Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. bifölle StatsUtsk:s ml förevar, metnor., har flira nied t mig att ånyo begära ordet. Jag tar mig friheten till Hr Frih. framställa den fråga: hvilken åtgärd skall förstärkta SlatsUtsk. vidtaga, derest detta memor. varder af R. St. afslaget? Och i fail detsamma kan bifallas, mäste det äfven kunna afslås. De olägenheter och oformligheter, som oundvikligen skola uppkomma, i fall R. St. tillerkänna sig en ytterligare profningsrätt öfver de af förstärkta Utsk., med R. St:s rätt, redan afgjorda målen, torde dock, såsom fattliga för hvarje tankeförmåga, icke behöfva vidare utvecklas. Någon ny sanimunjemnkning af de utaf RiksStm rör:de ifrågavar. ämne yttrade skiljaktiga menihgar lärer väl icke heller, i följd af det inträffade misstaget, på sätt bemälde talare synas hafva föreställt sig, ens kunna komma i fråga. Jag inser således icke någon annan åtgärd, som för nälvär. lämpligen kart vidtagas i anledn. af berörde memor., än att lägga detsamma till handkna. Hr Hjärne: Jag har icke uppträdt för att Ökä obehaget för Utsk:s ordförande; men då betähk. är olagligt, äi* det icke underligt, att man deremot gör anmärkn:r. Egent - »44 Den 21 April f. m. ligen begärde jag ordet, för att i anledn. af Gr. Posses exempel förklara, att om det är tänkbart, att Utsk., sedan det af misstag begått en olaglighet, skulle kunna sätla sig emot rättelse deri, så är det lika tänkbart, att RiksSt:n kunde förfara på samma sätt, hvilket vore lika olagligt; rilen i förra fallet hade det åtminstone stått RiksStm öppet att corrigera Utsk:s förfarande, ehuru sådant mäste ske utotn grundlagarna. Hr Cederschjölds förslag, att lemna frågan till Utsk. utan någon åtgärd, kan jag icke gilla.
Denna anmärbn., om den verlligen är på allvar framställd, synes förråda nog myclen obekantskap med handlingssättet hos så väl Representationen i allmänhet, som den Svenska isynnerhet. Såvida icte helt enkelt vissa stora, runda summor stola ställas till Regeringens disposition efter godtfinnande, så är alltid ett villkor förenadt med deras beviljande, nemi. det, att de skola användas till sina gifna ändamål. Om då Utsk. anser medel böra anslås för ett bestämdt ändamål, så kan Utsi. säga, att de ej böra användas till något annat; och det lärer då bero af det Utsk., som stall pröfva salen, att hos R. St. framställa huruvida Utsk. tror, att ändamålet på ett och icke på annat sätt kan ernås. Likaså besynnerlig hiden anmärkn. man gjort, att Utsk. skulle vilja inkräkta på Ständernes rätt. Finnes det verkligen någon menniska inom detta Hus eller utom detsamma, som kan föreställa sig, att Utsk. eller någon dess ledamot trott, att icke beslutande rätten skulle tillkomma de 4 RiksSttn? Utsk. har föreslagit, hvad det ansett vara riktigt, hvad det trott motsvara R. St:s åsigter och önskningar; men om Utsk. misstagit sig i sitt omdöme, så ligger det alltid i R. St:s makt alt, dä förslaget andra gången förekommer, förändra detsamma, såsom de för godt finna. Utsk. har dervid varit nödsakadt alt ihågkomma, att det varit R. St:s och icke R. o. Ad:s Utsk. R. o. Ad. torde för sin del komma i erfarenhet om den olikhet, som derigenom uppstår, då målet andra gången företages, och RiksSttn fått tillfälle att, såsom dem bäst synes, modifiera förslaget. I fråga om de särskilda punkterna af detta betänk., hvaremot anmärln:r blifvit framställda, var det isynnerhet en, söm med synnerlig ovilja emot Utsk. och en viss öfverlägsenhet i tonen behandlades. Det var ilen punkt, som rörde anslag för Hofrätterna. Dervid förevitades Utsk. först, att det tagit befattning med ett ärende, som det ej kunde förstå, då det ej hade någon lagfaren ledamot inom sig.
I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en af Herr G. F. Asker inom Borgare-Ståndet väckt motion, innefattande hemställan, att Justitie-Råd, sorn i denna egenskap tjenstgjort under loppet af 15 år och derutöfver, måtte, när han författningsenligt vore till afsked med pension berättigad, såsom sådan årligen tillgodonjuta 4,000 R:dr B:ko. För tillgodonjutande af rättighet, att vid afskedstagandet från civilt embete eller tjenst, såsom pension å allmänna indragnings-staten bibehålla lönens fulla belopp, erfordras i allmänhet, enligt nu gällande föreskrifter, att hafva uppnått 70 års ålder; dock att enahanda rättighet tillgodokommer jemväl tjensteman af 65 års ålder, såvida han tjent omkring 40 år och medelst läkare-attest styrker sin sjukdom eller kraftlöshet. Hvad nu angår förstnämnde 3:ne motionärers framställning om rättighet för Justitie-Råd, att vid 60 års ålder undfå afsked med åtnjutande af pension från allmänna indragnings-staten, så ehuru, på sätt motio - 12 Slats-Utskottels Utlåtande, N:n 17i. närerne anfört, i följd af den såsom vilkor för pensionsrätt stadgade ålder, sådana händelser visserligen kunna inträffa, då embetseller tjenstemän, för att icke beröfvas sin utkomst, nödgas vid sina befattningar qvarstå, äfven sedan minskade själsoch kroppskrafter ej vidare medgifva göromålens behöriga förrättande, finner likväl Utskottet betänkligt, att, till förmån för en eller annan klass, ett undantag från nu gällande föreskrifter i detta afseende göres, hvilken bana, en gång beträdd, skulle, om den fullföljdes, komma att medföra en betydlig tillökning i Stats-utgifterna; och då för öfrigt, derest någon af Högste Domstolens ledamöter före uppnådd pensionsålder blefve för sjuklighet urståndsatf att sin tjenstgöringsskyldighet fullgöra, enahanda utväg, som tillförene i dylika fall begagnats, torde äfven hädanefter kunna vidtagas, att särskild
Stånd beslutat kommunicera Med-Stånden en till Borgare-Ståndet, enligt anmälan, anländ på Franska språket af Societa Nazionale Italiana aflåten, Torino den 23 sistlidne December daterad, af General-sekreteraren J. la Farina å Presidenten Generalen Garibaldis vägnar undertecknad skrif velse, i anledning af underrättelsen om Herr Lallerstedts den 14 nyssnämnda månad väckta motion med afseende på beskickning ifrån Sverige till en kongress för de Italienska angelägenheternas ordnande; varande berörda skrifvelse i Svensk öfversättning protokolls-utdraget följaktig; och beslöts efter skrifvelsens uppläsning att Bih. till R. St. Prot. 1859 $ 1860. 9 Sami. 23 178 Prol.-Utdrag den 11 Januari 1860. densamma skulle i Ståndets protokoll inflyta och protokolls-utdraget läggas till handlingarne. Den 11 Januari. Frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Banko-JJtskottets den 4 och 7 dennes på bordet lagda Berättelse N:o 6, angående Rikets Ständers Banks styrelse och förvaltning, stannade Ridderskapet och Adeln uti följande beslut: §§ 1, 2, 5, 6, 7, 9, 10, 16, 17, 18, 20, 21 och 22 lades till hand lingarne. Beträffande den i 4 § förekommande fråga om eftergift å ränta och provision till vissa låntagare i statslånefönden, beslöt Ridderskapet oell Adeln, att, på sätt Herrar Fullmägtige i Rikets Sländers Bank tillstyrkt, de personer, som erhållit lån från statslånefönden före den 51 Mars 1858, må af räntan och provisionen tor den lånetid, som öfverskjuter sex månader, eftergifvas skilnaden mellan 9 och 8 procent. Den 15 §:n lades till handllngarne, med förklarande, alt Ridderskapet och Adeln instämde uti Utskottets yttrande om angelägenheten deraf, att Fullmägtige, så fort ske kan, vidtaga åtgärder lill införande af nödiga förbättringar vid sedelpap perets tillverkning.
Förbudet i denna § för skattskrifvaren att utfärda mer 1 II. <5 Den t Februari. än en debetsedel för de utskylder, som inom taxerts-districtet den skattskyldige påföras, är så mycket mer olämpligt, sorn sådant icke utan den största oreda i räkenskaper låter sig verkställa; enär mantalsoch taxerings-längderna äro uppstiillda, för landet efter hemmanens, och i städerna efter husens och qvarterens nummer-ordning. Om skatterna för flera hemmansdelar under olika nummer och, möjligtvis äfven, olika socknar på landet, eller hus oell gårdar i stad under olika nummer och qvarter, hvilka ägas af samma person, skulle sammanslås i en skattsedel; så följer naturligtvis deraf, att ej mindre den redighet och controll, som redogöraren bör i räkenskaperna äga, upphör, utan ock, att den skattskyldige icke kan med samma säkerhet bedomina skattsedelns riktighet, som då han erhåller särskild debetsedel för hvarje särskild egendom. Erfarenheten har ock visat, att ägare till flera särskilda fastigheter inom samma taxerings-district, icke i allmänhet varit belåtne med en enda debetsedel för dem alla. Med iakttagande af de förändringar, hvartill förestående anmärkningar föranledt, och för att på ett ställe igenfinna allt, som har afseende på uppbörd och debetsedlar, har denna § 108 här utgått, samt de föreskrifter den afsett, blifvit utförda på Art. XII, § 184, mom. 6. § >09. Med undantag af föreskriften om böterna, hvilken, fullständigare alfattad, är utförd på Art. X, § 162, samt tillsatsen af ett saknadt bestämmande rörtde protts-föringen i Comitéen, — är denna § i öfrigt bibehållen och utförd på Art. X, § 110. § no. Bibehållen. Art. X, § 116. § 111. Bibehållen. Bibehållne. Bibehållne. Föreskriften i denna § är så ofullständig, att man ansett en alldeles ny uppställning deraf nödvändig. Art. X, § 126. § 1 *9- Hufvudsakligen utförd, Art. X, § 125. § 120.
Specie; så emedan af det ordet: arrende, hvarunder räntan af torpet Kongshatt äfven är inbegripen, kunde synas som skulle denna gåra och detta torp tillhört förra husfattigkassan och vid dess förenande med Barnhusfonden blifvit på fonden öfverlåten; men efter så väl bemälte Herr Underståthållares, den 12 Februari 1622 och den 2 Oktober 1630, som dess arfvingars sedermera 1683 till pios usus gjorda testamentariska dispositioner utaf räntan af nyssnämnde 2:ne och andra deras landtegendomar, berörde kassa endast tillkommit afkastningen af Sätra och Kongshatt; alltså och då Skytteska arfvingarne alltsedan varit och ännu äro ägare af meranämnde gård och torp, fann Direktionen med saken enligt vara, att inkomsten af dessa 2:ne egen - — 406 — domar hädanefter uti Barnhusfondens räkenskaper icke upptagas såsom arrende, utan under titel: Skytteska testamentet för 1622; hvaröfver utdrag af Protokollet skulle Bokhållare-kontoret härstädes till behörigt iakttagande tillställas. År och dag, som förr skrifvet står. På Direktionens vägnar: Thomas Båth. Notarius. di A B. Thunström. Lika lydande med den uti 1788 års hufvudbok, under pag. 402, förvarade afskrift, intygar Joh. E. Blom. — 407 — Direktionens öfver Arméens Pensions-kassa underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers Rerättelse, så vidt den rörer nämnde Kassa. JStormäktigste Allernådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts, genom nådig Remiss å härlios återgående utdrag af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den år 1847 förrättade Stats-revision, Direktionen öfver Armeens Pensions-kassa under den 28 December sistlidet år gifna befallning, får Direktionen härmedelst öfver samma Berättelse, i hvad den rörer nämnde Kassa, afgifva följande underdåniga Utlåtande:
Jag vill i största korthet fästa upmärksamhelen på den vidlyftiga vederläggning, för hvilken min reservation varit föremål. En ledamot har upställt en definition 504 Den 31 Maj f. m. på kommunernas naturliga rätt, och vidare definierat ordet spärrning, samt bevisat, att båda begreppen icke stå tillsammans. När man sålunda upställer sina defiuitioner, är det lätt att komma till rätta med sina motståndare, men hvar och en, som läst min reservation, vet, att jag dermed menar kommunernas samliällsenliga rätt, och den kan väl icke förnekas vara naturlig, fastän den icke får så förstås, som då man i vetenskapen säger naturlig rätt, eller rätt i naturtillståndet, såsom den värde talaren yttrat sig. Dessutom har än den ena och än den andra punkten i förslaget varit föremål för vederläggning, och hvad som qvarstår deraf skulle jag anhålla, måtte afslås, likasom hela förslaget. Att jag skulle cidera min opinion i frågan, då jag icke har någon fruktan för karantäner mot utlandet eller för spärrningar inom landet, det är för mycket begärdt af mig, och jag fordrar icke mera af mig sjelf i det fallet, än jag fordrar af andra, och lägger icke min enskilda opinion till grund för några rättsanspråk. Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, att om frågan skall anses afgjord genom 3 Stånds beslut, sä är ändamålet dermed icke vunnet, att R. o. Ad. förenar sig med PresteSt., emedan derigenom två Stånd stanna emot tvä, och om än frågan förekommer till jemkning i Utsk., måste Utsk. gå en medelväg emellan de olika besluten. Komma 3 beslut till Utsk., nemi. Borgareoch BondeSt:ns gemensamma samt PresteShs och R. o. Ad:s serskilda beslut, måste jemkning ega rum emellan de två och det afslag, som, enl. min åsigt kommer alt gå mycket nära till hvad Hr Ekströmer har yrkat. Jag anser således, att den lyckligaste utgången af frågan vore, alt R. o. Ad. helt simpelt afslår Betänk., emedan derigenom upkommer ett medium emellan tvä ytterligheter. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr von Troil, Sam. Gust.:
I anledning af hvad Revisorerne i dessa §§ erinrat och anmält, afgifver Stats-Kontoret under denna dag särskilda underdåniga utlåtanden, till följd af erhållna nådiga remisser genom Eders Kongl. Majrts Landtförs vars-, Civiloch Ecklesiastik-Departementers Kansli-Expeditioner. §. 20. Då Revisorerne, i afseende å till af Eders Kongl. Maj:t kända behof, under åren 1844 och 1845, utbetalda 800 R:dr, i allo instämt uti hvad om dylika dispositioner af förre Revisorer blifvit yttradt och hemstäldt, får äfven Stats-Kontoret i underdånighet åberopa sitt, den 20 Februari 1846, deröfver afgifna underdåniga utlåtande. §. 21. Huruvida, såsom Revisorerne förment, biträdet vid granskningen af fullmakterna för de 3:ne ofrälse Ståndens ledamöter vid sistlidne Riksdag kunnat verkställas af tjenstemännen inom Justitie RevisionsExpeditionen, hvarigenom de derföre anvisade arfvoden blifvit obehöfliga, kan ej utgöra föremål för yttrande af Stats-Kontoret, som endast får upplysa, att för enahanda ändamål arfvoden blifvit vid de föregående Riksdagarne utbetalda och af Riksdagskostnads-medlen godtgjorda. §• 24. Uti denna § hafva Revisorerne uppfört utgifts-poster, under Revisions-åren anordnade på 2:dra, 4:de, 5:te, 7:de och 8:de hufvudtitlarnes anslag lill extra och oförutsedda utgifter äfvensom på samma titlars besparingar, samt förmält sig deraf och vid jemförelse af 1845 års — 286 Revisions-berättelse hafva inhemtat, att åtskilliga utgifter återkomma och sålunda synas vara af en mera permanent egenskap, i anledning hvaraf Revisorerne uti följande. §. 25. anmält sig hafva funnit, hurusom de summor, hvilka årligen af Eders Kongl.
Dessutom kunna sjukdomar i nervsystemet, specielt i hjärna och ryggmärg, vara förbundna med förstoppning; hit hör ock den på hysteri och nervsvaghet, beroende formen. Men utom förstoppning pä grund af ofvan antydda orsaker, ges det också en annan form — och dit torde ert onda få räknas — där förstoppningen är sä godt som det enda symptomet, ocli personen i fråga känner sig fullt frisk eller möjligen klagar offer lättare hufvudvärk eller » tryck åt hufvudet », kalla fötter och händer o ", s. v. Ofta fästa hithörande patienter vida mera afseende vid sitt onda, än det verkligen förtjänar, ty det behöfver visst icke antyda något sjukligt, att man ej har öppning för hvarje dag, och experimenterandet med alla möjliga afföringsmedel bringar i sådana fall långt mera skada än gagn. Hvad behandlingen beträffar, så måste den samma på grund af de mångfaldigt vexlande orsakerna blifva väsentligt olika i de olika fallen. Läkaren kan således ej gifva ett sanavetsgrannt råd åt en patient, som utan vidare blott begär » ett medel mot förstoppning ». Föreligger en tarmkatarr måste denna naturligtvis i första rummet melodiskt behandlas, likaså andra föreliggande sjukdomar (t. ex. bleksot), som betinga förstoppningen. Af det ofvan sagda framgår också, att det ej heller ges en diet, som lämpar sig tor alla fall af förstoppning. I allmänhet verkar kokt frukt (isynnerhet katrinplommon) lösande; likaså gröft bröd (t. ex. s. k. Grahambröd); dock fordrar dess användande friska digestionsorgan i öfrigt. Stillasittande lcfnadssätt bör så vidt möjligt undvikas, och man bör i mån af krafter taga riklig motion i det fria. Viktiga hjälpmedel äro massage och sjukgymnastik, i många fall äfven elektrisk behandling och kallvattenkursbehandling.
Ridderstolpe trott sig finna, att militär-andan till den grad vore i antagande bland den indelta soldaten, att han icke mera ville begagna uniformen vid för honom högtidliga tillfallen inom roten. Min erfarenhet är nemi. alldeles motsatt; för den trakt af Södermanland, der jag är bosatt, hvarest missnöje bland soldaterna är, hvad jag tror, allmänt deröfver att befälet försvårat tillfället att utbekomma till begagnande den egentliga släpuniformen , eller beklädnaden N:o 2, men i stället hade upphöjt soldatens förr ansedda egen redan uttjenade beklädnad till rang, heder och värdighet af Söndagsuniform, och då Den 9 Maj f. m. 479 detina befanns i ett ganska litt jent skick, hade hägen att begagna denna uniform visserligen något aftagit, men kärleken tili uniformen i allmänhet gick likväl så vida, att åtskilige af soldaterna hade på egen bekostnad förskaffat sig blå surtouter med uniformsknappar. Äfven rotehållarne hade i så måtto olägenhet af den vidtagna inskränkningen i utlemnandet af den rätta släpuniformen, att, i samma proportion soldalen vore mindre belåten med sin beklädnad, försvårades och fördyrades också anskaffandet af rekryter. Frih. Leijonhufvud: Om Hr Frih. o. Landtm, så tillåter, vill jag gerna afstå min ordning att tala åt Gr. Frölich, på det att Ståndet må enl. Hr Landtnäs propos. kunna åtskiljas; men deremot torde jag uti eftermiddagens plenum, i Gr. Frölichs ställe, få yttra mig uti förevar, fråga. Gr. Frölich: Det förundrer mig visst icke, att en ledamot, med hvilken jag på detta rum, så väl under denna , som den föreg:de riksdagen, haft åtskilliga politiska strider, begagnar hvad tillfälle som helst, för att mot mig vända R. o. Ad:s ovilja, och att han dertill tagit sig anledn. af ett uttryck, som jag nyttjat, och denne varde ledamoten har i detta fall endast visat en lika beskaffad stridslystnad, som under ett sådant samhällsskick, som det närvar., nödvändigt måste utvecklas.
Då Utskottet på sådana grunder icke kan tillstyrka, hvad motionären i sak föreslagit, saknar Utskottet jemväl anledning att förorda den ifrågasatta omflyttningen af förevarande paragrafer och momenter, äfvensom att ingå i granskning af jemväl framlagdt redaktionsförslag, i afseende å hvilket sednare Utskottet likväl må erinra, att detsamma, utom här ofvan omförmälda förslag, äfven innefattar detaljbestämmelser, som äro ännu svårare att förlika med det allmänna begreppet om hvarje medborgares rättighet att sjelf bestämma öfver sitt görande och låtande; hemställande alltså Utskottet, att Herr Henschens ifrågavarande yrkanden må lemnäs utan afseende. § 27. I afseende å denna § hafva inom Ridderskapet och Adeln Herr von Axelson, J. F. (i motionen N:o 59), inom Preste-Ståndet Domprosten Sondén (i motionen N:o 77) samt inom Borgare-Ståndet Herr A. H. (Vistrand, (i motionen N:o 112) hufvudsakligen anfört, hurusom den förändring, hvilken vid sednaste riksdag blifvit uppå Sammansatta Utskottets förslag af Rikets Ständer antagen, i ändamål att häfva en befintlig motsägelse emellan medicinalförfattningarne och förordningen om bränvinsförsäljning, ingalunda fört till något lyckligt resultat. Genom tilläggande af orden: '■Annorlunda än i m. « di c in alfor fattningar n e föres krifves“ hade nemligen § då erhållit följande lydelse: “På apothek må ej antinor lunda än i medicinalförfattningarne föreskrifves bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas11. Enligt gällande medicinalförfattningar, nemligen Kongl.
Men de förefalla mig invecklade och med aflöningssättet förblandade, hvarigenom framställningen förlorar i värde och blir för dem, till hvilkas efterrättelse den är skrifven, svårfattlig; hvarjemte den hierarkiska anspeglingen på kyrkans och statens inbördes förhållande till hvarandra kunnat umbäras. Tillräckligt för att motivera Biskops-embetets behöflighet, synes mig vara hänvisandet på vår kyrkliga organisation. Vår kyrka är nemligen en Statskyrka och Biskops-embetet intager der ett bestämdt rum. Kyrkan behöfver derföre icke vara hierarkisk i samma mening som den katolska. För deras räkning, hvilka hafva mindre bekantskap med Kyrkolagen, hade man kunnat tillägga uPPoift på Biskops många och vidlyftiga cmbets-göromål, hvilka, när de fullgöras, göra honom till en högst vigtig person inom kyrkan. Dessa äro: Ordförandeskap i Domkapitlet, installeringar, inspektioner och visitationer, uppsigt öfver gudstjensten och dess öfverensstämmelse med Kyrko-ordning och handbok, uppsigt öfver gymnasier, skolor, lärare* hvarjemte biskop skall utsätta och förrätta Prestmöten m. m. Allm. Betv.- och Ehon.-Utik. Betänk. Att vi behöfve, för andligt lifs utveckling inom församlingen, många reformer inom kyrkan, bestrida väl få. Men reform i den af motionären före slagna väg torde icke leda till afsedda ändamålet. Ifrån denna synpunkt har jag, som delar Utskottets mening om Biskopsembetets nytta och nödvändighet, trott att motiverne böra sökas för afslag å motionen, och får derföre endast reservera mig mot de motiver Utskottet har framställt. Vidare förekommer i detta betänkande Riksdagsman E. M. Falcks motion om reduktion af biskoparnes löneförmåner, i mån af nuvarande biskopars afgång, så att ingen biskopslön korame att framdeles öfverstiga 6,000 R:dr Banko; hvarjemte han föreslår att uppkommande öfverskott skulle på lämpligt sätt användas till förbättrande af det lägre presterskapets aflöning.
Cronhjelm har den erfarenheten i sin ort, att inga boställen blifvit vanvårdade, kan icke annat än glädja mig, emedan jag är fosterlandsvän och således fägnar mig, att om det icke sker i min ort, det likväl är förhållandet i en annan. Jag nödgas likväl försäkra Grefven, och det kan vitsordas af en min granne här på bänken, att det i min ort verkligen har tillgått så som jag nämnt oaktadt Kalmare reg: tes chef och boställs-direktion har gjort sig all möjlig möda att hindra det. Det har icke stått i deras förmåga att förekomma skogarnes uthuggande och egendomens förstöring. Hr Wästfelt, Nils: Gr. Cronhjelm har såsom mig synes ganska riktigt framställt frågan, men Frih. Raab har alldeles missförstått hans mening. Efter min uppfattning har Gr. Cronhjelm menat, att en mindre kapitalist möjligen kan hafva ett tillräckligt kapital för att uppsätta inventarier och bekosta skötseln af ett arrende, men icke derföre förmå att derutöfver erlägga någon städja, och då hemställer jag till Frih. Raab om det vore önskvärdt, att han nödgades gifva ifrån sig detta lilla kapital till städja, samt huru han då skulle kunna sköta arrendet och fullgöra sina förbindelser till kronan. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Mandagen den 2 April. 1'leumn kl. ^ 11 förmiddagcm Justerades följande. Utdrag af Protokollet hällit i Höglsss. Ridderffapets och Adelns visnum den 31. MarS 1810. - S. D. Efter derom gjord anmälan af Friherre Ls<j6r8tröm, Ruäolf, beslöt Högloff. Ridderffapet och Adeln, att till den medaille.samtclige Riksständen bestulit att läta flä öfwer den lyckligen utförda Regementsförändringen, omkostnaden af Riksens StanderBanque ffulle bcstäs; i hwilket beflut de öfrige Respective Ständen skulle wänligen inbjudas att stg förena. Utdrag af Protocollet, hället i Högloff.