Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förnyar min anhållan om återremiss. Frih Boye: Det skäl, som en värd Ledamot Gr. Cronhjelm anfört, som skulle föranleda till behof af tidningar, just samina skäl anhåller jag få åberopa såsom ett skäl att 88 Den 20 Februarii e. m. slippa dem. Grefven anser interessant att veta, hvad som föregår vid Riksdagen. Hvad som föregår på Riddarhuset veta vi bäst sjelfve, och hvad som föregår hos de andra Stånden, derom erhålla vi säkrare underrättelser än i avisorna. Jag kunde åberopa en enskild omständighet, som bevisar, huru litet tillförlitliga de äro; skall man hafva avisor, så begär jag dem alla. Jag söker icke den popularitet, som hufvudstadens tidningar gifva eller fråntaga, och vet icke, hvarföre man skulle särskildt favorisera deras redactörer, framför tidningarnas i landsorterna. Frih. Palmstjerna: Då åtskilliga ledamöter begärt återremiss af betänkandet, är det icke min mening att bestrida den. Jag vill blott uppgifva åtskilliga förhållanden, hvilka jag tror undfallit flera af de talare, som yttrat sig, äfvensom några misstag. Hvad den af StatsUtsk. föreslagna ersättning för Hr Landtmts och Talmännens Riksdagskostnader beträffar, så är den föranledd af de remisser, TJtsk. från de ofrälse Stånden erhållit, att Stånden ansågo en fullt anständig ersättning för Talmännens Riksdagskostnader böra äga rum. Utsk. har således ansett sig icke böra frångå denna af Stånden tillkännagifna önskan, och har i anledning deraf förslagsvis uppgifvit, hvad Utsk. ansåg vara motsvarande de Riksdagskostnader, som drabba Talmännen. Hvad Utsk. föreslagit är icke några stora anslag, och då Utsk. ansett kostnaden för Landtm, öfverstiga de öfriga Talmannens, har Utsk. föreslagit ersättningen något större för honom. Jag tror, att detta förklarar, hvarföre Utsk. icke, såsom Hrr Rosenqvist och Montgomerie, ansett, att ingen ersättning borde föreslås för Talmännens kostnader. Att dessa icke hafva några Riksdagskostnader torde blifva svårt att bevisa. Jag supponerar
Om det å ena sidan må anses vara en församlingarnes rättighet, att, innan en sådan handelsbod inom dem uppslås, blifva deröfver hörde, anser jag å andra sidan det vara den enskildes som vill handla rätt, att icke vara beroende af församligarnes beslut, utan få sina ansökningar pröfvade af en opartisk myndighet eller K. befh:de. Att K. beflnde icke skola vara serdeles böjde, att vid olämpliga fall, eller då sådant kan medföra olägenheter, meddela sådan handelsrätt, tyckes vara temligen gifvet, enär, om oloflig bränvinsförsäljning utöfvas, eller annat oskick bedrifves, ingen bör då heldre än landshm söka förekomma sådant, hvilken i första hand är den, som skall taga reda på dessa oordningar. Jag tror således någon våda icke finnes derutinnan, att landshine fä beslutande rätt, och jag förnyar derföre min anhållan om återremiss. Hr Printzensköld: Utaf de skäl, som blifvit anförda icke allenast af Utsk. utan äfven af Frih. Cederström, visar sig nogsamt vigten och angelägenheten af, att, vid utfärdandet af tillstånds-resolutioner för ifrågavande handel, iakttaga varsamhet. Jag anser likväl, att man icke hör lägga rättigheten, alt besluta öfver ansökningar af förevande beskaffenhet uti sockenstämmans hand, och jag kan lika med Gr. Lagerbjelke icke föreställa mig, att en landsh. eller ett laudsh.-embete skall förgäta en bland de vigtigaste af sina skyldigheter, nemi. att upprätthålla och, så vidt de förmå, befrämja ordning och sedlighet inom länen. Att då länsstyrelsen skall fästa vederbörlig uppmärksamhet och afseende på de skäl, sockenmän nu kunna anföra emot anläggande af handelsbod inom en socken, och att socknemännen således hafva säkerhet mot befarade missbruk der - Den 5 Juli e. m. 527 igenom, att åt dem lemna tillfälle att öfver ansökningen blifva hörde och mot densamma göra de anmärkmr, hvartill de finna sig befogade, synes mig utom allt tvifvel.
Allm. Betv.-o. Oec.-Utsk. Uti. N:o 68. man i förra fallet kunde tro, att Utskotten icke läst 9 §. af Författningen, emedan der tydligen stadgas, att, antingen man är frånvarande eller närvarande vid Socknestämman, egde man, i händelse af befogenhet, att inom 2 esta dygnet söka ändring i beslutet; i senare hänseendet deremot egde man alldeles enahanda utväg öppen,och derutöfver den, att icke behöfva betala en afgift, pålagd af en Socknestämma, hvilken dertill icke egde någon rättighet; och har Herr Grefven, genom anförde exempel af tilldragelser, hvilka skola egt rum inom Hufvudstadens en del Församlingar, dels sökt visa omöjligheten för Församlingarne, att, om än de någon gång afslå en begärd afgift, sedermera undgå densammas utgörande, dels derifrån velat hemta stöd för sin yttrade öfvertygelse om vådan af den princip, att en medborgares stillatigande eller frånvaro ansetts medföra förbindelse att erlägga bidrag, hvilkas beviljande endast tillhöra Ständerna, men hvilka på andra vägar blifvit samma medborgare affordrade, samt att det sålunda vore desto mera angeläget att åt Rikets Ständer oförryckt bibehålla beskattningsrätten, som uti de skattebidrag, hvilka vid den ena Riksdagen varda beviljade, jemkning eller nedsättning kan vid en påföljande tillvägabringas, då deremot de afgifter, hvilka vid Soeknestämmor beslutas, aldrig nedsätta*, och nästan aldrig upphöra. Allm. Besv. o. Otc. B) Angående Kyrko-Räd. Utskottens yttrande, alt första grunden till Kyrko-Rådsinrättningen igenfinues i åtskilliga bland Rikets uråldriga bruk och institutioner, bar Herr Grefven först velat vederlägga genom åberopande af vårt lands Historia, hvars äldre häfder ingenstädes omtala en sådan inrättning, utan tvärtom skola antyda, att någon dylik institution, som, lika med de nu varande Ivyrko-Råden, haft sig uppdraget att vårda de mindre samhällenas enskilda angelägenheter, icke fanns hos våra förfäder.
Men om icke något fnedel för det vigtiga ändamålet må lemnäs oförsökt, och om derföre en sådan Intendent må på försök anställas; så bör dock medgifvas, att det icke är skäl att för all framtid belasta Statsverket med utgiften för en verksamhet, sorn kan visa sig lika onyttig, sota den är och blir okontrollerad. Intendentens aflöning bör således utgå endast tills vidare och alltså uppföras på extra staten.» 68 Stat s-Utskottets Utlåtande J\1 123 (Fortsättning). Häri instämde Herrar Berg, Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtige Nils Larsson, J. Andersson, Erik Ersson, C. J. Svensén och M. Månsson. Af Riksdags-fullmägtigen C. E. Sköldberg. Emot 85:te punkten (angående Hufvud-titelns öfriga anslag): af Herr Björck, som ansåg att lönen för Departements-chefen borde, i öfverensstämmelse med hvad reservanten för öfrige Departements-chefer föreslagit, nedsättas till 13,500 R:dr. Häruti instämde Herr Berger. Af Riksdags-fullmägtigen C. E. Sköldberg. Emot 86:te punkten (angående löneregleringen): af Herr Björck, som yrkade att Ecklesiastik-deparlements-expeditionens anslag likasom öfriga Stats-departementens, icke borde erhålla definitiv lönereglering. Häruti instämde Herrar Hierta, Rinman, Berger samt Riksdags-fullmägtige Anders Eriksson, Per Nilsson, C. J. Svenssén, J. Andersson och Eric Ersson. Af Riksdags-fullmägtigen C. E. Sköldberg. Emot 88:de punkten (angående anslaget för åtskilliga nybyggnader m. m. vid Upsala Universitet): af Biskop Annerstedt: »Mot Utskottets beslut att afstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Proposition om anslag till erforderliga förändringar och nybyggnader för att bereda lokal för Exercitii-mästarne vid Upsala universitet och deras institutioner får jag anmäla min reservation.
Bifall till StatsTJtskottets, den 14 Juni afgifna Betänkanden, angående: 1:0 Fortfarande af StatsBidraget till Hamnbyggnaden i Helsingborg. 2:0 Medel till Lazarettsbyggnad i Uddevalla. 3:0 Skatteköp å Ållestads Kronosäteri, ' Bifall till StatsUtskottets Utlåtande af den 17 Juni, i de delar, som angå RiksgäldsVerkets styrelse och förvaltning, sedan sista Riksdag; men hvad afigår den i Utlåtandet omnämnda Balance uti Götheborgs och Bohus Län, blef detsamma till Utskottet återremitteradt. Af den 2 Juli: 526 Dea 5 Juli. e. m. Bifall till StntsUtskottets Betänkanden af den 26 Juni, angående: i:o Tillökning i de Kongl, och Furst* liga Hofvens 5latsSumuior. 2:0 StatsSumma för Hans Kongl, Hög* liet ArfPrinsen Oscar, i händelse Hans Kongl. Höghet skulle, innan nästa Riksdag, Sig förmäla, Bifall till StatsUtskottets Betänkande af den 27 Juni, angående Löne-ti llökning för Civile Embets Remiss till Lagutskottet af Konun* gens Nådiga Proposition af den 21 Juni, angående ett ytterligare tillägg i 9 Cap. 6j §. HandelsBalken, Gillande af StatsUtskottets den 20 Ju-, ni afgifna Utlåtande öfver anmärkning vid, dess Betänkande om Medel till större sund-, het i Städerna, Bifall till LagUtskottets Memorial af den 27 Maj , om förhöjning i Nämnde* männens DagTractamente. Återremiss af Lag - samt Allmänna Besvärs - och QeconomieUtskottens Betän« Den 5 Juli. e. m, 327 kande af den 16 Juni, angående Strömrensningar och Vattenverk. Från Hedervärda BondeStändet af den 28 Juni; Bifall till det alternativ af LagUfskottets Betänkande, i anledning af Doctor Agrells Memorial om Arfsrätt för oäkta Barn, som instämmer med hvad redan derom är stadgadt.
Jag erinrar mig ännu ganska väl, huru, under den tid, min korta riksdagsmanna-erfarenhet omfattar, i lika måtto frågan om expropriation af jord för telegrafstolpars uppsättande — det oundgängliga vilkoret för telegrafiens införande här i landet — blef tillbakavisad då den först framställdes, huru införandet af brefpost märken och det lika brefportot flera gånger afslogs, utan att derföre hvarken telegraf-inrättningen eller det lika brefportot sedermera befunnits mindre nyttiga — flere andra exempel att förtiga. För min del erkänner jag, att jag just från den strid, som vid sednaste riksdagen fördes om en lagstiftning till skydd för konstnärens rätt, hemtade anledning att göra mig närmare bekant med frågan och söka bidraga till att hålla den vid lif. Jag har sedermera funnit, att en lag i meranämnde syftning blifvit antagen af Engelska parlamentet under dess sednast hållna sossion; och i Danmark haren lag för samma ändamål helt nyligen blifvit af regeringen framlagd för riksdagen. Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 58. lil I den vissa förhoppning, att de rättsgrundsatser, som vid en likartad utveckling, efterhand blifvit erkända i andra kulturstater, äfven skola, då de hinna undersökas och pröfvas, göra sig gällande här, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer i detta ämne göra en underdånig hemställan och anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta utarbeta en lag, som bestämmer konstnärens eganderätt till sina verk och, inom behöriga gränsor, gifver skydd mot efterbildningar af dessa, företagna utan hans eller hans rättsinnehafvares bifall. Stockholm den 22 November 1862. F. F. Carlson. 5§. Af Kyrkoherden N. (J. Wennerström: Om rättighet för de Lekto rer, som såsom Kolleger bestridt Lektor st jensi, att såsom grund för högre lönetur få beräkna sig till godo någon del aj den tid de pä sistnämnde sätt tjenstgjort. Då Rikets sednast församlade
Denna frihet fä öfwertalande den föreföll manga, ansag jag likwäl af den be, stkaffenhet, alt den aldrig i längden kan bibchallaö, emedan ändamäler lill förökandet af landers försmår, derigenom förfelas. I Curopas nn »varande poliiiffa ställning, kan ingen maraktighet af fridens lyckliga lugn parLknas. Wära extra roieringsfoldatcr äro nu beklädde och blifma exercerade: snart ffickelige till Kronans tjenst och mane tvid fält - Den 28 !Mjj. kefnaden, komma de wid afsiutad fred, are saga ost: sarwäl! kanske? äro hundrade siags olika conlrackrr, lämpade ester olika locala oinstandigheker med dem a stinka dr, lill mer och mindre säkerhet, sa wäl för exkra rolhällare som för soldalerne sjelfwe. Alt wid ett nytt utbristande krig i behofwets stund strrxt med ännu drygare rviikoc recrutepa, som nödwätidigt mäste skr, da den nyroterade jorden esler nu bewiljad conscriplion och widtagne stadgar, icke kan hoppas ten förmän, att under krigstider i likhet med andra rothällare befrias frän recrnrering, samt kan^e? äfwen föranlälaS anskaffa en ny kojlsam beklädning, Mille för extra rotehållare biiswa högst känbart och armeens styrka icke winna genom dest complenerande af exercerade karlar. I sölje af dest > Ml och da en hwar bör förutse, alt extra roieringen förr eller sednare mästa blifwa beståndande, äiwen under fredliga rider, torde det wara bast, att der pabörjade halfgjorda merker fullkomnas, sä alt exn a rmeringen bade i krigsoch fredstider blifwer permanent. Om jag wägax hoppas, att Högloft.
Således förföllo naturligtvis reservationerna, och i detta oskadliga skick afgick inbjudningen. Hade man kunnat ana planen, att, genom de sammansatte Utskottens benägna åtgärd, i annan väg genomdrifva det, under controllsystemets välfrejdade namn, illa bemantlade korpsystemet, skulle åtminstone jag för min del icke medgifvit, hvarken förändring i besluten rörande Friherrens förslag, eller inställelse af reservationernas åtföljande till MedStånden. Jagskulle tvertom bemödat mig, att, i min med dem communicerade särskilda tanka, skillra Den 24 Februarii e. m. 12 5 faran af den visitationsrält, man velat nedlägga i ej allenast Tullnärernes, utan jemväl helt och hållet obehöriga personers händer, med så bjerta färger, att ingen phariseisk drägt kunnat skyla det fruktansvärda i sjelfva systemet. Sådant är nu, ty värr! för sent. Från hvad som hort ske, öfvergår jag derföre till hvad som skall ske. Tvänne röster hafva icke aktat för rof att nedrifva den personliga frihetsbyggnad, det moment af Ridderskapets och Adelns vårdnad om den enskildes frid och trefnad, som med mycken möda, under långa öfverläggningar, här blifvit uppförd. De sammansatte Utskottens tills vidare triumferande sammansättning, hafva väl, fastän blott i allmänna ordalag, erkänt behofvet af husoch hemfridens helgd; men friden på gator, vägar och stigar, personliga friden, hvilken, hvad qvinnan särskildt beträffar, är af den ömtåliga art, att en brottsligt, ja till och med blott oförsigtigt anställd visitation, är nog, att med blygsel och nesa för lifstiden hölja det i sin vandel oförvitligaste fruntimmer: detta allt, och mera sådant, har man åsidosatt, för att, sorn det heter, tillskynda Statscassan en vinst på bekostnad af sedlighet och enskild trefnad. Till krona på verket har man sökt minska ansvaret för de tjensteförseelser, genom hvilka de nyss antydde missförhållanderne bringas å bane.
JM 39, i fråga om ett af förre Bruksegaren H. Dillner gjordt ackordsanbud. Bifölls. JM 41, med hemställan om en gratifikation till vaktmästarne vid Bankodiskontverket. Bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets Memorial, JM 40, med berättelse angående förrättad revision af Banko-diskontverkets räkenskaper och förvaltning för år 1862, biföll Preste-Ståndet Utskottets i punkterna 1 och 2 gjorda tillstyrkanden samt lade berättelsen i öfriga delar till handlingarne. Från Vallöf, Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: JV2 121, i anledning af väckta motioner i fråga om grundräntornas kapitalisering. Bifölls, dock med ogillande af Utskottets motivering och antagande af den motivering, sorn innefattas i Grefve Cronstedts m. fl. vid utlåtandet fogade reservation. JV2 122, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående försäljning till skatte^af de s. k. Halländska kyrkohemmanen och dels enskilde motionärers framställningar i ämnet. Bifölls. JM 123, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Häradshöldinge-bostället Hvetlanda Thomasoch Kullagården i östra härad af Jönköpings län, dels enskild motionärs derom gjorda framställning. Biföll». 452 Prof,-Utdrag den 8 Juli 1863. JVS 124, i anledning af Kongl. Maj:(s nådiga Proposition, i fråga om nedsättning i räntan för åtskilliga skogslotter å kronoparken Kella Tall på Öland. Bifölls. JVå 125, i anledning af väckt motion, angående närmare bestämmelser i afseende å sättet för erhållande af skatterätt å krononybyggen. Bifölls. JY2 126, i anledning af väckt motion, angående frånträdande af Kronans rätt till återiösen af de s. k. Trippiska hemmanen. Bifölls.
Så mycket förtroende bör man väl kunna hafva till dem, som upgjort förslaget, att de någorlunda jemförl straffbestämmelserna, och att Utsk. gjort detta med största sorgfällighet, derom kan jag försäkra R. o. Ad. Jag har redan tillkännagifvit, att Utsk. ansett, att postinrättningen bör tagas i synnerlig hägnad, att folket bör vänjas vid att betrakta densamma såsom ett rum, hvilket bör vara fredadt från tillgrepp och stölder. Denna åsigt är äfven så gammal, att, på sätt jag förut omnämnt, det minsta våld emot en postillion straffas med döden. Bör man icke, under sådane förhållanden och då poströfverierna snart sagdt höra till ordningan för dagen, med stränghet och allvar bestraffa tillgrepp uti posthuset? Då jag icke har anspråk på ofelbarhet, vill jag, för att vederlägga de Herrars åsigter, som anse att kyrkostolder ovilkorligen böra strängare bestraffas än poststölder, åberopa en auktoritet, nemi. Lagberedningen, som har föreslagit alt den, som begår en stöld från posten, skall straffas med fängelse från 4 till 8 år, men den, som stjäl något från kyrkan, skall ådömas fängelse från 2 till 4 år. Detta förslag har undergått grankning hos alla domstolar och äfven Högsta Domstolen, som gillat den af Lagberedningen uttryckta åsigt. Månne icke detta med skäl kan anföras till vederläggning af deras opinion, sorn anse kyrkostöld böra strängare straffas än poststöld? Hr Carl hei mG y 1 lensk jö 1 d: Gr. Sparre har sagt, att då Utsk. föreslagit lika straff för kyrkooch poststölder, så har sådant skett i öfverensstämmelse med vår nu gällande lag. Detta må vara rigtigt i afseende på kyrkstölder under 100 R:drs värde, men då de gå derutöfver, har för dem, på sätt en talare redan visat, lifsstraff ursprungligen varit stadgadt, men sedermera blifvit förändradt till högsta kroppspligt samt fästningsarbete. Det är således ett betydligt större straff för kyrkän för poststölder. Hvad Lag-Komitéen beträffar, så gäller den för mig uti ifrågavar:de hänseende ingenting, men väl i andra afseenden.
Då i följd häraf, och med ledning af den discussion, som inom R. o. Ad. ägt rum, man fann, att det synnerligast var mot den del af tillstyrkandet, som innehålles i orden: ”och värdet af fria husrum i städerna,” som motsägelse uppstått, och då BondeSt. antagit 4 § med uteslutande af dessa ord, trodde TJtsk. det vara lämpligast att till japropos. antaga Borgareoch BondeSt:ns beslut, hvarigenom Utsk:s förslag oförändradt blifvit antaget och till nejpropos. PresteSt:s beslut; och då R. o. Ad:s beslut närmast öfverensstämde med PresteSCs, tog Utsk. sig friheten inbjuda R. o. Ad. att förena sig med PresteSt., emedan R. o. Ad:s beslut annars kommit att stå isoleradt. Det var af dessa förenade anledntr, sorn Utsk. var så mycket säkrare om, att R. o. Ad. skulle förena sig med PresteSt., som R. o. Ad:s beslut var alldeles overkställbart. R. o. Ad. instämde i PresteSt:s beslut samt godkände den 3:dje voter:spropos:n. 2 Art. i4 §• BorgareSt:s i denna del gjorda inbjudn. upplästes. Gr. von Fersen: Då BorgareSt:s inbjudn., om jag icke misstager mig, blifvit afslagen af ett Stånd, och således, Ufven om R. o. Ad. inginge derpå, votering i förstärkt Stats - D * q 4 M a j c. m. &9 Utsk. i alla fall kominer att äga rum, får jag afstyrka instämmandet i BorgareSt:s inbjudn. och tillstyrka R. o. Ad. att vidblifva sitt förut fattade beslut, hvarigenom votering kommer att äga ruin, som i alla fall icke lärer kunna undvikas. R. o. Ad. antog icke inbjudn., utan vidblef sitt i denna del fattade beslut samt godkände den 4;de voter:spropos:n. 2 Art. 17 §.
Skillnaden är blott den, a t t medan man vis å vis hattmodet öfvergått från den yttersta högern till den yttersta venstern, har rörelsen i lefnadsfilo sofien gått i motsatt riktning, från venster till höger. Man var förut vid tjugu å r utlefvad och trög s o m en gubbe, n u är man med snö p å hjässan idel eld och lågor, i n - tresserad för allt, full a f glödande entusiasm. Den pessimistiska lifsledan är som bortblåst, och med öppna armar och hjärtat svällande af förhoppningar dansar man nu framtiden till mötes, full af tillförsikt om de framsteg, om den paradis-aera den skall medföra för jorden. TJngherrarne, som från » fin de siécle » öfvergått till » XX:me siécle », ha, i stället för att flanera på Paris ' asfalttrottoarer, tagit på sig sjumilastöflarne, resa med iltåg till Samarkand och skrifva böcker om sin vaggonfärd, de hålla offentliga föreläsningar, de bygga laboratorier för att utrota bacillerna, med ett ord, de äro idel rörelse, idel verksamhet och finna lifvet värdt att lefva, endast om det blir en oafbruten kedja af öfvervunna svå- righeter. De göra ännu mera, de gifta sig för att bli lyckliga familjefäder och skaffa Frankrike söner, på hvilka det, såsom ofta klagas, lider brist. Det är högsta fashion inom den förnäma världen att hålla bröllop, innan de första skäggstråna knappast börjat visa sig på hakan. Först och främst ha likväl damerna med passion störtat sig öfver det nya modet, och ju högre den sköna står på den sociala trappstegen, d e s 3 väldigare äro hennes ansträngningar att i en handvändning bli imngiiéme siécle». Till och med sällskapslifvet offras på den större verksamhetens altar. Med det parisiska sällskapslifvet var det visserligen redan för länge sedan ganska klent beställdt, men Madame hade likväl ännu alltid » son jour ». Om än alla besök under hela veckan utan förbarmande afvisades från hennes dörr, var hon likväl på en bestämd sjunde dag hemma för alla, som önskade bringa henne sin hyllning.
— Sc. 3. Amatus och Felix berätta för hvarandra om det intryck brefven gjort på de älskande, och Holfredh står i en vrå och lyssnar. Amatus berättar, att Tisbe blifvit så glad, som om hon fått 7 tunnor guld, tårar rullade utför kinderna, då hon läste brefvet, och vid hvart tredje ord kysste hon det många gånger. Felix säger Pyramus ej kunna hafva blifvit mera glad, om han fått hela Rom, ”han dansade, han språngh, han gick, han sto, ömse han greet, ömse han loo;” han slet upp sina kläder och lade brefvet vid hjertat på sin bara kropp; Amatus erinrar sig då, att äfven Tisbe lagt sitt bref emellan ”sin bryst,” men åter tagit upp det för att kyssa det, kysst Pyrami namn och önskat honom i sin famn. ”Du wilde kiärleek, huru galen du ähr,” utbrister då Felix. Amatus underrättar honom slutligen om, att Tisbe ber Pyramus komma till hennes fönster nattetid, så vill hon derifrån tala med honom. — Sc. 4. Holfredh yppar hvad hon hört för Jarib, denne kallar henne sin ”hiertans syster,” lofvar henne en stor föräring och beder henne gå till krogen, der uppsöka en man, vid namn Bonaventura, och för honom omtala allt; sjelf skall Jarib till en annan krog och stifta ofred. — Sc. 5. Holfredh står utanför krogen och väntar till dess Bonaventura kommer, han kallar henne ”din gamble spanhake” och frågar hvad hon vill; hon säger sig söka en Bondecolura, men denna namnförvridning behagar ej B.; han utropar: ”Bondecolura, hvem fanen heter så, Bonaventura thet vara må.” Holfredh berättar nu om de båda älskandes beramade möte. Bonaventura ber henne besvärja sanningen deraf vid sin salighet, och då hon förklarar sig beredd till hvilken ed som helst, förestafvar han henne en sådan, efter hvars afläggande B. undrar, om hon ej redan hör fan till, enär hon törs svärja så väldigt.