Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kände med mig sjelf, att jag ej skulle kunna förneka, hvad som syntes mig rätt. Mottog han mig med hårdhet och tyranni, så skulle han ej kunna nederslå mig. Men det blef något helt annat. Då jag steg inom dörren, mötte han mig med en lugn och vänlig blick och bad mig sitta ner. »Jag har sport till, att du råkat i tvifvel på en af våra vigtigaste trossanningar,» sade han och såg pröfvande på mig. Jag svarade ett ärligt, ehuru knappt hörbart ja. »Du lär betvifla Kristi gudom. Hvarifrån har du fått det? Jag sade, att jag läst Viktor Rydbergs bok »Biblens lära om Kristus». »Var då din barnatro så svag, att den ej förmådde motstå ens det första angreppet? Käre vän!» sade han, i det han kom bort till mig och lade sin hand på min skuldra. »Jag beklagar djupt din olycka. Men jag är viss om, att du åter skall blifva tagen ur din villfarelse och stadfästad i sanningen, om du med bön om ljus läser ordet sjelft, tills vidare utan alla menskliga utläggningar, samt rättar dig efter det ljus och de öfvertygelser, som du då säkert får. Ty Kristus säger: »Min lärdom är icke min, utan Hans, som mig sändt hafver. Hvilken som vill lyda Hans vilja, han varder förnimmande, om denna lärdom är af Gudi eller om jag talar af mig sjelf». Kom ihåg, att det är igenom lydnad för Guds ord, som man lär att förstå det. Att du kommit i tvifvel om dess sanningar, har berott derpå, att det är något ondt, som du velat behålla. Och kanske jag ej tar miste, då jag säger, att du haft och har starka frestelser till högmod. Bed derföre Gud hjelpa dig ifrån detta, så skall du förvisso snart komma från tvifvel till klarhet. – Huru skulle du kunna blifva en god och rättskaffens lärare och ledare för de små, om du sjelf i ditt hjerta förnekar de himmelska sanningarna. Och då hade äfven både jag och din gamle lärare, prosten, verkat förgäfves. Jag hoppas, att jag slipper höra något sådant vidare af dig.»
Saken skulle förorsaka en total omkastning i hela vårt fattigvårdsväsende, som för närv:de hvilar på en af både Konung och Ständer gillad grund, nemligen att det bör vara en kommunal-angelägenhet och icke en statens. Till Stockholm skulle, i fall motionen gick igenom, komma att strömma icke allenast de krymplingar, som söka hjelp hos vetenskapens furstar, utan också de fattiga sjuka, som äro obotliga och om hvilka man på förhand ganska väl känner detta. Alla dessa skulle söka sig in på sjukhuset. Erkänner man at.t det är staten, som bör vidkännas kostnaderna härför, så är det väl icke blott Stockholm, utan äfven andra kommuner, som böra mottaga de sjuka. Hr Carlheim-Gyllenskjöld har talat om att vi på 8:de Hufvudtiteln skulle inbesparat 52,000 rdr, hvarigenom man skulle hafva hunnit ett godt stycke på det begärda anslaget. Hr Gyllenskjöld har dock behagat glömma, att R. o. Ad. redan beviljat 156.000 rdr mera, än Utsk:t föreslagit. Huruvida ytterligare summor komma att beviljas genom de gjorda återremisserna är en fråga, som framtiden kommer att besvara. I alla fall är budgeten sådan, att den väl tål vid de nedprutningar, som derå kunna göras, och den fruktan, som Hr Gyllenskjöld hyser, att man kan få öfverskotter, om hvilka man icke vet, huru de skola användas, denna fruktan hyser deremot icke jag. Jag tror icke, att R. o. Ad. bör af denna förespegling söka anledning till en återremiss, som jag anser både oriktig och äfven skadlig. Det skulle i motsatt fall visa, att R. o. Ad. upfattat saken blott såsom ett afhjelpande af de uslingars nöd, hvilka man ser på gatorna, men förbisett, att saken innebär en sönderbrytning af hela vårt fattigväsende. Hr Cederschiöld: Just den omständigheten, att dessa 50 sängar, som här äro föreslagna, snart skulle blifva fyllda, utgör ett talande bevis för nödvändigheten af att göra något.
Suppleanter för Ridderskapet och Adeln uti Rikets Ständers Utskott, om val af. I. 6, 27, 34, 161, 162, 200. III. 99. Svea Hof-Rätt, om förläggande af en särskild afdelning derutaf lill Hernösand. Svensk Lifförsäkrings-anstalt, om inrättande af en sådan. Svenska Läkare-Sällskapet, förhöjdt anslag till. Se Anslag. — Nykterhets-Sällskapet. Se Nykterhets-Sällskapet. Svenskt Diplomatorium, anslag för fortsättning af. Se Stals-Utskottets Utlåtande N:o 160. Svensson, M., i Grimslöf. Se Eftergift. _ Sverige och Norrige, angående iransitohandeln emellan. Se Transito-handel. ”Sveriges Flora”, om fortsatt anslag för anskaffande af teckningar till. Se Stats-Ulskoliets Utlåtande N:o 74, 9:de punkten. VII. A. 341. Svinkreatur, om förhöjdt ansvar för deras utsläppande sedan käle är ur jord. II. 45. R. 61. XV. B. 240. A. 265. Syssloman, angående deras inbördes förhållande i afseende på ansvarigheten för förvaltningen af om händer haft gods. II. 319. III. R. 72. Sågqvarnar. Se Qvarnar. Säd, vin-, om anslag af sådan till Ulrika församling. XI. R. 44. XII. B 35. A. 119. Säfsnäs Socken i Dalarne, om anslag till lön åt en särskild Länsman derstädes. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. Sänkning af sjöarne Långhalsen, Yngarn och Hallbosjön, om anslag dertill. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158, 22:dra punkten.
Förutom ofvannämnde skuld till Rikets Ständers Bank, upptager räkenskapen 2:ne andra magasins-fondens skulder, nemligen 339 R:dr 37 sk. 8 rist. till Frösö magasin och 2,582 R:dr 42 sk. 2 r:st. till Ladugårdslands f. d. bränneri; 0111 hvilka skulders tillkomst och beskaffenhet Revisorerne ej kunnat vinna upplysning. Fondens tillgångar äter bestå, enligt räkenskapen för revisions-året, utom ett kontant belopp, 1,788 R:dr 45 sk. 3 r:st., af åtskilliga äldre fordringar i följd af utlemnade undsättnings-lån, hvaraf en del innestående uti aflidne redogörares balanser; och uppgår hela beloppet häraf numera till endast 10,611 R:dr 3 r:st. B:ko. Då dessa i allmänhet för omkring 30 ä 40 år tillbaka uppkomna fordringar under lång tid oförändrade balanserats i räkenskaperna och föga anledning förefinnes, att de numera kunna komma att indrifvas, synes upprättandet af särskild hufvudbok för magasins-fonden hädanefter vara mindre behöfligt, och Revisorerne hemställa således, att denna räkenskap måtte för framtiden upphöra, i hvilket fall Kongl. Stats-kontoret torde böra anbefallas, att, efter den ytterligare utredning, som kan åstadkommas i afseende å fondens fordringar och skulder, verkställa ifrågakommande liqvider och bokföra möjligen inflytande fordringsbelopp. 4 — 26 — C) Avesta lirwii0-in»<pektluii. Dess redogörelse, som i Kongl. Kammar-rätten undergått granskning utan anmärkning och icke heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida, utvisar följande förhållande: Koppar. Del et. Värde. S«. Ltt. Leverering: 230. till Westerås’ metallvåg 30,666: 32.
Reservation*}’: af hr friherro Posse: «I anledning af de uti ofvanstående betänkande fö rekommande motioner, liar jag i Utskottet tillstyrkt den mildring uti de i Miss gcrnings-balkcns 1 kap. 3 § förekommande straffbestämmelser, att förlusten af arfsrätt borde borttaga?, men deremot, lika med Utskottets pluralitet, ansett, att sfr a fiel af landsflykt för det närvarande icke lämpligen kunde borttagas; och torde det tfllatas mig att, något närmare än i Utskottets betänkande skott, utveckla skälen för denna min mening och i sammanhang dermed äfven korteligen redogöra för de äsigter, som ledt mig vid bedömandet af de kyrkliga frågorna. l)ä rid cn riksdag flera motionärer, hvar och en efter sin individ nela uppfattning, föreslå lagförändringar uti ett visst ämne och sålunda en mängd förslag fram» »tidias utan något inre samband; synes det böra blifva Utskottens uppgift att i en totalbild uppfatta de väckta förslagens förhållande sa väl till hvarandra, som ock till den bestående lagen och till det mål, lagstiftaren för sig uppställer. Iakttagcs icke ett sådant förfaringssätt, sa skall genom ny a lag-förslag väl kunna åstadkommas partiella förbättringar, men det hela förryckes och ^ författningens lugna, harmoniska utveckling omöjliggöras. Då jag, enligt denna åsigt, granskat de° rörande ändringar uti Kyrko-författningen väckta motionerna, har jag utgått från den åsigt, att var Kyrko-författning tarfvor vigtiga förbättringar, att många tryckande band borde lossas eller förmildras, att man icke borde dröja, ufcui vid denna riksdag påbörjft en lagstiftning, sorn under en successiv utbildning leder till ett godt mai.
Borgare-ståndct, som, lika med de öfriga Riks-stånden godkänt Utskottets afstyrkande af en utaf Herr Falhem väckt motion om upphäfvande af den i 25 § stadgade bevillning för fjerdeparts-delegare i Fahlu grufvor, har till Utskottet öfverlemna! ett af Herr Falhem till Ståndet mgifvet anförande, deruti han, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, gjort framställning derom, att uti nuvarande lydelse al berörde stadgande måtte införas följande tillägg: »Hvaremot de verk eller Hgltebruk. af hvilka denna inkomst utgår, icke skola med särskild afgift efter denna artikel beläggas eller till värde upptagas.» Såsom skäl för denna framställning har Herr Fal hem åberopat Utskottets af Rikets Ständer godkända yttrande, att bevillning borde utgöras för den behållning, fjerdeparts-egare tillkomme af skillnaden emellan malmens värde och malmbrytnings-kostnaden eller revenyen från grufvan, såsom en verklig behållen inkomst för fjerdeparts-egare och hvilken inkomst desto mindre kunde medgifvas afgifts-frihet, som bevillnings-förordningen från särskild bevillning uttryckligen tritoge de verk, hvaraf denna inkomst hemtades. Häraf har Herr Falhem ansett böra följa, att, då denna bevillning utgjordes af bergsmännen, som betalade malmen och nedsmälte den till koppar, bergsmännen uttryckligen borde vara fritagne från all vidare bevillning. I Utskottets tanke afser det ifrågavarande stadgandet i 25 § endast bevillning för vinsten af grufvebrytningen och en deraf föranledd befrielse från afgift för de verk, som för sjelfva grufvedriften äro inrättade, men något skäl förefinnes visserligen icke, hvarföre »Hytlebrukem eller råkoppar-tillverkningen, som i det af Herr Falhem nu föreslagna tillägg åsyftas, skulle mer än tackjerns-tillverkningen vara från bevillning fritagen; och då den del af ifrågavarande stadgande, hvarå Herr Falhems förslag har afseende, dessutom blifvit af alla i Stånden godkänd, anser Utskottet något vidare afseende å Herr Falhems nu ifrågavarande framställning icke böra fästas.
Oaktadt denna upplösning har dock fragtfarten emellan Westerås och Hufvudstaden, med flere hamnar, fortfarit att vara liflig, hvartill mycket bidragit de 3:ne ångbåtar, som i reglerade turer gått emellan Stockholm och Westerås. — I Köping är deremot ett nytt Rederibolag inrättadt, hvarom vid artikeln om städerna kommer att vidare relateras. Arboga Rederibolag fortfar. Trafiken på Hjelmare kanal, hvilken egentligen tillhör Örebro Län, bär under de 5 ifrågavarande åren väl varierat, men på det hela dock icke 20 minskats. På Strömsholms kanal färdades sistlidna år 45 fartyg, hvilka tillsammans gjorde 1,149 framoch återresor, nemligen 1,094 resor med 155 resor utan last. Fartygens sammanräknade drägtighet steg lill 9,885 Skpd. Slusspenningarna för året uppgingo till 23,8ll R:dr 4 sk. 9 r:st. B:ko. I jemförelse med år 1838 har således årliga slussinkomsten förökat sig med 4,038 R:dr 45 sk. 10 r:st. Till denna Kanals ombyggnad och förbättring anslogo Rikets sednast församlade Ständer en summa af 600,000 R:dr B:ko, hvarjemte af det nybildade Kanalbolaget äro subskriberade 200,000 R:dr. Efter den af Kongl. Maj:t i nåder gillade planen är kanalarbetet under sistlidna år utfördt till så stor del, som planen för året utstakar. Redan år 1841 börjades väl den behöfliga ombyggnaden med att till någon del öppna en slusstomt vid Uddnäs station, men den egentliga ombyggnaden börjades först 1842 och har sedan den tiden sä vida avancerat, att Uddnässlussen kunnat i Maj månad detta år öppnas till genomfart. Vid Seglingsbergs station komma 2:ne slussar att under denna sommar grundläggas och murningön till Större delen verkställas samt slusstomten vid Fagersta att öppnas.
Transport 9,061,015 R:dr Hamnbyggnad vid Röhälla färjeplats på Öland 21,900 » Hamnbyggnad vid Askersund 18,000 » Brobyggnad öfver Stadsbergsviken i sjön Gesunden . 4,000 » Anläggning af väg mellan Björna kyrka i Westernorrlands län och Fredrika kyrkoby i Westerbottens län 100,000 » Anläggning af väg mellan Åsele kyrka och Öbrträsks socken. 100,000 » Väganläggning mellan Åsele och Wilhelmina kyrkor i Westerbottens län 50,000 » Rensningar i Dalelfven, till flodvattens afledande, inom Upsala län 60,000 » Vatlenaftappning medelst rensningar utefter Olands å inom Upsala och Stockholms län . 137,500 » Sänkning af sjön Tysslingen samt ändring af Svartåns riktning i Örebro län 100,000 » Sänkning af sjön Hästefjorden på Dahlsland 100,000 » Summa Runt R:dr 9,752,415: i andra klassen: Öppnande af kanal genom Kalfvesund, mellan öarne Tjörn och Tjörnekalf i Bohusläns skärgård 25,000 R:dr.
Då Utskottet uti ardra Puncten som angår nya Löner för 2:ne Protocoils-Secretcrare och a:ne Cancellister vid Kongl. Maj:ts Justitice - Revisions - Expedition, samt för en Secreterare vid Justilias-Cancellers-Ämbetet alternativt tillstyrkt, antingen att desse förstnämnde fyra Löner måtte uppföras på Stat, men något särskildt anslag icke hestås till Lön för Justitise-Cancellers-Ämbetets Secreterare, eller ock alt aflöningeii för alla desse Tjenstemän må likasom hittills intill nästa Riksdag utgå af Besparingarne på Andra HufvudTitteln, har inomHöglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, att, då enny Reglering af Styr else-Verken är i fråga, borde inga nya Löner emedlertid beviljas , utan of - Betänkanden. vanberörde Löne-belopp antingen alldeles icke utgå eller ock anvisas på Andra IIufvud-Tittelns Besparingar, hvaremot andre Ledamöter inom Ridderskapet och Adeln, samt BorgareStåndet yttrat, att sorn den förestående Regleringen icke kunde föranleda till minskning uti göromålen inom Justitiae-fördelningen af Kongl. Majrts Cancelli, samt Riksens Ständer vid sista Riksdagen ansågo den af Kongl. Maj:t då föreslagna tillökning i Tjenstemannapersonaien af arne Protocolls-Secreterare, arne Cancellister och en Secreterare hos JustitiaeCancelleren vara angelägen, hvarigenom beliofvet vore mcdgifvet och rättigheten till Löne-anslag för dem faststäld, så borde ock Löner på Stat nu uppföras.
Men när mannen åter satte sig, föllo orden slappt till marken, ingen upptog dem, ingen rörde sig öfver hufvud i afton, trötta och försagda suto menniskor och kastade skygga blickar omkring sig. Hvar i sin stad kände sig på ett oförklarligt sätt skyldig, äfven de redan omvända. Hade det kunnat upphjälpa situationen, skulle dessa gärna gått fram och knäböjt där framme. Men på de nio och nittio väntade man ju ej. Innanför altarringen posterade en grupp af kyrkans biträdande diakoner, de ansträngde sig af alla krafter, togo upp den ena manande sången efter den andra och spanade nedåt gången med lifliga blickar. Men förgäfves. Väckelsemötet tycktes blifva ett fullständigt fiasko. Pastorn stod nere i kyrkan med foten på en bänkslå och hymnboken i handen, han bet sig i läppen, såg trött ut, sökte bibehålla sitt blida leende, då och då talade han några ord: — Kommen af kärlek, men förstån I ej kärleken, så kommen af fruktan, den iskalla dödens fruktan, som förlamar edra själar. Sak samma hur, endast I kommen. Icke heller detta hjälpte. Ställningen tycktes outhärdlig med den tomma, hvita altarrundeln, de väntande bröderna, hela detta lilla haf af människor så kav lugnt och stilla, att det ej förmådde drifva stämningsfarkosten en tum framåt. Då begärde Linde, att åtminstone de, som voro omvända skulle ställa sig upp, så att någon fläkt måtte afbryta denna hemska stiltje. Folk reste sig — somliga genast, i strålande triumf, andra tveksamt, här en, där två, tre bredvid hvarandra. Då spratt hela församlingen till vid ett barns höga rop och våldsamma, nästan skriande snyftningar. — Mamma jag vill gå till Jesus, jag vill gå till Jesus. — Ruth, hysch — tyst barn lilla — Ruth! Matilda, som icke rört sig, blef purpurröd — hvad skulle hon taga sig till?! Men Ruth kunde icke häjdas. Med hufvudet i sin moders sköte fortsatte hon att snyfta och ropa: jag vill gå fram, jag vill gå fram — till Jesus. Detta var undret, aftonens stora tecken.
Åkerhjelm bar, i sitt första anförande, sjelf medgifvit möjligheten af en ändring i de tre öfrige Ståndens beslut, och det är på grund häraf, som jag anser det vara nödvändigt att Ridderskapet och Adeln uttalar en bestämd mening öfver frågan, men icke låter bero vid de öfrige Ståndens beslut. Det är naturligt, att om Ridderskapet och Adeln förklarar sig icke kunna sammanträda till nästa Riksdag år i835, och connnunicerar denna sin tanka med de öfrige Stånden, 23o Den ii Februarii f. m. Ridderskapet och Adela skall, i händelse skälen för dess mening tillika anföras, äga det största hopp, att de öfrige Stånden biträda Ridderskapets och Adelns beslut. Jag kan derföre ingalunda finna det passande, att Ridderskapet och Adeln tager ett beslut, hvarigenom frågan endast förklaras förfallen, utan tror, att Ridderskapet och Adeln, enligt Grundlagen, bör deltaga med de öfrige Stånden i bestämmandet af tiden för nästa Riksdag; och jag måste, på dessa skäl, med protest mot den föreslagne contra-propositionen, begära alt en bestämd dag i densamma införes. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: I anledning af hvad Herr Cederschjöld exempelvis anfört om det beslut, som vid en föregående Riksdag biet' taget rörande organisationen af Regeringen under Konungs sjukdom eller frånvaro, och lill hvilket beslut alla fyra RiksStåndens bifall erfordrades, får jag blott upplysa, att detta, af de fyra RiksStånden antagne beslut, jemväl underställdes Konungens sanclion, och att exemplet sålunda här, der Rikets Ständer ensamme hafva beslutande rätt, saknar tillämpning. Herr Printzenskjöld, Axel: Jag instämmer i Friherre Åkerhjelms åsigt, att de öfrige Ståndens beslut ej äro öfverensstämmande med mitt begrepp om Grund - Den it Februari i f. m. lagens föreskrift, ehuru jag medgifver alt denna kan anses otydlig.
Den häruti meddelade föreskrift, att Skeppare vid ankomsten till inloppsort icke, vid 25 R:drs bot, må få lägga till vid land eller brygga förr, än visitation å fartyget blifvit förrättad, har blifvit ansedd olämplig af Herr Ifalleij, sorn trott svårigheter möja, om Skeppare skulla länge och kanske flera dagar 6 Bev.- Lags, Oec.-Utsk. Uti. N:o 28- afvakta visitationens slut, hvarvid han, såsom exempel, anfört beskaffenheten af Gefle hamn; och har ej mindre Herr falleij än Herr Winbladh yrkat, att det äldre stadgandet i detta fall borde bibehållas, helst Lots kunde hafva tillsyn, och visitation ganska väl och beqvämast kunde för sig gS; när fartyget vore vid land eller brygga fastgjordt; hvarförutan Herr Winbladh ansett, att redactionen i denna §. synes lända till den följd, att Skeppare, som sentank o mm er till inloppet, skulle kunna, utöfver den följande dagen, dröja med aflemnandet af sin Märkrulla till Tullkammare, hvilket icke borde tillåtas. Deremot har Herr Dalenius trott stadgandet om Märkrullas afgifvande skola lemna Skeppare allt för kort tid till densainmas författande, och begärt, att denna tid mätte utsträckas till 34 timmar efter ankomsten. Med erinran, att i denna §. endast föreskrifves, att Skeppare ej må lägga till vid ”land eller bryggaoch att således alldeles icke hopom är förmenadt att, på sätt Herr Dalleij tyckes förutsätta, ankra i hamnen, få Utskotten tillkännagifva, att de af öfrige 3:ne Riks-Stånden, på förr nämndt sätt, godkände i denna §. intagne »tadganden synas Utskotten för de dermed åsyftade ändamål lämplige. 22 och 2J jfjf. Herr Winbladh har, i afseende på 32 §. anmärkt, att, då det ansvar, som i denna §. är Skepparen ilagdt, finnes tjdMgen vara bestämdt för Skepparnes ådaga - Bev.- Lags. Oec.-Utth TJtl.
Dock därpå må ingen tvifla, att tidens oro gick från by till by, från koja till koja. Där en last fanns dold, fick den sitt utbrott, där en refva fanns mellan kvinna och man, blef den till en klyfta, där en stor dygd eller en stark vilja dolde sig, måste den fram, äfven den. Ty ondt var ej allt, som skedde; dock var tiden sådan, att det goda ofta blef lika fördärfbringande som det onda. Det var som vid stora vindfällen djupt inne i skogen, där träd ramlar öfver träd, fura drar fura med sig och äfven underskogen ryckes omkull af de stupande jättarna. Åh, tvifla ej på, att galenskapen gick ut bland bönder och tjänare. Öfverallt blefvo hjärtan vilda och hjärnor förvirrade. Aldrig gick dansen så muntert på korsvägen, aldrig tömdes öltunnan så raskt, aldrig blef så mycken säd kastad i brännvinspannan. Aldrig voro gästabuden så många, aldrig var det kortare väg mellan det vreda ordet och knifstynget. Det var en stark hand, som släppte tygeln, då majorskan lämnade Ekeby. Yra af frihet, stormade människorna bort till själfförgörande förvirring. En herre och mästare ägde de kvar. En herre, som de älskade, det var brännvinet. Ty detta var under de svåra åren, då man ännu ej såg någon räddning eller hopp för folket, då man började tro, att brännvinet skulle förgöra det och låta det dö ut från jorden. Men ej bland människorna stannade oron. Den spred sig till allt lefvande. Aldrig hade varg och björn härjat svårare, aldrig hade räf och uf tjutit hemskare och röfvat mer oförskräckt, aldrig gingo fåren oftare vill i skogen, aldrig härjade så mycken sjukdom bland den kostbara boskapen. Den, som vill se tingens sammanhang, må gå bort från städerna och bo i en enslig koja i skogsbrynet. Må han vakta milan nätterna igenom eller bo ute på de långa sjöarna dag och natt under en ljus sommarmånad, medan timmerflotten gör sin långsamma färd till Vänern, så skall han lära att ge akt på alla tecken i naturen och förstå, hur de döda tingen bero af de lefvande.
Han erkänner, att han icke kan undvara Brandt, men det gör honom ondt, att vännen så hänsynslöst vill sätta honom knifven på strupen. – Tag icke så häftigt i! – säger han efter en stund. – Jag måste ha tid att tänka på, hur detta skall kunna arrangeras. Ni vet, att jag har händerna fulla af arbete och hufvudet fullt af planer. Kungen förebrår mig, att jag försummar honom – men hvad vill ni jag skall taga mig till? I kabinettet hopa sig inlagorna så, att regeringsmaskineriet håller på att stanna. Jag måste ju göra allting själf. Rantzau har, sårad, dragit sig tillbaka, Gæhler börjar bli kylig, därför att han icke kan tåla Falckenskjolds inflytande – allting måste jag själf öfverväga och förutse och ni kommer ständigt med nya kraf. – Min käre vän – Brandt rycker på axlarna – allt detta gör mig ondt, men jag måste ha pengarna under de allra närmaste dagarna. Mina fordringsägare äro icke att leka med! – Jag skall tala med drottningen i morgon. Den vägen bör det gå. Men uppriktigt sagdt, min käre vän, det bär mig högeligen emot att nu återigen brandskatta kabinettskassan. I betraktande af kungens sinnesförfattning är det verkligen nästan ett bedrägeri att låta honom skänka bort så stora summor på så kort tid. Lugnad till sinnes, sätter Brandt sig åter bekvämt tillrätta i länstolen, kastar det ena benet öfver det andra och gendrifver skrattande vännens betänkligheter: – Ni är alltför skrupulös, men det felet växer ni väl ifrån. Jag skulle vilja föreslå er att läsa en smula historia. Hvarför skulle vi vara mera blygsamma än stamfäderna för våra mest lysande ätter. Ett penndrag af kungens hand, och vi äro grefvar, med hvar sitt grefskap. Detta har alltid förekommit mig som höjdpunkten af mänsklig lycka – och hvarför skulle man icke taga emot, hvad man kan få? Människorna äro nu en gång sådana, att de böja sig endast för yttre prakt och glans. Högadliga titlar och förmögenheter äro ingenting annat än allmosor, som mindre nogräknade lycksökare aflockat ett majestät! Stamfadern har förstått konsten att roffa åt sig och hålla sig framme.