Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta måtte väl bevisa, att nuvande kontroller öfver upbörden så fullständigt upfylla sitt ändamål, att, om medelporto och frimärken än införas, Staten i säkerhet vinner ingenting, i förhållande till den förlust, Staten genom en dylik åtgärd ovilkorligen måste göra. En talare har sagt, att förändringens antagande skall föröka postverkets årliga inkomster. Huru detta likväl skall ske, är för mig sannerligen omöjligt att inse, då afgiften för flertalet af de bref, som affärsmän afsända, blir till hälften nedsatt emot hvad den nu är. Utsk:s Betänk, visar visserligen, att inkomsterne af postverket efter nu fastsläldt porto årligen stigit, men häraf vill jag ingalunda draga den slutsats, att tiden nu är inne att införa ett medelporto; tvertom anser jag den nuvande portoafgiften nyttig och för landet fördelaktig, emedan genom denna ökade inkomst postverket försättes i tillfälle att åstadkomma mångfaldiga förbättringar i fråga om postkommunikationerne, hvilka äro af behofvet vida mera på - Den 16 Augusti e. m. 397 kallade, än den lindring i portoafgiften, korrespondenterna erhålla genom den föreslagna förändringen. Det är bedröfligt, att våra postkommunikationer äro så beskaffade, att om jag har en egendom 5 mil från Stockholm, men icke i närheten af någon annan stad, så kan jag på ett bref, afsändt från denne egendom till någon annan ort, icke erhålla svar under kortare tid än som erfordras för att erhålla svar från Carlskrona å ett bref afsändt från hufvudstaden. Detta förhållande bevisar, att Postverket är i behof af sina inkomster i och för postkommunikationernes förbättring och jemväl af den tillökning, som i dessa inkomster under sednare åren upkoramit, men hvilken, genom antagande af Utsk:s förslag, kommer att försvinna. Skall man då ändtligen efterapa andra länder, hvarföre har man då icke föreslagit det sätt, som inom Frankrike blifvit antaget, nemi. begagnandet af 2:ne s. k. rayons-porton. K.
B:ko R:dr. B:ko R:dr. 15: k o R:dr. E:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. Denna rubrik upptager afgifterna af »Handlandes betjening i och för rörelsen», »Handtverksoch Fabriksbetjening», »Gårds-, Bruksoch Fabriksbetjente samt Mjolnare», »Bruksoch Fabriksarbetare samt Gårdshandtverkare.» e) Då generalsammandragen endast upptaga en mindre del af den arfsoch testamentsbevillning, som verkligen utgjorts, har en särskild förteckning öfver den under hvarje år till Riksgäldskontoret influtna bevillning för arf och testamenten blifvit uppgjord. f) För år 1813 innefattas under ofvanstående rubrik den i 1812 års bevillningsförordning stadgade afgift för fickur och hundar, hvilken afgift år 1813 upptogs för fickur till 13,575 rdr och för hundar till 11,203 rdr banko. Anmärkning. Ehuru partisummornas sammanlagda belopp icke öfverensstämmer med den i generalsammandraget för ett och annat år uppgifna hela bevillningssumma, har dock denna summa här upptagits. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, ISÖi». Till bilagan Litt. A. Uppgift å den till Riksgäldskontoret dels frän LandtrUnterierna levererade och dels omedelbart inbetalda bevillning för arf och testamenten. Litt. B. Uppgift ä de värden, hvartill fasta egendomen i riket, enligt generalsammandragen öfver allmänna bevillningen för nedunnämnda år, blifvit uppskattad. År. Hus, tomter och stadsjord. Hem man. Läge n h e t e r. Frälse-räntor. Bruk och bergverk. Fabriker och manufakturinrättningar m. m. Summa Summarum. Kronans *) samt till boställen anslagna. Akademiernas **). Fromma stiftelsers **).
Genom en sådan ränte-beslämmelse skulle, derest densamma inskränktes till det belopp, sorn räntefoten för dessa obligationer under gvnsamma penningeförbållauden anses böra utgöra, hela upplåningen vid mot - Siats-Utskottets Utlåtande N:o 62. 75 salla förhållanden möjligen kunna tillintetgöras; i hvilket fall arbetena ä de jernvägar, sorn genom Statens försorg och pä dess bekostnad skola anläggas, måste antingen inställas eller bedrifvas pä eli säll, som hvarken öfverensstämmer med derom (aliade beslut eller uppfyller lidens, i afseende pä dessa förelags olördröjda utförande, allmänt ultalade kraf. Ali deremot fastställa den ränta, hvarom nu är fråga, lill eli så högt belopp, att man kan vara fullt förvissad all, oberoende af penninge-slällningens vexlingar, erhålla'de medel, som i upplåningsväg mäste anskaffas, kunde äler komma ali för statsverket föranleda en större ränte-utgift, än delsamma eljest hellöf! vidkännas. Ett beslut, hvarigenom eli sådant högre belopp fastställdes, kunde dessutom lätteligen, isynnerhet bland långifvare, sorn icke egde närmare kännedom om landels Bnansiela ställning, lydas såsom eli uttryck af representationens misstroende till Svenska Statens kredit; hvilket aler säkerligen skulle uppmuntra lill ökade anspråk å långifvarnes sida och mahanda gifva anledning dertill, alt det belopp, som vid räntans bestämmande afsells såsom eli maximum, komme att af långifvarne vid framställandet af deras anspråk betraktas och begagnas såsom eli minimum. Inom landel skulle möjligtvis bestämmandet pä förhand af en räntefot betydligt ölverstigande räntan å de län, sorn i sednare lider för Statens räkning upptagils, föranleda den allmänna penninge-ränlans fortfarande stegring samt deraf motsedda menliga följder för industrien och näringarne.
4. fordringsanspråket minskades med 202." 22.!., så att det, i stället för 334: i5. 1., endast blifver r33: 1. 5., tillkommet, som det i Räkenskaperna heter, genom, utan avans, af afl. Aktuarien M. Arfvidsson orätt utassignerade medel, Rörande framlidne Öfver-Ståthållaren Grefve Törnflychts balans inhämtas, att bemälte Herr Grefve den 23 Maj 1732 bekommit, eller som det i Räkenskaperna heter, kommenderat af depositionsmedlen 18.000 Dal., samt den a5 November 1787 på samma sätt likaledes 12.000 Dal., eller tillsammans 3o,ooo Daler Kopparmynt. År 1739 insattes väl i Slotts-Kansliet åtskilliga summor för framlidne ÖfverStåthållaren Grefve Törnflychts kreditorer, deraf Slotts-Kansliet innehöll sin fordran, men genom Utslag den 3i Mars 1742 beslöt Svea Hof-Rätt, att de af Herr Grefven och Öfver-Slåthållaien, utaf Depositions-kassan till egen nytta deponerade och af Slotts-Kansliet, på sätt nämdt är, innehållna 3o,ooo Dal. skulle till Herr Grefvens samtlige borgenärer utlevereras; hvilket Utslag Kongl. Maj:t den 28 November 1744 i Nåder behagade gilla och fastställa. Under åren 1760 och 1762,hafva likväl 20,000 Dal., i afräkning ä denna skuld, genom sterbhusets kuratorer, blifvit afbetalda , så att densamma, vid 1762 års slut, utgjorde 10,000 Dal., eller nu balanserade 555 Rdr 26 sk. 8 rst.
Kommandes i öfrigt på lika sätt, sorn 3 afseende på Herr Minister Peijrons fordran är föreslaget, den af Barthelemiska fonden förskutna summa genom innehallriing uti Riksgähls-Gontoiret att godtgöras. I afseende på Sederholmska arfvingarnes fordran, som är af alldeles olika beskaffenhet med elem, hvilka redan varit i fråga, så får Stats - iten 17 April. Stats-ITtskottet upplysa, att, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, Kikets Höglofl. Ständer -vid Urtima Riksdagen i Orebro år 1812 bevilljat Svenska undersåtare indemnisation för deras hos Franska Regeringen ägde godkända fordringar sålunda, att, sedan genom Kongl. Majas Nådiga föranstaltande fordringarne blifvit närmare utredde, skulle det belopp i Svenskt mynt, efter faställd Cours af åtta skillingar per Uivre Tournois, som af Kongl. Maja i Nåder godkändes, liqvideras med Riksgälds Contoirets obligationer på Tio år och med fem procents årlig renta, hvaraf fordrings-ägaren borde undfå två tredjedelar, och den återstående tredjedelen tiljfalla Kongl. Uändtbruks-Academien, hvilka samtlige obligationer, jemlikt Kongl. Majas till Heimar Fullmägflge uti Riksgälds-Contoiret ankomna Nådiga Bref, af den 16 December 1812, blifvit utfärdade under den 1 Januari 18 J 3- När nu Rikets Höglofl.
Föredrogos och lades tili handlingarne JLllmänna Besvär <och O economie-Utskottet; Utlåtanden: N:o 56, i anledning af vackt fråga om förbud emot införsel i Riket af hästar ifrån Danmark och dess Tyske provincer; och N:o 57, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande N:o 12, angående vackt motion, örn anställande af Norrska hingstar vid Rikets Stuterier. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls: Bevillningsoch OeconomieUtskottens Betänkande N:o a, i anledning af väckta motioner, om jagtheviilning till praemier för rofdjurs döidande. Från Yäilofl. Borgare-Ståndet. 'S, D. Föredrogs ånyo ett af Ilerr C, C. Halling den 12 dennes iagifvet, då bordlagdt Memorial, så lydande: ” 66 och 67 §.§. uti Riksdagsordningen föreskrifva, att Rikets Ständer böra vid hvarje Riksdag utvälja, hvar för sig, Fullmäglige uti Banken och RiksgäldsContoret, så ti - Fröt. Utdr. d. 16 Maji i834. digt, alt desse kunna sine befattningar tillträda under det Ständ er ne ännu äro församlade. Kongl. Maj:t har val, genom Nådig Skrifvelse den i g sistlidne April, bifallit Riksdagens för,langande tili den 3o dennes, mea som, enligt 109 §, Regeringsformen, Kongl. Maj:t derefter, i händelse Ständerne icke ditti Is reglerat Staten och bestämt Revillningen, eger att Sländerne åtskilja; alltså och ehuru jag icke har någon anledning förmoda, att Kongl. Majit i Nåder begagnar en sådan rättighet, utgör den likväl en sådan oell föremål för en möjlighet, ilvars i verket sättande jag, såsom representant, icke vågar underkasta mig, så vidt Fullrnägtige uti Ranken och RiksgäldsContoret derigenom skulle komma att saknas.
Af de i 190 §:n bestämda arfvoden för öfverkorsning af förslifna sedlar samt nya sedlars underskrifning, har, beträffande förstnämnde, i mom. litt. a) omförmälda arfvode, som utgår med 42 sk. 8 r:s(. Banko för hvarje l,000:de sedlar, Under-styrelsen, i dess till Utskottet afgifna berättelse, gjort framställning om någon tillökning deri. Berörde framställning har dock ej blifvit af Fullmäktige understödd, och Utskottet anser jemväl, för sin del, någon förhöjning i denna ersättning icke böra ega rum, utan tillstyrker, att densamma, i Riksmynt beräknad, må, för nämnde antal sedlar utgå med ett till 1 R:dr 35 öre jemnadt belopp. Hvad dernäst angår de i mom. litt. b) och c) upptagna arfvoden för nainnunderskrifningen å Bankens sedlar, utgörande för hvarje l,000:de nya sedlar af de högre valörerne å 500, 100, 33^ och 16} Kontrasignation — 34. 8. och för hvarje l,000:de nya sedlar af valörerne under 16}
För allmänningen Rolken innestod i Ränteriet en behållning af R:mt R:dr 1,04 2: 66, » » Östra Stöpen » » » » 1,030: 83, » » Gryten » » » » 56: to. Sedan i detta län, hvarest åtskillige enskilde personer tillhörige skogar finnas och der kronans samt andra under offentlig vård ställda skogar intaga en icke ringa areal vidd, behofvet af en undervisningsanstalt för bildandet af duglige och i forstväsendet kunnige bevakare gjort sig mera allmänt kändt, samt Hushållnings-Sällskapet med hänseende dertill hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet gjort ansökning om inrättandet af en Skogsskola, hvilken ansökning Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånigt Memorial den 14 December 1858 understödt och föreslagit, att berörde skola måtte förläggas till Leckö kungsgård, såsom en för sådant ändamål i flere uppgifna hänseenden lämplig plats; så har Eders Kongl. Maj:t i Nådig skrifvelse till General-Direktören och Chefen för Skogs-Styrelsen den 21 Januari 1859 i nåder tillkännagifva, att skogsskolor för bildandet af skogvaktare skulle i åtskilliga delar af riket inrättas, deribland äfven en sådan i Westergötland, men att af framtida beslut kornme att bero, hvarest den senare skulle förläggas. Sedermera har en skogsskola blifvit inrättad på Hunneberg inom Elfsborgs län, men någon dylik skola inom detta län har icke kommit till stånd. Jemte de skogseffekter, som åtgå till länets eget behof, hafva vid sju särskilda ångsågar samt en mängd vattenoch vädersågar flere tusen tolfter plank och bräder blifvit tillverkade och jemte brännved afyttrade dels kanalvägen på Göteborg, dels öfver Wettern till Östergötland, der Wadstena är hufvudsakliga afsättningsorten.
Andra åter hafva förmenat, att den frihet i dispositions-rätten öfver aflinge och lösören, som nu tillkommer dem, hvilka ega testaments-rätt efter lands-rätt, ej bör inskränkas, utan att, med bibehållande deraf, rättighet att förfoga öfver åtminstone halfva arfvejorden derjemte bör medgifvas, helst, på sätt flere talare sig uttryckt, erfarenheten ej visat, att någon till sina barns förfång missbrukat sin frihet att förordna om atlinge-jord, hvilken frihet blifvit dyrbarare än förr, enär denna jord numera skulle vida öfverstiga arfve jord i myckenhet; och synes som hade denna sednare åsigt, hvilken isynnerhet blifvit uttalad inom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, varit den, som allmännast omfattats inom dessa Stånd. En tredje mening har ock sökt göra sig gällande, nemligen den, som är uttryckt i Herr Björcks af tre reservanter förordade förslag, enligt hvilket testamentsoch gåfvo-rätten efter lands-rätt skulle förblifva oförändrad, men efter stads-rätt göras fri, utom hvad angår ärfd fastighet i stad, deröfver dispositionsrätten skulle inskränkas till hälften, om barn och bröstarfvingar lefde efter; varande, till stöd för denna, af några ledamöter inom Borgare-ståndet egentligen omfattade mening, anfördt, att dispositions-rätten efter stads-rätt ej borde ställas i beroende af hvad som gäller efter lands-rätt eller af Ridderskapet och Adelns privilegier. Härmed har Utskottet sökt att i korthet angifva de hufvudsakliga åsigter, som under diskussionerne i ämnet inom Riks-Stånden blifvit uttalade. Och resultatet af Utskottets ytterligare öfverläggningar uppenbaras i det förändrade lagförslag, som här nedan frainställes. Deraf synes, att Utskottet ej kunnat instämma med-dem, hvilka ansett testaments-lagarnes utbildning böra ske i den af Herr Björck anvisade riktning eller ined bibehållande af skillnad i afseende på land och stad. Det är icke första gången frågan derom utgör föremål för Ständernas pröfning.
Majit intet rum blifvit lemnadt för den sednare, mindre brydsamraa lag stiftningsfrågan. Deraf har äfven följt, att den af Kongl. Majit i Nåder tillsatta kommitté icke ansett sitt uppdrag sträcka sig till utarbetande af ett fullständigt förslag till en blifvande författning om sinnessjukes behandling, utan i sitt betänkande endast framställt spridda grunddrag dertill. Då emellertid det är af vigt, att de nya hospitalerna, genom en förbättrad lagstiftning, sättas i stånd att utöfva all deri välgörande verkan, man med dem åsyftar, och vid granskning af den, motionen bifogade, lag rörande ifrågavarande ämne, lätteligen inses, att en mängd bestämmelser, som i våra nu gällande författningar alldeles saknas, äro af nöden, finner Utskottet, på nu anförda och öfriga af motionären åberopade skäl, sig böra tillstyrka Rikets Ständer Allmänna Besvärsoch Ehonomi-Ulskoltels Betänkande, M 121. 7 att i underdånig Skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit måtte täckas i Nåder låta, genom sakkunnige personer, med ledning af så vä! Rikets, som andra länders författningar i detta ämne samt med hänsigt till landets egenheter och behof, uppgöra ett förslag till stadga om sinnessjukas behandling och vård samt derefter låta utfärda Nådig förordning i ämnet. Stockholm den 29 Augusti 1834. LOV om Sindssyges Behandling og Forpleining. Vi OSCAH, af Guds Naade Kon«;e til Norge og Sverige, de Gothers og Venders: Gjöre vitterligt: At Os er bleven förelagt det nu forsamlede ordentlige Slorthings Beslulning af lite Juli dette Aar, saalydende: Förste Capitel. Om Sindssygeasylers Opreftclse og Bestyrelse. § *• Intet Asyl för Sindssvge maa oprettes uden kongelig Aulorisation og ei heller trsede i Virksomhed, forinden et fuldstnendigl Regulativ angaaende sammes specielle Bestyrelse er blevet undergivet kongelig Approbation.
Denna missrigtning är alt anse såsom slutligen stadfästad genom den dryga beskattning, som är förenad med caracters-fullmagter, dels vid deras emottagande, dels sedermera genom årliga afgifter, hvaraf följden nödvändigt är, att den med knappa löne-förmoner försedde obemedlade tjenstemannen måste antingen låta påbörda sig kostnader, som hans vilkor icke medgifva, eller ock underkasta sig att, endast för undvikande deraf, se sig i yttre värdighet eftersatt dem, som i verklig förtjenst äro honom jemlika eller underlägsna. I anledning häraf anser sig Utskottet böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Höglollige Ständer, med framställning af detta förhållande, hos Kongl. Maj:t anmäla den underdåniga önskan, att fullmagter å namn heder och värdighet, utan verklig tjenste-befattning icke måga meddelas; Ilo Allm. Besv. och Ekon. Utsk• Betänkandej N-o 41' 7:o alt Hof-Embetsmän icke måga till några statens embeten befordras. Några skäl för detta förslag äro icke af motionären uppgifne och Utskottet har icke eiler kunnat igenfinna några sådane, utan synes det snarare, som om förslaget strider emot 28 §. Regerings-Formen, som stadgar, att, vid befordringar, endast skall hafvas afseende å förtjenst och skicklighet; och får Utskoltet således tillstyrka, att detta förslag lemnäs utan afseende. Stockholm den 2 Juni 1840. STOCKHOLM, ecksteihska boktryckeriet 1840. .. ********* i. i '1 -i' .ti f'l - * ' • - •* -■ ■••'' o t a Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 42. 1 N:o 42. Ank. till Exp. Utsk. den 3 Juni, kl. 4 «• Bl. Betänkande, angående föreslagen förändring af Förfaitningarne om grunderne för befordran till civile Embeten och Tjenster.
Väl omtalas ända in i 5:te seklet tragedier och komedier50, men för dem var intresset försvunnet, och endast mimoch pantomim-spelen bibehöllo sig i allmänhetens gunst under tilltagande förfall. Kyrkofäderna och de älsta kristne lärarne ifrade med kraft och värma mot dessa ur hedendomen framgångna dramatiska föreställningar och fördömde skådespelshusen såsom skolor för osedlighet och vällust51. Under loppet af 5:te seklet upphörde också skådespelen i vestromerska riket, men ännu i början af 7:de seklet fortforo de uti Konstantinopel, ehuru uti ett högeligen förfallet skick. Men liktidigt med det gamla dramats sammanstörtande under de kristna kyrkolärarnes förbannelser, börja fröna till ett nytt drama att uppspira uti den kristna kyrkans eget sköte. Liksom det antika dramat har äfven det moderna ett religiöst ursprung; båda hafva framgått ur gudstjensten. Den kristna gudstjensten antog tidigt en symbolisk dramatisk karakter. De få ännu bibehållna delar af den vesterländska kyrkans älsta liturgi visa, att denna till en början haft en högst enkel form, ehuru äfven deri symboliska handlingar förekomma, såsom fredskyssen, handtvagningen före nattvardens begående m. fl.; men deremot finna, vi uti den orientaliskt-grekiska kyrkan ett rikt utbildadt symboliskt-liturgiskt drama, hvilket börjar med verldsskapelsen och slutar med himmelsfärden, och hvaruti dessa och alla de öfriga till återlösningsverket hörande eller dermed sammanhängande handlingar genom kyrkliga bruk symboliskt framställas52. Äfven den cyklus af kristna fester, som var egnad frälsarens lif, verksamhet och död, framställer i sitt sammanhang det årligen återkommande uppförandet af ett det sublimaste drama, och alla delarna af det hela kunna betraktas som lika många akter, af hvilka en hvar söker framställa en särskilt handling ur den heliga historien.
Och tyckes det således vara anledning till den förmodan, att den uppgjorda calculen torde på det hela taget vara i det närmaste rigtig. När man således nu kan antaga för tämmeligen troligt, att den af Utskotten föreslagna tribut i och för folkundervisningen ej är tillräcklig för mera än ungefärligen halfva antalet af coramuner inora Riket, så är det ju naturligt, att åt den återstående andra hälften bidrag genom någon annan utväg ändock måste anskaffas; ty folkundervisningen är för närvä - Statssamt Bevillnings-U t skottens Utlåtande, N-0 97. 39 randt en af de opinionsfrågor, som ej lärer hvarken kunna eller böra förfalla. Hvarifrån skola nu dessa medel tagas? det naturligaste tyckes väl vara, att Staten finge rättighet att, i och för de mindre lyckligt lottade communernas behof, begagna de medel, hvilka utaf folkundervisnings-afgiften qvarstå såsom öfverskott inom de andra corn mimerna. Men detta medgifver icke Utskottens förslag, sorn fastmera uti momentet d') just går ut derpå, att detta öfverskott skulle af de bättre lottade communerne få till andra ändamål för egen räkning användas, hvarigenom någon lättnad för de mindre lyckligt lottade alldeles icke beredes. Då nu dessa utgöra icke mindre än halfva antalet af Rikets alla församlingar, skal! en ny skatt i och för folkundervisningens upphjelpande inom denna fattigare hälft af Riket otvifvelaktigt snart åter äskas. Om Rikets Ständer då neka de behöfvande forsamlingarne det understöd, de begära, under det att de förmögnare församlingarne deremot redan fått mer, än de för ändamålet behöfva» skall detta säkerligen anses såsom ett obilligt förtryck, utöfvadt af de rika mot de fattiga.
Jag har begärdt ordet, endast för att meddela ett historisk upplysning om tillgångarne och med* len, att i en del Landsförsamlingar befrämja Barnaundervisningen. I Lunds Stift (förhållandet i de andra Stiften kanner jag icke) hafva Klockarne haft från äldre tider sig anslagen en så kallad helgonskuld utgående i spannmål, såsom en tillökning i deras lön. Högsalig Konung Carl X fastställde den under villkor, att de skulle undervisa Barnen i läsa, skrifva och räkna. Genom denna lönetillökning, aotn på fl ere ställen belöper «ig till öfver 40 tunnor årligen, hafva en del Klockarelägenheter blifvit ganska begärliga , äfven för personer, som ej vilja nedlåta sig till att meddela en sådan undervisning, och härigenom hafva ett par af dessa lägenheter blifvit förvandlade till ordentliga Sarcellanier, och en stor del hafva genom val hvarvid Kyrkoherden har mycket inflytande, blifvit besatte af Kyrkoherdarnea Comministrar eller Adjuncter, så att Staten får, i stället för Kyrkoherdarne sjelfve betala deras medhjelpare. Häraf har ock den följd uppstått, att Klockarne i allmänhet föga befatta sig med nämnda Barnundervisning, utan merändels blott med förhör i Catechesed vid Barnens beredande till Nattvarden, och att Församlingarne nödgats antaga och löna särskilta så kallade Skolmästare, samt således att påtaga sig en till en del onödig tillökning I deras oncra. 55® pen 2$ Junii /, ut, Jag vill visserligen icke med denna anmärkning föranleda Betänkandets återremitterande, i fall det ej annars kommer att äga rom; men om så sker, anhåller jag att mitt yttrande äfven får medfölja. Friherre Wrangel, Henning: Jag får blott förena mig med hvad Herr Munck af Rosenskjöld anfört, och intyga, att detsamma är alldeles enligt med förhållandet.
Dtwifwelaktigt lärer Utskottet hofwa sig bekant den angripande Armsens blifivande styrka, emedan motständct sä precist determineras, Men om det mig tillätes, wägar jag likwäl twista, att en sädan prevoyanre är bern lemnad, sou»- kan billiga detta norr pius ultra. Zag har nu förklarat mig helt och hällit »vara af olika tankar med Utffottet angäende förswars, anstalternes randerande, hwarföre mig torde tillätas anföra följande: Wi Ridö. sch Ld. pvsk. srke Band. schr» Asd. rr»s 27. 418 Den iZ April. Wi äro noz lycklige att hofwa en ivis och alstad Kons Ung, hwilken wi hafwa att tacka för den fred, det lugi! wi aga af Utländska Makter. Wi kanna denne store cch dyrkanswärde Monarks ifriga bemödande att wilja bibehålla freden, och med full förtröstan derpå är jag saker, att ost ffänkes fleräng fred säsoni dct endaste sättet hwarigcnom alla ännu blödande sär efter sista olyckliga fälts togct, möjligen kunna helas. — Lätom ost derföre icke fös reställa ost faran, dä hon torde wara fjerran borta — men skulle emot förmodan en fiende wara nog förmäten att wilja angripa Lejonet afWasa-stam, wäga anfalla det sjelfständiga Swerige, som i Sekler warit en sträck för Europas öfriga Makter, mä wi dä förfwara ost. — Lä^ tom ost till wär älstade Konung Lfwerlemna wart förfwar, lätom ost hellre wara betänkte pä att anskaffa nödiga medel i händelse af krig.