Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröt. 55. 56, 434 Den 7 Juli c. m. blir den behållna NederlagsafgiFten, Feif* öfrigt kan frågan, om Nederlagsfriheten är nyttig, hura vidsträckt den bör förunnas, om äfven till sådana va or som till införsel i Jandet äro förbudna, äfvensom frågan, huru hög tull bör läggas på varor, om det är rådligt, alldeles förbjuda vissa varor, ej bestämdt afgöras , förr än den frågan, blifvit afgjord, huru Tullbevakningen skall förblifva. Skall denna fortfara i samma skick sorn hittills, så blir Statens inkomst mera säker genom låg, än genom hög tullatgift, i synnerhet på varor af liten volum, hvilka lättast kunna insmygas. Jag anser derföre den af Särskildta Utskottet föreslagna förhöjning af tullafgifter blott gifva anledning till tullförsnillning, om ej tullbevakningen kan verkställas annorlunda, än i allmänhet hittills. De brister, som vidlåda vårt Tullverk, kunna, enligt min tanka , ej tillskrifvas Styrelsen, utan sjelfva Organisationen, Betjeningens förringa aflöning och anseende i Staten, äfvensom de, till en del, kunna tillskrifvas våra vidsträckta kuster, i synnerhet så länge Lotsverket ej år förenadt med Tullverket. Vi böra dock hoppas att den längesedan för Tullverkets reglering nedsatta Committé i möjligaste måtto afhjelper dessa brister. En rätt organiserad tullbevakning mindskar importerna i synnerhet af otillåtna Den 7 Juli e. m 435 varor, som hittills, under rubrik af tillåtna, äfven i afsigt att öka tullintraderna, Fått införas; den skall äfven öka Tullinkomsterna och derigenom dels bidi aga att mindska Bevillpingen, dels att öka medlen för den verkställande magtens åtgärder. Särskildta Utskottet föreslår att ”genom den inhemska produetionens och konstflitens främjande söka undvika att tilllita andra Nationer om hvad inom vårt eaet land kan åstadkommas” ni. m. och ”ett fullkomligt förbud mot all införsel , så snart behofvet af någon viss artikel kan genom den inrikes produetionen fyllas.”
Om handelns och sjöfartens tillstånd samt orsaken lill dess förmenta aftagande, gäller hvad som är anmärkt i lika ämne för Wenersborg. Handtverkerierne äro icke särdeles betydliga, men förse likväl staden och kringliggande landsbygd till en del med handtverksarbeten. Jordbruket går endast ut på att framalstra säd och foderväxter till husbehof samt skötes med omsorg. På stadens torg och tre årliga marknader är tillförseln af spanmål oell viktualier från angränsande delar af Dahlsland och Wermland liflig samt mer än tillräckligt motsvarande konsumtionen inom staden; för hvad som öfverskjuta’ infinna sig dock gemenligen afnämare från tillstötande skogsoch brukstrakter. Stadens tillvarelse är således icke utan vigt för landsbygden deromkring genom befordrande afsättning på produkterne af dess kultur och näringar. I stället för den förut befintliga enda Pedagogien med stadens Komminister till lärare, bar år 1836 öppnats dels en lärdomsskola, hvars två första klasser, som intagit vid deras öppnande omkring 40 lärjungar, till en början blifvit försedde med Lärare, dels ock en folkskola, deri 80 å 90 barn efter vexelundervisnings-method handledas. Lärdomsskolan underhålles genom statsanslag med vanligt biträde af staden, och folkskolan hufvudsakligen genom afkastning af donationer. För sjukvården lönar staden, gemensamt med ägarne af närliggande bruk, en speciminerad Läkare. Fattigvården handhafves af magistraten och utsedde Komiterade samt är för stadens invånare ganska kännbar, intilldess uppkommen tvist om en till förbättrade futtigvårds-anstalter donerad fond kan hinna slutligen a (göras. 39 Stadens Drätselverk, som förvaltas af en särskild Komité, njuter i årlig inkomst af sjöfarten, såsom hamnoch vågpenningar, per medium omkring 400 R:dr. Om man, öfvervägande denna underdåniga Berättelses särskilda delar, skulle derifrån leda sig till ett allmänt omdöme öfver länets ekonomiska ställning vid qvinqvenniets slut, torde kunna antagas att så väl jordbruksnäringen, som de flesta andra näringsgrenarna å landsbygden småningom förkofra ts._
SI ningen från Allmänna Diskont-fonden vunne Rikets Ständers bifall, nämnde fond skulle, efter en ej särdeles aflägsen tid, komma til! största delen, om ej hel och hållen, att upptagas af lån mot inteckning i jordegendom, fästat uppmärksamhet derå att med Diskont-direktioner nes närvarande sammansättning det icke gerna vöre tänkbart att bemälda Direktioner, med den noggrannhet, som vederborde, skulle medhinna pröfningen af ansökningar om lån mot intecknings-säkerhet, i fall sådana skulle i mängd till Diskont-verken inlemnas, hvilket kunde antagas blifva händelsen, då dylika lån skulle ega företrädesrätt framför lån mot namnsäkerhet. Antalet af nya lån från berörde fond, som söktes vid Banko-diskont verket, utgjorde i medeltal omkring . 134 stycken och antalet af omsättningar » 277 » eller tillsammans 411 stycken för vecka räknadt. ' Den förberedande granskningen af dessa på borgens säkerhet sig grundande lån kunde endast med största ansträngning medhinnas; och då granskning af intecknings-handlingar toge vida mera tid och uppmärksamhet i anspråk, vore det lätt att inse, att ett ungefärligen lika stort antal lån mot sistnämnde slags säkerhet ej skulle inom samma tidrymd kunna af nuvarande personal handläggas. Vid Låne-kontoren vore, i förhållande till låne-fondens belopp, låne-anlalet större än vid Banko-diskont-verket, och verkställigheten af det ifrågasatta nya utlånings-sättet skulle äfven af andra orsaker der möta (lere svårigheter än i Stockholm.
9 Rotehållare kunna anses skyldige att för tiden från och med år 1858 något bidrag till flästjågare-korpsens beklädnad utgöra: och då knektekontraktet för Jemtland af den 28 September 1847 i 3 § stadgar, att vid Jemtlands kavalleri, som underhålles af dertill anslagne tvänne rotar för hvarje nummer, Iironan bör bekosta beväringsoch remtygspersedlarna, äfvensom till hälften med Rotehållarne bidraga till beklädnads och sadelmundermgs anskaffning och underhållande, samt reglementet för Jemtlands Rdteringskassa af den 8 Oktober 1851 uti 3 § föreskrifver, att från kassan, bland andra kostnader för roteringen, skall bestridas det beklädnads-bidrag, som af Rotehållarne bör erläggas; har Kongl. Majit, på grund häraf, funnit, att Roteringskassan bort till hälften med Kronan bekosta anskaffningen och underhållet af Hästjägare-korpsens beklädnad under åren från och med 1852 intill 1858 ärs början, hvadan Kongl. Maj:t förordnat, att skilnaden emellan det för nämnde tid af Roteringskassan erlagda bidrag till beklädnaden vid Hästjägare-korpsen och det, som af Krigs-kollegium blifvit för samma ändamål med 7
I ändamål att bereda tillfälle till arbetsförtjenst för den genom sistlidet års missvext lidande befolkningen inom den i detta afseende framför andra hemsökta Gellivara socken, hvars invånares antal vid 186*2 års slut, enligt uppgift, utgjorde 2,511, deraf omkring 1,870 Finnar och Lappar, har Kongl. Majits Befallningshafvande i Norrbottens län uti skrifvelse den 12 nästlidne Mars hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning om medels anvisande för utförande af en föreslagen viiganliiggning emellan Skröfelfven och Gellivara kyrkoplats. För detta arbetsförelag, hvarmed afses alt från Skröfvens by, der Skröfelfven, en bigren till Kalix eif, upphör att vara med båt farbar, erhålla en 12 fot bred väg af 6 mil 13,800 fots längd till nämnde kyrkoplats och sålunda genom en oafbruten kommunikationsled sammanbinda denna plats med kustlandet, hafva redan år 1860 af Löjtnanten R. Schough blifvit upprättade plan och kostnadsförslag, upptagande: för vägen emellan Gellivara och Leipojerf, 2 mil 20,800 fot R:dr 30,859: — för d:o från Leipojerf till Hackas, 2 mil 1,000 fot » 25,150: — och d:o från Hackas till Skröfven, 1 mil 28,000 fot » 23,730: — eller tillsammans R:dr 77,739: — 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Ns 102. Nämnda anläggning anses blifva af största vigt för den pä kommunikationer särdeles vanlottade Gellivara socken, hvarest, när vinterföret upphört, ej finnes annat sätt för den fattige nybyggaren att hemforsla sina oundgängligaste förnödenhetsvaror, än att, efter en vådlig och kostsam transport uppföre strida, af strömfall besvärade elfvar, efter obanade stigar på egna skuldror fortskaffa desamma; och Kongl.
Motionärens förslag synes också gå ut pä att vinna följande fördelar, nemligen: 1:0) att icke behöfva ändra en bokstaf i lagtexten på de 23 ställen i 1864 års strafflag, der dödsstraff finnes stadgadt, i händelse, emot förmodan, erfarenheten skulle bevisa, att en återgång till dödsstraffets verkställande framdeles vore nödvändig; 2:o) att en säker erfarenhet kunde vinnas, huruvida ett inställande af alla afrättningar skulle medföra någon rubbning i den allmänna rättssäkerheten, hvilken erfarenhet skulle, om någon sådan rubbning icke inträdde, sedermera vara ett tillförlitligt stöd för dödsstraffets fullständiga borttagande ur den allmänna lagen; samt •i:o) att lindra det för Konungen på en gång tyngsta och mest grannlaga åliggande, som kronan medför, nemligen att i sista hand afgöra om lif eller död, da nådansökningar inkomma från brottslingar, hvilka blifvit dömde till dödsstraff. Om mången, icke utan skäl, kan känna en viss tvekan att, efter så kort tid som ett är, våga föreslå en ändring i texten på icke mindre än 23 särskilda ställen i den nya strafflagen, så erbjuder onekligen den af motionären föreslagna utvägen ett närmande till en tillfredsställande lösning af den -tora frågan om dödsstraffets totala upphäfvande, hvilken synes vara förtjent af ett aktningsfullt erkännande. Den rubbar icke lagbudens ordalydelse; den lemnar möjlighet öppen att återgå, om så behöfves, till lagens stränghet, utan att ånyo ändra en enda § i lagen; den söker vinna det stöd af erfarenheten, som man sagt böra föregå dödsstraffets fullständiga borttagande ur allmänna lagen. Såsom motionären riktigt anmärker, har i Finland, der 1734 års lagbok ännu är gällande, icke någon afrättning egt rum under en tid af 40 år. Detta har skett pa. grund af tvänne författningar af den 21 April 1826 och den 24 Februari 1848, hvilka förklara, att icke någon dödsdom skall gä i verkställighet, utan dödsstraffet förvandlas till allmänt arbete antingen ä fästning eller i Siberien.
Besvärsoch Elton.Utsk:ns förl. gårdag på bordet lagda utiåt:n: N-.o 82, i anledn. af återremiss å betänk. N:o 2; N:o 83, i anledn. af anmärkn:r, som föranledt återremiss af Utsk-.ns betänk. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta alt dessa mål, som ägde sammanhang med statsreglerm och således borde snart företagas, finge sättas främst på föredragn.listan till nästa plenum. Bifölls. Hr Landtm, hemställde afven, om R. o. Ad. behagade tillåta, att StatsUtsk:s den 25 sisth Nov. på bordet lagda mein. N:o 3y4, i anledn. af återremiss å 5i punkten af mern. N:o 3oi, finge, såsom äfven ägande sammanhang med statsreglertn, framflyttas på föredragn.listan till nästa plenum och sättas näst efter Statsoch Ekon.Utsk:iis nyss omförmäida utlåttn. Bifölls. Föredrogs ånyo Gonst.Utskrs den 14 och 18 sisth Nov. på bordet lagda meni. N;o 60, med förslag till ändring af Reg.Fms 106 §. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Den framställning, som Const.Utsk. här gjort till förändring af 106 §:n Reg.F:n, ålen bland de vigtigare. Jag anhåller att fä fästa 11. o. Ad:s uppmärksamhet uppå hvad reservanterne härutinnan anfört. Hr De Mare' och Prosten Hallström hafva afgifvit reservationer, som nogsamt lära vara kända af R. o. Ad., och hvilka på det bestämdaste ogilla den grund, hvarpå Ulsk. har byggt sitt förslag till förändring. Jag delar deras åsigt i liufvudsaken.
Beviset deröfver skall skrifvas in dupplo, undertecknas af de utsedde goda män, af Mästaren och af Lärlingens 2 me vittnen, och underställe® Magistratens eller Landshöfdinge-Embetets pröfning. Sedan denna för sig gått, blifver det ena exemplaret, med påskrift af Magistratens eller Landshöfdinge-Embetets gillande) Lärlingen tillställdt; det andra förvaras vid deröfver förda Frotocoll. Ir. Qvarhåller en Mästare någon Lärling utöfver den för läroåren bestämda tid, håfve den sednare rättighet att för hvarje dag som ifrån lärotidens utgång förflutit, fordra full betalning, såsom utlärd arbetare. 12. Lära i en slöjd hindrar ej att lära sig i andra, och till och med flere under samma tid med vilkor att allt hvad som för eU läras godkännande erfordras, för hvarje hand~ tering särskildt iakttages. XlL öm Stöjdeidkares och allmänhetens inbördes {kgt* dighetter. 1. Hvarje Handtverkare och Fabrikant Bil. till Ridd. 0. Ad. Pr. lil Band. 14 Den II April e. m. vare pligtig, att på det hus der han emottager beställningar och sina tillverkningar föryttrar, sätta en Skylt, sorn utvisar hans verkliga föroch slägtnamn, och handteringen, under den benämning som Lagen fastställt, eller om en sådan icke är stadgad i de termer, som hans Privilegium innehåller» likväl må det honom icke förmenas att en sådan benämning utvidga, medelst anförande af detaljer som under handteringen förstås, och att på ett med verkliga förhållandet öfverensstämmande sätt gifva sig tillkänna, såsom den der fullkomnat eller upptäckt vissa till yrket hörande saker. En Fabrikants skylt bör dessutom innehålla ordet: Fabrik. Hvarje figurligt tecken på hus, räkningar, adresskort eller varor, som ej är gemensamt för alla Slöjdeidkare af samma slag, och hvarje firma, som icke innefattar den dåvarande Fabrikantens verkeliga oförändrade namn, vare förbjudit och ogiltigt. 2.
Vidkommande således först den af Herr Munck af Rosensköld gjorda hemställan, om indragning af den Kronotionde-Säd, som för närvarande är till Lunds Domkyrka anslagen, så inhemtas af 1827 års i Kongl. Stats-Contoiret förvarade Special-Räkningar, att de af Kronans Tiondesäd i Malmöhus och Christianstads Lån, till berörde Domkyrka utgående anslag, utgöra: Statssamt Oec.-Ulsk. Uti. Hafra . 74 Summa 312 T:r 12^ Kpr. hvilken Spannmål, enligt de anteckningar, som i Kongl. Kamrnar-Collegii 2:dra Province-Coritoir anträffats, skall, uti serskilta poster och genom Kongl. Resolutioner den 3 Augusti 167!, den 3 Maji 1681 och den 7 Februarii 1632 m. fl., vara till Domkyrkan disponerad, utan att, af tillgänglige handlingar, anledningarne till ifrågavarande anslag närmare kunnat utredas. Utskotten hemställa, vid sådant förhållande, vördsamt, det ville Rikets Högloflige Ständer, i afgående Skrifvelse, hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att vederbörande Embetsverk måtte i Nåder anbefallas med noggrannhet undersöka och upplysa anledningarne för meddelandet åt Domkyrkan i Lund af ifrågavarande Tiondeanslag , ■ samt att Kgl. Majit, derest dessa anledningar nu mera upphört och anslagen befinnas vara af sådan egenskap, att desamma kunna återtagas, i Nåder täckes om deras indragning till Stats-Verket förordna, helst, att sluta af de upplysningar, som för Rikets Ständer framlagda blifvit, Domkyrkan i Lund. bör, med de högst betydliga inkom - 20 Statssamt Oec.-Utsft. Uti, N:o toll ster henne af egna Hemman årligen tillflyta, kunna underhållas, så framt ändamålsenlig och skyldig hushållning varder iakttagen.
Det bör icke heller lemnäs utan uppmärksamhet, att utöfvandet af denna näring till en del sker på bekostnad af åkerbruket, som icke skötes med den omsorg som vederborde, dels i följd deraf, att äfven manspersoner sysselsätta sig med spånad, föredragande ett föga ansträngande arbete vid spinnrocken omkring spiseln framför de göromål ute, hvartill en omtänksam jordbrukare aldrig saknar anledning, och dels derigenom att lärftslillverkningen framkallar en, relatifl till åkervidden, måhända för utsträckt odling af linet, hvilket, i likhet med andra oljeväxter, nog mycket mattar jorden om det för ofta återkommer; äfvensom att qvinnorna i de hushåll, der lärftstillverkning idkas, ej sällan till den grad sakna skicklighet i nödige husliga slöjder, att de låta förfärdigandet af sine kläder, strumpstickning m. m., besörjas af främmande personer emot betalning; och jag har i följd af dessa förhållanden kommit till den öfvertygelse, att, derest icke lärfls till verkningen kan gifvas den riktning, att dess produkter kunna så väl till det inre sorn yttre fullt uthålla täflan med utländska fabrikater, på samma gångsom man tillegnade sig de upptäckter, som utrikes blifvit gjorde och begagnas i afseende å en ändamålsenligare skötsel och beredning af linet samt lättnad i arbetet vid sjelfva tillverkningen, det vore för de lärflstiilverkande socknarnes, innevånare fördelaktigast, om denna binäring helt och hållet öfvergåfves och dertill nu använde krafter i stället egnades åt jordbruk och boskapsskötsel. Skulle d ef emot, genom uppmuntran oeh kraftigt understöd af allmänna medel, i förening med nit och håg hos allmogen, att vilja tillegna sig af erfarenheten i andra länder godkände förbättringar, denna näring erhålla en ändamålsenlig riktning, är jag för min del förvissad, att dess idkande skall bära rika frukter, ej blott för ofvannämnde socknars innebyggare, utan äfven, genom dess framskridande till andra orter, för landet i ali - 47 mänhet I öfverensstämmelse med dessa åsigter, har ock en underdånig framställning i ämnet till Eders Kongl.
&gt; — Detta blott för att påpeka några få exempel. Flere andra kunde anföras, m e n de nämnda må vara tillfylles. Här gäller det o c k i hela sin vidd, att: Härförar ' n ensam vinner icke slaget, De djupa leder vinna det m e d h o n o m. Som bilder till 250-årsjubileet meddela vi exteriör o c h en interiör från nationshuset. DEN LILLA LILLE KONUNGEN I en DET KONUNGARIKET. - * - Fröken Johanna Mestorf, den framstående tyska arkeologen i Kiel, s o m vi n y l i g e n porträtterade, fick på sin 70-års-dag af preussiska regeringen såsom ett erkännande af sin förtjänstfulla vetenskapliga verksamhet mottaga professorstiteln. D e t är första gången i Preussen, s o m denna titel tilldelats en kvinna. D e n unga författarinnan, s o m g e n o m sin, just i detta n u m m e r af Idun afslutade, prisbelönade roman » Hvidehus&gt; fäst alla litteraturvänners intresse vid sig, dokumenterar sig här s o m en högt begåfvad diktarinna äfven i bunden form. Den långa inledande dikten » Natt » har erhållit utmärkelsen af ett h e d e r s o m n ä m n a n d e af Svenska Akademien o c h gisslar — i n o m ramen af ett nattligt samspråk på pariserboulevarden mellan en m o d e r n tidningsreporter o c h ingen mindre än Mefisto själf — på ett skarpt satiriskt sätt fin de sieclets ihåliga otro o c h lyten. A n n i e Quiding synes aldrig dikta endast för diktningens e g e n skull; det ligger städse något allvarligt manande under, som hon vill ha sagdt. Som ett enda litet prof tillåta vi oss till sist anföra följande korta, men sköna lilla d i k t: GUDSUPPENBARELSEN. Gud, hur töcken hölja dig För vår spända tankes aning Och för foskarblickens spaning, Pä den sällsamt dunkla stig, Där vårt vilsna släkte går, D o c k i glad s o m sorglig timma Då o c h då vi varmt förnimma Trycket af din hand kring vår.
Vid denna sednare kan man nemligen vid mäske»karens eller mäskreservoirens tömmande afskölja med vatten den mäsk, sorn stan»nar qVar sä väl i karen som i rännorna, och slå den i pannan till afdestillering, hvilket »icke kan ske vid mäskbeskattningen, eftersom det mäste vara förbjudét ätt utspäda mä »skeh med vatten. Då det, sorn efter en tjock mäskning stannar qvar i kar och rännor, »icke är obetydligt, måste följaktligen icke ringa qvantiteter mäsk gå förlorade. »Utom dessa förluster måste det här omförmälta beskattningssätl äfven medföra an»drä och ganska väsendtliga olägenheter. Norska, Regeringens underå. Utläsande. 75 »Såsom ofvan bemärkt är, är deri för mäsken under jäsningen nödvändiga stigning »beräknad efter det rum, som behöfves, när mäskningen sker af i allmänhet god och oska»dad potates, nemligen endast 1/10 af mäskens volym, när det deremot är en bekant sak, »att frusen potates, hvaraf, såsom anmärkt är, en betydlig del användes i brännerierna, »särdeles i städerna, fordrar ett långt större stigningsrum, ända till 5 gånger så mycket. »Genom mäskebeskattning skulle man således omintetgöra användandet af frusen potates »till bränvinsbränning, hvarigenom" årligen en betydlig del af detta material helt och »hållet skulle förloras, enär sådan potates är så godt som otjenlig till föda för menni»skor, liksom den, sedan den blifvit upptinad och derigenom tagit skada, ej heller finner »något fördelaktigt användande i landthushållningen. Eller också skulle man derigenom »tvinga landtmannen eller bränvinsbrännaren att inreda åt sig dyra källare, hvaruti han »kunde förvara hela sin potatesskörd och skydda den mot frost, eller åtminstone hela »den qvantitet, som han under vinterns lopp bestämt till bränvinsbränning.
1 förbigående får jag tillkännagifva, att jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Hamilton, Jag anser nemi. frihet i näringarna vara enda sättet alt uppnå allmän belåtenhet. Andra länder hafva i detta fall föregått oss med exempel, som vi icke böra försumma att följa; och jag tycker, utt man ej bör envist vidhålla den gamla läran, att hvad man har är rätt, då man, i jemförelse roed hvad andra lander visa, så länge handlat orätt. Som jag förmodar, att husbehofsbränningen denna gången ej kommer att upphöra, så tillåter jag ir.ig några anmärkntr i detta hänseende. Ulsk. har visserligen, lika med hvad Frih. Leijonhufvud yttrat, insett huru ofantligt stora summor, som genom bristande uppmärksamhet å författningens redactiou, gått ifrån den mindre producenten i böter och executionsutgifter, och (ill undvikande deraf har XJtsk. i §:n stadgat, att under den lid, innehafvare af brännvinsbränningsredskap ej är till brännvinsbränning berättigad, skall redskapen antingen genom innehafvarens försorg inlemnas a allmänna förvaringsrum, hvilket bör ske å första söcknedag efter den då rättigheten att redskapen begagna upphör, eller, örn redskapen af inriehafvaren behålles i enskildt förvar, förseglas genom deras försorg, som försegling skola verkställa, utan att i sednare fallet panne-ägaren sig derom anmäler. Om detta stadgande antages, blir förhållandet enahanda som det hittills har varit. Jag anser derföre vid slutet af §:n böra tilläggas orden:
Man har talat om svårigheten att ingå på de vilkor, som Uti förevar, fall blifvit af BondeSt. beslutade, och Hr v. Troil har förutsatt, att inga andra komma att ingå i föreningen än de, som kunna inteckna sin egendom till hvad belopp som helst. Snarare torde endast sådana inträda, som redan hafva sina egendomar intecknade ;■ och för deni måste det alltid blifva olägligt att, utan erhållna motsvarande lån, hafva den femte åttondedelen af egendomens värde graverad. Hvad säkerheten för räntan beträffar, så lemnar vår lag inteckningshafvare samma rätt för tre års ränta som för capitalet. Således motsvarar en inteckning mot 5 proc. ti5 proc., då Utsk. deremot beräknat 118; och enligt förslaget att ställa säkerhet för högsta lånet, som kan erhållas, kommer öfverloppsinleckning att äga rum, icke blott för capitalet, utan äfven för räntan, samt sålunda uppgå ända till 4° proc., hvilket måste vara mer, än som behöfves. Då jag icke vill splittra meningarna och derföre ej vill påyrka min mening, hvilken jag anser bättre än BondeStts beslut, men detta dock är bättre än Utsk:s förslag, så förenar jag mig i anhållan om propos. på BondeSt:s beslut, med den ändring i redactionen jag föreslagit. Det är isynnerhet den förevar, punkten, som föranledt våra motståndares glädje öfver Utsk:s förslag. Den 27 April e. ia. Hr von Troil: Jag vågar hysa den öfvertygelse, att IIr Rosenblad misstagit sig, då han tror, att man åger förmånsrätt för ränta, som icke är förskrifven. Man äger icke någon förmånsrätt för en sådan rantefordran. Beträffande svårigheten för relaxerande af en äldre inteckning, sä har Utsk. redan i sitt förra betänk, upplyst, att detta på ett hemmansvärde af booo r:dr gör 280; oell jag känner flera cassör, som äro mycket eftersökta, hvilka likväl hafva inteckning, oberäknadt räntan, för s. k. låneomkostnader. De anförda skälen finner jag altså icke utgöra några sådana.