Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fabriksoch HandtverksGesäller * 18 iDykeriCommissarier, Hamnfogdar, Parmmätare och PoliceGeValdiger, med deras vederlikar < , -< ■< . 3^ TJppsyriingsmärt, Vaktmästare, Stadstjenare} ExecutionsBetjenie, Akare, Mätare, Packare, Besökare , Krögare och deras vederlikar , Saltpettersjuderl-Mäslare , atskiliige Verks, Sockneoch PriVate Personers Handtverkare, Trägårds* mästare-, Styrmän , Kammartjenare Fa* <juaijer, Kuskar , ^GårdsRättare med flere Personer ■< . ig FruksPatroner, sam äga till^och med iooo Skeppund Smidö , , _ , . g . Och deröfver för hvarje Jo o Skeppund Smide , i Glasbruksägare * , v , 5 Såp* och Pappersbruks-ägare ■, , 4 Possesionater , som äga Tolf hela Hem» ™aä v - *. i 9 Deröfver för hvart helt Hemman . 1 ~ Ägare af Sex till och med Ellofva Hem» ätoaft -t « j s . .. MeviiiriingsUtsk. Éetänkariden. tjg Ägare af ett till ÖCh raöd Feni Heminan i i i ; £{ <S5 För de Hemmang som under Bruk riyttjäS; eller för Bruk belägrie å en Pösseåsionats ägor; faétälaS ej Serskildt; meri då någon ägei* både Bruksrich Eandt-Egeridörri eiler tillika innehafver Fulimagt såsom tjenstgörande ellef Carac» teriserad , beräknas Chartan efter det sorn belöper sig Högst. Så vä!
T — 78 — Fortifikations-Afdelningen. (Ordinarie Statsanslaget J Räkenskaperne hafva i Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för år i838 med och för år i83p utan anmärkningar, samt utvisa; Debet år 1838. år 1830 Balans frän föregående året’. Behållningar och Fordringar , . 17,838: 3. io. 50.828: 10. 6, Uppbörd: Af Statsanslaget å 3:dje Hufvudlileln till Försvarsverket i allmänhet 5t,ooo: * 5i,ooo: « „ Från Arlilleri-Afdelningen, till Artilleri-verkstaden å Carlsborg 10,000: 5,000: „ Fästningsbyggnaden å Carlsten 55,5c>8:41 • r* Diverse inkomster 7,203: 24. 1. 9-07P: 22, 4- S;r i56,c)47:3o. i. 99,880:27. io. Credit. Utgift: Pionier-Corpsen å Carlsborg . 42>2^P: Balans till följande året: Summa 179,009:31. 2. 152,708: 38. 4* — 79 s;o Den i 1839 års Stats-Revisorers Berättelse, irsta punkten, anmärkta, oredovisade äldre balans å i,685 Rdr i5 sk. 6 rst. qvarstår ännu; men enligt anteckning i 183p års Balansrelation, kommer en utredning af nämde post och beslut om dess afförande ur Räkenskaperna att bifogas 1840 års Hufvudbok; upplysande derjemte Kongl. KrigsKollegium, i dess till Kongl. Majrt afgifna och Revisorerne meddeiade underdåniga Berättelse, att omförmäida balans tillkommit genom bokföringsfel och att afskrifningen således icke kommer altför Kongl. Majrt och Kronan medföra någon förlust. 2:0 Sedan Rikets Ständer vid nästlidne Riksdag godkänt Kongl.
Och som till rummens nödiga reparation inom Ulrichsdahls Slott samt selande Meublers anskaffande erfordras en Summa af 4.500 R:d. Banco; Sä tillät f. d. Konungen, att Hennes Maju i 4 ars tjd eller till den 1 Januarii 1Z12 stuve fä upbära det manliga Ars arrendet för Strömsholms Kongsgärd 7,ii R:d. 5 §- 4 r:st, Banco, dä Hennes Maj:t sjelf läter besörja desie reparationers werkställighet och Meublers inköp. Likmätigt Siats - Utskottets af Riksens Höglofl. Ständer gillade Betänkande af den 25 sistledne Augusti, förblifwer denne Kongsgärd under Hennes Kongl. Majus Enke-Drottningens fria disposition i Dest' öfriga lifstid, men kommer, efter Hennes Majus dödliga fränsälle, under Riksens Ständers S48 Den 12 ZebruLrii. dist)osikion, dock att Slottet och Byggnaderne mage af Teras Kongs. Mojner och Den Kongl. Famillen begoguas och pä Sta.ens bekostnad underhällas; Men för nänoaranve kan i Stats-Werkers nu warande nolstälda belägenhet närre ferflkildte anstag eller mede! här i icke söiefläs, Ulöfwer de ofwanförmaldte 2,227 , som Staken för denm Kongsgård nu denar. 2:0 Carlbergs Slott och Lön Isgärd, belägen i samma L^u, Skeppslag och Socken. Detta Slott har pä i6zo:ralet blilwik upbyggt af framlevne Herr RiksAmiralen Fnherre Larl Larigton 6^IlLnIsioim pä Krono-Heinmanet Boltomtas ägor och ef er honom blifwir kalladt Carlberg, samt fatt sig äkstillige Hemman underlagde. Efter Friherre Lzstlenl^slms död köptes det af Herr Rcks-Drottsen Grefwe lUatznus 6abriu1
Njugg spar och fan tar, det är ett ingalunda fintordspråk, men sant är det och lämpar sig helt och hållet på närvarande fall. Hvems är felet? I första hand ingen annan än kungens. Oskar den andre är en upplyst och bildad furste och måste derför redan för lång tid sedan hafva insett, att den teaterstyrelse som kom till makten 1866 icke motsvarade anspråken på en god teaterledning. Om han likväl framhärdat i att låta den styrelsen sitta qvar, till och med mot direktörens egen vilja, ty det är bekant, att hr af Edholm redan vid ett par tillfällen på det allvarligaste anhållit om sitt entledigande, så måste felet väl tillräknas kungen sjelf. Det finnes nog många som inse detta, och jag gör sannerligen icke anspråk på att först hafva uttalat det inom den allmänna meningen; men bland kungens omgifning finnes det kanske icke någon som vågar säga honom det och må hända ej heller någon som icke tycker det vara opassande eller till och med vanvördigt att uttala det offentligt. En kung kan göra anspråk på att föras bak om ljuset. De äkta konungsliga anse sig icke böra tala sanning inför herskaren. Alla verkliga teatervänner hafva redan länge fordrat, att den af staten understödda teatern icke skulle vara en hofinrättning, utan en konstanstalt under statens egen vård, lika väl som nationalmuseum och andra kulturinrättningar. Nu har kungen, i dåligt lynne, såsom det tyckes, skilt sig från teatern och kastat honom i armarne på finansdepartementet. Det var just icke så man hade önskat se saken afgjord, ty så mycket man än önskar att teatern må hafva goda finanser, trodde man dock, att hulturändamälet skulle vara det som i främsta rummet borde hågkommas och att derför landets förnämsta scen borde höra under det departement som skall vaka öfver de andliga intressenas tillvaratagande. Men i brist på bättre är det dock alltid ett framsteg, att teatern skiljes från hofvet och göres till en rege-ringsangelägenhet med ordentlig föredragning i statsrådet.Skulle så olyckligt vara, att kungen, ledsen Öfver att icke få räkna teatern till hofförvaltningen, droge in sitt understöd, de 60,000 kr.
Härförutan aflemnade Rikets Ständer, den 16 December 1823, en underdånig skrifvelse, med anhållan: att, med ändring af 6 Art. 5 §. af Kongl, Maj:ts förnyade Hall-ordning den 2 April 1770, mätte,] genom allmän Författning i Nåder stadgas: att med alla fabriks-gesäilers och arbetares antagande, afflyttning, förbindelser emot idkarne, motsvarande rättigheter och ansvarigheler, derest de icke förse sig med laga försvar och sysselsättning, skall, så vidt icke genom serskilda contract, hvilka i sådant fall lända till efterrättelse, varder annorlunda aflaldt, förhållas efter tjenstehjons-stadgan, likväl med undantag, alt de må slädslas på halfår; att uppsägningstiden å ömse sidor bestämmes till 2:ne månader före flyllningstiden och att de ej i tjensten användas till annat arbete, än hvartill de blifvit antagne. Borgare-Ståndet, som icke delat Med-Ståndens beslut, ingaf den 23 December 1823 dess serskilda underdåniga skrifvelse, jemte en fullständig granskning utaf de serskilda förslagen till Författningar i förevarande frågor, och upptager samma skrifvelse, ibland annat, jemväl följande: ”så välgrundad! det är att söka undanrödja allt tvång på näringarne, lika vigligt är det, att en viss ordning iagltages uti dem, icke mindre än i de mångfalldiga andra företag, hvilkas framgång deraf beror. Detta ändamål, ämne för de reglementariska föreskrifterne, hvilka af Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande hero, har, under loppet af omkring ett hundrade år, så väl genom den under namn af Skrå-författning kända Kongl. Ordning för handtverkare i Riket af den 27 Juni 1720 som genom 1734 års allmänna Handels-ordning, varit befordradt Expeclilions-Utskollets Förslag till und.
Alexander Petschnikoff, en yngre rysk violinist, som skördat storartade triumfer i utlandet samt nu senast i Köpenhamn och Kristiania, gifver konsert å Musikaliska akademien nästkommande måndag den 9 dennes med biträde af hr Vilh. Stenhammar. * t a c k s a m jordmån. - Kröken Hilda Marek hörde till de individer r af mänskligheten, som ödet icke frågar stort efter. Hon hade blifvit en sextioårs gammal flicka, utan att äga något ungdomsminnenas potpourri af vissnade, en gång doftande rosenblad. Sedan sitt adertonde år hade hon gifvit lektioner i språk och musik, först medan hon ännu var kvar i det tysta, stela föräldrahemmet, hvilket sällan uppvärmdes af några små sympatiens solstrålar, och därefter ensam ute i världen. Sparsamt och tillbakadraget lefde hon af en liten pension efter fadern och sina lektioner; då och då fick hon en present af elever, till och med klädningstyg ibland, men hvad ingen tycktes förstå att hon behöfde, var kärlek. Om de anat, hur mycket värde en smekning kan ha, hvilket lifselixir ligger i ett hjärtevarmt ord, skulle de troligen skänkt det, men det är oftast så, att hvar och en går upp i sina intressen. Fröken Marek hade sitt sommarnöje på en bänk på Skeppsholmen. Där satt hon troget med sin stickstrumpa svajande fram och tillbaka mellan de flitiga händerna. Stickorna blänkte mot solen, de gamla skrumpna läpparna sköto ut i fundersam sträfvan med hoptagningen, så blef den strumpan färdig och en ny påbörjades. Men ibland gled arbetet ned på den svarta ylleklädningen, fröken Mareks nedböjda hufvud höjdes och det kom ett fuktigt skimmer i de små, ljusblå ögonen, blekta af umbärande. Hon såg på de små snabbt framilande ångsluparna, på de ståtliga ånSilfverarb eten, Bordsilfver. Modernast! Solidast! Billigast I garna, på hela det rörliga lifvet därute på strömmen. Nog visste hon, hur muntert det pratades och skrattades under suntälten, fast hon icke varit med om det. De skulle välkomnas därute på de många små täcka landställena; man skulle tycka att » sista båten gick alldeles för tidigt ».
Är nu den sisla ändringen olaglig, så var den första det också; men då Hr Frih. o. Landtm, låtit det gå, och ingen anmärkn. gjordes vid den första förändringen, så anser jag praejudicatet gifvet, och förbehåller mig min rätt öppen att anse frågan afgjord, och att Ståndet mätte vid sitt beslut förblifva. Hvad lämpligheten af uppskofvet beträffar, så inser jag icke huru Ständerne med full visshet skola kunna afgöra passevolance-frågan, förrän utgifter och inkomster blifvit beslutade. Jag anser således uppskofvet både lagligt och rimligt, åberopande mitt förbehåll alt beslutet må blifva beståndande. Hr Rosenblad, Bernh.: Icke närvar, i det ögonblick då denna discussion började, har jag måhända icke uppfattat de anmärkntr, som blifvit gjorda mot det af mig föreslagna och af R. o. Ad. godkända beslut; men då jag funnit, att man framställt saken som vore den tillkommen par surprise, så får jag ådagalägga och visa, att detta yttrande är i sirid med sanningen och rätta förhållandet. Jag anmälde mig i början af plenum hos Hr Frih. o. Landtm, att, före föredragningen af det på listan främst stående målet N:o 212 af StatsUtsk:s betänk:n, få ordet. Sedan en föreg:de discussion blifvit slutad i anledn. af den reservation en värd ledamot, Frih. Sprengtporten afgifvit, uppropades jag och framställde mitt förslag. Hade jag dröjt dermed, till dess Utsk:s betänk. N;o 212 blifvit föredraget Ståndet, då hade jag icke ägt rättighet att begära propos. å mitt för - Den i5 Augusti f. m. slag; jag dröjde således intill sista ögonblicket, som möjligen var mig öppet, för att göra gällande min rätt att framställa ett förslag till beslut. Det kan således icke kallas surprise.
Rikets Ständer hafva sålunda redan uttalat sina äsigter angående vigten, fördelaktigbcten och behofvet af en jernvägs-kommunikation mellan nämnde landskaper; och Utskottet, som lill alla delar instämmer i dessa åsigter, tror sig kunna antaga, att någon menings-skiljaktighet hos Svenska folkets nu församlade ombud icke förefinnes i fråga om en kraftfull och verksam fortsättning af arbetena å sagde jernbana, helst densamma, efter hvad erfarenheten redan visat, så länge hon genomlöper rikets bördigaste och mest befolkade provins, bereder för hvarje fulländad del en betydlig och sig jernet ökande godsoch passagerare-trafik samt ytterligare underlättar varu-omsältningen inom och mellan orter, hvilkas naturliga förmåners tillgodogörande af ålder förhindrats utaf bristfälliga kommuuikations-anstalter. I betraktande af nu anförda förhållanden och med derjemte fäsladl afseende å ej mindre de ömsesidiga fördelar, som rörelsens och kommunikationens underlättande mellan Skånes slättbygd och skogstrakterna inom nordliga delen af denna provins samt Småland måste åstadkomma, än den för hela riket gemensamma vigten och angelägenheten deraf, att en jernbana, hvarigenom landets hufvudstad och inre delar erhålla den närmaste förbindelsen med andra länder, varder fullbordad med ali den drift och skyndsamhet, som den dertill erforderliga penningetillgång och arbetsstyrka medgifva, har Utskottet ansett sig böra icke allenast tillstyrka den i Kongl. Maj:ls nådiga Proposition uppgifna anslags-summa för att södra stambanan måtte vid 1860 års slut vära fullbordad lill norra ändan af Finja-sjön, utan äfven föreslå, att hvad derutöfver, enligt det uppgjorda koslnads-förslaget, erfordras för samma banns vidare fortsättning till Lagaå-daien i trakten af Agghult, mätte varda af Rikets nu församlade Ständer anvisadt.
1393 kan hända wore mindre billigt att betaga Upp - Stä, der, som med förenämnde Stapel - Släder draga lika lunga, rn lika rättighet, om be deraf wilja sig begagna, har Utskottet föreslagit twenne Fullmägtige äfwen för Städrrnc Upsala och Westek-. Att widare utsträcka denna-rättighet, anser U.'stottct sä mycket mindre lämpligt, som det ofta händk, att Städerne af tredje och fjerde Clatzerne, om hwilka här är fröga, icke sjklswe sändt nägon Fullmägtig, Akan sig med andra Städer förenat, säsom wid denna Riksdag Carlstad, Lund, Marstrand, Askersund och Philipstad, dels ock, säsom Wimmerby, icke ens ställt nägon. Att den ena Riksdagen kunna skicka twä och den andra ingen Riksdagsman synes r) blott wara besynnerligt, utan ock Ständct skadligt, dä därigenom wid möjligen uppstämde Cabalcr tillfälle lemnadeS, att genom ett stork antal Riksdags - Fullmägtige frän mindre betydeliga samhällen tillskapa en pluralite som ej wore den rätta, "Att för att kunna wäljaS till Riksdagsman "bör fordras» att hafwa warit minst 6 Nr Borgare." Ctt sädant stadgande skulle mä bända ofta betaga Borgare - Ständet Walet af en skicklig Man. Med lika anspräk i öfrigt stall Walet troligen alltid utfalla till ben mera erfarneS fördel.
Organisationsplanen är denna: Som medlemmar af Internationella kvinnoförbundet ingå nationalförbunden och som medlemmar af nationalförbunden ingå föreningarna inom ett land, vare sig dessa föreningar arbeta för filantropiska, sociala eller andra frågor, med ett ord — för främjande af det goda för hem och samhälle. Hvart 5:te år anordnar Internationella kvinnoförbundet en stor kvinnokongress, hvarvid endast de länder, som representeras af delegerade, valda af nationalförbunden, äga rösträtt. Härigenom vinnes den beaktansvärda fördelen att. ingen själfvald representant får tillfälle att föra talan för sitt land. Att också andra stora fördelar vinnas genom en sådan konsolidering är klart — samarbete främjas och sympati uppstår, icke endast mellan de olika föreningarna, utan äfven mellan de enskilda föreningsmedlemmarna i skilda delar af världen. Äfven Sverige har under namn af Svenska kvinnornas nationalförbund anslutit sig till Internationella kvinnoförbundet: V i d den ofvan nämnda kongressen i Chicago utsagos nämligen ombud att hvar och en i sitt hemland söka befordra bildandet af nationalförbund. För Sverige valdes fil. doktor Ellen Fries och genom hennes initiativ var redan, då miss Wilson första gången, hösten 1895, besökte vårt land, arbetet för denna sak i full gång. Sedan delegerade för olika föreningar flere gånger sammanträdt och rådplägat, konstituerades på nyåret 1896 Svenska kvinnornas nationalförbund *, f. n. bestående af följande föreningar: FredrikaBremer förbundet, Föreningen för välgörenhetens ordnande, Föreningen handarbetets vänner, Göteborgs flickskoleförening, Kvinnoklubben, Stockholms läsesalong, Svenska allmänna kvinnoföreningen till djurens skydd och Sällskapet nya Idun. Det Svenska Nationalförbundet har ännu icke haft anledning eller tillfälle att pröfva sina krafter. Helt annat är det i Kanada, där idén först slagit rot och redan burit rik frukt. För att med ett exempel visa, på hvad sätt ett sådant förbund vill och kan verka, berättar miss Wilson, huru förra året Kanadas nationalförbund lät anställa undersökningar rörande spridningen af den osedliga litteraturen i landet samt inlämnade en petition till parlamentet med den påföljd, att lagen förändrades därhän, ätt det numera är belagdt med straff såväl att distribuera som försälja osedliga tryckalster.
Ränte-Inkomsl af de flerfaldiga Låne-Rörelser som Banken omedelbart besörjer Ränte-Inkomst i och för Slitandet af den Assigneringsrättighet tillhopa R:dr i,600,000 som Commerce-Collegium och Jern-Contoiret fått sig upplåten (Till en del för nästföregångna årets sednare, och till en del för löpande årets första hälft). Ränte-Behållning, influten från Banco-Disconlen och LuneContoiren, på deras Låne-rörelse mot säkerhet dels af Namn med omsättningsrält dels af Publika Papper, eller Bankens afkastning å den lill dem upplåtna Forlags-Summa, tillhopa R:dr 8,5oo,000 och någre dessutom, från Stockholms Spar-Bank, tidtals influtne för stärkningar å allmänna Discont-Fonderne (Nästförflutna årets behållna Discontvinster, till Banken ingångna under det löpande). Ränte-Inkomst å Riksgälds-Contoirets Obligationer på återstoden af Rikets Skuld till Banken för 1808 års krig m. m. R:dr 4>400»000 . Obs• Ränte-Inkomstens ökning i835 med 266,442 • 29- IG«, härleder sig dels från Riksgälds-Contoirets med det året började Räntebetalning af 176,000 R:dr, dels från då antagen method att såsom Ränta för de såkallade Silfverfastighets-Lånen årligen beräkna 3| procent, med motsvarande proportionel nedsättning i deras för 33 -får på förhand debiterade Capitalbelopp; och dels deraf alt Discont-Rörelsens afkastning 1835 med circa 64,000 R:dr öfverstigit den för år l834- För öfrigt hafva Ränterevenuerne från Lånerörelsens serskilda grenar endast i obetydlig mohn varierat. (Ränte-Utgifter för Upplåningar lill Handelsoch Discontrörelsen inbegripas ej; likasom ej heller Handels-Disconternes lemnade länte-afkomst å motstående sida.)
li ' örbundet mec förfikgan oni Iiuruvida och i livad a ii ån Förb~uiclet Irnnde anslrafft~ sköterskor länlpliga. för lailclsbygclen, särsl&amp;it med afseende på sjukvårclen vid epidemiska sjiikdomar. På gnincl häraf hegii~des och .erh.öl.ls tilliitelse för af. Förbundet rekommeiidef. Qiuks~Jr rade sköterskor att, efter genomgingen s,jiiksköterskekurs, ytterligare få vid epidemisjukhiiset inhemta kunskq om lirad vid vård af smittosamma s,j ukdomar är att iakttaga; hvarj amte Förbiindets sj ukv8rdslararinna i alliniin hälsooch sj ~ l i v b t l meddelade en kurs. Flere sjuksköterskor hafva, under aret liegagnat sig af denna utbildning och t14 af dem hafia erhallit .anställning såsom distriktssköterskor. För platsförmedlingen för sj&amp;sköterskor redogiires under berättelsen o111 byrhns verksamhet. Samlwämskoiliitbn, som imder f ' iiregiiende i r bestatt af fruarna Börjeson, Cederblom och Jolin, fiuken A. Ulrich, professor NIoiitelius och amanuensen Folcker, liar, \ - id riir och höst, anordnat de sedvanliga samkvämen. E t t underMillande prograni, bestående af föredrag, musik och sång. samt det drag af hj aïtlighet och enkelhet, soni utniiirkt F~irlmndetw samkriini. har äfveii detta år gjort. dem till uppskattade .och omtyekta. förströelser. UNS, och d r d d - Redogörelser for S J. II, III, IV. Fredrika-Bremer-FBrbundlets, ombud &amp; P i$$$. A~~cidersson, Etilding, f. Bergenddile, fru, Fexiö. Arvedsoii, Adn, fröken, Linköping. Bergstedt, Amanda, £röken, Arboga.
~ j u k d r d e n s resultat blir alltid mer eller mindre beroende af den anlitade sjukvtirdspersonalens storre eller mindre duglighet. Diir sL slze Iran Sil. darfore den skolnde sjukskoterskan ovilkorligen den for den sjuka basta vkrdarinnan. En sBdan st&amp;r dock icke alltid till bods ntan ofta mAste, synnerligast p l landsbygden, den sjukes v t d s l godt sig gora llter ofverlamnas lt fainiljen eller den narmaste omgifningen. I sldana fall, dB lakaren mlste lamna mycket detaljerade sjukvBrdsforeskrifter, ' blir det for honoin en stor liittnad om han kan satta denna handbok i handen p&amp; den irnprovisersde sjukskotersksn och fortydliga sina muntliga, foreskrifter genom att hBnvisa till motsvarande afdelningar i boken. Lakarens utsikt att bli forstiidd och ltlydd kommer harigenom att betydligt okas ... PB storre herrghrdar, bruk, slgverk och dylikn inrattningar borde darfbr denna bok aldrig saknas, och i sjelfva verket t den dar fullt ut likn nijdig och nyttig soin det obligata hnsapoteket. Ett par anmarkningar kunna vi dock icke undgl att gora. I - forsta kapitlet, soin handlar, om sjukstOterskass uppgift i allman h e t ~, forekolnmer en afdelning med margina.1rubriken &amp; kiiterskm bor vandrn infor Gud}). Med ratta framhAlles h k att gudsfruktan ~znderlattar hennes arbete och styrker hennes krafter. Uen dar forekomma afven tviinne yttranden, hvilka ktmna tydas som en uppmaning till skoterskan ntt drifva religios propaganda blnnd sina skyddslingar. En sidan verksamhet ligger dock utom sjukskoterskans befogenhet.
Men hvad det var väl att bror Gösta var med, så jag fick reda på alla fina damer och herrar, som spelte, alla friherrinnor och grefvinnor — ». » — Alla friherr ...? i » Ja, si något program köpte inte Gösta, utan han sa ’ att lian skulle vara programmet och han som nu varit Stockholmare alltsen Upsalatiden känner till allt, sa ’ han. I första pjesen spelte en grefvinna Rudenschöld, en fru de Kock (slägt till Paul de Kock, som du nog kanner till, sa ’ den otäcke Gösta — usch, stackars menniska! ) och en gref ve någonting — från Skåne, tror jag (men han » lät » inte alls). Pjesen hette » Ostoja », original, du ». » Nå-å, behandlade den något ämne för dagen, någon oredlig bankdirektör som i » Final », eller någon mindre fin cession eller någon falsk namnteckning eller ... » » Ar du alldeles befängd I en pjes, der så fina damer uppträdde som fru de Kock och grefvinn ... » » Det är så det. Nå, men hur spelte de? » » Syperbt. Inte en enda gång hörde man eller ens såg man sufflören. Det gick som ett vatten. Grått tjockt med brokadisättning och pelskantadt, rynkadt i bak, långt, långt ner på mattan efter henne ... » » Men hvad för slag? » » Siden, förstår du väl. Och grefvinnan en rysk kostym, som klädde henne ypperligt. Inte var den så dyrbar, men vacker var hon i alla fall, nästan som hon i sidenet och — han! » » Han? » Vackra ögon och ståtlig var grefven från Skåne, men den stackarn var ovan vid sällskapsspektakel, ty när vi spelade i Vesterköping så hade också jag svårt att ej snubbla på trösklarne och komma indunsande i rummet, men si jag var ju yrhätta jag. Grefven spelade en utklädd gardist, som nästlar sig in hos två förnäma damer och gifter sig med den ena, sen det upptäckts att de äro kusiner. » Nej, men ... » » Jo, det sa Gösta och det kunde man se på grefvens spel.