Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle justi tia?-ombudsmannens utsedde efterträdare, under påstående riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i justitia?-ombudsmanscmbetet insättas, eller med döden afgå, utväljes, pä ofvan stadgade sätt, en annan behörig man i hans ställe. Inträffar något af dessa fall mellan Riksdagarne, skall riksförsamlingens rätt härutinnan genom dess fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret utöfvas. § 157. R. O. § 64. A hvarje lagtima riksdag skola fvratioåtta medlemmar af Riksförsamlingen, R. F. §§ 105 nemligen inom hvardera kamaren tjugufyra, genom sluten omröstning, utväljas till och 104. en nämnd, som, i den ordning 84 § Regeringsformen stadgar, eger att döma, huruvida högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom Regeringsformens 83 § handlar, likväl kunde anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas. § 138. Kondi. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 85. 41 § 138. l ill tryckfrihetens vård skall Riksförsamlingen, å hvarje lagtima riksdag, förr. o. § 63 ordna sex lör kunskaper oell lärdom kände män, jemte justitia3-ombudsmannen, som KF. §108 bland dem förer ordet. Desse kommilterade, af hvilka två utom justitife-ombudsmannen skola vara lagfarne, väljas medelst omröstning genom tjugufyra valmän, af hvilka hvardera Kamaren inom sig utser tolf. Afgår mellan riksdagarrie någon bland kommittcrade, välja de öfrige till det lediga rummet en behörig man. § 139. Riksförsamlingen väljer, å hvarje lagtima riksdag, sina fullmäktige i rikets K. O. [§66 bank, till ett antal af sju, genom fyratioåtta valmän, af hvilka hvardera Kamaren inom sig utser tjugufyra.
Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas, må ej till omedelbart bifall der upptagas, utan skola, derest de ej, såsom i Riksdags-ordningen sägs, genast förfalla, öfverlemnas till behörigt Utskott, som äger att öfver dem sig yttra. Med Utskotls-utlätande förhålles, på sätt i Riksdags-ordningen föreskrifves. Frågor om förändringar — som ofvan sagdt är. Riks - Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 4. 17 lii ii sdsig’s-0 wiil isåsen. § 33. morn. 1. l:o. Lag-Utskottet, bestående af sexton Ledamöter, äger att, jemlikt 53 och 87 §§ af Regerings-Formen, utarbeta de från Riksens Ständers Plena remitterade Förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän Civil-, Criminaloch Kyrko-Lag, samt upptaga de i sådana ämnen Riksens Ständer meddelade Konungens Propositioner, eller i Riksens Ständers Plena väckta frågor. Under Civiloch Criminal-lag böra äfven förstås de delar af Krigslagar och Författningar rörande Krigsväsendet, som äga tillämpning till Medborgare utom Krigs-Staten. 2:o. Lag-Utskottet inkomma. l:o. Lag-Utskottet, bestående af sexton ledamöter, äger att, jemlikt 53 och 87 §§ af Regerings-formen, behandla de frun Riksens Ständers Plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af Allmän Civil-, Criminaloch Kyrko-Lag, samt upptaga de i sådana ämnen Riksens Ständer meddelade Konungens Propositioner och sig med tilleller af styr hände deröfver utlåta; börande tillika de skäl, som för Utskottets mening ligga till grund, fullständigt avföras. Under Civiloch Criminal-lag böra äfven förstås de delar af Krigslagar och Författningar rörande Krigsväsendet, som äga tillämpning till Medborgare utom Krigs-Staten. 2:o. Lag-Utskottet inkomma. § 34. mom. 1. l:o.
Ack, om jag hade det som Adam. L ENA ( kommer från vänster ) . Nej, se Lena! K ARL J OHAN ( störtar häftigt fram ) . Hvad i allan da'r! L ENA . Kommer du till mig så här på kvällskvisten? Jag glömde mjölkspannen. Jag trodde, du kom för att hålla mig sällskap. Nej, det gjorde jag då rakt inte. Hör du Lena, du? Hvad är det om? K ARL J OHAN . far min och mor min? Det gick inte, som du tänkte, när du träffade L ENA ( tar spannen ) . K ARL J OHAN . Nej, det gjorde inte det. K ARL J OHAN ( vill ta ifrån henne spannen ) . Stanna nu här hos mig, bara en liten stund. ­ 33 ­ Här? ser oss. Ja, hvad gör det? Här är det ingen, som L ENA . K ARL J OHAN . Nej, du. rart här ute i skogen. Det blir månsken i kväll. Och då är det så L ENA . i skallen på dig, så kommer jag ändå inte. Hvad sa' du, Lena? K ARL J OHAN . L ENA . Ja, om du så väntade, tills det blef månsken mig stå här och bli nedskälld, som om jag vore den värsta tattaretös. K ARL J OHAN . Tror du, jag bryr mig om en karl, som låter Du sa' ju, att jag bara skulle låta dig hållas. L ENA ( sätter ifrån sig spannen Ja, men jag sa' inte, att du skulle låta dom igen ) . hållas. De kom ju öfver mig både med likt och olikt. Men jag gaf dem ändå, så de minns det. K ARL J OHAN . Och mer ska de få, när jag träffar dem härnäst. Nog har jag hört, att kvinnor har långt hår, men bara litet förstånd. Men aldrig hade jag ändå trott, att du skulle skylla mig för hvad far min gör dig. ­ 34 ­ Jag vill inte ha en svärfar, som kommer och L ENA . kallar mig vid öknamn, det ska jag säga dig. Och alltihop, som har varit, kommer ifrån den där otäcka käringen, mor din, och hennes usla drickestunna. Och jag vill aldrig skala potatis i lag med henne.
Ständer: ej mindre att Ryttmästaren Askergrens Sterbhusdelegare, emot inbetalning af Capitainen C. G. af Trolles i Banco-Discont-Verket upptagne lån, stort i5oo Rdr, för hvilket Askergren betalningsansvar sig iklädl, må förunnas eftergift af straffräntan å samma lån, derest inbetalningen af nämnde capitalbelopp verkställes inom a:ne månader från delfåendet af Rikets Högloft. Ständers i ämnet meddelade beslut; än äfven a*tt, så vida Sysslomännen i Enkan Norbergs concursniassa till Banco-Discont-Verket inom arne månader ifrån delfåendet af Rikets Ständers beslut öfver Sysslomännens nu gjorde anbud, till Banco-Discont-Verket inbetala Verkets i Enkan Norbergs concurs bevakade capitalfordran 600 Rdr, all ränta å samma belopp må Enkan Norberg eftergilvas. Stockholm den 2g April 1835- Bihang till R. St. Prot. i834 och 1835- Cy.te Sami. issia A felSalje Band. 2 T.de Häftet. STOCKHOLM, Kongl. Ohdens-Boktryckeriet, i835. Banco-Ulskottels Memorial No l3g. i N:o i3g. Ankom till Exp-Utsk. den i Maji. Memorial, med cijverlemnande af förslag till reglementariska stadganden, motsvarande /j. Art. 3 Afd. af i83o års BancoReglemente. Sedan Utskottet under granskning tagit de stadganden, angående Bankens förhållande till Staten och vissa allmänna Inrättningar, hvilka äro intagne i 3 Afd.
Hon hade blott den enda gången, då hon fick höra, att Gösta Berling skulle vara död, blifvit öfverväldigad af sinnesrörelse. Men så stor var hennes ängslan öfver, att hon ej kunnat bevara sin kärlek för sin man, att hon troligen låtit grefvinnan Märta pina sig till döds, om ej en kväll hennes gamla hushållerska talat med henne. »Grefvinnan skall tala med grefven,» sade denna. »Herre Gud, grefvinnan är ett sådant barn. Grefvinnan vet kanske ej ens själf, hvad hon har att vänta; men jag ser nog, hur det är fatt.» Men det var ju just detta, hon ej kunde säga sin man, medan han gick och närde en så svart misstanke mot henne. Den natten klädde hon sig tyst och gick ut. Hon bar en vanlig bondpigas kläder och ett knyte i handen. Hon ämnade rymma från sitt hem och aldrig vända åter. Hon gick ej för att undslippa plågor och lidanden. Men nu trodde hon, att Gud gifvit henne ett tecken, att hon hade lof att gå, att hon måste bevara sin kropps hälsa och krafter. Hon drog ej västerut öfver sjön, ty där bodde den, som hon hade mycket kär. Ej heller gick hon norrut, ty där bodde många af hennes vänner, och ej mot söder, ty långt, långt söderut fanns hennes faders hem, och hon ville ej komma det ett steg närmare. Men österut gick hon, ty där visste hon sig ej ha hem, ej älskad vän, ej känd människa, ej hjälp eller tröst. Hon gick ej med lätta steg, ty hon trodde sig ej försonad med Gud. Men dock var hon glad, att hon hädanefter skulle få bära bördan af sin synd bland främlingar. Deras liknöjda blickar skulle hvila på henne, lisande som stål på en svullnad lem. Hon ämnade vandra, till dess hon fann ett fattigt torp i skogsbrynet, där ingen kunde känna henne. »Det har gått mig, som ni kan se, och mina föräldrar hafva jagat bort mig,» skulle hon säga. »Låt mig få föda och tak öfver hufvudet här, till dess jag själf kan förtjäna mitt bröd. Jag är ej utan penningar.» Så gick hon framåt genom den ljusa juninatten, ty maj månad var gången under hennes svåra lidande.
Sif befia fälts gelfebpggnaber hafira be tve förftnäutiiba numera blifioit fudborbabe od) titt fått g avö fö no a ra n be xtpplåtne od) be öfriga äro få nära färbiga att be attfeé rebatt itttbet innetoaraitbe år funna begagnad, ®efmtont hafina lifa beffaffabe bpggnaber påbörjatö år 1888 i Öflerfmtb fatnt innetoaraitbe år i efpernofaitb ocb Umeå; äftweitfont föreffrtft ntebbelatö att af bet anflag 9iifeté ©tänber för ifrågatoaranbe änbantål toib feb S)faj:t fatt gif Sdeb aitlebuing af beröm gjorba framftädniitgar od) för att åt 9H)« ftabs» cedfpftentet bereba en ännu mera toibjlräcft tillämpning hai' Äottgl. tjaftcu efter 9Jlaj:t belö bett 25 februari itäfilibet år tillåtit att, ttteb nnberftöb af u‘,u"ut' bet tid uppföranbe af jtabö Snbvagnmg ®om bet mtb ©ötfjeborg belägna till ftraffängelfe tnrebba fäftet af fangeifer. ^vonfll^ ^n?itfet flörre beleit af be å ©arljienö fäfintng tillförene förmarabe fångar intagitö, funnitö tcfe erbjuba nöjaftig fäferfset mot rymning famt bet befmtotn mebfört fjögjl betpbliga utgifter för fång Sifalebeö oc^ febait anmälbt blifmit, att fångantalet inom örebro län imber febnare tiber få nebgått, att fångarna äfmeit från be orter inom länet, för Ijmilfa bet färffilta fronoljäftet i Stora marit affebt, numera funna utan olägenhet förmaraö i länöfjäftet i Örebro, l)ar Äoitgl.
Men äfven som det nu är stäldt, gäller det visst icke som regel, att flickorna förhålla sig passiva under preludierna till ett frieri. När ett sadant eger rum, är väl tvärtom det vanligaste, att vederbörande ömsesidigt så temligen veta hur landet ligger, och vill flickan ej ha sin » forsöijare * in spe&gt; så har hon mångfaldiga sätt atf visa det och förekomma livaije förklaring. Kommer en sådan ändå till stånd, händer det att hon ger » forsörjaren » en korg, om han icke behagar henne. Det är sålunda, med förlof sagdt, lögn att qvinnorna icke, liksom männen, fråga sitt lijerta till råds, då de binda sig för lifvet. Undantag .finnas visserligen, och langt, langt flera än som skulle förekomma under förnuftigare samhällsförhållanden, det nekar jag visst icke till, men jag bestrider, till dess det blir klarligen bevisadt, att qvinnorna härvidlag skulle vara sämre än männen. Det vore snarare underligt om icke motsatsen vore fallet: ty i allmänhet spela väl de oreflekterade känslorna och livad med dem star i samband en större och mera bestämmande rol .hos qvinnan än hos mannen. Jag skall ej längre uppehålla mig vid det på sätt och vis nästan öfverflödiga arbetet att uppvisa, att äfven den s. k. kulturqvinnan verkligen saknar väsentliga rättigheter, som nu tillkomma männen på grund af deras kön. Strindberg har icke nöjt sig med att bestrida detta och sålunda göra livad han kan för att angripa sjelfva förutsättningen ’ för qvinnoemancipationssträfvandena. Han har äfven öfver dessa fält den domen, att de afse att emancipera qvinnorna från naturen, och salunda fora dem till förderf. Det är ett hårdt tal detta, men vi ha förut sett att det inte var så farligt med de Strindbergska qvinnofragepara-doxerna. Man behöfde bara blåsa pa dem, så ramlade de ikull som korthus. Låt oss se till om denna förebråelse är mera berättigad än de andra!
Och satt på ena sköna säng, för hvilko stod ett bord tillredt; der rökte du uppå, och offrade min oljo deruppå. Der var ett stort glädjerop; och mannomen, som vida vägna ifrå mycket folk och af öknene komne voro, gåfvo de smide uppå deras armar, och sköna kransar på deras hufvud. Men jag tänkte: Hon är van med hor af ålder; hon kan intet återvända af boleri. Ty man går till henne in, lika som man till ena sköko ingår; rätt så går man till Ahala och Ahaliba, de otuktiga qvinnor, in. Derföre skola de män, som rätten fullfölja, straffa dem, lika som man horkonor och blodsutgjuterskor straffa skall; ty de äro horkonor, och deras händer äro fulla med blod. Alltså säger Herren Herren: För upp öfver dem en stor hop, och gif dem till sköfvels och rof; Att de måga stena dem, och stinga dem igenom med sin svärd, och dräpa deras söner och döttrar, och bränna deras hus upp med eld. Alltså skall jag göra en ända på otuktena i landena, så att alla qvinnor skola se dervid, och icke göra efter slika otukt. Och man skall lägga edra otukt uppå eder, och I skolen bära edra afgudars synder, på det I skolen förnimma, att jag är Herren Herren. Och Herrans ord skedde till mig, i nionde årena, på tionde dagen i tionde månadenom, och sade: Du menniskobarn, skrif denna dagen upp, ja rätt denna dagen; ty Konungen i Babel hafver rätt på denna dagen rustat sig emot Jerusalem. Och gif de ohörsammo folkena en liknelse före, och säg till dem: Detta säger Herren Herren: Sätt till ena gryto, sätt henne till, och gjut der vatten in. Lägg stycken tillsammans deruti, de derin skola, och de bästa stycken, låret och bogen; och fyll henne med bästa märgstycken. Tag det bästa af hjordenom, och gör en eld derunder, till att koka märgstycken, och låt det flux sjuda, och låt märgstycken väl kokas deruti.
Då någon, som ankommer till hamn, tullplats eller sådan gränseort, der allmän landsväg är, misstänkes hafva på sig förstucket gods, må undersökning derefter af Tullkammareeller Tullinspections-föreståndare samt Öfveruppsyningsman vid Ha m n be va k n i n ga r n e och Befälhafvare på kust-stationerne kunna anställas i vaktstuga eller annat rum, hvarvid, 0111 undersökningsman eller den misstänkte det äskar, 2:ne vittnen skola tillkallas och tillstädesvaraAnträffas å nämnde ställen sålunda misstänkt person af underbetjente vid Tullverket, då må han endast af dem kunna anhållas till dess någon af ofvanuppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande.” ’2:dra marn. När sådan undersökning nu förrättas skall, varde den misstänkte tillsagd att aflägga sina kläder eller den del deraf, som undersökningsman äskar, hvilken tillsägelse, derest den icke genast åtlydes, andra gången upprepas. Vägrar den misstänkte eller dröjer han då, utan påtagligt och giltigt skäl, att sig afkläda, må undersökningen verkställas å kropp hans, eller, derest så nödigt aktas, sedan han blifvit, med tillhjelp af underbetjente, eller, om motstånd sker, genom tillkallad handräckning, afklädd.’” ”3:dje mom. Undersökningsman, som, utan alt t vän ne tillsägelser, på sätt sagdt är, förutgått, vid skeende undersökning lägger hand å misstänkt person, miste tjeusten och varde ådömd Sex månaders fängelse å fästning.’” ”4:de inom. Är det qvinsperson, sorn misstänkt är, må undersökningen ej verkställas utan genom tillkallad person af’ samma kön och i afskildt rum, hvarest ingen af mankön tillätes vara närvarande: äro> vittnen erforderlige, varde ock qvinnor tillkallade. Bryter undersökningsman, när undersökning sker å misstänkt qvinna, emot dessa föreskrifter, varde å - Bevilln.-j Lagsamt Allm, Betv.- och Ehon.-Utskottens Utlåtande , N'.o 7. 3 dömd
Vid 1812 å ys riksdag var jag en ibland de 3g eller 5r i minoriteten, som stridde mot maklförsöket att tillvägabringa bifall till indrag - 35o Den S Juli f. sn. ningsmaktens införande, och jag är särdeles tillfredsställd afl i dag kunna medverka dertill att nu återvinna hvad vi då förlorade. Jag ser intet behof att sammanbinda frågan om jury-inrättningen med indragningsmakten; det kan ej vara fråga om att dagtinga, utan att återvinna en rättighet; och då lärer väl ej förändring i jury-inrättningen kunna sältas som ett villkor för att vinna indragningsmaktens upphöjande. Jag'■instämmer således obetingadt, att betänk, må antagas till grundlagsenlig behandling i det skick det nu befi lines. Frih. Roye, Fredr.: I min öfvertygelse är det tvätilie skäl, hvilka tillräckligt tala för bifall lill Coust.Utsk:s förevar, förslag. Det första består deruti, att indragningsmakten på ett inconstitutionelt sätt tillkommit år 1812, under löfte, sorn vi alla känna, men sorn hittills icke blifvit uppfyldt. Det andra skälet är meia betydande; ty det är en bestämd orimlighet (jag vet icke något ord , som vore mera passande) att en medborgare straffas för ett brott, sorn lian icke vet hvaruti det består. Jag frågar, om någon lagstiftning i verlden kan finnas orimligare än den, enligt hvilken den tilltalade straffas, utan att veta hvaruti eller hvarigenom lian förbrutit sig. På dessa skäl tillstyrker jag bifall lill förslaget. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har nu samma tänkesätt som för 28 år sedan , och önskar således indragningsmaktens upphörande; jag hade likväl önskat, att Const.Utsk. tillika föreslagit eli eller 2 förändringar uti Tryckfr.lagen isammanhang med detta ämne. Den ena afser juryns sammansättning, hvarom jag icke vill ingå uti någon utveckling. Olägenheterna af juryn, sådan den nu är sammansatt, äro allmänt kända.
Med telefonens införande ökades dock telegrafisternas arbete mycket och äfven på ett ganska hänsynslöst sätt, utan den minsta motsvarande löneförmån. Att befattningen är ytterligt ansträngande och nervretande står fast, men äro icke dessa fel gemensamma för nästan alla verksamhetsfält! I praktiken tages sällan hänsyn till det s. k. svagare kärilet. Lärare t. ex. tagas vanligen i anspråk för ett mindre timantal än lärarinnorna (folkskolans undantagna, där rättvisa så till vida råder, fastän det manliga arbetet naturligen äfven där betalas bättre) o. s. v. På ett och annat område kan lönen ju ställa sig lika för en manlig eller kvinlig innehafvare af en tjänst, med den ej oväsendtliga skillnad likväl, att det IDUN 18b 2 för mannen endast är en öfvergångspost, då kvinnan däremot blir stående på samma punkt och har orsak att vara glad och tacksam att ens ha hunnit den. Måhända är också kvinnans arbete i allmänhet underhaltigare än mannens, men hvad vill det icke också säga att plöja på en förhoppning; och huru många kvinnor få göra detta? Dock vittnar det kvinliga arbetet öfver hufvud taget om stor samvetsgrannhet. Hvad åsikten om den forcerade undervisningen på kursen beträffar finnes mycken sanning däri. Så illa stäldt som vid senaste kurs har det väl dock ej förut varit. Då man förlägger undervisningslokalen så aflägset som på Söder, synes det föga välbetänkt att ej liksom förr hafva lektionstimmarne i följd, utan fördela dem, så att ett par timmar tages på förmiddagen, 1 ' k på aftonen. Huru splittrad elevernas tid härigenom blir, kan lätt tänkas. Ett annat skäl, som äfyen borde tagits hänsyn till, är de obehag, som, särskildt för dessa unga flickor, som nätt och jämnt lemnat skolåldern, ofta ligger i att i mörkret färdas på gatorna. Visserligen kan häremot invändas, att eleverna böra kunna välja sina bostä- der i närheten af kursen, men det kan finnas många skäl, som tala för, att de bo hos bekanta eller släktingar i olika stadsdelar. Att genom aftonlektionerna nästan alla tillfallen till förströelse omöjliggöras för dem, kan man naturligtvis ej begära att något afseende fästes vid. Att tillbringa aftonen i familjen omintetgöres i alla händelser.
Deri ligger skaldekonstens stora betydelse i våra dagar; ty med större eller mindre klarhet syftar den just till detta mål." "Utan att lyckas; ty konsten gör inte något förbund, allra minst med religionen." "Hvarför inte?" "Den förlorar då båda sina lifsvilkor, frihet och naturlighet." "Misstag. Dogmerna fjättra friheten och naturen, men religionens anda gör det inte. Den blott förädlar och renar, höjer och adlar båda." "Och uppreser råmärken." "Endast der de behöfvas," sade John leende. "Och de äro rätteligen inga råmärken, utan varningstecken mot blindskär och andra farliga ställen." "Blindskär ?" "Om hvad disputerar ni?" frågade Alma, som i detsamma kom in. "Vi voro högt ofvan molnen, fru Karell. Ni kom i rättan tid för att påminna oss om att det är mycket skönare och härligare här på jorden, än der uppe." "Påminner jag er om det?" "Man känner det i er närhet." "Roligt att höra! Och vår borgmästare? Försvann han der uppe bland molnen?" "Gud bevare! Nej, han är der på verandan. Lagander! Din stuguknut brinner!" Borgmästaren visade sig i dörren. Han torkade sig med näsduken i pannan. "Redan? Ja, det är verkligen dugtigt varmt." "Kom och svalka er med en kopp hett kaffe." Lagander skrattade och följde inbjudningen. "Först med hett kaffe och sedan med att kasta volang?" "Precist." "Fru Karell," sade Nymark, "eftersom vi nyss talade här om litteratur, så skulle jag gerna vilja höra hvad ni tycker om Zola." "Ingenting. Jag har inte läst något af honom och känner honom således inte." "Inte? Är det möjligt? Skall det förstås så, som om ni inte heller ville känna honom?" "Det skall jag svara på, när jag fått erfara hurudan han är." "Tillåter ni, att jag hemtar åt er några af hans arbeten?" "Gerna. Men om han är sådan man säger, kan det lätt hända, att jag inte läser många sidor." "Ni kan inte låta bli att läsa hans böcker, om de en gång ligga på ert bord.
De flesta grundlagsfrågor äro af den särskilda beskaffenhet, at de icke röra enskilda personers eller corporationers interessen, utan hela fäderneslandets, och just derföre vågar jag tro, at discussionerne derom hvarken kunna blifva mångfaldiga, vidlyftiga eller varma, oeh at således dessa frågors afgörande kommer at uptaga mycket kortare tid, än vissa oekonomiska och financiella frågor, deruti rättsbegreppet, äfven med bästa vilja, lätteligen kan förvillas af stridiga och olika erfarenhetssattser. Af dessa skäl och med kännedom af den fullkomligt lugna sinnesstämning som nu råder bland Rikets Ständer, af deras inbördes välvilja och af de liberala tänkesätt, hvaraf alla lifvas, som med fäderneslandets angelägenheter nu sysselsättas kan jag icke hysa den minsta frugtan hvarken för oenighet eller onödig tidsutdrägt. Det är tvärtom, efter hvad jag kunnat utröna, de fleste nuvarande Riksdagsmäns uprigtiga böjelse, äfvensom jag tror det vara vår ovillkorliga pligt, at de hvilande grundlagsfrågorna uptaga, emedan vår bestämmelse är icke at väcka frågor, icke at hvila eller at ifrån den ena riksdagen til den andra lägga på bordet ämnen, som just igenom hvilan kunna blifva frön til framtida misshälligheter, utan at dem genom fermt afgörande Den 30 Maj 1815 605 undanrödja. Då sådant afgörande säkerl. öfverensstämmer med våra hemmavarande medborgares önskan, känner jag dessutom ingen rättighet at belasta våra efterkommande med frågor och öfverläggningar, til hvilkas afslutande vi sjelfva skulle sakna uplvsning och kraft. Herr Baron och Ordföranden förklarade at efter hans öfvertygelse vore det enl. grundlagens esprit at upskjuta med grundlagsfrågornas afgörande; han frågade derefter, om efter nu slutad discussion Utskottet tilläte at han gjorde proposition. Då detta bifölls, framställde han följande fråga: Anser Utskottet at tre Stånds beslut i förevarande fråga bör anses gällande mot et Stånds? Hvilken med både Nej oeh Ja besvarades.