Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl till afstyrkande har man anfört ”att ett sådant stadgande ”skulle föranleda till fiscalisalion och angifvelser, samt derigenom åstadkomma oenighet och osämja ibland de personer, som borde lefva i största ”enighet och frid,” hvilket man tvifvelsutan ansett för det vigtigasle hindret emot förslagels antagande. Må man litet närmare undersöka saken. Jag vill icke här åberopa den vanliga vederläggningen, att detta skäl bevisar för mycket och således intet, ty om man anser den möjliga angifvelsen af en förbuden gerning vara ett större ondt, än sjelfva gerningen, så borde ingenting i den borgerliga lagen förbjudas eller med afgift beläggas. Men, som sagdt är, delta vili jag icke åberopa, utan antager deremot att den Lagstiftning, som demoraliserar folket och motverkar Statens högre ändamål, är förkastlig; och härvid kan man då med allt skäl fråga, om icke de hittills gällande krogoch bränvinsstadgar, som föranleda och uppmuntra supningen, långt mera förderfva tänkeoch lefnadssättet; — om icke dessa tusende gånger mer åstadkomma split, osämja och tvedrägt inom familjerna, samt trätor och slagsmål emellan vänner och bekanta, än ett stadgande som går ut på att minska förtäringen af den retande och upphetsande drycken? Äj husfadren förståndig, så skulle han, genom den föreslagna stadgan, blifva föranlåten, att beveka barn, tjenare och husfolk att afhålla sig från en supning, som är både onödig oell skadlig, och den man tillika skall skatta för. Är han deremot sjelf slaf af bränvinsbegäret, skulle både hans egen påtagliga fördel, och en förståndig hustru, kanske också barnen, beveka honom att strida emot sitt förderfvade begär, om icke för annat åtminstone för att slippa skatten, och alt aflägga sin skadliga vana innan det blir för sent. Korteligen, inom hushållen, på vägar och stigar och vid sammankomster har man i sanning långt mindre att frukta för oenighet och osämja af hvad här föreslås, än af det förhållande, som nu eger rum.
Län, äro emellertid försedde med så eländiga lönevilkor, att, i händelse de ej ägde enskild förmögenhet, det ej vöre tänkbart, att de skulle kunna lifnära sig. Den ena är en gammal man, och den andra är äfven till åren; och när de en gång afgå, vet jag sannerligen icke hu - Den 7 Apr l c. m. ritvida det må blifva möjligt anskaffa pålitliga personer att i tjernsten med dess nuvarande inkomst dem efterträda. Jag gillar yäl den a,f StatsUtskottet framställde princip, att frågor om löp reg lerin gar böra af Kongl Majit pröfvas och ifrån Konungen öfverlemnas till Rikets Ständer; men då sådane frågor tillförene kommit från fvonungeu till Pykets Ständer och hos dem mott ett afslag, hafva de i alla fall förblifvit hvilanda, enär Kongl. Maj t, i saknad af anviste medel, icke kunnat å förslagen i §mn,et, göra det: afseende, som de syntes påkalla. Förhållandet med Kronobetjenirigens å Gottland löner år emellertid säd an ty enligt en från LandsContoiiret reqvjrerad tabell, sam jag ber att få till upplysning aflemna, att nemligen KronoFogdarrje i contant inkomst hafva hvardera sammanräknadt omkring 4oo P^:dr årligen, hvaraf i underhåll för Skrifvare, resekostnad m. ni. afgå 345, R;dr, så att endast »55 R:dr återstå i behållning lill föda och kläder. Jag hemstället; om det år billigt, om det ens år rimligt, att <sn Uppbördsman med så stor ansvarighet och med så betydlig uppbörd, som desse Kronofogdar, skal! vara lönad med i5,5 R:dr, På samma sätt förhåller d.et sig med Håradsskrifvarne inom Länet. De hafva vål några R:dr mera i inkomst ån KronoFogdarne, men afdragen för skrifmaterialier nj. ni. åra deremot större ån å de sednares löner, och Håradsskrifvarnes behållning blifver såmedelst effectift ännu. mindre.
Majit tagit frågan uti förnyadt öfvervägande, dervid jemväl en af två bland Institutets Professorer ingifven skrift till nådig pröfning förekommit; och ehuru Kongl. Majit, lika med Kommers-kollegium, ansett obestridligt, att, derest Föreståndaren iemnade undervisning i något läroämne, sådant skulle för läroverket i viss mån blifva af nytta, har Kongl. Majit dock, i likhet med bemälda Kollegium, funnit öfvervägande skäl förekomma emot att stadga undervisnings meddelande såsom en Föreståndaren ovilkorligen tillhörande skyldighet. Genom den omfattande utvidgning Teknologiska Institutet numera vunnit och än vidare komme att erhålla, blefve otvifvelaktigt Föreståudarcns tid och krafter alltmera tagna i anspråk för utöfvandet af den honom, såsom hufvudsakligt åliggande, tillkommande närmaste tillsynen å undervisningens ändamålsenliga fortgång i öfverensstämmelse med de af Styrelsen derför fastställda program, äfvensom för vården af de ekonomiska angelägenheterna; och då härtill kommit, dels att, hvad angår frågan om Föreståndarens skyldighet att besvara de till Institutet aflåtna remisser och af enskilde näringsidkare framställde förfrågningar, Kongl. Majit ansåge en slik skyldighet, jemlikt gällande stadgar, böra i främsta rummet tillhöra Föreståndaren, såvidt hans öfriga göromål det medgifva och icke för remissernas eller förfrågningarnes besvarande erfordras special-insigter af sådan art, att någon af lärarne företrädesvis bör anlitas, dels ock att med skäl af Föreståndaren kunde fordras, det ban, genom uppmärksamt aktgifvande på industriens framsteg och utvecklingen af de teknologiska läroanstalterna i främmande länder, skall söka alt tillegna undervisningen vid Institutet alla de förbättringar, som från dessa länder kunna hemtas, har Kongl. Majit funnit sig för närvarande icke böra vidtaga någon ändring i den af Rikets Ständer angifna syftning. Ett ytterligare skäl härtill har Kongl.
Uti flerfaldige skrifvelser har Landshöfdingen hos Kongl, Allmänna MagazinsDirectionen anmält nödvändigheten deraf, att hafva ett Magazins-utrym me i Länet för isi,ooo Tunnor, hvilket Landshöfdingen anser utgöra det undsättningslager , hvarmed Länet bör vara försedt. Denna fråga är ock un derställd Kongl. Majus Nådiga pröfning , som till någon del gillat de af Landshöfdigen vidtagne åtgärder , men i öfrigt anbefallt MagazinsDirectionen , att efter Landshöfdingens hörande inkomma med ett fullständigt utlåtande i ämnet. I anledning häraf har Landshöfdingen till MagazinsDirectionen ingifvit ett utförligt Förslag, hvaruti Landshöfdingen uppgifver, att Magazins anläggningar äro nödige i Fryxdahls, Nordmarks, Jösse och Elfvedahls Härader, så att Wermlands Län sålunda skulle erhålla $ serskildta Upplagsställen, med Carlstads Magazin inberäknadt. Detta mål är nu till afgörande i Maga zinsDirectionen , och ehuru så mångå Magazin för ett Län icke synes kunna beviljas, är det dock ostridigt, att det enda Magazin, som nu finnes , är alldeles otillräckligt, synnerligen som, utom det att Undsättningstagarne i allmänhet hafva en allt för lång väg till Carlstad, ja ända till ao mil fram och åter, rossle Kronan alltid hyra Magazin i Carlstad, då en större qvantitet Spanmål för Länet behöfver anskaffas , och hafva dessa hyror understundom uppgått till öfver 200 R:dr Banco i Månaden. Då ett således är en afgjord sak , att flera Magaziner i Wermland böra anläggas , upptages här förslagsvis kostnaden, hvilken, i förhållande till de insände Förslagen och de Magazi ners anskaffande som oundvikeligen synas behöfliga , kan komma att uppgå till omkring , , Ungefärlig# kostnaden för det Mag zins-utrytntné, som vidare erfordras. Med emotstående Magazins-utrymmen synei Länet i alla äfseendeft vara belåtet. Hos Riksens Höglofl.
Den öfverklagade förlägenheten är icke tillkommen på en gång; tidens händelser sedan a 8 i 2, och jag tror det åtminstone våra egna misstag hafva grundat den, och i5 års förlopp utan verksam hjelp deremot, har lemnat råd-, rum för dess tilltagande; fåfängt hör man hoppas på en hastig radicalcour, den sker hvarken genom realisation, genom penningestockens förminskande, eller genom pappersmyntets förökande; hvilken financeplan som än antages måste den verka långsamt till förbättring, om den dertill skall verka med säkerhet, denna säkerhet vinnes ej, om ej Landets hjelpkällor öppnas och dessas öppnande tror jag åtminstone till hufvudsaklig del deraf beror, att våra oeconoiniska handelsoch närings-författningar lämpas efter tidens kraf oell Nationens behof, Åkerbruk ket har hastigt blifvit uppbragt till en ovanlig höjd, skall det dervid kunna uppehållas, än mer, skall det ytterligare förkofra?, så fordras lif i handel och rörelse, och frihet i näringar; utan handtag af dessa skall Åkerbruket åter förfalla, ty hvem kan odla ejler försöka producera, då afsätlnings-tillfälle saknas. Att detta mitt Memorial enligt min vördsamma anhållan, remitteras till Oeconomie-samt Bevillningsutskotten, önskar jag, äfvensom attmig Den 3 Martil-, -mätte lemnäs tillåtelse, att directe till dessa Utskott adenina de ytterligare upplysningar i dessa angelägna frågor det tilläfventyrs torde lyckas mig att anskaffa, N;0 »5. Friherre Ridderstolpe, Fredrici • Mycket har blifvit sagt om allmänna förhåll an der nes art, _ bekynnersam nu mot förr, må det tillätas mig att dertill uppsöka en orsak: Ehuru hvad jag nu ämnar säga, ej erkänner någon motionstid, gör jag mig en pligt af att tidigt yttra tankar, hvars verkningar bestämmas af Försynens nåd och af Landsmäns deltagande. Det Utskott hvartill jag önskar se detta mitt Memorial remitteradt, finnes i hvarje ädlings själ.
Uti RiksHufvudboken för åri835 upptagas dessa utgifter till 884,098: 36. 1. 1836 till 4°5>202: — 6. 1837 till 418,091: 26.10. 1838 till 492,084: 39. 9. i83q till 5a6,513: 80.^9. 144 — 1840 till 507,2p4: 32. 7. 1841 till 546,q58: 4* 9- och ökades år 1840 antalet af fångar inom Fästningar och Korreklionsinrättningar med 109 personer och följande året med 134; hvarutinnan en af de orsaker, som föranleda fångvårds-utgifternas stigande, torde igenfinnas, utan att det står i Styrelsens förmåga alt sadant förhindra, emedan den ej kati bortvisa till fängelse dömda och dit ankomna personer, som ock sedermera böra der underhållas. ”Af det skäl, att vanan att till oinskränkt belopp öfverskrida det i ”staten bestämda anslag ej måtte fortfara och i framtiden leda till ”misshushållning, hvartill grunden bör sökas i det anmärkta kreditsystemet, likasom till de fleste andra missförhållanden, hafva Rtvisorer”ne yttrat sig anse det vara Fångvårds-Styrelsens första pligt och ut”göra en af dess angelägnaste omsorger, att, på grund af föregående ”arens resultat samt med ledning af räkenskaper och handlingar, åt”minstone lill nästa Riksdag, uppgöra så tillförlitliga kalkyler, alt Regeringen, på grund af dem, må kunna äska och Rikets Ständer bevilja ”ett anslag, som i verkligheten svarar mot behofvet, och ej, som hitintills skett, till sitt nära dubbla belopp öfverskrides.” Hvad verkan kredit-systemet, till hvilket Revisorerne ånyo återkomma, kan hafva utöfvat på de stigande utgifterna till fångvårds-kostnaderna, torde icke vara lätt att inse, vid jemnförelse af den summa, sorn under loppet af många år skall gått förlorad, och den årliga tillväxten af nämnde utgifter.
För min del anser jag, att då bortta - T> e n 24 Mars f. m. 32!) gandet af orden »eller liro omständigheterna eljest synnerligen mildrande» icke skulle medföra någon rubbning af redaktionen i öfrigt, R. o. Ad. genast torde kunna besluta denna förändring, och LagUtsk:ts förslag således antagas, med uteslutande af de förutnämnde orden, hvarå jag vördsammast vågar begära propos. Gr. Sparre: Det Ur alltid förenadt med betänkligheter, att i ögonblicket besluta sig för en redaktionsförändring. Eliuru man här har K. M:ts Propos. att gå efter, så skulle det kunna hända att §:n blefve sådan, att den ej fullt motsvarade hvad tt. o. Ad. afser; och då dessutom, med ani. af den lydelse, sorn den lista § har, de §§:r, hvilka med den ega sammanhang, och med hänseende till densamma blifvit af LagUtsk:t ändrade, åter måste undergå förändringar, anser jag någon propos. på bifall eller afslag å denna punkt så mycket mindre böra komma i fråga, som R o. Ad. vid fråga om den andra §:u yrkat återremiss. Jag fortfar att yrka återremiss på denna §. Hr Olivecrona: Afven jag anser en återremiss af den 3:dje §:n vara aldeles nödvändig; ty om man äfven, på sätt Hr Adlercreutz föreslagit, utesluter orden »eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande», så blefve det nödvändigt att. också utesluta några ord på näst föregående rad, nemi. orden »af den drapne», emedan det är möjligt, att vid ett slagsmål gerningsmannen blir till vrede retad. Följaktligen blir behöfligt att göra en ändring af ordalagen, till följd af R. o. Ad:s fattade beslut i första punkten, ang;de orden »synnerligen mildrande omständigheter.» • Hr v. Ehrenheim:
Den 26 September f. m. 493 (lenna bänk med en packa flygande blad i min ficka, och roa Ståndet med alt uppläsa alla de ställen, som kunnat bevisa mitt påstående? Utan att i öfrigt strängt vidblifva den grundsats, alt man icke bör medgifva en vigtig förändring derföre att den tillfälligtvis i något obscurt provinsblad blifvit förordad med hotelser, anhåller jag blott, att, då en sak är notorisk, jag må blifva frikallad frän att bevisa den. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Den fråga, som nu afhandlas, återförd till sitt rätta syfte, kan icke vara någon annan, än den att lemna Konungen tillfälle alt besätta den högsta juridiska instansen med de enligt Hans öfvertygelse största capaciteter. Capaciteterna, mine Hrr, kunna i tjensteväg icke mätas efter Stånd. Redan på denna grund saknar jag allt skäl att inskränka Konungens rätt att besätta Högsta Domstolen med frälse eller ofrälse ledamöter, så vida de kunna motsvara förtroendet. Jag kommer således att rösta för förslaget. Här har visserligen blifvit omförmäldt, alt det vore en orättvisa i att Adeln utestängdes från en mängd eommunala sysslor, dem de kunde lika väl förvalta som de ofrälse stånden. Jag erkänner anmärkn. och skall om fråga derom väckes, äfven understödja borttagandet af denna orättvisa; men det kan icke hindra, att jag till närvar, fråga, sådan den nu befinnes, röstar bifall. Gr Mörner: Utan alt inlåta mig i någon undersökning om hvad verkan hot eller icke hot bör hafva på våra öfVerläggningar, vill jag endast inskränka mig lill att, i anledn. af Frih. Rehbinders yttrande, anmärka, att lian har rätt deruti, att det icke endast är borgmästareutan äfven åtskilliga andra tjenster, som uteslutande förbehållas ät personer af ofrälse börd, men att han misstagit sig deruti, att anse denna fråga hafva tillhört förra Coust.Utsk. att behandla.
Hen talare, som i dag öppnade öfverläggningen i denna fråga, har fästat uppmärksamheten derpå, alt åtskilliga af R. o. Ad:ns ledamöter inom Ekon.-LTtsk:t stodo antecknade såsom reservanter mot Utsk:ts beslut, utan att det syntes rätt klart, om dessa reservanter deltagit i Prof. Rihbings reservation eller ej. Då jag är en af dessa, anhåller jag att få upplysa om den ståndpunkt, jag intagit till förev:de (råga. Jag har hvarken kunnat förena mig med Utsk:ts majoritet, eller instämma i Prof. Rihbings reservation, och detta af det hufvudskål, att qvinnan alltifrån skapelsen fått sig af Allfader sin ställning anvisad i lifvet och att — då ej af Honom lärer vara att vänta någon nyare mera likartad rollfördelning emellan könen — så torde menskligheten hvarken få eller mägta rubba eller förändra hvad som utgjort och utgör qvinnans sanna bestämmelse, hennes ädlaste och rätta verksamhet, att vara maka och moder. Af de q vinliga krafter, som derifrån möjligen kunna dragas, väntar jag löga gagn för statens väl, vare sig å embetsrummet eller i kathedern. De närmare skälen för denna åsigt äro redan under diskussionen så fullständigt utvecklade, att jag ej med ett upprepande deraf vill upptaga R. o. Ad:ns tid. Endast derå torde jag ännu få fästa uppmärksamheten att, då emellertid ett Stånd redan afslagit Utsk:ts förslag, ett antagit detsamma och ett visserligen uppskjutit dess afgörande, men dock sannolikt kommer att bifalla detsamma oförändradt (alla ledamöter af detta Stånd tillhörde nemi. inom Utsk:t majoriteten), torde det ej vara skäl att antaga något af de nu framställda bemedlingsförslagen, hvarigenom vi endast skulle erhålla en votering i förstärkt Ekon.-Utsk.; utan hemtar jag härifrån en ytterligare anledning att hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. på afslag å Utsk:ts Betänk. Gr. Posse: Jag anhåller endast att få yrka bifall till Utskits Betänk., med det af Hr von Koch sednast gjorda tillägg. Talrika rop på propos. hördes ånyo.
Hans nåd sträckte afvär a j nde händerna ifrån som Panitza försökte sitt attener ». men intressen, sig. Den r f ämmandes ögon gnistrade, och ha M n en det var kanske också » bara histori Bysslands tat, Byssland sökte däraf draga fördelen, och furst Alexander har med dristig slughet sökt blotta mum a l de något me a l n tänderna, som lät ungedessa anläggningar. Som kapten hade Pauitza utfär så: » Alltid dig lik! Yta, yta, yta! Utan märkt sig i slaget vid Shonitza 1885, till hvars lyck hjärta! » liga utgång han högst väsendtligt lär hafva bidragit " syDes Från den tiden var han innerligt fäst vid furst Alexander, men hade en oöfvervinnelig antipati mot Ferdinand. Så lyckades han intressera för sina planer en del officerare och med dem ingå en sammansvärjning. Flere af dessa sammansvurne ville emellertid verka i ryskt intresse och förbindelser knötos i sådant syfte med Rysslands agenter. Furst Ferdinands polis var emellertid väl underrättad om det tillämnade attentatet, hvilket omintetgjordes, just då det skulle utbryta, nämligen på en hofbal, där fursten skulle af de sammansvurne tillfångatagas. Panitza fängslades under natten och hans medhjälpare, som samlats utan anförare, kunde intet uträtta. Bland hans papper påträffades en chifferskrift från Hetrovo, det ryska sändebudet i Bulgarien. Samtidigt häktades advokaten Mäthéw, som stått i förbindelse med ryssvännen Zankow i Petersburg. Den 8 februari blefvo Panitza och hans medbrottslingar skjutna i Belgrad. Den olycklige majorens öde synes ej skolat blifva bättre, äfven om hans attentat lyckats; det berättas nämligen, att från de ryska deltagarnes leder meningen skulle varit att undanrödja Panitza, sedan det mot furst Ferdinand tillämnade attentatet blifvit utfördt. Förhandlingarna vid vår svenska riksdag hafva väl i allmänhet sällan någon betydelse för vår utländska politik. Vid nu samlade riksdag har emellertid en af dessa sällsyntheter förekommit, oeh den har framkallats af den protektionistiska rörelsen, hvilken genom uppsägandet af Sveriges handelstraktater med Frankrike och Spanien velat liksom sätta kronan på sitt verk.
Majit afgifva, pä det alt nödiga åtgärder må, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet af den 31 Oktober 1829, varda vidtagne i afseende å då skeende indragning till Statsverket af de till Sala Bergslag år 1743 utarrenderade räntorna; men så fort som fonden lemnar en afkastning, svarande mot 1,100 tunnor spanmål, samt de arrenderade räntorna sålunda till Stats-verkets disposition hemfallit, upphöra och de förut bestämda årliga afsätlningarne till fonden, som likväl blifver ifrån silfver-verket oskiljaktig, fastän den årliga revenyen derutaf framgent kommer att, i stället för de indragna räntorna, användas för bergsdriftens och silfver-tillverkningens jemna vidmakthållande, under Bergs-styrelsens fortfarande öfverinseende och kontroll. Bih. till B. St. Efter granskning i Stats-Utskottet af denna fonds redogörelser för åren 1840— 1842, hade Rikets Ständer, uti skrifvelse den 18 April 1845, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det vederbörande måtte anbefallas att, så vidt sådant då ej redan skett, iakttaga hvad Kongl. Brefvet den 31 Oktober 1829 föreskrifver, beträffande förvaltningen af Sala silfver-verks ränte-ersättningsfond, på det sätt, att för dennas tillgångar, hvilka den 1 November 1842 utgjorde 22,925 R:dr 15 sk., innestående i Bergslagets kassa emot ränta af sex för hundrade, måtte inköpas jordegendom, hvilken sedermera, emot viss årlig spanmålsränta, skulle utarrenderas, samt att härvid noga borde tillses, det sådan egendom erhölles för möjligen bästa pris, så att den derutaf fallande afkastning någorlunda motsvarade den ränteinkomst, som fondens kapital dittills lemnat.
Här började, sedan skolstudierna slutat, hennes sångstudier, afsedda att utbilda rösten och tillfredsställa den unga damens okufliga sträfvan efter scenisk verksamhet. Dessa studier skedde vid konservatoriet under ledning af professor Giinther och sedermera för Isidor Dannström, hvarjämte fröken Fich (såsom hon då efter sin fosterfar kallades) studerade plastik för fröken Signe Hebbe. Direktör Fichs resor och ofta långvariga besök i utlandet torde hos hans fosterdotter ha framkallat tanken på att söka ytterligare förkofra sin konst i utlandet, och sedan hon en tid studerat för den svensk-danska sångerskan Leoca die G-erlach (född Bergnehr), finna vi henne i Paris, studerande för fru Marchesi. Här tillbragte hon med sina fosterföräldrar tre år. Nu ansåg hon sina studier, om icke afslutade, så åtminstone tillräckliga för ett offentligt uppträdande, och våren 1885 mottog hon engagement vid Karlsteatern i Wien, dit hon under tiden begifvit sig. Då detta teaterföretag ej kunde sammanhållas, mottog fröken Almati, hvilket namn hon antagit såsom sitt konsnärsnamn, anställning vid operan i Buda-Pest, där hon med mycken framgång debuterade såsom Azucena i » Trubaduren ». Så småningom började hon dock draga sig mot norden, där hon sedermera skulle finna en mera stadigvarande verksamhet. Redan i Berlin anknöt hon förbindelse med den svenska hufvudstaden genom att sjunga på en konsert till förmån för de vid Kristina Nilssonolyckan skadade och skördade mycket erkännande från publik och kritik. På nyåret 1886 sjöng fröken A. Carmen och Ortrud i Köpenhamn, Hamburg och Altona. Såsom Carmen gjorde hon lycka särskildt i Hamburg. Den 19 mars 1886 debuterade fröken A. på k. operan i Stockholm såsom Carmen och var Därefter besökte hon Italien, dels för studier, dels för uppträ- dande på flere teatrar såsom i Alessandria m. fl. städer. År 1890 återkom hon till Stockholm, där hon nu sjöng två partier, som hon sedan ofta återgifvit, nämligen Ämnens i » Aida » och Leonora i Donizettis opera med samma namn.
Når man gör denna jemförelse mellan kostnaden för Talmanstaffiar31 e, oell för en så vigtig corps som Berg?Staten, och då man erinrar sig att indragningar måste göras i Embetsverken för besparings skull, så frågas, om, under våra förlågna omständigheter, det är skål, att bortkasta penningar på onödig bordbållning. Jag afstyrker således Herr Grefve von Flåtens proposition, och hemställer att den, utan remiss måtte förfalla. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustafi Efter den erfarenhet en vård talare yttrat sig åga rörande bjudningarne till de ofrälse Ståndens Talmanstafflar, torde man kunna anse mig jäfvig, att yttra mig, såsom varande en af Regeringens Ledamöter. Likväl vill jag våga detta försök. Jag vill ej ingå uti någon moralisk, ån mindre i physisk undersökning om det tillstånd hvaruti kropp och själ kunna sig befinna efter en intagen middagsmåltid. Jag ernar ej dervid tala om ett Särskildt Utskott, ej fästa jemförelsen vid en frukost, gifven vid Engelska Parlamentets öppnande, vid BergsCollegii aflöningsStat, eller vid någon annan kroppslig njutning. Jag ernar blott återföra minnet på förra Riksdagens beslut. Då Talmanstäffiarne upphåfdes beslöts, att åt Talrnånnen likväl så mycket skulle bestås, som till en anständig representation behöfdes, Allt beror Den 13 Felritarn. således på hvad begrepp man fästar vid ©n sådan representation. Om taftlarne åter upptagas och en viss månadtlig summa anslås, som ordentligen bestämmes, då det förra beslutet var obestämdt, tror jag att Grefve von Platen äfven med tillämpning på den sparsamhet som blifvit yrkad, ej saknat anledning att föreslå återupplifvande af Tahnanstafflarne, och att jag, utan afseende på den enskildta matvinning sorn derigenom kan mig tillgodokomma, ej heller saknat anledning att tillstyrka motionen. Friherre Boije: Efter en så lycklig talare, som den sista, år det vågsamt att uppstiga.