Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Arnold att slå sig ned i en fåtölj och nödgade honom att dricka ett glas vin. – Öfverväg nu sansadt, sade Brauner. Jag bjuder er rikedom och ett beqvämt lif, så oberoende som någon kan önska sig det. Tänk er blott, ni går i morgon härifrån som en fri man, nattens händelser glömma vi för all framtid. Hos min skräddare får ni på tjugofyra timmar en ny elegant habit och under förmiddagens lopp skall jag tillställa eder en liten handkassa till bestridandet af edra närmaste behof. Ni har naturligtvis skulder och behöfver ett rum eller en dublett med samma. Jag tänker att ni behöfver minst en femhundra kronor för de närmaste dagarne. – Tillåt mig fylla ert glas! Utsigterna att redan på förmiddagen vara egare af femhundra kronor imponerade på Arnold, som lät Brauner fortfara: – Ni står i valet och qvalet. Å ena sidan vinkar er en förmögenhet, för hvars ernående ni nyss sade er vara i stånd till allt; å andra sidan fattigdomen och eländet, hvilka äro er så outhärdliga, att jag, i fall ni ej väljer det förra, ser mig nödsakad att göra er till viljes och låta rättvisan hafva sin gång. Ni har inga anhöriga, som begråta ert försvinnande bakom fängelseporten och ingen, som skall visa er deltagande, det är sant. Men ni kommer att medföra ångren öfver att ej hafva antagit mitt förslag. Och ej nog med det. Ni skall ständigt plågas af minnet af henne, som ni kunnat men ej vågat vinna. – Men, bevars, hvad ni ser upprörd ut. Drick vin. Så ja! Arnold rusade upp. Nora, Nora! Han skulle ju kunna vinna henne! – Ser ni, fortsatte Brauner, ni har alldeles missförstått mig. Jag menar inte att ni skall mörda någon, skrifva falska vexlar eller stjäla. Bevare mig Gud från att fordra något sådant eller uppmana någon dertill!
Det behof af en större upplysning, som i alla rigtningar har genomträngt tidsmedvetandet, kännes icke mindre lifligt af folket sjelft, som allt mer börjar fatta den vigtiga sanningen, att det första vilkoret för att rätt kunna uppfylla sina pligter och tillgodogöra sina rättigheter såsom medlem i ett fritt samhälle, är en sann medborgerlig upplysning. Alt söka befrämja en dylik folkupplysning, är — jag tvekar icke alt utsäga det — den närvarande representationens förnämsta uppgift. Behofvet af folkbildning, alltid stort, har aldrig varit större ä» nu, då vi redan genom de nya kommunalförfattningarne tagit ett stort steg framåt i konstitutionel utveckling, och då vi snart, såsom jag hoppas, komma att taga ett steg ännu längre på samma bana genom den förändrade nationalrepresentation, som så länge utgjort ett mål för Svenska folkets önskningar, och hvilket mål det nu tillhör Rikets Ständer att, i förening med en upplyst Regering, på lämpligaste sätt förverkliga. Att folkskolan ännu långt ifrån är hvad den bort vara, har blifvit en alltmera msedd och erkänd sanning. Lyckligtvis ligger i detta erkännande, så smärtsamt det ån måtte vara, dock äfven förhoppningen om en bättre framtid. Alt finna tjenliga botemedel för allmänt erkända brister, bör icke vara så svårt, helst rörande en fråga, som har att påräkna hela Svenska folkets uppmärksamhet och deltagande. Det är nu tjugo år sedan Konung och Ständer togo det första större steg lill befrämjande af en allmännare folkupplysning genom fattande af det beslut, att i hvarje församling borde finnas åtminstone^. en fast skola med examinerad lärare. Det är bekant att detta så vigtiga och välgörande beslut på många ställen rönte mycket motstånd, dels till följd af okunnighet och dels för de dryga kostnaders skull, som deraf syntes böra blifva en följd. Saken gick dock småningom framåt, hvilket bäst visade sig deraf, att det ena nya skolhuset reste sig efter det andra, stundom flera i en enda församling. Men har äfven folkupplysningen tilltagit i samma proportion? Dertill svarar jag ett (»vilkorligt nej, och vill såsom skäl för detta må hända i mångens tycke alltför stränga omdöme, här framställa några af de, enligt mitt förmenande, förnämsta orsakerna dertill.
Dom är i 5:te § af a5:dje Capitlet Rättegångs-Balken utstakad , och stadgandet i 6:te §, af samma Capitel och Balk : ”begarar någor rådrum, att för sakens vigt sig nogare betänka ; håfve ther lof till, och varde dämed omröstning uppskof, ” efter Motionaitens förmenande utmärker, att omröstningen bör ske i ett sammanhang och vid samma "dttegångs-tilljellie af alla Domstolens Ledamöter; så enär erfarenheten dock skall visat J att ett helt annat 22 LagUttkottets Betänkande Nio 80. omröUningssätt är brukligt, i ty att, så i Öfve - som i Under-Domstolar, deri, som ytterit i Rätten sitter, yttrar sig en dag, nästa L datnot en annan dag, och så vidare, så att omröstningen stundom kan komma att räcka icke blott veckor, utan ock månader, ansåge Motionairen det icke vara olämpligt att , till afskaffande af ett sådant bruk, den föreskrift blefve meddelad, att of vanberorde lagstadgande, såsom icke ändradt, bor vid Domstolarne oeftergifligen iakttagas, helst genom det anmärkta förfarandet flere betänklige förhållanden uppkomma, och den gemen" samma öfverläggning, som med Lagstiftarens förordnande om ett visst antal Ledamöter i Rätten varit afsedd, helt och hållet förfelas. Utskottet, som instämmer i Motionairens mening om rätta förståndet af ifrågavarande lagrum , och som tillika har sig bekant, att afvikelse från denna tolkning ej sällan i tillämpningen eger rum, anser ock, lika med Motionairen, angelägenheten fordra , att bruket åter föres till enlighet med Lagen, genom utfärdande af en förklaring, som undanrödjer ali anledning till skiljaktighet i omröstningssättet.
Dombok för år 1851 anmärkt det förhållande, att, sedan en person, hvilken inkommit med ansökan att få sin egendom till borgenärer afträda och dervid fogat bouppteckning, upptagande tillgångar till ett belopp af Fyratioåtta Riksdaler Riksgäldssedel-, blifvit af Rådstufvurätten förständigad att förskjuta de i och för målets handläggning derstädes belöpande kostnader, förslagsvis antagna till 6 Rdr 32 sk. Banko, men förklarat sig icke kunna detta belopp erlägga, Rådstufvurätten genom Utslag den 28 April samma år sig utlåtit, att som sökanden, oaktadt det honom meddelade föreläggande, icke aflemnat de i och för målets handläggning vid Rådstufvurätten erforderliga, till nämnda belopp förslagsvis antagna kostnader, all vidare åtgärd i anledning af hans ingifna cessionsansökning alltså komme att förfalla.
Betänkandets. Riks-Ståndens Beslut. Undcrd. Skrifvelse. KiksdagsBeslut. N:o Ridd. 0. A. Prestestånd. BorgarcSt. Bondestånd. 13/7 29. 3 94 3 d:o d:o d:o dlo 3 95 3 d:o d:o d:o d:o ^ * ^ ° S 5 £.CfQ C. Creditw, Anslag deraf till Städernas Brandstods-Bolag Creditiven enligt (33 §. Reg. Form. angående Aterremiss .. Mern. rörande skiljaktiga beslut Förstärkta Stats-Utskottets beslut . Credit-XJpplag, om ändring i Författningarne derom Cur hus-af giften, dess användande dess fortfarande (se Afgift). — om inrättande af ett sådant i Söderhamn . — dito dito i Sundsvall Cylindrisk Boktryckcripräss (se Bok). D. Dahlgren, vice Kronofogde, om eftergift af ådömd ersättning Dag, om bestämmande af viss, för Rikets Ständers nästa sammanträde (se Exp. Utsk. Mern. Dagsverken, om befrielse från, till Marieholms Kungsgård Aterremiss — dito till Strömsholms Kungsgård Dana-arf, om anslående till Skolfond i Wahlö församling . Aterremiss Danska Fyringsmedlcns upptagande under titel: Ersättningar Danska hästar, förbud mot införsel af .-r* dito dito Aterremiss i ämnet .. Danviks Hospitalshemman, om recognitionsafgift deraf . Aterremiss i ämnet .. ora Uppbud, Lagfart och Inteckningsrätt derå Degerhamns Lastageplats, om uppmuddiing af hamnen . Aterremiss i ämnet .. Deposita, emottagande deraf i Banken, emot afgift (se Banken). Depositattester å i Banken insatt Silfver, försäljning deraf . Depositionsräkning må öppnas i Banken kan upphöra . Diarii-Utdrag Q>e Domhafvande). Directeur vid Lån-Cont. må ej revidera Stats-, Banco-, och Rtglds-Verken ..
Jag skulle verkligen anse, ali Ulsk. med mera skäl hade kunnat omfatta den tauke, som i Hr Pelles reservation blifvit framställd, nemi. att förhindra alla Konungens förtroende-embelsmän alt bevista riksdagarne. I sådant fall hade åtminstone någon slags mening legat tili grund för Ulsk:s tillstyrkande, hvilket nu icke är händelsen, hvarföre jag tillstyrker, att betänk, icke upptages till någon behandling. Frih. Cederström har nu, likasom vid föregående riksdagar, funnit, alt 56 § i Reg.F. skulle förhindra Ståndet att förkasta Const.Utsk:s betänk. Del är likväl endast ett fall då R. St. icke äga rättighet alt förkasta en grundlagsförändring, och det är, då Coust.Utsk. tillstyrkt en Kongl, propos. i sådant ämne. Men det står ju tydligen uttaladt i 81 § Reg.F., alt en grundlagsförändring icke bör komma tili Ständernas afgörande eller underkastas någon pröfning, om dea icke är högts nödig eller nyttig och verkställbar. Hvarje förslag, som icke har denna egenskap, bör således icke komma att hvila, och jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. måtte förkasta della betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Frih. Cederström, Jacob, har gjort tvenne påståenden, som jag nödgas bestrida. Den 29 Januari e. in. Ull Det ena, ali vid fogan de af reservationen från ledamöter i Coust.- Utsk. vore obehörigt, och det lill den grad, att Frih. bestrid t uppläsningen af en sådan reservation. Jag får deremot åberopa 57 § I moni. Riksd.Ordn., sorn lyder: ”De allmänna be slut, som ett Sland fallar, äfvensom hvad ett särskildt Stånd, i egenskap af RiksSl., beslulit och annars rätt röra kan, meddelas de öfriga Stånden, genom utdrag af prol.
Då Sully, Oxenstjerna, Bernsdorff och Pitt, ehuru egentligen Rådgifvare, brukat tituleras för Ministrar, är det att förmoda, att denna titel icke länge kan synas oangenäm; Svenska Folket deremot torde svårligen vänja sig vid att i ansvarige Rådgifvares personer tänka sig verkliga Rikets Herrar. De källor hvarifrån Konungens Rådgifvare skola hämta hvad deni tarfvar i magt och verkningskraft äro af moralisk natur, och således outösliga; RegeringsFormens 4:de §, specificerar Den I Martii. tlem: de äro kunnighetens, erfarenhetens, redlighetens och den allmänna aktningens. Fond till pensionering, synes kunna bildas genom frivilliga bidrag. Man känner den i England brukliga Panny-afgift. Genom det derigenom beredda tillfället åt opinionen att yttra sig, kunde RegeringsFormens 107 §. blifva öfverflödig. Herr Klingstedt, Gujtaf Fredric: 1 afseende på det af Herr Toll gjorde för-, slag, att till a (hjelpande af den allmänna penningebristen och penningars kringspridande i orterne samt soldatens beredande för fält-lefnaden, göra underdånig framställning att Svenska Arméen skulle marchera ifrån den ena orten till den andra, så anser jag detta förslag i anseende till saknade tillgångar lika litet verkställbar^ som det för Landet skulle vara högst skadligt genom in qvarteringar oell transporterande af troppernes tross: jag tror deremot ett vida förmonligare sätt att bereda Herr Tolls goda afsigter derigenom vinnes, att Rikets Högl. Ständer genom nödiga anslag sätter Hans Maj:t Konungen i tillfälle att anbefalla fortsättningen af de påbegynta och till en del fullbordade Canaloch Strömrensnings-arbeten, samt begag. nande af Lappmarkens rika malm-tillgångar, hvarom underdånig framställning vid sistförflut - i4* Den 1 Martil, lie Riksdag ägt rum, och det är i afsigt att dessa Riks-gagneliga föremål skola få sysselsätta Utskottets uppmärksamhet, som jag ödmjukeligen anhåller, att i händelse remiss af T olls motion äger ruin, detta mitt Anförande mätte densam-* ma iå åtfölja.
De besluta att gå och anropa Frigga, men innan de hinna sätta sitt uppsåt i verket, faller sonen ned och dör. Vxor. Barnet är dödh, lät oss thet begraffwa, Sedan til Frigga wele wi traffua. Thet är bestelt324, gå före kiäre man, Och bruka nu tin Bön som tu bäst kan. Maritus. O Frigga, tu berömda Gudhinna, Hwar skal iagh Brödh til mine Barn finna? Frigga råder dem gå till konungens gård i Upsala; der skall en jungfru hjelpa dem. Andra akten. Konungen presenterar sig och frågar sin sekreterare Siwold, hvad han förnummit under sin resa genom landet. Siwold beskrifver hungersnöden, som bortrycker tusentals och ”stjelper folk som man hugger kål;” en kanna råg kostar sju mark. Uxor och Maritus bekräfta på tillfrågan sekreterarens ord och bedja om en bit bröd och en sill. Qvinnan dignar ned af hunger, och konungen befaller att sätta för dem ett stort skinkefat. — Sc. 2. Konungen rådslår med sekreteraren och besluter att sammankalla sitt råd från alla landsdelar. Siwold lofvar genast samla det och underrättar åskådarna, att ”innan täckiet” (bakom scenen) skall hållas riksdag, men att inom en timma skola de få höra beslutet325. — Sc. 3. Härolden tillkännagifver, att konung och råd beslutat, att allt onyttigt folk, såsom gamla, lytta, lama och sjuka, skola dräpas. Straxt börjar slagtandet. Grannarna Anund och Asmund prisa påbudet, och den förre lockar ut sina gamla föräldrar, kallar den ene ”tu gambla flaska,” och den andre ”tin rutne taska” samt yttrar: ”Kiäre see, hvadh för een förfärligh tan I munnen haffuer thenna man, Förwist wäger han halffannan Lisspund, Men som aass luchtar Sissas mund” m. m. Förgäfves bedja föräldrarna om förskoning; de föras till Odens lund, der offret skall försiggå. — Sc. 4.
Då nu förhållandet med beklädnadsbesväret inom båtsmansbållet och arméen är sådant, att det förra måste bekosta hela beklädnaden med den lindring 1848 års författning medgifver, nemi. att ^-:del skall bekostas af Kronan i fredstid, och arméens rotehållare, som hittills deltagit i beklädnaden endast till hälften emot Kronan, nu blifvit från allt bidrag dertill befriade, synes billigheten tala för en jemkning i båtsmanshållets åligganden härutinnan. Soldatbeklädnaden beräknades att blott räcka i 4 år ehuru slitningstiden i allmänhet hittills icke öfverstigit 1 månad årligen. Båtsmannen skall deremot årligen vara 4 månader i tjenst, men är det i sjelfva verket 6 till'7 månader och derutöfver. Han sliter således sin beklädnad lika mycket på ett år, som soldaten på fyra, och båtsmanshållets bidrag till beklädnaden måste följaktligen antagas vara minst fyra gånger drygare, än Kronans samt rotehållarnes vid arméen samfälda utgifter för solJatbeklädnaden. För öfrigt har den af Utsk. begärda utredning redan af reservanten åstadkommits, och det svar, K. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Dan 13 Dea amber t. m. icke donna tryckfrihet varit i fara pä kontinenten? Och du, mino Hrr, kunna äfven vi vänta, att samma fara snart kommer hit. Jag väntar mig den anmärkmn, som jag enskildt hört mången gång framställas, att om tryckfriheten går under i det öfriga Europa, så är det fåfängt af oss att strida deremot; Iv vårt land är så litet, vår makt så ringa, att vi till slut måsto gå upp i den allmänna reaktionens ström. Det saknar icke tvifvel, att ju detta argument kan till en början synas giltigt; men det finnér sin vederläggning, sin djupa vederläggning i historien. Vi skola nemi. deraf finna att de små folken just varit de, som starkast och lyckligast kämpat för frihetens och civilisationens heliga sak.
Preste-Ståndet den 5 Borgare-Slåndet den 7 Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrif veise j angående ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål då den tilltalade saknar tillgång eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas. (Statsoch Lag-Utsk. Bet., N:o 107.) S. A. K. Jemte framställning derom, hurusom ganska ofta inträffade, så väl att, personer åläggas att såsom vittnen i brottmål inställa, sig vid domstol, utom livars Domvärjo de hafva sitt hemvist, som äfven att den tilltalade saknar tillgång att ersätta dem rese-och tractaments-kostnader, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att godtgörelse vid dylikt förhållande måtte af staten, till sådane vittnen utgifvas, helst den enskildes lidande eljest många gånger blefve ganska känbart, och det otvifvelagtigt vore rigtigare, att en uppoffring i detta hänseende folie det allmänna, än enskild person till last; varande ett sådant statens åliggande desto angelägnare, som under nuvarande förhållande, mången, den der vore i tillfälle att lemna de vigtigaste upplysningar i brottmål, skulle fördölja all kännedom derom endast af farhåga att blifva besvärad med långa och kostsamma tings-resor, utan att derföre kunna påräkna billig ersättning. Rikets Exp^dilions-XJtskottets Förslag till und. Skri/velsej N-o 777. 449 Rikets Ständer, som tagit berörde förslag i öfvervägande, anse sig desto heldre böra detsamma biträda, som det slår i öfverensstämmelse med stadgandena i 17 Cap. 5 § Rättegångs-Balken, alt ingen, som till vittne nämnd varder, eger draga sig vittnesmålet undan, och att
1 afseende å utöfningen af Konungens dispositionsrätt öfver liufvudtitlarnes besparingar, uppgifves äfven å svarande sidan, såsom redan förmäldt är, huruledes det förhållande uppstått, att, då beloppet, hvarå dispositioner gjordes, icke blefve utrönt förr än nära två år efter hvarje löpande räkenskapsår, anvisningarne tillfälligtvis kunnat öfverskjuta tillgången, hvilket skall varit svårt att undvika, hvarföre de brister för anvisningar på en hufvudtitels besparingar, som något år tillfälligtvis uppstått, måst öfverföras på titelns anslag för det påföljande året, för att af tillkommande besparingar godtgöras; men sjelfva dispositionerne å besparingarne vore ej, för denna orsak skull, anmärkningsvärd. Om förhållandet med hufvudtitlarnes besparingar vore sådant, som det nu uppgifves, och om sålunda icke ens en approximativ beräkning af besparingstillgångarne kunde under löpande året göras och anvisningarne derefter limiteras, innefattar detta tvifvelsutan ett ytterligare, ehuru öfverflödigt, skäl till styrko för behörigheten af Rikets Ständers beslut, att dessa tillfälliga och osäkra tillgångar icke fingo användas till några bestämda lönanslag pä Stat; ett beslut, som för öfrigt, då derigenom de förut i slikt ändamål brukliga anvisningar skolat förekommas, destomindre strider emot sina premisser om besparingarnes disposition endast till oförutsedda utgifter, som åt dessa derigenom blifvit beredd en ökad tillgång, och såsom allmänt vilkor för all disposition af medel gäller, att något må finnas att disponera. Huru åter med besparingarne och så kallade bristerna deri i sjelfva verket sig förhåller, blir tillfälle att närmare undersöka, då här nedan afhandlas frågan om anvisningarne å andra liufvudliteln, hvilken ensam och alltsedan år 1832, genom ständig öfverassignering, varit med brister besvärad.
N:o 13. Motion N:o 292, om förhöjning uti det af Kongl. Maj:t nu äskade an slag för väganläggningar och vägförbättringar samt bestämmande af vissa grunder för nämnda anslags fördelning öfver hela riket. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. Motion N:o 293, om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan om undersökning om tillståndet af skogarne i riket och hushåliningssättet å desamma, m. m. Sammans. Stats-, Lag-samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 50 och Utlåt. N:o 57. R. St. underdån. Skrifv. N:o 187. Motion N:o 376, om lånebidrag af Staten till uttappning af sjön Wesan. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. R. St. underdån. Skrifv. N:o 175. Motion Nio 415, om befrielse för rnstoch rotehållare inom Blekinge från skyldigheten att bekosta de s. k. småpersedlarne af båtsmännens beklädnad, samt desammas bestridande med statsmedel. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 12. R. St. underdån. Skrifv. N:o 144. Motion N:o 424, om meddelande af vissa föreskrifter för bestämmande af det antal hästar, hvarmed postdiligenser böra fortskaffas. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 43. R. St. underdån. Skrifv. N:o 40. Motion Nio 425, om förhöjning i införseltullen för bränvin. BevilIn.- Utsk. Betänk. N:o 17 samt Mern. Niis 22 och 23. R. St. underdån. Skrifv.
Utskottet inser nogsamt nödwändiqhetcn deraf, att, pä det en fastighetsägare mä i lid fä kunskap om de Jntekningar i hans egendom sökte blrfwa, och för att kunna genom wffande af fordrans ogrund, eller genom betalning, be fria egendomen frän gravation, nägon wist tid bör bestämmas, inom hwilken, wid förlust af den förmon genom Jntekningen will minnas, Borgenären mä wara skyldig, sä widt ske kan, kungöra Gäldenären om intekningen och den dag Domaren för hans hörande förelagt. Men den i Räder här förestagna tid har synts, i afseende pä inrikes wistande Gäldenär rer, wara allt för läng och derigenom mindre befordrande af ofwannämnde ändamäl, hälst de, som bo i samma Stad eller Härad, der Jntekningen sökes, hwilket är det w.ttiligaste fall, borde, inom nägra dagar eller gansta fä weckor, begwämligen kunna fä del af Domsto leus derom utfärdade Protocolls, Utdrag, sam! den som bodde i den mest aflägsna del af Rr ket, ätminstone inom högsta inrikes stämnings liv, som är 9 weckor, eller 6z dagar, erhälla om om ärendet kunskap. Hwar'öre ock Utskottet förmenar, alt, i stället för de förestagna 90 dagar, 65 dagar, i afseende pä inrikes boende Gäldenärer, kunde wara ttlttäcGttge; ärwensom, i stället för det r Räder föreslagna alternativ, att Borgenären, dä ban ej kan förete bewls om eomlmmication, borde stprka, det Gätdenärén i Mantalsstrisnmgs orter ej kunnat träffas, Lag Utskottet insett nödwändigheten att fökeflä nägon sadan ätgärd, b wars bewisning dels more för Borgenaren mindre sivär, dels Möjligtwis mera bidragande tili egenteliga ändamälet, som är, att Gäldenären mätte fä kunskap om ärendet.
Nionde Hufvud-Tilelns anslag utgå åter genom anordningar af Stats-Secrelerare sorn äro ansvarige för användandet; och medlen kunna då användas efter en allmän plan grundad på kunskapen om hela Landets och alla näringars allmännare behof. Jag anser derföre att Anslaget bör minskas och såttas under egde Hufvud-Titelns anslag, men med särskild rubrik: Strö mrensningar.’* i Uti dessa Herr ÖfverSte-Lieutenanten Hjertås åsigter af ämnet förklarade Herrar Grosshandlare EckliolF och Vinberg, Herr Borgmästaren Norström ooh Herr Lenning samt Riksdags-Frtllmägtige Eric Andersson, frän Vestmanlands och Anders Andersson, från Östergöthlands Län, sig instämma. I afseende på den, i sammanhang med ofvannämnde fråga, af Utskotten tillstyrkte undersökning, huruvida Kungsådrorne i Riket hållas vederbörligen öpp - S t a t s-U ts lotte t s Betänk anden. 683 na, yttrade Riksdags-Fullmägtigen Olof Anders on från Elfsborgs Län, det hans tanka Vöre, att Allmänna Flotllederne aldrig, underjivad förevändning som heldst, borde få tillslutas, samt att då undersökningar till förekommande af missbruk härvid funnos nödige, desamma borde företagas på Statens och icke, såsom Utskotten heinstält, på de klagandes bekostnad.” Hvilka skil jäktige meningar, uppå begäran skulle åtfölja det afgående Betänkandet lill Respective Riks-Ståndei), som ofvan. Ex Frotocollo. C. LORICH. Ankom den 6 Nov, 1823. Riksens] Höglofl. Ständers StatsBevillningssamt Allmän - G84 S ta ts-U tsko ttets Betänkanden. na Besvärsoch ’ Ekonomi Utskotts Z/tlåtande, i anledning af gjord anmärkning vid desse Z/tskotts Betänkande N:o 443, angående, ytterligare understöd för Nybyggarne i de Norra Provincerne.