Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet anser följaktligen angeläget, atc dessa betydliga olägenheter varda förekomna och afhulpna; men emedan det, å andra sidan, är af synnerlig oeconornisk vigt för Piket, att Pappersbrukens behof af Lumpor matte inom Sverige uppfyllas,! på det de ansenliga Penninge-Summor, som nu årligen, utgå till främmande länder för Papper och Lumpor, måtte i möjligaste måtto kunna besparas, samt hvad särskildt Bankens Pappersbruk Tumba vidkommer , dess drifvande till den största möjliga högd är angeläget, ej blott för tillverkvingen af Bancooch Riksgälds-Contoirets Sedlar, utan ock för Chartte. Sigillatre-papperet, hvilket under de senaste åren mast q..-de B. Juni måst till en betydlig del upphandlas från andra Pappersbruk, hvarigenom den Controll Riksens Höglofl. Stander genom dess tillverkning vid Tumba åsyftat, gått förlorad, måste någon sådan utväg påfinnas, hvarigenom Ruta pors insamlande kan blifva i betydligaste måtto befrärojadt, utan tunga och olägenhet för allmänheten. Lumpsamlingen har uti fordna tider varit betraktad såsom ett angeläget ärende, och till befrämjande deraf utstakades, genom Kongl. Förordningen den 31 Januari 1738, ett vite, af 2 till 4 daler silfverznynt, för dem, som voro försumlige med Lumpors tillvaratagande och levererande; dylika tvångsmedel anser Utskottet likväl nu icke böra komma i fråga, utan torde deremot insamlingen varda tillräckligen lättad och befordras, om sådana mått och steg vidtagas , hvarigenom det interesset för dem, som äro i tillfälle att leverera Lumpor, må kunna blifva vackt och underhållet, samt delsen större ordning vid insamlandet varder föreskrifven; och uti slikt afseende får Utskottet härmedelst vördsammeligen göra följande förslag: i:o Att förbuden emot utförsel af lumpor till utrikes orter matte upplifvas och med yttersta noggrannhet handhafvas. 2:0
Hvita, blå eller röda plymer? Hvilken sjal? Om du tar den violetta med silkesblommorna, så väcker du allmän afund. Hvad din paryr skall kläda dig ... Det var sant: har du fått dina hvita sidenskor från skomakarn? – Jag låter hemta dem på samma gång pigan går efter din nya väst hos skräddarn ... Och nu skall jag skynda mig med ditt krås ... Har du kommit ihåg att låta laga din diamantnål? Guldsmed Lindal har visst grufligt brådt i dag att löda ihop alla gamla kedjor, koljéer, guldhjertan och örhängen, men dig måste han nödvändigt hjelpa ... omöjligt kan du gå på bal utan kråsnål. – Infama, skamliga qvinna, det här är din skuld! – Jag föraktar att kasta en tanke på hvems skuld det är, men jag förvånar mig öfver att en dylik bagatell till den grad kan inverka på dig. – Ja, den verkar naturligtvis icke på dig. Dina ögon äro kattgröna, och dina kinder gula i följd af gallans verksamhet. – Akta dig, Carl! Rätt som det är, har mitt tålamod nått gränsen ... Har man väl sett maken till löjlighet ... en man färdig att mista förståndet genom en förlorad balbjudning, en man, som icke kan bära att några sysslolösa tungor prata om att Carl K. nu lärer slutat göra figur i stora sällskapskretsar, att han skött sina affärer illa och att han derför af handelssocietetens öfverhufvud blifvit straffad med högsta onåd. Det är ju alltsammans ömkligt. – Månne det i hela skapelsen finnes ännu en så retsam själ till som din? – Ack, jo, ljufva tvilling, var säker att den finnes. Känner du ej huru den lefver och frodas i din egen kropp? – Joachima, Joachima! Joachima började smågnola: »Nej, ännu jag modet ej fällt.» – Plågoris ... Och jag lyssnade icke till den varning, som ständigt tillhviskade mig att sluta, medan vi ännu voro blott förlofvade. – Samma fel som jag begick ... ett lefvande bevis, skulle jag tro, på våra tvillingssympatier och antipatier.
Stockholm den 10 Mars 1818. Pehr Olsson från Södermanland. ’ ”Härmed förena vi oss till alla delar. Pehr Jonsson från Christianstads Bän, Petter Svensson från Skaraborgs Län, Jonas Norstedt fran Vestra Härad , Matts Persson 'ätran Stockholms Län.5* BevillmngsTJtsh. Betänkandett. 45 ”Då jag den 5: e dennes hade äran delta* ga i Höglofl. BevilinigsUtskottets öfverläggningar , och jag var af olika tanka med en del af Hoglofl. Utskottets högtärade ^Ledamöter, får jag na härmedelst yttra rnig. — Jag har förut ingifvit anmärkningar vid den framställde Bevill nings-plan endast nu fäster jag mig vid sjelfva öfverläggningen ; jemte några bevekande skäl , som förmått mig i vissa delar vara skiljaktig med pluraliteten inom Högbemälte Utskott.” ’’Att efter den 1 :sta Artikeln det drabbar de fattige så mycket som de rike , har vårt Stånd för detta, gemensamt insett obilligheten. __ Men denna Afgift blir så mycket mer tryckande , för de fattige, som de, utom sine Mantalspenningar, ej eller är fri för 2:dra Artikeln, utan har der äfven föreskrifven Afgift , icke aog härmed, 1815 års BevillningsFörordning, som nu prisas för rättaste grund, lemnar de fattiga ännu ett rum i 3:dje Art. under namn af FyllnadsAfgifr, hvarefter äfven beskattningen ökas. Då detta utgjort de fattiges beskattning efter 1815 års BevillningsFörordning, kan jag ej annat än förundra mig öfver vissa Högtärade iedamöters i Hoglofl, Bevillningsutskottet uttryck , som är att en Arbetskarl eller Torpares Bevillning ej utgör mer än blott ett ä två dags* verke, hvilket den kan vara skyldig Staten; kunde eller finge den fattige med Qtrre dagsverke afbörda sin Bevillning, skulle jag ej eller rörås af medlidande , men det förhåller sig ingalunda så , då jag kan gifva exempel och det i bevis leda ifrån min hemort en driftig 46 Bevillning TJtsk.
General-assistans-kontoret; N:o 141, med förslag till en § i det nya reglementet för Riksg.-Kontoret; N:o 142, ang:de en gratifikation åt Hr Stats-kommissarien O. F. af Sillén; N:o 143, ang:de särskilda gratifikationer till åtskilliga af Stats-Utsk:ts tjenstemän; N:o 144, ang:de den upprättade nya Riks-Staten; samt N:o 145, ang:de öfverlemnande till K. M:t af det nya reglementet för Riksg.-Kontoret. Föredrogs och bifölls Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 17 dennes bordlagda Mern. N:o 29, ang:de särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att, på sätt förut tillgått, de hos R. o. Ad. under innev:de riksdag hållna prot., som ej blifvit inför Ståndet justerade, skulle justeras inför RiddarhusDirektionen. Ropades ja. 700 Den 19 Juni. Anmäldes och bordlädes: Bevilln.-Utsk:ts Betänk. N:o 21, med förslag till bevillningssummans utgörande; och Mern. N:o 22, i ani. af verkställda omröstningar angående ifrågaställda förändringar i förordningarne om vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Tisdagen dea 19 Juni 1866. Plenum kl. 1 e. m. Föredrogs och bifölls Bevilln.-Utsk:ts den 18 dennes bordlagda Betänk. N:o 21, med förslag till bevillningssummans utgörande. Föredrogs och lades till handlingarne Bevilln.-Utsk:ts den 18 dennes bordlagda Mern.
»Det är för den skull de jagat Silvius Antonius Poppius genom tusen stormar hän till detta okända land. Låtom oss vara glada, att vi varit redskap för deras vilja. Men låtom oss ej heller söka att hindra den.» Och sjömännen återtogo lydigt sina åror och rodde utför floden, och till årornas taktmässiga slag gnolade de sakta sången om Arethusas flykt. Då man nu har slutat denna berättelse, så måtte ju den resande förstå den gamla hällristningen, som man visat honom på det stora Kungahällas grund. Han måtte ju kunna se både älgen med de månggreniga hornen och triremen med de långa årorna. Man begär ej, att han skall se Silvius Antonius Poppius och den sköna urskogsdrottningen, ty för att se dem tarfvas det, att man ser med de gamla sagoberättarnas ögon. Och han skall äfven förstå, att hällristningen härrör från den unge romaren själf, och att så äfven är förhållandet med den gamla berättelsen. Silvius Antonius har ord för ord inlärt den till sina efterkommande. Han visste ju, att det skulle glädja dem att veta, att de härstammade från de världsberömda romarna. Men naturligtvis behöfver ej den främmande tro, att någon af Pans nymfer vandrat på denna älfstrand. Han kan ju förstå, att en vild människostam vandrade omkring i urskogen, och att den stora älgens ryttarinna var dotter till kungen, som behärskade dessa fattiga människor. Och att flickan, då hon bortförde Silvius Antonius, endast ville röfva till sig hans smycken! Och att hon alls ej tänkte på Silvius Antonius själf, hon visste väl knappast, om han var en människa som hon! Och den resande kan ju förstå, att Silvius Antonius’ namn ej ännu skulle ihågkommas på dessa stränder, om han alltid fortfarit att vara samma narr. Han kan få höra huru den unge romaren upprättades af olyckan och af nöden, samt att han, ifrån att vara vildarnas föraktade slaf, blef deras konung. Han var det, som gick lös på urskogen med eld och stål. Han reste den första fast upptimrade gården. Han byggde skepp och odlade säd. Han lade grunden till det stora Kungahällas härlighet.
St:r beslöto öfver tillverkningslagen, man bland moliverna hade intagit, att en sådan stadga, som den ifrägav:de, kommer att utfärdas af K. M., så hade begäran derom varit obehöflig, ty då hade R. St:r redan antydl, att utfärdandet af denna stadga öfverlemnades till K. M.; men så hafva R. St:r icke gjort. Det är då gifvet, att den lind. skrifvelsen om tillverkningslagen icke kommer med ett enda ord att tala derom, att R. St:r hoppas och anse lämpligt, att K. M. utfärdar en ordningsstadga, utan R. St:r komma att taga saken såsom vore den redan uppgjord eller vore förslag till ordningsstadga redan upprättadt, hvilket är orimligt, enär R. St:r veta, att förslag till en dylik stadga icke finnes. Det är visserligen sannt, att Konungens Rådgifvare kunna tillse utfärdandet af denna stadga, men, såsom jag redan nämnt, det är olämpligt, ått R. Sl:r i en författning omtala en orduingsstadga såsom befintlig, ehuru den icke finnes, och för hvars tillkomst intet är gjordt. Jag anser altså för fullständighetens skuld nödvändigt, Den ?2 November, 185 att den af mig föreslagna skrifvelsen aflåtes, och förnyar min vördsamma anhållan om bifall till förslaget. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Det må vara rigtigt hvad den siste talaren sagt, att om R. St:r göra framställningar, som förutsätta något, böra de äfven något utreda den fråga, som förutsättes. Således om Gr. Lagerbjelkes förslag innehåller några bestämda grundsatser, dem man önskar måtte läggas till grund för sjelfva ordningsstadgan, så skall jag icke motsätta mig hans förslag; men jag tror icke att så förhåller sig. Jag begagnar ordet tror, emedan jag icke läst förslaget. Enl. hvad jag trott mig finna, innehåller detta förslag endast, att Regeringen icke skall förbise den stadga, som i författningen omnämnes, och att R. St:r ingå med en sådan påminnelse, anser jag icke nödvändigt.
383 väsendet är till fromma eller nackdel för de rättsökande. För min del tror jag det skulle vara nyttigt, om Instanceväsendet upphörde, ty det kan icke lända till fromma för allmänheten, att se alldeles motsatta åsigter vid olika Domstolar blifva tillämpade. Dessutom är det icke förenligt med en Domares göromål, att bedöma opinionssaker. Domaren mäste följa saken och lagens bokstaf. Det är ej nyttigt, att vänja Domaren vid sidoafvägar. Af vana kunde han sedan förfara på enahanda sätt i andra saker. Den 3:dje principfrågan är, att Indragningsmagten skulle upphöra. Det är helt naturligt att jag röstar derföre, då jag gått till ConstitutionsUtskottet med motion derom. En Talare har sagt, att den ej kunde lemnäs, utan att Regeringen erhölle något surrogat derföre. Regeringens högsta öfverhufvud emanerar ju från Gudomen; Gud låter oss födas; han vet, att vi äro syndare, men han fordrar ej af oss garantier förut, att vi icke skola synda. Äfven jag har varit föremål för den allmänna kritiken, och första gången, jag erkänner det, sved såret och sved ganska djupt. Men man får taga sitt parti och le, om den är rolig; tillrättavisa, om den förljenar det; och när man icke kan begagna någon af dessa utjrägar, förakta en sådan kritik, ty förr elier senare skall dock sanningen och rättvisan segra. I det formela af saken kan jag ej förena mig med Grefve Frölich och Herr 3S{ Dpii ij Januari i e. m. Hjerta, ty jag anser det ej lämpligt, att Ridderskapet och Adeln förklarar sig ej vilja veta af förslaget. Jag tror, att Ridderskapet och Adeln ej bör lemna ur sigte, att Ståndet kan få Indragningsmagten bort; äfven om det ej skulle lyckas, bör man doek försöka. För att komma till något resultat, anser jag det vara bäst, att Ridderskapet och Adelil förklarar Herr Ugglas hufvudmomenter innefatta Ståndets gemensamma tanka, hvarå jag vågar anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Rosenqvist} Fredrik Leonhardj uppläste följande:
Förekomma till sammanläggning särskilda fängelse-slrall' vid valten och bröd, dä skola de högsta penningebelopp, som mot hvarldera langelse-slraffet svara, sammanräknas och straffet derefter bestämmas; 5:o. att, om någon på en gång är förfallen dels till fängelse vid vatten och bröd och dels till sådana böter, som vid bristande tillgång skola till dylikt fängelse förvandlas, böles-straffel bör, ändå alt tillgång tdl böterna Annes, till fängelse vid vatten och bröd förändras; och skall vid straffens sammanläggning fängelsetiden bestämmas efter summan af böterna tillhopa med det penniuge-belopp, som emot straffet för det urbota brottet högst svarar; dock alt, i fall för bölenius förvandling annan grund än dessas belopp är särskildt stadgad, samina grund äfven må vid sammanläggningen följas; 6:o. alt, då någon, som lill högsta fängelse-straff vid vallen och bröd, eller till annat frihets-slraff på minst två år skyldig är, tillika gjort sig förfallen till vilen eller sådana böter, som, der de ej gäldas, böra med enkelt fängelse enligt UtsökningsBalken altjenas, all fråga om utgifvnude eller förvandling af nämnda vilen och böter kommer att förfalla. § 3. Hvad i 2 § stadgas om sammanläggning af straff, sorn omedelbart ådömas, skall ock gälla lill efterrättelse vid förening af olika slags straff, hvartill ådötnda böter blifvit, i brist af tillgång, förvandlade, äfvensom då förvandlings-straff skall sammanläggas med straff för urbota brott. Skola böter, som enligt särskilda författningar blifvit ädömda, efter olika grunder förvandlas till fängelse med arbete; dä må liden för sammanlagda straffet ej öfverskrida den lid, som skolat ådömas om förvandlingen skett endast efter den af förlättningarne, sorn till svåraste förvandlings-straffet föranleder. § 4.
Det är val sannt, att, då denna fråga förevar under öfverläggning vid 1815 års Riksdag, flere af Ridderskapets och Adelns medlemmar yttrade sig för sedelstockens upptäckande, men jag tror, att en sådaa mening ej bör nu lägga något band på oss, att icke äga en annan öfvertygelse. Grefve Spens, Carl Gustaf: Man har tält om bifall till Utskottets Betänkande, jemte anmodan till Utskottet, att till nu instundande finance-reglering underrätta Riksens Ständer om Bankens sedelstock enligt sista årets bokslut; andra hafva yrkat bifall på Presidenten Schuhzenheims motion, som ock egentligen ensamt rörde sedelstockens, publicerande, er 6i 6 Den 29 jlifaji. huru med tillägg af periodiska tillkännagifa vanden. Tvä Stånd hafva antagit Utskottets Betänkande, och det säges oss, att således in. genting mer står att vinna. Det är då öfverhöfligt att härom yttra sig. Men denna dagens debatt föranleder mig till en särskild motion, i stöd af det, sorn i dag blifvit oss bekant. En för detta Banco-Fullmäkfig och BancoIJtskotts Ledamot har nemligen underrättat oss, att i Banken ligger förvarad en af framlidne BancoCommissarien Silfverstolpe författad fullständig historia om Bankens alla öden, som genom det samband, hvilket alltid varit emellan Bankens och Rikets financieila affairer, måste vara en fullständig financiel Statistik öfver vårt Fädernesland under olika perioder.
Jagten är inom länet vanvårdad, men skulle troligen komma i bättre skick, om nödig jägeribetjening funnes, som kunde uppmuntra dertill samt lemna goda råd och upplysningar. Ollon-borrar och fet-pölsor (melolanta vulgaris) hafva nu icke visat sig i den mängd som år 1851, då betydligare partier deraf insamlades och förstördes. Detta må 17 må visst till stor del tillskrifvas denna åtgärd, men äfven inträffade nattfroster i Maj månad 1855, då en betydlig del af dessa ur jorden redan uppkomna larfver förstördes. Lika fullt hafva under förlidet års försommar insamlats 136 tunnor Ollon borrar dels på enskild bekostnad, dels för de dertill af Staten disponerade medel. Politisk Författning. Stats-bidraget för år 1855 uppgår, enligt tabellen, till 397,784 R:dr 40 sk. 6 r:st. B:ko, hvaraf belöpa sig på städerne 48,364 lbdr 36 8 r:st. och pålandet 349,420 R:dr 3 sk. 10 nst. I öfrige hänseenden får jag åberopa föregående berättelsen. Uppbördsverket har gått med drift och ordning, och kronoskatterne årligen indrifvits utan restantier. Kammarverk. Något hemman har icke från öde blifvit upptaget eller till ödesmål förfallit, icke heller hafva några andra jordeboks-förändringar inträffat, än med de kronohemman, som blifvit till skatte inlöste. Vid 1855 års slut var taxeringsvärdet för hemman i länet 8,640,650 R:dr B:ko. för frälse-räntor 65,368 » » för lägenheter 73,884- » » för manufakturier och fabriker 79,375 » » för qvarnar och sågar 128,084- » » Totalsumma B:ko R:dr 8,987,361 » » Politi.
Ständers Stats-Utskott vid sammanträde in Pleno den 28 April 1823. S. D. Vid justeringen af Utskottets Beslut rörande framtida liqviderandet af Brukens Hammarskatt, hvilken, då den ej in natura blifvit levererad, hittills utgjorts i Silfver, men, efter Utskottets förslag, hädanefter, lika med andra Stats-bidrag, skulle utgå i det gångbara myntet, yttrade Herr Assessoren Lagerhjelm i att, enär Riksens Ständer, endast tili högst magtpåliggande fall, SynteS böra 1 Underdånighet tillstyrka förändring uti administrativa åtgärder, hade Utskottet, 1 afseende på sättet för Hammarskattens utgörande, hvilket ämne vore af mindre vigt, efter Herr Assessorens tanka, bordt helt och hållet låta bero vid hvad Kortgh Majit derom funnit godt i Nåder förordna, heldst en förändring härutinnan skulle motverka det allmänna tänkesätt, sorn torde vara nödigt att bereda, så vida man ville befordra fortgången af de åtgärder, med hvilka man borde gå en framtida realisation till mötes; och skulle 720 Stcits-Utskottets Betänkanderi. denna Herr Asscssorcns särskilda tankaj uppå begäran åtfölja Utskottets, i förevarande ämne, till Riksens Högl. Ständer afgifvande Betänkande. Ar och dag som ofvan. Ex Pr.otocollo J. C. Lorich. Ankom den 5 Maji i8a3. Utlåtande, i anledning af gjorde anmårkningar vid Utskottets Betänkande öfver Herr Arfvids, sons Memorial om understöd för Hamnbyggnaden I Lidköping.
N:o 3, angående väckt fråga om ändring i vissa delar af föreskrifterna, rörande fyroch båk-afgifters erläggande; N:o 4, i anledning af väckt fråga om reglering af postiljonernas lönevilkor; samt N:o 5, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående en, vid verkställd rotering af köpingen Trelleborgs jord, i denna köpings ordinarie båtsmanshåll uppkommen öfverskjutande mindre roteandel. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 48 och 22 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 230, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 124, angående väckt fråga om förändring i nu gällande stadganden i afseende å det åtskilliga af Kongl. Kammar-rättens tjenstemän tillkommande anmärkningsoch aktorats-arfvode, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut, och lades förevarande Utlåtande till handlingarne.
Jag beder dessutom att få påminna den värde talare, som ansett frågan helt och hållet hero af den rättighet, Konungen kan anses äga i detta fall, alt om det vore ett bestämdt grundlagsbud, som här blifvit öfverträdt, hade saken bort till Riksrätt öfverlemnas, ty det är endast Riksrätt, som enligt 106 § Reg.F. skall bedöma brott emot grundlagen; men att det just är den opinionsdom, hvilken i 107 § omnämnes, som kan tillämpas, der grannlagenhetsansvarigheten blifvit för nära trädd. Jag anser visserligen icke Rikets väl kräfva, att contrasignanten af det sednare K. brefvet blifver hos K. M. anmäld, såsom den der bör afträda från sitt embete; men jag anser afvigt, att en gång få afgjord den konstiga procedur, som Frih. Cederström på förmidd. omtalade. Frih. har nemi. sagt, att Constit.Utsk. gjort rätt, om det icke motiverat sitt afslag, utan endast sagt: Vi hafva från StatsUtsk. emottagit en anmärkntsanledn. som vi pröfvat, och icke funnit skäl, att densamma till påföljd gilla, d. ä. att vi ej bort få veta någonting; meh Den 3o Juni c. m. men sedan är Frih. sä liberal, att lian säger, det vi, när Utskrs memor blifvit lagdt till handlingarna, kunna begära ett aflägsnande för hvilken som helst af Statsrådets ledamöter. Detta sätt att förfara anser jag vida vådligare, än hvad jag och de, sora tänkt lika med mig, på förmiddagen föreslagit; men lika med Gr.
Om än läns-nämnder skulle blifva inrättade samtidigt med fattigvårdens tillämnade nya organisation, hvilket jag, af skäl som framdeles skola göras gällande, anser hvarken böra eller kunna ske; kunde dock läns-nämnderna icke någonsin komma i tillfälle att, så hastigt och verksamt omständigheterna påfordrade, vid inträffande allmän olycka, då större företag skulle vara nödiga för behof vets afhjel pande, directe upptaga och behandla frågan derom; utan lärer det blifva både ändamålsenligast och säkrast, att fattigvårds-styrelsertia , för detta förutsatta fall, hänvisas ovillkorligen till Ko - 38a Den 12 Februari c. m. pungens Bef:h:de, hvilken derefter kunde, om tidsoch öfriga förhållanden så medgåfve, sammankalla lans-nämnden, så framt en sådan ins'itution då funnes, lill rådplägning i ämnet. Det hulvudsakliga vid ofvan antydda utomordentliga omständigheter, nemi. plan, medel oell verkställighet, måste väl alltid lans-styrelsen få ombesörja. § 21. i inom. De flesta tvister församlingar emellan om fattighjons försörjande hafva hittills uppstått deraf, att personer af arbelsclassen fått, ofta under flera års tid, bo eller vistas och arbeta inom en församling, utan att der vara, antingen i följd af egen vårdslöshet eller af jordoch husägarens med eller utan afsigt underlåtna anmälan vid mantalsskrifningen, behörigen antecknade i sådan församlings mantalslängd, hvilket missbruk, ej sällan af församlingen kändt och gynnadt, först då upptäckts, när personerne väckt fråga om fattigvård. Lika olagligt som detta förfarande varit, lika orimligt skulle det vara, om fatligförsörjningsskyldigheten för dessa personer borde och kunde i slika fall drabba den församling de förut tillhört och der de, med iakttagande af beskattningslagarna, blifvit den tiden behörigen mantalsskrifne sista gången, men icke på ett, tvänne eller flera år bott, vistats eller sig uppehållit; och följaktligen synes detta moment böra få följande lydelse: