Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
* Till den långa Jivilan slöt den 2 dennes änkegrefvinnan Ida Mary von Essen, född Rehausen, änka efter generalmajoren och serafimerriddaren grefve Gustaf Adolf von Essen, sina ögon på Wijks herresäte i Upland i sitt 83:e år, efterlämnande barn och barnbarn. Den vördade gamla, som var född den 13 mars 1811 samt dotter af svenske ministern i London friherre Gotthard Mauritz von Rehausen, ingick 1831 äktenskap med grefve von Essen samt var änka sedan 1874. Af hennes sö- ner är sonen grefve Hans von " Essen, f. d. svensk IDUN 152 norsk minister i Wien samt bosatt å sitt fideikommissgods Falkenhagen i Pommern, och sonen friherre Carl von Essen, kammarherre hos drottningen och major vid lifregementets dragoner samt ägare af godset Wijk. Äldste sonen kammarherren grefve Gustaf von Essen afled 1872. Af tre döttrar är dottern Ida gift med kammarherre frih. filos, dr Reinh. Th. Rudbeck på Edsberg i Upland samt dottern Elisabeth gift med landshöfdingen i Blekinge län grefve Gotthard Wachtmeister. Yngsta dottern Sigrid är ogift. Kvinna invald i fattigvårdsstyrelse. Hustrun till en stadsfullmäktig i staden Monceau i belgiska provinsen Hennegau, hvilken länge genom skrifter och handling verkat för de arbetande klasserna, har nu blifvit invald i fattigvårdsstyrelsen. Denna är i Belgien en statsinstitution. Justitieministern Lejeune har bekräftat valet. Det anses säkert, att hädanefter en mängd belgiska kommuner skola invälja kvinnor i fattigvårdsstyrelser. Kvinnofrågan i Chile. Samskoleidén tilllämpas i Chile, där både högre och lägre skolor besökas af lärjungar af bägge könen. Afven vid universitetet i Santiago studera både män och kvinnor. I Chile finnas två kvinnliga läkare och två kvinnliga advokater. Vid telegrafoch telefonstationerna är en mängd kvinnor anställd, äfven på de högre platserna. Teater och musik. Kungl. Operan.
Vi kommo så in på cafét, ett enda stort rum, mörkt och smutsigt, med ett halfbågslikt utbyggdt stort fönster, der de flesta af mitt sällskap tagit plats och nu höllo på att breda ut sina saker samt laga åt sig till natten. Jag tog min plats i en knut, på en af de rundtkring alla väggar gående bänkarne eller mastabeh, bredde der ut min halmmadrass och mina saker, satte mig derefter på mina fötter och begärde kaffe. Så tillbragte jag aftonen än inne, än ute på en sorts altan, ifrån hvilken jag i den härligaste månljusa och stjernklara natt hade utsigt öfver Nilen och hörde stojet och säckpiporna från barkerna. Vår Armenier lät preparera sitt kaffe med hashisheh, och torde äfven ute fått något spiritus, så att han hade sitt dugtiga rus om aftonen och bar sig tokigt åt, till stort hånlöje för sina kamrater och för cafépojkarne, som drefvo mycket gyckel med honom. Man beredde sig småningom till sömn, jag svepte in mig i min varma tjocka Grekiska kabot och slumrade, som oftast väckt af det ännu pratande och med Armeniern gyckel drifvande sällskapet. Om morgonen, då jag vaknade ganska bittida, kände jag mig ha något kallt, ty det drog från alla håll. Nu infann sig vår skeppare jemte sin styrman och några af sitt folk. Jag betalte honom resten af den betingade frakten och gaf folket litet drickspenningar, hvarvid vi naturligtvis kommo litet i delo; men jag hutade åt dem och sade bestämdt att de fingo nöja sig med hvad de fått. Sedan jag förtärt några koppar kaffe, rökt några shishe och tagit vänligt afsked af min tjocka, något syfilis-fläckade Turkiska polis, hemtade jag mig tvenne åsnor för vägen från Bolak till khan ga'far, (något öfver en timmas väg) hvardera för en piaster, och packade mina saker på dem. Jag tog ett hjertligt afsked af den verkligen hårdt sjuka Turkiska binjpashan, den enda af hela mitt ressällskap, som ingifvit mig någon aktning och vänskap.
Och hwad angär Högloft. RiddcrskapetS och Adelns, uti nytz upplästa Prolocoll, befintliga beslut, att, uti nästpäföljande k!ono, taga i fräga warande ärende under öfwerläggnrng och derwid göra nödige erindringar; sä tror jag för min del Ridderskapct och Adeln äfwcn sä wäl äga rättighet, att wid sig nu företeende omständigheter, frängä samma beslut, som en Domstol/ efter en gäng inom sig tagit beslut, att pä utsatt dag ett rätkcgängsmäl till flutcligt afgörande företaga, det vägtadt, dä safcn förekommer och nägon preliminair srägaL - Den 12 October. 4i'37 frägvS pröfning finnes'ätt! sillicke allenast är obctg, git, utan ock tillhörande, att utan hinder p.s stregäen^ de bcflutet om sakens fluteliga afgörande, dermed upp, skjuta och preliminair-srägan först afgöra: och enär härnir kommer att, om oswar, berörde, b c fluk nu skulle gä i wcrkställighet. ett sädamt förhäljandc. efter mm tanka blcfwe alldeles oförenligt, sä w'l med ten här vfwan äberopade eg Z uti .Regerings - Formen som med ändamälct af Riksens Ständcis Utskotts wäijände och tillförordnande: sä kan jag icke undcrläta än ytterligare yrka ostvan omlörmälde, preliminair - frägaS upptagande och afgörande, deröfwcr ödmjukeligen anhälla om propofirion, samt cmedlcrtid bestrida all bufwudsakelig behandling eller anmärkningars görande wid ofwanberörde förordnings - project. Grefwe kl ö r n s r, Astolf Oörnn:
Sv. Rosenberg, från Christianstads län. riisö 363. Af Jan Andersson från Stora Kopparbergs län, om föreskrift för Styrelsen öfver Statens jernväg sbyggnader, att företrädesvis inom riket anskaffa de för dessa byggnader erforderliga effekter, m. rn. Vid den granskning af räkenskaperna för Statens jernvägsbyggnader, som af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer anställts, kom min uppmärksamhet isynnerhet att fästa sig vid de oerhördt stora belopp, som årligen utgå för från utlandet införskrifna materialier och redskaper, så väl för byggandet af våra jernvägar, som för bedrifvandet af rörelsen derå. Sammanräknar man dessa belopp för tiden från det Statens jernvägar började anläggas, kommer man till den be - % 382 Motioner i B undeStåndet 1865. N:o 263. tydliga summan af tolf millioner Riksdaler, en summa, som synes mig icke hafva bordt, åtminstone icke i allo, från .vårt land, som räknar just jern såsom en af sina hufvudsakligaste exportartiklar, utbetalas för materialier, hvilkas förnämligaste beståndsdel utgöres af jern, och detta dertill af så dålig beskaffenhet att detsamma, efter dess första förbrukning, icke vidare kan tillgodogöras, hvadan det saknar allt värde, då deremot det svenska jernet alltid låter sig med ganska stora fördelar omsmältas för att derefter bearbetas till hvilka artiklar som helst.
» Men du förstår det ej, du är mor. » » Kanske jag förstår det just därför, » invände Gabrielle varmt. » A c k, vet du väl därför, hur det är, då kärleken upphör? » » Kärleken till ett barn? » » Ja, till ett barn. » » Den upphör ej, » svarade med tillförsikt den unga modern. » Min är slut, » sade den andra. Gabrielle visste åter intet att säga. » Hon var mitt allt, det är slut, allt annat är också slut, » fortsatte den gamla. » Du är då mycket ond, du kan inte förlåta, » frågade Gabrielle. » A c k, du fattar e j. Jag är inte ond, det är inte fråga o m att förlåta; jag är kall, det är tusenfaldt värre detta. Jag är icke längre mor, jag känner intet mer för min dotter, hon är mig likgiltig — likgiltig som hvilken annan eom helst. Mitt hjärta förblödde under alla styngen, det känner intet mer, det är dödt. Jag försöker väcka det, jag talar till det och säger: ' hon är j u mitt barn, ' men det vaknar e j. Så säger j a g: ' jag älskade henne e j, som andra mödrar älska, ' men det är ej sant. Jag älskade henne utan mått. Jag kan aldrig mer hålla ett litet barn i mina armar, förstår d u? » » Ja, » sade Gabrielle med skräck. » Jag går här på jorden som ett oting, utanför mänskligheten, utan ett samband med andra mödrar och med dem, som älska; jag hör ej längre dit. » » Hvad du måtte lida, » sade Gabrielle, och hennes ögon fylldes af tårar. » Jag är död, » svarade den andra. » Allt är lika för mina ögon; lifvet växlar väl nu som förr, men jag ser det ej längre. » » Visst växlar det, » sade Gabrielle, » visst växlar det, och det skall växla för dig också. Ditt hjärta skall vakna igen en gång. » » Tror du på under, » * frågade den gamla utmanande. » Det vore intet under, » sade Gabrielle enkelt med sin orubbliga tro på den kärlek, hon redan känt kunna öfverlefva allt. Men den olyckliga moderns vantro var också fruktansvärdt stark. » Så där känna ni det alla, alla, blott inte jag, » for hon klagande ut.
Andra akten bjöd p&amp; Aida-månsken öfver glittrande vatten och lummiga parker, deraf dock första kulissen var för ettrigt grön och stupade för långt fram på scenen, dessutom missgynnande för den stackars prinsessan, som högt till väders måste föredraga sin nocturne, som åhörarne i salongen bättre skulle ha hört om hennes höghet behagat sitta på stenen nedanför, der nu den skälmaka kammarsnärtan Anna-Lisa befann sig. Denna rol utfördes ej af fru Engelbrecht, utan af en mycket mindre gedigen konst-närinna. Bland dekorationerna vore mer än orättvist att förbigå — fru Carlberg, hennes herrlighet öfverhofmästarinnan i Påfogla-land. S verges rike torde h vark en ega eller ha egt en hofmä-starinna af sådan högstämd utsträckning. Företeelsen är unik oeh ensamt dess häpnadsfulla åskådande är väl värdt ett besök på denna teater. Baletten skämdes ej för sig, snarare är det k. operabaletten som får skämmas vid en jemförelse. Särdelee påfftgladansen var talangfullt anordnad och bjöd äfven på solistprestationer af ritt framstående koreografis k beskaffenhet. Skada blott att ilprimo ballerino numera i våra teatrars baletter alltid skall vara en dam och stundom en ganska fet dam. Är det verkligen feå ondt om dansmästare bland vår tids manliga ungdom? Nog går det an då karlroler ageras af sådana präktiga karloch goss-figurer som t. ex. frk. A. Pettersson, frk. Gina Bäckström eller frk. Gottschalk (S. T. ), men då gossen ter sig i former och kostymer som i påfägladansen eller groomen i S. T: s roliga kassa-pjes » Tjufskyttar », då såras publikens estetik allt för mycket, för att ej tala om den känsligare delens etik, som vid slika syner är nära att ropa på polis, federationspolis förmodligen. Handlingen i operetten sker vid tvenne hof: prins Pers och prinsessan Gretas.
Är ej fulla värdet försäkradt, gälle hvad i § 191 mom. 3 stadgadt är. § 227. Har, till följd af en dispache, som blifvit uppgjord i ‘strid med den å utredningsorten gällande lag, någon blifvit på försäkringstagarens bekostnad gynnad, vare försäkringstagaren skyldig att sina anspråk emot denne till försäkringsgifvaren afstå. § 228. De bidrag, som, på grund af haveriutredningen, böra af annan till försäkringstagaren utgöras, vare försäkringsgifvarcn jemväl skyldig att gälda, när försäkringstagaren visar, att han icke kunnat samma bidrag utfå, ehuru han vidtagit de för sådant ändamål föreskrifna åtgärder. Lag samma vare ock, derest, utan underlåtenhet eller vållande å försäkringstagarens sida, verkställighet af den erforderliga utredningen uteblifvit, eller ock sådan utredning icke kunnat åstadkommas eller uppenbarligen vore ändamålslös. I sistnämnda tre fall kan försäkringstagaren göra anspråk på ersättning för hela skadan, efter försäkringsaftalets innehåll. § 229. Den uppgjorda dispachens bestämmelser i afseende på kostnader, som blifvit försäkradt föremål såsom enskildt haveri påförda, gälle ock i uppgörelse emellan försäkringstagare och försäkringsgitvare, under förbehåll att den förre till den sednare afträder sina anspråk emot dem. som möjligen blifvit obehörigen gynnade; dock följer ej deraf förbindelse för försäkringsgifvare att vidkännas kostnader, för hvilka han, till följd af försäkringsaftalet, icke eger ansvarighet. § 230. Enskildt haveri vare försäkringsgifvare skyldig att ersätta; dock tillgodonjuter han dervid befrielse från ersättning för skada och kostnader, för hvilka godtgörelse såsom gemensamt haveri redan utgått. § 231. Kostnader, såväl som bidrag till gemensamt haveri, åligger det försäkringsgifvare att till fullo gälda. 68 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164. Från ersättning af skada, som till enskildt haveri hänföres, medgifves ej annat afdrag, än det i § 152 omfönnälda, derest ej försäkringsgifvaren sådant sig förbehållit. § 232.
Nantrerkieim8 försiag ar sa patriotiskt, art det Utan twifwel winner hwar god Medborgares bifall, mell da till den deri uppgifne y:de titeln all fond saknas och Medlen skola genom besparingar samlas, lärer den lange nog beklagligen blifwa ibland kia stesiststMi Destutom enär desta Medel skola tagas af Möjliga besparingarkan jag ej infe hwar man H04 Deri 22 Zebruanr. möjligkwis sedan stilie kunna finna en Fond till ersättning för de Finska Officerarne och förhöjning i Civile Embetsmäns Löner, hwilka bägge föremal jag för min del anser af högsta wigt. Grefwe Llörner, ^clolpfi Loran utbad sig f« Upplysa, att Srats - Utskottet öfwer bägge desie ämnen stadgat sina tankar och att besia genom ett Betänkande skulle Rllsins Stander meddelas, hwarigenom man skulle se an Stats-Utstkotlee till Lesia bägge behof,-paraknat sarstrlta tillgångar. Friherre Stael von wolstein inwände, att besia Betäntanden annu icke moro ankomne, och att man borde känna dem, innan något öfwer förewarande anine kunde bcsiutas. Herr Silverstolpe, Lustaf , wille gerna medge Friherre Stael, alt det länge torde dröja innan besparingar bliswa möjliga och Medels anwandande enligt den y:de titelns föreskrift salunda lange blifwa ibland pia ckosiäeria; men detta more ej ett skäl att icke antaga deu föreflagne motion. Det wore bättre alt det goda uträttades sent an aldrig. Hwad Herr l'Lt,!man8 inwandning beträffade att, genom denna kuels bestämmande, Medel skulle bortlagas, hivaraf eljest den Finska Armeens Officerare kunde godtgöras, trodde han att den grundade sig allenast i ett misiförständ.
När det stora porträttet kommit upp, ja porträtt var kanske inte rätta ordet, det var ju snarare en riktig genretafla, så skulle det bli ett trefligt hem, så mycket det numera var möjligt. Hon skulle hänga upp porträttet redan i morgon. Hon försjönk i drömmerier, det hemtrefliga rummet och den fullkomliga tystnaden verkade lugnande. På en gång ljödo åter de lätta, elastiska stegen öfver hennes hufvud, nu steg han också upp och de gingo båda till hörnet öfver hennes soffa, der deras piano stod, de skrapade med stolarne, flyttade fram ett notställ och nu, — nu brusade Wieniawskis » Legend » öfver hennes hufvud i fylliga veka violtoner, vackert ackompagnerad af pianot. Store Gud !Legenden! Hvilka minnen! Deras stycke, deras kärleks legend, som hennes man brukade kalla den! En sådan tortyr 1 Hur hvarje ton liksom vred omkring knifven i det öppna såret! Det var som gjorde de två deruppe henne en orätt, som visste de, hur hon led af att höra dem, af att höra detta. Det sjöd inom henne. Hur de plågade henne! Skulle nu också dessa främmande, okända menniskor förbittra hennes lif, var det icke sorgligt nog förut? Om hon skulle skicka upp till dem och bedja dem låta bli att spela, nej det gick icke an, hon kunde icke göra sig löjlig, det var ju ej hennes hus, de hade ju hyrt der lika väl som hon och hade väl rättighet att gå på siua egna golf och spela duetter klockan hali åtta på aftonen. Om det varit midt i natten, men half åtta på aftonen! Det var en ryslig otur detta, men det var något som nästan var oundvikligt, om icke i denna form så i en annan. Ofverallt i verlden funnes det lyckliga makar och små barn, ingen kunde rädda henne från att se eller höra det som pinade henne, ingen, ingen! Det blefve väl bättre, när hon fick sysselsättning och vant sig vid det. Kunde hon ej tänka på något annat, låta bli att höra på? Nej, de klara, klingande, vemodiga tonerna trängde så tydligt ner till henne, det var omöjligt, outhärdligt! Hon ringde: — Om det är bäddadt åt mig, går jag och lägger mig;
Då man i det lagbud, hvars upphäfvande nu blifvit yrkadi, funnit ett underkännande af qvinnans värde, synes man således-ej hafva insett betydelsen deraf. Det kan desto mindre betraktas annorlunda, än såsom ett uttryck af aktning för detta värde, för det qvinliga väsendet, som lagstiftaren, i händelse den ogifta qvinnan sjelf vill och förmår förvalta sina ekonomiska angelägenheter, för henne öppnat ett tillfälle för erhållande af denna frihet medelst rättighet att i sådant hänseende vända sig till Kongl. Majit. Denna rättighet stadfäslådes först at' 1810 års Ständer, sedan den likväl långt förut varit begagnad. Om man emedlertid ser på antalet al dem, som begagnat rättigheten, så synes någon allmännare längtan efter ifrågavarande frihet ej heller förefinna.*} hos qvinnoköuet. Den har blott undantagsvis blifvit begagnad; och lagstiftaren får icke söka ledning i undantagen, utan i de allmännaste förhållanden. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 17. 3 Det rnåsLe emedlertid medgifvas, att undantagen under sednare åren ökats; och orsaken är alt finna i de flerfaldiga försörjningskällor, som för qvinnor öppnats, men för åtnjutande hvaraf myndigheten blifvit gjord till vilkor. Samma förhållanden hafva ock verkat till en förändring i denna del af Norriges lagstiftning. Denna förändring vidtogs vid 184-5 års storling. I Norrige var nemligen lagen i förevarande hänseende förut lika med vår nu gällande; men genom det å berörde ting, i enlighet med Kongl. Maj:ts proposition fattade beslut, blef förklaradt, att ogift qvinna skall efter fyllda tjugofem år äga att sjelf förestå sitt gods, dock under förmyndare eller lagligen tillförordnad kurator, utan hvars samtycke pant, sköte eller förskrifning, som af qvinnor sättes eller gifves, ej skall gälla; och det synes som om denna förändring föresväfvat Riksdagsfullmägtigen Johannes Nilsson vid uppställning af ena alternativet i hans ofvanberönle förslag, ehuru, med afseende å den inskränkning, som deruti blifvit gjord i gode mannens makt, full myndighet i sjelfva verket, efter samma förslag, skulle stadgas.
Ocli blef elen af Herr von Hohenhausen sålunda föreslagne redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad. §§. g, 10 och 11 blefvo, uppå särskilte propositioner, af Ridderskapet och Adeln antagne. §. 12. Herr Cederschjöld: Om jag ej hörde orätt vid uppläsningen, förekom der-, att tryckningen skall verkställas i öfverensstämmelse med Regcrings-Formen. Det måtte menas 63o Den 16 Novemb er. Riksdags - Ordningen, hvars 5g §. derom handlar. Herr Grefven och Landt ~ Marskalken gjorde proposition till bifall af 12 §., med iakttagande deraf, att i stället för ordet: Regeringsformen j borde införas : RiksdagsOrdningen. BifÖlls. §, 13. I sammanhang härmed föredrogs följande från Riddarhus-Utskottet inkomne Memorial : (Se Bilagan N:o 1.) Herr BerghmanAmbrosius Magnus : Det nu upplästa Riddarhus-Utskottets Memorial har nyss till Ridder skåpet och Adeln inkommit, och icke legat på bordet. Det ankommer icke dessmindre på Ridderskapet och Adeln, att besluta deröfver, men hvad sjelfva hufvudsaken angår, är jag af den mening, att Riddarhus-Secreteraren aldrig bör tillika hafva någon annan tjenstbefattning. Så har det alltid förr varit, och Ridderskapet och Adeln har likväl aldrig saknat utmärkt skicklige män till bestridande af denna tjenst, och jag önskar, att vi kunde återgå till det gamla. Det står väl i Memorialet, att han icke må bekläda någon för - Den 16 November. troendesyssla, men alle Statens Embeten äro likväl sådane, att de leda till förtroendesysslor. Med den närvarande Secreteraren är visserligen ingen fara, men det kunde lätt hända, i framtiden, att en blifvande Secreterare, för att vinna protéction, i Protocollet antecknade någons yttrande helt olika med hvad dess uttryck varit.
Utskottet har vid denna riksdag, då dera frågor blifvit väckte om anslag till brobyggnader, förklarat det vara kommunernes skyldigheter att sjelfva bekosta dylika byggnader, utan statens mellankomst; ett undantag från denna regel uti nu ifrågavarande sak har jag ansett så mycket mindre behöfligt, som den ifrågaställde bron, efter hvad upplyst blifvit, är af en väsendtlig vigt för den närbelägna orten, så mycket större som genom denna bros begagnande en högst betydlig omväg undvikes vid kommunikationen med Stockholm, och lärer nämnde omväg, som nu af kommunen underhålles, blifva alldeles obehöflig, hvarigenom orten skulle kunna beredas lättning i vägunderhållningsbesväret, motsvarande den kostnad brobyggnaden dem förorsakar. Att staten uppbyggt denna bro ifrån början lärer icke hålla streck oell kan i min tanka ej blifva ett skäl för densamma att bron underhålla och ombygga. Under brons nybyggnad var envåldsmakten gällande och var det således Konungen, men icke staten, som verkställde brons ombyggnad, ehvad medlen dertill voro enskilde eller allmänna. Antager man att bron är en statens tillhörighet till följd deraf att Drottningholms Kongl, lustslott begagnar densamma, så måste deraf följa att dess underhåll och ombyggnad är inberäknad i det anslag, som upptages till slottets underhåll, och bör förthy intet nytt anslag för samma ändamål anvisas, hvadan jag bestrider det nu ifrågavarande. Härmed förenade sig Christen Andersson och M. Månsson, lith. till /t. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Juni ISSI, kl. i e. m. Utlåtande, angående extra anslag till föremål tillhörande Ecklesiastik-Departementets handläggning Uti Kongl. Majits vid innevarande Riksdag aflåtna nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof har Kongl. Majrt tillkännagifva, att utöfver de för åttonde hufvudtitelns ständiga behof nödiga anslag, erfordrades för samma hufvudtitels tillfälliga behof särskilda anslag dels för en gång dels för viss bestämd tid, till nedannämnde belopp, hvilka Kongl. Majit ock äskat måtte al Rikets Ständer beviljas, nemligen: l:o.
CanzdiStyrelsen blefve då öfverflödig, och dess göromål borde fördelas efter deras olika natur på Utrikes och Inrikes Ministerns samt HofCanzle Departementer. Då desse nu uppräknade Ministrar eller Chefer komma att, hvar i sitt Departement, låta i Contoren eller Bureauerna bereda de till dem öfverlemnade saker, för hvilken åtgärds ofelbara vidtagande de blifva specielt ansvarige, sä bör äfven Allmänna Ärenderna» Beredning, såsom en då mera öfverflödig och, endast tidsutdrägt förorsakande inrättning, upphöra. I dess ställe skulle en StatsRådsBeredning kunna förordnas, bestående a£ StatsSecreteraren, som kommer att f föredrga ås utredda målen inför Konungen, samt de StatsRåd, sorn icke öfvervarit samma mål i Bihang till RiksSt, Prat. *8‘7->8^8, Q-‘U Sami. &/;;■ 85, 36. 672 Serskildta Utskottets Betänkanden. Departemerterna. En KrigsBeredning kunde Konungen jemväl efter behag tillsätta. StatsExpeditionerne af Konungens Canzli böra vara Tre, nemligen en för Kammaroch Handels^renden, hvilka icke böra åtskiljas, en för KrigsÄrendena samt Ecclesiastique Expeditionen, hvars Stats-Secreterare föredrager de af HofCanzleren beredda mål. ColonialÄrendena, såsom icke underkastade en lika behandling med de öfriga, utan ofverl emnade till Kongl. Maj.ts eget Nådiga afgörande, kunde af Utrikes Ministern öfvertagas och skötas med Kongl. Cabinettets Betjening, då ColonialExpeditionen helt och hållet borde indragas. StatsSecreterarne förblifva i lika ansvarighet som hittills5 och deras förhållande till Collegierna såsom förberedande autoriteter, lider ingen förändring deraf, att dessa Verk hädanefter komma att styras af en Minister, j stället för en corps Ledamöter med deras President.