Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer nogsamt inhemta: att, sedan den äskade seglationsfriheten imellan Blekinge och Skåne redan blifvit i Nåder bevill jad, kan föremålet för Utskottets åtgärd nu endast blifva, att pröfva beskaffenheten af den der annu gällande inskränkning, som innefattas i 4;de puncteö af Kongl. Brefvet den 26 Oct. 1804, nemi. "Att till transporten sjöledes af ved och redskapsvirke från Blekingska sidan, farkoster af starre drägtighet, antili 12famnar* ved, icke få nyttjas, hvilket äfven bör iagttagas, om afherntningen verkställes af innevånarne från Skånska sidan.1' Och som härvid hos Utskottet 1 öfvervägande kommit, huru som det är en vigtig angelägenhet, att den ena provincens alster må kunna fritt och obehindradt öfverlåtastill den andras behof, en angelägenhet, som inom detta land är så mycket mer erkänd, som staten använder stora summor, för att befordra en lifligare rörelse och afsättning af producter mellan Rikets pro - Eesv. och Ekon. Utsk. Eetänkanden. 1439 Vincer, samt härtill kommer, att begagnande af större fartyg skall medföra en lindrigare fraktkostnad, och följaktligen bereda en större vinst vid sfeogseftecternas föryt* trande, anser Utskottet sig, på goda skäl böra tillstyrka Riksens Höglofl. Stander, att i underd, anhålla, det i fråga varande inskränkning, i afseende på farkosternas storlek, måtte upphäfvas, samt Blekingska allmogen berättigas att afsätta sina skogsproaucter till alla inrikes orter, med egna fartyg, utan afseende på dessas större eller mindre drägtighet; dock finner Utskottet, till förekommande af missbruk, det villkor för denna rättighet böra fästas, att vid fartygs clarering, den Kronobetjent eller Uppsyningsman, som utfärdar fraktsedel, må, då detta sker, tillika aflemna ett dupplett exemplar deraf till Tullcammaren i districtet, för att derifrån ofördröjligen a£- sändas till fartygets destinations-ort.
Den femte gossen är Judas med pungen, klädd i en afvigt vänd skinnpels med en svart kegelförmig eller trekantig pappersmössa på hufvudet. ”Han hafver en mössa, hon är som en lur,” heter det i visan. Han är svärtad i ansigtet, då ej någon af de tre vise männen uppträder svart. Så förklädda, gå de kring från hus till hus. Vid inträdet hälsa de sällskapet med följande kör: ”Goder afton, goder afton, både qvinna och man, Husbonde, matmoder och hvar i sin stand. Vi önska eder alla en fröjdefull jul Från olyckor alla bevare er Gud.” Derpå fortsätta de sjungande att förtälja om Jesu födelse, om konungarnas ankomst och tillbedjan, hvarefter Judas å de öfrigas vägnar begär bröd, brännvin och mat samt ljus till stjernan. För de erhållna gåfvorna tacka de med afsjungande af en vers. Stundom inflickas i visan en komisk dialog emellan Judas och de tre visa männen. I sitt nuvarande skick har denna visa upptagit en mängd främmande och vanställande beståndsdelar samt är föröfrigt icke af den märklighet att vi anse nödigt här anföra den150. Att denna sed att gå med trettondedagsstjernan skulle ursprungligen hos oss utbildats ur ett äldre kyrkobruk, våga vi så mycket mindre påstå, som denna samma sed finnes eller har för icke längesedan funnits i England, Tyskland, Holland, Danmark och Norge151; den kan sålunda ganska väl vara utifrån hit införd. Men enär det är ett gammalt dramatiskt folkupptåg med ursprung i den katolska kulten, hafva vi ansett oss här böra upptaga det. En annan qvarlefva af de fordom vid julhögtiden brukliga festligheter hafva vi i den på flera ställen i Sverige förekommande barnakomedien ”Rubert Knekt och Kinkeljés.” Rubert Knekt, som föreställer den onde anden och lärer fått sitt namn efter en engelsk ädling, som mördade den heliga Thomas af Canterbury, inkommer julafton, utstyrd på något skrämsel väckande sätt med ett ris i handen och med en gråpappersmössa på hufvudet.
Skrifvelse N:o 12. 153 ulgingo med Irenne daler på riksdaler!); men då kostnaden lör en båtsmans utrustning och underhåll vid indelningsliden uppgick till omkring 24 daler och räntan således från början nära motsvarade rustnings-kostnaden, hvarföre del ock var jordegaren likgiltigt, om han, i stället att betala öfverskotts-ränta, utgjorde denna ränta motsvarande effektiv rustning, har likväl sedermera, i följd af tid efter annan inträffade myntförsämringar, räntornas värde betydligt sjunkit och derigenom både större och tillika ganska ojemn tunga uppstått för de hemman, som måste bestrida den utöfver deras bestämda ruslnings-dalertal belöpande ruslniugs-koslnad, ulan annan ersättning, än det kontanta bidrag, sorn de lillskottsgifvande hemmanen erlade. Sedan, i anledning häraf, vid flere Riksdagar framställningar egt rum så viii af Kongl.
N:o 155. med förslag till voteringsproposition för omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i fråga om infriande af Kongl. KrigsCollegii Artilleriafdelnings skuld till Militieboställskassan i och för inköp af Mariebergs egendom. (Se utlåtandet N:o 60.) VI. B. 436. A. 651. N:o 156. dels angående åtskilliga i sammanhang med sjette hufvudtiteln, för en gång eller för vissa år, äskade anslag, dels i anledning af väckta motioner om statsbidrag för likartade ändamål. VII. B. 32. VII. 133. A. 261, 295. VIII. U. 391. A. 425. — N:o 157. i anledning af väckt motion, att det reserverade statsanslaget af 37,000 R:dr till odlingar å Gottland må ännu i fem år få begagnas för samma ändamål, samt att 9000 R:dr deraf må förvandlas till anslag för utlösen af vattenverk. VI. B. 436. A. 651. — N:o 158. angående en praescriptionstid för liqviderandet af åt - ( 148 ) skilliga i RiksgäldsContorets räkenskaper balancerade äldre skuldposter. VI. B. 436, 652. VII. A. 124. VII. E. 335. StatsUtskottets Memorialer, Beläukanden och Utlätanden: •— N:o 159, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anvisande af medel till arfvoden ra. m. för Lagberedningen. VI. B. 378, 393. A. 399. E. 574. — N:o 160. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår.
Ständerne för dessa åtgärderö verkställighet beviljade ett reservations-anslag af 75,000 R:dr per år. Oaktadt detta biträdande frän Ständernes sida för de beslutade förbättringarnes sättande i verket, har dock af Regering och Ständer erkända bristfälligbeter sedan dess fått fortfara samt den öfverklagade skogsförödelsen, i stället för att förminskas, fått taga en alltmera intensiv fart, genom starkt förökad timmerförbrukning samt underlättad utförsel af yngre virkes-sorter, företrädesvis och till oerhörda qvantiteter från de Norrländska skogarna, hvilka skogar dock äro mest i behof af en med skogens framtida bestånd förbunden hushållning, för att på detta enda sätt modifiera klimatets stränghet och derigenom befrämja ett lönande åkerbruk inom dessa orter. Väl har en skogsstyrelse blifvit under år 1859 inrättad, men då denna, efter nära 7 års tillvaro, ännu icke eger någon bestämd instruktion för sin verksamhet, utan allt sedan dess tillkomst varit inskränkt till att blott öfvervaka den egentliga skogshushållningen, vid de odisponerade stats-skogarna samt att afge utlåtanden i skogsfrågor, har det med denna institution afsedda bidrag till det beslutade nya skogshushållningssättets införande vid boställs-skogarna och kronomarkerna verkats högst obetydligt-, helst dessa skogar till behandlingsätt och förvaltning hittills lemnats qvarstående under sina gamla styrelseverk. Afven den förvaltande skogsstatens medverkan för en reglerad hushållnings inrättande å bibehållne öfverloppsmarker samt å boställsoch allmänna hemmanens skogar, har måst förblifva i sitt gamla passiva skick, dels genom brist af erforderliga 156 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 76. föreskrifter från Statens sida, dels genom en alltför ringa personal. Inom Norrländska kronomarkerna bedrifves sålunda den gamla utblädningen, utsyningarne och särskilda upplåtelser utur skogarna lika oregelbundet och obegränsadt som förr, samt utan tecken till någon märklig öfvergång till en reglerad behandling af skogen. Dessa omständigheter har föranledt att större delen af de utaf Rikets Ständer till förbättringsåtgärder vid rikets skogshushållning anvisade medel lemnats oanvända och återgått till Slaten.
Dernäst har såsom angelägnast förekommit, att af de förut gällande mått och vigter till bibehållande uttaga dem, som, allmänt kända och brukliga, bäst passade uti ett enkelt system; och då detta kunnat så väl utfalla, att Foten (i aln) för längdmåttet, Qvadratfoten för ytmåttet och Kubikfoten (10 kannor) för rymdmåttet samt Skålpundet (eller den så kallade marken viktualievigt) för vigten blifvit såsom enheter antagna, utvisar detta förhållande nogsamt, att förändringar icke blifvit vidtagna, så vidt det förut brukliga med fordel kunnat användas, samt att rättelserna hafva haft till föremål att undanrödja onödiga vidlyftigheter, men ingalunda att införa nyheter. Denna punkt är i tankegången lika med deni 1826 års förslag, ehuru några nödiga ändringar äro gjorda, af lätt insedda skäl. Sekundpendellängden och vigten af en kubikfot vatten kunna icke sägas ligga till grund för det föreslagna systemet, o. s. v. Kongl. Maj:tt !S'åd. Proposition,' A:o 6$. i afseende å fördelningen har en allmän grund blifvit tillämpad, nemligen efter tiotal, så väl för längd-, ytoch rymdmåttet, som för vigten, då deremot hvardera hittills haft sinsemellan alldeles skiljaktiga delningssätt. Det är allmänt erkändt, att måttoch vigtsamt myntindelningen bör ske efter samma grund som den, hvarpå det begagnade siffersystemet är bygdt. Då nu vår och hela den öfriga civiliserade verldens räkning sker efter tiotals-systemet, är ock tiotals(decimal-) räkningens företräde i afseende å mått, vigt och mynt, så väl i dagligt bruk, som vid bokföring, af ali erfarenhet erkändt, och ligger uppenbart vid den först anställande jemförelse mellan det hittills gällande fördelningssättet, med de vidlyftiga reduktioner från mindre till större och tvertom, som detsamma erfordrar, — och uppställningen i tiotal, dervid,’ genom en enkel afskärning af hela siffertalen, beloppet i helt tal genast utfmnes med dess underafdelningar, och det utan allt reduktions-besvär.
Slutligen sker ock af samma skäl, att i bemälta naturlifs-kedja visar sig en tvåfald af rigtningar: nämligen, å ena sidan, ett ständigt nedstigande från det eviga Upphofvet; å andra sidan åter, ett ständigt uppstigande dertill. Sanningen är, att endast i uppstigandet röjer sig hvarje lifs ursprungliga böjelse och betydelse; så att det endast derigenom (hvart och ett enligt sin ordning och grad) hembär till sitt Upphof ett tacksamt uttryck af dess afsigt. Men sanningen är ock, att uppstigandet befordras just genom sjelfva nedstigandet, och förutsätter det: ty fåfängt skall man söka något Lägre eller Ofullkomligare, som icke är till för ett Högre eller Fullkomligare, hvartill det förhåller sig såsom möjlighetsvillkor och verklighetsgrund. I sjelfva nedstigandet är derföre, alltigenom, uppstigandet inneburet; eller det gifves å sjelfva den nedstigande sidan ingen varelse, som icke, betraktad ur behörig synpunkt, är i någon rigtning och mån en uppstigande. – Detta är hemligheten af Naturens väsende, äfvensom af dess sammanhang med Menniskan, och genom henne med allt Det, som är högre än hon. Naturens Princip, så långt som den åt alla sina daningar meddelar det lif den sjelf undfår, förhåller sig till dem, i sin medelpunktliga företeelse skådad, såsom synlig källa för Ljus och Värma, d. ä. såsom sol. Sjelf försatt i verksamhet af den Andliga Princip, som är den enda egentliga Verlds-Solen, traktar den ständigt att bilda sig till en liknelse af denna, eller att sammanfatta sina krafter till frambringande af en motsvarig afbild. Men skall en oandlig enhet kunna repräsenteras genom någon ändlig, så kan det endast ske genom ett oändligt antal af ändliga enheter, eller afbilder; i hvilka samtligen den nyssnämnda concentriska verksamheten meddelar Naturens första (eller ursprungligaste) substanser och krafter.
Just på ett sådant gammalt gods satt jag nu denna vackra juninatt, just en sådan där gammal farbror hade jag i sällskap, just ur en sådan där gammal sjöskumspipa, omsorgsfullt stoppad med holländsk knaster, drog jag lättjefullt tjocka doftande rökmoln. IDUN 1894 » Hör du bror Wendels, hur kommer det sig att du alltid drar på mun, då du ser grefvinnan Liljeconvaljenstolpe; j a g märkte det just i kväll vid supén, » utlät sig morbror Claes. » Å, det är en vidlyftig historia, » förklarade kaptenen. » Den sammanhänger med den enda diplomatiska fint, som Rutger Wendels någonsin gjort. » » Berätta den, snälla farbror, j a g behöfver något sömngifvande. » » Jo, ser herrarne, saken är den, att Jacquette Ingertz en gång kostade några af mina Karlbergskamrater 22 halfvor punsch + 8 stora toddar. » » Hur i Herrans namn är det möjligt, » utropade morbror Claes med ett kluckande olympiskt löje. Med orubbligt allvar lutade sig Wendels tillbaka i den skinnklädda länstolen o c h tycktes samla sina spridda tankar, medan han drog de första, vällustiga dragen ur pipan. — Så började han: » I min ungdom — sådär au milieu du siécle — bjöd jag henne jämte tvänne andra unga damer på en Karlbergsbal. Som du vet, har Jacquette just aldrig utmärkt sig för någon bländande skönhet eller för några särskildt märkliga själsegenskaper. Snarare tvärtom. Därför brukade man oftast dra sig för att bjuda upp henne, och j a g skulle nog aldrig heller ha inviterat denna persona ingrata, om det ej berott på särskilda omständigheter. Men en vacker dag springer hennes kära pappa, kommerserådet, fatt mig på Norrbro och säger i ömklig ton med andan i halsen: » Käre bror, Jacquette väsnas alldeles horribelt därhemma, för att hon ej blir bjuden på Karlbergsbalen. Det har gått så långt, att hon förebrår mig, fattig stackare, att jag blifvit kommerseråd i stället för militär.
lystna togo sjöhjälten i betraktande, där han stolt bröstade sig i sin rustning vid Norra Blasieholmskajen, och att då Idun ej heller var långt borta med sin kamera, det är ju en själfklar sak! o 1 D - _; J. Npfdlnig foto. AFFARDEN FRAN CENTRALSTATIONEN. ÅTERKOMST TILL STOCKK RONPRINSENS HOLM FRÅN NORGE den 24 dennes fick genom - den storartade hyllning, som därvid ägnades honom från hufvudstadens befolkning, och genom densammas kända förhistoria sin alldeles särskilda betydelse. Det rådde ett strålande vinterväder med sol, hög luft och bländhvit snö, och planen utanför Centralstationen företedde en liflig anblick med sina väntande folkskaror, som med kraftfulla hurrarop och hattviftningar hälsade h. k.h., då han visade sig på stationshusets trappa. Iduns redaktionsfotografer ha skyndat att åt tidningens läsekrets fästa ett par bilder af händelsen. T) EN_ STORE RIKSKANSLÄRENS SISTA JORDAFÄRD framställes på en af dagens bilder. Den 16 mars öfverfördes nämligen fursten och furstinnan Bismarcks stoft till det vid Friedrichsruh uppförda mausoleet. Naturligtvis voro högtidligheterna imponerande vid detta för hela Tyskland betydelsefulla tillfälle. Kejsaren själf med följe deltog i processionen, 1,500 fackelbärare kantade dess väg, och många tusen deltagare bevittnade högtidligheten. Främst tågade en hedersvakt af det 76:e regementet, därefter musikkåren, så kommo furstinnans och furstens kistor, närmast efter dessa kejsar Wilhelm med Herbert Bismarck vid sin sida och tätt efter de öfriga anförvanterna. J. Nordling foto. » GEFLE » I SIN ISSKRUD: FÖRDÄCKET. — Så slutades denna mycket lyckade sällskapsafton, som på det behagligaste sätt sammanförde närmare ett sjuttiotal i den vimlande världsstaden och dess närhet bosatta svenskar. Och jag tror, att alla deltagarne lifligt önskade, att många » aftnar » måtte efterfölja denna, arrangerade efter samma förträffliga plan.
Hvad uti detta ärende af föredragande Statsrådet och Departementschefen sålunda blifvit framsläldc och tillstyrkt, behagade Kongl. Majjt, sedan Statsrådets öfrige ledamöter uti Departemenls-chefcns utlåtande instämt, till alla delar gilla. Då, vid öfvervägande af de härvid förekomna omständigheter, uppenbart är, att ett förskott på beklädnadspassevolansen för lifgardet till häst blifvit lemnadt, utgörande ett belopp af minst 32,227 r:dr 29 sk. 8 rst., och de nuvarande passevolantörerne vid regementet, ehuru de på anförda skäl velat undandraga sig skyldigheten att för detsamma ansvara, dock ej bestridt sin förpliktelse dertill enligt passevolanskontraktet, i förening med 1816 års beklädnadsslat, och hvad Krigs-kollegium, i afseende å dem, uti frågan vikat; men Departements-chefen likväl, oaktadt ej eller han förnekat, det passevolantörerne Lill återbäring enligt lag kunnat förbindas, tillstyrkt, att ersällningen för ifrågavarande förskott mätte [få förfalla, utan att föreslå, det frågan derom hos Rikets Ständer skulle till afskrifning anmälas, finner Konslitutions-Ulskottet honom härutinnan icke hafva sin rådgifvarepligt vederbörligen iakttagit, och får alltså denna anmärkning till Rikets Högfall. Ständers närmare pröfning härmedelst vördsamt öfverlemna. IV. Angående en, den värf vade delen af Armeens och Flut! ans manskap beviljad, bejr leise från af giften till folkundervisningens befi eini iande. Under den 18 Junii 1845 hade, på sätt protokollet öfver blandadt 14 Konstitutions utskottets Memorial, N:o 4.
iNågon fullkomlig visshet om förbättring lärer i alla fall aldrig ernås förr, än friheten sätter menniskan i tillfälle all med sina gerningar ådagalägga denna bättringens tillvaro. Det är öfver min förmåga att bedomina företrädet af det ena eller andra fängelse-systemet; — jag tycker blott all man dervid oinskränkt ser på den brottslige och glömmer Slaten. Denna har dock skyldigheter mot sig sjelf; den brottslige kan ännu behöfva Staten, men ej Ivertom. Lalitudssyslemet är ock en stor nyhet, hvars värde ej så lätt inses. Jag hörer kanske till de kortsynte, men är dock ej ensam af den meningen, att detta system lägger i domarens hand hvad som borde ligga i sjelfva lagen. Den brottslige bör känna hvad den lag bjuder, mot hvilken han brutit; han hör veta, att det är samhället, som med ett oafvikligt hud straffar honom, ej domarens godtycke. Denna idé måtte i sin tillämpning leda till förargelse, hat och bitterhet hos den brottslige, och säkert till ett oupphörligt vädjande lill högre rätt. Jag är långt ifrån att förneka Statens skyldighet alt söka förbättra den brottslige; men jag finner derjemte lika mycken menniskokärlek i att frälsa den långt större mängden ifrån branten af förderfvet. Manne ej denna samhällets pligt är lika helig, och lika mycket i dess eget interesse, som den att straffa och förbättra den brojtslige. Utgående från denna åsigt, har jag svårt att gilla, att Staten i första rummet offrar millioner, — och dertill leder systemet en gång antaget och conseqvent, ulfördt, — millioner, säger jag, på deras vård och förbättring, som brustit i sina förbindelser mot densamma. I högre grad borde dess uppmärksamhet vända sig lill det uppväxande slägtet och till de arma, de oräkneliga, som af brist på det nödvändigaste, i saknad af arbete, lockas till lastens bana, och som skola finna dess beträdande i samma män mindre motbjudande, som straffet synes mindre afskräckande, just genom den vard, till föda, kläder och alla yttre behofs fyllande, som Staten unnar den brottslige. R.
Derom äro vi alla ense, då vi alla medgifva, att Beväringen är nödvändig. Beväringen måste medföra ökad t Befäl, och ökadt Befäl fordrar ökad aflöning. Genom brist derpå har Befälets ekonomiska ställning blifvit ganska dålig inom Armeen. Beklagligt är, att denna brist blifvit ännu mera förstorad genom nuvarande organisation med så många Generaler, Jag finnér med tillfredsställelse, att man har till en del återgått derifrån. Derföre instämmer äfven jag uti Konungens proposition om Generalernas antal och löner, ty då blifva Armeens lönevilkor förbättrade, och organisationen af Armeen lyckas. Huruvida man dervid kan antaga Utskottets förslag, är en annan fråga, hvari jag sedan får tillfälle yttra mig. Sedan jag således delar deras tanka, som yrka bifall till Konungens och StatsUtskottets förslag om g Generaler, återstår det för mig, att yttra mig om Generalernas löner. Jag känner visserligen behofvet för Folket af besparing och minskning, men sedan Ridderskapet och Adelil, lika med två andra Stånd, redan beslutit att förhöja MilitairStatens löner, kan jag ej annat än förena mig uti hvad Grefvarne Cronhjelm och Posse anfört, nemligen att StatsUtskottets första Betänkande måtte blifva grunden för Ja-pro - i^o D e n 3o S e p t e m b e r f. m. positionen. Till de skäl dessa Herrar för deras mening andragit, har jag ej något alt till ägga. Bland anmärkningarne, som äro gjorde emot behofvet af Generaler, vill jag blotl upptaga den, alt man sagt, det Mönstringar förr kunde ske utan Generaler. Jag frågar då först, om Generaler endast äro till för Mönstringar. Om man dessutom jemför Armeens tjenstbarhet på 1760-talet, och nu, så tror jag det tillräckligen visar sig, att Armeen är vida mera tjenstbar, och bättre tryggar Landets försvar nu, än då. Och detta måtte väl äfven bevisa, att GeneralsEmbeten äro nyttiga och nödvändiga, då de användas till andra ändamål, än blott såsom sinecurer.
Efter gammalt bruk har under ifrågavarande period, våroch sommartiderna, ett stort antal af den mindre bemedlade allmogen och af arbetsklassen uti Fryksdals härads nedre tingslag samt uti vissa socknar af Kils härad hemtat betydliga arbetsförtjenster annorstädes i riket med husbyggnad, timring, snickring och nyplöjning, hvari detta folk är kunnigt; dock är det onekligt, att detta bruk, som längst och allmännast vidlådit allmogen i Fryksdals härads nedre tingslag, verkat ofördelaktigt på skötseln af dess egen jord. Dessutom hafva ganska många arbetare årligen under berörde tidrymd, såsom ofta tillförene, utvandrat från flere andra delar af länet till åtskillige orter både inom riket och i Norge, der dagspenningen varit högre än i hemorten, och skaffat sig lönande arbete. Klagan har visserligen afhörts öfver att dessa utvandringar skola medfört brist på dugliga tjenstehjon och arbetare i några trakter, men alla anledningar saknas, att sådan brist, om den verkligen någonstädes visat sig, varit annat än tillfällig. Dagsverkspriserne hafva förblifvit nära lika under alla fem åren 1856—1860, och utgjort efter årstiden, hvarunder dagsverket varit förrättadt: för mansdagsverke 1 R:dr å 1 R:dr 25 öre, och för qvinsdagsverke 50 å 75 öre Runt. Sedan, på uppmaning af länets Hushållnings-sällskap, Hushälls-nämnder blifvit bildade inom de fleste härader i provinsen, för att tillhandagå sällskapet med upplysningar och biträda detsamma i hvarjehanda Wermlands län. Hushållnings sällskapets verksamhet. Rättareskola. Skogshushållning. 11 åtgärder, liar, genom dessa nämnders föranstaltande, täflingsplöjning jemte kreaturs-exposition årligen hållits på ett eller flere ställen, hvarvid dels premier tilldelats dem, som ådagalagt synnerlig skicklighet i plöjningsarbetet, dels ock utmärkta kreaturs-exemplar blifvit prisbelönta, och till hvilka premier eller pris Hushållningssällskapet för hvarje tillfälle tillhandahållit vederbörande Hushålls-nämnd ett visst penningebelopp.