Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Å krukmakarearbeten, ej specificerade, som i gällande taxa äro åsatte 3 sk. införseltull per skålpund, har Kongl. Maj:t föreslagit införselafgiftens återförande till hvad den, eldigt 1841 års taxa utgjorde, eller 1 sk. skålpundet. Häruti instämmer utskottet väl så vidt fråga är om vanliga simplare kruk makarearbeten; men då af denna artikel under sednare tider i handeln förekommit målade eller bronzerade pjeser af nästan lika värde med porslin, tillstyrker utskottet, att krukmakarearbeten, ej specificerade, må fördelas i målade eller bronzerade, med 16 sk. värde och 4 sk. införseltull och andra slag med 4 sk. värde och 1 sk. införselafgift per skålpund. Som Kongl. Maj:ts förslag innehåller, anser ock utskottet det nu stadgade förbud mot införsel af krut böra upphöra, och denna artikel i stället åsättas 8 r:dr införselafgift per centner. Då emedlertid för rättigheten att hafva upplag och idka försäljning af krut städerna, nu gällande serskilda föreskrifter icke blifva fullt tillämpliga i afseende å utländskt krut, som kan komma att införas, har utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t hemställa det nödige försigtighetsmått i förevarande hänseende mätte varda i nåder föreskrifna. Bilt. lill It. St. Krokar lill fiske. Krukmaka rcarbclen. Krut. 42 Bevillniugs-Ulskottets Utlåtande, N:o 13. Kappar. Käll. Lackerade arbeten, ej specificerade Leksaker. Likörer. Lim. Ljus För käppar, a!!a slag, tillstyrker utskottet, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits förslag, att införseltullen måtte nedsättas från 32 sk. till 24 sk. skålpundet. Såsom Kongl. Majit föreslagit, anser ock utskottet, införseltullen å »färskt» kött böra nedsättas från 32 sk. till 20 sk. och å »torkadt elier rökt» kött från 1 r:dr 16 sk. lill 32 sk. lispundet.
5:o lionfpl. Fmans-depnrlementet. 29:o af den 13 Augusti 1851, i fråga om utbetalning af det vid 1847—1848 årens riksdag beviljade bidrag till en pensionsfond för Borgmästare i städerna, utom Stockholm, samt för Rommisions-Landtmätare, deras enkor och barn. (155). Enär, i fråga om det af berörda anslag för Kommissionslandtmätare afsedda belopp 4,800 Rdr banko, det för samma belopps utbetalning af Rikets Ständer stadgade vilkor, vore uppfyldt derigenom att i det af Kongl. Majit den 5 Juni 1863 utärdade förnyade Reglemente för Civil-Statens Pensions-Inrättning, Kommissions-Landtmätare blifvit upptagne såsom delegare i samma Inrättning, har Kongl. Majit låtit genom nådigt Bref af den 25 påföljande September derom underrätta Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret och öfriga vederbörande, på det att ifrågavarande anslagsbelopp måtte från och med år 1863 Civil-Statens Pensions-Inrättning tillhandahållas. 30:o af den 22 September 1854, angående bildande af en pensionsanstalt för skeppare, styrmän och sjöfolk vid Sveriges handelsflotta. (135). Sedan Kommers-Collegium underdånigt yttrande afgifvit, har Kongl. Majit under den 29 Maj 1863 till Rikets då församlade Ständer aflåtit Nådig proposition angående åtgärders vidtagande för bildande af en dylik pensionsinrättning. 31:o af den 21 Februari 1857, angående ändring i 1808 års Kongl. Jagtstadga samt i Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1851 om ansvar för den, som under förbuden tid köper fridlyst villebråd. (22). 32
Iifstidsfängelse dömde fångar skola vara försedde med en serskild klädedrägt eller eljest med sådana tecken utmärkta , att de genast äro igenkänlige, kunde föranleda grufliga händelser, enär man endast behöfde tvinga ett af våldet utsedt offer att ikläda sig en så beskaffad drägt, för att kunna strafflöst röja det ur vägen ; 2:0 af Herr Magnus Jacob Crusenstolpe’, att Utskottets förslag, ehuru begränsadt , likväl hade med sig stora olägenheter, — ibland andra , att färgerne på fångens drägt ejj kunde göras så bjerta} att inan vöre 4 26 LazUtskoitets Utlåtande N.o 156; stånd att urskilja dem i mörkret; och att just denna utmärkelse måste sätta brottslingen, om han slipper lös , i nödvändighet att begå nya brott, enär han, ehvar han sig visar , blifver behandlad såsom ett vilddjur, af hvilket man i repressalieväg kan förvänta ett derefter lämpadt uppförande; 3:0 af Herr Friherre GF. Åkerhjelm'. att Utskottets förslag, såsom utgörande en partiel föreskrift, och icke, på sätt Kongl* Majlis Nådiga Proposition antyder, en allmännare instruction, vore mindre benöfligt, än just ett så beskaffad! allmännare stadgande, och 1 synnerhet än ett, som i likhet med nedan omförmälda förslag, vore rfgtadt emot det onda , hvilket af en talrik hop olofligen befriade fångar kari i samhället förorsakas, — en olyckshändelse , hvarmed en eller annan fånges rymning från en Fånggevaldiger icke syntes jemförlig; att Styrelsen för Fängelserna och Arbetsinrättningarne i Riker, — med hermad anledning af de lör allmänna säkerheten hotande händelser, som, dels vid de fängelser, hvilka af Militairetroupe bevakas , dels i synnerhet vid Corrections-inrätmingarne, der, under tillsyn af en fåtalig bevakning, fångarne äro utan allt slags fängsel och i åtnjutande af en frihet, den der endast begränsas af ordningen inom Inrältningarne och af murar utom dem, LagUtskottets Utlåtande N:o 156. 97 tid efter annan sig tilldragit, — hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt om utfärdande af Instruction eller Lag för sådane fall , då vid häkten, som af Militaire - trouper bevakas, våld eller rymning icke genom andra medel än vapens bruk kan förekommas, samt , — enär denna bevakning, i saknad af klar och bestämd Instruction , befunnit sig i den svåra och betänkliga villrådigheten,
Vissheten om att Nalhhorsts utmärkta förtjenster icke äro bortglömda, och hoppet all den välvilja, som Rikets Ständer bevisade honom skall öfverflvltas på hans oförsörjda döttrar, ingifva mig mod att vördsamt föreslå: det Rikets Ständer läcktes till hvardera af f. Sekreteraren Nathhorsts tre oförsörjda döttrar — Ida Mathilda — Emma Amalia och Bertha Diona Nathhorst bevija en årlig pension stor 250 R:drR:mt, att oafkortadt utgå från början af nästkommande år och så länge de i ogift stånd förblifva. Jemte det jag vördsamt anhåller alt denna motion till Stats-Utskottet remitteras, får jag likaledes anhålla alt till nämnda Utskott få öfverlemna behörigt transsumt af dea eller Nathhorst icke ännu afslutade bouppteckningen. Stockholm den '•26 November 1862. P. F. Mengel. Af J. O. Almqvist från Norrbottens län, om anslag till lön åt ytterligare en veterinärläkare inom länet. Inom Norrbottens län, som, enligt hvad kändt är, i areal utgör Rikets största län, (innes allenast en veterinärläkare anställd, med station i Luleå. Att denne icke kan tillhandagå med det läkarebiträde, ortens innevånare, i och för sine kreatur, se sig nödsakade påkalla, faller utan någon utförligare bevisning tydligt i ögonen. Jag vågar derföre anhålla: att Rikets Ständer ville anvisa ett belopp af Femhundra Riksdaler R rut Bih. till ti. St. N:o 253. till aflönande af en Veterinär-läkare inom Norrbottens län med station i Haparanda. Om remiss anhålles. Stockholm den 26 November 1862. Josef Oscar Almgvist, från Norrbottens lån. Häruti instämmer: Herman Öbom, från Norrbottens län. Af «J. O. Almqvist från Norrbottens län, om förhöjning i lönen för provincialläkaren i Neder-Kalix distrikt samt anslag lill lön ät en provincialläkare inom Pajala m. fl. socknar inom länet. För omkring tre år sedan erhöll provincialläkaren, doktor Edvard Tyselius transport frår Neder-Kalix lill Råneå.
Och om säsom bemälde Ledamot supponerat, nägoir bland det kön, som warit rvär barndoms wärdnåd, ungdomS glädje, mandoms lättnad och ålderdoms stöd, skulle med blygsamhet och rodnad, mor min förmodan, anse denna projecterade frihet mera för ett förolämpande än för en erkänsla; mä ju den samma, om hon warder Enka, lefwa uti sitt förmenta ärbara Enkestånd sä länge hon för sin del behagar, hälst det icke är ett twäng, att ester nio mänaders fulländad Enkotid - i7io Den 27 November. tid äter genast träda i brudstolen; och denna Enkas egna tänkesätt bör icke bichva ett band sex Lagstiftaren, akt påbjuda, der alia antra Enkor, i hwatz behof af man de an kunna wara, mäste owilkorligen följa hennes exempel; i alla fall wederläggeö ofwauberörde morss''.! synbarast genom den mängd af underdåniga ansökningar i belia ämne, som ärligen lil! Kongl, M>j:' inkommer, och hwilka styrka den sanning, art Enkor i allmänhet icke hysa den kan» sta för Enkoständs maragiighcr, som oswanbcmälde Ledamot dem tillflkriswer och tagit till grund för sin yttrade tgnka. — Mangen torde kunna härmio inhpända, ok! enligt de grunder jag här oftpan omsörmälk, Horde för Enka och Enkling stadgas lika sorgetid; Men denna längre sorgetid för Enka än Enkling är iiödmänbig till minnande af säker uplysnjng huruwida hon pli giftet med sin aflidne man är med haen radd eller icke, hwilket har inflytelse pä arft tägten och boels Utredning; och en sädan upchsning minnes om icke förr, Åtminstone med säkerhet Nio mg? stader ester mannens död.
Biir man derjemte frikänd, så har man ju fått bevisadt, hvad som förut kunde vara tvetydigt, nemligen rörelsens laglighet. Vid 176 Motioner i Preste-Ståndet 4865. N:o 77, riksdagen 1856—1858 betvilkde dock Sammansatta Bevillnings-, Lag-och Ekonomiutskottet behörigheten af detta slags bevis, och då det hade sig bekant att hvad det kallade sådana missbruk verkligen egt rum, föreslog det, till bemälda § af Kongl. Förordningen om försäljning af bränvin, ett tillägg af följande lydelse: ”Så dan vara må icke på apotek i minut försäljas annorlunda än efter läkares recept, eller ock till tekniska behof åt den, som företer behörigt intyg att han idkar sådant yrke, till hvars bedrifvande sprit erfordras. Intyg härom skall, för att vara gällande, för idkare af yrke i stad vara utfärdadt af handtverksförening och på landet af socknenämnd. Tillägget blef bifallet af två Stånd men afslaget af två, och stadnade både lagstiftning och tillämpning vid det förra och rörelsen lemnades derhän att tillvexa till år 1863, då till och med den inskränkning borttogs, hvilken lag i meranämnda oförändrade § af 1855 års författning, sammansatta Utskottet hade nemligen vid sista riksdagen funnit en motsägelse mellan denna § och medicinalförfattningarne, till hvars undanrödjande det föreslog den ordalydelse, under hvilken den nu förekommer såsom § 27 i Kongl. Förordningen om försäljning af bränvin den 18 December 1863, så lydande: ”På apotek må ej bränvin annorlunda än i medicinal författning arne föreskrifves, med eller utan droguer eller andra tillsatser i minut säljas o. s. v.” Frågar man: hvilka äro då dessa vigtiga medicinalförfattningar, för hvilkas okränkta bevarande ett undantag från undantagslagstiftningen om bränvin blifvit medgifvet, så lemnar Höglofliga Utskottets betänkande och Rikets Ständers beslut till den frågan intet svar.
s 182, af PresteStåndet, IX s 188, af BondeStåndet, IX s 194, af BorgareStåndet, IX s 206. B. BagarcÄmLelet i Ilufvudstaden, fordran hos, för 6000 tunnor Råg, II s 583 — 585. rörande det åt, för år 1818 anslagna partie Råg. StatsUtskottets Utlåtande, IV 2. s 1062 — io65, Lif. af PresteStåndet, IX s 344> BorgareStåndet, IX s 349, af Adeln, IX s 366. Banco-Förvaltningen, om hvad Utskottet i afseende på de reglementariskc föreskrifterna för, bör iakttaga. Motion remit. till BancoUtskoltet, II s 1220, i25o. Utskottets Betänkande, VI 2. s 102, af BorgareStåndet, IX 3. s i32, af BondeStåndet, 1X3. s i34* Banco-förvaltningen, om reglementarisk» föreskrifter för, i afseende på Dispositioner afBankens Silfverfond. BancoUtskottets Memorial, Yl 2. — Reglementet, angående föreskrifter uti, med anledning af Ständernas beslut och allm. Magazins-Inrättningens upplösning. BancoUtskottets Memorial, VI 2. s 497 — 5oo, och Förslag till ett tillägg för närmare förtydligande, Yl 2. s 5oo, 5oi, bif. af Adeln, IX 3. s 4'6, af PresteStåndet, IX 3. s 421* af BorgareStåndet, IX 3. s 425, af BondeStåndet, IX 3. Sedlar, att nu i omlopp varande, må inom viss tid inlösas. Motion remitt. till BancoUtskottet, II. s i36i. Utskottets Betänkande, VI 2.
U ffolters granssning fä 'åtfölja andra anmärkningar Genom den berömwärda princip wara Styresman nn i flera är synes hafwa följt, akt genom en obehindrad näringsfrihet wäcka täflan i alla wära mannfamirer, hafwe wi i älffillige tillwerkniagar rönt de bästa följder, sä alt Riket kan nästan umbära utländffr papper, lader m. m. och det oagradt flera afbestå manufaclurer ej kunna bebrifwas uran tillhjelp af utlandfla bäde rä ämnen och biarbeken, hwarjemke lillwerkarena äro ställde i taflan med nkländffa manufacturcr genom tilläten fri införsel enior kull af samma waror. Friheten i Bränwinstillwerkningen har afwen blifwik medgiswen, en förädling som för wart land är naturlig och billig. Dä Spannmälshandeln lemnades fri, gjordes Spannemalens förädling till Bränwin, till eli kronans monopolium. Deras upstod ben för landers innewanare bedröfiiga följd, att kroghällning vch bränwinssupande snart sagt blef anftdr för en parrioriff gerning, och dcr affättningen pä bränwin blef fä öswerflödig, att inge» wara med bättre fördel kunde försäljas, och därjemte Kronans bränrnrier pä flera ställen icke lonke kostnaden, Upstod hos nationen en allmän önfVan att. sjelf fa besörja bränwinstillwerkningen, och. friheten dertill upläkS pf Kronan emot en fa kallad branwinsfkalt, hwitfelt - 248 Den Maji, ken aflmäniickigen med glädje betaltes.
Hvad desse fastställa, tjena till efterlefnad, så vida ej ändring deruti i behörig ordning sökes och vinnes. §. 96. Utan Riksförsamlingens samtycke kan Konungen icke Lån ineller utrikes göra, eller Riket med ny gäld belasta. §• 97* Kungsgårdar och Kungsladugårdar med dertill lydande hemman och lägenheter, Krono-skogar, Parker och Djurgårdar, Kronans fisken samt öfrige lägenheter må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva, eller på något annat sätt Kronan afhända. De skola förvaltas efter de grunder, Riksförsamlingen derom föreskrifver; dock att de personer och menigheter, som, efter förut gällande författningar, sådana Kronans tilihörigheter innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå till godo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å Kronoskogarne må, i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas. 30 Hor till Constitutions-Utskottels Memoria.1, N:o 26. §. 98. Ej må någon tiel af Riket kunna derifrån söndras, genom försäljning, förpantning, gåfva eller å annat dylikt sätt. §. 99. Ej må Rikets mynt till skrot eller korn, vare sig till förhöjning eller afslag, förändras, utan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. §. 100. Krigsmaglen till häst och fot, så väl som Båtsmanshållet af rotering och indelning, förblifver vid de med landet och släderne uppräLtade conti act och Indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och Riksförsamlingen finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande beslut, tillkomma. §. 101. Ej må Grundlag stiftas, ändras eller upphäfvas, utan Konungens och Två Lagtima Riksdagars sammanstämmande beslut.
Att tillverkaren af varan måtte å1 äggas, att å densamma utsätta sitt namn eller bomärke, hvilket åter af andra, de der äfven gillat Utskottets förslag, blifvit beslridt, såsom möjligen ledande till förfalskning och rättegångar; äfvensom inom Högvördige Preste-Ståndet en Ledamot yttrat, Allm, Bssv.- och Oecon.-Utsk. Uti., N:o my. ii att ärendet vore af obetydlig beskaffenhet, och att önskligl vore, det Utskotten i allmänhet mindre understödde hvarje obetydlig motion in. rn. Utskottet, som tagit de gjorda anmärkningarne under öfvervägande, får nu till vördsamt svar derå lemna: ilo Alt, ehuru den satisen i sig sjelf är rigtig, att hvar och en tillverkare eger att lägga sin vara huru han vill, inträder likväl ett annat förhållande, då frågan är att sälja varan till annor man, och då bevislig är, alt det sätt, säljaren hittills iakttagit vid sammanläggningen , medfört betydlig svårighet för köparen, att före köpets afgörande räll kunna bedöma varans godhet, hvilket, i den mon varan är mera allmänt behöflig (såsom fallet är med Helsinge Buldancn), så mycket mer påkallar rättelse. 3:0 All eli slycke väf intager något mera utrymme, lagdt uti lag, än boprulladt, vill Utskottet icke bestrida, men anser denna skillnad vara för obetydlig, för alt böra afses såsom hinder emot det sökta ändamålets vinnande. livad åter angår alt varan, rullad, bättre förvarus från röta och skada, kan Utskottet icke dela denna öfvertygelse, enär, såsom gifvet, kan antagas, alt, ju lösare ett stycke väf är hoplagdt, ju lättare torkar det, då det blifvit vått. och anser Utskottet.: i ia Allm.
Han synes ej mera. Han är borta och fångknektarne med. Rasslet dör bort, bullret afstannar, dammet har lagt sig, den förra tystnaden råder. Allt är som förr i det stora stenhuset. Bodbetjenten gäspar, karlen hyflar i vedboden, flugorna surra inne i rummen och solen skiner, skiner så genomträngande på det hvita huset, framför hvilket bönderna ännu stå gapande, sedan de sett dubbelmördaren gå förbi. Der inne sitter Katri, hon är vaken nu. O att hon aldrig hade vaknat! Lycka. Hon var mörkhyad som en kreolska. Det krusiga håret föll, då det ej var uppsatt, i två tjocka bruna flätor, längs ryggen. Men ögonens djupblå färg var äkta nordisk. Då hon satt så der allvarsam, var uttrycket i ansigtet kallt och stolt, men när hon log, förtjusade hon. När de der röda läpparne voro slutna, läste man i ansigtet ärelystnad och mod, men då de öppnades till tal, glömde man allt annat för att lyssna till den egendomligt musikaliska klangen af en röst len som honung och dock så metalliskt klar. Den stackars Adolf hade diktat verser, ja hela poem öfver hennes ögon. Deras obestämda uttryck tolkade han efter sitt sinne. För honom var hon ett eftersträfvansvärdt ideal. Hennes karaktärslöshet, hennes ärelystnad, fåfänga och flyktiga sinne förstod han icke. Sjelf trofast som en hund, ädel och utan misstänksamhet litade han på henne, trodde henne och förtröstade fullt och fast på hennes längesen gifna ord... Hon var fosterdotter hos den rike patron på Drumsö gård, men egde sjelf ingenting. Dotter till en fattig enka har hon på patrons bekostnad blifvit uppfostrad i Helsingfors och hade sen sitt adertonde år bott hos sin fosterfar, hvars förtroende hon fullkomligt åtnjöt, och hvars enda qvinliga sällskap hon var. Adolf var jurist, hade kommit på första förslag till en häradshöfdingstjenst och var i dag att vänta för att förkunna senatens utslag för henne, sitt hjertas utkorade, sin innerligt älskade, »sin själs brud!»
St. befunnits nöjaktig och följaktligen icke heller blifvit antagen, så må det förlåtas, att man icke önskar få uphöjdt till regel, hvad som hittills, då det varit iakttaget, i egenskap af undantag, långt ifrån att leda till en önskvärd sakens utgång, fördröjt afgörandet betydligt och likväl derå ej utöfvat det hälsosamma inflytande, om ens något, hvilket man hoppats dymedelst deråt bereda. Hr Printzensköld, Carl: Jag förenar mig i allo uti Frih. Cederströms åsigter. Jag kan af hvad Gr. Lagerbjelke och Hr von Troil anfört, icke finna mig öfvertygad derom att det vore hvarken nödigt eller nyttigt orri man skulle i grundlagen införa ett stadgande, som ålade Regeringen, såsom en bestämd skyldighet alt vid hvarje riksdag framställa förslag, huru de behofver skola fyllas, som Regeringen aDser nödvändiga. Det är Regeringen, såsom sådan betraktad, tillständigt och är en absolut skyldighet för densamma att till R. St. framlägga förslag öfver de behofver för statsmachinens orubbade och ändamålsenliga gång, som den anser angelägna. Detta kan Regeringen göra och gör det med lätthet, emedan den har att tillgå alla de uplysningar, genom vederbönde embetsmyndigheter, som i detta afseende äro nödvändiga, men det är ingalunda Regeringens skyldighet att på den andra sidan föreslå R. St. på hvad sätt de medel skola sammanbrin - Den 29 Juli. 15 gas, som för ändamålet åro behöfliga. Detta är en skyldighet, som uteslutande tillhör R. St., ty det ligger inom beskaltningsområdet. När så är, när nu Regeringen icke har i grundlagen sig förelagdt att framställa förslag till förbättringar i beskattningslagarna men dertill är oförhindrad om den så finnér för godt, och man jemväl af erfarenheten sett, att Regeringen dels opåkallad!, dels i följd af R.
Och Jacob vardt vred, och kifvade med Laban, och sade till honom: Hvad hafver jag misshandlat eller syndat, att du äst så heter på mig? Du hafver ransakat all min boting, hvad hafver du funnit af din boting? Lägg det der för mina och dina bröder, att de döma emellan oss båda. Tjugu år hafver jag varit när dig; din får och getter hafva icke varit ofruktsamma, vädrarna af din hjord hafver jag icke ätit. Det af djuren rifvit var, hade jag icke till dig, jag måste det betala: Du äskade det af mine hand, ehvad det var dag eller natt mig ifrå stulit. Om dagen var jag vanmägtig för hetas skull, om nattena för köld; och min sömn vek ifrå min ögon. Så hafver jag i tjugu år tjent i ditt hus; fjorton för dina döttrar, och sex för din hjord: Och du hafver tio resor förvandlat min lön. Hvar mins faders Abrahams Gud och Isaacs fruktan icke hade varit på mina sido, du hade låtit mig gå blottan ifrå dig. Men Gud hafver ansett min förtryckelse och arbete, och straffade dig i går. Laban svarade, och sade till Jacob: Döttrarna äro mina döttrar, och barnen äro mina barn, och hjordarna äro mine hjordar, och allt det du ser är mitt: Hvad kan jag i dag göra minom döttrom, eller deras barnom, som de födt hafva? Så kom nu och låt oss göra ett förbund, jag och du; som skall vara ett vittnesbörd emellan mig och dig. Då tog Jacob en sten, och reste honom upp till en vård. Och sade till sina bröder: Hemter upp stenar; och de togo stenar, och gjorde ena rösjo, och åto uppå samma rösjo. Och Laban kallade henne Jegar Sahaduta; men Jacob kallade henne Gilead. Då sade Laban: Denna stenrösjan vare i dag vittnesbörd emellan mig och dig; deraf kallar man henne Gilead: Och vare en vård; ty han sade: Herren se härtill emellan mig och dig, då vi komme ifrå hvarannan.
I öfverensstämmelse med hvad uti 9:de punkten af Utlåtandet N:o 86, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens 5:te hufvud—titel, blifvit af Utskottet yttradt, har det ersättningsbelopp lör förlorade lastoch arm-pennin q ar, som hittills, under benämning "ersättning till amiralitets-krigsmans-hassan", med 3,000 r:dr årligen ingått till Förvaltningen af sjöärendena samt anönings-staterna vid flottans stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg, blifvit öfverflyttad! till det å nionde hufvud-titeln för Amiralitetskrigsmanskassan uppförda anslag. 3:o. I anledning af Kongl. Majrts till Rikets nu församlade Ständer afgifna nådiga förslag om anvisandet på Riksgäldskontoret af ett kreditiv eller anslag af 22,000 r:dr årligen till understöd för Arméns pensionskassa, har Herr Rosenblad, Bernhard, uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion, enär det, efter motionärens förmenande, vore ändamålsenligare att uppföra denna summa med någon tillökning såsom ett bestämdt anslag på Riksstaten, föreslagit, att Rikets Ständer på nionde hufvud—titeln för Arméns pensionskassa, utom hvad för densamma i närvarande Riksstat tunnes uppfördt och utom hvad Kongl. Maj:t nu äskat, såsom ersättning för hittills åtnjuten andel af vakans-, liggetidsoch nådårs-besparingar, måtte uppföra ett årligt anslag af 30,000 r:dr att utgå från och med det är, då indelda arméns rätt att till lefverering in natura uppsäga densamma på löner anslagna hemmansräntor och kronotionde komme att upphöra och för dess lösen samina grunder blefve gällande, som för Kronans behållna räntor och tionde. Då hvarken Kongl. Majit eller Direktionen för Arméns pensionskassa ansett dylikt anslag af behofvet påkalladt, afstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall å ifrågavarande motion.