Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således ej tillstyrka, hvad denne talare föreslagit, utan får deremot förena mig med Utsk.; och jag skulle icke upptagit tiden med hvad jag nu anfört, om jag icke ansett skyldigheten fordra, att man yttrar sin opinion i ämnet, emedan raan eljest kunde tio, att R. o. Ad:s samtliga ledamöter hyste samma tanka som den siste värde talaren. Ilr Lefre'n: I anledning af den fråga, som nu är före, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att Utsk. i liela detta betänk, utgått från den grundsats, att man borde påkalla associationsandan för de företag, man önskar till beredande af landets stigande välmåga, och att Ranken borde uppträda endast såsom biträde för dessa associationer, i stället för att man hittills vanligen påräknat Banken såsom första grunden för dylika företag. Det är deruti, somen stor förvillelse ligger. Banken kan icke räcka till att likasom vara förlagsman för alla industriella företag i landet, utan det är folket, som måste associera sig för dess egna företag, och Banken bör endast lemna sitt biträde för att förse dessa associationer med tillfälliga biträden. Jag har velat anföra blott detta för att tjena till någon vägledning för de Hrr, som synas tro, alt det beror på Banken att gå till Tumba, för alt anskaffa hela det rörelsecapital, man anser be höflig t. Det är från denna förvillelse, som man bör önska, att R. St. må öfvergå till sannare åsigter om landets behof i afseende på näringarna och jordbruket. Hvad åter beträffar de varor, som här blifvit ifrågasatta, torde äfven någon skillnad böra Den 5 Maj f. m. göras emellan importoch export-varor. Banken måste, såsom Bank betraktad, bibehållas vid sina rättigheter, såvida den skall kunna fullgöra sina skyldigheter; och då niåste man äfven göra afseende på hvad Banken såsom bank bör iakttaga, för att icke motverka sitt bestånd. Banken såsom bank motverkar sitt bestånd, om den utsträcker sig till belåning af importerade varor, emedan den då bereder vexelbrist.
Han var på allvar patriot; militär; till och med agronom; och ändtligen naturforskare på ett vis, hvarigenom den ästhetiska synpunkt, som var honom egen för betraktandet af Allt, vidgade sig till en både physikaliskt och ethiskt speculatif. Man begriper, att för en så utrustad varelse kunde ingenting matta, än mindre qväfva, den heroiska lusten att lefva och verka. Ännu ett! Vi bibehöllo nyss de ord om hans samtids flärd och småsinnighet, som för tjugusju år sedan yttrades i den uppsats, hvilken härmed för läsaren framlägges i förnyad skepnad. Men den sanning, som de innehålla, och för hvars skull de qvarstå, är en ofullständig, om den vill gälla för det tidehvarfvets total-bild. Med de upprepade orden betecknas nämligen blott den sida deraf, som genom sednare dagars polemik, till en del poetisk, till en del politisk, råkat blifva den för nutiden nästan ensamt framhållna åtsidan. Den, som skrifver detta, har dertill i sin mån bidragit: och finner sig, just derföre, desto kraftigare uppmanad, både att sjelf taga i skärskådning den bortglömda frånsidan, och alt befrämja en större allmänlighet af sådan skärskådning, än hittills på länge varit vanlig. I den ungdomligt berusande föreställningen, att befinna sig i en för Konst och Vetenskap vida gynnsammare tidsålders gryning, förgat han, att mycket af det, som han sökte, och hvars framträdande han hoppades få upplefva – herrliga förhoppningar, till det mesta felslagna! – hade tillvarit redan då; och det förekommer honom nu besynnerligt, huru han kunde förbise den företrädesvis just åt skön konstverksamhet rigtade sammanstämning af bemödanden och ynnest, genom hvilken då, om än sjelf icke alldeles flärdfri, dock onekligt en högstämdare sinnesart hos nationen var på väg att beredas. Denna rigtning var dessutom i mången hänsyn oberoende af den, som i tidens vitterhet föranledde de svagare företeelser, på hvilka den nyssnämnda polemikens ögon uteslutande fästades; man påminne sig t. ex. Sergel!
Det föromkring eder; slutligen utväljer en djerf mygga tjusande behag och det oskuldsfulla uttryck, hon visste inlägga i sina folkvisor, kunna med ord enen plats åt sig på eder fotvrist för att, lik Så rifver dast svagt antydas. Konstnärsandens trollmakt trängde en liten vampyr, utsuga ert blod. sig med hvarje ton in i de åhörandes själar. man sig något på det starkt svidande myggA. Godin. bettet, deruti komma några atomer svart färg, så inflammeras det lilla såret; derpå begagnar man några enkla huskurer, t. ex. spindelväf, honing och dylikt, så är hela foten svullen, och slutligen inträder blodförgiftning! Om maj månad och Heinrich Heine, om myggbett, svarta strumpor, sympatikurer och rullkaminer. En föreläsning för af Dolly damerna Roon. Mina nådiga damer! Sommaren synes verkligen på fullt allvar vara kommen, åtminstone i det sydligare Sverige, och när vi nu anse, att Östersund ligger ungefärligen midt uti riket, så kunnen I sjelfva ad libitum uppdraga linien. Ja, nu är den här, den varma årstiden, och hänförande är den, såvida den ej, kapriciös liksom alla skönheter, lockat ut den späda grönskan endast för att sedermera obarmhertigt och kallsinnigt förinta den genom en bitande frostnatt. Maj månad är en perfid tid, dels genom sina lika snabba som oförväntade temperaturvexlingar, dels emedan ja, I kännen ju sången: » Im wunderschönen Monat Mai, als alle Knospen sprången, da ist in meinem Herzen die Liebe aufgegangen » o. s. v. Kan hända många af eder, mina damer, påverkade af vår tids realistiska tendenser, nu ironiskt småle åt Heine och tänka, till hälften medlidsamt, till hälften skamset, till baka på den tid, då I svärmaden för » Buch Mina kära damer, med all respekt för så kallade huskurer, så göra dessa ofta mycket mera skada än nytta. Dermed vill jag ej förkasta alla dylika, men vill endast påpeka, att man vid behandling af sår, brännskador, bölder o. s. v. ej kan vara nog aktsam.
Att uti ue tätt bebodda delarne af landet hafva blott ett skolhus, låter sig lätt göra, hvaremot uti de vidsträcktare och glest befolkade trakterne man inom hvarje församling nödgals uppföra 2 å 5 skolhus, för att icke allt för långt aflägsna barnen från deras hem och ehuru vid desse sednare skolhus eller skolstationer, skolan fortgått på samma sätt som å de orter, hvilka blott hafva 1 skolstalion, sä har likväl desse församlingars begäran, att utaf Staten erhålla till skollärarnes löneförbättring i då de ingått på alt sjelfva erlägga | af den förhöjda lönen, blifvit afslagen på den grund att de icke haft en fast skola. f anledning häraf och som, hvad läroverken i städerna angå, Staten pä de flesta ställen aflönar der anställda lärare, får jag vördsamt föreslå: att hela den personliga skyddsafgiften mätte till folkundervisningens befrämjande blifva anslagen. Att nödig uppsigt öfver folkskolan genom Reseinspektörer morn hvarje län bör ega rum påyrkar jag äfven, och • medlen till dessas aflöning är både lättast oeh enklast alt taga ur Länsräuterierna, dit skyddsafgiftsmedlen ingå, äfvensom Rikets Ständer kunna och böra bestämma kontroller att medlen icke till annat ändamål än skolan får användas. Om remiss tili vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1862. Anders Jonsson, från Wermlands län. Af J. (i. Odelberg från Westmanlands län, om tillägg i 12 $ i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, rörande kommunalstyrelse pä landet. Då hvarje lag har lill syfte att låta såväl samhällsmedlemmarne, som kommunerna sinsemellan komma i åtnjutande af lika rätt, så, på det att detta mål i möjligaste måtto äfven må vinnas genom de nyss utkomna så kallade kommunallagarna, Bih. till H. St.
Ellen A I i klaga så ofta öf•Ijl ver vår tids brist Y på röster och parera samtidigt gärua med rikedomen på sångare och sångerskor hos en tid, som redan förgått. Denna brist, i och för sig utan tvifvel beklaglig, låter lätt nog förklara sig. Konstsångeri har blifvit mera interna tionell, den har afsättning på hela världsmarknaden. Och den saknar ingalunda efterfrågan. Stora, väl utbildade rö- ster behöfver man öfverallt. Anspråken ha vuxit oerhördt sedan den tid, då artisterna instruerade komponisten, då sångarne voro musikaliska akrobater, hvilkas konster måste anbringas i hvarje stycke de sjöngo. På denna konstens utveckling ha både konstnärer och komponister vunnit. Att en liten nation, sådan som vår, under sådana förhållanden har svårt att behålla, hvad den har, ligger i sakens natur. Och nu håller åter en af våra mest begåfvade sångerskor, frö- ken Ellen Nordgren, på att gå ifrån oss. Frö- ken N. har i dessa dagar utbytt konstnärinutgifvare: HELLBERG. Utg-if D ing-stid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris: 1 5 öre (Tid kompletteringar). Prenumeration sker i Imulsorten a postanstalt, i Stockholm h o s redaktionen. Nordgren. nans lager mot brudens myrten. Det är dock ej äktenskapet, som här, så- som ofta plägar ske, gör intrång på konstens område. Om ryktet säger sannt, skall fröken N. i början af nästa år uppträ- da påKöbenhavns teater. Och är hon väl i Köbenhavn — hvad återstår då? Ett steg blott och sångerskan har framför sig hela kontinenten, som fått från oss så många naturfriska, ungdomliga röster, och som i utbyte gifvit oss — ja, nog sagdt » som Daniel Hejre säger. Kanske misstaga vi oss; kanske få vi en dag se fröken Nordgren, d. v. s. fru Gulbranson, på vår lyriska scen. Det är j u ej förmätet att vänta, icke alltför egoistiskt att hoppas. I alla händelser står det faktum kvar, att frö- ken Nordgrens begåfning skulle fullt ut berättiga till framgång äfven på en större scen.
Jemte dessa anmärkningar hafva äfven följande från Utskottets afviknnde förslag till förändrade controller sökt göras gällande, nemligen: 1:0 det af Kamrnar-Rätten i dess underdåniga utlåtande framställda, likväl med det tillägg, att, sedan förteckningarne tillika med chartacbeloppen från Under domstolarne till Kammar-Rätten inkommit, Öfver-Revisions-Departementets tjenstemän skulle i Svea Uof-Rätt och serskilde tjenstemän vid öfrige Hof-Rätterna i samma Hof-Rätters archiv genomgå de dit inkomne renoverade protocoll och domböcker samt jemföra desamma med de till Kammar-Rätten insända förteckningarne; 2:0 det utaf Herr Friherre Oxenstjerna uti dess vid Utskoltets Betänkande fogade reservation anförda, i afseende å köpe-, bytes-, gåfvooch fastebref, att nemligen värdet af det stämplade papper, som för nämnde handlingar finnes stadgadt, skulle erläggas till statens uppbördsman på lika sätt, som vid köp förfares med uppbörden af Wadstena Krigsmanshus-afgiften, hvarefter uppbördsmännens qvittencer skulle antingen vidhäftas handlingarne, eller, emot derå teeknadt bevis, qvarstanna hos domstolarne; uti hvilket förslag flere modificationer likväl ansetts nödiga, såsom att domstolarne skulle genast efter Tingets slut till Konungens Befallningshafvande insända förteckningar öfver beviljade lagfarter, och. enahanda förteckningar sedermera äfven af Hof-Rätlerne upprättas, i öfverenstämmelse med dit inkom - 16 Bi'ilhiings-Uiskottets Utlåtande, IV:o 29. mande lagfartsprotocoll samt dfversändas till Kammar-Rätten; att då den lagfartssökande inställer sig vid domstolen och företer uppbördsmannens qviltence öfver erlagde afgiften, den deremot svarande Charta Sigilla ta borde inför domstolen vidfästas lagfartshandlingen; att stämplade pappersafgiften först efter vunnen lagfart borde, enligt af domstolen lemnade förteckningar, utaf uppbördsmännen debiteras och uppbäras, samt denna controll icke utsträckas till fastebref, hvilka, af samma skäl, som Utskottet anfört i fråga 0111 intecknade skuldebref, ansågos icke behöfva underkastas serskild controll; 3:o alt, såsom i flera andra länder vore stadgadt, alla handlingar, för att ega gällande kraft, borde skrifvas å stämpladt papper, hvarigenom all vidare controll blefve öfverflödig och staten komme i åtnjutande af högst betydliga inkomster; och borde, för vinnande af detta ändamål, Författningen sålunda omarbetas, att afgifterna i allmänhet nedsaltes samt bestämdes efter vissa tiotal, hvarpå såsom exempel anfördes tariffen för vexlars chartering; och 4:o att det måtte stadgas, att ingen handling, som vill åberopas såsom grund för en afhandling eller såsom bevis, skulle gälla inför domstol eller annan auctoritet,
Stats-Utskottet, som tagit kännedom af de till ärendet hörande handlingar och från slöjdskolan förskaffat sig de ytterligare upplysningar i ämnet, hvilka funnits erforderliga, har dervid inhemtat, bland annat, att skolan på de sista tio åren så vidgat sin verksamhet, att lärjungarnes antal mer än fyrdubblats; att lärjungarne tillhöra icke blott hufvudstadens befolkning, utan till stor del äfven landsorternas, hvadan denna anstalt icke numera kan betraktas såsom någon angelägenhet uteslutande för Stockholms stad; äfvensom att nära hälften af lärjungarnes nuvarande antal tillhör qvinnokönet, i hvilket hänseende denna undervisningsanstalt ostridigt utgör ett ganska vigtigt och verksamt medel för bildandet till äfven för detta kön passande borgerliga och tekniska yrken. Med hänsigt härtill och till hvad Kongl. Maj:t för öfrigt i den aflåtna Propositionen i ämnet anfört, anser Utskottet denna undervisningsanstalt vara väl förtjent af ytterligare understöd från Statens sida. Då likväl, såsom i den Kongl. Propositionen erinrats, bestämmandet af åtskilliga för skolan erforderliga anslagsbelopp är beroende af det sätt, hvarpå skolan i den nya lokalen kan blifva ordnad, och flyttningen dertill beräknas icke kunna ske förr än nästkommande års hösttermin, finner Utskottet det vara för tidigt att nir fastställa en definitiv utgifts-stat för inrättningen, helst de nya förhållanden, som af flyttningen föranledas, torde medföra behofvet af ändringar i de för inrättningen nu gällande stadgar, som på utgifternas reglering kunna hafva inflytande, hvarvid för öfrigt det synes böra tillses, att för kostnadernas inskränkande, såvidt möjligt är, ej andra läroämnen föreskrifvas, än som för skolans egentliga ändamål erfordras. Utan att nu ingå i någon närmare pröfning af det framställda förslaget till utgifts-stat, inskränker Utskottet sig alltså till den hemställan, att, på grund af de beräkningar, som i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition äro angifna, det af Kongl. Maj:t äskade belopp af 32,000 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60.
Bet ^ogffa, hvarföre^ ett namn fart £06 benna uplåninggfonb ^afta. ‘JSftihffa lånebeloppet dr bejldmbt till 1,000 R:br och räntan 6 procent att afbragaf vib Såneng meöbelanbe; {jmilfen ranta bocf Fan, på förefommanöe anlebnin* gar, frambeleg af 33ancoftprelfen nebfattag> till s procent. 4) årliga ranteinFomfierne, på benna ferfTtlbn rörelfe,. icfe ingåenbr på 25anFeng vinfkrdfning,. uptagag ferfFilbt odj balanccrag fåforn Referofonb, att anvanbagi enaffanba Sånevag;. 55anFof^uttmdgtige förbehållet, att om Gehrnar vigtiga fPdl bertill förefinna^, Funna, för någon tib/ infalla få mal. wplåningen, forn ben Derpå grunbabeutlåningen. E) åaflflallbe od? meötjifne ferfPilbeutbetalningar, anorbningar får tt?dlgdranbe dnbantdl/ inre betati^fdrbåUanben ocf> oeconotnic t drenben. F) ©tabganben, roranbe Sanfeno PappersbruF (Tumba 0$ G) i\criforerne af23anFen, be|? JDifcont od? Prooittcc^ilanesContoiren:. 33anco*fyuttmdgtige bafroa för öfrigt, genom berorbe Reglemente, erhållit upbrag och auetorifation, att till ÄongL <DJJa/:t i unberbånighet öfverlemna en afgift af betfamma, och ntt, r 5>ånDelfe flere eller färre
I?ft är likväl icke min mening att den ‘‘endast till detta ändamål skall användas, ehu“ru det onekeiigen kunde vara rättvisans fordran, utan anser jag äfven ytterligare böra bidraga till Saltpetter Näringens förkofran , i så “måtto att , med inskränkning af antalet af Di“rektörer och Styresmän till mindre än hälften “af nu varande, eller blott En Styresman för ett “större District, äfven till nästa Riksdag bibe“halles ett erforderligt antal af de 200 Saltpetter“Sjudare, som hvardera njuta 5 Tunnor Span“nernal i den mntl de äga sysslosättning, med “förbindelse för både Styresmän och arbetare, “att i likhet med Randtmätares förbindelser gedom dag-journaler styrka fullgörandet af deras “åligganden; och med iakttagande deraf, befarar “jag så mycket mindre Saltpetter.Näringens fördall, som Committerade för Saltpetter ärenderne “i dess till Kongl. Maj;t aflåtne och Riksens “Ständer meddelte underdåniga Skrifvelse, upplyst, att emellan 5 å 4000 Saltpetter-Lador äro “aniagde samt att uppå deras underdåniga til 1- “styrkande Statens nytta med Saltpetters Plant“Lade-ägares i så målto blifvit samrnanbundne, StatsUtskottets Éetäiik anderi. 545 ”att, utan en fortsatt Saltpetter - Sjudning, de af ”Kongl. Maj:t anslagne Prasmier för Plantlade”inrättningén till belopp af 16,000 R:d, hvaraf ”blott Cirka 3000 äro uttagne, icke under nå”got vilkor kunna utbekommas. Uenna berättelse framställer säkra anledningar till en stigande Saltpetter-produftion, till bidragande hvaraf förbindelser äfven skäligen dem kunde å”läggas, som erhållit Sjudningspannor utan betalning samt räntefria Eån, endast i Uppland, ”och Westmanland upgående till 5,700 R:d., och ”anser jag således alla tvångslagar för Saltpet”ter-Näringens förkofran böra uphafvas.
Se vidare Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 116- Löneförhöjning för tjenstemännen vig Artilleri-Regementena. I. 198, 228, 231. R. 235. Se vidare Riks-Statens Fjerde Hufvud-Tit. Jfr. äfven Tjenste-hästar. — åt Bankens, Diskontverkens och Tumba Bruks tjenstepersonal och betjening, hemställan om tillfällig. VIII. B. 113, 124, 127. A. 128. — för Förste och Andra Amanuenserne vid Lunds Universitets Bibliothek, angående. XI. B. 136. A. 265. — för tjenstemän vid Upsala Universitets Bibliothek, angående. II. 325 R. 326. E. 357- — för Statens Embetsoch Tjenstemän, om tillsättande af ett särskildt Utskott för behandling af frågan om. I. 433. 474- A. 476. — för civile och militäre Embetsoch Tjenstemän, om tillerkännande från och med 1857 års början af enahanda, som vid senast skedde löneregleringarne blifvit fastställde. II. 224. II. 524. III. B. 499, 503, 545. Å. 555 XI. U. 441, 444- — beviljad för Statens Embetsoch Tjenstemän, om föreläggande för Stats-Utskottet att inkomna med utlåtande öfver Kongl. Maj:ts nådiga förslag om utgående för 1857 af. X. 207. R. 262. — för fokskolelärare och seminarii-föreståndare, angående. I. 518. II. R. 43.
Å anslaget 71,000 R:dr till lifmundering för indelda armeen hafva väl under de sednare åren upps titt besparingar, men jag anser dock betänkligt att i underdånighet tillstyrka nedsättning af detta anslag, helst prisen å beklädnadseffekter lätteligen åter kunna stiga och anslaget då blifva för sitt ändamål otillräckligt. Deremot hemställer jag underdånigst, att Eders Kongl. Maj:t må i nåder begära Rikets Ständers medgifvande dertill, att, så länge berörde anslag lemnar behållning, denna må användas dels till bestridande af beklädnads-slitningsersättningar för de kommenderingar utur indelda armeen, hvilkas underhåll af 4:de hufvudtitelns medel bekostas, dels ock för tillfällig anskaffning af beklädnadsförnödenheter för indelda armeen, då medel dertill ej finnas å krigskollegii utrednings-afdelnings stat anvisade. Enligt uppgjorda beräkningar, hafva bristerna å anslaget till ved oeb ljus för fästningsoch garnisons-orter under åren 1842 med 1846 i medeltal för året uppgått till 4,737 R:dr 4 sk 11 r:st, och då utgifterna på detta anslag äfven Transport 160,259: 36. 8. 61 Transport 160,259: 36. 8. visat sig vara i stigande samt för betäckande af bristerna icke finnes annan tillgång, än de redan betydligt inskränkta besparingarne å 4.de hufvudtiteln, anser jag nödvändigt att af Rikets Ständer nu äskas en årlig tillökning i berörda anslag af 5,000: så att detsamma blifver till jemna 19,(XX): R:dr förhöjdt. Diverse anslag.
Då kunde man säkrast få veta hvarefter man hade att sig rätta. Friherre Wirsén har sagt, att man bedömes vanligtvis efter utgången. Jag tror det äfven, i synnerhet hvad FinanceMinistrar angår. Så väl Pitts som Liljencrantz’s exempel vittna tillräckligt derom. Friherre Wirsén har äfvenså litet i sitt Memorial gifvit garanti för realisa - Den 7 April f, m, 161 « sationen, som den finnes i FinanceComittéens utlåtande. Detta innebår erkännande att inga garantier kunna äga rum, emedan första krig, äfvensom många andra omständigheter kunna öfverändakasta realisationen. Friherren grundar hela framgången af realisationen på utländska lån, men rnedgifver ej det Statslånesystem, som i andra länder med framgång blifvit begagnadt. Samma värde Ledamot har i dag sagt, att han i Utskottens Finanoeberedning yttrat den öfvertygelse, att man först och främst borde undersöka orsakerne till förlägenheten. Jag trodde att efter tvenne månaders förnyade discussioner i detta ämne, vore det öfverflödigt att upptaga Utskottens tid med utredande deraf. Friherre Wirsén har yttrat, att myntets osäkerhet år förnämsta orsaken till förlägenheten och den creditbrist, som dertill bidrager. Jag kan ej dela denna mening; ty jag tror, att crediten försvunnit genom felaktiga financeoperationer vid förflutna Riksdagar. Det förekommer mig ej billigt, att klaga öfver brist på credit, då man förut gjort allt för att rubba den. Jag tror att det skulle blifva högst nyttigt för Riksens Ständer i allmänhet, att i förvåg få ett utlåtande af Utskotten gemensamt, som innehölle deras tankar till besvarande af Friherre Björnstjernas framställningar, och instämmer således med dem sorn sådant yrkat. I öfrigt delar jag deras mening, som ansett tryckningen af discussionen böra ske i ett sammanhang, på det att Publiken må kunna skärskåda saken i hela dess vidd och ifrån båda sidor. Ridd. o. Ad, Prof, 5 Band. n. Deri 7 dpril f. m. Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkånnagaf att
Hvad först Friherre Cederströms yrkande angår, så, enär de i denna paragraf uppräknade embetsoch tjenstemän hafva omedelbar befattning med bränvinsförfattningarnes handhafvande, men det hvarken är lämpligt eller i åtskillige andra fall tillåtet, att den, som skall öfvervaka en författnings efterlefnad, sjelf utöfvar den näring, hvars ordnande på ett för samhället gagneligt sätt författningen afser, hemställer Utskottet, att Friherre Cederströms ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Förbudet åter i denna § för den lägre kvrkobetjeningen att tillverka bränvin, hvilar på den grundsats, att ingen, som är i kyrkans tjenst eller utöfvar någon, om än underordnad, befattning vid allmänna Gudsljensten, må ega att tillverka en vara, som så lätt föranleder samhällsolyckor. Något skäl att frångå denna grundsats anser|Utskottet så mycket mindre förefinnas, som, derest en kyrkobetjent, såsom egare af skattlagd jord, är i tillfälle att slå sig på branvinstiliverkning, hans ekonomiska ställning äfven bör tillåta honom att afstå frän sin tjenstebefattning och de dermed förenade vanligen ej särdeles betydliga inkomster. Utskottet tillstyrker alltså, att icke heller Anders August Anderssons ofvanberörda motion må vinna afseende. 1 Sammansatta Becilia.-, Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk, Bet. M i, §§ 2—8 samt 40 och 41. Vid dessa hvilka Utskottet anser nödigt att i ett sammanhang behandla, är föreslaget, a) i afseende på tiden f«r bräiivinstillverliiiiiigeiis utöfva udo.