Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inländske skådespelare in. fl. äro dessutom, för deras yrke, så vida fördel eller behållning deraf anses kunna bernias, underkastade bevillning, och för dem böra således serskilda afgifter icke, under något vilkor, skäligen komma i fråga; men om utländske kringvandrande personer, sorn gifva skådespel, visa konstridning, lindansniiig m. m.s eller som i allmänhet kunna hänfpras under benämningen Hislrioner, skola vidkännas afgifter, hvilket Utskottet visserligen icke finnér obilligt, så torde dessa icke böra erläggas Lill förmon för oftanSmnde pensiöns-cassor, utan fasthellre utgå till bidrag för ett allmännare ändamål; i hvilket afseende Utskottet föreslår: Folkundervisningens befrämjande. På dessa nu anförde skäl, får Utskottet alltså förnya dess i förra Betänkandet gjorda hemställan, i afseende på upphäfvandet till vidare kraft och verkan af Kgl. Brefven den 14 Maji 1789 och den 3o Julii 1831, samt derjemte vördsamt tillstyrka Rikets Högloft. Ständer, att, vid deras underdåniga anhållan härom,- göra det tillägg, att, i händelse Kgl. Maj;t skulle finna lämpligt, att kringvandrande utländska personer, som gifva skådespel, visa konslridning m. m., eller sorn i allmänhet kunna innefattas under benämningen af Hi~ strioner, böra vidkännas sådane afgifter, som hittills äro dem ålagde för Kongl. Theaterns och Hof-Capellets pensions-cassor, dessa afgifter då matte få utgå och användas till bidrag för Folkundervisningens befrämjande. Hvilket dock, jemte åtskillige Ledamöters serskilda meningar, Rikets Högloft. Ständers egen ompröfning vördsamt underställes. Stockholm den 20 Äng. 1834- Reservationer: Co af Ordföranden, Herr Grefve Posse, att Herr Grefven icke kunde eilia den behandling af frågan, som af majoriteten,genom votering, gjort sig gällande. I Herr Grefvens tanka, hade
Mantalsoch skattskrif v are skola, omedelbart ejler hvarje mantalsoch skattskrif ning s slut och före af resan från förrdltningsstäUct, sockncvis upprätta och till vederbörande kronobctjcnte, för hvars och ens distrikt, aflemna förteckningar å alla dem, som sig till bränvinsbranning anmält, hvilka förteckningar, hvarå skall utsättas, hvilken eller hvilka terminer bränvinsbränning af hvar och en ulff vas, pannerymden och den klass, till hvilken redskapen hänJÖres, böra inom åtta dagar i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås. Dessutom å/igge det mantalsoch skattskrif vare att, för hvarje mantalsoch skattskrifning, inom Januari månads utgång insända dylika förteckningar till Konungens Befallningshafvande, som bör deraf lemna vederbörande del för kontroll och eftersyn, och att inom samma tid låta enahanda förteckningar tillställas dem, hvilka skola försegling af bränvinsbränningsredskap verkställa. §§ 12, 13 och 2 momentet i 18 §. På grund af hvad här nedan vid 28 § varder tillstyrkt, beträffande sammanföring och beskattning uti en enda och gemensam klass af ali bränvinsbränning med ånga, om inskränkning för den redskap, som härtill begagnas, af föreskrifterna rörande konstruktion och redskapsdelars relativa rymd, samt enär, för vinnande af mera ordning och tydlighet i uppställningen af de nya redaktioner, som häraf blifva en följd, nödigt är, att tvänne stadganden, som för närvarande hafva rum i 13 §, förflyttas till den 12, föreslå Utskotten för 12 och 13 §§ samt 2 mom. i 18 § följande redaktioner: § 12. Med enkel bränvinsbränningsredskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande så kallad hatt och afkylningsredskap för den uppkommande bränvinsimmans afkylande. Dannan får eg a hvad form som helst.
Själf ställde han sig så, att han ostörd kunde få betrakta Mignon, som han alltjämt i sina tankar kallade henne, o c h han tyckte, att h o n i dag i sin hvita dräkt med röda rosor instuckna i skärpet var ännu m e r intagande än häromdagen. En suck undslapp ofrivilligt hans bröst, då han såg alla de beundrande blickar s o m riktades på henne. I det samma slutade pianisten, o c h det var Elsas tur. Doktorn gick fram till henne för att bjuda henne sin arm, men hon skakade på hufvudet o c h sade leende: » Nej tack, j a g behöfver vänja mig att bestiga bålet utan hjälp. » Ögonblicket därefter stod h o n däruppe o c h sjöng de enkla visor, hon valt, m e d ett osökt behag, som förtrollade hennes publik, icke minst den stackars doktorn, s o m började k o m m a underfund med, att Mignon höll på att bli något mer för h o n o m, än hon var för den rätte Lothario. H a n väcktes ur sin förtrollning af alla dem, som ville blifva föreställda för fröken Mejer, o c h var snart skild från henne g e n o m en mur af människor, s o m måste tacka .henne för den angenäma öfverraskning, h o n beredt dem. Ändtligen spelades första valsen, o c h doktorn trängde sig fram o c h bjöd den unga damen sin arm m e d en känsla af äganderätt, s o m föreföll h o n o m ytterst angenäm. » Det såg mörkt ut för mig att någonsin få tacka er, » sade han, \ jag är glad att ha röfvat er ur mängdens giriga klor en stund. » » A c k, de v o r o ju alla så vänliga, » sade Elsa med en lätt förebråelse i sin ton, » och ni vet inte, hur det känns, när bifallet brusar omkring en, det förtar nästan min anda. » M i l nnh t j i \ i i \ t * ' t t \ t * V dJJJJUllVld.
Väl var han nu alltså blifven till och med ”ordinarie” tjensteman; men med en syssla, hvars skötande lätt kunde örverlåtas åt annan person; en utväg, hvilken han ock genast vidtog. Årslönen – tretusen daler kopparmynt – bör beräknas efter förhållandet mellan dåvarande och nuvarande myntvärden 24. Vår förundran måste det likafullt väcka, att han kunde afstå hälften deraf åt tjenstförrättaren, och lefva, med den återstående hälften, blott för sin lyra. Men då man vet, att med den fullmakt såsom Hof-Sekreterare, hvilken han året derefter (1776) erhöll, äfven något penninge-tillskott var förenadt: så får man visserligen antaga, att detta sedermera fortfor såsom en ur Konungens handkassa gifven pension. Dessutom beviljades honom 1780, i följd af en då ingifven skämtsam böneskrift om understöd antingen från Kronobrännerieller Nummerlotterifonden, en gratifikation af 333 Riksdaler Specie 25; och otvifvelaktigt är, att denna ej förblef den sista; åtminstone hugnade honom Konungen, tid efter annan, med enskilda. Sedan han sålunda blifvit försedd med en årlig inkomst och en titel, rann det honom i sinnet, att till egenskapen af rangerad man hörde äfven egenskapen af gift man. Han hade fästat sitt hjerta vid dottren af en Vågoch Stämpelmästare i Packhuset, Lovisa Fredrika Grönlund: en flicka af utmärkt hufvud och stark karakter, som behagade honom ej mindre genom det qvicka och träffande i sin för satir benägna omdömesgåfva, än genom det i utseendet välbildade, stolta och säkra, hvarmed ett nästan manligt sinnelag framblickade under hög panna, ur stora, bruna, genomträngande ögon. Huruvida hon medförde någon annan förmögenhet, är mig obekant (och föga troligt): men hon sjelf var en skatt af varaktigt värde; och snart visade sig i det äktenskap, hvartill hon med honom vigdes den 19 December 1777, att hon ganska väl behöfde all sin styrka och fasthet. Hans tillgifvenhet var både öm och outplånlig; men – såsom det synes – af en art, som öfverlemnade allvaret af deras förening mer än billigt åt henne.
Jag bade önskat, att Utskottet uti denna fråga afgifvit lika Betänkande, som vid förra Riksdagen, dock med den förändring uti den föreslagna Författningen, hvad Hof-RäLterne vidkommer, att part må derifrån återfå sina handlingar genast, efter det Dom eller Utslag fallit, utan afvaktan på laga kraftvunnen” Herr Ekholm, Per Sahlström från Stockholms Län och Johannes åndersson från Calmar Län hafva äfven emot Utskottets betänkande sigreserverat, hufvudsakligen på de skäl, Herr Licentiaten Säwe och v. Zweigbergk anfört. STOCKHOLM. Tryckt hos j4. G. Helisf, en, 1840. Lag-Utskoticts Utlåtande , N.o tS. Arik till Exp. Utsk. den 3t Mars, kl. t e. m.
Heurlin, efter det han till kyrkoherde i Carlshamns och Asarums församlingars pastorat blifvit i nåder utnämnd, i början af September månad sistlidet år anmält sig vara förhindrad att längre deltaga i Riksgälds-Kontorets förvaltning, hvadan och sedan kort derefter kyrkoherden här i hufvudstaden, fältprosten Doktor Zach Fuchs med döden afgått, undertecknade L TV. Löhman och E. Delin, såsom utsedda suppleanter för Preste-Ståndets Fullmäktige, inträdt i de efter Doktoreme Heurlin och Fuchs lediga platser. Utaf öfriga vid sednaste riksdag inom Riks-Stånden valde suppleanter hafva, under ordinarie Fullmäktiges tjenstledighet eller sjukdomsförfall, Herr majoren C. H Möllersvärd, åldermannen C. G. Gustafsson och riksdagsfullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län varit till tjenstgöring inkallade. I öfverensstämmelse med stadgandet i reglementets 166 §, hafsa Fullmäktige föranstaltat om tryckning och utdelning af Rikets Ständers år 1845 församlade revisorers berättelse angående Statsoch Riksgälds verken, jemte de i anledning af dessa berättelser afgifna samt Fullmäktige tillställda förklaringar och utlåtanden; hvarefter nämnde revisorers berättelser samt alla dertill hörande bilagor med Postoch Inrikes Tidningarne för den 15 och 16 Maj samt 25 Juni sistlidet år blifvit utdelade; kommande det för utdelning bland Riks-Ståndens ledamöter erforderliga antal exemplar af samma berättelser att nu till ståndskanslierna aflemnas. Stats-Utskottets Memorial> N.-o i. 35 De, efter nyss fulländade revisions-förrättnings slut, af Fullmäktige mottagna enahanda berättelser äro för närvarande under tryckning; och skola jemväl dessa berättelser, så fort tryckningen deraf möjligen kan medhinnas, på vanligt sätt bland Riks Stånden utdelas.
Hvilket förfärligt sätt att följa i bedömande af andeliga frågor!! — Utsk. bade, innan det 170 Den 16 Juni. afgifvit sitt Betänk., bordt litet närmare betänka Herrans ord, nemi. ”den vägen är bred, som drager till fördömelse, och månge äro de, som vandra deruppå.” Utslaget hade då tilläfventyrs fallit annorlunda. Blott ens mening — ens råst, hade Ulsk. bordt hörsamma, nemi. Hans, ”sorn icke ljuga kan, och icke kan fara vill.” Ulsk. fortfar och säger: ”Folkets religiösa lif måste omsorgs fullt vårdas, m. m., och hvilket icke inbegriper något samvetstvång, men väl ett stöd för den frid, som utgör vilkoret för en fri utöfning af religionen, hvars befrämjande afses i Rég.F:us 16 § och höfves ett fritt och uplysl folk”, m. m. Det är väl alt LagUtsk. velat befrämja, hvad som höfves ett fritt och uplysl folk, men icke välbetänkt att göra detta på bekostnad af folkets högsta frihet och rätt, och på bekostnad af dess värde såsom menniskor. Den Lutherska kyrkan har upstålt genom protest emot lögnen. På samma väg skall hon äfven uppehållas, värnas och fullkomnas. Ulsk. åter, har velat afklippa sjelfva protestantismens innersta lifstråd, dä det, för att skydda del Svenska folkets troslära, har trott sig böra med våld tillbakavisa hvarje försök för en olika länkande, alt uttala sina åsigler. Utsk. vill icke anse detta för samvetstvång. — En hvar döme här om dess rätt och välförtjenta namn. Huru Utsk. kunnat tala om Svenska folkets fria utöfning af religionen år mig obegripligt, då Utsk. just vidtager sådane messyrer, hvarigenom fri religionsutöfning förbjudes; ty på allvar kan väl Ulsk. icke mena, att det Svenska folket i massa har, eller öfvar den religion, hvilken vi hafva i den hel. Skrift och Symboliska böckerna.
Början etter ocf föror* fatat tillfälligt afBrott i benfamma. Sif bent Blanb bcfja förftag, font före Berörba tit) gunnit att från Släntnbcrna cppebieraö titt Somfapitten ocp Öänöftprclferna, äro 191, efter mebcrBö* ranbeö pöranbe, utaf Bemätba emBetömpnbigpeter panblagba cd; infänba tift Hongl. 9Jlaj:tö pröfning; be öfriga moro mib famina tib belö förnå* fabe tilt np Bepanbting af Stämnbcrna, botå öfmertemnabe titt förf amlin* gariteö od; töntagarneö pttraubcn, men ef från bern återfomna, famt bets, feban fåbant ftett, ännu Beroeitbe på Somfapittenö od; Sänöftpretfcrnaö ftuttiga åtgärb. 2)e tift ålongl. 9Jtaf:t infomita regteringöförflag, öfmer pmitfa Ötammar Utom itpff uppgifna, af åtongt. 9Jlaj:t faftftåtba töuercgferingar, pafma imber tiben feban ftfitibua rifSbag öfmerenofommetfer om prefträt» tigpeternaö utgöranbe tilt fprfoperbarnc i tre paftorater, pmitfa öfmercnö» tommetfer träffats innan mebcrBöranbe Ståmnber punnit tråba i merffampet, Btifmit i nåbcr ftabfäftabe, bod mcb mttfor att gåtta enbaft intill befi reglering af preftcrffapetö intomftcr enligt ^örorbniitgen ben 11 Suti 1862 more inom beffa paftorater merfftälb od; ber munnit tillämpning.
Bestämmandet af sedelvaleurermes minimum ulgör ett vigligt lagstiftningsärende, emedan derpå beror förbållandet emellan massorna af ett lands metalliska och representativa mynt, och ju större andel i den allmänna rörelsen man åt det förra bar inrymt, således ju större sedelvaleurer man fordrar, ju mera är det representativa mjmtels värde beIryggadt. Å andra sidan måste rörelsens beqvämlighet och metalliska för rådens tilli äcklighet afses. ' För mig är det således oförklarligt, huru de emot Utskottens lagförslag sammanstämmande reservanterne ansett, att sedelvaleurerne böra förbigås oell så likgiltigt betraktat ett ärende, som i andra länder anses så vigtig < cb alltid utgjort föremål för grundliga öfverläggningar, Parlamentsoch Congress-AvCter. Jag föreslår, alt de olika sedel valeurerne, som Utskotten uti 33 och 29 §§. föreslagit, mätte sammanjemkas och blifva motsvarande vår nuvarande silfverenlrel, eller \ R:dr courant. a3 se 18. 25 tiar 11’gjort föremål för vidlyftiga öfverläggningar. Om solidariska ansvaiigbeten skall innebära någonting, bar man ansett, att actierne n å«le vara ställde på viss man och att de icke böra kunna utan Bolagets samtycke transporteras. Reservanterna hafva velat skydda eganderälten, då de ålagt Bank-Bolaget att inlösa Adier, hvilkas öfverlåtelse till annan man blifvor vägrad. Det för ra stadgan let störer rättsbegreppet och skall måhända hindra solidariska Bankens uppkomst, det senare upphäfver till en del ansvarighetens betydelse. Jag kan således i detta afseende hvarken gilla Utskottens eller Grefve F/ölichs förslag, men anser, att allas interesse kan bevaras ger om ett stadgande, att äfven solidariska bankaclier kunna fr itt öfvei låtas lill viss inför Directionen uppgifven man, meri att den afgående delegarens solidariska ansvarighet för Bankens före dess afgång utgifne förbindelser fortfar i 3:ne års tid. Bankactierna kunna då fritt antaga sitt rätta värde.
Härvid torde vara tillfyllestgörande att upplysa, att anledningen hvarföre de sistnämnde 100 R:dr Banko qvitterats af Seminarii-föreståndaren, ”såsom gratial i förskott,” varit den, att då de af honom uppburos, nemligen den 12 Juli 1845, var ännu icke staten för Läraren vid Seminarium för då löpande räkenskapsår af Konsistorium slutligt stadfästad, hvilket först skedde den 18 Maj 1846, med iakttagande att den borde gälla för det löpande året, och kunde således de, den 12:te Juli 1845, utbetalda 100 R:dr Banko icke qvitteras annorlunda än såsom förskott. Hvad beträffar den vidare i samma §. gjorda anmärkningen, alt den, redan vid 1844 års början befintliga, utestående arrendefordran, 44 R:dr 38 sk. 8 rst. Banko, för annexhemmanet N:o 13 Wemmerlöf icke balanserats uti den afgifna redogörelsen öfver inkomsterna vid Hammarlöfs pastorat från den 1 Maj 1845 till samma dag 1846, så lärer det undfallit Rikets Ständers Revisorer, att nämnde arrendebelopp blifvit särskilt uti skolhusbyggnads-kassans räkning för tiden från den 1 Juli 1845 till samma dag 1846 uppdebiteradt, efter skedt afdrag af Konsistorie-Notariens arfvode, 2 R:dr 33 sk. Banko, med 42 R:dr 5 sk. 8 rst. Banko, och sålunda i behörig ordning kommit kassan till godo. Då den omnämnda special-redogörelsen för inkomsterna vid Hammarlöfs pastorat, såsom ofvan är nämndt, endast omfattat tiden — 467 — från den 1 Maj 1845 till samma dag 1846, tillhörde, enligt redogörarens förmenande, den från 1844 utestående arrende-fordran icke denna redogörelse, utan upptogs den särskilt i liufvudräkningen. Att specialredogörelsen icke varit med någon underskrift försedd, är visserligen en uraktlåtenhet, men då den mera tjenar till blott upplysning, än såsom verifikationshandling, lärer denna omständighet icke förringa dess giltighet.
Första anledningen till den na frågas undersökning gaf Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Stats-Utskottet, den 5 julii nämde år, deruti Kongl. Maj:t förklarade dess Nådiga benägenhet, att, till lindring i Statsbördorne , göra alla de indragningar , som med Riksstyrelsens tillbörliga handhafvandc voro förenlige , samt uppdrog åt Utskottet, att uppgifva de besparingar, som kunde verkställas , under förutsättning , att iirenderne , genom en förbättrad method för deras handläggning, skulle, lika noggrant som förut, kunna skötas af ett mindre antal, bättre lönade Ämbetsmän. Af den berättelse Särskildta Utskottet 3 vid sista Riksdagen rörande detta vigtiga ärendes behandling afgifvjt *) inhemfas hufvudsakligen: att Riksens Ständer den 3 Januarii 1810 annöilo , att till frågans undersökning en Committé måtte tillförordnas, och dess förslag , äfvensom andra enskildta , för hvilka belöningar utsattes , Riksdagen derefter Ständerna föreläggas; att denna Committé, som den 4 October 18 ir utnämdes och bestod af Utrikes Stats-Ministern , Presidenten och en Ledamot från hvart Collegium, den 31 Martii 1812 inkom med sitt Betänkande, deruti ingen hufvudsakelig förändring af Styrelseverken var föreslagen ; att Ständerne vid sistnämde års Riksdag begärde, det en särskild Committé till ifrågaställde reglering måtte nedsättas , för hvilket behof 3000
Kollegium får endast i underdånighet upplysa, att, vid anställda försäljningsförsök, få anbud funnits antagliga, hvarföre Eders Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref den 5 December 1844, förordnat, att med försäljningéh af de kasserade artilleri-pjeserna borde uppskjutas till dess förändrade jernpriser lemnade skälig anledning, det försäljningen kunde ske på för Eders Kongl. Maj:t och Kronan förmånligt sätt; och då Kollegium förmodat, att, med den stadgade låga utförsels-tullafgiften för jernet, högre priser detta år kunna erhållas, gör Kollegium i vår förnyade försök med förauktionering af meranämnde kanoner. Hvad angår uppgiften om modellpjeserna, så får Kollegium i underdånighet anmäla, det förordnande är gifvet om deras samlande härstädes, samt att modellpjeserna, till antalet åtta stycken, nemligen: 3 st. 24:Hdiga kanoner af olika konstruktioner, 2 st. 18:Sicliga dito, 2 st. 12:få!diga dito och 1 st. 40:Sfdig mörsare, väga tillsammans 127 Skeppund 19 U. lätt vigt.
Stadens fiskerskap, som fordom i välstånd haft försteget framför borgerskapets öfriga klasser, har till antalet fortfarande förminskats och funnit en allt mera knapp utkomst genom aftagande fiske. öregrund. Hufvudnäringen för denna stad har varit sjöfart. För stadens räkning har likväl under ifrågavarande tidrymd sådan icke idkats på andra än inrikes orter och icke vunnit någon tillväxt, utan bibehållit sig vid den ståndpunkt, den år 1842 innehade. Stadens sjöfolk, deribland år 1847 funnos 21 skeppare med burskap, hafva hufvudsakligen varit använde å andra orters fartyg. Handeln och handtverkerierna äro obetydliga. År 1847 voro skattskrifne 12 handlande och It handtverkare. Fisket är äfven här nedfallet till obetydlighet. Sigtuna. Välståndet har här varit i jemnt aftagande. Det, som hufvudsakligen utgör stadens försörjning, är jordbruk. Handeln i staden har egentligen varit i en endes hand, ehuru äfven en annan mindre handelsrörelse bedrifvits. Stadens 16 handtverkare hafva ringa rörelse. De ende bland dem, hvilka anses hafva god bergning, äro tillverkarne af stenkäril. Sjöfart idkas alldeles icke. Fisket i Mälaren är obetydligt. Enligt Kongl. Maj:ts nådiga resolution den 12 November 1846 kommer, vid nuvarande Borgmästarens afgång från tjensten, staden att läggas under landsrätt. Waxholm. Icke eller i denna stad kan någon näringsgren sägas hafva vunnit förkofran. Dock hafva näringsidkarnes antal ökats, så att det år 1847 utgjordes af 12 handlande, 32 handtverkare samt 51 fiskare och åtskilliga andra näringsidkare. Stadens hufvudnäring, fisket, har i sednare åren varit mindre lönande. Stadens sjöfart är inskränkt hufvudsakligen till fraktning af ved från skärgården till Stockholm och bedrifves med öppna jaktbåtar, hvilkas antal, som år 1843 utgjorde 31 om 380 läster, sedermera årligen minskats, så att det år 1847 bestod af 14 stycken om 212 läster. Tvifvelsutan saknas uti denna underdåniga Berättelse flera som häruti bort finna rum.
Utskottet hemställer i enlighet dermed, att nämnda § måtte erhålla den förändrade lydelse, som § 11 i bifogade förslag till taxe-underrättelser utvisar. Då det vid 1853 —1854 årens riksmöte väckta förslag om upphörande af den skeppare och besättningar å Svenska kravelfartyg i vissa fall, enligt § 13, tillkommande så kallade ”föringv ännu lärer vara på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, hemställer Utskottet, att ifrågavarande 13 eller blifvande 12 §, måtte, under af vaktan på Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet, tillsvidare förblifva oförändrad. Härmed har Utskottet ansett sig böra för denna gång afsluta sitt betänkande rörande tullbevillningen. Utskottet har visserligen icke förbisett, att tulltaxan ännu i flera andra hänseenden, för att motsvara en nyare tids fordringar, är i behof af väsendtliga förbättringar; men dä Utskottet bort lemna ovidrörda tullsatserna för sådana varuartiklar, som kunna blifva föremål för de ofvan om förmälda traktats-underhandlingarne med Frankrike, och en mera djupgående granskning af författningen, för att icke gå miste om den öfverensstämmelse emellan dess särskilda delar, som i all lagstiftning är af nöden, förutsätter mångfaldiga dctaljutredningar, för hvilkas åstadkommande Utskottet saknar tillfälle, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan att Kongl. Majit behagade åt sakkunnige män uppdraga utarbetandet af fullständigt förslag till ny tulltaxa, att Rikets härnäst sammanträdande Ständer före - Bevillnings-Ulskoltets Betänkande N:o 8.
Stockholm den 4 Juni 1815- På Riksens Höglofl. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts vägnar. På Högh Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar H. F. Strömfelt. A. Lantingshausen. P| 686 Den 5 Juti. På Högv. Prest-Ståndets ledamöters vägnät Joh. Olof Wallin. Bryn. Hesselgren. På Vällofl. Borgare-Ståndets Eedamöters vägnar E. G. Holm. And. Fredin. På Hederv. Bonde-Ståndets Eedamöters vägnar Better Jernström. Nils Mansson. A. j. WahlstjeiJna. Utdrag af Frotocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconoinieUtskotts samfällda Vlerium den 9 Juni 1815- S. D Tili följe af TJiskottens vid sista sammanträdet fattade Beslut, företogs nu till pröfning de af Utskottens sarnfäldta Beredning afgifne, och på bordet hyllande alternativa Utlåtanden, om Närings-frihetens utvidgande, med mera. Herr Prosten Doctor Ekelund uppläste och ingaf ett Dictamen till Frotocollet, sä lydande: Jag vill nästan tro, att den väckta frågan om Näiings-friheten och Skrå-Ordningarnes upphäfvande är mera en strid orri Ord, än en tvist om verkelig sak och sannt förhållande. Ingen lär neka, att en hvar af Samhällets medlemmar äger och bör äga den rättigheten 9 att Den 5 Juli. 687 att använda sin naturliga fallenhets förmåga och sin arbets förmåga, på hvad sätt han bäst kan, för att sig redeligen försörja. En sådan Näringsfrihet mätte väl vara satt utom all fråga. Men också är jag lika öfvertygad, att i ett valbestäldt Samhälle bör allt ske i en viss stadgad ordning, sorn icke inskränker, än mindre tvingar och dödar arbetslusten och skickligheten, utan endast håller den under sådana Hagar, att ändamålet kan vinnas, fullkomlighet i arbetet och välstånd för arbetaren.