Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deg rätts innehafware för» beljållne, och Den Derjemte uti penningar beftämDa föpejfilling ide öfwcrjliger fajlighetené taperingéwärDe; men {fulle Den contanta föpejftUingen öfwerfliga Detta wärDe, fomrner Denfamma att tjena til! grunD för beräfningen af egar» tätt» belopp; — ffulle åter i £5i)teé> eller ®åfwo»bref å ©fepp, gartpg eller föåtar wärDefumman ej finnas utfatt, djarteraö Detfamma efter 16 ff. per lajl; od) beftå contrahenterne till köpe* och $8i)t«ö'-btef hälften h^atDera till ftämp* laDt papper, om ej annotlunba Derom jlutabt är. 5:o öfverlåtelfe* od) ^ranöportdvef ä ktono^Dutfthåll fötfeö ntcD fiätitp* laDt papper enligt famma grunD, forn atiDre köpe bref; men för öfverlåtelfet ellet $ranéport<bref ä kronohemman, mcD hälften minDre, än vanliga köpe* bref, och för jfattlagDe ^byggen nteb fjerDeDclen. 6:0 ©fulbebref af alla (lag, goDfänDe Dväfntngar, goDFänbe eller protefte* raDe 9ffie,rlar och enjftlDa 2löfignationer, De mä innehafva^ af cnjfiiDe perfoner eller publifa Qöerf, böra, Då De för ©omare eller (Spfecutorer uppvifaö, förfeö meD ftämplaDt papper i följanDe progreéfton, Dorf beräfnaDt enDaft efter Det fapttabbelopp, i affeenDe hmarå uppvifanDet eger rum:
Fullmäktige berättigas att vid Diskontverken pä uppoch afskrifnings-räkning af enskilde personer emottaga penningar, under följande hufvudsakliga vilkor, nemligen: Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 53 a) Insättningar och uttag få endast ske å hela 100-tal lt:dr Riksmynt; b) Å insättning meddelas qvitto, hvilket icke kan å annan öfverlåtas; c) För uttag begagnas antingen å viss man eller Ordres ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras, eller ock handskrifven invisning; hörande behörigen 1‘olierade och nunmiererade vexel-blar.ketter räknings-hafvare vid de särskilda Diskont-verken, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) Vexel eller invisning är betalbar vid uppvisandet, under förutsättning, att å räkningen linnes behållning, motsvarande vexelns eller invisningens belopp; e) A insatte medel beräknas från och med första helgfria dag efter insättningen högst tre procents ränta, med rättighet för Fullmäktige att efter sig företeende omständigheter icke allenast vid samtlige eller något eller några af de särskilda Diskontverken räntan nedsätta, dock icke under en procent, utan äfven bestämma å huru stort, på en gång innestående belopp ränta må räknings-hatvare godtgöras; och skall allmänheten, genom kungörelse i tidningarne, om räntefotens förändring underrättas. 40:o. Sparbankerne tillåtas att hos Diskont-verken, allt efter det Distrikt, som för hvartdera Diskont-verket är anvisadt, mot tre procent ränta insätta kapital, att återbetalas efter sex veckors uppsägning.
Derjemte skulle jag äfven tro, att det begrepp, folket har om borgerlig frihet, ej vanhelgas af rättigheten att sjelf få välja sina domare i tryckfrihetsmål; och hvad beträffar rättigheten att dömas på skäl och efter lag, utan någon godtyckets inblandning, har jag redan visat, huru lätt godtycket skulle kunna inblandas genom tryckfrihetsmålens öfverflyttning till domstolarna, och såsom exempel får jag åberopa, att om en Styrelse ville förstöra all politisk yttranderätt, vore sådant nu omöjligt, emedan den icke har i sin magt att alltid och allestädes sätta sådana juryer, som dertill erfordrades, men att det blefve möjligt, om det blott fordrades att tillsätta en Högsta Domstol, som lånade sig dertill. Jag talar nu blott om möjligheten, emedan det är vår pligt som lagstiftare att, så vidt ske kan, förese allt, och jag har derföre förutsatt den händelsen, att domstolarna icke skulle handla i lagens interesse. Medgifvas måste det ock, att sådant snarare kan inträffa, med domstolarna, sorn bestå af embetsman, tillsatta af Regeringen, än med juryerna öfver hela landet., Utsk, har för, öfrigt bland annat framställt juryn såsom , främmande förvår lagstiftning. Jag hemställer dock, hvad den gamla nämnden var och hvad den ännu är i alla skadeersättnings frågor, 83 D * n 17 0 c t o b « r f. m. vid värderingar och vid omdömet om personers frejd,' der ännu nämndens intvg verkar mycket. Besinnar man dessutom, att nämnden ännu kan öfverrösta domaren i afseende på sjelfva domslutet, tror jag man med skäl kan säga, att Utsk. illa uppfattat dessa förhållanden, då Utsk. sagt, att juryn är en för vår lagstiftning främmande inrättning. På alla dessa grunder, som jag framdeles under discussionen torde få tillfälle att vidare utveckla och hvilka jag uppmanar andra tryckfrihetsvänner att kraftigare understödja, anhåller jag om propos. derå, att R. o. Ad. må såsom sin gemensamma tanka förklara den anmärkning emot Utskts betänk. att Ståndet anser indragningsmagten böra upphäfvas, men juryinrättningen bibehållas så organiserad, sora Lagcomraitteen föreslagit i sitt förslag till ny criminallag.
Key anser att det kvinnliga snillets produktioner utan saknad skulle kunna vara borta. Ja, för så vidt man hyllar den Almqvistska satsen, »så jag målar, ty så roar mig att måla», för så vidt man anser att snillet måste gå sin egen kometlika bana, skildt från allt hvad moral och etik och människokärlek heter, då kan fröken Key möjligen ha rätt i sitt påstående. Men hyser man en annan åsikt, den nämligen, att estetik och etik äro sammanfogade med tusen hemlighetsfulla trådar, och att, hvarest dessa sönderslitas, där blir all skönhetssträfvan, vore den aldrig så »besläktad med Lucifer», aldrig så »intensivt sinnlig och demoniskt djup», förkastlig och fördömlig, emedan den aldrig skall finna vägen till mänsklighetens hjärta, som dock ytterst är och förblir målet för all sann konst — hyser man den åsikten, då känner och förstår man också, att det kvinnliga snillets anspråkslösa produkter spelat sin stora roll i människosläktets inre historia. Blåsippan är en liten obetydlig blomma, som ingen drifver i orangerier, ingen utställer på blomsterexpositioner, men den har fröjdat lika många, ja, kanske flere än den praktfulla med konstens medel drifna rosen. Fredrika Bremers och Grace Aguilars romaner, Frances Havergals och L. S:s små sånger ha kommit tusen hjärtan att slå af glädje och lycka, ha fuktat ögon, som troligen aldrig skulle fällt en tår öfver Byrons Don Juan eller Musset’s Rolla. Och har ett konstverk, det må vara aldrig så obetydligt, kommit blott ett hjärta att slå, ett sinne att värmas, en tanke att dragas till ljus och sanning, så har det sitt värde, sitt berättigande. Sidan 29 förekommer en minst sagdt egendomlig passus. »Det är icke de för lifvets mångfald och hemlighetsfulla djup blinda sedlighetsifrarna, som skola lösa problemet» — problemet om djup lycka i förhållandet mellan man och kvinna, nämligen. »Men detta skola lika litet de hvardagskloka, som råda sina idealistiska medsystrar, att icke stegra sina kraf på innerligheten, troheten och det sympatiska samlifvet i äktenskapet, på skönheten i hemlifvets vanor, på finheten i känslans uttrycksmedel.»
Majit derefter, uppå Grefve von Rosens i underdånighet gjorda anhållan om nådig oktroys meddelande för ett bolag, ämnadt att utföra en jernvägsanläggning emellan oftanämnda orter, under den 28 December samma år för beinälda bolag utfärdat nådig oktroy samt gillat och fastställt de för detsamma föreslagna bolagsreglor, allt i öf - Ståls-Utskottets Utlåtande, M 340. 5 verensstämmelse med hvad högstberörda nådiga resolution af den 27 November 1845 innehåller samt med hufvudsakligl gillande af Rikets Ständers i ämnet fattade beslut. De alternativa förslag, som af Herr Waern nu blifvit framställda till ändring uti den af Rikets Ständer för ifrågavarande jernvägsanläggning förut meddelade garanti och de i öfrigt derföre bestämda vilkoren, äfvensom uti ofvan omförmälda för bolaget utfärdade nådiga oktroy, grunda sig det ena på det emellan Grefve von Rosen och Ingeniören George Burge upprättade kontrakt, och det andra på de af Herrar Palmer Mackillop Dent & Comp. uti deras bref gjorda framställningar, samt innefatta: Det första alternativet, a) att, emot det Herr George Burge, inom 1853 års slut, för den beräknade anläggningskostnadssumman, 3,2-40,000 R:dr Banko, fullbordar och till det bolag, som för företagets utförande sig bildar, i komplett skick ademnar ifrågavarande jernväg, skall Staten ikläda sig förbindelse att under en tid af 25 år lemna bolaget garanti för en nettoinkomst af 162,000 R:dr, motsvarande 5 procents ränta å förrberörde 3,240,000 R:dr; b) att
Vore angeläget att besvara; men vid genomläsandet af delta dietamen finner jag Grefvens framställningar, ehuru i flera afseenden visserligen af Den 7 Janna lii e. ra. nyttig syftning, likväl ej verkställbara för det närvarande, och ägande mindre gemenskap med hvad Utskotten egentligen föreslagit till RiksStåndens afgörande. Grefve Horn anför sjelf, att lian anser utan ändamål att ingå i bevisning: det Indelta Cavalleriet borde reduceras , såsom varande, för vår tid, den djraste ock otjenligaste inrättning i sitt slag. Jag delar så mycket heldre denna Herr Grefvens åsigt, som det väl blir svårt, om ej omöjligt, att åstadkomma de medel, som erfordrades för att sätta allt indelt Cavallen på värfvad fot; och lyckades man äfven häri, så blefve det måhända ganska problematiskt, huruvida den, genom en sådan reduction inflytande, Vacauee-afgift, i en framtid blefve tillräcklig att uppfylla det påräknade ändamålet, i anseende till de förändringar som hästprisens, och de för Cavalleriets bestånd erforderlige öfrige effecters, stegrande möjligen kunna förorsaka. Grefve Horns skäl, att ej för närvarande göra gällande dess önskan, att söka medverka till en annan organisation af Indelningsverket, synes mig ej blifva en anledning lill uppskjutande med särskild framställning lill de Rustande rörande öfverenskommelse i afseende på något jemnande af deras skyldigheters utgörande, äfven under krigstid. En sådan åtgärd tror jag vore af verklig nytta, och jag vet, alt den äfvenledes utgjort föremål för Den 7 Ja nu ari i e. ra. Styrelsens undersökningar, samt således är förberedd; ehuru jag är af Grefve Horns opinion, att vissa af de utaf Utskotten derom föreslagne vilkor torde kräfva ändring, sorn sannolikt bäst åstadkornmes, om, Renligt hvad jag hemställde, då frågan sista gången discuterades) hos Konungen begäres, att Hans Majrt, vid propositionen lill de Rustande, ville reglera detaillerne, enligt hvad de Rustandes sanna fördel, Truppens tjenstbarhet, och locala omständigheter kunna påkalla.
Jag Jiar icke sagt, at.t R. o. Ad. ensamt är felaktigt; men jag har sagt, ptt de öfriga Ståndens försummelse icke kan rirsägta JL o. Adis, Hvad Gf. Horn yttrat, som skulle jag gjort någon anklagelse emot utsk:sordförapderne, får jag endast hänvisa honom till hvad jag i det .afseende! anförde, och hvarmed jag afsåg sådana tillfället!, der en utskrsledampt uteblifyjt mer jin 3;ne gåpger, hvarefter de böra inför Stånden nominalini anmäla», på det 24 ^ Ridd.Ordn. må å dem filläpipas. Att en sådan anmälan sker hos Landtm, är ingalunda nog. Jag kan jcke, lika pi.ed Frjli. Ehrenborgh, finna någon uysägt deruti, att R. o. Ad. representerar sjelfskrifvet och utan ersättning; ty hm' jag inträdt i utöfning af ett kall, bör jag fullgöra clet, utan afseende på min enskilda fördel eller olägenhet deraf. För öfrigt .och såsom tillägg till Frih, Bpves piotion, föreslår jag, att det må bestänimas, det alla ledamöter, spm resa hort, böra anmäla sådant och förteckning derå vara 3tt tillgå i Ridd cancelliet, på det man vid upprättandet af vallistor ina veta hvilka sorn äro näryar. eller icke. Den iij September. Frih. Boye: Jag ber. att fa bemöta några epiot min motion framställda anmärkningar. Det var ganska bebänr digt af Gr. v. Fersen att gifva åt de ifrågastä.llda diarieutr dragen namn af conduitlistor, för att såmedelst göra deni motbjudande. Man har öfver frånvarande. Nå väl! Kan det val vara något undt uti, att utdrag göres utur dessa anteckningar? JJet har förundrat mig, att Frill. Ehrenborgh funnit motionen stridande emot Riksd.Qrdn. Jag kail icke finna sådgnt; men jag skali likväl mitigera min framställning lill angifvande endast af det ändamål, att R. o.
Friherre N. Ericson; af Herr Ridderstad, JVs 117, angående ett förslagsanslag till fyllnad i enskilda bidrag för uppresande af ett monument öfver Konung Carl XII, m. m.; af Herr Rhodin, JVs 125, angående anslag till uppmuddring af norra grenen utaf Göta eif eller den s. k. Nordre eif närmast Kongelf och ombyggnad af dervarande bro; af samme ledamot, JVs 126, om förhöjning af den för Häradsskrifvare bestämda pension å indragningsstat; af Herr Rooth, JVs 128, om anslag af en för ångkraft afsedd jernväg från Helsingborg via Landskrona till Eslöf vid södra stambanan; af Herr Odmansson, JVs 134, angående statsbidrag för anläggning af jernbana från södra stambanan vid Eslof till Landskrona och vidare till Helsingborg; Prot.-Utdrag den 28 November 1862. 71 af Herr Ödmansson, M 155, om kostnadsfri upplåtelse, för den tillämnade jernvägen mellan södra stambanan samt Helsingborg och Landskrona, af viss del utaf Kronans omkring sistnämnda stad befintliga fästningsverk; af Herr Alander, M 138, om anslag till humleodlingens befrämjande i Sverige; af Herr Grenander, M 139, om anslag till utvidgning och förbättring af hamnoch lastageplatsen vid Askersund; af Herr Börjeson, M 140, om anslag till fortsatt utgifvande af planchverket »Fordna och närvarande Sverige;» ' af Herr Lundberg, M 142, angående statsbidrag i afseende å hamnbyggnad vid Falkenberg; af Herr Eneqvist, JVs 143, om anslag till dels arfvode för en ny lärare vid navigationsskolan i Wisby, dels förhöjd aflöning för nuvarande lärare derstädes; of samme ledamot, JV2 144, om anslag till en teknisk elementarskola i Wisby; och af Herr Witt, J\° 146, om anslag för tillbyggnad af elementar-läroverkets i Carlskrona lokal. S. I).
L. s. för Stockholm, Carl Joh. Ekerman. l. s. för Stockholm-, D. Helsingius. L. s. N:o 2. för Götheborg, B. H. Santesson. LS. N:o 3. för Norrköping, Carl Arosenius. L. s. N:o 6. för Upsala, E. G. Brovallius. L. s. N:o 9. för Wisby, Georg Niclas Donner. l. s. % Nso is, för Uddevalla. Jeuns P. Hemberg. L« S» N:o 13. för Landskrona, P. Peterson. L. s. N:o 14. för Nyköping, N:o IJ. för Fahlun. Pehr Löfvenius. Carl Henr. Levton, L. S, L, S. r<jfför Fahlu Bergslag, Jean Noréus. l. s. Nio jg. för Ystad, Jeuns P. Hemberg. L. S. Nio r6. för Christianstad, JCronius. L. Sv N:o iq. för Orebro , G. L. Ålund. l. s. N:o 21. för Linköping, Claes Fredr. Lundman. l. s. N:o 24. för Borås, Er. N. Memsen. L. S. Nio 27. for Christinehamn, J. P. Mattsson. l. s. N:o 30, för Köping", Carl Henr. Levton. l. s. N:o 3). för Hudiksvall, J. Wallström. L. S. N:o 36. för Vennersborg, Mathias Er. Richert. L. S. N:o 39. för Hedemora, Joli. Ulr. W inberg. L. S.- N:o 42. för Umeå, E. J. W estman. L. s. N:o 4i. för Marstrand, Sam. Meijer, L,. S. N:o 22*, tor Lund, A. P. Ståhle. L. S,’ Nio af. för Varberg, Er. N. Memsen. l. s. N:o 28. för Halmstad, A. W esterstrand. L. s.
Sit ej högsta ratt blifwer högsta orätt, fär >ag anföra att i Christianstad har Commendantens Egendom och Lön blifvit med qvarstad belagd dsnöre ott Räkenskaperna söv Tygtörrädet ef l k-d bli wtt iniä-do; genom det att en To^waktare räkade i Sjukdom och stuleljgen dog, hafwa Räkenskap a löt hans lid dllsivit förmmmade; någon billa, ce war es kand, men intill de§ RäkNin. uwne bllfwa gjorde, som dä de vi andra stola författas gär länasamt, är denna Man beröftvad sina nödwändigaste behof, och dä orsten härtill härleder sig frän commitzeration med en sjuk Ems betsnwn, som utön, sjukdomen, äfmen med ökwer, hopade göromål under Kriget ingen tid hade ö ng till widlvftiga Räkenstapers författande, fä bewtsar detta hwad anfört blifwit, akt omständigheter ibland kunna inträffa, som göra det till högsta orättwisa, Mt yrka Lagens strä;ghek. Hans 556 Den iz Januarki. Hans Excellence Herr Grefwe ^Vgcbtmel. ster^, 6ILL8, conformerade sig med Friherre Lme.'. Herr Grefwen och LandkkNarstalken proponerade att Betänkandet ffulle ättrremrtteras, och A»märkningarne Betänkandet till StatsUtskottet medfölja. Befölls. Justerades följande twenne istän Erpcditionssltffotket inkomna underdäntga fftisweifer lil! Kvagl. Maj:r. Stormägligste AOernädigste Konung! Dä den Allmänna löreffrift, svin 10 Z. uti Kongl. Sladgon, vm wärfnrng och Manfkape legonde till Krlgvkjenst af dea 7 April 1802, mnehäller:
Men då Iduns redaktion förr, i klädpenningfrågan och andra dylika frågor, ej nekat ens det » starka könet » att lämna sitt bidrag, hoppas jag att nu slippa in i » damernas egen », ehuru jag blott är en varm beundrarinna och en trofast vän till » dessa minsta små ». Det är nämligen min önskan att många, många af Sveriges barn måtte komma i åtnjutande af en sådan vård, som den jag sett ägnas en nu två-årig, präktig och genomfrisk liten tös. Denna önskan är det, som kommit mig att gripa till papper och penna i denna sak. Låt oss då först se till, hur den lillas dag förflyter, sedan hon vid sex-tiden på morgonen slår upp sina himmelsblå ögon. Sedan den lilla kroppen befriats från sin påse, nattröja och linne af mjuk bomullstricot, tvättas den i vatten med en temperatur af 28 grader. Under tvagningsprocessen ligger barnet på en stor, med hvitt öfverdrag försedd kudde, som åter har sin plats på ett bord. En mjuk badkappa omsluter de kroppsdelar, som icke för ögonblicket äro under tvättning. Då denna försiggått, kommer påklädningen. Dräkten består af linne, lifstycke, flanellskjol, bomullskjol, blöja, byxor, skor och strumpor. När toiletten fortskridit så långt, tvättas munnen noga med en näsdukssnibb, doppad i kallnadt kokt vatten. Därefter tages klädningen på och öfver denna ibland en s. k. krypkjortel af ljusblått bomullstyg eller grått linne. Hittills har den lilla endast användt hvita klädningar, sydda af tvättyg, hviliiet senare också torde vara det hygieniskt riktigaste. Vid half åtta-tiden får hon sin frukost, bestående af smörgås och välling, kokt på griftgryn. De följande timmarna upptagas af lek eller promenerande i det fria, om vädret ej är allt för svårt, tills kl. blir half tolf, då dagens andra måltid är inne. Nu får den lilla först en tallrik äpplemos med caces och därefter en hveteskorpa och en kopp chokolad af dr Lahmanns, hvilken befunnits vara både lättsmält och närande. Så kommer lilla förmiddagsluren, som räcker ett par timmar.
Erfarenheten gifver i detta hänseende ett talande vittnesbörd. Den lärjunge, som visar ihärdig flit och ådagalägger utmärkta kunskaper, åtnjuter bland sina kamrater den aktning och det förtroende, han förljenar, utan minsta afseende derå, om han erlagt terminsafgift eller icke; och å andra sidan bar intet företräde funnits för de bemedlades barn uppkomma deraf, att deras föräldrar med ett stadgadt belopp bidragit till läroverkets allmänna behof. Jag förväntar så mycket mindre motstånd mot mitt i detta afseende framställda förslag, som föräldrar och målsmän, efter den erfarenhet man redan vunnit, säkerligen komma att beredvilligt erlägga en sådan afgift, när de fastställda beloppen icke ingå till Staten, i hvilket fall de omedelbara fördelarne deraf mindre tydligt falla i ögonen, utan de ifrågavarande bidragen i stället användas för skolans egna behof, lill undervisningens befrämjande, till beredande af sanitära fördelar genom lärohusens ombyggnad och förbättring, samt till anskaffande af en ändamålsenlig undervisningsmateriel. Med stöd häraf får jag vördsamt föreslå, att Dikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse lill Kongl. Majit, angående elementarläroverkens ordnande, som Utskottet föreslagit, ville uttrycka den önskan: alt den, uti 154 §, punkten I), af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga för rikets allmänna elementarläroverk af den 29 Januari 1859, bestämda terminsafgift måtte böjas till Femton (15) R:dr, med rättighet för Lärare-kollegium att, på grund af sig företeende omständigheter, bevilja lindring uti eller ock fullkomlig befrielse ifrån samma afgift.” Af Professor Agardh: ”Då jag fruktar att Rikets Ständer skola tröttna vid de stegrade fordringar på anslag, som för elementarläroverkens utvidgning och fullkomnande alltjemt måste göras, så anser jag mig icke stillatigande böra godkänna Utskottets beslut alt afslå ett förslag af afdelningen, som afsåg att för framtiden öfverflytta en del af kostnaderna från Statsverket på dem, som närmast hade gagn af läroverkets förbättring. Att anspråken på anslag alltjemt måste vexa torde lätt kunna inses.
Lelinnes det att sedelns vägrade inlösen börrört ak orsak som icke genast kan rättas, förordne Dokkätten dä, alt Lanken» Dtlaningar ock 8ilfver-utvexlivg uppköra, ock inberätte köikällandet till Kongl. Mlaj:t, som utnämne K^ra 8^sslomän, bvilka, gemensamt med K^ra 8)'sslomän, dem Rikets 8tänders Kullmäktige i RiksgäldsDontoiret ega inom sig utse, en ak bvarje Riks8tand, genast skola undersöka om Lanken» ställning är sadan, att dea kan inom 6 mänader ikrän den dag dä anmälan om 8edels vägrade inlösen skedde, återställas i det skick i l §. sägs; b varom 8^sslomännen senast inom bälkten ak ofvan bestämde tid skola göra underdånig anmälan bos Kongl. Naj:t till kungörande af dag inom okvannämnde 6 mänader, dä vankens utläningar ock 8ilkver - 264 8tatsLanea ocb Lag-D t sk otten s utvexling ätee skola börja, ä b vilken dag 8^sslomännens befattning uppkören. loinna 8^sslomännen Länkens 'ställning sadan att den icke kan inom okvannämnde 6 mänader återställa» i det skick l §. stadgar, anmäle de det inom 3:ne mänader, Los Kongl. ÄIaj:t, oell skulle ej, inom 6 mänader, efter det denna anmälan skett, Lanken, genom LancoKullmäKtige eller Likets 8tsnder, vara återställd till fullgörandet af sine functioner, välje clä Likets 8tänder .4dta, 2!ne af livarje Liks-8tänd, ocb gräfve Domaren, sedan desse börde blifvit, buruvida Lank-privilegiet skall uppl,öra; i l,vilket fall Likets 8tänders bewälde
Caspar Schwenckfeld i ' in Seeliger Ohrist, Und Zeug der reinen Wahrheit ist: Sein Gedächtniss bleibt zu jeder Frist, Wird nicht gedämpft durchs Teuffels List. Der frommen L o b breitet aus mit Reden und Schreiben: Der Gerechten Gedächtniss wird im Segen bleiben. Kein Teuffel, oder böser Mensch, wird sie vertreiben. Hoyersworth blef nu samlingsplatsen för denna af lutheranerna som irrlärig betraktade religiösa riktnings anhängare i Holstein. Snart började Anna Owena äfven sluta sig till vederdöparnes åsikter, och hon gaf särskildt å sitt gods tillflykt åt en af denna läras förnämste » profeter », Nicolaus Teling. Denne, hvilken ursprungligen var läkare, hade först kallats till Hoyersworth under de Hoyerska barnens sjukdom. Då han lyckats rädda dessas lif, var grunden lagd till det förtroende modern fick, äfven i andliga ting, för Teting. Tillsammans höllo de nu enskilda gudstjänster i Hoyersworth, dit skaror af proselyter drogo, samt profeterade, att 1625 skulle världen förgås och Kristi rikes begynnande inträffa. Sina lekamliga egodelar lät hon därför gå ifrån sig åt fattiga och nödlidande. och väl äfven åt egennyttiga bedragare. och efter några år stod den vid mannens död rika kvinnan, en af de ' rikaste i hela landet, på bar backe. Under tiden hade, naturligtvis, myndigheternas missnöje och det statskyrkliga prästerskapets ovilja riktats mot henne, och denna ovilja öfvergick till förföljande fiendskap, då hon af trycket utgaf » De Denische Dörp-Pape », en längre versificerad straffdikt ... eller, om man så vill, smädedikt. mot det danska lutherska prästerskapet. I förbigående sagdt har denna dikt, hvilken gäller som ett af den platt-tyska diktningens på en gång äldsta och mera betydande litterära monument, flere gånger ånyo upplagts, senast så långt fram i tiden som 1885.