Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mein. N:o 271.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att ett lån af 20,000 r:dr banko måtte af allmänna medel varda till reparation af Linköpings domkyrka, beviljadt; och som Linköpings domkyrk o-församling icke liar sig ålagd skyldighet att bekosta kyrkans underhåll, samt upplyst blifvit att denna kyrkas närvarande tillgångar icke förslå tili betäckande af de oundgängliga kostnaderne för den, till förekommande af byggnadens förfall, erforderliga större reparation derå; hafva Rikets Ständer beslutat, att af allmänna medel ett låneunderstöd, stort tjugutusen riksdaler, må anvisas till reparation af Linköpings domkyrka, under iakttagande af de vilkor i afseende på kapital-afbetalning och ränta, som af Rikets Ständer vid innevarande riksdag blifva i allmänhet bestämda för lån af statens medel. Hvilket Rikets Ständer härigenom skolat i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Augusti 1848. (Se, i anseende till återremiss, N:o 179, samt Expeditions-Utskottets memorial, N;o 16.) Expcditions-TJtskoltets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adeln den 5g Juli 1S48. Preste-slåndet den 3l Borgai e-slåndet den 1 Aug. — Bonde-ståndet den 2 Rikets Ständers förordnande för Lagmannen och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Christian Sundin, Riks-arkivarien och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Bror Emil Hildebrand, Professoren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Lars Magnus Enberg, Kyrkoherden och Riddaren af Konung Cart. XDLs Orden samt Ledamoten af Kongl. Nordstjerna-orden, Doktor Joseph TVallin, Riks-arkivarien och Riddaren af Kejserliga Ryska St. IFladimirs-ordens 4-'de klass.
Likaledes föreslår Kongl. Majit, att till befrämjande af slöjdexpositioner må för instundande statsregleringsperiod beviljas ett lika belopp, som till enahanda ändamål blifvit för nuvarande statsregleringsperiod å Riksgälds-kontoret anvisadt, eller 4,500 Ridr. H) Undervisnings-anstalter för Handel och Sjöfart: Med hänvisande till de i meranämnde, rörande Civil-ärenden den 44 innevarande månad hållna Protokoll upptagna skäl och i enlighet med hvad Kommers-kollegium i ämnet yttrat och tillstyrkt, vill Kongl. Majit härmed i Nåder föreslå, att Rikets Ständer må å denna titel bevilja följande årliga tillökningar nemligen: lro för åstadkommande af en förbättrad aflöning åt lärarnc i ångmaskin-lära vid Navigations-skolorna i Stockholm, Göteborg, Gefle och Carlshamn tillsammans Ridr 1,642: 50. 2:o för Wisby Navigationsskola: förhöjning i års anslaget från 4,973 Ridr 75 öre till 2,950 Ridr, eller . 976: 25. med dervid fästadt vilkor att de vid skolan inflytande inskrifningspenningar samt lösen för afskrift af betyg bör till bildande af en premie-kassa användas; samt Transport Rimt Ridr 2,588: 75, 32,075: — 46 Kongl. Maj:ts Ndcl. Prop. N:o 1, om Statsverket 1850. Transport R:mt R:dr 2,388: 73. 32,073: 3:o för Carlshamns Navigationsskola, — oberäknad t det tillökta belopp af 262 R:dr 30 öre för undervisnings meddelande i ångmaskin-lära vid nämnde skola, hvilket inbegripes i ofvannämnde summa af 1,612 R:dr 50 öre, — förhöjning i årsanslaget med 950: —- ^ under vilkor att staden Carlshamn tillhandahåller en fullt ändamålsenlig lokal för skolan.
St. prot. 1847 och 1848 under N:o 21 till sin helhet intagen, nådig proposition, dels i anledning af vid sista riksdagen gjord begäran om utredning af skogsplanteringskassans Slats-Ulskotlets Utlålandej iV.o 43- 3 inkomster och utgifter, dels angående serskilda framställningar, i fråga om' vården och tillsynen å samt hushållningen med de i riket varande häradsallmänningar, har Kongl. Maj:t, bland annat, behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, det Kongl. Maj:t väl ansett den tidpunkt ännu icke vara inne, då hela skogsplanteringskassan med dess inkomster kunde till staten öfverlåtas, men deremot, af uppgifna skäl, funnit godt bifalla, att af ifrågavarande kassa en summa stor 66,666 r;dr 32 sk. må till Rikets Ständers disposition öfverlemnas, för att, efter deras pröfning, till förefallande behof användas. Statsutskottet, som, i afseende på de uti högstberörde nådiga proposition förekommande ämnen, hvilka angå tillsynen å och hushållningen med häradsallmänningarne i riket, kommer att, gemensamt med annat Utskott, afgifva utlåtande, har emedlertid, i sammanhang med den allmänna beräkningen af statsverkets disponibla tillgångar, trott sig böra nu lill behandling företaga Kongl. Maj:ts ofvannämnde nådiga framställning om användande för tillfälliga statsbehof af en del utaf skogsplanlerings-kassans behållning. Härvid förekommer visserligen, på sätt jemväl i den Kongl, propositionen förmäles, att, enligt den af statskontoret meddelade utredning, kassans tillgångar under sednast förflutna tid icke blott varit tillräckliga för de derå anordnade utgifter, ulan ock derutöfver lemnat öfverskott; men å andra sidan bör i betraktande tagas, att, derest den nådiga propositionen varder till sina ekonomiska delar antagen, skogsplanterings-kassan blifver betungad med flerfalldiga utgiber och förskotter, hvaraf icke alla synas vara ämnade att ersättas medelst de af Kongl.
Domaren skall tillämpa, eller i andre mål, deni han skall bedöma, någre särskildte termer, hvars rätta betydelse Domaren måste lia för sig utredd? Vidare frågas: huru skall Domaren kunna bedöma yrkad ersättning för liden skada genom dålig gång eller för tidig nedblåsning vid en Bergsmanshytta, der inbrukarne hafva olika vede, och olycka kan uppkomma genom skärande Malmer, sura Kol eller Hyttearbelarnes försummelse vid arbetet i Masugnsstället, Blästernes skötsel, oell huru afgöra tvister emellan Smeder och Bruksegare, angående bortsmidt Jern eller bortsmidde Kol m. m.? Jag frågar häremot: huru beter sig nu Domaren, då Läkemedel påstås vara obehörigen använde eller tillredde, då ersättningar fordras af Föreståndare eller arbetare vid Fabriker, eller andre dylike Inrättningar? Behöfver han t, ex. vara Läkare, Apothekare, Glasblåsare, Sidenväfvare, Garfvare, Färgare o. s. v., för alt afgöra tvister, sora med dessa ämnen äga gemenskap, eller då lefveransen och varors godhet skola bedömas? Jag påminner mig härvid bland andre en fråga om beskaffenheten af lefvererad Kobolt, sorn förnå - Den 2.2 December e. m. 2o5 gra år sedan bos Allmänna Domstolarnc förevarit, och deri Vettenskapsmännen sjelfve icke voro öfverens. I allt fall, huru hafva Högsta Domstolens Ledamöter utan ringaste förspord olägenhet kunnat afgöra de citerade Bergsmålen? Herr Tham säger, emedan de kunnat hämta upplysning af så väl Bergs Domstolens, som BergsCollegii Domar, gifne med sakkännedom , och ansvarsskyldighet. Men detta är icke, efter Herr Thams egen prononcerade satts, tillräckligt; Domaren måste sjelf känna Mathematik, Mekanik, Fysik och Chemie, för att ha ett eget omdöme i saken; eljest svär han ju på Magisterns ord, och som Herr Tham sjelf på ett annat ställe yttrar sig, dömer om det han icke begriper.
237 icke det menskliga lynnet, än mindre det Svenska, hvarom vår store nyligen hädangångne forskare i Svenska folkets Historia yttrat: ”Svensken har stora tillgångar inom sig sjelf nemi., då han uppfordras att använda dem, och den arbetande mängden mäste i norden värja sitt lif med sina händer de högre, befriade från det medelbara arbetet för de kroppsliga behofven, äga ej samma uppfordran till kraftyttring ur första handen; den fiende de hafva att bekämpa är ej en öppen fysisk, utan en dold, och derföre farligare moralisk. Den later känna sig i den förlamande tyngd som nordens stränga natur lägger på hvarje sinne, som ej med allvarlig verksamhet upprätthåller sig sjelf. Lättjan förstör hos söderns eldiga naturer genom utbrott af våldsamma oordningar; i norden långsammare, säkrare, eländigare, och är egentligen den nesliga strådöd för hvilken vära förfäder bädo sina Gudar bevara sig”. — Väckelse till verksamhet hos de svenske tjenstemän, sorn, efter nuvar. tjenstgöringssätt, ofta kunna hafva ledighet under flere af de 6 dagarue i veckan, bör således icke försummas. Den uppmuntran läraren har deraf att en församling ser och gillar honom, är visst icke likgiltig; men den saknar egenskapen af den högre ledande insigten och, så som man sett, hänföres församlingen stundom af blott det yttre i goda naturanlag och dylikt. Den slags uppmuntran och den tillsyn, som endast kan lemnäs af den större upplysningen, den högre lärdomen och af det erfarnare nitet är hvad som behöfves. Nu heter det väl att det lägre prestcrskapet har tillsyn från biskop och konsistorium, men, utom hvad redan är anförd!, så, och om desse sednare sakna någon egentlig uppsigt öfver sig, månne den de skola utöfva blir med besked? 1 Gustaf d. l:stes tid blef det bättre med kyrkotukt och ordning genom den uppmärksamhet Han deråt egnade. — Månne i våra dagar icke så ock kan ske?
Svensk tidskrift, den af Frans v o n Scheele för tjänslfullt redigerade, innehåller i häftena 12 — 17 från föregående år (häften kunria få köpas särskildt) ett ytterst intressant meningsutbyte mellan fröknarna Eva Fryxell o c h Ellen Key. Det rör sig omkring Anne Charlotte EdgrenLefflers biografi öfver Sonja Kovalevsky och Ellen Keys skildring af fru Edgren-Leffler samt är å bägge sidorna framfördt med ett lif o c h en öfvertygelse, s o m ovillkorligt rycka läsaren med sig, vare sig han delar den enas eller den andras åsikter. Också tillråda vi uppriktigt Iduns alla vänner, hvilka utan tvifvel intressera s ' g för de bägge aflidna, rikt begåfvade personligheterna samt den verkan deras diktning i vida kretsar utöfvat, att genom läsningen af fröknarna Fryxells o c h Keys inlägg i frågan iakttaga, huru ett par af våra dagars bildade o c h intelligenta kvinnor äga både själfständiga åsikter o c h m o d att öppet kämpa för dem. Huru olika härvidlag vapnen äro, o c h huru olika de förts — j a, det är till en stor del däri intresset ligger, äfvensom orsaken till denna vår uppmaning. som alltid logo och alltid lyste. blifvit kär i dig, » När jag inte så blir jag det aldrig, var lugn för det. » Hon talade skolpojke ', och alltid till » lillebror » honom som till en fann sig utan invändning i sin roll. Med Edvard Asp hade jag gjort bekantskap i Stockholm, vintern före denna sommar. Han var en älskvärd och tilldragande man. Det var något fint och nobelt, såväl i hans utseende som i hans sätt. Han var tämligen tystläten och förbebållsam, utan att likväl förefalla dryg eller stel. Han hade haft fiamgång, omtalades i tidningarna som en talangfull konstnär och sålde ofta taflor både till konstföreningen och till privatpersoner. För ett par år sedan hade han gift sig med dottern till en lektor i Stockholm, en rätt vacker flicka. Han syntes inte mycket ute i stockholmslifvet, ujtan tycktes ha uppgått i familjen. Hans fru hade åtskilliga bröder och systrar, alla yngre än hon själf, och föräldrarna voro kända för sin gästfrihet och hade en stor umgängeskrets.
Men Ständerne böra icke sjelfmant lemna ifrån sig en beslutanderätt, sorn de enligt Grundlagen äga, och jag förnyar derföre mitt tillstyrkande, att Konungen blott må medgifvas rättighet att nedsätta tullen, men icke att förhöja den. Hans Excel lence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att det visserligen ankom på Ridderskapet och Adeln, att särskilt pröfva frågan om öfverlemnande till Kongl. Majit af rättigheten att förhöja tullen. Den 28 October e. m. 345 Skulle Ridderskapet och Adeln likväl tillåta, att berörde fråga äfven finge inbegripas i Elfte BevillningsGrunden, kunde tilläfventyrs blott en votering behöfvas. Grefve Björnstjerna: Då Konungens rättighet att nedsätta tullen icke lärer bestridas af någon, synes mig frågan dela sig i tvenne delar, nemligen, huruvida förhöjjungslätt bör öfverlemnas åt Konungen för alla fall, eller blott för reciprocitetsfall. Jag skulle föreslå, att proposition först framställdes på u:te Grunden, sådan Utskottet föreslagit den; och då denna proposition, såsom jag förmodar, utan votering varder med jiej besvarad, torde de tvenne alternativen, rörande förhöjningsrätten, kunna framställas emot hvarandra. Friherre Åkerhjelm: För min del tycker jag, alt den proposition Herr Grefven och LandtMarskalken sist föreslagit, i det liufvudsakliga upptager hvad här blifvit yrkadt; och jag anhåller derföre, att denna proposition måtte ånyo framställas, endast med tillägg af den ifrågaställde fö.rhöjningsrättén, hvilken ej eller bör inskränkas blott till reciprocitetsfall, ty jag tror, att det, så väl för verkställbarheten, sorn för den nytta man åsyftar dermed, blifver nödvändigt, att, såsom jag förut nämnt, densamma utsträckes lill alla fall. Herr Rosenblad: För att icke gifva sam - 3/*6
Sedan val-längden underskrifven är, lemnäs besvärs-hänvisning enligt sistnämnde Kongl. Förordning. Sä snart valet vunnit laga kraft, meddele pastor den valde utdrag af protokollet på behörigen stämpladl papper, lill säkerhet å tjenslen, der han vid den lid, sorn af församlingen bestämmes, eger att tillträda. Lagsami Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Kantorer, orgeltrampare, kyrkodrävgar, dödgrafvare och ringkarlar, hvilka* tjensler äro så svagt louie, alt dervid inga vikarier kunna underhållas, men likväl af den oumbärlighet i vissa församlingar, alt de vid uppkommen ledighet genast måste ålerbesätlas, eger paslor, utan föregående förslag, med församlingens samtycke, om de ständig lön erhålla, men annars med k yrko-rädets vetskap, att af väl frejdade och till sysslan skicklige personer utan dröjsmål antaga och, likaledes genom utdrag af protokollet på stämpladt papper, vid tjernsten försäkra, sä länge de dertill duglige och deruti höisamme äro.” Håkan Pettersson har, utan alt likväl uppgifva någre moliver derför, yrkat: ”alt författningarne rörande orgelnislers, klockares och folkskole-lärares tillsättning måtte erhålla en tidsenlig omarbetning” samt i sådant afseende föreslagit: ”1:0. Examens auktoritet: För betyg i orgelspelning och kyrkosång ega endast Kongl. Musikaliska Akademien i hufVeastaden, Domkyrko-orgelnislen eller Director Musices i slifts-släderne alt anställa examen. Betyg, sorn i stifls-stad utfärdas, skall dock vara affalladt efter samma formulär, som Musikaliska Akademiens. Om Domkyrko-orgelnislen och Director Musices icke är samma person, så utnämner Dom-kapitlet den skickligaste af desse till examinator. Till dennes assistenter utser Dom-kapitlet (vänne i slifts-sladen eller dess närhet boende personer med lika många suppleanter, b\ilka i Kongl. Musdialiska Akademien undergått vederbörlig musik-lärare-examen.
St:s beslut i dessa ämnen öfverlemnades till den andra Statsmagtens pröfning, och en förändring deri möjligen komme att fordras, såsom vilkor för ett gynnsamt svar å R. St:s skrifvelse i ett helt annat ämne, deri R. St. (som mig tyckes utöfver grundlagens ordaförstånd oell mening) ansett Regeringen hafva afgörande röst. För min del förmodar jag, att, om nämnde betänkligheter blifvit i en klar dager framställda, ett helt annat resultat blifvit följden, än ifrågavarande nåd. communication, hvilken lemnar hufvudfrågan in statu quo och endast än mer måste uppehålla eller odrägliga riksdagen, samt tilläfventyrs åter upprifva de ännu ej läkta såren efter debatterna rörrde 72 § Reg.F. Emedlertid och då Konungen behagat antyda R. St. att Jemna Konungen del af deras vid denna riksdag fattade beslut om grunderna för Bankens rörelse och förvaltning, så torde, i anledn. af denna önskan eller nåd. befallning, BancoUtsk. bora höras; förmodande jag således, att den K. skrifvelsen varder till detta Utsk. remitterad. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag har icke begärt ordet för att ingå i någon utveckling af det ämne, som Hr Dalman vackt,'utan blott för att afgifva en nödig förklaring i anledn. af de frågor, Hr Dalman ställt till Konungens rådgifvare. Jag deltager icke i öfverläggningarna på detta rum uti min egenskap af Konungens rådgifvare; jag sitter här med samma pligter och skyldigheter som hvar och en annan riksdagsman. Om man derföre här kunde affordra mig redogörelse för mina tillstyrkanden i Statsrådet, så skulle de öfriga RiksSlm äga anspråk på samma rätt; men hvad som icke kan utföras inom alla RiksStrn, bör icke Utföras inom ett. Detta är mitt första svar till Hr Dalman.
Och niir s&amp; b~wcn Bppnades, kunde fageln icke genast anviinda sina ofors6kt.a vingar. Diir kom l h g a tider " af frivillig tillbakadragenhet, hvarunder Geijer forgafves sokte f A heme ut genorn sina hurtiga ord med anledning af en ifrtigasatt resa till Paris: wdn har 6gon i skallen, n ~ t t j n dem! : Bristen pi % grandlig elementfir bildning knnde icke heller ersattas genom den tyska nyrornantikens half-filosofiska speknlittioner, som hon efter faderns dod och under sitt fiirsta upptradande pb forfattarebanan (1829) kom i beroring med (Herder, Fr. r. Schlegel m. fl.) Kom sii bekmtskapen med den klussiskt och filosofiskt bildade Boklin. : ') Redan vid deras forsta sammantriiff ande beklagar sig Fredrika ofver, att hon tycker sig vara sorn aett spildt ax pi vagen; om det skall bortplockas af flglarna under himmelen eller nigonsttides f&amp; rotfaste, beror pb en tillfallighetw, dB sadiillet i frbga om bildning mest iif~erlQter kvinnorna A t sig sjdfra .. +) Sedan biografien. alimnes, s. 111, hans ~filosofiska! / rn (lro / lafha1idli11gm. IX ' M, hvilket naturligtvis iir en felaktig benhming pi % denim mcommrntatio acadetuica~. soln han sjiilf pA titelbladet kallar denna dispntatiox;. Rorande ar ocksl den fortjusning, hvarmed hon efter sin ling. ornyndighetstid, delvis tillbragt uuder bide andlig och lelrainlig svalt, nu ' hlingifver sig 6t det studium af Plato, hvari hennes liirare handleder henne. Hungerperioden hade dock varit for ling, for att nlgra. vare sig muntliga eller skriftliga friigelektioner sknlle hafva kunnat, gora henne till en i intellektuelt afseende sjalfstiindig och kritisk personlighet.
De voro ju ej ringförlofvade, hvilket naturligtvis måste göra, att de icke kunde så ogeneradt umgås de få dagar han skulle stanna i staden, såvida de ej ville gifva anledning till skvaller. Och det var Kerstin så rädd för. Annandag jul kom Axel. Han följde troget Kerstins i bref gifna instruktioner. Han uppvaktade hennes värdinna, sade sig vara bekant med fröken Sangvin och bad att få personligen öfverlämna till henne en del hälsningar från vänner och släklingar. Gumman blef förtjust och skyndade genast ut i köket för att sätta på kaffepannan, och de båda voro ensamma för några korta ögonblick. Då Kerstin hvilade i hans starka famn, då kände hon sig säker på, att allt hvad den där andre hade sagt om honom, det var bara förtal. Och hon hade för allt i världen icke velat göra honom en fråga. Att låta honom veta, att hon ett enda ögonblick tviflat på honom. Nej, aldrig i evighet. Hur han talade om framtiden! Med hvilken tillförsikt! Han var den man, hon hade trott. Hvad gjorde det, att han var fattig! Samma dag han skulle resa, gjorde han Kerstin ett besök. Värdinnan var borta, så att de hade en stund för sig själfva. Axel var nervös och förströdd, och det gjorde Kerstin ängslig. Hon frågade, hvad som felade honom. » Ingenting, » svarade han. Men det var så påtagligt, att hon icke nöjde sig med det svaret. » Nå, jag måste väl säga det då, » sade han slutligen, i det han vände sig hälft ifrån henne, » ehuru jag allra sist hade velat inviga dig i det. » Kerstin blef ängslig. » Nej, ingen oro, » sade han hälft leende, » jag lider af en mycket vanlig sjukdom, som kallas » kassafeber ». » » Och jag, som knappast har ett enda öre, » utbrast Kerstin nästan gråtande. Han kysste henne. » Inte tänkte jag bedja dig, min älskling, om hjälp. Men svårt nog är det. Ingen känner jag här, och jag har icke ens respengar. Det sista jag hade gick åt till denna lilla färd. » Då var det orätt af mig att bedja dig komma, » sade Kerstin med sänkt hufvud. » Nej och tusen gånger nej! » utropade han entusiastiskt. » Jag ville ej ha del ogjordt för en månads svält.
Ståndets ledamöter, att, efter fulländade trägna och mödosamma arbeten under det i dag lycktade riksmötet, få återvända till sina hembyggder och de lugnare sysselsättningar, som der vänta dem. R. o. Ad. önskar ock lika upriktigt, att det Hederv. Ståndets ledamöter måtte der oafbrutet finna glädje, trefnad och belåtenhet, och kunna med tillfredsställelse i minnet återkalla de många för Fäderneslandet högst vigliga och gagneliga beslut, som under detta riksmöte genom de serskilda RiksSt:ns förenade samverkan blifvit fattade. A R. o. Ad:s vägnar får jag anhålla, alt det Hederv. BondeS(:s Deputerade ville till detta RiksStänd, hvars sanna fördelar äro med R. o. Ad:s oskiljaktigt förenade, återbringa försäkringen om R. o. Ad:s upriktiga vänskap och välvilja. Hvarefter Deputationen afträdde. Den i September e m. 6G7 Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag är öfvertygad att hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter, likasom jag, gerna skulle se alt de tal, som i dag blifvit af II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hällne dels på Rikssalen och dels vid afskedsupvaktningarne hos D.D. M.M. Konungen, Drottningen och Enke-Drotlningen samt hos H. K. H. Kronprinsen, blefvo införde uti R. o. Ad:s prot., der de alltid skola inlaga ett hedradt rum; men som jag hört att H. Ex. icke i dag har dem till hands ock att vi således icke nu kunna få nöjet alt höra dem upläsas, får jag hemställa om icke R. o. Ad. behagade med mig instämma i en anhållan att H. Ex. behagade lemna dessa tal till Riddar h.Sekret, för att i denna dags prot. införas. Många ledamöter hördes häruti instämma, hvarefter IL Ex, Hr Frih. o.
Samma rått håfve ock redare eller befälhafvare, der befraktare till uppehållet vållande år. § 121. Yarder befraktadt fartyg uppehållet af hinder, hvartill befraktare ej varit vållande, må den betingade frakten derföre ej ökas, der ej annorlunda aftaladt år. § 122. Angår aftalet befordring af viss person, och denne, före resans anträdande dör eller af laga förfall blifver hindrad att den företaga, erlägges endast half passagerareafgift. Om han efter resans anträdande dör eller af laga förfall hindras från dess fullbordan, vare hela passagerareafgiften till betalning förfallen. § 123. Om efter aftal, som föregående § omförmåler, fartyget under resan förgås eller ock de fall inträffa, hvilka i § 118 omförmålas, vare aftalet, utan ersättning å någondera sidan, förfallet; dock åligge det passagerare att för den tillryggalagda delen af resan betala passagerareafgift efter de grunder, § 5 bestämmer; år något derutöfver af honom betaladt, ege han att det återbekomma. I fråga om fartyg, hvarmed utvandrare från riket fortskaffas till främmande länder, galle, i stället för de i denna och nästföregående § gifna stadganden, hvad rörande deri omförmålda ämnen må, med hänseende tilli sådana fartyg, vara särskildt föreskrifvet. § 124. Effekter, hvilka allmänt föras såsom passageraregods, skola, når de blifvit öfverlemnade till befålhafvaren eller till den, som af honom dertill satt år, i händelse af skada eller förlust, ersättas såsom annat gods, för hvilket befålhafvaren enligt denna lag ansvarar. Om penningar, värdepapper och dyrbarheter vare lag som i § 103 sågs. § 125. För gäldande af obetalad passagerareafgift ege befålhafvaren till passageraregods samma rättigheter, som § 115 tillerkänner honom, i afseende på annat gods, för obetalad frakt. Om Bodmeri. I § 126.