Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kaffebrickan var nyss uttagen, och tant Margareta tog ur stickkorgen sitt arbete — en ruta till ett täcke — sägande därunder: » Om I d u n nu vore kommen, skulle j a g be dig läsa den högt för mig, men nu få vi prata så länge. » » D e t skall j a g be tant göra ensam, » inföll jag. » Berätta historien om den där underliga flickan bland tants ungdomsbekanta, som tant nämnde en gång, så » » F å vi måhända läsa den i Idun sedan, menar du, » ifyllde tant småleende. » Så är tant snäll, var min mening. » » N å, ja, » — tant Margareta nickade. — » Det var således Mimmi Steffens historia du ville höra. — J a, det var verkligen en underlig flicka; — kallare, otillgängligare och stelare sådan har jag aldrig sett. Långt ifrån ful var hon, ty hon hade en skär och hvit hy, välbildad näsa, bred panna samt blågröna, ibland riktigt vackra ögon, men hennes eldgaffellika hållning, kantiga och afmätta fasoner samt högdragna och ovänliga sätt gjorde henne allt utom tilldragande. A l - drig såg man henne inbegripen i något längre samtal med en ungherre. U p p l ä t hon någon gång sina läppar, då hon af en sådan blef tilltalad, var det antingen till ett kort, afspisande » ja » eller » nej » eller, om han försökte sig på någon liten artighet, till ett spetsigt, sarkastiskt svar, åtföljdt af en liknande blick, som genast hade till följd, att den djärfve kavaljeren retirerade till något tacksammare fält för sin verksamhet. N å g o n intimare vän bland sitt eget kön tycktes hon heller icke hafva; aldrig sågs hon åtminstone närma sig någon särskildt med förtroende, och ingen af de unga flickorna var heller böjd att göra Mimmi till sin förtrogna i hjärtats små angelägenheter, lika litet som någon kom sig för att gifva henne en smekning, hvilket annars var så vanligt de vänliga flickorna emellan. H a d e så skett, skulle nog Mimmi stel och kall som en stenbild mottagit den eller ock — gapskrattat — och ingendera delen var man just hågad att utsätta sig för.
Jag kan ej frångå dea sats, att om aili bör undergå en noga ock laglig undersökning, byggd på lagliga grunder, så är det ej hos Riksens Ständer eller dess andra inslance, sorn forum dertill finnes. Jag tror ej någon undersöknings eiler 'dömande-rätt tillkomma. Riksens Ständer elier deras Utskott, utan de lagliga Domstolar ne. Jag skall ej vara noggran , om den ena eller andra commisiouen eiler lagliga Domstolen är den rätta ; men jag vet, att om en Gornmission nedsättes, sorn af partierne erkännes, så förvandlar den sig till compromiss, och då har den samma rätt som lagliga Domstolar. Vidare har det blifvit sagt, att förluster genom Kaperier ej voro det samma, som de förluster, hvilka uppkomma genom seqvester eller embargo af fiendtlig magt, och att man i afseende på de förra, borde hålla sig till den enskilde. Jag går in derpå, så länge sake» är enskildt, och ej allmän; men då en allmän autoritet deröfver afgör, då Landets Styrelse åtager sig saken, måtte det bliiva en allmän åtgärd; ännu mera om vid den gemensamma öfverenskommelsen i fredsslutets compensation verkligen omtalas. Jag vill blott, påminna, att då man talatr om, att cora - Ridd. e, Afl, Prof. 11 S, *. Afd. 60 474 Dea *5 Noveni b er f. m. missioner, nedsatte af Konungen, ej åro Jagligé Rätter, enär allmänna Domstolar finnas, si finnas likväl i alla Länder, för sådane mål som dessa, lagliga Domstolar, nemligen PrisDomstolar. Jag vet då ej, hvarföre ej den ena, lika så väl som den andra, är en laglig Rätt. Derföre vill jag ej säga, att a!!t hvad sorn är gjordt, har laglig forin. Tvärtom, i fall man anser något eftersatt i de grundsatser, som här blifvit framställde, och hvilHta jag lill en stor del gillar, elier och i de former som allmänna lagen stadgar, så lan visserligen en laglig procedure äga rum.
Vid den § af Banko-Reglementet, sorn innefattar föreskrifterne om hvad vid belåning i Banken af tackjern iagtlagas bör, har Riksdags-fulimägtigen Pehr Pehrsson från Örebro Län föreslagit det tillägg: ”Masugnsegare inom Bergslag skola anses berättigade att lån på tackjern erhålla sedan inom det hyttelag, lånet sökes, delegarne förut, genom utlyst hytteslämma, dervid protokoll skall föras, utsett en inom hyttelaget boende besuten och välkänd delegare, alt i sitt förvar taga allt tackjern, sorn i Rikets Ständers Bank skall belånas. För detta tackjern bör icke allenast bemälde delegare slå i fullt ansvar, utan ock alla de öfrige delegarne i hyttelaget, uti protokollet, en för alla och alla för en, såsom för egen skuld, förbinda sig att ansvara för och ersätta, i händelse den till förvarare af det belånade tackjernet utsedde person skulle i ringaste mohn befinnas åsidosätta eller brista i samvetsgrant uppfyllande af det honom iemnade uppdrag. Hytlestämmo-protokollet skall sedan, efter att af alla Hytt-intressenter hafva blifvit undertecknadt, öfverlemnas i förvar till vederbörande Bergseller Kronofogde i orten Äfven må tillåtas tvenne svagare hyttelag att sig förena.” Utskottet medgifver visserligen, att en betydlig lättnad för belåning af tackjern skulle genom berörde förslag bereda masugnsegare; men dä detsamma hvilar på den förutsättning, att det belånade jernet skulle ligga under enskild vård, och ett dylikt förvaringssätt icke är med Bankens säkerhet förenligt; 18:o. måste Utskottet afstyrka bifall till förevarande framställ - 32 Banco-Utsliottets Betänkande, JV.o 29.
Jag torde derföre lå erindra, att då Utskottets nu under öfverläggning varande förslag ej innehåller någon Grundlags Redaction) så utgöres dess yttrande ju endast af sjelfva resonnementet ocJi motiverne till det ifrågavarande Momentets uteslutande. Och anmärkningar mot dessa motiver , skulle väl ej kunna föranleda till återremiss, åtminstone ej af det slag, sorn 56 §. omförmäler. Jag kan således omöjligen tro det vara med Grundlagens föreskrifter Öfverensstämmande, att Ståndet vid detta tillfälle antager någon anmärkning såsom dess gemensamma tanke; helsi en sådan anmärkning ovilkorligen skulle utgöra ett nytt förslag till Grundlags-föråndring , hvarom likväl i Ståndens Plena ej fråga får väckas. * Grefve von Schverin: Det står i RegeringsFormens 56 §.: ”göres i Ståndens Plena emot Utskottets yttrande, anmärkningar, blifve de, hvilka hvarje RiksStånd särskilt förklarar vara dess gemensamma tankar, till ConstifutionsUtskottet hänvisade.” Det gifves således hår anmärkningar af tvenne slag. Sådane som blott höra till discussionen och som äga till föremål att bestämma andras opinion. Dessa behöfva icke till Utskottet remitteras. Sådane anmärkningar som åsyfta förändring i Utskottets förslag, fordra för att kunna remitteras, att Stån - 4i4 Ven 21 Maji f. m. dets pluralitet finnér dem grundade. Genom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, kommer att utrönas, huruvida de tankar, hvilka hår af några Ledamöter blifvit uttalade, af Ridderskapets och Adelns pluralitet anses vara dess gemensamma tankar. jag Ilar haft åran framställa de skal hvarföre jag förmodar, att de icke under form a? Ståndets gemensamma tankar kunna komma att remitteras till ConstitutionsUtskottet. De röra icke den frågan som Utskottet framställt. De röra de correctiver, sorn anses nödiga i händelse genom borttagandet af 4:de § ns $:de Moment* Tryckfriheten skulle erhålla en större utsträckning. De måste sårskilt inom Utskottet motiveras.
S. D. Fortsattes föredragningen af Lag-Utskottets Betänkande, JV» 35, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag lill ny Straff-lag, dels ock enskilda motioner, rörande brottmåls—lagstiftningen, dervid förekommo ännu icke handlagde paragrafer af 24:de Kapitlet, räknade från och med den 5:te, äfvensom 25:te Kapitlet. Denna del af Utskottets förslag, blef af Ståndet bifallen, med undantag af 25 Kap. 12 §, hvilken till Utskottet återremitterades i följd al Ståndets föregående beslut, att förlust af medborgerligt förtroende för alltid icke borde såsom straffpåföljd ovilkorligen bestämmas. Utskottets derefter till behandling företagna och å pag. 38 af Betänkandet förekommande hemställan, att Rikets Ständer, med förklarande, det Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Straff-lag, ej kan oförändrad bifallas, måtte i stället besluta en Strafflag af det innehåll, Utskottets, Betänkandet bifogade, förslag utvisar, återremitterades; hvaremot Utskottets i sammanhang härmed gjorda framställning, att Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, hvarigenom berörda lagförslag till Kongl. Maj:t öfverlemuas, måtte derjemte tillkännagifva, alt, för den händelse Kongl. Maj:t skulle finna sig icke kunna meddela sanktion å den af Rikets Ständer vid detta riksmöte beslutade författning om upphäfvande af 2 Kap. 5 och 6 §§ Giftermåls-balken, Rikets Ständer för sin del beslutat, att näst efter 4 § i 18 Kap. af den föreslagna Straff-lagen skall införas en §, lika lydande med 5 § i samma Kap. af Kongl.
Den handelsrättighet, hvars upphäfvande eller inskränkande nu blifvit ifrågasatt, har från äldre tider varit utöivad af en del utaf Westergötlands allmoge. — Handlingar från dessa tider utvisa, alt allmogen haft så kallade utlöpare, som försålt linneoch ylleväf, smiden och träkärl, och i de af Konung Gustaf II Adolf den 25 Maj 1622 för staden Borås utfärdade privilegier stadgades att, som dessa utlöpare varit städerne till förfång, skulle efter nämnde privilegiers dato ingen Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 8 Sami. 17 Uäft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 77. hafva tillstånd till sådant utlopp kring riket, utan skulle de sig i staden nedsätta och der burskap vinna. Det visade sig likväl sedermera, att allmogen i dessa trakter fortfor att idka landsköp, ehuru genom nämnde stads anläggande varit afsedt att sådant förhindra; och genom Konung Carl XI:s bref till ortens Landshöfding af den 20 Oktober 1680, i anledning af förd klagan af bönderno i Åhs och Wedens härader deröfver att staden Borås, under förmenande att intrång skedde i dess privilegier, ville lägga hinder i vägen för den af dem idkande handel, medsafs att innevånarne i nämnde härader skulle få bruka deras vanliea 7 O O ringa handel med svarfveri och brynstenar. Sedermera hafva genom särskilda resolutioner dels uppå allmogens och dels uppå städernas besvär de medgifvanden skett, som gifvit anledning till den dessa orter beviljade handelsfrihet. Genom Kongl.
Vid de af RiddarhusUtskottet nu föreslagne vilkor, får jag likväl anmärka, ätt en Procents afdrag af räntan till bestridande af erfordeligaBevakningsoch Bok föri ngsomköstnader, synes mig vara för högt tilltagit; månne det icke vore lämpligare att icke årligen till ett visst bestämdt belopp minska 594 Den 27 Januari i. Revenucn, utan i stället, da utgifter och serskilta omkostnader inträffa, för tillfället afdraga hvad i sådant afseende kunde erfordras af de utgående Pensionerne, Grefve Mörner , Adolf Göran: Jag medgifver gerna, att, enär Stiftelser göras till förmån för fattige Adelige Personer i allmänhet, de samma böra af RiddarhusDirectionen till förvaltning emottagas, och skulle visserligen, äfven för min del, önska att de nu ifrågavarande Fonderne måtte under Directionens vård ställas; men tvenne omständigheter ligga härvid i vägen; först Ridderskapets och Adelns vid sista Riksdag fattade beslut, att Stiftelser, till en eller flere bestämda Familier® förmon inrättade, icke böra af RiddarhusDirectionen emottagas; och för det andra Testalors föreskrift att något afdrag utaf räntan på de donerade Capitalerne aldrig i något fall må beviljas, hvarigenom, enär Bevakningsoch Bokförings-kostnader ovilkorligen måste inträffa, bestridandet deraf skulle tillskyndas RiddarhusCassan, hvilken åter befinner sig i det knappa tillstånd, att. den ständiga årliga Inkomsten icke är tillräckelig till godtgörande af de bestämde årliga Utgiflerne, Vid ett sådant förhållande och då tvenne mot hvarandra stridande Förordnanden finnas, får jag hemställa huruvida Testators nyssnämde föreskrift lämpeligen bör gälla framför Ridderskapets och Adelns förrberörde beslut. Friherre Anckarsvärd:
Oct säger wara i sednare Författningar tillätit, at efter en ny Revision», upskatta Kranans Hemman efter Chartor ehuru gamla de ock mä wara — pä et annat sätt än efter hwadade-i^ framtiden warit upskattade söre, utan at höra Pa-rten, och ur ian at pä sjelfwa Jorden göra den minsta undcrsök ning, dä likwäl all stags upskattning aldrig pä .annat sätt är befald och kan wara billig utan at wcdcrbörlige Syningsmän pä stället skola besigtiga.. Om nu det skulle besinnas^-nk rw kytesbistst i» frän 12 r:st ölifwit upsatt igenom en sädan hemlig Ltgärd och bfwercnskommelse^ DyleS-.Contoiret och Landti?eäteri-Contoiret emella»?, och dcNNa uppgift blifwit seder» mera af Kammar-Collkgium antagen svin derefter förökat byte-bristen till Z2 gängcr mera -m eller till 12 R d i stället för 12 rst. — Skulle Herr 8'rnsile dä kunna förklara detta för rätlwist? eller kan uägon ting Mera likna en hemlig inqmsikivn än detta dä en Med» borgares Egendom blifwrr sä solent utan haus wettskap och utan den lagliga proccdurn som Författning garne utstaka '— om Syn pä stället rc. borttagen. Det är säledcs icke sjelfwa bylesbristrrna som Hag i synnerhet recommenderar till förkastande eller ef» ttrc 1266 Den 4 October. kergift — utan endast Methoden af uträkningen — likmätigt alla de Förordningar, hwilka i detta Ärende utkommit sedan 17ZI. Det är alla besia Författningar jag pä en gäng tillstyrker uphäfwa — som högst olagliga och obilliga — efter en rctrogradisk rverkan af förordningar aldrig tillätas i wälbcstälda Stater.
Jag föreslår derföre ali elter den i6:de matte tilläggas en särskild § al delta innehall: ”Öfverträdelse!' af de föreskrifter, som i denna förordning för hemmansklyfning och afsöndring af jord stadgade äro, iige alt beifra, genom instämning till häradsrätten, så val dertill förordnade åklagare å K. M:s och Kronans vägnar, som sockennämnd, då den sig dertill å allmän sockenstämma beslutat. ” Då ingen anmärka, blifvit gjord emot 17 §:n, hemställde Hr Frih. o. Landtm. 0111 R. o. Ad. behagade bifalla denna §. Ropades ja. Sedan Hr Landtm, låtit uppläsa Hr von Hohenhausens I öi slog lill ny § efter den I7:de, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla nämnda förslag. Ropades nej. 18 : d e §: n. Utsktns förslag bifölls. Hr von Hohenhausen: Mot förevar. § har jag ingenting att anmärka; men jag anser mig skyldig att till R. o. Ad:s proh anföra, att, sedan R. o. Ad. bilällit 16 §:n, min uppmärksamhet blifvit fästad på följande mening uti 1 mom. deraf, nemi.: ”och alt de från sådana hemman hittills skedda jord.ifsöndringar, hvilka icke strida emot förra författningar, icke derigenom rubbas.” Då denna förordning likväl är af ekonomisk natur och således ytterst beror på K. M:s nåd. godtfinnande, så torde måhända de proh, sorn under dessa öfverläggning.'! !- blifvit förda, komma att lagas i betraktande vid fö 1 fattningens utgilvande. Hr Gripenstedt, J o h. Aug.: Sedan öfverläggningen nu blifvit slutad, och R. o. Ad. fattal sina beslut i denna, till sina följder så utomordentligt vigtiga fråga, anhåller jag alt reservationsvis få mina tankar derom i prot. förvarade.
—* eller tillsammans B:co R:dr 63: 44- ‘—‘ ali maximibeloppet uppgått till 72 R:dr 29 sk. ooh minimibeloppet utgjort 48 R:dr 27 sk.; att af omförmälde förtjenst hittills icke något mer för Sökanderne gatt förloradt, än hvad de förut åtnjutit för hvitstäraplingen af Riksgälds-Contorets Creditsedlar, hvilkas tillverkning upphört från den 1 October sistlidet år, men för hvilken förlust det, enligt (kommissariatets tanke, icke tiilkomme Banken att hålla dem skadeslöse, samt att, hvad åter anginge hvitstämplingen af Bankens egne sedel-, jemte attest-och assignationsblanketter m. m., hvarvid det från äldre tider tillbaka funnits lämpligast att använda Bankens Husdrängar, utan att detta användande af deras ai'- betskrafter på lediga stunder blifvit betraktadt hvarken såsom någon skyldighet eller rättighet å deras sida, Sökandernes förtjenst ännu vore oförändrad, BancoUIslottets Memorial N:o go. 9 drad; så hafva Bancofullmägtige, uti infordradt utlåtande, förklarat, att de ej kunde tillstyrka någon förbättring i Sokandernes löneinkomster, under annat vilkor, än om tillgång dertill kunde beredas genom minskning i deras antal, hvarvid dock Fullmägtige gjort det förbehåll, att, derest en sådan inskränkning skulle kunna ega rum, men icke genast komma lill verkställighet, det måtte vara Banco-Styrelsen obelaget att under tiden anordna ett deremot svarande belopp i extra lön, att i sin ordning betäckas, vid den eller de personers afgång, som innehade en på förhand till indragning bestämd tjenstebefal tning.
Äfven denna punkt torde böra återförvisas. R. o. Ad. lärer finna alt ordalydelsen är upgjord med afseende på en diskont-kassörs tillvaro. I sista mom:t heter det dessutom: ”inbetalningar å kassa-kreditiv verkställas medelst kontanta penningar.” Sådant torde lämpligen böra, på sätt Ful!m:ge tillstyrkt, ske genom kassa-allester. Jag anhåller följaktligen att R. o. Ad. ville återremittera punkten. Efter försl till bifall å denna punkt framställd propos., som besvarades med Nej, förklarades de gjorde anmärknme föranleda till återremiss. 32:dra punkten. Hr von Hartmansdorff: Ståndet lärer finna, att, om icke samtliga, dock de flesta i denna puukt gifna föreskrifter äro af beskaffenhet att böra till arbetsordningen. Här omförmäles t. ex. huru handlingarne emoltagas och numereras af Verkets Kamererare, derefter tillställas Registratorn, hvilken, sedan den anteckning, hvartill registret föranleder, blifvit af honom verkställd, lernnar ansökningarna åt de i Direktm deltagande Kommissarier lill förberedande gransknings undergående o. s. v. Jag anhåller vördsamt att äfven denna punkt måtte återremitteras. R. o. Ad. ansåg de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne Mern., nemi. från Constitutions-Utskottet: Jtä 58, i anledn. af 2 Stånds återremisser af Mem:t M 57, ang:de tillägg i 109:de §:n Reg:s-Form.; Bevillnings-Utskottet: JVs 30, ang:de tull-lagstiftningen för artm bränvin och sprit. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Den 30 Oktober. Måndagen den 30 Oktober 1854. Plenum kl. 6 e. m.
Där skulle de råkas lika säkert, som att de åter en gång skulle födas till jorden, men då under ljusare och gladare förhållanden. Hans anlete hade lifvats af ett svagt leende. Blicken gled långsamt öfver näjden, tills den häjdades vid husets öppna dörr. Då mörknade han igen, och handen knöts ofrivilligt hårdare kring skaftet på den yxa, han höll en yxa med blad af koppar och tenn i denna blandning, som förblef peruanernas hemlighet, och som trotsade både porfyr och granit. Man redde sig därinne till en enkel sorgefest, ty barnet skulle samma kväll begrafvas. Incans höga lära räckte icke till att förtaga faderns känsla af sorg och saknad. Han skuggade med handen för ögonen och såg upp mot den sjunkande solen. Dess sista strålar väfde i violett den skira bro, på hvilken hans lille pys nu larfvade upp mot sitt nya, skimrande hem ... Han reste sig långsamt, drog en djup suck, samlade ihop sina värktyg och gick in. I halfdunklet flamma några vedträd på spiseln och lysa på det enkla bohaget: sängen, bordet, de klumpiga stolarne utan ryggstöd och hyllorna på väggen hela inredningen i byggnadens enda, rymliga men ytterst tarfliga rum. Framför spiseln sutto modern och ett par af de närmaste fränkorna sysselsatta med att kläda liket, under det några barn om fyra till elfva år nyfiket sågo på. Den döda kroppen var i sittande ställning, med benen dragna upp under hakan, omvirad med täcken, som snörats fast till ett bylte, och ytterst var den lille svept i ett hemväfdt, rutigt täcke. Fadern åsåg tigande kvinnornas arbete, som försiggick under ljudlös stillhet. Moderns stora, bruna hand gled emellanåt smekande öfver det ännu obetäckta ansiktet med de glanslöst stirrande ögonen; och barnen sågo icke utan afund på de rara leksaker, som lagts framför den döde gossen och skulle följa honom till den sista hvilostaden jämte liket af en papegoja, hans älsklingsdjur och bästa lekkamrat. Förberedelserna voro omsider afslutade.
Dessa män valdes ock nu och blefvo de bönderne Jonas Persson i Storbränna, Erik Hansson i Storgård, Carl Pålsson i Österåsen, Olof Jönsson i Storhögen och Jonas Jonsson i Häggesta, hvarutom ock undertecknad begärde, det ville herr pastor Edlund benäget åtaga sig deltagandet i samma förrättning och hvartill han förklarade sig villig samt äfven socknemännen yttrade sin fägnad och belåtenhet. Desse mäns beslut i saken skulle ock ej ändras. § 4 Som ock undertecknad anskaffat en projektritning till skol-byggnaden och lärarens boning jemte materiel förslag dertill så uppvisades nu och lemnades dessa papper, hvilka ock församlingen gillade och antog, äfvensom den medgaf, att nämndemannen Erik Ersson i Hölje skulle för uppgörandet af denna ritning och material-förslag, genom socken-skrifvaren erhålla det begärda arfvodet, eller betalning för 1 dagsverke. § 5 På framställd fråga, om församlingen nu ock ville utse en material-skrifvare, för att både emottaga de framförande materialierna och i öfvrigt besörja hvad honom till ändamålet kunde 156 åligga, ansågs rådligast att uppskjuta material skrifvarens utseende, tills det vore afgjort, hvarest skolan kommer att stå. § 6 Ytterligare afgjordes ock att byggnadens uppsättande och väl äfven dess betäckande med yttre tak skulle ske nästkommande vår, hvarför nödige materialier borde i likhet med hvad vid kyrkobyggande sker, under vintern efter skatt framföras, men timringen borde på beting utföras. N. Feltström Justerat och erkändt, intyga Jonas Jonss. i Österåsen, Lars Pärsson i Österåsen, Erik Svensson i Nygård. År 1853 den 30 october upplästes detta protocoll offentligen och ljudeligen från predikostolen i Häggenås kyrka, tillika med besvärs anvisning till Konungens befallningshafvande, inom 30 dagar. Betygar N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid vederbörligen utlyst allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 6 november 1853. § 1 S.D.
Om man ej vill, att den skall blifva fullständig, så är det bättre att säga det rent ut, än att genom ordvrängning söka undandraga sig Den 9 F e b r u a r i i f. m. 63 granskning. Grefve af Wetterstedt lior sagt att det är af ingen vigt, om två eller fyra års dröjsmål med granskningen medgifves. Huru skall då tillståndet synas? Jag tror, att händelserne de senare tiderne lagt vigt deruppå. Ty jag har sett, och förundrat mig öfver Expeditioner, hvari betalningar till StatsYerket äro utsatte till en ovanligt lång betalningstid; jag har sett köpeafhandlingar 1824. som äro satte med betalningsterminer efter nästa Riksdag, och andre försäljningsåtgärder vidtagne i8a5 och 1826, för hvilka återbetalningen bestämts till åren i83i och i832. Då frågar jag, om det ej är vigtigt att komma sådant noga på spåren, och att kunna komma till granskningen, medan de rådgifvande personerne finnas. Nu får man ej se, förr än vid 1833 års revision, vissa af dessa förhållanden och deras resultater. Jag finner mig äfven nödsakad, då fråga om en ny instruction är före, att fästa Utskottets uppmärksamhet på vigten deraf, att något afseende göres på Räntekammarens inventering. Herr RosenbladBernhard: Jag skall icke ingå i undersökning om rigtigheten, eller icke rigtigheten af det förslag, som i den Kongl. Skrifvelsen är gjordt, ej eller i upptagande af de särskildte omdömen, som här blifvit framstälde. Då en Ledamot omtalat den samling af märkvärdiga propositioner, som kunde bildas, så kan man äf - 64 Ben 9 Februarii f. m. t ven komma till andra märkvärdigheter, af särdeles omdömen och yttranden, som blifvit fälde, och som lika med den förra samlingen må remitteras till historiens dom. Jag vill blott fästa mig vid de grundsatser, som blifvit yttrade i afseende på detta ämne.