Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten indirekt förlust derigenom, att för frambringande af eu gifven qvantitet bränvin förbrukas, när tillverkningen sker i smått och på onödigtvis många ställen, enl. hvad K. M:s nåd. propos. äfven antyder, mera spanmål, bränsle materialier till redskap och byggnader, hvarförutan kostnaden blir större för kontroll öfver tillverkningens qvantitet och qvalitet, om någon dylik kontroll å tusentals smärre brännerier ens är möjlig. Men den största förlusten å de små brännerierna, en förlust som icke låter upskatta sig i pengar, ehuru äfven sådana derför måste utgifvas, upkommer derigenom, att 40, 60, 100 eller 150,000 flera bränneriägare blifva minst lika många flera personer, hvilka få ett bestämdt interesse i en ökad åtgång af varan och lika många flera medelpunkter derifrån det med bränvinssupandet förenade förderf sprid es. B.) I andra fallet eller om R. St:r stadga en skattskillnad som i allmänhet icke fullt godtgör olägenheten af att endast få bränna med mindre panna, kan naturligtvis någon dylik bränning icke annat än i enstaka händelser med fördel ske. Den s. k. husbehofsbränningsrältigheten kommer då endast att stå på papperet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 3 November e. m. 301 mig dem. Först och främst den sats, att, derföre att bränvin kan åstadkomma någonting ondt, vore det omoraliskt att skicka varan till andra länder, samt att man ur den synpunkten icke borde understödja Frih. Rehbinders förslag. Om man förutsätter att allt, som kan berusa, åstadkommer ondt, så skulle man säga detsamma om vin-, rumm-, arraks-, konjaks-fabriker m. fl. Jag skulle således få samvetsförebråelser deröfver, alt jag inrättat en ölfabrik, ty om folket dricker för mycket af denna vara, så blifva de sjuka och komma alt må ganska illa. Jag tror derföre att det icke är omoraliskt alt tillåta, det bränvin brännes både för konsumtion inuti landet och äfven för export, hvilken jag skall hafva äran visa verkligen later sig verkställa.
Vid sådant förhållande, och dä det synes mig rättast, att K. M. lemnäs öppet alt anvisa så beskaffade utgifter på den af dessa 2:ne fonder, der det för tillfället finnes beqvämligast kunna ske, kan jag för min del icke godkänna Ulsk:s förslag i denna punkt. II. Ex. II r Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla förevar. §. Ropades ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det. han trott sig finna, alt denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. 16 g. Frih. Cederström: Då på rättegångar och långvariga concursmål ofta är beroende, huruvida depositionsmedel må kunna återlyftas, så anser jag det för min del ganska betänkligt alt begära, att K. M. mätte fastställa någon prescriptionstid i detta afseende och att till statsverkets förvandla enskildes i depositionsväg nedsatte medel. Jag begär afslag på det sednare tillstyrkandet i denna §, men deremot bifall till det första tillstyrkandet. Ilr Gripenstedt: Det hör väl finnas någon rätt för Slaten att slippa en bokföring i evighet af medel, som ingen vill kännas vid. Skulle detta utsträckas ända in infinitum, och statsräkenskaperne belastas med dylika medel, så vet jag icke hvart det skulle leda. Ingens rätt kan förnärmas, om en prescriplionslid för medlens utbekommande utsattes. En sådan prescriplionstid skulle väl icke innebära någon större orättvisa, än den som nu utsädes för vissa myntsorters gällande kraft och rättighet till inlösen. Jag skulle derföre tro det vara mycket tillbörligt att här bifalla Utsk:s betänk. Frih. Cederström: Sedan den förändring blifvit gjord, alt dessa depositionsmedel blifva förräntade och fruktbara gjorde, så kan jag icke begripa, att någon förlust kan uppslå genom deras bibehållande i publikt förvar. Alt nu besluta en skrifvelse lill K.
Hon tog vägen om grinden och vek in på jernvägsspåret. Gången var rask som vanligt, men det sorglösa ansigtsuttrycket hade lemnat rum för ett resigneradt allvar. Rörelsen och friska luften gaf henne emellertid färg. Innan hon kommit halfvägs mot den andra öfverkörseln, såg hon den unge mannen komma gående. Hennes hjerta klappade hörbart; det skulle bli så svårt att finna ord, men hennes beslut stod fast. Då de nådde hvarandra, nickade hon flyktigt och gjorde helt om, så att de kommo att gå sida vid sida åt prestgården till. Så gingo de en stund. Hon letade efter ord till en inledning, och han kände sig brydd. Det var ju ett formligt möte hon stämt, och det var inte riktigt passande för en flicka, tyckte han. Det hade kommit henne att sjunka i hans tankar; han betraktade henne mera nyktert, och den forna öfverlägsenheten var försvunnen. »Jag trodde mig om för mycket», började hon i dämpad ton, som förrådde någon rörelse, »jag kan ej öfvertala farbror till att låta mig resa, och jag måste stanna qvar.» Hon teg ett ögonblick. Det kändes så trångt öfver bröstet, hon hostade ett tag för att göra rösten klar. »Det är helt annat med oss, qvinnor, än med er, män», sade hon med ett allvar, som blef lillgammalt. »Hos er anses det som en skyldighet att sträfva efter oberoende, hos oss är det nästan ett fel, åtminstone så länge vi inte äro gamla mamseller. Jag trodde förut att allt berodde på pengar, men det gör det inte. Om jag också hade pengar, skulle jag ändå inte komma åstad nu. Jag hade tänkt lite på att försöka ändå, d. v. s. att resa olofvandes och söka hjelp hos någon annan, men det skulle inte gå; jag inser det nu. Man skulle bara anse mig för en toka och skratta ut mig. Och dessutom jag vet inte hvad det kom öfver mig i kyrkan i dag det förefaller mig som skulle jag i så fall bli förföljd af olycka. Jag hade inte brytt mig om det, i fall det varit någonting annat. Men mitt arbete tänk, att alltid, alltid skola misslyckas! Det skulle jag aldrig kunna uthärda. Då är det bättre att inte försöka. Han gick tyst och hörde på. Var det detta hon ville säga!
Uti en inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt motion, har Herr A. Brunnius föreslagit, att, lill undvikande af den för sjöfarten menliga samt många olyckor och uppehåll vållande visitation, som 3 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Seglations-Ordning af den 28 November 1835 medgifver de vid kustoch skärgårds-bevakningen anställde tjenstemän och betjente att å fartyg under Bevillnings-, Lagsamt Allm. lies v. och EkonUtskottens Betänkande, N:o 10. 3 segling i Svenskt farvatten och i skärgård verkställa, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan derom, att kustbevakningsfartygen blifva starkare bemannade, så att Gheferne kunna lemna en man om bord lill hvarje ankommande fartyg, för att åtfölja detsamma till dess fartyget anländer till hamn och der af lullbetjeningen bevakas. Då antagandet af motionärens förslag, enligt Utskottens tanka, endast skulle medföra dryga kostnader för Staten, utan att några egentliga fördelar med den afsedda förändringen kunde för sjöfarten beredas, anse Utskotten, som icke eller hafva sig bekant att den öfverklagade föreskriften varit för sjöfarten i väsend ilig mon hinderlig, sig icke böra tillstyrka bifall å hvad Herr Brunnius sålunda föreslagit. Stockholm den 29 Januari x 841 - N:o 10. Alik. till Exp. Utsk. den 30 Jan. 1841, kl. 2 e. ra. Betänkande, angående Herr B. Hjorts motion om up^häfvande af den i Kongl. Brefvet den 2 Augusti 1836 föreskrifne försegling af Brätt v in s k ii r il. Inom Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr B. Hjort, uti en till Utskottens handläggning remitterad motion, yrkat uppbäfvande af föreskriften i Kongl.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts den 29 sistlidne November ingångna remiss å en af rikets Ständers sednast församlade Revisorer gjord anmärkning vid Kongsbacka pedagogis räkenskaper för år 1859, rörande dervid saknad låneräkning, har Konsistorium infordrat t. f. Rektorn, Mag. Winkrans’ underdåniga förklaring, hvilken nu ingått jemte bifogad, för nämnda är 1859 uppgjord låneräkning; och får Konsistorium dessa handlingar jemte den nådiga remissakten härmed till Eders Kongl. Maj:t underdånigst öfverlemna, under förklarande, att Konsistorium icke finner något att till hvad i ärendet blifvit andraget ytterligare tillägga. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts -ov Ifii li/lifd Lg/ilid ojS eioi lenohulilnsv GcHI ib iffl qjiåsaeJci -ndaillal I i underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, GUST. D. BJÖRCK. P. WIESELGREN. J. C. LAMBERG. C. PREHN. E. S. FAGERBERG. FR. TIL BLOMSTRAND. N. W. LJUNGBERG. M. G. ROSENIUS. Götheborgs Domkapitel den 18 December 1861. H. Aug. Lindhult. Tabell, tillhörande sid. 355. Redogörelse för Kongsbacka Pedagogis låneräkning år 1859. Utlånings dng. fc e>: Låntagarens karakter, namn och bostad. Kyrkoherden J. Lundegren, Kongsbacka Debet: Ingående balans. I Upplupen „ , riinta. Kapital. Credit: Summa. J Inbetald ränta. 18846 1130 199 I i 76 05 .. a. £» < p5 S Oq Kapital.
Hon nojer sig h5i.r uled att helt privat gora sina iakttagelser rorande Ca.rl Johans skuggradsla fijr liberalis~neri och nttrycka sin glHdje ofver Qeijers och Richerts striifvanden. Den dag, cli representationsfrigan afgjordes, 1844, satt hon p&amp; riddarhufiet b i n kl. half 9 p&amp; morgonen till T p i aftonen, ~ m g c k e t road, men mindre uppbyggd2. Det skadade h e m e icke heller att vlnt.a med offentligt upptriidande hiirvidlag. Xtir hon sedermera efter sina, resor med ett iigonvittnes erfarenhet uttalar sig om t. ex. Forenta staternas forfattning och Tnrkiets framtidsutsikter, sker det i ord, som af rik egen tid icke kunna. jiifvas. Hfven hennes fosterlandskiinsla, hennes forsta och sistn kiirlek, som hon kallade den, blir genom resorna nllt mer djup och medveten, p i samma gtng den ofvergick frRn - banlat r o n s ~ mera benndrande stdndpunkt till en kritisk, mdngen g h g bekylnrad blick p l svenska forhillanden. :: &amp; t bli nftgonting fiir Sverige * hnde v h t foremil for hennes barndoms biin, och r e d i i ~ 1844 kunde Svenska akademien, dB den tillerkande h e ~ sin e stora guldmedalj, forklara, att hon ~beframjat den svenska vitterhetens narunknnnighet i friimmande land 2. Erf arenheterna under hennes resor bekraftade i rikt mitt detta utlitande. Det ar forklarligt, om hon v a r benagen att stmdom se utliindska fiirhlllanden lit&amp; r i l optimistiskt, sii firad och hyllad son1 hon ofrerallt blef pH gmnd af sina redan tidigt till flern sprlk ofversatta backer.
I fall den föreslagna höga beskattningen antages, skola sannolikt försöken att eludera lagen mångfaldigas. Något verksammare korrektif häremot än skärpta straff-bestämmelser lärer icke för närvarande vara att finna. Men jemte det Utskottet således i allmänhet föreslagit betydligt höjda böter, har Utskottet ansett hötes-beloppen böra ställas i noggrannaste möjliga förhållande till den fördel, öfverträdaren söker bereda sig. Utskottet har därföre öfverallt, där så kunnat ske, lagt den åsyftade skatte-försnillningen till grund för böternas bestämmande. Där detta ej kunnat ske, har Utskottet, på det att straffet må kunna, om möjligt, ställas i rättvist förhållande till förbrytelsens storlek och beskaffenhet, lemnat domaren latitud för straff-mätning, dock inom bestämda gränser. I fråga åter om böternas förvandling har Utskottet, med enhälligt gillande af den i flera motioner uttryckta åsigt, att den hittills använda straff-arten, enkelt fängelse, är af alltför lindrig beskaffenhet, för att det därmed åsyftade ändamålet skulle kunna vinnas, föreslagit annan art. Den allmännast i lag tillämpade, fängelse vid vatten och bröd, vore här alldeles icke användbar efter den skala eller tabell, som Kongl. Förorda, den 10 Junii 1841 innehåller; ty då böterne, relatift till dem, för hvilka berörde tabell är afpassad, äro ojemnförligt höga, så skulle i de flesta fall endast högsta kropps-pligt försona öfverträdclser, som i både sin beskaffenhet och storlek vore från hvarandra ‘ vidt åtskilda. Alt åter uppgöra en nv straff-skala, der dessa olägenheter vore undanröjda, förde till andra, de förstnämnda motsatta. Ville man nemligen låta de högsta förmodade, ja till och med endast de högre, bötes-beloppen svara mot det högsta tillåtna dag-antalet för straffet, så skulle ett proportionerlig! nedgående i skalan leda därhän, att äfven lemligen höga böter försonades med det minsta dag-antalet.
Utgifterna till aflöning och andra omkostnader, hvilka år 1859 utgjorde 1,520,473: 64, men till hvilkas bestridande under 1860 erfordrats endast 1,476,661: 94, hafva således sistnämnda år minskats med R:dr 43,811: 70, hvilken minskning hufvudsakligen uppkommit derigenom, att då utgifterna, utom stat, år 1859 uppgingo till 81,579 R:dr 87 öre, desamma under år 1860 ej voro högre, än 16,609 R:dr 16 öre R:mt. § 4. Antalet af de med posterna afsända bref utgjorde: » 1859 6,007,573. och » 1860 6,261,805. så att under dessa tre år portobrefvens antal ökats med men fribrefven minskats med ... och således på det hela uppstått en tillökning i brefantalet af Fribref. 441,355 449,654 431,995 Summa. 6,164,927. 6,457,227. 6,693,800. 538,233, 9,360, 528,873 § 5. Beträffande slutligen den af Post-verket införda paketpostinrättning, hafva U tgifterna för densamma utgjort: — 41 — År 1859. År 1860 Aflöning, skjutskostnad, postiljonstraktamenten, hushyror, uppköp och underhåll af åkdon samt åtskilliga andra utgifter 54,329: 55. 85,996: 32. Restitution af fraktkostnader, uppburna i Sverige, men tillkommande främmande postverk 8,286: 17. 9,725: 84.
Slutligen,bär Herr Friherre Cederström, Jacob, emot Utskottens afgifna yttrande, i anledning af det af Herr Tham yppade tvifvelsmål, huruvida, enligt i2:te Cap. 8 §, med Skiftes-lag rätteligen bör förstås alla i samfälligheten varande hemman, eller alla å dessa hemman befintliga serskilde Åboer, anmärkt, att definitionen på skiftes-lag borde erhålla följande lydelse: ”Med skifteslag förstus den samfällighet, som skiftas, eller hvarutur skiftet sker'”. Utan att bestrida rigtigheten af denna definition, måste likväl dervid erinras, att den samma icke innefattar svar å den fråga Herr Tham framställt, och hvarom han funnit den af Utskotten meddelade upplysning nöjaktig; vid hvilket förhållande, och då Utskotten nu lika litet som förut kunna inse att Skiftes-Stadgan i förevarande del fordrar förtydligande, hemställa Ut - Lagsaint Allm. Besv. o. Occ. Utsk. Uti. N.o 41- 21 skotten, att Herr Friherre Ceder ströms an. märkning måtte lemnäs utan afseende. 1 Cap. 6 §. Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr Friherre Wrangel af Adinal, Henning, anfort, alt ett serskildt förhållande inträffade för vissa delar af Skåne och Halland, der upphemtning af hafstång utgör en stor herrlighet, som aflägse boende Strandegare sällan kunna begagna, emedan de närmast boende genast upplägga tången, så snart den af stormen kastas i land och derigenom blifver deras egendom. I fråga om sådane herrligheter vöre det, efter Friherrens förmenande bårclf, att neka ett laga skifte af stranden, hvarigenom vissa delegare, som nu hafva den gemensamt med andra, skulle beröfvas en betydlig fördel och lida intrång på sin egande-rätt, och vore förhållandet enahanda med de redan i § omnämnde föremål.
Ilar i sistnämnda fall lastegare ej ombud på stället, vare då befälhafvaren skyldig all mot den lindrigaste frakt, som, enligt mäklares betyg, å den ort erhållas kan, med annat fartyg låta fortskaffa lasten till sin bestämmelse, eller, der sådan lägenhet ej finnes, lasten för egarens räkning upplägga; och äligge befälhafvaren att om åtgärden med lasten egaren eller lastemoltagaren underrätta. Är lasten skadad eller af lätt förderflig beskaffenhet och kan skada å densamma genom uppehållet befaras, förfare befälhafvaren såsom i § 179 sägs. § 115. Yägrar den, till hvilken lasten enligt konnossementet ställd är, att, vid fartygets ankomst till lossningsort, densamma emottaga, eller vistas han ej å den ort och har ej ställt ombud för sig, eller uppehåller han eljest fartyget med godsets lossning utöfver den liggelid, som i denna lag stadgad eller vid fraktaftalet öfverenskommen är, eller förekommer anledning till osäkerhet för gäldande af frakt och andra omkostnader, eller har lasten blifvit i förvar nedsatt, såsom i § 98 sägs, då anmäle befälhafvaren förhållandet genom protest hos notarius publicus eller annan behörig tjensteman på stället och ege sedan, efter klarering af tull och andra afgifter, att, der ej lossning redan skett, godset lossa, och genom offentligt utrop låta försälja så stor del deraf, som till allmänna umgälder, frakt samt ersättning för haveribidrag, öfverliggedagar, ytterligare uppehåll och nödiga kostnader fordras; besörje ock, der egaren ej på stället är, det öfriga godsets uppläggande under säker vård för hans räkning, och kungöre det honom på det i orten brukliga sätt. Är, efter försäljning af gods, köpeskillingen otillräcklig att betäcka derå betingad frakt; vare befraktaren för bristen ansvarig. 20 § "6. Befraktaren vare berättigad att öfverlåta de rättigheter, fraktaftalet innehåller, å annan raan, men är fortfarande förpliglad att ansvara för de förbindelser, det ålägger. § 117.
Jag skall framställa den princip, hvarefter skillnaden i alla tider varit känd; den är nemi., att alla de lagar, som innefattas inom permarna af 1734 års lagbok, äro att anse såsom civillag, och att det, som ligger derutom, ansetts tillhöra antingen kyrkolagen, krigslagen eller ceconomiska lagen. Denna princip har blifvit följd hittills, och oin Hr Gr. behagar använda den, skall han finna densamma tillräckligt upplysande. I alla fall återgår jag till den erinran, att det hvarken är LagUtsk., R. o. Ad. eiler ens samtliga RiksSt:n, sorn hafva att afgöra, huruvida K. M:s åsigt är riktig eller icke. Frih. von Schulzenheim, Dav.: Jag var frånvar. i det ögonblick, då den värde talare, som först yttrade sig i detta ämne, började uppläsningen af sitt anförande. Man har sagt mig, att detta började med anmärkn:r mot formen af målets behandling och mot formen af de handkr, som Pen i4 Maj. M7 ligga på R. o. Ad:s bord. Enär jag sålunda icke afhört hela detta anförande, och möjligen kan hafva orätt uppfattat den berättelse om Hr Gr:s yttrande, som blifvit mig lemnad, ber jag R. o. Ad. på förhand att benäget ursägta, om jag i något fall skulle misstaga mig om hvad han anfört. Hr Gr. lärer till en början hafva anmärkt, att K. M:s på rikssalen afgifna nåd. svar icke varit constrasigneradt. I likhet med hvad Frih. Boye redan upplyst, får jag äran i R. o. Ad:s minne återkalla det städse iakttagna bruket, att K. M:s nåd. tal aldrig contrasigneras. Ingen uraktlåtenhet har således härvid blifvit begången. K. M. anses nemi. sjelf hafva uppläst dessa tal, ehuru K. M., på sätt Riksd.Ordn. medgifver, kan åt Hr Statsministern för utrikes ärenderna uppdraga desammas uppläsning. Orsaken, hvarföre tal, som af K.
M:t läcktes i Nåder utfärda ny författning till skyddande af landels fornlemningar, med stadgande af tjenliga ansvarsoch vites-bestämmelser för förstöring af desamma, samt låta upprätta och sprida förteckningar å dessa minnesmärken, äfvensom i öfrigt vidtaga de åtgärder, som för deras bevarande kunna anses lämpliga, och der Rikets Ständers medverkan för sådant ändamål finnes nödig, i ämnet aflåta Nådig Proposition. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 6 Juli 1857, 190 Expeditions-IJ/skoLids Förslag lill unden/. Skrifvelse N:o 90. \:n »o. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juli 1837. Prcste-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Slåndet den 22 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående eli Grundlagsiindrings-Jörslag rörande Riks-slyre/scns förande i vissa Jall in. in. (Konst.-Ulsk:s Meni. N:o 22). S. A. K.
Brefvet d. 26 April 1826; 2:0 Catharin* f. d. Kronobränneri, enligt K. Brefven d. 21 November 1827 och 26 Mars 1828, till ÖfverSlåthållareEmbetets disposition för inrättande af ett Pi ovisoriskt sjukhus i hufvudstadens vid allmännare sjukdonistillfälleu; 3:o Åtskilliga större och mindre byggnader efter förra Kronobränneriet i Upsala, till SeraphimerOrdensGillet, som en längre tid begagnat deni mot hyra, och nu derför erbjudit en köpeskilling af 3,y5o R:dr, utgörande Capilalet till den för byggnaderne nu utgående hyra; 4:o Förra Bränneri-byggnaden i Söderköping, till Götha Canal-bolags disposition; och har Bolaget, sorn förut mot arrende innehaft dessa lägenheter, genom Nådig Resolution d. 22 September 1824 blifvit försäkradt att desamma få begagna, på lika vilkor, så länge Ganal-ai betet fortfar. 5:o Ett Boningshus, ett Magasin och flere andra lägenheter vid Brinckebergskulle, som användas till beväringsförråd åt WestgöthaDahls Regemente; och har K. M:t, genom Nådig Skrifvelse d. 22 September 1824, föi klarat Sig vilja framdeles bestämma ersättningen härför till Magasinsfonden, förslagsvis uppgifven till 1,048 Rtdr 1 sk. Betänka tidén, N:o 3o6. 5I7 6:0 Ett Magasinshus i Borås, äfvenledes öfverlemnadt till K. KrigsCollegii disposition, i följd af nyssnämnde K. Bref; 7:0 Förra Mälthusbyggnaden i Wisby, de så kallade Hästqvarnsvindarne och ett boningshus derstädes, upplåtne, de 2:ne förra lägenheterna, till ArtiIlerieeffecters förvarande, och den sistnämnde till Kurhus för Länet, samt 8:0
Jag ber om benägit öfverseende för det jag uppehållit Höglofi. Ridderskapet och Adeln med dessa reflexioner och om jag misstagit mig i »nina åsigter. Jag vet ganska väl att det ämne jag vidrört ir af en så stor omfattning och af en så invecklad beskaffenhet, att de skarpsinnigaste och sakkunnigaste tänkare åro deröfver af olika meningar; och att ingen har anspråk på ofelbarhet.] Frågan om en Realisation bör ske, lär för öfrigt vid ett annat tillfälle i hela sin vidd förekomma; och jag tviflar ej att talare då skola uppträda, för att med öfvertygande skäl yrka den moraliska nödvändigheteten och ekonoroiska nyttan af denna realisation, samt på ett tillfredsställande sätt visa medlen till dess verkställighet, och;mer än sannolikheten af dess framgång. Herr Lefren, Johan Pehr: Sedan Friherre Franc Sparre i snledning af Grefve Cronhjelms motion om förändringar i nu varande militairundervisningsverken redan lika klart som sakrikt utredt ifrågavarande ämne och jag till %lla delar instämmer i Herr Peli 7 Martii. Friherrens åsigter, aamt med honom pa nära håll baft tillfälle att lära känoa styrelsens fortsätta bemödanden att låta äfven militairundervisningen framskrida till förbättringar enligt tidehvarfvets fordringar; så anser jig öfverflödigt att i anledning af Herr Montgomeries motion orda något i hufvudfrågan. Jag utbeder mig blott att få anföra några ord i anledning af åtskilliga i motionen förekommande allmänna yttranden. Från längre tid personligen bekant med den värde talaren, skall det visserligen ej blifva jag som i några dess, som det vill synas mig, mindre valda talsätt, vill uppleta någon afsigt att förnärma någons billiga ömtålighet; men den som ej äger annan ledning för sitt omdöme än ordalydelsen kunde möjligen misstaga sig om Författarens mening. Jag uppträder ej för att, vore det äfven i vänskapens namn, söka förmå talaren att återtaga ett ord af hvad han sagt, ty jag har ej rättighet att förnärma hvarken hans egen, eller deras sjelfkänsla hvilka han synes strängt hafva bedömt.