, det Krigs-Collegium resolverat, alt ett, år i8i3, af Lindgren i Passe - io Conslitutions-Utskottets Memorial. N.o 36. volauce-fonden sökt lån, stort 4°°° R:dr, finge, emot erbjuden säkerhet utanordnas, dock med skyldighet för Låntagaren att, enligt hans muntliga åtagande, inom viss tid förskaffa de såsom hypolhek lemnade tvänne reverser förmonsrält framför alla andra private fordrings-egare, och näst efter Bankens inteckning i egendomen, samt i öfrigt till Collegium ingifva föreskrifna säkerhets-handlingar, vid äfventyr att lånet i annat fall ansåges vara uppsagdt, och borde af Advocat-Fiscalen genast indrifvas; att likväl, sedan Låntagaren icke i någon måtto fullgjort de vid lånets beviljande fästade vilkor, intecknings-säkerheten, i följd af fastighetens exsecutiva försäljning till ett lågt pris, alldeles försvunnit.