Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brännmästare Kusk ' Förrattat sina sysslor 9:0. Förstår sin Christendom: Stalldräng Gårdsdräng Trädgårdsmästare I j! 4:o. 'Utmärkt väl. Väl. F örsvarligt. Väl. Någorlunda. Sva 0f Trädgårdsdräng Någorlunda försvarligt. Lilla. O Illa. Fiskare 5:o. 'Utmärkt villigt. (Villigt. Merendels villigt. 10:0 Kan liisa Svenskt tryck.- Väl. Hushållerska Någorlunda villigt. Någorlunda. Kammarjungfru Ovilligt. Svagt. Kammarpiga Ii Utmärkt flitigt. Illa. Kokerska i * U 6:0. ■ Flitigt. Alldeles icke. Huspiga # t Någorlunda flitigt. 11 :o Kati skrifva Tvätterska Försumligt. Kökspiga Utmärkt pålitligt. Väl. Bryggerska Pålitligt. Någorlunda. Någorlunda pålitligt. Svagt. Barnpiga 1 Mindre pålitligt. Illa. Barnflicka .Opålitligt. Alldeles icke. Amma Utmärkt redigt. har sednast gått till II. H. Nattvard 8:0. Redigt. år, månad, dag. 1 Någorlunda redigt. Har sednast bevistat Husförhör Oredigt. år, månad, dag. De 11 25 lovern Der. bönder och Tjenstehjon , a f den 5 Maji iSo5. Denna Stadga är tillkommen under ett annat Samhällsskick, än det nu varande, oell medförer ej mera de controller, sorn den primitivt åsyftade. Det skulle blifva allt för vidlyftigt, alt här punkt för punkt genomgå alla de bristfälligheter, sorn vidlåda denna Stadga. Den eiler de, som Kongl. Maj:t i Nåder torde utse till verkställande af en ny Redaction, lära ej undgå, att märka bebofven i desse afseenden. Emedlertid anser jag mig allmänneligen böra nämna någre omständigheter, såsom hufvudsalige: i:o Den ofta inträffande omöjlighet, att gifva ett. Tjenstehjon sådan Orlofssedel, sorn det för tjenar, medförer stora olägenheter och stort förderf.
Prof,-Utdrag den 6 December 1856. 127 BevillningsUtskotiet: 1.0 Nils Svenssons från Christianstads län, om befrielse för reserv-skjutslag från skyldigheten att fortskaffa paketvagnar och snällposter m. m., jemte dervid afgifne yttranden; 2:o Per Benjaminssons från Elfsborgs län, om ändring uti Kongl. Förordningen af år 1855, angående gästgifvares rätt tili utskänkning af bränvin; 3:o Samme mans, om tillägg i Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, rörande bränvins-bränning; •l:o J.
Jag liar funnit - och denna iakttagelse är ingalunda allmän - att de åskådare, af hvilka de högre klasserna alltid äro omgifna, den nyfikna hopen, som alltid ar på utkik och färdig att nagelfara deras obetydligaste handlingar, uteslutande agnar sin uppmärksamhet åt dessa klassers kvinnor - icke män. Kvinnan ar för dem personifikationen af Idassens alla både laster och dygder, antingen detta nu beror på den olika moral som gäller för de olika könen eller darpå att hopen föreställer sig, att allting ar tillåtligt för inän eller att den lyx, som utvecklas och vacker afund, icke framsticker så ohöljd hos mannen som hos kvinnorna - allt nog, det faktum ar obestridligt, att förtalets pil, alla anklagelser mot de högre klasserna, riktas mot kvinnorna. Att aristokraten ar en lätting, slösare, slapp, lattfirdig, utan lifsmil, lefver i okunnighet och maklighet, att han lik narren i den beryktade satiren endast skroderar om tjurar och hastar, att han ar till ingen nytta hvarken för sitt land eller för civilisationens sak - det förvanar ingen. Men det som leder oss ratt i fördärfvet a r ryktet om att markisinnan " X har en .liaison » eller att hon ringat ur sitt kladningslif två centimeter till. Den, som icke tillhör den högre societeten eller icke äger den sällsynta egenskapen att vara nöjd med lifvets förhållanden, anser som verkliga brott en hel del fullkomligt likgiltiga saker som aristokratiens damer göra, antingen därför att deras ställning krafver det, eller för att utfylla tomheten i sin tillvaro, eller för att följa modets lagar. Folket och förnämligast den mindre bemedlade medelklassen, dar den allmänna opinionen formas, kan icke fatta annat an att den kvinna ar en förtappad varelse, som årligen slösar tusentals duros på kläder och juveler, som åker i ekipage ii la Daumont, som frukosterar med champagne och manzanilla, som ödslar i kladningsslap och knappar in på kladningslifvet, som parfymerar vadderingen i sin klädning, som nyttjar silkesstrumpor midt på dagen, som dinerar i öfverflöd och som efter intaget kaffe tänder en turkisk cigarett.
derstädes förändrade talan, hvilken inskränkt sig dertill, att Döling endast skulle sjelf infria eller utsöka beloppet af en annan skuldsedel, den Döling såsom valuta velat tillställa Levander; alltså och då Polismästaren Bergman, efter min öfvertygelse, således ej kan anses hafva saknat anledning att låta Döling i allmänt förvar insätta, piöfvar jag, m. v. rättvist att, med upphäfvande af Hofrättens utslag, Bergman från det emot honom anställda åtal befria”. Uti cn lill mig ingifven skrift hade juveleraregesällen Per Eric Engman fört klagan deröfver, att sedan han, genom Stockholms södra förstads käminersrätls utslag den 16 Juli 1836, blifvit dömd att, för förfärdigande af underhaltigt guldarbete, böta 133 R:dr 16 sk. banko, men Kongl. Svea Hofrätt, der Engman besvärat sig öfver Kämnersrältens beslut, i utslag den 16 Januari 1837 funnit de anförda besvären, såsom icke inom laga lid inkomna, ej kunna lill pröfning upptagas, och Kongl. Maj:t, i anledning af Engmans i underdånighet fullföljda talan, medelst utslag den 19 December 1838 gillat Kongl. Hofrättens berörde yttrande; hvarefter Engman, på sätt utdrag af diarium i Kongl. Maj:ls Justilie-revisisns-expedition den 17 Mars 1839 utvisade, inkommit med underdånig ansökning alt af gunst och nåd njuta eftergift af de, genom Kongl. Majrts nyssnämnda utslag, honom.ålagda böter; så hade, delta oaktadt och ehuru under tiden Engman tillhörig egendom skulle vara lill omförmälda böters gäldande, genom Öfverståthållareembetet.
Man har suppositionsvis behagat föreställa sig, att ett tillstånd af laglöshet skulle kunna äga rum i Colonien; och man hav Den 16 Mars f. m. derpå slödt en anmärkning om det besynnerliga Administrationsskick, som då skulle kunna uppkomma, i händelse Coloniens förvaltning undandroges all granskning af Rikets Ständer. Hvad den supponerade laglösheten angår, anser jag öfverflödigt att, intill dess den inträffat, ingå i någon pröfning af dess möjlighet; och hvad den så kallade besynnerliga Administrationen vidkommer, så kan den här icke blifva föremål för någon pröfning; ty besynnerlig eller icke, är likväl denna Administration, sådan den nu i sjelfva*verket förefinnes och fortgår, en enkel följd af 1812 års Riksdagsbeslut. Herr Hjerta har väl medgifvit, att Colonial-Ärenderna icke föredragas i StatsRådet, men han har deremot velat hänföra dem till categorien af Ministeriella. Herr Rosenblad har redan ganska rigtigt besvarat denna anmärkning; och svårligen lärer Colonien S:t Barthelemys angelägenheter kunna kallas Ministeriella, så vida man ej vill sträcka sina suppositioner derhän, att man trodde, det Colonien, derföre att den är afskild från Sveriges Administration, äfven bar sina små serskildta Diplomatiska relationer, med egna Embetsmän, tillsatte för deras bevakande. Men äfven i detta fall torde sådana mål, som röra Coloniens allmänna civila angelägenheter, svårligen kunna få namn af Ministeriella. Colonial-Ärenderna utgöra i sjelfva verket en alldeles egen Den i6 Mart f. m. dass af mål, som hvarken tillhöra dem, sorn föredragas i StatsRådet, eller de Ministeriella; ty de föredragas, till följd af 18*2 års heslut, inför Konungen ensam, af den Embetsman, Han finnér för godt att dertill utse.
Dessa omständigheter hafva hos Utskottet föranledt tvekan att tillstyrka upphörandet af de nu varande vapenöfningarne för den återstående allmänna beväringen. Utskottet har icke förbisett den ökade direkta kostnaden genom förhöjning af vapenöfningsanslaget, ej eller den indirekta genom minskning utaf arbetskrafter för jordbruket, som häraf blefve en följd; men Utskottet har trott, att dessa vapenöfningar skulle kunna ordnas så, att kostnaden i högst betydlig mån minskades. De, som tillhöra skarpskytteföreningarne, böra framdeles som hittills, då dc visa sig ega erforderlig kunskap i vapnets bruk, befrias fråD deltagande i första årets vapenöfning. Det ligger inom sannolikhetens gräns att tro, att, just härigenom, dessa föreningars antal och styrka skall ökas. Man skulle äfven kunna tänka sig möjligheten deraf, att de, som icke tillhöra skarpskytteföreningarne, kunde dels i skolorna, dels utan att behöfva sammandragas till gemensam öfning på regementets samlingsplats, erhålla den vapenfärdighet, som borde befria dem från första årets beväringsmöte; med ett ord, Utskottet har trott, att det framdeles läte sig verkställa att befria hela första årsklassen af denna del af beväringsmanskapet, och att det således icke bör blifva fråga om sammandragning till gemensam vapenöfning af annat, än den andra klassen. I fråga om beväringsålderas framflyttande ett år, eller från året efter fyllda 20 till året efter fylda 21 år, så anser Utskottet, med afseende derpå, att Sundhetskollegium alltsedan 1822 i dess berättelser yttrat, och flerfaldiga gånger, med stöd af provincialläkares utlåtanden, förnyat den framställning, att den tidiga beväringsåldern vore oförenlig med nationens sena tillvext, samt att ynglingarne i allmänhet icke vid 20 år ega den kroppsstadga och de krafter, som erfordras, för att motstå ett fälttågs mödor, sig icke kunna undgå att tillstyrka godkännande af hvad i detta afseende blifvit ifrågasatt.
I öfrigt får jag blott till en värd talare, som fästat sig vid mitt yttrande att jag förmenade mig, om jag hade JustitiasStatsministerns embetsberättelse till hands, kunna visa, alt balancerna varit mindre i besvärsmålen än i de vädjade sakerna, förklara, att detta mitt yttrande endast relative kan förstås, enär uppenbart är, att af 2000 inkomna besvärsmål ett till nummern större antal balancer måtte uppkomma, än af 600 inkomna vädjade saker; men jag förmenar dock, att om man härvid anställer en proportionerlig jemförelse, resultatet ingalunda utfaller lill förmån för mina motståndare, och härvid utbeder jag mig tillika få fästa den värde Grefvens uppmärksamhet derå, att jag hufvudsakligen talat om balancerna i Hofrätterna och såsom exempel för min sats omnärat, att i brottmål det minsta antal balancer finnas, Hr Cederschjöld, Robert Theo pbr.: Jag har ej Den ii Juli. 4^3 varit närvar, från början af discussionen i delta ämne; men sedan jag hitkom, har jag hört endast ett skäl anföras mot Ulskts förslag, det nemi. alt Hofrätternas göromål, om detsamma antoges, skulle blifva så betydligt ökade, alt de ej skulle kunna medhinnas. Jag tror icke, att detta är ett skäl, som bör verka till afslag på Utsk:s betänk., lili hvilket, så vidt det rörer frågan om lagmansoch kämnersrätlernas afskaffande, jag instämmer; dock anser jag mig böra gifva tillkänna, att jag ej haft tillfälle att laga någon verksam del uli ärendets handläggning inom Ulskotlet. I fråga om lagmansrätternas afskaffande tror jag att man endast bör afse, huruvida dessa rätter äro lämpliga domstolar eller ej, men icke huruvida Hofrätternas göromål derigenom skulle komma att i mer eller mindre mån ökas; ty äro lagmansrätterna ej lämpliga domstolar, så böra de försvinna, emedan det ej bör finnas en instans, som endast är till för att hindra görornålens hopande hos en annan, eller för att lemna hopp om att -J af tvisterna måtte blifva hvilande.
Förbättrade löner och hästlegor för de poster som för post 4 gånger i veckan till 3 skillingar milen, för de som för post 2 gånger i veckan 2 skillingar, för tyska posten 3 ½ skilling milen, för extra tur en skilling mer än ordinarie. Beckaskog den 19 augusti 1801. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående utvidgade näringsfriheter för guldsmeder Beckaskog den 19 augusti 1801. När Vi förbjöd nyttjande av silverkärl och andra stycken av samma metall, för att underlätta realisationen av kreditsedlarna, tänkte Vi på de personer, som lagt ner tid och kostnader på att lära guldsmedshantverket. De kom nu att sakna avsättning för sina arbeten och kom att betas tillfälle för utkomst och bärgning. Då de utan egen förskyllan blivit berövade sin möjlighet att utöva sin konst, som de har laga rättigheter till, vore det skäligt att det allmänna bereder dessa medborgare tillfällen att vara till nytta både för sig själva och samhället. Därför har Vi förordnat följande: De som vunnit burskap i guldsmedsyrket, men på grund av omständigheterna inte kan utöva sin konst, får utan att söka tillstånd fritt och obehindrat arbeta med andra metaller. Den som kan något annat hantverk, får efter att ha uppvisat godkänt prov hos magistraten, genast utöva detta hantverk. De får efter anmälan utöva traktörsoch spiskvartersnäring, salubrygd, bakning och slaktning. Samma rättighet som nu gäller för guldsmedsmästare vilja Vi förunna även gifta gesäller. De som vill inkomma i andra skråhantverk får räkna sig till godo gesälloch lärlingstiden inom guldsmedsskrået. Dessa rättigheter får inte utnyttjas av andra än dem som redan inkommit i guldsmedshantverket. Guldsmeder och deras fruar får även idka smärre handel och köpenskap. Beckaskog den 19 augusti 1801 GUSTAF ADOLPH. Förklaring över Stadga, angående avträdesoch förmåns samt boskillnads och urarvamål av den 28 juni 1798 Drottningholms slott den 30 september 1801. Vid andra uppropet bör borgenärerna andraga, vad de finna nödvändigt söka mot gäldenärernas sökta avträdesoch förmånsmål. Sedan har borgenären ingen talan.
Beträffande Kongl. Stats-kontorets erinran derom, att någon stats-fyllnadssumma icke skulle kunna ifrågakomma, enär Statsverkets inkomster vore så stora, att de vida öfverstego de extra anslag, som, enligt Herrar Revisorers förslag, borde till Stats-kontoret öfverflyttas, torde böra anföras, att om, i öfverensstämmelse med min åsigt, icke blott de extra anslag, som beviljas att, med lika belopp hvarje år, utgå, utan äfven alla öfriga extra statsutgifter, deribland anslagen till jernvägsbyggnader, i Riks-staten upptagas, så måste genom ett sådant förfogande ofelbart en ganska betydlig statsfyllnadssumma, i form af tillskott ifrån Riksgälds-kontoret till Statskontoret, erfordras. Det inses ock ganska lätt, att Riksgälds-kontoret utan olägenhet skulle kunna åtaga sig att tillhandahålla Stats-kontoret detta tillskott då Riksgäldskontoret icke allenast eger att härtill använda sina egna betydliga intrader, deribland de genom upplåning anskaffade jernvägsmedlen, utan ock, i händelse af behof, kan anlita sitt på Rikets Ständers Bank anvisade kreditiv å million R:dr. Emot det nu väckta förslaget torde måhända invändas, att för dess utförande skulle erfordras tillökning af Stats-kontorets nuvarande tjenstemannapersonal. Denna anmärkning bör dock förfalla, då man besinnar, dels att en betydlig minskning i Stats-kontorets göromål skulle uppstå derigenom att den täta skriftvexlingen emellan Statsoch Riksgälds-kontoren för reqvirerande af extra anslagsbeloppen helt och hållet komme att upphöra, dels att Stats-kontoret redan nu måste bokföra större delen af extra statsanslagen, enär desamma, efter att hafva blifvit från Riksgälds-kontoret reqvirerade, från Stats-kontoret utbetalas. Men äfven om, emot förmodan, någon tillökning i Stats-kontorets personal till följd häraf skulle befinnas erforderlig, anser jag den kostnad, som härigenom kan förorsakas, obetydlig i förhållande till de fördelar, som genom förslagets antagande otvifvelaktigt böra vinnas.
Bemälte lilla bergudd, blott så vid som ett bra kammargolf bör snart sprängas bort, eller ock kanalen gräfvas rakare 200 högst 300 alnar i längd, genom den låga ängsmarken på östra sidan af kanalen, så att fartygen kunna gå fram med full färt, i st. f. att nu nödgas stanna och långsamt staka sig omkring bergudden. Denna lilla men angelägna ändring synes icke böra kosta mera än kanske 2000 E:dr. Stockholm d. 22 November 1856. O. J. Hagelstam. Efter upläsningen häraf tilläde Gr. Frölich: Sedan nu promemorian är upläst, borde väl för fullständighetens skull äfven upläsas de anmärkmr, som äro tecknade på den lilla kartan, men jäg tror icke, att formen kan fordra en så minutiös efterföljd, att de ej kunna få följa med oupläste, och jag har redan haft äran förklara, att de faktiska uplysningar jag nu lemnat, äro blott en liten del af hvad Öfverste Hagelstam eger i sitt förråd och hvilkas riktighet han kan bevisa medelst åtskilliga illustrationer. Sin erfarenhet härutinnan har han inhemtat, ej allenast genom sjömät - Den 26 November f. m. 357 ningar vid Östersjöns kuster, som varit kans älsklingsyrke alltsedan unga åren, utan ock har han, på Konung Carl XIV Johans befallning, undersökt om det icke funnes några andra ögrupper i Svenska skärgården, som lämpade sig till ersättning för mistningen af Finland och Sveaborg, sedan man fick veta, att Ryssarne höllö på att anlägga en fästning vid Bomarsund. En sådan ögrupp fanns verkligen i yttersta skärgården österut från Waxholm, och förslag till fäétningsbyggnader lemnades redan för mångå år sedan till högtsalig Konungen. En annan sådan ögrupp fanns utanför Östgötha-kusten, så pass aflägsen från land, att den icke kunde tagas af en fiende, som hade lyckats landstiga, men som väl passade till hela den kustens försvar genom att der concentrera en del af vår Flotta.
1807 »vanliga Embetsmanncn wore art tillgå, hwilka edligt Jörsatkningarne fä nyttjas i Domare-wärf, och öga erforderlig förmåga arr handtera de dertill hörande ärendet, hwarurider bcgripes, ej allenast Tullförsnillning sch confiscationer, uran äfwen walds? och flagsmäk, son? wid sift nain »de tillfällen inträffa, kill hwilkas handterande desto heldre fordras hvs Domaren ku effa p och erfarenhet, som de samma aiigä bade lif och mäliärd, hwarsöre ock, innan senare Förff.ttningar åstadkommit förändring, sa b effe. ffa de wäldsmäl förut lydt under Ordinarie DomstolarneS befattning, äfwen som ds, i Venna stund, fränk Gränse-TuldRätkernc, höra under Hof Ralternes widare granskning. Del kan wäl anmärkas otc Häradshöfdingarne, eiler Ordinarie Domare ä Lander i första Jnstantien tillräckligen förut är lystlsiatk, och att de nu i fragg warande mai gemenlmen fordra skyndsamhet, uröfwer hwad öfrige Embeks-göromäl kunde medgifwa; men dels inträffa dylcka ärcnder ej sa ofta, att deraf kan mällas synnerlig tillökning i arbetet, i synnerhet dä de wid Ordinarie Tingen kunna förekomma, dels ock, dä, i afseende pa hacktade personers ffyndesamma afdömande, förur är särskildt tillstyrkt, att en Extra Domare mä förordnas till en sädan befattning wid Ordinarie
lag hoppas dock, alt Hr Printzenskjöld i detta fall är god och lar reson, och anhåller för öfrigt, att R. o. Ad. ville bifalla den återreiniss, som af mig och llere talare blifvit yrkad. Hr Printzenskjöld: Visserligen tager jag gerna reson, när man anför skäl. Men det händer olyckligtvis ibland, att mine värde motståndare icke mäkla anföra skäl, som äro af den beskaffenhet, att de kunna förändra min öfvertygelse. Men långt ifrån alt jag har yrkat, att beslut nu matte fallås, eller bifall lill denna punkt, instämmer jag tvertom, lika med Frih. Palmstjerna och ålskillige andre talare, uti det yrkande, alt frågan måtte lill Ulsk. återremitteras, der jag icke skall underlåta alt söka göra min mening gällande, om jag äfven skulle röna det missöde, alt icke få Frill. Raab att förena sig med mig. Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot Ulsk:s yttrande i fråga om 50 § gjorde anmärknir föranleda lill ålerremiss, 17:de punkten, ang:de rättelse af redactionen i bevilln.- stadgans 52 §. R. o. Ad. instämde i ViiiIoll. BorgareSl:s ronde ifrågavar. rättelse fattade beslut. 18:de punkten, ang:de redactionen af SS §; samt J9:de punkten, angde förändring af 58 och 5g §§ i bevilln.stadgan. Ulsk:s yttrande i afseende på berörde §§ bi föllos. 20:de punkten, ang:de de i bevilln.stadgans 73 §; samt 21:sta punkten, ang:de de i samma stadgas 74 § upptagne beskattningsgrunder. R. o. Ad. vidblef sina i afseende på berörde beskaltningsgrunder fattade beslut, hvarjemte de i 20 och 21 punkterne föreslagna voler.propos:rne godkändes. 22:dra punkten, ang-.de förändring af bevilln.stadgans j6 §. Frih. Raab:
Med tagen närmare kännedom om det förhållande, som föranledt Utsk:s klander, vill jag på intet vilkor bestrida detsaramas behörighet, såsom tillkommet på fullkomligt grundade skäl och eli, de facto bevisadt, oriktigt förfarande af Krigs-colhm och Förvaltningen af sjöärenderne; men det sätt på hvilket Utsk. velat tillvägabringa detsamma ogillar jag på det aldra högsta. Utsk. eger visserligen icke allenast rättighet, utan äfven skyldighet, enl. Riksd.-Ordn:s 30 §, 2:dra morn., att i R. St:s plena anmälan göra om de fel, som, vid dess granskning af alla Statsverkets räkenskaper och handlingar, komma i dagen, men Utsk. eger, enl. milt förmenande, ej rättighet att sträcka sin makt längre, än att, om anmärkn:na äro af sådan vigt, att de tarfva laglig undersökning, sådant hos Konungen anmäla. Nu har Utsk. tagit sig före att anhålla, det K. M. täcktes gifva en skrapa åt omnämnde embetsverk. I delta skall väl ligga en mildhet, men en mildhet, som den rätta hederskänslan ej kan vilja njuta utaf, och den sanna manligheten ej behöfver. Vid dylika fall, som detta, bör rättvisa ges å den ena sidan, och endast rättvisa fordras å den andra. Hvartill skulle det leda, om StatsUtsk. vid våra riksmöten icke allenast skulle göra anmärkmr, utan äfven befordra (ill skrapor? Huru långt skulle ej Utsk. i denna ifver kunna gå, och hvar skulle gränsen blifva härför? Om, under en annan riksdag, StatsUtsk. möjligen skulle blifva sammansatt af personer i ett fullkomligt oppositionell förhållande till den andra Statsmakten, till hvilka följder skulle detta skrapsystem, som man här vill sätta i gång, då ej kunna leda?
Man har sagt. att i England skulle behöfvas 20 år för att inlära folket i decimal-systemet i fråga om mått, mål och vigt. Vi hafva icke haft denna fråga å bane mer än 30 år i våra almanachor. Folket har redan hunnit vänja sig dervid. Det är sagdt, att ibland moliverne, som upsatles af den komité, hvilken af Vetenskaps-Akademien förordnades, skalle hafva blifvit yttradl, att det vore för tidigt att börja tillämpningen af det nya systemet före d. 1 Januari 1857. Sedan dess har uppenbarat sig hvad man knappast kunnat vänta. Ingen enda ledamot af BondeSt. inom de sammansatta Utsk:n har reserverat sig emot frågan. Det tyckes således som vore allmogen mogen för reformen. Det vore då illa gjordt alt framskjuta den längre än Utskm föreslagit. Vidare ber jag att få framhålla en omständighet, och häruti ligger väl nu hufvudsaken, hvarföre de båda talarne velat hafva upskofvet. Hrr:ne säga, att vi hafva Riksdag år 1856. Jo väl skulle detta väl möjligen vara ett skäl att upskjuta, på det att här mätte kunna framkallas nya strider. Jag tror icke att detta vore bättre, utan anser det vara bäst, att hafva frågan afgjord. Jag tillstyrker således bifall lill Utskrns förslag. Gr. Sparre: Jag ber blott att få anmärka, att, då Frih. Wrede i detta afseende fogat sig efter majoritetens inom Utskm åsigt, så anser jag, att Utskm äro honom tack skyldige för en sådan eftergift i st. f. att vidhålla den mening han förut förordat. Beträffande inkonseqvensen, är Frih. Klinkowströms tillvitelse derom alldeles oriktig. Frih. Wrede har ansett lika med majoriteten i Utskm, att det är genom bruket af decimal-systemet, som allmänheten skall vänja sig vid detsamma, hvarigenom det så småningom kan komma att begagnas, men icke genom dekreterande deraf.