Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
i Den 4 N o v|e m b e r. 2i5 Företogs till pröfning StatsUtskottels under N:o 228 afgifne, och den 28 sistlidne September e. m. på hordet lagde, Utlåtande angående utgörande in natura af de visse Räntetagare anslagne kohlräntor inom Stockholms Län, af hemman under Ortala Bruk och Norrtelje Gevärsfaktori, eller samma räntekolds godtgörande till löningstagarne efter markegångspris. Herr Thanij Wolrath: Ehuru jag tror, att Utlåtandet är antagit af de öfrige Stånden, anser jag dock Friherre Palmstjernas reservation vara vida ändamålsenligare, i följd hvaraf jag anhåller om afslag å Utlåtandet. Friherre af Nordin, Carl Johan: Jag deremot tillstyrker bifall af Utskottets Utlåtande. Det innehåller ej annat än förslag, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla; det saken måtte blifva undersökt och sedan af Kongl. Maj:t pröfvad. Det resultat kan visserligen uppkomma, som Friherre Palmstjerna förutsatt; men jag anser det ej vara olämpligt, att administrativa makten pröfvar, om förhållandet verkligen är sådant Friherre Palmstjerna uppgifvit, innan saken definitift afgöres. Jag förnyar min begäran om bifall af Utlåtandet. Uppå derefter framställd proposition, blef StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. D e q 4 November. Å nyo föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 6 sistlidne October under N:o 78 afgifne, och den 19 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande angående yrkadt behof af lindring eller understöd för Rotehållare inom Jemtland» Friherre af Nordin„ Carl Johan: Det torde tillåtas mig, att i korthet få göra framställning om förhållandet med detta Regemente från äldre tider.
Se Constilulions-Utskoltets Memorial Nio 6. — för Banko-Fullmäktige. III. B. 187, 200. A. 201. — för Fullmäktige i Riksgälds-kontorel. IV. B. 168, 367. A. 369. Decimal-System, angående dess tillämpning på Rikets mynt. 1.163, 212. R. 213. III. B. 478. — Ridderskapet och Adelns inbjudning i nämnde fråga. XI. 43. — motion med anmärkningar jemte förslag i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition angående dess tillämpning på Rikets mynt. II. 150, 237. R. 239. III. B. 478. A. 49. — om antagande af sådant för mått och vigt. V. 517. VI. R. 8. VIII. B. 530. Degebergs Landtbruks-skola, angående anslag för. Se Slats-Ulskot tets Utlåtande N:o 71. De Geer, Friherre Carl Emanuel, yttrande. V. 171. De Geer, Friherre Louis, yttrande. V. 413. De Geer, Friherre Gustaf Gerhard, yttrande. Dejefors och Forsshaga, om en segelleds öppnande vid. Se Forshaga. Departemenlena, Stals, angående anslag till. Se Hufvnd-Titlarne. Deposita, äldre i Banken qvarstående. III. B. 187. A, 201. Depositioner, penningei stället för borgen vid arrenden af kronojord. Se Borgen. Depositions-rörelse, Bankens. Se Banken. Depositum, beloppet af de medel, Banken får hafva stående i Hamburg, angående. Se Banko-Utskottets Utlåtanden N:ris 4 och 43. Deputation, Helsningsom anteckning till den, sorn kommer att afgå för att hälsa de öfrige Riks-Stånden. I.
Vår bild framställer det ögonblick, då de väldiga arbetarskarorna, fylkade kring sina respektive föreningstecken, tåga genom staden ned till Hamnplanen, följda af; skådelystna blickar och belysta af strålande majsol. T EN NOTIS OM LÄGRE (NYA) LÄRARINNESEMINARIUM, som varit införd i n:r 30 af Idun, stod bland annat, med anledning af att undertecknad lagt in ansökan till k. m:t om rättighet att anställa offentlig afgångspröfning vid seminariet, äfven följande: » Denna ansökan är åtföljd af synnerligen vackra intyg om seminariets och fröken Detthows föregående verksamhet, utfärdade af ... » Då det » och ", som nu i det ofvan citerade kursiverats, ansetts kunna leda till den missuppfattningen, att alla intygen skulle gälla såväl seminariets som min föregående verksamhet, har jag blifvit tillfrå- gad om saken. Med anledning häraf får jag meddela, att ofvannämnda ansökan var åtföljd af intyg om seminariets föregående verksamhet (utfärdade af professorerna Sahlin, Fogelmarck och Rosenberg och teol. dokt. Strandell) och intyg om min föregående verksamhet som hufvudlärarinna vid Privata Småskolelärarinneseminarium i Stockholm (utfärdade på olika tider af kanslirådet Kastman, folkskoleinspektören Bergman, seminarieföreståndaren Löfvén och skolföreståndarinnan K. Strömberg). A FRÅN ARBETARERORELSEN I NORRLAND: DEMONSTRATIONEN I SUNDSVALL DEN / MAJ. vid tanken på, hur han skulle komma hem trött, frusen och hungrig och mötas af all denna ljusa värme här inne hos henne. De skulle sitta midt emot hvarandra vid matsalsbordet, där teköket puttrade och silfret lyste i hela sin nyskurade härlighet, där de skära rosorna, som stodo i ett skimrande kristallglas på bordet, spredo en mild doft omkring i rummet, och där allt talade om denna friska charme, som hvilar öfver ett nytt, ungt hushåll.
Rik - sens Ständer, att, enär en hastig indragning af General Assistanee-Contoiret skolat för Stalén medföra en mycket större årlig förlust, än den Staten för Verkets underhållande kunde få vidkännas, heldst det icke borde komina ifråga, att, vid Inrättningens upphörande, Lönerne skulle fråntagas den Ordinarie Betjeningen, nå-» got bestämdt Beslut om General Assistance-Contoirets'blifvande öde icke då borde fallas, utan fastmera ålgärderne rigtas derhän, dels att, genom en förändrad reglering af utlåningen, med hvad dertill hörer, söka vinna en jemnvigt emellan Inkomster och Utgifter, så att Inrättningen i det närmaste kunde bära sin egen kostnad: dels ock att bereda och grundlägga Inrättningens framtida upplösning på ett sätt, som för Staten blefve minst betungande, i hvilket afseende, jemte det åt Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret öfverlemnades, att låta besörja utlåningen, 670 Stats-Utskottets Betänkanden. efter de Reglementariska stadganden, som Herrar Fulimägtige pröfvade lämplige, dea föreskrift tillika meddeldtes, att alla de tjensler, som då voro eller framdeles kunde blifva ledige, skulle lills vidare och in-* till nästa Riksdag endast efter provisionella förordnanden förrättas, så att de för sådan,e tjenster anslagne Löner vid tjenstgör! ngens upphörande skulle kunna alldeles indragas. Sålunda förberedd, är frågan am GeneralAssistance-Conloiret öfver!em nåd till afgörande åt Rikets nu församlade Ständer; Hvarförutan af enskilda Ledamöter inom samtlige Riks-Stånden Motioner angående detta Verks indragning vid denna Riksdag ånyo blifvit väckte, samt till Stats-Utskoltet remitterade; och i anledning al hvilket allt Utskottet får dess yttrande meddela.
Han hade mycket god smak, fast Maja inte trodde honom om det. Men hon kunde inte ... Det var omöjligt att förströ sig — åtminstone i dag. SÖNDERRIFNA DAGBOKSBLAD. Jag vet inte egentligen hvad det är, som kommer mig att hålla af Petra Ström. Hennes yttre är alldeles icke tilldragande, tvärtom, hon är ovanligt ful. Och hon har detta öfverspända i sitt sätt, som alltid brukar lämna mig kall och oförstående. Kan det vara möjligt, att jag låtit besticka mig af den kärlek hon vid första ögonkastet ägnat mig? Hon visar mig en ung flickas kritiklösa beundran för den mognare kvinnan, och denna beundran omfattar allt, från mina ögon till den minsta småsak i mitt hem, hvart ord jag säger, hvar rörelse jag gör. Men är det möjligt, att det kan vara endast detta! — Kanske det är det, att hon är svår att förstå sig på och att upptäcktsresor alltid intresserat mig. — Det ligger något bundet öfver henne, trots all exaltation. Den 30 Januari. Om jag blott kunde tro på någon, skulle jag kunna bli fullkomligt lycklig, sade Petra i dag, då hon satt på golfvet med båda armarna i mitt knä och såg upp på mig. — Du menar — Ja, det menar jag. Vet du huru många friare jag haft dessa sista två år? Minst tio! Ingen enda för min egen skull, alla penningfriare, hvarenda en! — Är du säker på det? — Ja alldeles. Och hon drog fram flere exempel för att låta mig döma om hon inte gjort rätt, som var försiktig och misstrogen. Jag tror det. Ifall hon har en någorlunda klar föreställning om sin yttre människa, undrar jag ej på att hon kommit till ett nedslående resultat. Jag satt och såg på henne, medan hon talade, och försökte se henne med en mans ögon. Nej, det är omöjligt att känna sig intagen af den kantiga, nästan knotiga figuren, de utstående blå ögonen, det linfärgade håret, utan den minsta strimma af sol eller guld, och den nästan tragiska lilla uppnäsan, som gör att hennes ansikte i profil förefaller näslöst.
Emellertid hade Adolf hunnit fram till kapellet. Han band sin häst vid en af de gamla lindar, hvilkas kronor susade öfver de åldriga grafstenarne, och ilade till dörren. Det svaga ljusskimmer, som mött honom genom fönstren, hade öfvertygat honom, att han var på de rätta spåren. Han fann dörren läst. I hopp att hitta en annan ingång, gick han ett stycke omkring kyrkan, då plötsligt hans öra nåddes af menniskoröster derinnifrån ... af genomträngande klagoskri. Han befann sig nu utanför den utskjutande sidobyggnad, som bildade sakristian. Han stannade ... lyssnade ... han tyckte sig igenkänna Ellens röst ... och utom sig af tusen stormande känslor ilade han, då han ej fann någon annan ingång, tillbaka till den dörr, han lemnat och frestade dess åldriga ekplankor med en väldig spark. Dörren gaf efter ... ännu en stormlöpning och det rostiga låset brast. Adolf störtade in i kapellet. Han såg sig omkring med en vild, hastig blick ... kyrkan var menniskotom, så långt som det svaga, rödaktiga skenet från de få flämtande ljusen upplyste den, men dess hvalf genljöd af jemmerrop, som kommo från ett sidorum. Adolf skyndade dit. Det skulle vara svårt att beskrifva den öfverraskning, som ynglingens oväntade uppenbarelse i den till tortyrkammare förvandlade sakristian åstadkom. Ingen af de närvarande hade hört bullret af den instörtande dörren: Adolf stod midt ibland inqvisitorerna, såsom om han plötsligt uppstigit ur afgrunden – för åtminstone tvenne af offren, såsom han nedkommit från himmelen. Han stod der med handen på svärdfästet, med blicken flammande af dystra, hotande lågor. Sakristian upplystes af en stockeld, som bödelsdrängen upptändt i dess spisel.
Följden häraf har också emellanåt varit, att allmänna åklagare på sålunda privilegierade orter funnit sig, genom vederbörandes förklaring att det till åtal anmälda förfarandet kunde med disciplinärt ansvar försonas af studerande, ehuru enahanda förseelse, begången af hvarje annan medborgare inom samhället ovilkorligen påföljes af lagstadgadt ansvar, förhindrade och förmenade att vederbörligen fullgöra sina tjenstepligter i afseende på lagens och ordningens upprätthållande med den jemlikhet, rättvisa och personliga hänsynslöshet, som är grundtanken i vära lagar och grundvilkoret för all god medborgerlig ordning. Denna universiteternas disciplinära myndighet öfver de studerande, hvilken icke stödjer sig på allmän lag och endast torde vara en, af glömska och förbiseende bestående, lemning af den medeltidsanda och uppfattning, som tillerkände nästan hvarje korporation och skrå sin särskilda undantagslagstiftning och domvärjo, är visserligen uti de nya universitets-statuterna icke nyskapad, utan, enligt 1 § i Kongl. Förordningen om universitcts-domsrättens upphörande, med frångående af universiteternas hithörande privilegier i öfrigt, upptagen ifrån samt i afseende på omfång och föremål begränsad till de bestämningar, som omförmälas uti Kongl. Brefvet tili Akademi-Kanslererne och samtliga Hofrätterne af den 1 Mars 1750; men hela detta Kongl. Bref synes saklöst kunna till all kraft och verkan upphöra att. vara gällande, enär detsamma, såsom nedanföre skall visas, dels icke nrnnera lämpar sig för förhållandena och den allmängiltiga uppfattningen af hvarje medborgares både frihet uti och befogenhet att personligen ansvara, enligt allmänt gällande lag, för sitt handlingssätt; dels utgör en undantagslagstiftning af ganska tvetydigt värde, icke blott för några jemförelsevis fä individer, utan i afseende på dessa, endast så vidt desamma fela mot medborgerlig ordning i universitetsstaden och inom en mil deromkring.
Dessa sannt filantropiska åsigter hafva framkallat flera försök i enskild väg. att förmedla samhällets kraf af bestraffning för brott med brottslingens återupprättande; men hittills hafva endast två sådane inrättningar för fallna qvinnor vunnit stadga, hvaremot någon för fallna manspersoner ännu icke mig veterligen, kommit till stånd. Det b >r emellertid vara alla kommuners åliggande alt i omförmälda afseende biträda straffanstalten, men dock så, att Slaten, för straffrättens skull, äfven dertill medverkar. Uti hvarje län eller åtminstone uti de mera folkrika länen måste alltså finnas ställen, dit den frigifne fången kan begifva sig såsom till en station emellan fängelset och samhället, såvida han icke på annat sätt i enskild väg erhåller arbete och uppkomst. De med så stor kostnad för Staten uppförda cellfängelserne skola i betydlig mån förfela sitt ändamål, om alla de brottslingar, sorn i cell undergå bestraffning för brott, icke vid utgåendet från fängelset blifva i tillfälle att genast erhålla arbete och bergning. Det är just saknaden af en dylik station som befolkar gemensamhets -fängelserne med så många för ilererade förbrytelser dömde merändels helt unga brottslingar. Dessa förut förstörde, redan i tidig ålder uti lastens mysterier invigde, unge personer förhärdas nu ännu mera, samt bilda framdeles den stam inom fängelset, hvilken i sin ordning till brott uppfostrar andra ynglingar. Moraliskt och fysiskt förderfvade återgå dessa brottslingar till samhället, för att under den korta tid, de lä behålla friheten, föröfva tjufnadsbrolt eller andra förbrytelser, samt deruti inlära andra, hvilka sedan befordra omsättningen inom fängelset, så att rolen til! det onda, likasom hos ålit annat ogräs, ständigt qvarblifver och skjuter alltjemt nya skott. Större delen af de försvarslösas, frivilligas och kronoarbetskarlars klasser tillhöra denna förderfvets kategori. På detta sätt uppstår en 764 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
Jag tror detta vara så mycket mer nyttigt, som under sednare tider förhållandena så väsendtligen förändrat sig, mot hvad de Den 24 Januari. 213 voro, när boställen först anslogos. Det var en lång tid, då jord sköttes utan några insigter hos brukaren, då man kunde slå sig ned på landet och draga inkomst af jorden, utan att förstå sig på dess skötsel. Denna tid är nu förbi. Numera måste hvar och en, som vill draga inkomster af jordbruket, förstå denna näring lika väl som hvarje annan näringsidkare sitt yrke. Några insigter i landthushållning kan man i allmänhet icke göra räkning på hos eri prest, sorn fått ett boställe, och älven om han vore kunnig i landtbruk, kan det vara andra omständigheter, som göra det lör honom vådligt eller eljest vålla att han icke dermed kan sysselsätta sig. Landtbruket kan vara stort och hans ekonomiska ställning sådan, att han icke kan ingå i de dryga förlagsomkostnader, sorn erfordras för anskaffande af kreatur, m. m., som dess rätta skötsel kirnde kräfva. Då synes mig godt, om en prest kunde på viss bestämd tid, som jag vill föreslå till 20 år, utarrendera sitt boställe, och detta på det icke sådana boställen måtte, på sätt först skett, städjas bort till skada för efterträdaren. Att ett stadgande finnes derom, att fråga om utarrendering af sådana lägenheter skall bero på K. M:S pröfning, är godt och väl, men ändå bättre vore, om det blefve i lag stadgadt att utarrendering af prestboställen finge ega rum på viss tid. fördelen af en sådan utarrendering tror jag mig kunna vitsorda i följd af den erfarenhet jag haft, huru ofta prester, icke blott i norra och vestra utan äfven i södra Sverige, blifva lidande deraf, att de mot sin vilja måste försöka sig som landtbrukare, alldenstund det icke funnits arrendatorer, som varit villiga att åtaga sig hemmanet mot skäligt arrende, då de icke kunnat få öfvertaga arrendet på längre tid än boställsinnehafvarens lifstid.
Fröt iSj. j. S Saini. .file Häftet» STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, i834- Allm. Bcsv.- och Oec.-Utsk. Bet, N:o ig - i 3NT:o 19. Ankom till Exp. Utsk. den 2 April kl, 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om anläggning af cn Köping i JVittsjö by af kV estra Göinge Härad och Christianstads Län, samt inrättande af ett Post-Contor derstädes. ** Uti fett till Hedervärda Bonde-Ständet irigifvet och lill Utskottet reroitteradt memorial, har Riksdags-Fullmägtigen från Christianstads Län Per Nilsson, med hvilken sig förenat Göran Jo7iasson från Kronobergs Län, anfört: att Östra och Westra Göinge Härader i förstnämnde Län hafva ett ‘ mindre lönande jordbruk, men ymnig tillgång på skog, hvars produeter, af hvilka de fleste inbyggarne hemta deras utkomst, sakna tillräcklig afsättning, i följd deraf, att skogrikaste socknarne äro belägne 5 a 6 mil och derutöfver från närmaste Städer Christianstad och Engelholm, hvadan,efter Motionairens förmenande, ej blott skogseffeclers afsättning ulan äfven andra fördelar skulle för orten beredas genom anläggande af cn Köping, dertill Wittsjö by inom Westra Göinge Härad blifvit föreslagen, såsom gynnad af belägenheten i den folkrikaste skogsbygden invid en större insjö, på nära lika afstånd emellan förenämnde arne Städer och vid stora landsvägen åt Wexiö. I sammanhang hvarmed Motionairen jemväl framställt nyttan af ett Post-Contors inrättande i Wittsjö, enär flere socknars inbyggare nödgas 3:ne mil hemta deras bref. Med erkännande af nödvändigheten af hvarje åtgärd, som kan i en landsort medföra ökad afsättning och rörelse, anser likväl Utskottet
Vid tvenne, egen» domar jag har i Skåne, på ej mer ån en mils afstånd ifrån hvarannan, har jag vid den ena flera tusende tunnland skog: på den andra icke ett tråd, som ej år planteradt. Om man nu vid den förra skulle ovilkorligen åläggas använda en viss del jord till skogsplantering, så vore Gl2 Den 18 Februarii, deruti ett fel, då man derigenom snart skutte nödgas alt der köpa säd; oell deremot vöre det lika stort fel att ej fortfara med plantering vid den andra. Ålit förmynderskap, som lågges på Landtoeconomien, är i min tanke felaktigt, I anledning af Friherre Ehrenfaorghs yttrande, angående något förslag från LandtbruksAcademien om skogarne, får jag gifva tillkånna, att ett sådant verkligen år ankommit 5 men, jag år ledsen att såga det, jag tror ej att det år lika nyttigt, ej en gång användbart för Skåne. Genom frivilliga öfverenskommelser inom hvarje Socken, genom framställning af den nytta skogslösa orter skulle haiva af utsträckta planteringar och de skogrikare af ett klokars vårdande af deras skog, är jag öfvertygad ån_ damålet vida mera skulle befordras, än genom allmänna författningar, anbefallde till generel efterföljd lika der Landtmannen 1111 nödgas lefva af skogsförsåljning, och der han för att erhålla timmer och vedbrand till sitt behof, skall afyttra sin säd* Att hindra den ena och den andra genom misshushållning och vanvårdnad af sin egendom, skada sig och det allmänna, år min tanka gränsen för Regeringens omsorger; det öfriga bör ankomma på hvars och ens egen omtanka, och på de särskildta locala förhållanden, hvarje ort erbjuder. Herr Grefven och /, andt Mars l cilken föreslog att så väl Herr Gripensledts ofvannämnda Den lS Februariit Memoria!, som de af åtskillig© Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden måtte till Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieLtskotten remitterashvilket bifölls.
De vanliga undantags-contract, som man får se, innehålla t. ex. rättigheten att mjölka en ko. Detta mätte vara något obestämdt, då det är osäkert, om den gifver mera eller mindre mjölk. Den andra punkten brukar vara, att den, som förbehållit sig undantaget, skall få ved huggen åt sig, då han icke mera orkar att sjelf hugga den. Detta måtte också vara en vara till obestämdt belopp, emedan lian får så mycket ved han behöfver, oell afven af obestämd beskaffenhet, emedan den kan vara huggen eller icke huggen. Vidare plär vara betingadt skjuts till kyrkan, ett linland, tn. fl. dylika saker. Nu är emedlertid föreslaget, att en sådan afkomst skall intecknas med fullkomlig inteeknings-rätt, och meden sådan inteckntsrätt, sorni Jorda-b:n är tillagd inneslående köpeskillning, hvilket är framför alla andra. Det är Den 16, M a j cm, 33 är således, såvitll |ag förstår, i detta lagförslag en bestämd motsägelse emot redan bestämd lag i ii punkten af 5818 års inteeknis-förordning. Denna författning och stadgandet i dess litte punkt afser , såsom säkert dé landshöfditlgar, hvilka här äro närvar., kunna vitsorda, den reda, hvilken är alldeles oundviklig vid fastigheters försäljande på u'- mäthings-auclioh, och den i anleda, deraf uppkommande liqvid emellan intecknisägarne, hvilken icke ivan ske, om ej hvarje inteckning är utsatt lill bestämdt belopp ; och författningen har i flera andra afsecnden mångå föi delar i de bestämda stadgandet), som den innehåller. Jag tror således, att det icke är rätt att upphäfva densamma. Jag tror icke, att det kan ske med bibehållande af den säkerhet, som män, synnerligen i sednare tider, varit så angelägen att bibehålla för inteckningsägare; och framför allt tror jag, ali det skulle vara alldeles orätt att indi reel upphäfva eller undergräfva denna säkerhet och denna författning, hvilket skulle ske, derigenom att tvänne root hvarandra stridande lagbud korn-* ine att. äga rum.
Då det vidare vore billigt, att de personer, hvilka genom att ingå i skarpskytteföreningar, åtogo sig betydligt större värnepligt än den i lag föreskrifna, bereddes någon motsvarande lättnad, d • sådant utan skada kunde ske, är slutligen i motionen föreslaget, A:o att medlemmar af skarpskytteförening skulle under vissa vilkor vara befriade från deltagande i såväl första som andra årets beväringsmöten. Af Herr C. F. Ridderstad, hvilken (i motion N:o 52) hufvudsakligen anfört, hurusom, enär instruktionen vid en större förening icke vore i samma förhållande, som egde rum emellan medlemmarnas antal, besvärligare än vid en mindre, enligt Herr Blanches förslag instruktörs-aflöningar vid de större föreningarne skulle kunna tillskapas till öfverdrifna belopp; hvarförutom det vore olämpligt att aflöningar, utgående af statsmedel, blefve lill beloppet bestämda af enskilde personer; med hänseende hvartill motionären föreslagit, att skarpskytteföreningarne inom riket måtte, efter de särskilda föreningarnes numerär, uppå gjorda ansökningar, erhålla af staten instruktörer, i vanlig militärisk ordning kommenderade ur de närmast belägna regementena samt af Kronan aflönade enligt fastställda dagtraktamentsoch aflöningsreglementen.
Förhållandet är likväl icke sådant. 75 § RiksdagsOrdn. innehåller följande: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksSt:ns sammanstämmande beslut och Konungens sanction. För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom Reg.F:ns 66, 69, 70, 71 och 72 §§ serskildt förordnadt är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening”. Jag skall sedermera återkomma till denna afd., der är comma cumpuncto, hvarpå kommer följande: ”men skulle två Stånd stadna emot två, förfaller frågan och förblifver vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas. Ar åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”. Del är i denna § som omtalas, huruledes sådane frågor hänskjutas till en förstärkt nämnd. Jag vill först tala om det stadgande, som är mindre tydligt, nemi. att: ”För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagne, hvarom i Reg.F:ns 66, 69, 70, 71 och 72 §§, serskildt förordnadt är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening”. Der står icke huru det skall förhållas i fall tre Stånds mening skulle sammanstämma, ronde ämnen, som höra under 72 §, och vid hvilka icke Konungens samtycke kan ifrågakomma, men i de andra §§ är stadgadt, att det är ett särskildt Utsk., som skall afgöra der omnämnda frågor, men sådant är icke stadgadt, rör:de de frågor, som om - Den 17 Juni. 129 omförmälas i 72 §. Derpå har man likväl ett af Const.Utsb. fastsläldt prejudikat, om hvilket det nämnes i Statsoch BankoUtsk:ns betänk:» N:o 20 vid 1830 års riksdag (sid. 289—314).