Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti altarsmyckadt kor står en man, i, guldskrud sirad, utaf menigheten firad, rik och mäktig, ämbetsstor. Stolt han bjuder andlig ledning, och jag tänker: se en hedning! IDUN 1893 hetsområdet. Man hade väntat, att någon af de tre unga flickor, som från skilda håll i vårt land kommit med ansökningar till k. m:t om denna rättighet och därigenom framkallade det generella medgifvandet för hela sitt kön — att någon af dem skulle först af alla och inom en ej allt för aflägsen framtid träda in på banan. Men häraf har intet blifvit förspordt. Hvadan detta? upprepa vi. Apotekareyrket är dock, näst läkarens, det både ansvarsfullaste och mest inbringande bland de verksamhetsfält, hvartill den bildade kvinnan i vårt land erhållit tillträde Och då vi sett, huru hon lyckats på läkarebanan, hvarför skulle vi misströsta om hennes förmåga på den farmaceutiska? Den kända samvetsgrannhet och ihärdighet, hvaraf kvinnans arbete i allmänhet utmärkes, utgöra, synes oss, en borgen för, att hon skall lyckas äfven på detta nya område, huru träget och både i kroppsligt och andligt afseende ansträngande det än må vara. Önskas nu några närmare upplysningar i ämnet, så meddela vi till deras tjänst, som ej hafva tillgång till 1891 års årgång af Idun och det ofvannämnda numret däri, följande korta anvisningar. F ö r att antagas till apotekselev fordras kunskaper, motsvarande dem, som kräfvas för inträde i 6:te klassens öfre afdelning på latinlinien af ett högre allmänt läroverk — sålunda ungefar en 16-årig skolynglings kunskapsmått. För att styrka sig innehafva detta är kvinna berättigad att vid sådant läroverk, efter anmälan hos rektor, undergå pröfning Elevtiden omfattar sedan minst 3 år. Därunder inhämtas de enklare praktiska göromålen å ett apotek samt studeras samtidigt härmed botanik, zoologi, kemi ni. m. och i dessa ämnen aflägges sedan examen vid Farmaceutiska institutet i Stockholm. Detta är » farmacie studiosus-examen ».
Man tillstyrker bibehållandet af Ministrar vid tvenne stora Hof. hjessa äro visserligen för Syerige de vigtigaste, men icke en$anit vigtiga. Det gifves flera Magter af första rangen; och vid åtskilliga Idof finnas införda ordningar, seder o,ch bruk, hvilka dervarande Svenskar måsfe underkasta sig, af samma skäl sont v* kräfva Utlänningars aktning för hvad hos oss i enahanda yäg är fiffigt. Detta fiar en stor och ofta skiljaktig inflytelse på en Ministers eller en Charge d’Affaires verknings-* förmåga. Visserligen utgör den personliga skicka ligheten ett hufvud vilkor; och frågan finge sä-! ke?f en amian riktning, om hvarje Minister ansåges vara oskicklig, samt deremot hvarje Chargé, d’Affaires förmodades, utrustad med stora egen. skaper. Men billigheten fordrar, att åtminstone Utgå ifrån förutsättningen af lika förmåga, helst Otn någon skillnad vore att förmoda, troligheten snarare skulle synas vara till fördel af en läng* ye erfarenhet, förvärfyad f flera grader af samma yrke, Men med denna förutsätta likhet I kunskaper och talanger, kan förenas mycken olikhet i tillfällen och möjlighet att göra dera gällande. Länder finnas, der politiska verksamheten icke ensamt är inskränkt inom murarna af ett conferensrum; der mycket ses, läres, utSäffas i sälhkapslifvets mångfalhiigt sammansätta Den, x Martti^ i53 fcretsar: och samina skicklighet i Cabinettet åt—> följes icke alltid af samina inflytelse i Salongen, en inflytelse, till hvilken högre Samhällsvärdighet och längre yana nödvändigt mäste bidraga» Jag säger ingalunda alt sådant är rätt; jag yågar blott tro att sd är, hälst när detta lämpas till några stora Hof på längre afstånd ifrån Sverige. Betraktar man åter sådana Magter gom med vårt Fädernesland äro i grannskapsförhållanden, gälla dessa skäl kanhända mindre, nien ersättas af andra.
Ständer, att hos Kongl. Maj t serskilt framföra den under» daniga anhädan, att Tullen på de ifrän Finland inkommande artikjar alltid måtte beräknas, med afseende på varornes verkliga värde, samt i anseende till ved, victualier och väfnader utgå till det belopp, ofvan åberopade HandelsTraciat högst medgifver, hvarigenom försal jivrigs-värdet å berörde artiklar skall ökas, till fördel för dem, som hafva inhemska produkter att afyttra. I afseende på hvad Herr Borgmästaren A' lin andraga rörande nödvändigheten att skilja Fatidlinannen från de omvägar och afgifter, som besvära honom vid försäljningen af sina varor i Hufvudstaden, få Utskotten upplysa, att, i anledning af en serskilt vackt motion om befriej e för den trafiquerande Allmogen från erläggande af de i Stockholm påbudna TorgBrooch Renhållnings penningar, Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottet i detta ämne redan afgifvit dess utlåtande, äfvensom Utskotten i anledning af Professor Munck af Rosenschölds förslag om frihet till trädvarors exporterande med utländska Skepp, få äran nämna, att denna äfven serskilt väckta fråga likaledes blifvit förvist till enskilt behandling af nämnde Utskott, Stats-och Besvärs-Utskottens Retänkanden. 1435 hvars yttrande är Riksens Höglofl. Ständer* granskning underställdt. Detta ålit, jemte en Fedamots serskilte tanka i ämnet öfverlemna» vördsamligen till JUk sens Höglofl. Ständers upplysta pröfning och bedömmande. Stockholm den 15 Maj 1818, Utdrag af Protocollet, hållit i Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärs - och Ekonomi-Utskotts gemensamma Plenam vid Urtima Riksda■> gen uti Stockholm cl. i5 Maji 1S13‘, S» D.
På detta sammanförande kunde en framtida Grundlagsförändring byggas, hvarigenom det granskande Utskottets befattning med protocollen tillbakaflyltades till det år, för hvilket räkenskaper hunnit afslutas; och detta vöre ett ibland de skadligaste möjliga steg. g:o Grundlags-Utskottets bildande ensamt af andra kammarens ledamöter har på samma sätt i min tanka en egen betänklighet. Nuvarande Grundlag fordrar till Grundlagsförändring, utom Konungamagtens bifall, sammanstämmandet af folkets genom ombud uttryckta röst på två serskilda perioder, den då förslaget slutligen antages, och den då det göres livilande, hvilket vanligen sker den nästföregående Riksdagen. Mén Utskottet förutsätter andra kammaren vald för tre Riksdagar, och så, att dess majoritet vid nämnde Riksdag, då Grundlagsförslaget göres hvilande, är ett resultat af minst tvänne förutgående Riksdagars opinion. Då man nu lern - ■ Hör till Constitutions-Vtskottets Memorial, Neo-85-. nät Grundlags-Utskottet samma rätt, som Constitutions-Utskottét hittills haft, att undertrycka ett Grundlagsförslag, åtminstone det, som enskild Riksdagsman inlemnat, är synbarligen Fyra riksdags-perioders sammanstämmande opinion gjord till ett vilkor för sådan Grundlagsförändring, och ehuru, mycket jag älskar betänksamhet i dessa frågor, synes dock detta återhåll mig vara alltför stort. 10:0 Det egentliga skälet för dessa två delegationer från serskilda kamrar tyckes mig vara, att man velat, genom Riksrätts-remissens upplåtande åt första kammarens enskilda delegation, förbereda möjligheten att taga Riksrättens ledamöter ur andra kammaren. Dessa förslag hafva således till en del sin förklaring i det serskilda Memorial, rörande ändring i nuvarande Regeringsforms loa §., eller den, sorn i Betänkandet N:o 68, under ordningsnumern 121 förekommer; hvilket serskilda Memorial Utskottet nu ullofvat.
Medelvägen synes i sådant fall blifva, att, ehuru erkännande behotvet af den vidsträcktare förbättring , hvaraf våra brottmålslagar äro i behof och hvilken de i ett sammanhang böra erhålla, lör närvarande inskränka sig till förbättrade police-anstalter jemte sådane förän.* dringar i nämnde lagar, hvilka, utan att i allmänhet rubba de nu varande grunderne för så val ransakning och bevisning , som straffbestämmelser, endast åsyfta en på samma grunder byggd jemkning i de delar, som angelägnast fordra rättelse, intill dess nya och i allo förbättrade grunder hinna i vederbörlig ordning bestämmas. I sådant afseende och följande den väg Friherre Sjöldebrand anvisat, får jag ödmjukast tillstyrka: l) Att, till underlättande af bevisningen i tjufnadsmål, det måtte tillåtas målsägande, hos hvilken tjufnaden skett, eller hans husfolk, att så val i det fall, som 49 Cap. 2 §. MissgerningsBalken bestämmer, som i andre fall, då den för tjufnad tilltalade är nied halft skäl besvärad* men i anseende till vanfrejd ej kan aa - Den 12 Pehruarii, anförtros värjemåls-ed, få, då målsaganden eller husfoket förmenar sig äga kännedom om förhållandet vid tjufnaden, fylla bevisningen ned egen edgång, på lika sätt sorn 24 Cap. 3 och 7 §• §• af förslaget till RåttegångsBalken i anseende på rättegångsordningen i tvistemål innehåller. 2:0 Att. till förekommande af Fångars önödiga forsling, ej allenast föreskriften i iö Cap21 § RättegångsBalked, att ttiissgerningS2 man som föröfVat flere brott, skall för deni alla dömas der det timat, som grofvaSt är* måtte så förändras, att dom får honom öfvergå vid den Domstol, der sista ransakningeti hålles» utan ock visst lämpeligt straff stadgas för den brottsling eller arrestant, sorn åtager sig annat brott, eller, för att blifva forslad till annan ort, pådiktar 6ig sådane, 6öm haa icke begått. 3:0
Gilladt, men med tillägg af Grefve Frölichs förslag, såsom alternativ. Gilladt. Grefve Frölichs, med någon olikhet lill redactionen. Se 4:de punkten. 6 J. a Moni. Uteslutet. ”Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet emellan eli Banks tillgångar samt beloppet af dess Creditsedlar och Invisningar skulle komma att rubbas, åligger det Banken att inskränka sin utlåningsrö- relse och, inom en månad, hafva återställt det rubbade förhållandet.” Gilladt. Uteslutet. 3:nc nya stadganden, (upptagne såsom 1, 2 och 3 Mom. i 9 5.) så lydande: ”upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, må ej heller af Sedelbank ske till ett belopp, sorn öfversliger hälften af hvad å tecknad grundfond blifvit i Banken insatt“ 3:ne nya stadganden, som borde upptagas under serskild N:r: "Upplåning, vare sig i form af förstäckning, deposition eller creditiv, må ej af Sedelbank ske till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad och inbetald grundfond finnes i Banken och för dess räkning i allmänt f örvar innc slående.’' Uih. Ull R. St.
Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Grefve De la Gardie, Jacob, att anföra Ridderskapets och Adelns omförmäldte Deputation till (fe öfrige Riks-Stånden; hvarefter hemälte Deputation , sorn redan blifvit hos Rid - D mi rl Martil. darhus-Fiscalen antecknad, genast uppropades och afgick. v Herr Coyet, Carl Fredric-. Jag var ej närvarande i det Plenum, då Herr Lagerhjeltns Memorial rörande Flottorne remitterades. Då gjordes och remitterades likaledes någre anmärkningar dervid, uti hvilka jag ej hade tillfälle att deltaga. Jag får derföre nu framställa någre erindringar i ämnet, hvilka jag går att uppläsa, under anhållan att de må till Utskottet få åtfölja remissen. Härefter uppläste Herr Coijet, följande: (Se Bilagan 'N.m 2.) Lades på bordet. Herr af Tibell, Gustaf Wilhelm, anförde skrifteligen: <A (Se Bilagan N:o 5.) Herr von Hartmansdorff, August: Om den värde Ledamotens önskan går i fullbordan så skola Riksens Ständer i allmänhet, samt Ridderskapet och Adeln serskildt, förmodeligen vinna tillfredsställande upplysning om.Passevolancej Lassans förvaltning. Emedlertid utbeder jag mig att få göra några anmärkningar vid Herr af Tibells anförande/ Den ix Martti. 565 Han har ansett MötesPassevolancen böra liknas vid en entreprenade som Regeringen ingått med Rothållarneoch har derigenom velat bevisa, att Folkets ombud icke ägde ratt att granska dithörande medelst förvaltning, så länge entreprena. den uppfylldes. För min del kan jag ej gilla denna åsigt Ty naturen af en entreprenade är den, att om der blifver något Öfverskott, så tillfaller det entrepreneuren.
Och denne Regeringsledamot, som väl icke blifvit nämnd, men dock utpekad på ett sätt, att ingen kan misstagaa sig om hvem som menas, nemi. densamme, som här ofta blifvit sargad och alltid sargas från ett visst håll, —■ denne Regeringsledamot, säger jag, är jag äfven skyldig en uppmaning till livar och en af Eder, mina Hrr, alt på heder och ära förklara, om jag någonsin sagt mig hafva stöd för min opinion från ett sådant håll. Jag bär med mig medvetandet af ett bland de vackraste motiver; jag går snart ur tiden, men jag har velat lemna en varning mot den tid, som vill smyga och truga på 'oss sina förvillande läror. Jag frågar ännu en gång i förnuftets namn, om jag felat, i detta mitt ändamål, då jag blott begär, att man skall försöka de uppgifna correctiven först, att man skall vänta till dess och icke låta partisinnet rycka Eder med sig. En ledamot, Frih. Ehrenborgh, har talat derom, att unga män merendels blifva utsedda till lagmän eller förrätta deras embeten, och det må vara att förhållandet är sådant; men jag frågar, om detta är inrättningens fel? Man skulle då med samma skäl kunna säga, att den hofrätt borde afskalfas, som till president fått en ung och oerfaren man, hvilken väl sedermera rättfärdigat sitt utnämnande, men om hvilken — jag är icke rädd att utsäga det — allmänna i-östen påstod, att hofrätten tillskapades endast för hans skull. Jag begär återremiss och yrkar votering, om den icke beviljas. Gr. Frölich, Da v.: Som jag i unga år, d. v.för omkring 20 år sedan, hade förordnande att hålla lagmansting och sedermera en längre tid befattat mig med landthushållning, torde äfven jag få meddela några upplysningar i detta ämne, med den kännedom, som erfarenheten kunnat gifva mig vid handen. Hr Dalman synes redan till det mesta hafva undanröjt Frih. Boyes och Hr Thams invändningar; jag vill derföre blott tillägga några ord. Frih.
10. eller under begge dessa år med tillsammans R:dr 2,131,837: 28. 1. Deremot har skuldernas sammanlagda belopp ökats under år 1851 med ^ 1,485,752: 29. 6. så att skuldförminskningen under de (ronne år, för hvilka Riksgäldskontorets räkenskaper, sedan sistförlidna riksdags början, blifvit afslutäde, endast utgjort R;dr646.084: 46. 7. Till förklarande af otsaken till den under år 1851 uppkomna ansenliga tillökning i det belopp, Iliksgälds-kont orets bokförda skulder vid samma års början utgjorde, torde fullmäktige endast behöfva erinra om de många och betydliga anslag, som vid sednaste riksdag anvisades till utgående från Riksgälds-konforet och följaktligen måste i räkenskaperna för sägde är uppdebiteras bland detta verk åliggande utbetalningar. De sålunda uppdebiterade anslagssummorna uppgingo nemligen till ett belopp af 1,593,120 r:dr 44 sk. 4 rist, hvaraf under 1851 års lopp allenast utbetaldes 257,220 r:dr 23 sk. 2 rist, så att, vid slutet deraf 1,335,900 r.dr 21 sk. 2 rist återstodo såsom Riksgälds kontorets utbalanseradc skuld: hvarförutan nästan hela den till statsbehofvens fyllande för meranämnde år anvisade summa, då var i Riksgälds-kontoret inneslående och alltså jemväl inräknad i ofvauuppgifua skuld summa. Dc räntebärande skaldernas belopp, hvilket vid 1849 års slut utgjorde , Förminskningen af dessa skulder har således under nu ifrågavarande Irenne år oafbrutet fortgått och utgjort ett saramanräknadt belopp af R:dr 1,232,969: 30. 8. Till liqviderande af upplupna och förfallna räntor å samma skulder hafva fråu Riksgälds-kontoret utbetalts Under år 1850
Skrifvelse, N:o 83. 69 upplysning, elier bäfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 58 § af denna Regeringsform förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut vägra, då skall utskottet ställa den Konungens rådgifvare, mot hvilken anmärkning skett, under tilltal af Justitieombudsmannen inför riksrätt, hvaruti, för sådan händelse, i stället för Statsråd, fyra de äldste Justitiasråd komma att säte taga; och förfares härvid i öfrigt, på sätt i 83 § om lilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves. Då Konungens rådgifvare finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem riksrätten efter allmän lag och den ansvarighetslag, som för detta ändamåf blifvit af Konungen och svenska folkets representanter antagen. § 87. Skulle Granskningsutskottet anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller R. F. § 107. en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit r. o. § 29 rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skickmom. 2. lighet och drift sitt förtroende-embete ulöfvat, äger Utskottet sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, som, i fall den finner rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Statsrådet och från embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. § 88. Allt, hvad Riksförsamlingen efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, R. o. § 76. skall anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till ansvarighet förbindande granskning af senare Riksförsamling i samma mål vara tillåten. Dock bör, oaktadt den af Riksförsamlingens revisorer förrättade allmänna öfversigt af statsmedlens användande, del åligga vederbörande tjenstemän att verkställa den serskilda revision, som dem i kraft af deras tjenstebefattning tillkommer. § 89.
Under det att nämnde Kongl, cirkulär sålunda beredt tillfredsställelse för ett religiöst behof, har likväl, genom ett missförstånd af samma cirkulär, och då förläggaren deraf tagit sig anledning att förändra äfven språkens vidd och ordställning, tillika den olägenhet uppkommit, öfver hvilken motionären klagar, och som vid barnaundervisningen förorsakar mycken oreda. För att styrka tillvaron af denna olägenhet, har motionären i Utskottet företedt icke mindre än 5 serskilda kateches-upplagor, i hvilka språken funnits till olika vidd och ordställning införda. Denna olikhet i läroböcker vid en undervisning af den djupt ingripande art, som den religiösa folkundervisningen, har Utskottet funnit vara af sådan vigt, att den påkallar en snar rättelse. Att likväl till afhjelpande af dessa svårigheter, föranstalta utgifvandet af en Normal-upplaga af katechesen, är en åtgärd, som Utkottet icke ansett sig kunna tillstyrka, då omarbetning af katechesens text, hvarsom Rikets Ständer redan vid 1834—1835 årens riksdag, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, snart torde vara att förvänta, och då vidare den nya bibelöfversättnirgcn, enligt de upplysningar, Utskottet inhcmtat, inom en icke alltför aflägsen tid, lärer blifva fullbordad.
Prot. 1847 och 1848■ 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 37 Baft. 2 Slals-Ulskottels Ullålande, N:o 262. lopp, svarande emot fyra procent å den verkliga utgiften, deruti likväl inberäknad fem procents ränta å aktie-kapitalet under byggnadstiden; 2:o Bolaget åligger att, i öfverensstämmelse med det reglemente, som af Kongl. Maj:t i nåder utfärdas, fortfarande underhålla jernvägen i fullt ändamålsenligt skick; skolande sådant genom vederbörlig besigtning årligen styrkas, innan utdelning å jernvägs-aktierne får ega rum; 3:o Staten må, när så pröfvas lämpligt, ega att från bolaget inlösa jernbanan med verkstäder, lokomotiver, vagnar och öfriga tillhörigheter. Sker sådan inlösen inom femtio år efter banans öppnande till allmän trafik, skall lösesumman sålunda bestämmas, att, sedan egendomen blifvit värderad af en utaf ojäfvige och sakkunnige personer bestående kommitté, hvars ledamöter utses till ena hälften af Kongl. Maj:t och till den andra af bolaget samt sjelfve utom sig välja en ordlörande, det af bemälde kommitté fastställda värde förhöjes med tjugufem procent. Eger åter dylik inlösen rum efter nyssnämnde femtio års förlopp, utgår löseskillingen, utan förhöjning, till det af bemälde kommitté bestämda värde-belopp; 4:o Om, efter förloppet af de första tio åren, sedan banan blifvit öppnad för allmänt begagnande, bolagets inkomst något eller några år skulle öfverstiga sex procent af dess i och för banans anläggande och underhåll utbetalde kapital, åligger det bolaget att till staten afstå hälften af det överskjutande beloppet, intilldess staten njutit full godtgörelse för det kapital, densamma, i följd af den ingängne garantien, utbetalt; 5:o Staten eger rätt att genom ombud, som af Kongl. Maj:t i nåder utses, deltaga i granskningen af förvaltningen utaf bolagets angelägenheter; 6:0 Bolaget eger att, jemte de i Kongl.
Vi hafva beklagligen erfarit, att dessa redogörelser för R. St:s arbeten ofta varit så felaktiga och så vanställande, att den stora allmänheten, som icke annat än genom tidningarne känner hvad som inom representationen egentligen tilldrager sig, måste få ett ganska slätt begrepp om denna representations icke blott insigter i allmänna ärender, utan äfven om dess allmänna vett. Följden häraf blir ett odrägligt gnagande på representationens anseende, som ingen borde vara mera mån om att förekomma än representationen sjelf. Det är också ingen nyhet denna utväg, som här är föreslagen. Den 6 December e. ra. 419 föreslagen. Jag vill icke åberopa huru inom den Fransyska lagstiftande församlingen tillgår, utan ber blott att få erinra derom, att i Danmark har representationen bos sig anställd en serskild Byråchef, hvilken, med biträde af tvenne andra personer, har till åliggande att i sammandrag redigera Riksdagens förhandlingar och dag för dag införa dem i den s. k. officiella Riksdagstidningen, och detta oaktadt dessa förhandlingar äfven i nämnde land äro offentliga, och tidningsredaktionerna således oförhindrade att genom stenografer anteckna hvad som föregår. Jag önskar fördenskull icke blott, såsom den siste värde talaren yttrat, ur allmänhetens, utan äfven ur representationens intresse, att något måtte i detta hänsoende göras, och jag anhåller derföre, äfven i likhet med Hr Bildt, att Utlåt, mätte återremitteras. Skulle emedlertid flertalet af detta Stånd vara böjdt för att bifalla StatsUtsk:s Utlåt., önskar jag dock att sådant icke måtte ske utan förbehåll Utsi; har nemi. såsom motiver för sitt afslag anfört, dels att RiksStms prot:r enl. grundlagen skola tryckas, hvarigenom lätt kunde bända att innehållet af dem tomine att stå i strid med referaterna lill tidningarne, dels ock att då förhandlingarne äro offentliga, det således vore tidningsredaktionerna oförhindradt att sjelfva förskaffa uplysning om hvad som inom representationen tilldrager sig.
Någon tid efter remissen af den Nådiga Propositionen, hade vi den stora fördel att få höra ganska uppbyggeliga lectioner, huru StatsUtskottet borde förfara, och i hvilken ordning det med sina Utlåtanden borde inkomma. Den sidan, lill hvilken Herr Crusenstelpe tyckes hafva allin i let, yrkade, alt man borde först inkomma med förslag till de ordinarie utgifterne, och sedan framställa frågan om de öfrige; och om Utskottet nu följt denna ordning, ehuru ej dertill tvunget af lectionerne, mätte sådant ej vara obehagligt för dem, som yrkat en sådan behandling. Alt Utskottet icke sammanblandat utgifter, som skola uppföras på årlig Stat med dem, som utgå blott för en gång, är naturligt. Att Utskottet får anmärkningar vid återremissen är äfven naturligt, och jag hoppas att 86 Den 21 Maji. följden skall blifva för Fäderneslandet gagnelig. Denna Titel har minst att beklaga sig öfver Utskottet. Afprutningen är här ej större än 10,000 R:dr. Jag får för öfrigt förklara, på Utskottets vägnar, att vi aldrig haft en enda tanka af begär att undergräfva och förminska Sjö-försvaret. Yi hafva med all förmåga sökt följa vår pligt, och om det ej lyckats oss att tillfredsställa alla fordringar, hafva vi åtminstone den glädjen, att få anmärkningar med hvarandra i rakt motsatta meningar. Herr Crusenstolpe: Oaktadt den ut bildning våra parlamentariska former i sednare tider erhållit, har jag likväl ej, förr än i detta ögonblick af Herr Lefren, hört, att här finnas några andra sidor, än de, som bestämmas af numrorne på bänkarne. Vid förra Riksdagen hade jag min plats på andra sidan, nu på denna, och om några ätter till nästa Riksdag utdö, torde jag då äfven få öfverflytta mig till den andra. Hvad föreläsningar angår, hafva de aldrig varit min sak.