Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid utomordentliga fall och då bataljonerna ökas till 1,000 man: 75 fältbataljoner. 78,000 icke stridande Vesternorrlands bcrärings-bataljons förändring till en infanteri* eller jägarecorps med indeld stamtrupp. Nuvarande ordinarie båtsmansrotar af första Norrlands 2:dra kompaniroteringen i Medelpad 109. » andra Norrlands l:sta kompani i Ångermanland 173. » andra Norrlands 2:dra kompani i » 162. (13 till detta kompani börande rotar i Vesterbotten förenas med Vesterbottens corps, (se Bil. D) 444. Ny ordinarie bätsmansrotering i Ångermanland och Medelpad 47. 491. Corpsen indelas i 4 kompanier af 122 nummer. Får 3 anslagne n:r och 18 n:r på värfvad stat eller tillsammans 21 n:r för gevärshandverkare och spel. Corpsen skulle således utgöras af: indelda nummer 491 värfvade för en del spel ... 18 509 n:r. Bil. B. Hallands bataljon förses med indeld stamtrupp. Norra Hallands båtsmanskompani 229. Sodra 8 » 135. 264 Från de närgränsande socknarne Landvetter, Höryda, Råda, Kolleröd, Askim och Frölunda inom vestgöta-delen af Göteborgs län; rotar, nu tillhörande dels Göteborgs stadsvakt, dels ock 2:dra Bohusläns båtsmanskompani 35. Från Elfsborgs regemente, inom Landvetter 400. Bataljonerna delas i 4 kompanier af 100 soldatnummer samt får 20 spelnummer och 1 n:r för gevärshandverkare på värfvad stat. Elfsborgs regemente får ersättning för sin förlorade rote inom Landvetter, genom en ny rote i Partilleds socken af samma kompani, och förorsakas således härigenom nästan ingen rubbning i regementet. Möter emot detta utbyte lokala svårigheter, behåller regementet sin rote i Landvetter, och Hallands bataljon får ytterligare en rote från stadsvaktskompaniet eller Bohusläns 2:dra båtsmanskompani.
En mefisto i eldröd mask tränger sig fram till trappan, som leder upp till de götiska rummen: » Uff! » mumlar han, » den här temperaturen är högre, än jag är van vid! » En stor karamell går omkring och ser söt ut, och ett par kräftor marschera — dock icke baklänges — i spåren efter en champagnebutelj. En gräshoppa struttar muntert omkring, men någon myra kan jag icke upptäcka. Hvad skulle också flitens och ordentlighetens symbol göra på denna tillställning? En pigg och resolut kolportör bjuder ut Börstidningen och pläderar för sin vara med stor munvighet och slagfärdighet. Hon sköter den muntliga polemiken med en sådan talang, att själfve Jörgen känner sig en smula förlägen. Uppe på gallerierna och i Götiska rummen flödar champagnen, trängseln är stor, men glädjen är ännu större. Man bildar kotterier, fångar upp bekanta eller obekanta och dricker med dem, tror sig vara skarpsynt och känna igen maskerna, men begår förtviflade misstag och blir själf föremål för nojs och drift. Ytterligare en anledning att tömma ett glas. Man kan ju taga miste om sina vänner, men Ayalan och Pomery ' n känner man alltid igen. Skaparen och ledaren af hela tillställningen, hr Ossian HamriD, tyckes vara allestädes närvarande; glad förbindlig och vaksam ordnar han allt och ställer allt till rätta med sin stab, marskalkarne. Men det faller knappast någon in att förvåna sig öfver hans outsiitlighet och förmåga att räcka till öfverallt, ty man är van vid det sedan många år tillbaka. Vid midnatt börjar det bli lif i den mindre salongen, och borden ockuperas af supé- rande masker, interfolierade med svarta frackar. Hur äter man på karnevalerna hos Berns? — Ja, det beror på. Förträffligt, säga somliga. Så där — - la la — säga andra. För min egen del skulle jag visserligen ha lust att säga några elakheter om en gammal höna, som gjorde ett högst misslyckadt försök att få mig att tro, att hon var en Hamburgerkyckling.
Majt i underdånighet insåndt ett exemplar af denna Berättelse. Stockholm den 14 December 1820. På Högloft. Ridderskapets och Adelns vagnar: J.H. Gyllenborg. G. F. Åkerhjelm. P. Lagerhjelm. J. G,Gyllenkrok. C. F. Hammarhjelm. C. D. af Uhr. På Hogvordige Preste-Ståndets vagnar: S. Wijkman C:son. E. Colliander. J. Östberg. M. Hasselrot. H. Grafman. På Vållofl. Borgare-Ståndets vågnar: Joli. Schon. C. L. Widmark. Joh. Sandegren. L. Leksell. J. Wallström. Chr. fjetter ber g. På Hedervärda Bonde-Ståndets vågnar: And. Joachimsson. Pehr Jonsson. N. Mänsson. And.Jonsson. Olof Hakansson. P. Pehrsson. J. H. v. Sydow. IÖ2 Capital-Slut öfver Manufactur - Debet. Balance fran Ar 1816. Skuld till Banken på Räkn. Dito Dito pl N:o 5 Utelöpande Attester Förlust Enligt nedanstående Specification Balance till År^ 1818. Intresse efter förfallodag. 6,749:40. — g?-/jng.gr FörlustÅr 1817, sorn ofyan är upptagen 11,325:45. 7. 48,735 29 Stockholm af Manufactitr-Discont - Discont-Fonden Bnlai^cc frän Ar 1816. Balance till År 1818. — Dito till Salpeter-Fonden Utelöpande Attester Grava tioner. Interesse till Banken för Lånet N:o 8 • 2,673: t. 6. Arfvoden 1,782: Aflöning 5,935: — 5. Hus-Reparationer 5o. Extra-Ordinarie Afskrifning. Balancc frill Ar 1817. Skulder till Banken pl Räkn. 4 Dito till Dito pä Räkning.
Att beskrifva beståndsdelarna af dessa sammansättningar hörer icke hit; men hvar och en vet, att de icke utgöra någon sund dryck, utan att ändock kunna fås till det pris, hvartill den oförfalskade varan med en lägre tull kunde lemnäs. Om nu, genom tullens nedsättning till hälften, omkostnaden för ett oxhufvud förändrades från 60 till 3o R:dr B:co, hvilket, märken väl mina Herrar, ännu utgjorde 100 proc. af sjelfva inköpspriset för de simplare vinerna, så skulle ett oxhufvud eller go k:r sådana, både Italienska, Grekiska och en del Fransyska s. k. landtviner här kunna säljas till mindre än 60 R:dr B:co, eller en bouteille ungefär till samma Den ii Mars e. ra. pris, sorn en bouteille porter för närvarande kottar. Det är lätt att skönja, det ingen skulle förlora härpå. Vinconsumtionen skulle blifva minst dubbel, och Staten erliölle i alla fall lika mycket i tull; genom det bättre priset finge äfven den mindre bemedlade råd att bestå sig en sund och smaklig dryck, utan att mera penningar derföre gingo ur landet; en mängd giftiga förfalskningar, alltid en säker följd af höga afgifter på dylika consumtionsartiklar, undvekos, och ett tjenligt och helsosamt surrogat vunnes för brännvinet, hvars förbrukning de liesta äro ense om böra inskränkas. Det är dessutom ganska troligt, att en sådan nedsättning i reeiprocitetsväg kunde medföra någon nedsättning i den Fransyska importtullen å Svenskt stångjern och trävaror, en förmån, om hvars beredande i diplomatisk väg jag förmodar, att H. Utskottet icke lärer underlåta föreslå R. St. att hos K. M. i und. anhålla.
St. iakttaga sin grundlagsenliga rätt, att med K. BI. dela lagstiftningsrätten i fråga om straffbestämmelser. Jag föreställer mig icke heller någon våda af ett bifall till ifrågavande lagbestämmelser, emedan jag tager aldeles för afgjordt, Den 29 April t. m. 605 att om K. M. ogillar de af R. St. föreslagna bestämmelser, Konungens rådgifvare icke lära underlåta att föreslå K. M. att till R. St. afgifva en contrapropos. ang:de de lagbestämmelser, K. M. finner lämpliga, och kan ingalunda föreställa mig, att K. M. af egen makt och myndighet utfärdar en criminal-låg eller gör förändringar i R. St:rs derom fattade beslut. Jag vill icke att R. St. skola lill Regeringen öfverlemna en sådan rätt, samt derigenom bortskänka någon af sina dyrbara konstitutionella rättigheter; och kan jag derföre icke heller biträda Hr von Köchs åsigt, som skulle det bero af K. M., att stifta sådana lagar, som innefatta urbota straff, ej ens då de röra ekonomiska frågor. Hr Cederschiöld: Discussionen har tagit en annan vänd ning, än jag från början förmodat, enär jag blott ville fästa upmärksamheten på en inconseqvens, som lätt kunde ändras. Hr von Koch har uttalat den åsigten, att, derföre att här är fråga om bränvinslagstiftning, K. M. skulle ega rätt alt bestämma hvilka straff som helst. Detta är en åsigt, som jag anser i högsta måtto vådlig, och måtte derföre nedlägga min protest deremot, samt uttrycka min förvåning deröfver, att ett sådant yttrande kunnat komma från detta håll. Den ekonomiska lagstiftningen är icke af den beskaffenhet, att K. M. kan ålägga urbota straff, ty kan Han, ulan att grundlagen dertill serskildt berättigar, ålägga ett urbota ansvar, måste deraf vara en gifven följd, att K. M. jemväl kan ålägga hvilka straff som helst, och jag hemställer då, huru mycket som återstår af Svenska folkets lagstiftningsrätt. Hr von Hartmansdorff: Konungens mening har ingalunda varit, att Han i denna fråga skulle oberoende af R.
Större delen af de stångjernsverk, hvilka 8ro grundade på köpetackjern, betjenas af en allmoge, sorn medelst försäljning af sina kol erhåller enda tillgången till krono-utlagornas afbördande, och mångenstädes till uppköp af säd för sina hushall. Huru skall denna allmoge realisera sin skog, sina dagsverken, sina körslor och förvandla dem i penningar? Hvilka äro de näringar man vill anvisa den? Alla dessa svårigheter skola framkalla det steg tillbaka, hvarom jag redan talat; men då är konstfärdigheten borta. Är det svårt nu att (inna skickliga smeder, huru mycket värre blir det ej, sedan yrket upphört att bedrifvas? — Den på köpetackjern grundade Svenska bruksägaren har ärft, köpt eller förvärfvat sina privilegier och, under ett ganska Don 29 Juli f. na. 33, ganska inveckladt författnings-systeme, kommit till sin tillvar. belägenhet. Nu vill man blottställa honom omedelbarligen för den mest oinskränkta täflan, utan att hafva lossat de band, som fängsla lians egen industriella verksamhet. Man låter honom fortfarande hindras från en friare utöfning af sin handtering, under det man tillerkänner utJändningen rättigheter, som nekas Svenska män! Detta häntyder, liksom flera punkter af föregtde framställning, på tullbestämmelsens sammanhang med ämnets ekonomiska del, hvilken Utsk. lemnat alldeles ovidrörd. Ett föråldradt författnings-systeme har ej blott tryggat bruksägaren, utan, om möjligt, insöft honom. Det skall nu brytas för utländska män och qvarstå för Svenska medborgare. Frihet inom landet måste vara första steget. — Bruksägaren med egna malmer får genom de bättre tack jerns-morter nas export en medtäflare, som har bränslet (stenkolen) för godt pris, som arbetar för en stor publik, har i vissa delar fördelaktigare metod och kan reducera tillverkningskostnaden af finare dimensioner betydligt. Det är en fördom, alt stenkolslågan skulle förderfva jernet.
— Syster Rose Gertrud. (Med porträtt). — Egnar sig apotekaryrket för kvinnan? — Teater och musik. — » Bildning »; en berättelse från Skåne AF Jane Gernandt. (Forts). Från Iduns lä- sekrets. - G E N O M STILENS GENOMSKINLIGA KLARHET, GENOM SIN TANKESKÄRPA, VIDSTRÄCKTA BELÄSENHET, TAGELSE PARAD M E D VAKEN OCH OVANLIG FÖRMÅGA, SAMT TILL SIST, M E N DOCK I FRÄMSTA RNMMET, GENOM DEN Jiraft, EMIL setUit / a SOM UPPBÄR INNEHÅLLET, SVEUSEN IAKTKOMBINATIONSHÖR TILL DET NU LEFVANDE SLÄKTETS SUNDASTE SKRIFTSTÄLLARE. » •DETTA ÄR BÅDE NYA OCH FRISKA TANKAR, VÄRDA DET STÖRSTA AFSEENDE. MAN LÄSER G. J O H A N S O N. Kosta Glasmagasin. 100 [1542] st. finare visitkort &amp; 1, 5 0 erhållas kontant likvid sändes: A. Kalért, till kr. Om 2 0 öre i I i frimärken insanL \ das till Skandinavisk Modetid-) ning, Stockholm, I erhålles pr omLe^tjsohas B A R A gående ett eleJ gant 20- ä 24- \ sid. profnummer / i fint kolorerad t) omslag af den IP(pande åi-gången. n. i Häftet innehåller mer än 50 yp/ perliga illustrat. ty jemte beskrifnin(gar öfver drägter, J hattar, handarb., F monogram m. m. 20 LJ 26 Bokbinderi Malmskilnadsgatan 2 6 utföres fort, väl och till billiga priser allt, som till yrket kan hän[16161 föras. m SOM M A N LÄSER EN SNILLRIK ROMAN. » JEt [15s4] Bettina ar Sängunderv s i n n i g. BOKEN, f (Ö R E.
RegeiKtntSfTirifmare eder UppbårbSmnn, forn b5r af S&nednfomfierne innef)51 a be Deraf utgdenbe BemiilningSmebel, ©afl utan uppefjdi lefroerera befumma i Sant't Rdnteriet oäj Ueriftcerab rdfning betåfwer tid 8anbg.©ontoiret •afgifma; men annaa Besittning fd wdl forn anbra JironoutfTtjlber, forn af DJRilitaire ©mbet& od> Sj*nfk* mdn bora utgoraS, Debitera^ ecb upp&draS af seberboranbe UppbårbS* mdn d ben ort, ber perfonen dr mantall 0$ (TatttFrifmen. V 9** SCll Säre ring ©afl merfftdflaS t åfmerenSftdinmelfe nieb tippgifferne till 50tantalé|Trifningen, bccf fd, att rdtteife md gifmaS, i grunb af be anmJrfningar bermib, forn af B:rebningS*©ommitJ:eerne blifmit gjorbe. ©n Omar taperaS fdleteS enligt SRantaiSfFrifningen får (in perfon, ber Dan ämbete, Sjenft etter $ttfwubndring ibfar.; får ©genbom eefj Sdgem* bet, ber ben dr beldgen; famt får Rorelfen, ber ben meb laglig rdtf etter enligt åPrioilegier brifmeS; Sjcnjtefjjon adtib wib bett ©genbom ber be dro ©att jTr t fne od; tjena. S• 99- Sapering&Sommitfee md fidda fina fammantrdben inom flutna bårrar, bocf fd, att ©FaUfTtjlbig lemnäs fåretrdbe, bd (jan bär något fdrjfifbt att anbvaga.
Utskottet äga anledning att hos Riksens Ständer tillstyrka den väckta motionen om återställandet af Adelns gamla organisation, hvarvid jag likväl, i händelse man ovilkorligen skulle anse Adelns antal fordra förminskning, anhåller såsom en medelväg få föreslå det alternativ, att jemte det en adlad persons antingen bibehållna eller förändrade namn bör utan undantag ärfvas af alla hans efterkommande, hvilket jag ej heller finner genom förändringen vara förbudit, skulle äfven adeliga rättigheterna gå i arf till alla hans barn och barnabarn af båda könen samt dessutom, om han möjeligen lefde så länge, till så många af följande generationer, han sjelf hunnit se födas. Kanske skulle vid Adelns i dessa tider förändrade ställning, vid ett visserligen icke förminskadt allmänt behof af skicklighet och förtjenst, den uppmuntran ej vara för stor, att Stamfadren för en ätt såg ingen deraf födas utan rätt att dela den belöning, han sjelf af Staten förvärfvat; att ättlingar, födde under lians lifstid, ansågos mera berättigade till ett sådant företräde än de, som ej kunnat bildas af hans omsorg, erfarenhet eller upplysning, ej varit ögnavittnen till hans dygd eller förtjenster.» Bilaga G till Exped. N:o 10. 689 Herr Kammarherren Silverstolpe utlät sig, att Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz’ yttrande innefattade ganska intressanta framställningar, att likväl mycket vore att svara på en del af dem, men hvartill Herr Kammarherren, nu af tjenstegöromål mycket sysselsatt, icke torde finna läglighet förr än detta ämne kanhända framdeles komme under allmänhetens besinnande. Herr Biskoppen Doctor Faxe och Herr Professoren Doctor Wijkman, som, hindrade af andre göromål, först i Utskottet uppkommit under det Herr Öfver-Intendentens anföi-ande var till större delen läst, anhöllo, att Utskottets definitiva utlåtande måtte uppskjutas, till dess de af Herr Regerings-Rådet Hallenstjernas och Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz’ yttranden erhållit del, hvartill Utskottets öfrige Herrar Ledamöter lemnade bifall.
Donna Micaela talade så, att människorna i Diamante skulle hafva stenat henne, om de hört henne. Hon frågade Gaetano om han någonsin sett den svarta madonnan i domkyrkan. Hon hade ej sett henne förrän i går. Madonnan hade törhända ställt sig i ett så mörkt hörn af domen, för att ingen skulle kunna se henne. Hon var ju svart och hade ett galler framför sig. Ingen människa kunde se henne. Men i dag hade donna Micaela sett henne. I dag hade madonnan haft en festdag, och hon hade varit nedflyttad ur nischen. Golf och väggar i hennes kapell hade varit klädda med hvita mandelblommor, och hon själf hade stått nere på altaret, mörk och hög, omgifven af den hvita blomprakten. Men då donna Micaela sett bilden, hade hon råkat i förtviflan. Ty den bilden föreställde ingen madonna. Nej, den hon hade bedt till var ingen madonna. Å, en skam, en skam! Det var alldeles tydligt en gammal gudinna. Den, som sett något, kunde ej misstaga sig på sådant. Hon hade ej krona, utan hjälm; hon hade ej ett barn på armen utan en sköld. Det var en Pallas Athene. Det var ingen madonna. Ånej, ånej! Det var här i Diamante man skulle dyrka en sådan bild. Det var här man skulle ställa upp en sådan hädelse och dyrka den! Visste han hvad som var den värsta olyckan? Deras madonna var så ful. Hon var förvittrad, och hon hade aldrig varit något konstverk. Hon var så ful, att man ej kunde tåla att se på henne. Att ha blifvit narrad af alla de tusen votivsaker, som hängde i kapellet, att ha blifvit narrad af alla de sägner, som gingo om henne! Att ha förspillt tre veckor på att bedja till henne! Se nu, hvarför hon ej blifvit hulpen! Det var ingen madonna, det var ingen madonna. De gingo på den väg, som löper rundt om Monte Chiaro nedanför stadsmuren. Hela världen var hvit omkring dem. Hvit dimma omkransade bergets fot, och mandelträden borta på Etna stodo alldeles hvita.
Herr Silverstolpe, Gustsf ^krakan», Grefwe körner, -^golpö Göran, och Herr 8 i j v e r s t o I p e, kVegric Lamuel, tillkännagäfwo att de reserverade sig emot det föresiagnc tillägget, säsom innefattande en förändring i Constitutivnen. Herr krlntskkölg, kaul: an säg ordet skyldighet böra utgä. ^ Ropades Nej. Äfwenwäl prkabkS att answas righcts - flögan mätte intagas. Grefwe vela 6 srZis: När i tillägget det är hwar Ledamot säsom en skyldighet äkagdt att aninäla Ukstotkeks uraktlätcnhet, huru skulle han dä kunna till answarighet förbindas? Ropades Nej. Friherre Legerström: Det fbrwä-, nar mig akt finna det man täger ordet skyldighet för innebärande en bestämd frikännelse för answar: och jag begär att answarighetcn i contra-propositionen infbreS. Herr kn klmnn: Om en sädan contraproposition skall äga rum, önskar jag att answarighe. ten mä stadgas blott för uppgifternas sanning, ej för ben öfvertygelse man kan hafwa om sakens »verkliga fbrhällande. Grefwe OslnLargie: Skulle hwar och en som efter ett felaktigt begrepp handlar, derföre, ansvara, sä skulle answar äfwen kunna drabba dem som tillsatt utskottets Ledamöter, och stutclrgen utsträchaS till hela Ständer. F r i^ Den 19 October. 4425 Friherre Legerström: Sophismer, Herr Grefwe. Grefwe körner: Sophismer öfwertyga cj: och jag för min del skulle wi§crligen ätaga mig answar för hwad jag till mitt Ständ anmält. Herr kskiman: Den som reserverat stg mätte hafwa tillräckeligt samwetsfrid.
SEGERSTEDT. Hvilket då? ELISE. Ah – seså! Jag har hört det, – jag har hört det! Det är någon, som fört pappa bak ljuset. Vi ska förklara det strax. Kom in med mig nu genast, innan de hinner fara ut. SEGERSTEDT. Har ni hört? Hvad har ni hört? ELISE. Alt hvad pappa sade er nyss. – Jag var på väg för att skynda på er till frukosten. Och ni ska inte inbilla er att ni får mig att vika en tum från er sida. Nu ska ni få se mig handla. SEGERSTEDT. Fröken Elise, – ni ska ha tack för er modiga sympati och er tro på mig, men ni måste lyda mig. Bed min mor komma upp på mitt rum, det är bäst så. Säg ingenting om hvad ni har hört. Ni har missuppfattat altsammans! ELISE. Och det tror ni att ni får mig och gå in på! Följ med mig nu bara, eljes hinner de fara ut! Ni ska få en stor upprättelse för hvad pappa sade er. Här har ni min hand på det! SEGERSTEDT. (tager hennes hand) Ni är en modig flicka, fröken Elise, men ni ställer aldrig detta tillrätta. ELISE. Jo, jag gör det! Och följer ni inte med, går jag ensam. Jag är inte rädd, doktor Segerstedt! SEGERSTEDT. (ler smått bittert) Jag kan kanske förefalla er så i stället. Men ... (rätar ut sig; allvarligt och värdigt) i detta fall, fröken Brinck, måste jag undanbedja mig er hjälp. Det är min angelägenhet detta här, och det är jag, som handlar. ELISE. (slagen) Det .. det var inte så jag menade ... (får tårar i ögonen). SEGERSTEDT. Åh, förlåt mig, fröken Elise! Jag ville inte såra er! ELISE. (kan icke beherska sig, vänder sig bort och gråter) Nej ... ni sårade mig inte ... jag är bara så dum ... och så finner jag alt detta här så upprörande orättvist, så förfärligt nedrigt ..! SEGERSTEDT. (skjuter igen dörrarna till salen) Lugna er då, fröken Elise!
Jag har redan slutat mitt arbete och vill blott ställa det undan, emedan jag i dag ej mera ernar återtaga detta. Sedan skall jag genast uppvakta henne.” Snart trädde mäster Sigfrid ut ur sitt arbetsrum, och frågade hvad fru Metta åstundade. Denna svarade, sedan hon kastat en litet misstänksam blick på ett par underliga käril, som stodo på ett skåp: ”Mäster Sigfrid, den som väl gör blir ofta sökt. J hafven vänligen hjelpt min unga dotter i hennes förlägenhet, när hon ville rädda sin trolofvade. Nu tänker jag, att J väl ock viljen hjelpa henne att komma till sin rätt. Bättre än någon annan kunnen J veta, hvad hon för honom gjort. Och nu har den menediske menniskan skickat henne ringen tillbaka. Är jag väl skyldig att se mitt barn lida och sörja? Kunnen J säga det, mäster Sigfrid? Mycket god och hjelpsam hafven J varit emot min stackars dotter, då hon hade så mycken svårighet att få denne samme herr Enevald till lifs, och att få honom vårdad. Derföre beder jag eder ock nu: hafven J gifvit bröd, så gifven ock smöret dertill, hafven J hjelpt henne då, så hjelp nu ock, att hon må få rätt! Måtte väl högvördige biskopen, mäster Erik, gifva henne upprättelse och ålägga herr Enevald att uppfylla sitt löfte att äkta henne. Skall hon lida nesa och skam, för det hon blifvit fattig? Skall hon derföre öfvergifvas och smädas, liksom den, som ondt skulle gjort?” ”Det är sålunda er mening att biskopen och domkapitlet må ålägga honom att hålla sitt löfte och gifta sig med jungfrun.” ”Mig synes, att hans högvördighet denna gång icke skall kunna neka mig rätt, då jag kan skaffa vittnen på, att herr Enevald lofvat henne tro; och då jag äfven kan åberopa eder, som vet huru kärleksfullt hon betett sig emot honom.” ”Gillar jungfrun sjelf, att söka förmå honom hålla sitt löfte?”
Efter ordet »Stats-Secreterare» tillägges: eller Chefer för de särskildte Departementerne i Konungens Canzli. § 35. Stats-Ministrarne, med undantag af Justitia) StatsMinistern, Stats-Råd, Presidenterne uti Collegierne, ÖfverStåthållaren, Under-Ståthållaren i Hufvudstaden, samt Politie-Mästare, Hof-Canzleren, Konungens Högste Om - Bilaga B till Mein. N:o 14. 509 budsman eller Justitise-Canzler samt alla Advocat-Fiscaler, Stats-Secreterare eller andre Departements-Chefer i Konungens Canzli, Landshöfdingar och alla andra Personer, som utgöra eller höra till den så kallade LandtRegeringeu, Fält-Marskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, General-Adjutanter, Öfver-Adjutanter, StabsAdjutanter, Commendanter uti Fästningarne; CapitaineLieutenanter och Officerare vid Lif-Drabanterne, Öfverstar för Regementerne, Second-Cheferne vid Gardes-Regementerne till Häst och Fot; Öfverste-Lieutenanter vid Lif-Regements-Brigaden, Cheferne för Artilleriet, Fortifications-, Fältmätningsoch Sjömätnings-väsendet, Cheferne för alla andra Verk och Inrättningar, hvilka af Konungen utnämnas, Ministrar och Sändebud till främmande Magter, tillika med Handels-Agenter, samt alla de Embetsoch Tjenstemän, som uti Konungens Canzli och dess Departementer nyttjas, eller vid Utrikes beskickningar antagas, hafva Förtroende-Sysslor, hvarifrån Konungen må dem entlediga eller om deras entledigande förordna, när Han pröfvar Rikets tjenst sådant fordra. § 38. Alla ifrån Konungen utgående Expeditioner och befallningar, utom i Commandomål, skola, för att blifva gällande, contrasigneras af den föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med deröfver förde Protocoll. § 39.