Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag gör denna vördsamma framställning, föranledd af särskilda omständigheters kraf, har jag äfven tagit i betraktande den allmänna fördelen för hufvudstadens och rikets elementar-läroverk. Yisserligen är hvarje läroverk en skola icke blott för utbildande af lärjungarnes, utan äfven i mindre eller större grad för lärarnes skicklighet: jemför man hufvudstadens med rikets öfriga lägre elementar-läroverk och realskolor, kan väl icke förnekas, att hufvudstaden företrädesvis med sina många olika skolor öppnar ett vidsträcktare fält att odla och utveckla lärareförmågan, ger tillfälle till en mera mångsidig uppfattning af lärarekallet, och tilldrager sig i så måtto mera den allmänna uppmärksamheten, hvadan äfven förtjcnster och brister bjertare härstädes träda i dagen. Då nu lärjungarnes antal vid härvarande läroverk synes vara i tillvext, och i samma mån äfven lärarnes antal måste ökas, är det af vigt, för att uppehålla läroverken i tillbörligt anseende och gifva utrymme åt den inom dem arbetande lärareverksamheten, att skickliga och för platsen lämpliga män tillsättas till Rektorer; och utan tvifvel skall utsigten till en mot mödan någorlunda svarande lön blifva det bästa medlet att uppmuntra sökande till dessa platser. På grund af ofvan anförda förhållanden får jag härmed vördsamt föreslå, att Rikets Ständer täcktes bevilja en årlig löneförhöjning af 500 R:dr R:mt åt hvardera af de fyra Rektorerna vid Stockholms femklassigä elementar-läroverk, så att deras lön, i likhet med lönen för Rektorer vid fullständiga läroverk på reala linien, må blifva 3,500 R:dr R;mt. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsammast. Stockholm den 26 November 1862. Th. Wensioe. Uppgifter Motioner i Preste-Ståndet 1862. Upp gift«r på lär jung arnes antal uti Rikets Element ar-läroverk, enligt Rektorernas programmer för läsåret 186 i—1862. HöstVåri term. | term. Hufvudstadens 5-klassiga Elementar-läroverk.
Slutkören innehöll följande Du, som nåderik och blid Den rättfärdige betäcker Med din starka arms egid, Herre, du hvars spi ra räcker Långt utöfver rum och tid, Du, som lugnar och för skräcker, Du, som kronor ger och bräcker, Du, som tänder lif och släcker, Lys dem, led dem med din frid! Äfven i Norge deltog m a n på liknande sätt i konungahusets glädje, och norska skalder 1894 Glad lyder tre rigers Amen. Det klinger over al Norden. Og fortidens store aander og nu osynlige dem omsvseve; Af henfarne tiders ufred og gru Med stille fred de sig ha ?ve: Det dages ätter i Norden. Margrethe hilser den Nordens brud Og signer henne som datter, Karl Johan ogsaa, hennes stamfader prud, Som son hennes brudgom omfatter: Det dages ätter i Norden. Gif att dessa bjärtans brand Blir d t n gryning, hvilken tänder Dag på nytt i nordanland! Låt tvä sammanlagda händer Sammanhålla som ett band Trenne gamla ädla länder, Trenne gamla goda fränder, Att de aldrig, en i sänder, Trängas ut från hvar sin strand! Karl. Efter förmälningsaktens slut gafs cour för stater och kårer. paret, som åkte i drottKronprinsen. Louise. ning Kristinas forna Ingeborg, Kronprinsessan. Thyra. Gustaf. Omkring vagnen redo samma högtidsdagen. M u n c h: åkte riksmarskalken i en med fyra hä- Saa lysteligt ringe de klokker idag star förspänd » sjuglasvagn ». D e n omFra Stockholms kirker og t a a m e! gifvande folkskaran torde med säkerhet Til Nordfolkets hjerter gaar hvert et slag, h a f v a u p p g å t t till 40- å 5 0, 0 0 0 persoPaa sommarlufte udbaarne. ner, och att ett ordentligt blomsterregn Det klinger over al Norden. mötte brudparet hela vägen var ock en For altret staar bispen i helligt skrud, gifven sak. Det klinger over al Norden.
Jemte det Utskottet således tillstyrker, att i Lagen må bestämmas huru Kungörelser om arf, som tillfaller frånvarande arfvingar, skola ske, samt hvars omsorg den arlfallne egendomens förvarande skall tillhöra, föreslår Utskottet tillika, ej allenast att tiden, inom hvilken arfvingen lior, vid talans förlust, sin rätt bevaka, rnåtte, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den 10 Junii 1800, om förkorrtande af den i 9 Cap. 12 § HandelsJfalken utsatte tid, inom hvilken fordringar emellan enskilde kunna blifva gällande, inskränkas till tio år, utan ock att prasscrip - i4 LagUtskottets Bttänkande N:o 67. tionen stadgas så ovilkorlig, att förfall, soia efter den tiden anmäles och åberopa* , ej får gällaé I anledning häraf hemställer Utskottet till Rikets Ständers pröfning följande Förslag till ändring af 5 § i l5 Cap. Ärfda-Balken : Nu vet man hans inliindsha arfvinge, men ej hvar lian är , läte dd Domaren i allmänna Tidningarne, tre gånger, minst en månad emellan hvarje gång, och första gången sist inom tre månader ifrån den dag, dd Bouppteckningen till Rätten ingi f ven blifvit kungöras, att arf fallit honom till; sätte ock arfvet i säkert förvar, eller under god mans vård, till thes han kommer. Vilja fjermare thet arf lyfta; vare thet tillåtet, ther the för lyftningen ställa borgen, som af Rätten godkännes. Kommer ej then frånvarande arf vingen inom Tio dr ifrån then dag, tå kun - LagUtskotteti Betänkande N:o 67. 15 gör ehen tredje gången i Tidningarne införd år; vare fran arfvet skiljd, ehvad han laga förf all visar eller ej. Stockholm den ss Maji 1829* STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, 1829. « ■ * _i.r, • VV ■/'.
Jag känner ganska väl innehållet af 31:sta §:n R. O., och anser på grund deraf att motionen bör till Bevilln.-Utsk:t remitteras. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då den ifrågav:de motionen endast afsåge förändring i sättet för uppbörden af de ordinarie räntor, hvilka från de s. k. augments-bemmanen utgå lill rusthållen såsom bidrag till rustningens fullgörande, och motionen följaktligen icke i ringaste mån berörde någon af de bevillningar, hvilka utgöra föremål för Bevilln.-Utsk:ts handläggning, funne Hr Gr. o. Landtm, sig förhindrad att framställa propos. på motionens remitterande till nämnda Utsk. Hr Palmcrantz: Efter den förklaring, Hr Gr. o. Landtm, afgifvit, får jag hemställa, huruvida icke motionen borde till sammansatt Bevilln.- o. Ekon.-Utsk. remitteras. Sedan Hr Gr. o. Landtm, erinrat Hr Palmcrantz, att öfverläggningen i frågan förklarats afslutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på remiss till Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t af ifrågav:de motion, och sedan dertill svarats många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts d 31 sisth Oktober afgifne Mern. J\Z i, med tillkännagifv:de att K. M:s Nåd. Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och hellof blifvit nämnde dag till Utsk:t ölverlemnad, äfvensom att ett tryckt exemplar af den Nåd. Propos:n med tillhörande bilagor blifvit hvarje Riks-St. tillställdt. 46 Den 1 N o vern,ber. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:s Mern. JVs 2, ang:de tillökning i Utslcts tjenstemannapersonal.
Men — invänder möjligen någon — för att upphäfva den kraft och verkan, som ligger i fiskeriintendenten Wi-degrens officiela utlåtande, torde dock vara af nöden att &gt; någon annan vetenskapsman yttrar sig i frågan. Nå väl, vi hafva ett sådant omdöme att tillgå, hvilket icke torde jäfvas, så mycket mindre som ett utlåtande af en entomolog här torde vara af större vigt för frågans rätta bedömande, än hvad en blott fiskkännare haft att säga, efter som det nämligen gäller att angifva de vilkor, under hvilka fiskynglet bör kunna existera. Detta nya utlåtande i ämnet lyder som följer: Sedan undertecknad — under en sistl. sommar for vetenskapliga ändamål foretagen resa i Norrland — från ñera håll blifvit tillspord om den betydelse insekterna ega såsom fiskföda i de norrländska vattendragen, får jag härmed fästa uppmärksamheten på följande sakförhållanden: 1) Att med all säkerhet den tillgång på fisk, huf-vudsakligast på lax och andra eftersökta fiskslag, som de ' norrländska vattendragen förete, i räsentlig mån betingas af den insektsfÖda, som fisken under sin tidigare ålder har att der tillgå samt att denna insektsföda åter å sin sida betingas af de naturförhållanden, som göra sig gällande i och vid dessa vattendrag;
Huru litet Kronans rätt lill de i fråga varande fiskena under 1600-talet varit ostridig eller bestämd, visar sig just i 1613 års åberopade nådiga resö - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1840. 85 Julion, hvarigenom, enligt 1832 års dom, Konung Gustaf Adolf förklarat dem, ”sorn hade stadgefisken behållna, böra göra stadga deraf, men de som voro ”öde, derföre blifva förskonte”. I följd af denna och dylika resolutioner kunde väl svårligen annat hända, än att man snart ej skulle veta, hvilka fisken som voro behållna och borde beskattas, och hvilka som voro öde och således borde vara förskonta. Och att från ett sådant förhållande ingen bevisning kan hämtas, när fråga är om häfd, såsom grund för äganderätt, torde väl kunna för säkert antagas. Origtighelen af Kammar-Collegii till domskäl år 1832 antagna uppgift, att sjelfva hemmanen i Vesterbottens och Norrbottens län ej vore skattlagde för något fiske, inhämtas af 1773 års skattläggningsmethod, hvars innehåll jag här ofvan upptagit, och som, äfven med den förklaring, Collegiuin i 1838 års utlåtande velat åt densamma gifva, men hvars grundlöshet jag tror vara ådagalagd, ändock icke skulle låta förena sig med nu i fråga varande uppgift, att sjelfva hemmanen ej vore skattlagde för något fiske. Det domskäl, som år 1824 hämtades från 1695 års roteringsverk och den derå- samma år gifna nådiga stadfästelse, nemligen att fiske bland andra hemmanslägenheter blifvit konsidereradt, vederlägges icke genom den i 1832 års dom upptagna anmärkning, att fisket ej verkat någon förhöjning i det nu bestående roteringsbesväret, i anseende lill deruti sedermera inträffad jemkning och förändring. Det är nemligen icke från roteringsbesväret, som rättighet till fiske blifvit härledd, utan det är Kronans vid roteringens fastställande gifna erkännande af denna rättighet, som blifvit åberopadt.
Under öfverläggningarne, som föranledt sistnämnde beslut, har å ena sidan blifvit anmärkt, att det allmänna omdömet om fobaks hänförlighet till öfverflödsvaror nu mera vore förmedladt och att tobak i allt fall utgjorde ett verkligt behof, som hos arbetsklassen ersatte mycket annat, hvarföre någon lindring i nu gällande öfverdrifna tullsats borde medgifvas på samma gång som man genom bränvins-skatten lade en stor bevillning på de arbetande klasserna. Ville man åter icke fästa afseende å förbrukarens anspråk, så talade likväl andra skäl för tull-nedsättningen. Både Svenska Stats-kassan och inhemska tobaks-fabrikerna tillskyndas betydlig förlust g.enom den lofiiga och olofliga tobaks-införseln öfver Norska gränsen, och denna införsel kunde icke förekomma» med mindre, än att tullen å råvaran här nedsättes till likhet med Norges. Den redan genom vår tull-lagstiftning framkallade riktning att öfverflytta Svenska fabriker till Norge, för att derifrån af afsättningen på Sverige draga fördelar, vore förtjent af synnerlig uppmärksamhet. Kapitaler utdrefvos ur landet och man uppmuntrade smuggleriet i stället för de inhemska handteringarne. Icke heller vore det lämpligt eller Rikets Ständer värdigt att fatta ett beslut och på samma gång hos Kongl. Maj:t begära ändring deruti, likasom man tvekade, om man förfarit rätt eller icke; och förhållandet till främmande makter, hvarpå Utskottet i sitt förslag till den underdåniga skrifvelsen antydf, borde icke heller inrymmas afseende till den grad, sorn skett, enär det mål man »ålunda ville vinna, vore så aflägset och osäkert, att det icke borde hindra ordnandet af tullsatserna å tobak, såsom här ansåges nödigt, A andra sidan f> Ber ill urat} sUts k o IIe fs Utlåtande, N:o 15. har man ater dels linderstedt Utskottets förslag, dels ansett någon förändring i tullsattserna a tobak hvarken böra af Rikets Ständer beslutas eller göras till föremål för underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t.
Ändring deri vore redan af ConstitutionsUtskottet beredd, hvars Förslag, att Revisorerne skola hvarje år emellan Riksdagarne sammanträda, vid detta Riksmöte skulle afgöras. Dock antoge 5 §. i K. M:ts Förslag, att Revisorerne, hvilkas sammanträden, enligt 6 §., utsättas af R. Sttr eller afgående Revisorer, kunde så sällan sammankomma, att RiksHufvudbok för mera än 2:ne ur vore afslutad, och således äfven att Revisorerne icke inträffade oftare än hvart 3:dje år. Men när 7 §• stadgade, ”att ingen Revision må öfverskrida 3 månader,” så vore det lätt att inse, huru ytlig en Revision skulle blifva, hvilken borde granska tillståndet, styrelsen och förvaltningen af StatsVerket, Banken och RåksgäldsVerket under lika många år som Revisionen innefattade månader, och ännu svårare skulle det blifva att medhinna Revisionen, om meningen af 8 §. vöre, såsom det tycktes, att inga discussioner skulle få äga rum på Revisorernes Afdelningar, utan endast in pleno. Då K. M:t medgifvit Revisorerne en vidsträcktare granskningsrätt i afseende på Räkenskaperne, syntes äfven tiden för denna förrättning bordt göras rymligare, men ej inskränktare, hälst Betan t an cl en, N:o 353. 213 K. M:t i Dess Nåd. Skrifvelse den 4 December 182.3, ibland skälen mot den vidsträcktare granskningsi alten, som då afslogs, men nu medgifvits, anförde; "att en "så vidsträckt granskning i sjelfva verket biefve en "omöjlighet, då jemförelse skedde emellan den för Re"visionsförräftningen bestämda tiden ehvars atillräckJJlighet i det inskränktare skick granskningen hittills ägt "”rum R. St.-r dessutom förut hafva anmältJ och en "ändamålsenlig undersökning af Rikets samtelige Pen"ninge-förvaltande Verks och Inrättningar^ tillstånd, "förvaltning och Räkenskaper."
Med anledning af Revisorernes erinran, att inköpet af den vid Skeppsbron i Stockholm uppsatta Svängkranen skall hafva medfört en för Tull■verket främmande utgift, enär samma inrättning, som, efter hvad upplyst blifvit, icke skall, i anseende till felaktig uppställning, uppfylla det dermed åsyftade ändamål, och i följd deraf sällan begagnas, dessutom såsom afseende lättnad vid varors lossning, ifrån fartygen på land, bort af SkeppsRedarne föranstaltas; har General Tull-Styrelsen förklarat, att merberörde krans användande vid större, svårhandterligare piecers lossning och lastning medfört nytta för trafiken, och äfven för Tullverket i så måtto, att skyndsamhet vid lossningen derigenom befordrats. låka med Revisorerne, finner Utskottet ifråga varande utgift hafva varit af främmande egenskap för Tullverket, och Utskottet tillstyrker på grund häraf, att Rikets Ständer, jemte anmälan af förhållandet, sådänt det af Revisorerne blifvit framställdt, underdånigst anhålla, att för framtiden dylika dispositioner å Tullmedlen icke må ega rum. §. 34 (Pag. 99. Till någon åtgärd anser Utskottet den af Revisorerne gjorde anmälan rörande Sportel-laxan för Tullverkets Tjenstemän icke föranleda, sedan, efter hvad Tull-Styrelsen upplyst, Kongl. Maj:t förklarat S'g vilja, Siats-ZJtskcttets Utlåtande N.o 22. 23 V , ' • ' V • ; , • ' / efter förloppet af de, för den senast utfärdade Taxans gällande kraft, bestämda fern år, i Nåder pröfva, huruvida förändrade omständigheter, i förening med tull-inkomstens tillväxt, må tillåta sporlel-afgifternas förminskning eller afskaffande. Postverket. §. 35. (Pag. 106.
Då man sålunda inser, att denna lättnad för vissa städer ej skulle inbringa en enda skilling mera i Statens kasa, och jag är derom öfverlygad, men alt den deremot skulle förorsaka högst dryga kostnader för att öka tullpersonalen; så kan jag ej annat ån, lika med dem som förut begärt afslag, yrka detsamma. Hr von Engeström: Lika med de Hrr, som nppträdf emot detta betänk., måste jag medgifva att det ej utan kostnad för Slaten kan beviljas; men då jag ej kan inse att ett tullsystems ändamål ensamt skulle vara att inbringa Slaten inkomster, utan afseende på deras fördel som behöfva varorna (så mycket som omständigheterna medgifva det), så kan jag ej erkänna detta såsom ett skäl till afslag å betänk. Dessutom är jag för min del öfverlygad om, alt den lättare omsättningen af de i rörelsen nedlagda kapitalen äfven skall, i samma mån som varorna fortare och lättare afsättas, öka inkomsterna i mån af behofvet att öka tullbetjeningen, eller hvad man må kalla dem som behöfvas, för att till destinationsorten medfölja de omlastade varorna; synnerligast sorn det kunde slå varornas ägare fritt, att antingen låta tullbehandla varorna å den ort, der de inkomma, eller ock alt vänta lill dess alt bortevarande tulltjensteman hunne alt återkomma, hvarigenom behofvet af ökad personal ej blefve så stort. Jag tager mig dessutom friheten ytterligare fästa uppmärksamheten dervid, att den af mig föreslagna åtgärden ej är den enda möjliga, enär varorna allt för väl skulle kunna förseglas och med tullkammarens sigill förses tillika med specifikation, hvarigenom hvarken försnillning eller behof af förökning i tullpersonalen skulle kunna ifrågakomma. Jag fortfar sålunda med min anhållan om bifall till Utsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff: Hr von Engeström har sagt sig väl tro, att den lättnad, som genom ifrågavar. tillåtelse tippkomme, skulle föranleda till tullpersonalens förökande, men att man, till förekommande deraf, kunde vänta med varornas afsändning, lill dess att utevarande tullbetjening hunne hemkomma.
naturinålning blifva en dod och föga intressant naturbeskriffiing, och det personligt lyriska i ton tränges tillbaka: Detta ä r en oöfvervunnen teknisk rest f r i n nrealisinens r dagar. Exempel liarpi äro de för öfrigt lifliga ~ D j n r g h h l i f:, och rskogen sofver,; likaså första afdeliiingeii af, ' Vår i lnfteiiw och afven den tredje, Iivarest blott den vaclcra inledningsstrofeii ger en verklig helbild. Däreinot har t. ex. det präktiga poemet I sensommartider en fart och ett lif, soin fullkomligt gifver ilhision af de från Iiafvet uppstigande ' sdrifvende skyar, som n u il: % frani öfver g h d u och bynrn i den sjiiligande stormen, och soin] %ter oss känna hela sceneriet. Och i nzetanzorfos får allt lif, då. skalden i sin intimitet ined skogs.natiiren sliitligeii tycker sig .gå helt. upp däri - en fantasirik, luftig. skildring. I ~Vallaresagm har förf. gifvit ett lyriskt lefvande motiv ur svensk natur och svenskt folklif. Som stamningsskildrare visar han sig afven i nagra Stockholmsbilder - kanske sarskildt i det af middagssol mattade ~ R o s e n d a l ehuru ~, ej heller har alla detaljer bidraga till helhetsintrycket. Beslaktad ar ~ F r k n son im arv il lan^, en ljus, älskvärd idyll. Vackra dikter af mera rent lyrisk karakter aro, Var moders dröm, och den ljufva &gt;Maria8 med dess vibrerande, ibland något Levertinska tonfall. Bokens sista och i stort sedt kanske bästa afdelning Iieter B Människoöden D, som inneli %ller smil situationer eller varsnoveller u r det landtoch kustbefolkningslif, hvilket förf. synes väl kanna.
Jag har emedlertid velat anföra detta, för att visa, det ingen partiskhet å Regeringens sida äger rum till förmån för militären, utan är det otvifvelaktigt, att Regeringens vägran till den värde ledamotens motion varit grundad i sakens beskaffenhet; hvarförutan jag tror mig böra nämna, att jag anser för nyttigt, att vi afhålla oss från att påminna om en mellan militären och de civila rådande afvoghet, som redan i en förgången tid försvunnit. Jag har egentligen anhållit om ordet, för att framställa det tvingande behofvet af en löneförbättring för Kronofogdar och Häradsskrifvare inom Gottlands Län, hvarest förhållandet i detta afseende är sådant, att jag anser icke blott lämpligt, utan äfven min pligt fordra, att härom göra framställning, helst någon Proposition ifrån Regeringens sida i afseende på en allmän lönereglering för Länsstaterna icke lärer vara att förvänta. Under loppet af flera Riksdagar har en löneförbättring för nämnde Länsstatens tjenstemän inom Gottlands 208 Ben 17 Februarii f. m. Län blifvit sökt. Vid sistl. Riksdag beviljades en tillökning af 3oo R:dr åt LandsKamereraren. Gifve Gild, att det skett ro år tillförne! Möjligen och troligen hade jag då icke blifvit försatt i den smärtfulla nödvändigheten, att fullgöra en hård embetspligt mot en tjensteman med hustru och 7 minderåriga barn. StatsUtsk. vid sistl. Riksdag hade uti dess betänkande N:o 207, som grundläde RiksSt:s bifall till nämnde lönetillökning, yttrat, ”att de framställda löneförbättringarna för några vissa
Stadens egna, ovanligt stora och bördiga åkerfält, hvilka med undantag af några få Tobaksoch Jordfrukts-plantager, uteslutande användas till Sädesproduction, gifva väl en så betydlig afkastning, att de till stor del förse Stadens eget spannmålsbehof, hvadan handeln med denna nödvändighetsvara och icke här äger särdeles liflighet; men Landtmännens ladugårds-produeter samt råa och arbetade skogs-effetter finna alltid rätt förmånlig afsättning. Tillgången på skickliga och pålitliga arbetare är knapp. Dagsverksprisen uppgå till 32 å 4o sk. Banco. Med Rikets öfriga Städer delar Upsala förmonen af de prohibitia stad* ganden, som i Skrå-författningar, Handels-Reglementen och de flere till Handelns och Handtverkeriernes förmon, tid efter annan, i Nåder utfärdade Författningar innefattas. En egen padagog samt en så kallad Läseoch Arbets-Skola har, för fattiga barns räkning, länge underhållits. Denna inrättning är likväl alltför Inskränkt och ingalunda svarande emot det årligen ökade behofvet. Glädjen öfver flans Kongl. Höghet Hertigens af Upland födelse sökte sig ett värdigt uttryck och fann det, derigenom, att åtskilliga aktningsvärde personer bland Stadens Borgerskap, den 18 Juni 1828 beslöto att till denna Skol11 rät trångs utvidgande bidraga med betydliga sammanskott, hvaribland den §c*fva a 10,000 R:dr Banco, som med varm hand lemnades af nu aflidne Handlanden och Riddaren af Kongl. Majrts Wasa-Orden, Olof Forsslund, » Jnneihet föi tjenar att i det tacksammaste och mest aktningsfulla minne förvaras.
Utsk. båticke motiverat sitt beslut, och hvad jag nu yllrat har jag endast anfört som en reservation emol fjtskls behandlingssätt af frågan, samt som skäl för gillligheten till den af mig väckta motionen. Lag-Ulsk:s betänk. N:o 13?. blef derefter af R, o. Ad. bifallet. Vidare föredrogs LagUtskts den 3o sistl. Sept. och den ■ 4 derpåföljde Oct. på bordet lagda belänk. N:o 133, i anledn. af väckt fråga om närmare lagbestämmelser, lini u förfaras skall, då, vid lagfarts sökande, fullständiga åtkomsthandlingar saknas. Hr Stuart, Carl Gustaf: I afseende på den fråga, hvarom 1111 föredragna betänk, handlar, hafva olika åsigter vid de sistförflutna riksdagarna gjort sig gällande. Vid 1828 — l8!o årens riksdag tillstyrkte LagUtsk. och beslutade Ständerne. all, i brist på fullständiga åtkomsthandlingar, annan laga bevisning skulle få begagnas för att styrka förre ägarens åtkomst af en fastighet. Konungen vägrade dock bifall till denna lagförändring. Vid sista riksdag väcktes åter fråga örn förändring i i8o5 års författning ang:de detta ämne; men dåvar. LagUtsk. var af alldeles molsalt lanke med föregtde riksdagens enahanda Ulsk. och tillstyrkte Ständerna alt hos Konungen anhålla om utfärdande af ett circulär-bref derom, alt icke uppbud å fastighet finge meddelas den nya ägaren dertill, med mindre han med åtkomsthandlingar kunde vederbörligen styrka sin fångesmans äganderätt. Denna framställning blef likväl af Ständerna afslagen och kom följaktligen att förfalla. Uti nya lagförslaget alsamina åsigt gällande, som den LagUtsk. vid sista riksdag ansåg vara den rätta, nemi. att förre ägarens åtkomst borde ovillkorligen styrkas. Jag för min del tror också att detta är nödvändigt, till betryggande af äganderättens helgd, och anser högst betänkligt att bifalla ett i rak motsats härmed frainstäldt lagförslag, helst då det dessutom strider mot det 16 11.