Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Seträffanbe afla befia beftäUningar fm* bet milfor blifmit uppfplbt, font Nifets ©tänber mib anflaget fäftat, nemligen, att meber* böranbe fommun ffitlle förbinba jtg att på egen befofinab anffaffa och iinberhåda lämplig boftab åt ben blifmatibe läfaren. Sill följb af htns ber, forn i fåbant hånfeenbe uppfiått, har ben återftåenbe af be lipa läfareplatferna ännu icfe fimitat orbnaS. fjorton blanb befia platfer äro af kongl. £Naj:t tidfatta; be öfriga flå fortfaranbe unber anföf* ning. — 3 anlebning af be npinrättabe tjenfternaS tillfomjt hrtt i några län en fullftänbig omreglering af prooincialläfare Höbig och blifmit af kongl. SNajtt anbefadb. 3M belopp af i,soo N:br rifSmpnt, hrcitfet Nifets febnajf för* famlabe ©tänber anflagit, att, unber benämning tjenftgöringSpenningar, utöfmer orbinarie lön, årligen fövbelaS till lifa belopp emellan tre pro* ninciatläfare, aitfMbe i fåbana orter, ber läfaren funbe af praftif' ftpretfe f i g tiltbragit feban fifta 9itfébag. 125 utom tjenften påräfna enbaft en f)ög(! obetpblig intomft och fåtebeö möre för fitt bergning näftan uteflutanbe hänmifab titt (otten, fwr $oitg£. SJlajit, efter bet ©unbljetöfotlegium afgifmit förjlag od) betänfanbe i ämnet, funnit gobt tittbeta promncialläfarue i Diåneå biftritt af 9lorr
Uppstår vid Revisionerues Öf - Bil. till K. M. Nådiga Skrif v. N.o 45- 7 verläggningar skiljaktighet i meningarne, böra lie Lill Protocollet afgifva sina röster, hvilka, enligt 66 §. afRiksdags-Ordningen, beräknas per Capita, med afgörande röst för Ordföranden, då röslerne äro lika, II. ART. Om Berättelsers och Räkenskapers afgifvande samt Revisoremes communication med de Redovisande Verken. §• 9‘ Vid början af hvarje' Revision öfver Stals-Yerket, låter Kongl. Maj:t, lill lättnad vid Revisorernes arbete, till dem öfverlemna de vid föregången lämplig tid infordrade och till Kongl. Maj:t ställda un-derdåniga berättelser om hvarje avdelnings af Stats-Verket tillstånd , styrelse och förvaltning under de år, för hvilka afslutade Riks-Hufvudböcker skola vid samma revision företes, nemligen: Af Kongl. Majrts och Rikets Stats-Con» toir öfver Stats-Yerkets förvaltning på det bela, och serskildt om förhållandet med Chartae-SigillatEe-medlen, samt förra Allmänna Magazins-fondens utredning och Creditivet till spannmåls-uppköp under miss - J5 Bil. lill K. M IViidiga Skrift’.
— S — 185 Ståts-Utskottets Memorialer och Utlåtanden: — N:o 81, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande regleringen af utgifterna under RiksStatens Sjette Hufvud-Titel: B. V. 182, 245, A. 245, R. 427, 441, A. 441, E. 637. — N:0 83, i anledning af erhållna återremisser å tvänne i Memorialet N:o 69 föreslagna voterings-propositioner: B. Y. 350, 398, 399, A. 402, E. 561. - N:o 84, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe: R. V. 350, 398, 402, Å. 403, U. 550, 553, A. 553, E. 637. — N:o 85, rörande Rikets Ständers skiljaktiga beslut i fråga om påbyggnad och förändring af Rikets Ständers och f. d. Hebbeska husen: B. V. 350, 398, A. 398 — N:o 86, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets under N:o 76 afgifna Memorial, angående utvidgning af det inom Rikets Ständers hus inrättade arkiv och bibliothek samt anvisande af dertill erforderliga medel: R. V. 369, 435, A. 435. — N:o 87, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid: B. V. 369, 435, A. 435, E. 547. — N:o 88, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående ändring i planen för sänkning af Solgen med flera sjöar i Jönköpings
Adelsfane-reg:tet Selleberg, Börje-Olofsgården, till byggnadsplats och omgifning för ett skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län; N:o 44, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren Mårten Wippel fallet dana-arf; N:o 45, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de eftergift af den häradsskrifvaren J. E. Engström ådömde ersättning af för ringa beräknad kolningsfrihets-bevillning för Forssbacka bruks recognitionsskogar; N:o 46, i anledn. af väckt fråga ang:de afskrifning af f. d. kronofogden Chr. Ohboms balans; N:o 47, i anledn. af väckt fråga att det vid Arvika köping belägna öfverjägmästare-bostället Gate må vid nuvar. innehafvares afgång öfverlåtas till nämnde köping; N:o 48, i anledn. af väckt fråga, angalo mantalsräntans af hemmanet Hallsnäs användande såsom bidrag till underhållande af Hallsnäs bro; N:o 49, ang.-de fältkamereraren H. Canons sterbhusdelägares befrielse från ådömd ersättningsskyldighet; N:o 50, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
Donationer,sorn under särskildta tider, genom enskildte Medborgares frikostighet, blifvit dertilL anslagne, öfverklagas den förvaltning af Hospitalets tillhörigheter, hvarigenom icke allenast Hospitalets stående Capital år 1795, enligt uppgift, utgjort netto 7484 R-'d 40 sk. u x:st., men år 1812 ej iner än 5,419 R:d 6 sk. 3 r:st. skall blifvit betydligen förrninskadt, utan äfven ifrån och med år 1^04 till och med 1812 en summa uti öfverskottsmedel af 2,540 fbd samt dessutom värdet i penningar för 396 Tunnor Råg och 331 Tunnor Korn, under samma tid skola blifvit Hospitalet fråntagne; i anledning hvaraf hemställes, att Wisby Hospitals af privata personer donerade Capitaler måtte detta Barmhertighetsverk med. Rentor ersättas, samt att inga Hospitals-Intrader, hvarken i penningar eller Spannmål, måtte hädanefter dragas derifrån. Vid pröfningen häraf, har väl Utskottet å ena sidan, trott sig finna, att de Donationer och fromma Stiftelser, som af privata Personer blifvit till något visst ändamål eller Bannherlinhets O o verk anslagna, böra orubbade användas till uppfyllande af den afsigt, sorn med stiftelsen blifvit åsyftad, och detta desto hellre, sorn ett sådant förfarande påkallas, ej mindre af Hagens stadgande, samt föreskriften uti 14 §. af Kongl. Majas Instruction af den 28 April 1791 för det till Öfverstyrelse!! vid Hospitalen, Barnhusen och La - Den 8 Juni* 399 Uazaretten instiftade Seraphimer - Ordens-Gillet, än af den helgd, på hvilken Testatorernes föreskrifter synas böra äga ett rättvist anspråk; men, å andra sidan, har Utskottet ansett de nu anförda klagomål endast innehålla enskildta besvär Öfver Förvaltningen af Wisby Mosoitalsfonder, och derföre, i stöd af go §.
Det var som om hon behöft taga hämd på något, och hon njöt af att känna hur de daggiga bladen sjönko samman i hennes knutna hand. Hon drog buketten ur vasen, som om det varit en fiendes afhuggna hufvud hon hållit tag i, och med sammanbitna tänder öppnade hon fönstret och kastade den söndersmulad och förstörd ut för vinden. Blommor ... tillgjordhet ... fraser! Bort med det! – Kan det vara så svårt att hålla sig nykter? Hon stängde fönstret igen och kände sig lugnare. Men det låg en tyngd öfver hennes sinne. Hon kunde icke vara stilla och icke heller gå derifrån. En aning sade henne, att Richard skulle komma och söka henne der. Det kunde aldrig falla henne in att undvika honom. Hvarför skulle hon det? Nu visste de ju båda ... Hvad? En tanke, för hvilken det icke fans ett ord nog fint och skärt ... någonting tyst och hemlighetsfullt, någonting stort och rikt ... Hon strök med båda händerna öfver sina kinder, som kändes kalla, gick derefter fram till buffeten och såg sig i spegeln. Hvad hon var blek! Hon gned sig så att ansigtet lågade, men blodet sjönk straxt tillbaka som qvicksilfret i en termometer; och sjelfva händerna syntes hvitare än annars. Så började hon gå fram och tillbaka på de långa smala golftiljorna. Hon trodde att det skulle kunna ge färg. Hvad skulle Richard tänka? Finna henne svag och dåraktig åh! I det samma hörde hon hans steg derute, han kom brådskande in, och när han stängde dörren tog han upp sitt ur. Selma såg bort åt pendylen, – tre qvart igen. Hjertat flög henne upp i halsgropen, och hon kände hur det kylde i ansigtet. Nu skulle de skiljas – skiljas! »Elvira packar ännu», sade han i det han gick fram och räckte henne sin hand, »jag ville säga dig farväl först.» Det lät som om han velat tillägga något, men han tystnade, lösgaf hennes hand och gick bort till fönstret. Hon kände det som om andedrägten skulle tagas ifrån henne. »Jag tänkte, att vi kunde ha något att säga hvarandra», återtog han med främmande, entonig röst och utan att vända sig om.
Hr Gr. o Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 5 e. m.; hvarefter då nu den utsatta tiden för H. K. II. Hertigens af Södermanland bisättning var inne samt underrättelse ingått att liktåget snart komme att passera Riddarhuset, R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 1 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck, Tliorsdagcn den 23 Mars 1854. Plenum kl. 5 e. m. Justerades 3 prot.-utdr. för förmiddagens plenum samt pleniprot. för d. 22 sisth Februari f. m. Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt. M 64, Litt. F, i anledn. af motioner om upliörande af den s. k. mötes-afgiften. Frih. Klinckowström, Rud. Mauritz: Med afseende på den hemställan, som StatsUtsk. vid detta tillfälle gjort, ber jag att få lemna några uplysningar och på grund deraf anhålla om återremiss på Utsk:s Utlåt. Kompani-möten vid indeldta Infanteri-Reg:tene infördes af Konung Carl XI i sammanhang med Indelnings-verkets fastställande. Författningen derom är af år 1680. Enl. densamma skulle hvarje kompani samlas till kompani-möten inom kompaniets stånd en gång i månaden. Detta förändrades sedermera i så måtto, att som reg:ts-möte inträffade den ena månaden, vanligen i Augusti och dessutom de s. k. aflönings-mötena, det ena om våren, det andra om hösten, så blefvo kompani-mötenas antal inskränkta till nio om året. Dessa möten tillgingo sålunda, att manskapet på den bestämda dagen marscherade med Dan 23 Mars e. m. 435 full packning och gevär till sina kompani-mötesplatser ifrån rotarne. De samlades den ena dagen vid middagstiden, mottogos då af befälet och inqvarterades i dervande byggnader. Mötesplatsen vår vanligen belägen vrd någon kyrka inom kompaniets stånd.
Alt icke deslomindre, i strid raol denna enkla sanning, söka organisera en representanlkammare med dessa båda motsatta elemenler såsom grundval, skulle således icke aflöpa utan vådor; ty om man än, åtminstone till en början kunde antaga, att Adelns öfvervigt i antal inom denna kammare skulle derstädes kunna göra dess åsigter segrande, blefve just deraf en gifven följd, alt den ofrälse minoriteten skulle upbjuda alla sina krafter för att i Riksuämnden, genom förening med de nybildade elementen i de 3:ne öfrige Stånden, skapa en majoritet, som, då den icke hade sitt uphof eller stöd i den ursprungliga Ståndsgrundsatsen, icke eller skulle vilja godkänna eller gifva vika för dennas anspråk, på fortfarande öfvervigt i lagstiftningen, utan fast heldre, för bekämpandet af dylika anspråk, begagna den utväg, hvartill den nya författningen hänvisar i sättet att vid hvarje Riksdag kunna förändra Ståndens organisation, och derigenom så småningom bereda åt det nybildade elementet inom Adeln samma fördel, som inom Borgareoch BondeStånden, nemi. att jemväl inom förstnämnde Stånd äga fri concurence med dess ursprunglige ledamöter. Huruvida dylika tvister skulle leda till båtnad för Fäderneslandet öfverlemnar jag åt en livar att bedöma och hemställer lill R. o. Ad. om det vore välbetänkt af detta Stånd att, genom bifall till förslaget, öpna ett vidsträckt fält för strider, hvilka det icke dåmera skulle stå i Adelns makt alt på laglig väg förhindra. I afseende dernäst å PresleShs afsedda reorganisation, med uteslutande af sjelfskrifvenhet, är det i 13 § 1 mom. af förslaget befintliga stadgande: ”Prester, som i kyrkans tjenst ordinarie beställning innehafva” särdeles anmärkningsvärd!.
Departements-chefen att få i underdånighet framställa följande: a) Då den till Stats-verket i allmänhet inflytande eller Kronan behållna andelen af Ordinarie Räntan, hvilken uppgått år 1847 till 607,701: år 1848 „ 610,827: år 1849 „ 615,791: ar 1850 „ 617,317: år 1851 „ 625,160: blifvit, i anseende till de vid sednaste Riksdag skedda öfverflyttningar, af Rikets Ständer då upptagen till 668,450 R:dr; så och enär nämnde öfverflyttningars belopp beräknats till utöfver 70,000 R:dr, samt den förminskning, som genom förändring af sättet för salpeterhjelpens utgörande i Småland skulle uppkomma, ej kunde uppgå till mer än vid pass 16 å 17,000 R:dr, ansåg DepartementsChefen nu med säkerhet kunna utaf ifrågavarande titel beräknas en inkomst af 678,000 R:dr. b) Enär Afrads-spanmålen år 1851 utgjort 43,799 tunnor, hvaraf endast 1,279 tunnor Hafra, syntes dess belopp kunna med säkerhet antagas komma att motsvara 43,000 tunnor Råg och Korn, och sålunda, efter 6 R:dr pr tunna, böra beräknas till 258,000 R:dr. c) Tionde-Spanmåh-lösen, hvilken vid sednaste Riksdag beräknades till 4,400 R:dr, hade väl under åren 1847, 1848 och 1849 understigit nämnde belopp; men då den sedermera uppgått Kongl. Maj.ts Nådi Prop. om Statsverket -iS55. är 1850 till år 1851 „ 4,450: — och 4,605: ansåg Departements-chefen densamma böra fortfarande upptagas till oförändrad summa af 4,400 R:dr. d) Då Koppar-räntan utgått: år 1850 med 655 Sk:8£, försålde till 83,080
Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 23 dennes atgifne, och den 25 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, i an-j ledning af de hos Borgareståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående grunderne för de blifvande Tullafgifterne, fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln gilladt, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. Hans Excellence Herr Grefven och Landtb Marskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. 5 i eftermiddag att fortsättas. Sedan 43, 44; 45, 46 och 50 $$. af Riddarhusordningen blifvit uppläste, företog RidJ derskapet och Adeln klockan | till 11 f. mf val al den RiddarhusDirection, bestående a£ 7 Ledamöter, hvilken kommer att intill nästa Riksdag förvalta Riddarhusets angelägenheterj och belunnos efter förrättningens slut följande Herrar hafva genom de flesta rösterne till Ä?o Den 27 Junit f. fti. Riddarhus-Directeurer blifvit utsedde ? nem^ ligen: N:o 3 Grefve De ta Gardie, Jacob jj 1 röster. „ 26 Friherre Leijonhufvud, A. G. 197 d:o, _ 250 Friherre Hjerta, - 164 d.o, 257 Friherre Klingspor,Fr, Fhilip 2 47 d:o. _ 745 Herr Bruce, Adam to» d;0. 1255 Herr von Schantz, Ifvar Fr. G. 140 d:o. ^.217? Herr Lorich, iVdr Högloflig? Ridderskapet och Adeln åtskilja d?s kj. half till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli Q. J. Lagerheim, Lördagen den 27 Junii Plenum kl. 5 eftermiddagen. Upplästes till justering och godkändes E&peditionsUtskottets insände förslag till Rik5?
Hos Banko-Utskottet, har, vid öfvervägande af detta ämne förekommit, att beläning a£ Tackjern i Riksens Ständers Bank, dels vore mindre förenlig med Bankens säkerhet, i det att Pantens försäljning vid bristande betalning, blefve med ätski 11 ige svårigheter förknippad, då densamma icke kunde till hvilken som helst föryttras; dels, att denna beläning skulle Banho-Utshottets Betänlanderu 309 medföra ringa båtnad för den egentliga Bergsmanna-rörelsen, emedan Bergsmän sällan äga något på Våg liggande Tackjern; men att en sådan rättighet deremot troligen skulle åstadkomma ett uppstegrande i Tackjerns-priset, lill förfång för Stångjerns-tillverkningen, hvars förkofran, såsom Exportvara, bör så vidt möjligt befrämjas. Och kan Utskottet af dessa anledningar tor sm del ej tillstyrka, det någon rättighet att i Banken beläna Tackjern, skulle af Riksens Hoglofl. Ständer blifva stadgad. Hvad härutinnan anförd blifvit underställe* vördsamt de Respektive Ståndens närmare upplyste om pröfning. Stockholm den 6 April 1818. Riksens Högloft. Ständers Banko-Utskotts Betänkande, sä vul i anledning a f Riksens Ständers Herrar Revisorers till Utskottet remitterade Berättelse, som den af Utskottet verkställde granskning, rörande BankoVerkets Styrelse och Förvaltning efter sednaste Riksdag. Jemte Vördsamt
Sedermera har man förgätit de grunder, på hvilka den förordningen hvilade och öfvergått lill sedermera utfärdade förordningar, utan afseende på någon statsekonomisk grund. Följden deraf ligger för klart för en hvar, åtminstone i landsorterna, der husbehofsbränuingen stigit till en oerhörd grad, för att behöfva Den 9 November f. m. närmare omtalas. När lagstiftningen bestämmer grunder för en ekonomisk författning, hvarigenom det allmänna måste förlora; så har statsekonomien icke varit med om denna förordning. Jag kan icke tro, att våra efterkommande, hvilkas rättighet heror på förordningar, som nu beslutas, kunna vara tillfredsställda med en författning, sorn förstör kommande generationer så viii i moraliskt som ekonomiskt afseende. Jag skall endast hålla mig vid den ekonomiska delen deraf. När t, ex. en förordning stadgar, att man ej får bränna med större än qo kannors panna, men väl med huru många pannor som helst, blott de tillsammans icke öfverstiga go kannor; så blir följden för det allmänna, äfvensom för den enskilda precist densamma, antingen han väljer förra eller sednare alternativet. För att tydligare förklara mig, anhåller jag att få åberopa den ort, om hvilken jag äger närmare kännedom. Inom det rnij i nåder anförtrodda län hafva årligen omkring 11,000 skattskrifna pannor varit i rörelse. Jag kan icke bestämdt uppgifva livad produetionen deraf utgjort; men jagar öfvertygad, att samma produetion skulle, derest brännvinsbränningen vore fri, kunna åstadkommas med ett vida mindre antal pannor. Det vill säga, alt dea orten har varit tvungen alt använda ett större capital än som behöfts, för att tillvägabringa den åstadkomna produetionen; ty producenten har nödgats använda på ett enda år så stor qvantitet bränsle, som, derest brännvinsbränningen varit fri, kanske kunnat vara tillräcklig för 10 år. De bedröfliga följderna deraf för landet inses utaf en hvar, som med uppmärksamhet genomreser dessa trakter.
Lxx>^ rtionsn kill iverkställighet af et af Riksens Stander lagligen fattadt bestut, genom densamma skulle kunna uppehällas, får jag förklara, at jag anser densamma antingen såsom aldeles obMrig genast böra förfalla och anses såsom kraftlös eller i fall fädant bestrides, nuupraZas och lälunda afgöras, om en Inäivränes vbeHöriga och olagliga protest stal kunna lagga hinDO i wägen för werkställigheten af hwad Riksens Ständer förordnat. Hans Lx cell snes Herr Grefwe I^uutk, förenade sig lis alla delar, i detta Herr Grefwe horners yllMNdS. Herr Grefwenoch Landtmarffalken frägads, "idderMpel och Adeln bifölle, at saken rmge» tageS. -M' ropades ek starkt och längwarigt Ja, hwarvider dä och dä el och annar Nej hördes. Under ropen som lange fortforo, erhöllo följande Herrar ljud, men.afbrötos sedan de stukat sine yttranden, af nya'rop, uttryckande er fortfa" rande miHbilligande af Herr motion Sälunda höröeS ' Grefwe körner, ^clolpk 6örsn, änyo yttras at-hans begäran , der saken nu matte uptagas, warit-wilkorltg 'och endast sa wida Herr 6z?ltensvssns protest ffulle kunna leda til hinder för Werkställigheten äf Riksens Ständers beslut. > Dm 2 Mars. >7 Grefwe ve la OLrckio förklarade, ari sär dant fall wore hans tanka enlig med hwad Grefwe IViöi-ner yttrar och ar han trodde saken kunna wara flurad, om Herr Lzcklsnsvaan wille återtaga sin kroteli. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde föreställning, ar Herr (HIlenLv-rsn kanske wille arerraga sin motion. för ar ej föranleda en fortsättning af denna obehageliga öfwerläggning.
Då ålderns rätt började göra sig gällande, och då för öfrigt en mängd af de forna hushållsalstren lätt och billigt kunde ersättas med fabriksalster, blef förhållandet ändradt: » ty », sade hon ofta, » hemslöjd betalar sig ej, om ej husmodern själf orkar taga del i arbetet. » I alla husliga sysslor ansågs hon ovanligt erfaren, och många voro de, som frågade henne till råds, huru de skulle ställa det i sina hem. Och sina döttrar inöfvade hon i allt livad till hushållet hörde. Om sättet att uppfostra barn hade hon sin egen mening, som hon utan nå- got undantag tillämpade i fullt samförstånd med sin man: hon ville ej veta af kroppsaga. » En skall tala dem till rätta, » sade hon; och med ett allvarligt ord åstadkom hon alltid rättelse, med ett uppmuntrande väckte hon villighet och ambition, och genom sin omutliga rättvisa, sin stora mildhet och vänlighet samt sin billighet i anspråk blef hon hjärtligt älskad ej blott af sina närmaste, utan ock af sina underlydande. Ett sådant sätt att sköta huset måste helt naturligt leda till dess förkofran. Också inköpte makarne först återstoden af det hemman, hvaraf deras gård var en del, och sedan, efter svärfaderns död, hustruns fädernegård. Och 1871 inköptes det bredvid Hårstorp belägna Linnerhjelmska godset Ebbetorp åt äldste sonen för 150.000 kronor. Möjligheten häraf berodde till stor del af det orubbliga anseende för redbarhet och noggrannhet i affärer, som makarno vunnit, och som gjorde, att många kringboende hellre ville lämna dem sina besparingar att förvalta, till och med utan skuldsedel, än insätta dem i en bank. Mot slutet af 1870-talet var Karolina Andersson under en lång tid af en svår magsjukdom bunden vid sjuksängen, och ingen vågade hoppas, att hon skulle öfverlefva sin kraftige, reslige make. Då angreps denne plötsligt (våren 1879) af hjärninflammation och dog inom några dagar. Men makan repade sig småningom och ville ej tänka på att slå sig till ro, utan skötte fortfarande sin gård med hjälp af en rättare. Under de första åren delade döttrarna med henne hushållsbestyren, men efter hand kommo de från hemmet, och hon måste själf förestå det hela.
Herr Don io December e. m. 385 Herr Gripenstedt, Jacobf anförde skriftligen : Då den så kallade Husbehofs Brännvinsbränningen upprättades och först blef tillåten, i afsigt att gagna Jordbrukare och Jordegare, kunde man ej föreställa sig, att den skulle urarta till BrännvinsFabrikers anläggande för dem, som sjelfva icke äga jord, eller på sin höjd äro Arrendatorer af några tunnland till plats för sådana Fabriker. Ätt förhållandet likväl nu mera blifvit sådant, är en allmänt känd sak; häraf kan man dömma huru våra Ekonomiska författningar i allmänhet äro sammansatta och handhafda; de kunna med få undantag, så snart motiverna äro nog talande, styrkas, för tydas och vändas tvärt emot det ändamål, som de primitivt åsyftat, eller åtminstone bordt åsyfta. Den förut redan nog tryckta Landtmannen förtryckes ännu mera, och medlen till hans upphjelpande beröfvas honom, för att understödja eller gynna ett inskränkt antal speculanter, hvilka föga eller intet bidraga till Statens underhåll och icke hafva någon känning af de dryga utlagor, som dertill fordras. Ändamålet med Brännvinsbränningen bör vara, att kunna föda en större mängd Boskapskreatur, hyilket alltid blifver grunden för Landthushållningen. Det är således på en gång orättvist och orimligt, att Innevånafc i Släder, som icke äga 3 H. ‘ 38G Den io December e. nr. Landtbruk, skola få Utöfva Brännvinsbränningsrältigheten, hvilken uteslutande bör tillhöra den bebyggda och bebodda jorden, utan afseende på dess natur; alltså äfven bebyggd och bebodd Stadsjord. BrännvinsPannorna böra efter min tanka aldrig få innehålla större rymd än 60 kannor,— enkla, utan allt machinerie och fabriksmässiga Inrättningar, hvaribland de så kallade Pistoriska Verken och Rectificatorerne intaga främsta rummet.