Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag borde naturligtvis med rätta intagits af förakt och afsky för denna slarfviga slyna, men jag måste ju söka förlåta henne för hennes ungdomliga oförstånds och glädtiga lynnes skull. Hon kunde nog blifva förståndigare med tiden, blott jag hunnit utöfva något inflytande på henne. Jag vände mig emellertid bort ifrån dem och satte mig ensam till bords. »Tegnéhr, maten kallnar!» sade jag straxt derpå för att söka vända hans uppmärksamhet ifrån flickan till bordet och såmedelst få honom till att upphöra med det opassande skämtet. Ett klingande skratt ifrån Emelie blef svaret på min uppmaning. Och när jag såg efter, så fans det ingen varm mat på brickan. Tegnéhr skulle naturligtvis hafva reda på, hvarföre hon skrattade, och då han fått veta orsaken, utbrast äfven han i ett så våldsamt skratt, att jag kände mig nästan generad. Men jag räddades snart ur min förlägenhet af mamsell Ringvall, som ifrån förstugan ropade: »Emelie, Emelie!» Då måste hon omedelbart lemna sin kurtisör och förfoga sig ut. Och jag hörde nu, huru mamsell Ringvall grälade på henne för hennes »hams» med herrarne. Hon kunde ju ej veta annat, än att äfven jag var med i leken. Då vi blifvit ensamma, jag och Tegnéhr, kunde jag icke längre beherska min förtrytelse utan sade: »Jag tycker, att du skulle mot flickan uppföra dig som en bildad man och icke som en rå gesällslusk eller något dylikt.» »Hvad säger du?» skrek han och satte ögonen i mig. »Sa’ du slusk? Har jag burit mig åt som en slusk? Hvad? – Om jag klappar om flickan, och hon tycker om det, angår det dig?» »Ja, om jag ser på,» invände jag i hastigheten, jag fann intet bättre uttryck. »Antingen du ser på eller inte ser på, det ger jag tusan, för dervidlag gör jag, som jag vill. När inte hon säger något, så kan du hålla käft! Kom du det ihåg!» sade han och dermed tog han sin mössa och rusade på dörren, utan qvällsmat. Hvad dessa hans ord upprörde mig!
I prestgårdens båda flyglar lyste, oaktadt den sena timmen, ännu ljus, och från den vestra hördes ofta skratt och prat genom det otäta fönstret, ty drängar och pigor tillsammans voro derinne sysselsatta att plocka gäss, uppmuntrande sig allt imellanåt med öl och ”feddamadar”1. Genom springorna mellan den lilla snäfva lärftsgardinen för gafvelfönstret i den östra flygeln såg man äfven ljussken, ty här var prostens enskilda studerkammare, och det var ingenting ovanligt att finna honom uppe till långt på natten, isynnerhet en lördagsqväll. Den gamle prosten Jöns Grip satt här inne framför den föga trefliga brasan af bokved eller ”bränne”, som brann med en långsam och tynande eld i den breda spiseln, hvars hela framsida var svärtad af röken, som hängde lik en prestkappa öfver den hvita kalkrappningen. En hög med torf låg nedanför för att underhålla elden i det kyliga och otrefliga rummet, som pryddes af stora dammiga bokhyllor, ett stort svart skrifbord, några klumpiga skinnklädda stolar, ett par stirrande porträtter af prostens förfäder med kalotter, biblar och ringkragar, ty slägten var gammal, och ett par af Skånes pastorat hade son efter far i flera generationer tillhört dem, alltsedan skåningarne voro danskar. Ehuru det var lördagsqväll och prostens predikan låg ofulländad på bordet, var det likväl icke svårigheten att banka en ny och dräpande sanning ur något gammalt bibelspråk, hvarmed hans tankar arbetade, det var — skulle man tro det? — ingenting mindre än en kärleksaffär. Visst icke för hans egen räkning likväl; han hade för längesedan dömt sig till celibatet, han var nu sextio år, och hans gamla syster Petronella skötte hans hushåll till hans fulla belåtenhet; men han hade en brorsdotter, en brunögd adertonårig varelse, med gropar i kinderna och leende läppar, som väfde och spann, spelade på ”klavsin”, sydde ”chatersöm” och sjöng som en lärka ifrån morgonen till qvällen. Det var på henne prosten tänkte.
Riksdag vidtagne åtgärder, som uti den af Herrar Revisorer gjorde utfdrlige framställning rörande Malmö DiskontVerk, finnas omförmälte; samt att derom meddela Rikets Höglcfl. Ständer dess tankar och åsigter. Hvad sålunda först beträffar den villkorliga decharge, Herr Öfversten Fri herre Cederström såsom Bankens ombud vid Revisionen år 1S10, likamed öfrige Revisorer, oaktadt anmälte felaktigheter i förvaltningen, af anförde skäl för Malmö Diskont-Verks Direktion tillstyrkt och medgifvit, så har Banko-Utskottet ej ansett sig kunna gilla Herr Friherrens handlingssätt härutinnan, såsom ej enligt med de pligter, Revisorer äga att iakttaga; helst, efter Utskottets tanka, ett så beskaffadt godkännande af Directionens förvaltning, samt frikännelse från framtida tilltal och ansvar, ostridigt bort grunda sig, icke på enskilde omdömen om de mer eller mindre ekadeliga följder, en vägran i denna delen kunnat medföra, utan på ett fullkomligt iagttagande å Directionens sida af erhållne föreskrifter, samt ett i öfverensstämmelse dermed behörigt användande af Verkets medel. Hvad dernäst angår Herrar Banko Fullmägtiges förhållande, i följd af de upplysningar som efter samma Revision, uti Herr Friherre Ceder - 32 8 Banko-Utskottets Betänkanden. ströms särskilde Memorial blefvo dem meddelade; har Utskottet trodt sig äga anledning tillden erinriran, att, sedan Herrar fullmägtige erfarit, huruledes genom det i November månad år i 8i 5 Ha ndlanden Stöhle beviljade höga och utomordentliga Lane-biträde, sådane afvikelse!- från Reglementets föreskrifter blifvit af Directionen begangne, hvarigenom Rankens säkerhet för dess artslagne försträckningar kunde äfventyra; samt genom Herr Friherre Cederström deras' uppmärksamhet blifvit fästad å nödvändigheten af ett .Bankens Ombud i Directionen, synes den af Kongl.
It* Den 24 April f. m. jag får ånyo återkalla i minnet, StatsUtskottet blott föreslagit en undersökning, anser jag ingen rubbning deraf kunna uppkomma i enskilda lagliga förhållanden; hvarföre jag tillstyrker bifall å StatsUtskottets förslag. Herr Hjerta: Ridderskapet och Adeln torde finna, att StatsUtskottet baft tillfälle att uti Kongl. KammarCollegium erhålla alla erforderliga upplysningar, huruvida denna lösningsrätt är enlig med Författningarne, eller icke. Här åter är frågan, att Rikets Ständer skulle i underdånighet anhålla hos Kongl. Maj:t om en undersökning utaf det äldre förhållandet. Om Ridderskapet och Adeln behagar genomläsa sidan i4p af första Betänkandet, så synes, att i Blekinge utgår denna Tionde med 1000 tunnor lill Kyrkor; i Bohus Län till Staten med 3o tunnor, till Clereciestaten med 69 tunnor och till Kyrkorne med 1 »744 tunnor; och blott i Kopparbergs Län 524 tunnor, samt i Bohus Län 63 tunnor till Kronan. Detta ringa antal bevisar oformligheten af Herr Rosenblads argumentation; ty skola Rikets Ständer begära undersökning om sådana förhållanden, som helt och hållet röra enskilda Inrättningars rättigheter, tror jag ej vår tid vara riktigt använd. Om Hospitalen och Kyrkorne lida orätt, hafva de tillfälle alt öfverklaga detta, och deri lagligen vinna rättvisa. På grund häraf anhåller Den 24 April f. m. i65 jag, att propositionen måtte delas i a:ne delar; å första delen, eller beräkningen af inkomsten, sådan Utskottet upptagit den, tillstyrker jag bifall; men deremot afslag på den andra delen, eller den föreslagne undersökningen. Friherre Anckarswärd3 Carl Henrik: Då InkomstBetänkandet här första gången förevar, motsatte äfven jag mig den föreslagne undersökningen. Herr Hjerta bar nu fullständigt utred t förhållandet, så att jag derom icke har något att tillägga. Erfarenheten har dessutom tillräckligt visat oss vådan af sådane undersökningar. Sista Riksdagen anhöllo i underdånighet Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t om en undersökning, angående jemkningen af Extra Roleringen.
Dessa båda §§, som sednast blifvit upplästa, hafva haft den fördelen för de privalbanks-delägare, sorn ej tillika liro direetenrer i bankerne, ali mot dem lagsökningar icke kunnat anställas förrän hos direetenrerne af samina banker utmätning försl blifvit verkställd och bristande tillgång yppats. Hr Aminoff: I den sisla talarens anförande kan jag icke instämma. Ehuru, pä sätt sagdt blifvit, den solidariska ansvarigheten synes lemna en sådan rättighet, så är bär nu fråga om, när en bank kommer i conciirslillslånd, och huru då förhållas skall. Enligt min tanka bör den solidariska ansvarigheten icke förr inträda, än efter det ulredt blifvit, all brist uppstår i cassan. Då, men ej förr, må fordringsägaren äga rätt vända sig till hvilken af delägarue inom bolaget och directionen, han behagar och anser vederhäftig till utbekommande af sin fordran. Uti motsatt fall är jag öfverlygad, alt ingen klok man vill ingå i eli bankbolag, der lian för en tillfällighet, som han ej kunnat förutse och således ej afböja, kan genast blifva lagsökt. Hr Printzenskjöld: Jag tillstyrker för min del bibe hållande af så väl 15 som 16 §§. Man har under discussioncn mycket vårdat sig om sjelfva bankernes fördel; man har gått ända derhän, alt man velat bibehålla deras rättighet att utgifva 2 r:drs sedlar, derföre ali desse banker icke eljest skulle bära sig, och det förundrar mig, att man ej velat utsträcka deras sedelemissionsrätt till 32 sk. och ännu lägre valeurer, för alt än mer öka denna vinst. Det må vid sådant förhållande å andra sidan också vara billigt att tillse, del allmänhetens rätt vårdas och iakttages.
K a n hon ej direkt verksamt ingripa, får hon dock ej förblifva oveten, hvarken i politik, ej heller i konster och vetenskaper, i handtverkets teknik, i affär oeh handel! H u r olika är ej en lycka, som den hustru förmår gifva, hvilken likt blomman vegeterar fram sitt l i f — och hvars behag förgår med ungdomen, och den, hvars andliga krafter växa i äktenskapet! En hustru, som vill hålla sin lycka vid makt, får ej tråka ut sig och andra. Snart nog förgår ungdomens tjuskraft — därför gäller det ej blott att vårda kroppen, för mannens räkning kläda sig behagligt och smakfullt och använda omsorg på sin skönhet, utan det gäller ock att andligen fullkomna sig. H u r många unga fruar äro ej af den meningen, att nu behöfva de ej lära sig något vidare, nu hafva de nått målet. A c k, hur illa bedraga de sig e j! Först nu begynner deras skolkurs, icke allenast i erfarenheter, utan äfven i vetenskap och konst, för mannens, för de kommande barnens skull. E n bildad ande åldras aldrig; men en hustru, som anser sin bildning vara afslutad, blir snart odräglig i umgänget, hvardaglig, trivial. Just dessa unga fruar, som från sina husliga sysslor ha så mycken tid öfrig, borde använda hvarje ledig stund till goda studier o c h allvarligt, bildande själsarbete. Välsignelsen häraf skulle de snart spåra i sitt umgänge med mannen. Ett litet kåseri af Karl för damerna Benzon. antagligen linnes det ingen bland er, mina damer, som förnekar musikens egenskap att utgöra en bouquet pä lifvets fröjder och en tröst i dess vedermödor. Så långt äro vi väl öfverens. Musiken har därför med rätta bibehållit sin rang bland säflskapslifvets olikartade förströelser, och en ung man vinner till och med hos mången i personligt värde, om han endast hunnit nog låagt i musikalisk uppfattning att kunna » vända noterna » och med osviklig färdighet på hvilkendera af klaviaturens båda sidor som helst utföra » pekfingervalsen ». Men musikens välförtjänta popularitet har dock sina skuggsidor.
Presteoch BondeSt. hafva bifallit den; men BorgareSt. har icke bifallit den, och om nu R. o. Ad. icke eller bifaller den, så måste ju följden blifva, att då BancoUtsk. finnér, att ett Stånd gjort en modification deruti, och ett annat Ständ äfven gjort en modification, så mäste Utsk. först göra en inbjudning, innan R. St:s beslut kan anses vara fattadt. Jag skulle således tro, att mitt förslag medför den verkan, att Utsk. kommer att föreslå en jemkning af besluten i denna fråga. Gr. Frölich: Sedan jag sist yttrade mig har jag verkli - 526 Den 18 April f. m. gen af de två sista talarnes anförande fått min uppmärksamhet derpå fästad, att det icke är ett tre Stånds beslut fattadt i denna fråga. Det är likväl en sanning, att BorgareSt. har antagit en stor del af redactionen, i likhet med hvad Ctsk. föreslagit» men de tvenne ord, som blifvit borttagna, hafva den effecten på den återstående redactionen, att nära nog förstöra hela § och den lindring i de föreslagna operationerna, som § åsyftar. Man skulle således med mycket skäl kunna säga, att BorgareSt. afslagit §, eller kanske rättare gjort en mycket strängare §. Jag skulle således tro, lika med Hr Lagerhjelm, att derest R. o. Ad. skulle afslå denna §, så skulle BancoUtsk. finna sig befogadt att hemställa till BorgareSt. att frångå sitt beslut och förena sig med R. o. Ad., i hvilken händelse frågan komme att förfalla. Detta blir således ett vida bättre sätt att undkomma denna §, då man på samma gång undviker att reglementera och reglementera om igen utan någon bestämd anledning.
Uti 12 § af nästlidet års revisionsberättelse omförmäles hurusom, sedan genom nådigt bref den 18 Mars 1856 blifvit stadgadt, dels att en svensk prestman skulle årligen af Erkebiskopen utses och förordnas till predikantsbefattningen för de vid Carlbads helsobrunn i Böhmen vistande svenskar, dels ock att, för den händelse de till hans vedergällning af brunnsgästerna påräknade bidrag något år icke uppginge till 750 gulden, underdånig anmälan finge göras om det bristande beloppets ersättande af allmänna medel, stats-verket intill 1858 års slut härigenom fått vidkännas en kostnad af sammanlagdt 3,407 R:dr 90 öre R:mt. Jemte anmälan, att ersättningsbeloppet till predikanten vid Carlsbads helsobrunn utgjort för revisionsåret 1,121 R:dr 15 öre, anse nu församlade Revisorer sig böra meddela, att, enligt hvad Revisorerne erfarit, Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref den 12 nästlidne Januari, funnit godt att, med ändring af den uti först åberopade nådiga bref stadgade grund för stats-verkets bidrag till bern alde predikants aflönande, förordna, det skall samma bidrag från och med innevarande år utgå med ett bestämdt belopp af 600 R:dr R:mt. § .10. Sedan, till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna, Rikets Ständer dels beviljat och till Kongl. Maj-.ts disposition ställt ett årligt anslag af 12,000 R:dr R:mt, att utgå under statsreglerings-perioden 1858—1860, dels medgifvit, att de besparingar, som under ett år uppkomme, finge under ett följande år för ändamålet användas, har, enligt hvad räkenskaperna visa, Kongl. Majit, jemlikt nådiga bref af den 8 April och den 30
Alla jernbanor, som sedermera allt intill år 1840 inrättades i Frankrike, till och med personella, hade lokala intressen att tacka för sin tillkomst. Följden blef att de icke anlades efter något visst system. Behofvet af ett sådant system och att få jernvägarne inrättade lill större nytta för landet i allmänhet, befanns likväl allt mer och mer trängande. Men då regeringen slutligen år 1842 fann sig nödsakad att taga itu med dessa företag för alt briuga dem till ett helt, kunde det ej ske utan oerhörda uppoffringar och under vilkor, som man här knappast kan föreställa sig. Lagen af den 11 Juli sistnämnde år stadgade att staten skulle betala ^ af jordersåttningen, och bekosta sjelfva jernvägsanläggningen med dess konstbyggnader. Rörelsematerialens bildande öfverlemnades deremot åt enskilde. Följden blef också att statens Den 29 Juli e. m. 359 kostnader för jernvägsanläggningar uppgått till 700,000,000 francs, och de privata bolagens till 500,000,000. Ungefär likadant är förhållandet i Preussen,oehuru ej i så stor skala, derföre alt man der började sednare. Ar 1842 fallade regeringen derstädes det beslut att kraftigt understödja jernvägsanläggningar och anslog derföre 250,000,000 thaler lill åstadkommande af ett jernvägsnät af 220 tyska mil. Till beslyrkande af Gr. von Rosens yttrande att ideen om jernvägar med acelamation emottogs och omfattades i detta land, anhåller jag att här få anföra, att den kommitté af 100 personer, som nedsattes för pröfvande af jern vägsfrågan, enhälligt förklarade att de ansågo en förhöjning af saltskatten vara för Preussen mindre skadlig än saknaden af sådane kommunikationsanslalter. Jag anser detta vara ett talande bevis för den dä rådande öfvertygelsen om jernvägarnes nytta. Alla jernvägar i Preussen hafva efter denna tid anlagts af privata män med af Regeringen lemnad garanti för en viss ränta på olika antal är.
Julii gG. V. Vacanceafgift, om erläggande deraf för de längst upp i ÖfverTorneå Socken belägne SoldatRotar, Dec. 585, 600. — om upphörande af den för Extra Roteringen i Nora, Lindes och Ramsbergs Bergslager nu erläggande, Jan. I. 68. Mars I. iZ'], i4i, 149. Wachtmeister, Hans Exc. Grefve Clas, yttranden, Nov. 21. Jan, I. 4^7- Wadstena Adeliga Jungfrustift; se JungfruStiftet. Wadstena KrigsmanshusCassa, om Ecclesiastique Embets-och Tjenstemäns afgift till, Jan. II. 147- Wadstena Slott, om medels anslående till reparation af, April II. 247, 651. Maji I. 4g, gg. Exp. 216. Wadstena Stad, om inrättande af ett Allmänt Arbetsoch Correctionshus derstädes; se Arbetsoch Correctionshus. — om medel till Wadstena Klosterkyrkas iståndsättande; se Kyrkobyggnad. — om upplåtande af en del af Klosterbyggnaden åt Hospitalslnrättningen i; April II. 248, 655. Maji I. 5o, gg. Exp. Maji II. 16, m. Junii II. 55. Konungens Svar, Julii 191. Wahrendorff, Anders, yttranden, Jan. I. 262.
Några skäl för sednare truppslags inrättande utöfver dem, som i Förslaget N:o 1 förekomma, torde icke vara af nöden. Artilleriet har äfven blifvit förminskadt med 944 man, men i stället anvisadt en krigsreserv af 1,228 man och 1,962 hästar. Det är ett konstateradt faktum, att intet vapens krigsfot är förenad med större kostnad än artilleriets. Derför företer äfven uti alla länder detta vapen största skilnaden emellan fredsoch krigsorganisationen. Att en dylik skilnad äfven i förslaget blifvit iakttagen, torde således icke sakna skäl för sig. Med afseende på de anmärkn:r, som emot den föreslagna indragningen efter all anledn. H. 1. 4 50 Den 7 December. komma att göras, vill jag söka att åskådliggöra de grunder, hvarefter jag med hänseende till artilleriets organisation lillvägagått. Uti vår nämnde fält-artilleri-organisation ingår ridande och åkande artilleri med ett sammanräknadt kanonantal af 128 kanoner, fördelte i batterier af 8 kanoner hvardera, men deremot saknas helt och hållet fot-artilleri*). Ridande artilleri anser jag obehöflig!, då den enda fördel det eger framför det åkande, den af ett större antal reserv-hästar, icke kan motsvaras af dess större kostnad; jag har derföre ansett detsamma böra försvinna. Hvad åter bristen på fot-artilleri angår, har jag ansett densammas afhjelpande vara högeligen påkallad!. Fot-artilleriet åstadkommer samma verkan som det åkande artilleriet och kostar betydligt mindre än delta. För infanterioch posilions-striden, den som inom vårt Iand kan mäst komma i fråga, är fot-artilleriet tillräckligen rörligt och upfyller fullkomligt sitt ändamål. Fot-artilleri eger äfven den fordel framför åkande artilleri, att vid dess användande mindre afseende behöfvagöras på oländig mark, samt att dess serverande kan försiggå med mindre öfvadt manskap.
Kristian lade märke till, hur man hade valt hans älsklingsrätter, och han såg ned i sin talrik, när han tänkte därpå. När deserten var slut, höjde lektorn sitt glas: »Skål, min gosse, och välkommen åter!» Det var något underligt ansträngdt i faderns röst, och det blänkte i hans öga när han tömde glaset. »Tack», var alt, hvad Kristian kunde säga. Men när de gingo ut ifrån bordet, lade han armen om fadern med en häftig tryckning. Man drack kaffe i bersån. Där var svalt i skuggan under den gamla almen, och cigarrerna höllo undan myggen. Kristian kände hela tiden, att något borde sägas. Här och där trängde solstrålarna igenom kaprifoliebladen på den gröna spalieren, lyste bland sandkornen framför dem och bildade runda fläckar på bordet mellan kopparna. I träden kvittrade finkarna, och en och annan mygga, som vågade sig in i cigarröken, lät sitt pipande ljud tränga till deras öron, när hon surrade bort igen. Kristian satt nedlutad med armbågarna mot knäna, händerna sammanslutna och cigarren mellan fingrarna. Den blå röken hvirflade lätt upp öfver hans hufvud. Han kände faderns hand på sin axel: »Hvad tänker du på?» »Jag skulle önska, att jag i mycket varit annorlunda mot pappa.» Lektorn sträckte ut handen och grep Kristians. Hans röst var ovanligt vek. »Vi ha gått här som främlingar för hvarandra», sade han. »Och vi tala derom först nu, när vi skola skiljas.» »Jag borde ha varit mera meddelsam.» »Hvad var det, som hindrade dig?» Kristian reste sig i stolen, ännu med faderns hand i sin. »Pappa sade sig en gång hafva trott och tänkt det samma som jag.» »Nåväl?» »Då voro de nya idéerna nya, och det var så oändligt lätt att hänföras af dem och föra dem ut i verlden.» »Var det lätt att föra dem ut? Men om en vidgad erfarenhet kom oss att tänka annorlunda!» Kristian hade rest sig, medan han talade, och börjat gå fram och tillbaka. Han talade lågmäldt, rösten höjde sig ej. Den var entonig och färglös. Det ryckte vid läpparna, och han blinkade ofta. »Det veta vi ju.
Raab m. fl., hafva i öfrigt så fullständigt gendrifvet boställs-förfäktarnes åsigler, att uti detta ämne ingenting mera för mig är nödigt åtgöra. Här har blifvit ordadt om de stora ropen utomlands emot folk beväpningen. Jag tror icke att det är emot användandet of den na princip såsom grund för försvars-organismen, som dessa rop blifvit höjda, utan emot de orimliga summor, som i dessa länder upslukas af försvars-väsendet. Hvad slutligen beträffar önskningarne från ett visst håll, att mina förslag »måtte blifva kastade öfverbörd», så kan ju den talare, som sådant åstundat, deråt egna sina bemödanden, i händelse ban äfven lyckas blifva Sekreterare i den af mig påyrkade gransknings-komitén. Hr von Knorring, Erik Oscar: Jag vill icke uptaga tiden med alt orda om boställenas nytta; den af Kapitenen Grill i detta hänseende ulgifna bok lemnar derom de bästa uplysningar, och jag tror att hvar och en af E och Ad., som sjelf varit militär, eller åtminstone rotoch rusthållare, skall erkänna de stora och oafvikliga fördelarna af boställena. I afseende på indelningsverket, hvilket jag hoppas måtte lång tid få blomstra, så som det af Carl XI blifvit grundlagdt, ber jag deremot att få yttra några ord. Frih. Stael von Holstein har sagt, att om Arméen vore tillräcklig såsom slam, och beväring icke behöfdes, skulle han vilja bibehålla indelnings-verket, intilldess man finge något annat, som vore bättre. Jag frågar honom, huru han kan få någon så stor stam, att icke alltid en reserv blir behöflig. Det finnes icke något land, der icke en sådan reserv finnes, och ändå är det utländska exempel man här vill efterapa. Andra talare hafva yttrat, att Svenska indelnings-verket endast har vedersakare, men icke några, som erkänna dess värde. Jag skall då be att härutinnan få omnämna några fakta, som bevisa motsatsen. För några år sedan utskickades, jag tror en General från Brasilien, för att inhemta kännedom om andra länders krigsorganisationer.
Så är nu thetta then almänneligha Christeligha Troon.» b) Man må häpna deröfver, att hvad den svenska s. k. kyrkans medlemmar skola tro, bestämmes af Konung och Ständer, hos dessa sednare möjligen genom en votering i Förstärkt Lag-Utskott och således äfven möjligen genom den förseglade sedeln. Men det är föga mindre märkvärdigt, att domstolarne genom vittnesförhör skola utreda, huruvida en prest i samvetssaker och dylika embetsgöromål handlat rätt, samt att högsta domstolen i sista instansen oåterkalleligen afgör om en tilltalads tro är den ortodoxa, som, enligt Athanasii symbolum, ensam medför evig salighet. 14 Lag-Utskottets Utlåtande JV2 42. Derefter följer en mängd bestämmelser om guddomspersonernas inbördes förhållanden, deras jemnlikhet, sjelfständighet och enhet, hvilka bestämmelser ej blott för »den naturliga menniskan» måste synas strida emot de allmänna tankelagarne (t. ex. den, att Fadren, som födt Sonen, och att den Heliga Anda, »vthgångandes» af Fadren och Sonen, »äro medh hwar annan lijka ewigha)», utan ock afvika från ordalagen i Nya Testamentet, och således lill en del kunna vara föremål för olika tankar äfven hos troende. Ut. samma symbolum förekommer vidare: »Then sorn nu ivil warda saligh, han moste altså hållat om tree Personer j Guddomen»