Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gripenstedt har, efter mitt förmenande ganska riktigt anmärkt, att personer i allmänhet icke förstå denna fråga i alla dess detaljer, och jag erkänner att jag hörer till deras antal, som icke äro initierade i Bankens hemligheter; men jag tror likväl att de, som befinna sig i samma ställning som jag, skola kunna i frågan fatta ett ganska tillförlitligt omdöme, ty det betänk, som BankoUtsk. afgifvit, ehuru visserligen särdeles knapphändigt, lemnar dock dertill tillräckliga grunder. Rr Gripenstedt har vidare såsom oriktigt anmärkt, att man öfverfart frågan på det politiska området och deruti har han visserligen rätt; men jag tror honom hafva begått samma fel, då han, i sammanhang dermed förklarade, att man icke borde utsvälta Staten, utan lemna hvad för den erfordrades. För min del får jag förklara att, så snart fråga blir att fylla Statens behof, så skall jag, likasom hvarje sann fosterlandsvän, med min röst bidraga till det resultat, att sagde behof må varda fyllde; men frågan om användande af Bankovinsten bör icke dermed sammanblandas. Beträffande sjelfva princip-frågan, huruvida Bankovinsten bör skänkas till Staten för fyllande af dess behof, sä har jag redan förut vid en sammankomst, som mellan medlemmar af samtlige RiksSt:n egt rum, framställt den frågan, huruvida icke Wexel-Banken endast vore att betrakta som ett depositions-kontor, inrättadt för folkets nytta, der man, för att slippa att bära silfver-penningarne på sig, må kunna inlemna dessa till erhållande af lättare bytesmedel, såsom myntrepresentativer. Jag har i dag hört en talare, som mera än jag är initierad i sakerna, enl. min upfattning, hafva instämt i Den 15 Mars f. ra. 471 denna åsigt, och tror att man svårligen kan neka, att detta är egentliga meningen med Vexel-Bank-inrättningen. Men om nu förhållandet är sådant, så frågar jag om icke, då Ständerne högtidligen utfäst sig att garantera Bankens bestånd, det icke äfven är deras skyldighet att i första fummel tillse det Banken må kunna honorera sina förbindelser?
Den Tyska Philosophien, hvilken hos den, som icke gör den tili hufvudsak, har menligt intryck på begreppet, smaken och uttrycket, anses icke såsom tjenlig! bildningsmedel för den blifvande Militairen. Gymnasierne _, använda , efter -Fr i herrens förmodan, i veckan 18 timmar till Theologi och dithörande ämnen, och endast 12 till de ämnen, som skulle kunna gagna Militairen. Gymnasisten eger för sin bildning mera frihet än Cadetten bor hafva, emedan den sednare inspecteras vid bord och i boning. Trivial-Scholorne skulle kunna förbindastill Militair-studierne, heldst då WexelTJndervisningen, enligt hvad Herr Friherren förmenat, i dem blifvit införd, men Ynglingen utgår ur dem icke mera underbyggd än den, som intages på Carlberg. Jpologist - ^88 Stats-Utskottets Scholorne skola vara otjenlige , emedan i dem icke skall läras Mathematik. Den enskilda uppfostran är cj för mannen, som ämnas till det offentliga lifvet. Ett allmänt Polytechniskt Institut skulle blifva kostsammare och ändå sedan fordra Applications - Soholor för hvarje särskildt yrke. Kostnaden till en Cadetts-utbildning, är mindre, än för en Theologiae-Studiosus. Långt ifrån att Gadetternas antal skulle vara för stort, utexamineras årligen endast 20 till 25, ehuru afgången vid Armeen varit omkring 100 Officerare om året. Erkännande bristen vid Krigs - Akademien , men troende sådane vidhäfta alla våra offentliga Under visnings-Verk, föreslår Herr Frilierren, att Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, icke allenast låta undersöka Krigs-Akademiens nu varande skick, men äfven tillika, med alla våra offentliga Undervisnings-Verk, ifrån och med Universiteterne till och med Pedagogierne, samt sakkunnige och redlige män, till nästa Riksdag, låta utarbeta ett Förslag till deras förbättrande, samt ställande i system och sammanhang med hvarandra, så att
Men då, såsom redan anmärkt är, mani besinnar huru vanskeliga alla menniskors verk och företaganden äro, huru föga man i det hela under sin lefnad uträttar, huru stundom en hastig olyckhändelse eller oberäknad tillfällighet förstör och skringrar hvad sorn blifvit vunnit och samladt under seklers längd och hela mennisko-åldrar j så blifver det nödvändigt, ej mindre för tankan än hjertat, att tillika söka ett högre mål för sträfvandet, än blott den närvarande och sinnliga njutningens , och den yttre ofta tillfälliga fram&än-’ gens. Ett sådant af både lycka och olycka obe^ roende mål söker och finner en hvar förnuftig menniska, som icke hyllar en blind slump, utan lefver och handlar i tro på en Gudomlig försorg och Försyn, och således i hvilka lifvets skiften och omväxlingar, som helst, fri-3 modigt beslutar och gör det bestå han förstår och kan. Svenska Ridderskapet och Adeln, som redan i fornåldern 6å ädelt uppoffrade lugn och egendom och blod för Fäderneslandets tjenst, har ock sedermera varit lifvadt af grundsatser, ursprungna och närda af tron på Gud och en högre verlds förhoppningar. 406 Den 21 Julli. En skyldig gärd af vördnad och tacksamhet får derföre PresteStåndet, genom oss sine Deputerade, jemte sin afskedshähning vid denna Riksdags slut, nu frambära för det första RiksStåndet, som både i fred och krig forelyst sina MedStänder, ej mindre i tänkesättens lyftning, än i ädla uppoffringar och frivilligt underordnande af enskilta interessen under det allmänna bästa. Och anhåller PresteStåndet, att uti Eders Excellences Herr Grefven* och LandtMarskalkens samt Höglofiige Ridderskapets och Adeln fortfarande ynnest, förtroende och välvilja framgent få vara inneslutet. Detta Tal besvarades af Hant ExceUence Herr Grejven och Landt-Alars kalken sålunda:
Att, under åkerbrukets, enskiftenas och odlingarnes rätta utvecklingsperiod, hvilket man kan kalla de sednare 10 åren, under stora ansträngningar att använda alla möjliga krafter till förbättringar och utvidgade odlingar och må hända skynda dermed mera än krafterna medgåfvo och förståndigt var; att under sådana förhållanden mötas med tvänne nära nog totala missväxtår, under det en äfven å andra orter kännbar pennineeförlägenhet ii •, tii AoO kändes, öppnade sår, som ej så snart kunna läkas. Såren blefvo så mycket djupare, som ymniga och lätta lånetillgångar hade föregående åren blifvit i stor skala anlitade. När man härtill lagger att spekulationerne hade dessutom sträckt sig i öfverdrifvet mått lill egendomshandel, i hvilken både stora egendomar och en mängd hemman och hemmansdelar ingingo, hvartill krediten fortfarande behöfde anlitas, under det att egendomarnes värde voro i stigande och nära nog ingen gräns för deras värden, så kan man lätteligen fatta följderna af den stagnation, som uppkom genom brist på produkter att afsätta och genom brist på cirkulerande mynt, hvarmed redan ingångne förbindelser och de stundliga behofven skulle liqvideras. Känningen häraf skulle blifva så mycket starkare, som bristen ej kunde afhjelpas genom ett återhåll, ty stegen voro redan tagne, voro för stora och för allmänna. Ett ovarsamt begagnande och användande af de tillgångar, som varit tillgängliga och som onekligen släpptes allt för hastigt och allt för mycket på en gång ut, måhända med beräkning af långifvarne, att derigenom ernå en deremot svarande och kanske obillig vinst, skulle naturligtvis skuldsätta fastighetsegare och näringsidkare till ett belopp, som ej kunde utan tvångsmedel återbetalas, när samma källor, från hvilka lånen blifvit gjorde, på en gång och på flera månader stängdes, antingen af försigtighet eller af brist på tillgångar. Emellertid hade dessa i och för sig sjelfva skenbara tillgångar uppstegra t både fastighetsoch varupriser, hvilka äfven under naturliga förhållanden ej k unde stå på samma höjd och skulle ovilkorligen än vidare falla i samma mån det förut cirkulerande myntet indrogs och krediten blef störd.
S. D. Igenom Protokolls-Utdrag af den 18 dennes tillkännagifves, att, vid föredragning a£ Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets förJ ryade Utlåtande, rörande väckta motioner örn en friare handel med Svenska Skogs-produkter, Höglofl. Ridderskapet oell Adeln godkänt de af Herr Presidenten Friherre Edelerantz, uti dess serskilta yttrande inom Ekonomi-Utskottet, i afseende å berörda ämne, uppgifna grunder mörn., hvaruti de öfrige Ständen inbjudas att sig förena. Men, sorn Prest-Ståndet redan den 16 innevarande Junii förklarat sig förblifva vid DesS den 21 föregående Maji till Utskottets första Betänkande i målet lemnade bifall, så fann PrestStåndet sig icke kunna uti nämnda beslut med Höglofl. Ridderskapet och Adeln instämma. S. D. Efter förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande öfver Kongl. Majus till Utskottet aflåtna nådiga skrifvelse om Liqviden af Rikets Utländska gäld, fann Prest-Ståndet samma Utlåtande icke fordra någon annan åtgärd, än att Riksens Ständer må genom en underdånig skrifvelse till Kongl. Majtt betyga deras underdåniga vördnad och tacksamhet, för de af Kongl. Maj:t i nåder vidtagna åtgärder i afseende å Liqvid.erandet af Rikets Utländska gäld. S. U. Då Serskilta Utskottets Betänkande, angående föreslaget antagande af ett ökadt antal Betjening vid Hands Canzlierne och Lands Contoiren nu ånyo föredrogs, fann Prest-Ståndet, som Fröt. Utdr. d. 27 Junit 1818.'
Han har ännu en viss pigghet i sina ögon, ett slags stereotyp pigghet, som om han icke längre hade full förmåga att uppfatta, fast han kan se. Och denne gamle syndare försöker ännu att ha något af verldsmannen i sitt sätt. Han komplimenterade mig för ”Sèvresgruppen”. – ”Det var en präktig berättelse fru Benedictsson skrifvit om Kortsen.” – Ja, det tyckte han. – Har alla årgångarna af Illustrerad tidning inbundna – jaha. Man får så bra reda på hvad som händer – ja, – och så är det en sansad tidning. Och Bengta hade sagt till honom en gång och två gånger, att den berättelsen skulle han läsa. Men han läste den inte. Så fick han bref ifrån fru Ljungberg om den, och så blef han nyfiken och läste – jahaja – och det var roligt. Det var alldeles som att se ”Kortsen”, det var som att höra honom tala – det var alldeles precis. Ja, det var riktigt roligt.350 Han kan prata nästan alltjemt, och han hittar sjelf på ämne. Det fins en viss vakenhet hos honom. Så var det om sonen han berättade för Kristian. ”Jag har aldrig ångrat att jag tog honom till mig. Jag kunde inte låta honom gå som ett vilddjur för hvar mans dörr. Nej, det kunde jag inte.” Det höll vår gubbe med om, och sonen hade gjort honom riktig glädje för det. Ja. – ”Och det hade varit ett allt för dåligt minne att lemna efter mig i Hörby.” Och det var underligt att se honom, denne själs simple gamle man, med sin falska gentlemanfernissa hur det ändå fans en punkt i hans sinne der det renast, sannast menskliga kunnat skjuta upp och få växt. Jag greps af intresse vid att höra honom. Han satt i gungstolen borta vid bordet, i sjelfva benens hållning låg både något af ålderdomens stelhet och en gammal herres siratliga manér; hakan satt inkilad mellan två nystärkta fadermördare, det täta mörkgrå håret satt som en ogenomtränglig beklädnad rundt kring det något aflånga hufvudet, och han satt rak i ryggen.
Hr von Hartmansdorff anfört för olagenheterna af valbarhetens utsträckande utom valdistriclet äfvensom de lika Den j8 Octobcr f. ra. 3åi viii grundade skäl, som Hr von Troi! m. fl. anfort för olägenheterna af valbarhetens inskränkning inom valdislrictet, isv n nerlin t meri särskildt afseende på detta Stånd, bevisa olämpligheten af det steg vi tagit. Vi äro försåt te nti nödvändighet alt välja mellan de (vänne olvckliga alternativerna, alt antingen smida bojan åt friheten eller lössläppa intrigerna, neli derigenom uppkasta en graf åt monarkien. Vöre fråga om allmänna val, röstade jag bestämdt för valbarhetens inskränkande inom valdislrictet; iag skulle äfvpn nu, då vi hafva att vähä mellan Frih. Hamiltons och Hr von HartmansdorfTs förslag, rösta för antagandet af Hr von Hartmansdorff!;; såvida jag icke, i likhet med Frih. I5ove, önskade att kullkasta så väl detta, sorn Frih. Hamiltons. Orsaken, hvarför jag anser att valbarheten bör inskränkas inom valdislrictet, är, emedan jag är öfvertvgad, att då skall det allmännaste intresset göra sig gällande, hvilket jag anser vara nvttigast för fäderneslandet, delta intresse må då vara af hvilken politisk färg som helst. Det är mängden af medborgare, och icke fåtaligheten, som utgör fäderneslandet; emigranterne togo icke med sig Frankrike. Hr Hj erta: Det torde tillåtas mig att få med några ord besvara Frih. Bove, och tillika befria mig ifrån ett möjligt missförstånd i anledn. af mitt sista yttrande.
Fabriksoch Handtwerks-Gesäller, Aderton Skillingar. Dokeri-Commiflarier, Hamnfogdar, Parmmätare och Politie-Gewaldiger med deras wederlikar, Trettiosex Skillingar. Uppsvningsinan, Waktmästare, Stadstjenare, Exccutions « Betjente, Akarej, Mätare, Packare, Besökare, Krigare och deras wederlikar, Saltpettcrfuderi-Mästare, atskillige Werkö och Privata Personers Handtwärkare, Styrmän, Kammartjenare, Lakejer, Kuskar, Kockar, med flere dylike Personer, Aderton Skillingar. Bruks-Patroner som äga till och med iova Skeppunds Smide, Nio Riksdaler, och deräswee för hmarie ioc> Skeppunds Smide, En Riksdaler. Glas-Bruks-ägare, Fem Riksdaler. Säp. och Pappers - Bruks - ägare, Fyra Riksdaler. PoSsesstonater, som äga 12 hela Hemman, Nio Riksdaler, deröfwer för hwarje helt Hemman, Fn Riksdaler. Ägare af 6 till och med n Hemman, Sex Riksdaler. Ägare af ett till och med y Hemman, Tre Riksdaler. För de Hemman, ftm under Bruk nyttjas,' eller för Bruk, belägne ä en Poyeösionats agor, betalcs ej särskildt; men dä nägon ager bade Bruks och Landt-Egendom, eller tillika innehaswer FullMgk - S966 Den iL Augusts. magt såsom Tjenstgörande eller Caracteriserad, beräknas Shartan etter dek som belöper sig högst.
Möjligheten att de må erhålla en fullständig uppfostran, äfvensom möjligheten af deras framkomst i verlden, ligger honom om hjertat; men — jag frågar — kan han då förbise den sanning, att sönernes uppfostran kostar mångfaldigt mera än döttrarnes; och att då sonens framkomst i verlden fordrar, på vissa grenar af tjenslebanan, tillgång lill accorder, så har dottren intet sådant behof. Inom familjer, der dessa considerationer icke göra en skillnad i arfsrätten nödvändig, pläga vanligen Öfverenskommelser undanrödja Lagens kraf i frågan; och der åter sonens behof ovilkorligen fordrar den rätt Lagen ger, der är den ju tillika billig. Den politiska fordran, som bär begär en rätt, står dessutom ganska stark i min öfvertygelse. Jag är förvissad derom, att Nio tiondedelar af Adeliga föräldrar önska, att den Den ri Novemter f. m, 109 gällande arfsrätten må qvarblifva sådan den är. Måhända skall tiden i denna opinion göra förändring; men derförinnan kan jag ej tillåta mig, att påtruga Ridderskapet och Adeln en nyhet, som jag vet, att Ståndets stora pluralitet ej älskar. Med denna pluralitet menar jag ej Riddarhusets; ty den kan visserligen i dag vara annan; utan jag menar pluraliteten af Sveriges Adel. På alla dessa skäl begär jag proposition till afslag å Utlåtandet. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Jag delar fullkomligt Friherre Royes åsigter i afseende på LagCommitteens arbeten, men kan i sjelfva saken icke undgå att vara af olika tänkesätt. Jag har häröfver förklarat mig, då Utskottets första Betänkande förevar, och enär så mycket förut blifvit i ämnet anfördt, vill jag icke nu öka längden af öfverläggningarna. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Samma kallelse, som Talaren näst före den siste känt, att höja sina klagorop öfver detta ämnes framställning, samma kallelse känner jag, att beklaga mig öfver Friherren sjelf. Det är icke här man yrkar, att Regeringen icke skall göra afseende på Rikets Ständers beslut; det är rätt illa, om Konungen behöfver begagna detta prerogatif; man bör åtminstone icke härstädes påkalla det.
Om sådane industri-företag som t. ex. Motala, Nyköping och mångfaldigt flere skulle duka under för tidsförhållandena, deras dyrbara machinerier och skicklige arbetare, likasom 1766, vandra till Ryssland, eller de förra hemma säljas såsom gammalt jern, månne ej härigenom nationalrikedomen skulle minskas, tillgångar till export upphöra och deremot behof af import uppkomma? Men för alt gå till rikets hufvudnäring, jordbruket, om nödvändigheten för dess Heste idkare alt under närvar, indragning i penningerörelseu, för deras sjelfbestånd, minska förlagerne för ett kraftfullt, bruk, skulle nedsätta afkaslniugen endast ett halft korn, och den missväxt mia värde vän och collega yttrat sig befara, beklagligen skulle inträffa; månne man ej då artijicielt framkallat en ökad import och ett ökadt Ii11iIande af bankens silfvercassa, och manne ej sådane förhållanden göra till en pligt att noga undersöka, om den fortgående sedelindragningen verkligen erfordras för realisationens bestånd. Ideen om ett visst förhållande emellan metallisk cassa och sedelstock, hvilken utöfva! eli sä magiskt intryck påsa många, såsom den funna formlen för realisationens bestånd, synes hemtad frän Engelska hanken, ehuru deri blifvit missförstådd i sin tillämpning. Ingen lag, ej eller något beslut af Engelska bankens aclicägare eller af dess Court of Directors finnes, som föreskrifver något visst förhållande emellan metallisk cassa och sedelstock, eller som förbjuder tillökning i sedelstocken, när denna är större än efter ett visst förhållande lill metalliska cassan. Man har endast sökt alt under den goda tiden, då dea klingande valutan lätt inledes i hanken, vinna ett visst förhållande, utan 1 H. 1« 122 Den 7 Augusti. hinder att, niir omständigheterna så fordra, kunna rubba detta förhållande. Saken upplyses bäst af följande. Underhuset nedsatte 1832 en comité, för alt undersöka de förändringar i afseende på lagstiftningen för rikets bankväsende, som borde komma i fråga vid förnyandet af Engelska bankens charter.
Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs meddeladt Utdrag af Högloft. Ridderskapet och Adelns Protokoll den 20 September med inbjudning till Medstånden att instämma uti Ridderskapet och Adelns beslut den 16 nästförutgångne, i anledning af Bankooch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 1, i fråga om Lag för enskilda Banker, hvilka utgifva egna kreditsedlar. Inbjudningen, i hvad den angick Lag-törslagets 7, 9, 10 och 19 88, blef af Borgare-Ståndet antagen, hvaremot berörde inbjudning, dels angående 25 8, såsom afseende enahanda beslut med det af Ståndet fattade, förföll, dels afslogs i öfriga delai. Den 2 Oktober. Från Heden. Bonde-Ståndet. S. D. I anseende till Ledamöters och Suppleanters frånvaro, blefvo, i vanlig ordning till Suppleanter i nedannämnde Förstärkta Utskott invalde: l:o I Stats-Utskottet. Nils Persson från Malmöhus län, Anders Andersson från Wermlands län Alåns Persson från Calmar län Erik Jansson från Stora Kopparbergs län, och Magnus Månsson från Östergöthlands dito. 2:o I Banko-Utskottet. Anders Andersson och_ Anders Jonsson från Östergöthlands län, Daniel Danielsson från Örebro, och Gabriel Andersson från Fllfsborgs län; samt 3:o I Konstitutions-Utskottet. Jöns Andersson från Malmöhus län, Lars Custaf Andersson från Elfsborgs län, Carl Olsson från Södermanlands län, och Johan Bergström från Stora Kopparbergs län. 462 Prot.-Utdrag den 4 Oktober 1854. Den 4 Oktober. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 27 och 29 sisth September på bordet lagda Utlåtande N:o 301, i anledning af vackt motion om anslag till Baggens-Stäkets upprensning.
Det förefaller mig besynnerligt, att Landtmätaren skall betraktas såsom ena partens Advokat, och att han icke skall kunna utöfva sin befattning lika opartiskt, för det han blifvit öfverröstad. Dessutom tror jag, att dessa frågor icke äro af vetenskaplig natur, utan snarare af sådan beskaffenhet, att de bättre bedömas af jordbrukare än Landtmätare. Grefve Spens: Det är ej en felaktig ärligen hyst öfvertygelse, som jag fruktår hos i5o Den 27 Augusti f. rn. Landtmätaren; mitt ändamål var att få ett correctif mot den egennytta, hvarföre han han misstänkas. Jag tror, att i de flesta fall, då Landtmätarens öfverröstning kommer i fråga, är händelsen den, att man anser honom för ena partens cacherade Advodat. Mitt förslag skulle således minska kostnaden. Ty till domstol går saken i alla fall, när Landtmätaren öfverröstas; icke försummar den part klaga, som vet sig lia Landtmätaren på sin sida; och det verkställande, som sker genom en öfverröstad Landtmätare, innan Domstolens stadfästande har hetagit honom all utväg att få sitt fram, hlifver väl aldrig beståndande, då det öfverklagas. Domstolen kan just härigenom förbryllas, och emot detta sätt att draga domstolen bakom ljuset, fins ingen controll; visserligen är det väl den vetenskapliga delen af Landtmätarens befattning, som är svårast att controllera, och här är frågan ej egentligen vetenskaplig; men Landtmätaren har likväl äfven här så många resourcer, att drifva den emot honom stridande meningen till carricatur, att mycket ondt häraf kan Uppstå. Vill man betrakta saken från den synpunkt, som Hr Danckwardt, och antaga, att Landtmätaren och Gode Män utgöra en instance i Domareväg, då erkänner jag, att kanske mitt förslag ej är det hästa. Herr Hjerta: Jag hade anmält mig, innan Grefve Posse steg upp och talte, och Den 27 Augusti f. m. i5t finnér mig nu af honom så förekommen, att jag fullkomligen förenar mig med hvad lian yttrat.
Deraf, att afgiften för bränminébränningen, beräfnaD efter Den afmerfning, forn fan åfabbommaé, meD billigt af# feenbe å beit ivin fl i fparab arbetsfoffnab od; bränfle, forn cit flotte1 panna lentttat mern än en ntinbre, bör fäftaé enbafl rtub Paitnes tymöen; famt att fonfl#apparatet, font wib bränttMnötillwerfning be# gagttaS, böra beffattaS i titon af pa|Tt;ttbab afvoctfning od; förbelen af en ftörre ptobttctiott, — faflflällt mija afgifter å panncrt;mben famt för begagnanbet af åtffilliga uppräfnabe rebjfap mib btänwinöbrän# ningen; Öfwer ffwilfet allt, ttteb bet mera, forn [>ärmeb äger gemen ffap, <3Bi uppgjort förflag till nt; författning, ^wilfet, jemte ©feif# voeife af ben 14 i benne tndnab, blifwit till kongl. ^ftaj-.t t unberbå#- nighet öftoerlemnabu §. 2a Uppå kongl.
I händelse af lika röst-antal, har den äldre företrädet. XXXII. Val-protokollet, uppsatt och undertecknadt vid förrättningen (séance tenante) af hufvud-byråns ledamöter, sektionernas val-protokoll, likaledes uppsatte och undertecknade vid förrättningen, äfvensom längderna öfver de omröstande, undertecknade på sätt i XXI artikeln stadgas, samt längderna öfver valmännen, skola, inom 8 dagar derefter, öfversändas till Provinsrådets Ständiga Utskott. En duplett af hufvud-byråns protokoll, till riktigheten bestyrkt af byråns ledamöter, skal! förvaras i val-ortens styrelses kansli, der hvar och en eger rättighet att deraf taga del. XXXIII. Sedan val-sedlarne blifvit öppnade, skola alla sådana, hvilka icke blifvit föremål för tvist, i församlingens närvaro uppbrännas. XXXIV. Guvernören åligger att utan dröjsmål tillställa hvar och en af de valde ett ut drag af val-protokollet. XXXV. Hvarje klagan öfver ett val skall anmälas hos Provins-rådet före fullmagternas granskning. XXXVI. Den, som i flere val-distrikt blifvit vald till ledamot, eger att hos Provinsrådets Ständiga Utskott tillkännagifva hvilket val han emottager. Den ledamot, som icke gjort en sådan anmälan, bör inom 2 dagar efter fullmagternas granskning, fullgöra den inför Provins-rådet; i händelse äfven sådant försummas, skall lottning anställas för utrönande till hvilket distrikt ledamoten skall höra. Bih. lill /{. St. M 127. XXXVII. Guvernören åligger att, i följd af Provins-rådets eller det Ständiga Utskottets derom fattade beslut, sammankalla val-kollegierna, för att genom val fylla sådana luckor, som uppkommit genom afsägelse, afsked eller dödsfall. Rådet eller Utskottet bestämmer sammanträdet till den vanliga val-tiden, så vida det icke finnes nödvändigt, att sammanträdet förr utsättes. 4:ilc Titeln. Om val-berättigade. XXXVIII. För valbarhet erfordras: l:o. Att vara infödd Belgier eller att hafva erhållit naturalisation. 2:o.