Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„Vi ämnade just, började jag (Gud vet i hvilken ton), gå ut på en visit, vi måste.“ ... „Vi måste slå den ur hågen, föll Onkel sin brorson i talet, det blir för en annan gång.“ En annan gång! Jag slog igen dörren med en kraft, så att Herr P. flög högt upp från sin stol. Oh uf!!!!! Anna till Axel. Recept på medel mot flussfeber. Dricka tre glas kallt vatten efter hvarann n.b. blott ett i qvarten. Gå deremellan tre slag fram och tre tillbaka öfver golfvet, n.b. blott ett steg tages i minuten, och vid hvart steg upprepa: Var from och god, Haf tålamod. Axel till Anna. Dålig kur. Hjelper intet. Jag har tänkt mig ut en sjelf. Skicka mig en hårlock. O Anna, blott en enda af mer än hundrade, som du har, – blott en – en enda! Jag skall lägga den mot min mun, min panna, mina ögon, mot mitt hjerta. O neka mig ej! Jag blir eljest ganska säkert sjuk på allvare. En hårlock, goda Anna, en enda! Axel till Anna, en timma sednare. En hårlock! kan du väl vara nog grym att neka mig den? Se, jag ligger på knä och ber derom. Axel till Anna, en half timma sednare. En hårlock, en hårlock, en hårlock!!! Axel till Anna, en qvarts timma sednare. Jag ber ödmjukast om förlåtelse, att jag så ofta besvärar. Denna gång skall visserligen bli den sista, om ej får jag en hårlock eller ej? Anna till Axel. Se här, elaka, otåliga menniska! Jag bifogar ett litet utdrag af en conversation mellan mig och min Tante, hållen denna afton vid tvenne sömniga ljusbleka flammor. Tante. Männerne äro tyranner. Jag. Ja, visst äro de det. Tante. Despoter, som, med lock eller pock, ha sin vilja fram. Jag. Ja ja, så är det gunås. Tante. Gift dig aldrig mitt barn. Jag. Nej, Gud bevars, söta Tante. Sof sött, Axel. Axel till Anna.
» » Du känner min svärfar? » » Eör mig är ingenting fördoldt! Din svärfars härvaro kan bli dig till stor nytta. Under din frånvaro skall jag tala till din uppstudsiga brud, såsom det höfVes en helig pilgrim, som tre gånger sett Mekka. Jag skall böja hennes härda sinne. » » Välsignad du, om detta mirakel sker, » utropade Yakoub. » Säg henne, att jag skall bli den ömmaste, den trognaste, den frikostigaste bland männer. Säg henne. säg henne. » » Tror du inte, att jag vet, hvad ag skall säga? » af bröt strängt dervischen, när Yakoub, som redan tagit ett par steg för att gå, återvände igen med ett nytt andragande: » Kanske det är mitt hvita skägg, som skrämmer henne? Säg dervisch? » » Ja. Gå på samma gång och låt raka dig! » » Jag springer till barberaren. » » Så skynda då och stå inte kvar här och prata. » Yakoub kilade i väg, men återvände än ett par gånger med nya inkast. » Lagar du dig inte nu åstad på minuten, » sade förtörnad dervischen, som allt ännu stod lutad mot den stängda kvarndörren med blicken fäst pä Yakoubs tveksamma rörelser, vänder du än en gåDg hität dina steg, så går jag och öfverger dig åt ditt onda öde. » Förskräckt tog Yakoub till fötters och skyndade allt hvad han förmådde till svärfadern och barberaren, såsom dervischen befallt. IDUN 1894 Knappt hade det sista ekot af Yakoubs steg förklingat bland klipporna, förrän den förmente dervischen rätade upp sin ståtliga gestalt och kastade bort sin staf. Bakom kopuschongen, som dolt hans ansikte, framblickade en ung, bildskön man med arabens fina, energiska drag och mörka, glödande ögon. Han drog fram nyckeln till kvarndörren och öppnade den för Zulima, som kastat tillbaka slöjan från sitt strålande ansikte och nu föll i den unge främlingens armar med glädjetårar. » Jag kände genast igen dig under pilgrimsdräkten, o min Ali, » utropade hon utom sig, under det han öfverhöljde henne med kyssar.
– Månne han är jaloux? – Det kan man inte veta. Han har mig veterligen aldrig förr varit kär. – Ånej, jaloux är han nog inte, därtill är han för dum och egenkär. Men han är desto mera lättstött och svårskött. Constance borde inte spänna bågen för högt. Constance hade sakta öppnat dörren till spelrummet och varsamt stängt den efter sig. Ganska riktigt, där satt John Hall. Men han var i det humöret, att han inte ens såg upp från korten, när Constance gick öfver golfvet och ställde sig bakom faderns stol. Baron Koskull vände sig till hälften om och tecknade åt sin dotter genom att höja ögonbrynen och blinka mot Johns spelbord. Constance lydde ögonblickligen och gick bort och ställde sig bakom fru Frödings stol. John Hall hade gifven och såg hvarken till höger eller vänster, långt mindre åt Constance, som stod midt framför honom. – Hur går det för tant i afton? frågade hon. – Dåligt, mitt barn. John Hall vinner af oss allesammans. – Tur i spel, otur i kärlek, mumlade assessor Nolleroth. – Kan man inte ha tur både i spel och i kärlek? frågade Constance med detsamma hon lutade sig fram mot spelbordsstaken för att knäppa till hårarmbandet, hvars lilla guldlås gått upp. Hon var i afton klädd i en fin hvit nettelduksklädning, hals och armar voro bara. – Söta lilla barn, tala inte, spelet går på tok, sade gumman Malm. Så där ja! Hade han knekten också! Det är en förbåld tur John Hall har. Constance smög sig bakom Johns stol och tittade honom öfver axeln. Hon var honom så nära, att han kände pusten af hennes andedräkt i sin nacke, men han rörde sig ej och låtsade ej om henne. – Spela ut kungen, John Hall, hviskade hon. Han svarade ej, kastade i stället en hacka på bordet. Constance såg på fadern och höjde på axlarne. – Du stör, Constance, gå ut till de andra! sade baronen i retlig ton. I detsamma kom den aimabla värdinnan in, tassande på tå, som om hon gått igenom ett sjukrum. Hon gick från spelbord till spelbord och hviskade: – Kanske herrskapet behagar göra upp.
Med afseende på husdjuren, har hälsovården blifvit under detta qvinqvennium i någorlunda reglerad, på så sätt, att Hushållnings-Säilskapets begge afdelningar anskaffat, på Sällskapets bekostnad, tjenliga hus och byggnader för Veterinär-inrättningar bade i Wenersborg och Borås, dervid särskilde djurläkare blifvit anställde och lönas, den i Wenersborg till en del, samt den i Borås helt och hållet af Hushållnings-Sällskapets medel. Fattigförsörjnings-anstalter äro öfverallt vidtagna, med anledning af derom gällande författningar, så att tiggeri just icke behof v er talas vid vanliga förhållanden med årsväxt och näringslillfäile, fastän del äfven då ej alltid kan förekommas; men efter svårare missväxter bjuder nödvändigheten att medgifva sådane fattiga personer oell hushåll, som icke njuta allmän fattigvård, att för lifsbergning begära allmosor, åtminstone inom egna församlingar. Sättet för antagna fattighjons underhållande är skiljaktigt emellan församiingarne, och vanligast äro på landet alla hemmansinnehafvare indelade rotevis, att föda ett eller flera fattighjon, hvaremot på andra ställen åt fattighjon utdelas understöd i spannemål eller penningar eller ock beggedera, hvartill fond samlas genom öfverenskomna bidrag. I allmänhet, hafva öfverenskommelserna om fattigförsörjningen det fel, att afvika från, primitiva beskattningsgrunden, stadgande, alt en hvar, som icke sjelf är i 38 behof af andras hjelp, bör bidraga lill församlingens gemensamma fattigvård, och ali deremot hafva tillämpat beskattningen endast på hemman och näringar samt synlige tillgångar och ofta allenast på hemman, hvarigenom hiimil, att den talrika klassen af torpare, fördelsoch förpantningsinnehafvare, backstugesittare, bruksarbetare, inhyseshjon och daglönare med flere, hvilken klass de individer oftast tillhöra, som belasta allmänna fattigvården, merendels undgå att bidraga till fattigförsörjningen under deras ungdoms-, hälsooch välmaglstid.
•MM* 115 Arrende för Prestängetå Hernön, enligt d:o — 273 4 — Statssami Allm. Besv.- ock Ekon.-Vtskoltens Utlåtande} N.o 83. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL BASISHUraNI JiTJI3-*3'TAlTi2!iT3 \ PROTOCOLL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1884. ÅTTONDE SAMLINGEN: Allmänna Besvärs och O economie-Ut skottets Memorial. Ut lätanden och Betänka/iden.. y Allm. Eesv.<- och Osc. TJttk. Mern. N:o t. s N:o i. Ankom till Exp. Utsk. d. ii Mars, 11, i e, m. Memorial till Rikets Högloft. Ständer om antagande af en Gan cellistj utöfver hvad Riksdags-Ordningens 24 medgifva'. Sedan Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, till vinnande af erforderlig skyndsamhet vid behandlingen af den mängd olikartade mål, sorn tili Utskottets åtgärd remitteras, inom sig, i likhet med hvad föregående Riksdagar skett, utvalt trenne Berednings-Di visioner till målens utaibetande, innan de till Utskottets slutliga handläggning förekomme, har Utskottet på. sådan grund, enligt hvad Riksdags-Ordningens §. medgifver, antagit tren ne Cancellister, hvilka, hvar på sin Division, komma att i egenskap af Notarier tjenstgöxa; hvaremot Utskottet ansett den tillökade betjening af 4 Cancellister, som under föregående Riksdagar erfordrats för renskrifningsgöromålen, nu icke vai’a behöflig, så länge, enligt Rikets Ständers vid slutet af sista Riksdag fattade beslut, Utskottets concept-expeditioner böra till Expeditions-Utskottets vidare åtgärd aflemnas.
På detta område spilles sålunda en dyrbar tid af qvinnans lif och hennes bästa krafter, och just här vid lag skulle en hushållning med det, som glider oss så lätt och skyndsamt ur händerna, kunna åstadkomma storverk, kunna göra den fattige rik, den oförnöjde tillfredsstäld, och ge den tröge tillfälle att utveckla en kraft, som han ej tror sig ega. I stället för dessa ofta återkommande tidsoch penningödande förströelser borde man uppsätta ett program, der huslighet och arbetsamhet tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet b ö r upptogo en hufvudsaklig flyende ungdomsåren. del af de hastigt Huru angelägna borde vi ej vara om att lära barn och ungdom inse det nödvändiga i att nyttja tiden rätt, och att en illa använd dag är något förlorade, som ej kan återköpas. Den hos barn vanliga sorglösheten beräknar ej, att minuter bilda timmar — det måste läras dem med öfvertygelsens språk och exempel, med gamla sanningar, som dock alltid förblifva nya, och som i ett och annat fall kunna uttryckas med de väl kända ordspråken, » tid är pengar » — » morgonstund har guld i mun » — » uppskjut ej till morgondagen, hvad du kan göra i dag », o. s. v. Att föreslå en inskränkning i det myckna promenerandet vore att opponera sig emot en aktad läkarekår. Jag skall derför hålla mig till » gammalmodigt prat » genom att hänvisa till de tider, då de husliga bestyren ansågos så vigtiga, att de ej fingo stå till baka för nöjet af en promenad; den blef sedan en rekreation, som uppfriskade blodet och återstälde de genom arbetet nedsatta krafterna. Hvilken helsosam rörelse för kroppen ligger dessutom ej i många af de husliga göromå- len! Inga promenader ge friskare rosor på kinden, gör kroppens utveckling starkare, sätter lynnet i en gladare skiftning och ger mera jemnmod, hurtighet och spänstighet.
Ibland dem är afven den omständigheten, att jag för min del begärt propos. på den af Frih. Cederström först framställda och sedermera af Hr von Hartmansdorff modifierade propos., nemi. alt R. o. Ad. måtte afslå motionen med ogillande. Jag tror att det rätta här påkallar någon propos i detta afseende, äfven om de ledamöter, som förut påyrkat densamma, icke skulle vilja fortsätta det anspråk derpå, hvartill de äro berättigade. Dertill kommer äfven att det sätt hvarpå Hr Frih. o. Landtm, uppfattat det svar, som R. o. Ad. afgaf på den först framställda propostn, vare sig med ja eller nej, alldeles icke verkar på sakens utgång eller på deras rätt, som under discussionen begärt en annan proposition. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Nu k an jag icke undgå att yttra, det jag skulle finna i högsta måtto olämpligt, att sedan en propos. blifvit framställd och besvarad, samt Hr Frih. o. Landtm, sig deröfver yttrat, gå tillbaka till en föregående propos. för att yttra sig huruvida den blifvit med ja eller nej besvarad. Sådant har ännu aldrig handt, utan discussionen måste följa den väg, som den gått. Sedermera har af Hr Frih. o. Landtm, den propos. blifvit framställd, alt Hr Munck af Rosenschölds ifrågavar. motion malte af R. o. Ad. läggas till handlingarna, hvilken propos., såsom ja£ tyckte, blef med nej besvarad. 9* Den 7 Juni. I dess ställe yrkades den propos., som Frih. Cederström redan vid discussionens början begärde, och hvilken äfven jag önskade måtte blifva framställd. Jag anhåller ock nu, att denna propos. af Hr Frih. o. Landtm, må framställas, då de, som hafva en annan åsigt, kunna genom votering få sin mening gällande i contra-propositionen.
Majlis disposition, för att i allmänhet användas lill folkskoleväsendets utveckling och förbättring, nied bibehållande i detta fall af del vid förra riksdagen meddelade stadgande, nemligen, alt hvarje församling sorn erbjuder sig att tillskjuta två tredjedelar af den summa, som, utöfver församlingens förut gillia tillskott, finnes erforderlig till folkundervisningens ändamålsenliga ordnande, må efter E. K. Majits nå - ExpeditionsU/sk otte ts Förslag till underd. Skrifvelse J\:o '197. 191 diga pröfning, af berörda medel erhålla den återstående tredjedelen, men alt, i händelse så talrika ansökningar om dylikt understöd inkomma, att medlen icke blifva tillräckliga, det må på E. K. Majit bero alt ordna fördelningen eller sig företeende omständigheter. Genom det tillägg i beslutet att, der särskilda förhållanden, ibland hvilka i första rummet torde böra räknas lörsamlingarnes fattigdom, föranleda undanlag från de stadgade vdkoren, E. K. Majit eger sådant medgifva, är i della anslag älven innefaltadt d.et understöd, som hittills af statsmedlen varit fattigare församlingar för uppehållande af deras folkskoleväsende medgifvet.
Banco. Då vid betragtande af de upplysningar, hvilka sålunda numera blifvit meddeldte, angående den betydliga tillvexlen af ärender inom detta Embetsverk, det synes ådagalagdt, att någon ytterligare inskränkning uti den af Kongl. Majit år i83* fastställde och med uteslutande af vice Presidents-Embetet, Rikets Ständer ånyo föreslagna Stat, icke kan åstadkommas, samt de å berörde Stat uppförde löner icke öfverstiga, hvad för andra Erabets-Verk förut blifvit fastställdt, och således äfven Kongl. Kammar-Rättens embetsoch tjenstemän skäligen böra åtnjuta; så anser Utskottet sig ega giltig anledning att, med frånträdande af det förra yttrandet tillstyrka, att det för Kongl. Kammar-Rättens löne-reglering äskade anslag af 13,075: 28. 9 måtte varda beviljadt, likväl med enahanda villkor, Stats-Utskottets Utlåtande, N'-o iq3. som, i afseende å löne-tillökningarne för Kongl. Karmnar-Colleginm här förut blifvit föreslagne, eller att tillökningarne endast tili nästa Riksdag, såsom arfvoden, utgå. 11 to Kongl. Sundkets-Collegium. a) Emot Utskottets afgifna yttrande, angående den för bemälde Collegium föreslagne lönereglering, bar hos Ridderskapet och Adeln icke någon anmärkning blifvit gjord och har Borgar-Siåridet detsamma godkänt. Uti Preste-Ståndet hafva deremot några Ledamöter erinrat, att, då Stats-Utskottet i allmänhet afstyrkt, de för Embetsverkens löne-regleringar äskade anslag, giltig anledning icke syntes förekomma att företrädesvis tillstyrka sådane för Kongl.
Först sedan dessa uplysningar vunnits, är rälta tiden att lagstifta, om man annars med sin lagstiftning verkligen vill afse de bland oss faktiskt gifna behofven. Det upskof, som på detta sätt kan synas upkomma är så mycket mindre af betydenhet, som äfven efter Utslcs förslag den lag, genom hvilken de nu oordnade förhållanden egentligen skulle blifva ordnade — den s. k. dissenterlagen — icke förr än vid nästa Riksdag skulle komma till stånd. Under den närmast föreslående tiden är deremot visserligen af nöden att genom sådana medel, som i allmänhet till yttre ordnings uprätthållande plägar användas, den nu från flere orter öfverklagade proselyt-verksamheten, hvilken är de pågående söndringarnes närmaste orsak, såvidt ske kan blifver hämmad. Jag vågar alltså i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de åsigter, som dels på Riddarhuset, dels ock isynnerhet PresteSt. blifvit i detta ämne yttradt, föreslå» etc. Det är visserligen sannt, att i § 1 står, att den, Den ii Februari e. m. 187 sorn omfattar sådan mening, sorn strider emot den rena EvangelisktLutherska bekännelsen, skall, då lian efter föreskrilna varningar icke låter sig deraf rätta, ur församlingen skiljas. Således kan detta skiljande ur kyrkan icke ske annorledes än efter egen önskan, men jag anser detta skiljande icke gerna kunna äga rum. Derföie lemnar jag företräde åt K. M:s förslag, oell skall, då frågan kommer derhän, uptnga delta. I (råga om den 4 § får jag erinra, att den bar likhet med det K. förslaget, vid hvars remiss jag yttrade, att det vore förenadt med stor svårighet, att vid öfvergången från en så sträng enhet, som vi förut haft, till tolerans, kunna utstaka lämpliga gränsor och noga utstaka eller bestämma hvad med proselytmakeri fö i stås. Jag hade derföre hoppats, att Utsk. skulle i sitt Betänk, åstadkomma en sådan motivering, som för framtiden icke kunde föranleda en kyrklig despotism, som tillintetgör all forskning. Hvad förslår man väl med Evangeliska lärans grundsanningar? Enligt den K.
Ständers Stats, Utflotts Meniörial af den i2:tc dennes, innehällandedels anmälan derom, att i fräga om Kerr Hof-Stallmästaren Grefwe krölicks bibehällande wid Flyinge, och Dahlby Kongsgärdar intill nästa Rikdag, 2 Ständ stadnat emot 2, State-Utffotket för kiders winnande mä wara tillätit^ gtt utan serffildt anmälan om flik skiljaktighet, fä företaga sädane frågor till afgöran'-c,pä sätt 6g §. i Rege, rings-Formen samt Zo §. i Niksdags-Lrdniiigen föreskris, wa; och beflot Preste-Ständct, att, jemte bifall kill berörde hemställan, förstnämnde fräga till förstärkta Stats,Utflottets afgörande öfwerlemna. vt sup,». S. D. Lidö och L-. prot. 6<e 2da»-. s.Lr» Af-, tt.s 45. 706 Den 17 April. S. D. Sedan Wälofl. Borgare Stänkets Protocolls» Utdrag af den ir:te dennes innehällande de jemnkningar nti Redactionen, nied hwilka Wälbemälte Ständ gillat den af Lig-Utffottet förcflagnAnswarighets-Lag för Fullmägtige i Riksgä ds-Eo-toiret-nu bliswit upläst, beflöt Presie-StänLet, atl om deruti omförmäldte jemnkningar ined Wällofl. Borgare-Ständct sig förena, vt suxis. S. D. Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utffotts den rtfle denNes uplästa ytterligare utlåtande, angående in-raMiNg af de sä kallade Klubba» och Tafflar, föredrogs A trpo och sörblef Ständet till alla delar wid dest,förut i retta ämne fattade beslutsä »lycket haldre som Ständer zckc ansäg lämplig att gtznomd nägot ytterligare stadgans de om detta ärende hindra kommande Riksens
Utlåtande, för närvarande icke kunde återbetala utan anlitande af Inrättningens Gapitalfond, hvarigenom dess inkomster skulle minskas; hafva Rikets Ständer, med afseende på denna, såsom undervisningsverk och välgörenhets-anstalt, allmänt gagneliga Inrättning, och då densamma ej genom Statens medel tillkommit eller derifrån njuter något bidrag, velat tillåta, att Allmänna Barnbördshusets ifrågavarande skuld, 5oo R:dr, må afskrifvas. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 18 Augusti 1834- 148 Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.-a i o r, N:o ioi. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 Aug. iBB^. Pieste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underd. Skrif velse, angående Båtsmäns och Kronoeffeders transporterande sjöledes. (jStatsoch Oecon.- TJlsk. N:o 6.) S. A. K. Då Rikets Ständer anse transport sjöledes ej mindre af Båtsmän än af Kronans manskap i allmänhet samt af KronoefFecter leda till betydlig lindring uti kronoskjutsningsoch inqvarleringsbesväret, och detta transportsätt således synes böra företrädesvis begagnas, äfven om detsamma skulle blifva något dyrare än forslandet till lands, hvilket dock icke bör förmodas, utan snarare en besparing i Statsutgifterne derigenom vinnas; få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. anhålla, det täcktes E. K. M. i Nåder förordna, att transporter af så väl Kronans manskap i allmänhet, sorn KronoefFecter, från en ort till annan inom Riket hädanefter alltid måtte verkställas sjövägen, antingen på Kronans egna eller på hyrde fartyg, då ett sådant transportsätt kan begagnas.
Under förklaring alt hans hufvudsyfte vöre, att åstadkomma rättvisa och att befordra den allmänna moraliteten genom undanrödjande af de snart sagdt oemotståndliga frestelser lill osanna taxerings uppgifter, hvaruti flertalet skattskyldige inleddes genom en orimligt hög beskattning, har Herr von Koch, uti sin ofvannämnde motion, föreslagit, att bevillningen enligt 2:dra Art. mätte i allmänhet bestämmas till en procent af alla derstädes förekommande bevillnings-titlar och således för fast egendom till fyra R:dr för hvarje tiotusen af det uppskattade värdet; och har motionären, i sammanhang härmed, dels föreslagit, bland annat, alt all uppgift å inkomst lill taxering skulle göras under uttrycklig förklaring att den sker »på ära och tro», hvarigenom, dä skatten ej sattes för hög, och afgiften kontrollerades af taxeringsmännens rätt att definitivt bestämma beloppen, osannfärdiga afgifter i de fleste fall skulle förekommas, dels ock uppgjort en summarisk beräkning öfver det sannolika siffer-resultatet utaf hans förslag, utvisande en minskning i bevillningen enligt 2:dra Art. af 576,950 R:dr, hvilken minskning motionären ansett Slats-verkets närvarande tillstånd olvifvelakligt medgifva. Om det å ena sidan icke kan förnekas, att ett bevillnings-system, grundadt på en lika afgifts-procent för alla skattskyldiga, ej blott erbjuder de vid första påseendet rättvisaste grunder för beskattningen, utan äfven skulle medgifva en synnerligen enkel uppställning af bevillnings-förordningen och dymedelst föranleda en lättare tillämpning af densamma, så får dock å andra sidan icke lemnäs ur sigle, att ett sådant system nödvändigt förutsätter tillräckligt verksamma kontroller emot osannfärdiga taxeringsuppgifter, lör alt förebygga den ojemnhet i beskattningen, som, med antagandet af en öfverallt lika bevilinings-procent, naturligen skulle uppstå deraf, att vissa medborgareklasser kunna, i anseende till sjelfva naturen af deras inkomster, lättare än andra, hålla taxeringsmännen i okunnighet om dessa inkomsters verkliga belopp, hvilka kontroller, Bcvillnings-Utskollels Betänkande, N:o i.
Skeppsbron med lossande skutor och rörligt lif; och längst i fonden Ladugårdslandskyrkans kupol, höjande sig öfver de mellanliggande taken. Öfverallt föll solljuset skarpt, med glansdagrar och reflexer. Strömmens böljor gnistrade och glittrade som hvita lågor, genom hvilka de små kolibribåtarne skuro fram i linier som korsade hvarandra. Utanför Grand hotell kastade just en skärgårdsångare loss. Långsamt gled den utför strömmen med flagga på akterstången och försvann utom taflans ram, efterlemnande en fåra i vattnet och i luften en röksky, som snart drog bort. William hade följt den med ögonen; och länge efter det den försvunnit satt han tigande och stirrade utåt. Modern betraktade honom i smyg: der låg en svårmodig längtan öfver hans drag. Han hade synbarligen glömt att det fans en annan menniska i rummet, ty den medvetenhet och sjelfironi i uttrycket, som annars alltid preglade hans drag, var nu helt och hållet försvunnen. Sådan hade han sett ut som barn – hon mindes det nu med ens; och detta öppna och oskyldiga, men på samma gång inåtvända och drömmande barnaansigte som hon mindes, blef till en anklagelse för ouppfylda moderspligter. Hon kunde icke beherska sig; tårarne stodo henne i ögonen, hon måste lägga arbetet ifrån sig och vända sig bort för att dölja dem. Han märkte att hon rörde sig och hans medvetenhet vaknade. Han såg ännu dit ut, men det ironiska uttrycket hade kommit igen i hans ansigte; och hans ton var forceradt sarkastisk, när han gaf sin stämning luft i ord: »Jag kan aldrig se en ångbåt lägga från land eller ett tåg flåsa i väg från stationen utan att bli sentimental. Har du nånsin känt det der? Man kan godt veta att tåget bara går till Trosa när man ser det försvinna är det alltid som styrde det rakt ut i den vida verlden medan jag ensam stannar kvar. — Värst är det med en ångbåt, helst om utsigten är öppen och fri och intet land skymtas vid horisonten.