Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öde klipphällar, bevuxna med tät barrskog, som gick intill stränderna; en smal, djup hafsvik i öster och norr; öppna fjärdar, lika skogbevuxna klippöar, i söder och väster; en smal landtunga, sammanbindande halfön med fastlandet, utan spår af väg eller broar, sådan var nejden. När isen ej byggde broarna, skedde all samfärdsel med båt. Vid södra och norra hamnarna voro notvarp, som besöktes af kringboende fiskare. Sillen, då ännu allmän i Östersjön, innan dess portar förknappades vid Bälten och Öresund, höll sig ute i öppna hafvet och lämnade vikarna till disposition åt sin förkrympta afkomma, strömming och hvassbuk. Här och där sågs en nothängare eller ett båthus vid stranden. Hafvet gick upp till nuvarande Kaserntorget och strömmade genom nutidens esplanader till Tölö vik, hvarigenom allt område söder om detta sund var en kringfluten ö. Lydik Larssons tegelslageri låg ungefär där finska senaten i våra dagar rest sitt palats. En tegelugn, en torklada, ett par låga boningshus, täckta med torf, se där palatsets föregångare! Lera hämtades från det kärr strax invid, där nu fyra eller fem våningars stenhus balansera på pålverk. En plats var afröjd ungefär till halfva Senatstorgets bredd, men där universitetet nu rest sina murar, hoppade ekorren muntert i granarnas grenar. Tullnären hade ledsnat vid tegelbruket och stod i underhandling med en köpare. Han hade ej tid att vänta ett par hundra år på en bättre affär. Hagar medfördes för att beundra en jättegryta i bergsluttningen, där nu biblioteket anlagt sin jättegryta för seklernas lärdom. Tullnären tilltrodde Hagar numera allt, äfven lösningen af naturens gåtor. En sådan var jättegrytan: hon ansågs svarfvad af forntidens resar. När båten landade vid bryggan, låg där en galeas, som lastade tegel. En bondkvinna satt på bryggan och stickade strumpa. Hon uppgaf ett rop af öfverraskning, och nästa ögonblick kramades Hagar så stadigt af Dordejs armar, att en hög rodnad uppsteg på barnets kinder.
Det är inte den första flicka, som blifvit kollrig går du och ströfvar omkring i skog och mark som med en krona på hufvudet? en annan trasunge i stället för att sitta på din tron SPERANZA. andar säga, att en stor fara hotade mig i slottet och att de därför fört mig bort. Och jag skall inte bli mig öfver allt på jorden. fri igen förrän jag lärt mig förstå, hvem som älskar Det är det som jag inte förstår. Mina skydds Tredje scenen. DE FÖRRA. VERA. emot henne.) (Vera kommer barfota öfver fjället. Hunden far skållande SPERANZA (ropar hunden tillbaka och går emot Vera). Vindsnabb! Hvem är du, som kommer så VERA. skydd i världen. En stackars öfvergifven är jag, utan huld och ensam bland vilda fjällen? 54 SANNINGENS VÄGAR SPERANZA. hur gärna skulle jag inte dela det med dig. Men hvar kommer du ifrån? VERA. fötter blöda. Med knapp nöd har jag undkommit Nätter och dagar har jag vandrat, så att mina Du stackare. Om jag själf ägde huld och skydd, vargarna, som ständigt tjutit omkring mig. Sist var jag i den store kejsarens slott, men därifrån fördref man mig. SPERANZA. min fader och min moder du har kanske sett min brudgum? VERA. Hvem är då du? SPERANZA. Jag är kejsarens dotter, Speranza. VERA. Du! SPERANZA. Salvators brud är jag. VERA. var hans brud. Du! För ett par dagar sedan var det jag som (Folket brister ut i skratt.) BONDEN. har ordentliga kläder på kroppen och inte far eller Hvad var det jag sa'. Hvarenda flicka som inte I den store kejsarens slott? Och du har sett TREDJE AKTEN 55 - mor att hålla sig till, ger sig nu ut för kejsarens förrymda dotter. SPERANZA. älskar mig. Hvad du säger kan inte vara sant. VERA. nu på vandring för att finna dig. Därför har han också öfvergifvit mig. Han är SPERANZA. Han kommer hit? VERA. sjungande fram i skogen.
Den förebråelse, som på grund af dessa vexlingar emot Adeln rigtns, kan icke förnekas en viss grad af rättvisa, ehuru man deremot kan anmärka, att det är mycket hegardt, att de ledamöter, som hafva affärer eller jordbruk att sköta i en långt aflägsen landsort, skola uppoffra sina egna angelägenheter under en så lång tiderymd, som den våra Riksdagar vanligen uptaga. Kunde nu dessa under sommarmånaderna prorogera?, då skulle R o. Ad. kunna följa den ena landets angelägenhet med samma upmärksamhet som den andra, och dess beslut alltid utmärka sig för den sakkännedom, hvilken, såsom jag förut anmärkt, städse förefinnes inom detta Stånd, då det är någorlunda talrikt representeradt, och härigenom ovillkorligen ingifva sina MedStånd aktning för den representation, det utöfvar. Det är af vigt att denna aktning bibehålies, ty den utgör det säkraste stödet för det inflytande, R. o. Ad. kan hafva på landets angelägenheter. Må man derföre möjliggöra för större delen af R. o. Ad:s ledamöter att upfylla sin pligt utan alltför stora uppoffringar. R. o. Ad. torde dessutom påminna sig, att detta förslag antogs till hvilande af tre Stånd, — BondeStåndet ensamt förkastade det, — och jag vill icke tro att R. o. Ad. nu skall förändra sin förut uttalade mening. Frih. Raab, Adam Christian? Sorn det redan visat sig att Hr Printzensköld hade riitt i de ord, hvarmed han öppnade debatten, nemi. att hans mening skulle blifva motsagd från flere sidor, vill det väl synas öfverflödigt att vidare yttra något i ämnet; men han gjorde också anspråk på att alla hans argumenter skulle blifva ordentligt vederlagda, och det var af denna orsak, som jag begärde ordet efter hans sednaste yttrande. Sedan jag likväl nu hört Gr. af Ugglas hafva i nämnde hänseende tillfredsställt den värde talaren, anser jag mig endast böra tillägga några ord. Hr Printzensköld har uttryckt sin ledsnad öfver de alltför täta Riksdagarne och öfver att man frångått femårssystemet.
Vid sådant förhållande och då förlusten för Nyköpings stad af Slats-Utskollcts Utlåtande, N.-o 201. arrende-rättigheten till sistnämnde kungsladugård nu icke förorsakats genom någon uragllåtenhet å stadens sida att uppfylla de uti dess sednaste arrendeco tract bestämda vilkor, anser Utskottet billigheten fordra, ali, efter nuvarandearrendets utgång, Nyköpings stad förunnas rättighet att på lindriga vilkor ånyo blifva i besittning af berörde arrende; nien då Utskottet, i anseende till ovissheten oin den ifrågavarande kronofordrans belopp, icke kan bestämma, hvad vederlag eller ersättning, som derför bör staden tillgodokomma, och således ej eller de vilkor, hvarunder upplåtelse af omförmälde arrende må ega rum, samt en dylik upplåtelse, utan föregången arrende-auction, dessutom skulle stå i strid med de rörande förvaltningen af Kronans fasta egendomar gällande föreskrifter, har Utskottet funnit sig icke kunna i vidsträck tare måtto understödja Herr Winge t motion, än att Utskottet hemställer, det Rikets Ständer ville för sin del medgifva, att Lilla eller Tyska Kungsladugården, med undantag af den dithörande så kallade Stadshagen och den åt Nyköpings stad nu upplåtne del af Hemängen, hvilka tvänne sistnämnda lägenheter torde, på sätt för närvarande eger rum, utan afgift tills vidare få af staden begagnas, må, vid den tid och i den ordning, som, enligt de rörande Kungsoch Kungsladugårdars utarrendering i allmänhet gällande Författningar, finnas stadgade, till arrende utbjudas å offentlig auction, hvarvid Kammar-Collegium, — jemte det vanliga minsta beloppet, — jemväl bör bestämma en roaximi-summa såsom det högsta, hvartill arrendet får uppgå; och att Nyköpings stad då må ega optionsrätt att arrendet af ifrågavarande kungsladugård öfvertaga, emot förbindelse att erlägga det vid auclionen erbjudna högsta årliga arrende-belopp, äfvensom att i öfrigt fullgöra de vilkor, som i afseende på samma arrende kunna af vederbörande em betsmyndigheter författningsenligt bestämmas.
– Jag menar, att den tid då hon slog ned sina ögon, i stället att låta dem så der djerft komma andra att rodna i hennes ställe, var hon säkert ganska vacker. – Hon misshagar dig rigtigt, tror jag? – sade Edvard med ofrivillig och barnslig förtrytelse öfver Albrekts allusion på hans förlägenhet. – Dylika qvinnor, som så der ohöljdt visa att de hafva ingenting att förlora, misshaga mig alltid. – Du är i sanning bra hastig i dina omdömen – sade Edvard, under ett försök att härma Albrekts spetsiga och elaka ton. – Kan väl vara, men hon betraktar dig i detta ögonblick, med ögon, som åtminstone icke tyckas tillhöra någon Susanna, – sade Albrekt skrattande. – Nå men om alla qvinnor voro Susannor, så vore verlden bra tråkig; – återtog Edvard, i det han med en förstulen blick sökte utröna sanningen af sin väns anmärkning. – Såå, nå trösta dig då, ty här har du min själ gjort en radikal eröfring, och om jag icke bedrar mig allt för mycket, så komma inga långa omvägar i fråga. Edvard smålog; Albrekts ord och den okända damens leende min lät honom för första gången känna den bedrägliga ljufheten af en smickrad fåfänga, och det gick som det nittionio gånger af hundrade går, att Edvard med ens trodde sig vara kär i den vackra okända, då han egentligen blott var kär i sig sjelf; det har ännu ganska sällan händt, att den, som visat sig vara förälskad uti oss, icke väckt vårt deltagande, om icke vår genkärlek, ty fåfängan spelar en större roll i kärlekens historia än man i allmänhet tror. Edvard hade förut aldrig tänkt på sina företräden, och den som först gjorde honom uppmärksam derpå, väckte hans intresse och förtjusning, han var för första gången föremål för en vacker qvinnas uppmärksamhet och välbehag, och detta förfelade väl aldrig alt göra verkan i en sjuttonårig ynglings fulla hjerta. – Nå vill du veta hvem den der vackra äventyrerskan är? – frågade Albrekt en stund derefter, då han kom upp på däck.
Den som bifaller Ridd.Utskts förslag, att andra uppropet vid val och voteringar må afskafifas, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Utskts förslag om andia uppropets afskaffande. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — n 8. JMe j — 81. Uppå derefter framställd propos. instämde R. o. Ad. med Ridd.Utsk. iafslagåden del af Hr Reulersvärds motion, som åsyftar att, efter börjad votering, ingen ledamot må uti Riddar hus-salen insläppas. Föredrogs den punkt af Utskts memor., hvaruti föreslås att under upprop till val och voteringar, utom ledamöterna på den bänk som uppropas, ej andra ina finnas på stora gången än de, som tillhöra den föregående eller efterföljande bänken. Frih. Raab: Jag får på det högsta afstyika bifall till detta förslag. Jag har nyss under votertn stått på gången, och icke funnit, att någon olägenhet uppkommit för dem, som blifvit uppropade. Frih. Cederström, Jacob: Det är egentligen icke af det skäl den siste talaren framställt, som jag afstyrker förslaget, utan derföre att derigenom votertn skulle fördröjas, så framt man ville gifva alla närvar, ledamöter tillfälle att rösta; ty om de, först sedan deras bänkar blifvit uppropade, lingö, på den långa vägen omkring nedra delen af salen under läktaren, gä fram till stora gången för att komma inom skranket; så skulle voterme blifva ganska långvariga, isynnerhet som det blefve mycket svårare för ledamöterna alt gå förbi hvarandra på de smala vägarna vid sidor - Den ii April c. in. nn nf salen, än ali göra det på stora gången. Förslagets antagande skulle således endast medföra långsamhet oell oordning, och synes dessutom obeliöfligt, då ordn.stadgan redan bestämmer vile för dem, som sta i vägen för de voterande. Hr Le frön: Jag instämmer med den siste talaren.
Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit af Öfver-Direktören anfördt, och då det vore af synnerlig vigt såväl för det allmänna som för de enskilde jordegarne, att storskiftesoch afvitlrings-förrättningarne äfven under nästinstundande statsregleringsperiod kunde bedrifvas med ökad arbetspersonal och sålunda till fullbordan forlskyndas, samt den nu föreslagna mindre betydliga förhöjning i arlvodena för afviltringslandtmätarne inom Norroch Westerbottens län, så länge det nuvarande aflöningssättet fortfore och landtmätarnes arfvode icke ställdes pä taxa, hvarom förslag blifvit af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i Norrbottens län väckt, men hvilket förslag ännu ej blifvit i nåder pröfvadt, — syntes fullt billig, äfvensom tillökning i Afvittrings-landtinätarnes antal inom det sistnämnda eller Westerbottens län, hvarest afvittringen hittills endast i ringa mån fortskridit, vore af beholVet högeligen påkallad, länn Stats-rådet sig böra i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer att, jemte bibehållande af det å Riks-Slalens Sjette Ilufvudlitel uppförda anslaget årligen 03,000 Riksdaler till Skiften och Alvittringar, bevilja ett till 70,575 Riksdaler lörhöjdt särskildt anslag årligen för den tid, under hvilken nästa statsreglering varder gällande, att frän Riksgälds-konloret utgå och till ifrågavarande ändamål af Kongl. Maj:l disponeras. B.) l:o. Undervisningsanstalter för jordbruk och landlmanna-näringar; $.-o Agronomer och deras elever; 3:o. Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmannanäringar; och 4:o. Fiskerinäringens understöd. a) Landtbruks-Akademiens den 10 sistlidne
Ehuru Utskottet skulle önska att kunna å koksalt tillstyrka tullfrihet, anser Utskottet statens närvarande behof icke medgifva en så betydlig förändring; hvarföre Utskottet hemställer, att införsels-tullen å Koksalt må bestämmas till 18 sk. tunnan; hvaremot den hittills för soda-beredningen medgifna tull-frihet å koksalt, hvilken åtminstone någongång tillförene lärer blifvit missbrukad och numera, med den i allmänhet nedsatta salt-tullen, kan anses mindre behöflig, torde böra upphöra. Då Saltsyra, hvarå taxan nu stadgar 1 sk. införsels-tull pr skålp., vöre en artikel, som i ymnighet erhölles såsom biprodukt vid soda-tillverkningen, samt värdet derå ej utgjorde mera än 2 sk. pr skålp., har Herr Hjerta föreslagit, att införsels-tullen mätte nedsättas till likhet med den å svafvelsyra, eller 4 rst. pr skålp. Hufvudsakligen instämmande med Herr Hjerta, rtien med afseende derå, alt råvaran för svafvelsyre-beredningen åtnjuter tull-frihet, då deremot råämnet för saltsyran, efter Utskottets förslag, skulle komma att draga tull, hemställer Utskottet, att införsels-tullen å Saltsyra må nedsättas till 6 rst. pr skålp. Den å Saxar, andra slag, (än öfverskärare-) nu stadgade införsels-tull, 1 R:dr 24 sk. pr skålp., är, både i allmänhet och särdeles med afseende å vissa derunder hänförliga slag, alltför hög, samt har derföre ock framkallat en ganska betydlig oloflig införsel; och har Utskottet, för beredande af rättvis och verklig tull-behandling af denna artikel, funnit sig böra föreslå den i bilagde taxe-förslag för artikeln Saxar intagna förändrade klassifikation, med derå utförda tull-bestämmelser. Till sjöfartens befrämjande bar Herr Grape föreslagit, alt Segel, som nu draga lika lull nied väfnaden, hvaraf de bestå, med tillägg af 10 procent, måtte från all tull befrias.
Sedlighetens befordran, om medel till, hos de lägre folkclasserne; Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s i233—1237, bif. af PresteStåndet, IX S875, af BorgareStåndet, IX s 876, af BondeStåndet, IX s 881, af Adeln, IX s 899. Sederliolmske Arfvingarnes fordran, om. StatsUtskottets Betänkande, IV x. s i3g — 151, bif. af BondeStåndet, IX s 56, af BorgareStåndet, IX s 57, af PresteStåndet, IX s 61, af Adeln, IX s 67. Underd. Skrifvelse, X 1. s 90—>94» RiksdagsBeslutet, § 19. Seglationsfriheten, om utsträckning af, mellan Bleking och Skåne. Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 1435 — i43.9, bif. af PresteStåndet, IX s 1219, af Bonde - / 270 Ståndet, IX s 1228, af Adeln, IX s 122g, af BorgareStåndet, IX. s 1282. Underd. Skrifvelse, X 2. 1. s 22—-24. RiksdagsBeslutet, §. 44- Seglationsordning, om jemnkning i, till förman för Rikets mindre Sjöstäder; Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s i33p. Utskottens Utlåtande, VII 1. s 332 — 335, bif. af PresteStåndet, IX s3io, af Adeln, IX 3. s 317, af BorgareStåndet, IX 3. Memorial med påminnelse om frågans afgörande, VII 3. 2. s 107, 108. angående yrkade ändringar i; Bevilln.
St:r, med vägran att bevilja ett år 1823 begärt anslag härtill, förklarat StatsVerket ej böra vidkännas några kostnader i detta ändamål, då ostridigt vore, att denna Cassernbyggnads underhåll borde besörjas med de InqvarteringsPenningar som till Regementet af Stockholms Stad årligen ingingo med omkring 43oo R:dr. Som Tredje HufvudTiteln härigenom blifvit påförd en utgift, som densamma icke tillhört, hemställer Ut - i6o Stats-U tskottets stöttet, örn icte uti den, i anledning af RevisionsBerättelserne, från R. St:r afgående underd. Skrifvelse jemväl må anhållas: det K. M:t i Nåder täcktes förordna, att ofvanberörde till Svea LifGardets Casserns reparation utgifne 2000 R:dr skola StatsVerket ersättas. Angående ordningen för utbetalning af MinisterStatens aflöning. (R. B. 1827 p. 49.) R. St:r hade vid sista Riksdag iuhemtat, huruledes K. M:t år 1816 hade förordnat, att den för MinisterAflöningen då bestådde Summa 90,000 R:dr II. B:co borde af StatsContoret, qvartaliter, med 22,5oo R:dr till K. M:ts StatsMinister för Utrikes Ärenderne, emot qvitto, anordnas, samt att denna Embetsman ägde, att, under behörig redovisningsskyldighet, med iakttagande af vanliga afdrag, till vederbörande, i föreskrifven ordning, utbetala de dem anslagne Tractamenten och Pensioner. Och ehuru dispositionen af MinisterStatsAnslaget, enligt hvad derom, vid 1809 och 1810 årens Stats-reglering, blifvit bestämdt, borde till K. M:t helt och hållet öfverlemnas, funno dock R.
Utan beredande af en sådan säkerhet, hade ovilkorligen hela det vigtiga och för stora delar af tvänne provinser ytterst angelägna företaget fallit, men genom Ofverste N. Ericsons välvilja och kraftiga medverkan har det icke blott lyckats erhålla garanti för att kostnadssumrnan ej skulle öfverskridas, derigenom att Öfverstens son, Löjtnant Werner Ericson med sin fars ansvarighet och borgen åtagit sig att för kostnadsbeloppet utföra kanal-arbetet, utan har ock företaget erhållit en vida större betydelse, än det förut hade, derigenom att dels den föreslagna jernvägen utbytes mot kanal och aqvadukt tvärt öfver vattenfallet vid Hofverud, så att hela kommunikationsleden blir en sammanhängande vattenväg, och dels kanalens och slussarnes dimensioner fölstörre delen af kommunikationsleden betydligt utvidgas, så att den i hela sin längd blir tillgänglig för fartyg, hvilka utan våda kunna passera Wenern. Men såsom oefterglfligt vilkor för sin medverkan hafva Öfverste Ericson och hans son fordrat Dalslands kanal-aktiebolags begifvande att arbetet finge i hela sin utsträckning på en gång företagas och bedrifvas, samt att kostnadsförslagets hela belopp under åren 1865, 1866 och 1867 tillhandahålles Löjtnant W. Ericson. Blott för händelse af naturhinder eller oväntade för arbetets fortgång ogynnsamma omständigheters inträffande har den möjlighet blifvit förutsatt att arbetet ej förrän under loppet af år 1868 kunde fullbordas, och af detta skäl har i kontraktet intagits att Löjtnant Ericson ej förrän under år 1868 är skyldig aflemna den fullbordade kanalen till bolaget. Blotta förvaltningskostnaderna vid byggnadsarbetet uppskattas nemligen till minst 40,000 R:dr årligen och förlusten af denna summa skulle blifva så mycket mer Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 221 kännbar, sora kostnadsförslagets belopp, hvaremot inga anmärkningar kunnat göras, nu likväl skall betäcka äfven den ytterligare kostnad, som af de utvidgade dimensionerna måste blifva en följd. Bolagets styrelse kunde ej hafva något val i afseende på mgåendet på detta vilkor.
I följd af hvad jag nu anfört, yrkar jag afslag å forsla punkten af betänk., under anhållan, ali dernäst mätte i öfvervägande komma, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt alt inbjuda de RiksSt., som afslagil BancoUlsk:s förslag om prolongation af privatbankrörelsen och dermed förenade anhållan hos Konungen, om ett förslag lill nästkommande riksdag, alt ifrån deras beslut afstå, och att i andra rummet till Bancooch LagUtskin remittera Frih. Raabs förslag i sammanhang med PresleStis. Frih. Hamilton, Hugo: Sedan jag anmälde mig lill erhållande af ordet, har jag af Frih. Palmstjerna och Hr Lagerhjelm i hufvudsaken blifvit förekommen i hvad jag ämnade yttra. Afven jag hyser den öfvertygelse, som, jag vägar säga det, är skäligen allmän inom den ort jag egentligen tillhör, att det vore en olycka för näringarne, om de creditanstalter, som tillskapats i orterna, skulle helt och hållet bortryckas, ulan att något annat sattes i stället. Det vore icke allenast en olycka derigenom, att en mängd af lån mäste med hastighet inbetalas, ulan ock att möjligheten lill creditens ökande, hvilken är särdeles gagnelig för en större rörelse, skulle densamma beröfvas, hvartill kan läggas, att det intresse, som uppkommer genom gemensamma förehafvande!! inom en inrättning, sådan som denna, skulle borttagas ifrån provinserne; att detta blefve följden af antagandet afen lag, sådan som de sammansatta Ulsk:n framlagt, är redan tillräckligt och flere gånger upprepadt med så Den 23 April f. m. 39 bevisande skal, alt jag liar föga eller inlel ali dertill lägga. Bankens cassa, i korthet sagdt, skulle behöfva hållas så stor för alt svara mot en minimivaleur af hvad Utsk:n föreslagit, att på sadan grund det nära nog blefve omöjligt alt behålla dessa credilanslaller. Om åler, såsom Hr Gr.
Men att jag är syndare, Gudi klagadt, det kan icke ens hr Wirsén kraftigare betona än jag sjelf. Dock — vår milde frälsare var mild äfven mot sådana stackare, så mild Blif derför ej ond då jag tillåter mig att trots allt upprepa denna önskan för Edert sanna bästa, min gode hr Carl David af Wirsén, och tack för allt det goda och sköna skalden Wirsén oss skänkt och skänker. Tro icke att jag är ledsen på hr Wirsén för alla de beskyllningar, som jag fatt uppbära, utan tro att jag menar fullt ärligt och uppriktigt då jag slutar, som jag börjat, med ett varmt och hjertligt: Tack för brefvet! Stockholm, Östermalm Torsd. d. Förf. till » Fördömelsens Boningar » .Frun från hafvet. Hvad Frun från hafvet må hafva för brister, hvilka fel från dramatisk, estetisk, moralisk synpunkt, med etjt ord hvad stycket icke eger, lemnar jag villigt derhän. För mig har det synts att hufvudsaken vid hvaije produkt, af * hvad slag den vara må, är hvad den har, och hvad man deraf kan vinna. Mitt första intryck af Frun från hafvet var naturpoesi. En luftig stamning som dröjde kvar. Någonting stilla, stort öfver dramat — som den bleka fjorden i en midsommarnatt » Redan titeln på norska var ju som ett stråkdrag på vågornas strängar. Och alltigenom går det en underlig susande ton som från okända vidder — blott här och der afbruten af det vanliga lifvets klockspel. Och hvilken bild af hafvet framskimrar ej i tusen små drag och blinkar genom styckets dramatiska flätverk. Hafvet med himmel och vindar, i dess storhet och makt, med dess lif och befolkning, fiskar, sjö-foglar, ångbåtar, ingenting saknas för att göra denna tafla af det ändlösa, oändligt skiftande till hel och sann och skön. Vid en djupare inblick i stycket gick denna stamning, som naturligt var, något förlorad: det första hela intrycket splittrades när man fixerade delarne, en efter en. Småningom genom studiet af karaktärerna fyldes i stället sinnet af det i Frun från hafvet afhandlade menskliga problemet.