Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. mätte updraga åt en Komité, bestående serskildt af sådane personer, som äro bekanta med de vid inrättandet af försäkringsanstalter i allmänhet erforderliga beräkningar och statistiska arbeten, för att verkställa en fullständig revision af de för nu befintliga pensionsanstalter för Rikets embetsoch tjenstemän samt deras enkor och oförsörjda barn, gällande stadganden och föreskrifter, samt tillika afgifva förslag huru pensioneringsväsendet i sin helhet, äfven med afseende på behofvet af pensioner för sådana tjenslemannaklasser, som af en dylik förmån ännu icke kommit i åtnjutande, må för framtiden kunna organiseras; samt att på det för en sådan Komité behöfliga statistiska arbeten må, utan alltför lång tidsutdrägt, hinna fullgöras, nödige medel må ställas till K. M:s disposition, för att i mån af behof för ändamålet användas. Remitterades till StatsUtsk. 2:o. Sedan R. St:r, vid 1851 års Riksdag, anslagit ett belopp af 4000 R:dr b:ko till resestipendier åt utmärkte yngre akademiske lärare, att af Kansleren utdelas, har K. M., genom Nåd. Skrifvelse till Kanslersembetet af d. 21 Febr. 1852, förordnat att tills vidare två stipendier skulle anvisas till Upsala universitet och två till Lunds, det ena å 800 R:dr och det andra å 1200 R:dr b:ko, med föreskrift för stipendiaten att, om han innehade det största, uppehålla sig å utrikes ort i tio månader, och sex månader om han erhållit det mindre; men lefnadskostnaden äfven utomlands, under de sista 4 åren, så ansenligen stigit, att stipendibeloppet blifver otillräckligt för en så lång utrikes vistelse, hvarföre det stadgade vilkoret icke kan fullgöras utan stora enskilda upoffringar eller skuldsättning, tager jag mig friheten föreslå att på det dessa stipendier må företrädesvis kunna tilldelas mindre bemedlade yngre lärare vid universitetet, R. St:r må i underdihet hos K.
25 torde böra erhålla ett nytt eller tredje morn. så lydande: ”Vill ny innehafvare af lottbref ej i Bolaget inträda, eller vägras hans begäran derom, åligge det Directionen, att lottbrefvet för Bolagets räkning, sist vid nästa ordinarie Bolagsstämma, inlösa med det belopp, som derå blifvit insatt, och varde i t by fall förre loltegarens förbindelser återställde.” Detta tillägg ventilerades inom Utskotten, men råkad« i en tvär vändning att förfalla. Nyttan och nödvändigheten deraf torde emedlertid icke behöfva bevisas. 27 ,$*. I öfverensstämmelse med de åsigt er jag förut yttrat angående Bankrörelses bedrifvande endast i stad, torde, om samma åsigter gillas, orden ”eller Domhafvande»” böra utur denna §. utgå. 3o § med thy åtföljande hela 4 Capitlet torde saklöst kunna utgå, om det föreslagna tillägget till 17 § antages. Gradationer af ansvar för öfverlrädelser af en Lag, som bar ett enda bestämdt ändamål, det nemligen, att hindra de ifrågavarande credit-associationerna alt blifva skadliga för samhället i allmänhet och för dess medlemmar enskildt, synas mig vara Hör till Bancooch Lag-llts/sottens Utlåtande iV.o 4- 35 olämplige. Dtt enda lämpliga ansvaret, och det oeftergifligen, hör vara förlust af rättigheten »It vidare drifva Bankrörelse samt skyldighet alt gifva skadeersättning. Då jag i flere hänseenden delat ena reservanten Herr Grefve Frölichs åsigter, utbeder jag mig slutligen att i dessa delar få instämma uti hetnälde Herr Gret ves fullständigt utvecklade motiv.” Herr Cederborgh har instämt uti Herr Holms reservation.
TilL Frälsehemmanen hade Hospitalet eganderätt, och kunde således, vid försäljning af besittningsrätten derå , taga recognitions-afgift; men icke borde en sådan afgift kunna , vid försäljning af Hospitalets Skattehemman , komma i fråga, enär dessa hemman äro i lika förhållande till Hospitalet, som FrälseSkattehemmanen till den, hvilken Frälseräntan njuter. Lösningsrätten till Skattehemmanen kunde icke Hospitalet bestridas; men om den icke begagnades, vore Skatiemannaräti uppenbarligen kränkt, derest innehafvaren ålades alt recognitions-afgift utgöra. Under åberopande -f hvilket allt det yrkadt blifvit, att underdånig Skrifvelse måtte afgå till Kongl. Maj:t med anhållan, att recognitions-afgift till Danviks Hospital icke må i vid försäljning af ifrågavarande Skattehemman, hädanefter ega rum. Och hafva med Casper TVijkman samtlige Riksdagsfullmägtige från Upsala, Stock, holms, Södermanlands och Vestmands Län sig förenat; äfvensom Riksdagsfullmägtigen Allm, Besv. o. Oecr Ut«Ä. Ut/. N.'o 163 5i från Elfsborgs Län Anders Danielsson påkallat vid detta ärende Utskottets närmare uppmärksamhet. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och Utskottet får härvid vördsamt erinra, att, uti de för DanviksHospitalets hemman, vare sig Frälse eller Skatte, utfärdade Skattebref, det vilkor i allmänhet blifvit uttryckligen intaget , att hemmanen, då de försäljas utom börd, skola Hospitalet till inlösen hembjudas.
I första hand kan hon som moder leda sina barns hjärtan, att de bli milda och barmhärtiga i sitt kännande och tänkande, kan hon till rik blomning ansa det frö af idealism, som ligger mer eller mindre fördoldt i hvarje människobröst. Och detta hufvudsakligen vid döttrarnas uppfostran. Stephen säger så sannt och skönt: » Tag bort idealismen, så gör ni världen tom för oss, och allt störtar samman: i lufttomt rum falla alla kroppar med samma hastighet. » » Gif oss mödrar », utropar en rysk skriftställare, ty han vet, huru stort just en bildad, finkänslig, mildt dömande moders inflytande kan vara på äfven ganska råa naturer. Därför tillropar jag nu ock eder, svenska mödrar — besinnen ordet: » Vi förlama våra goda gärningar med våra onda ord! » Det baktalande skvallrets gift vågar sig djärft på det höga och rena, det hälft sjunkna, det djupt fallna. Detta sista kommer ofta lättast ifrån, då baktalaren just befinner sig som bäst i dåligt sällskap. Med den nu moderna uppfostringsmetoden förfaller redan barnet lätt till det här klandrade felet. Till och med rättsinniga föräldrar föreställa sig ofta, att ett barn, som har sinne för sin omgifnings löjligheter och svagheter, äfven i andra lifvets frågor skall komma att visa skarpsinne. Men detta är så långt ifrån att vara riktigt, att tvärtom verkligt framstående människor för det mesta fälla en mild, insiktsrik dom. » Att allt Jorstå är att allt förlåta », sade den visa fru von Staël. Huru ofta frånkänna vi dock ej någon af våra bekanta begåfning och duglighet, huru lätt förlöjliga vi dem ej. Ett ögonblick gäller berättaren för kvick, och den andre får kanske ett långt lif bära följderna af hans tungas ondska. Hur ofta föres ej samtalet vid glaset om grannens ära, grannfruns rykte.
Här anser jag kunna tilläggas det stadgande, som Preste-och Borgare Stän - Den 20 Augusti» 1Z43 Ständen redan widtagit, nemligen, at af de Memorial, hwarä Remiss begäres til Utstött, böra fyra Exemplar asiamnas m. m. Detta stulle mycket bidraga til Ärendernes styndesamma gäng och blefwe ett ringa Beswär, för den Ledamot som kanste under Hela Riksdagen inlämnade L:ne högst 5 dylika Memorialer. Jag hoppas blifwa sä mycket mindre bestyld för weld r afseende pä denna anmärkning, som jag hwarkenär, och troligen aldrig blifwer Ordinarie Tjensteman wid'RidLarrehus-Cantzliet. Friherre Diljsn crantz. Denna §. förestär jag mätts utgä. Ledamöter som icke äga Cancellister sig til biträds, afstä häldre frän inlämnandet af ett nyttigt Memorial, än de göra sig möda at renstrifwa 5 Exemplar deraf» SZ §. Grefwe Ds ls. 6Lr6ls. Ordet Dnhäsi, ligt synes mig har böra utgä, och efter Orden enkla tilläggas och rullade Sedlar. 54 Z. Herr koekiieb. Jag hemställer kil den mera sakkunnige, om ej denna 54 Z. kan underkastas misstydning och anses innefatta' en motsägelse mot 56 Z. i Regeringsformen, där det stadgas at ett Utstötts Betänkande stall först framställas til antagande eller förkastande utan Andra Landet L?7:s 169, 170. 1346 Den 29 Augusts. utan förändringar och tilsatser, och här säges at wid fattandet af ett Beslut proposition stall göras i enlighet med de gjorda anmärkningar om frägan beswaras med Ja och Nej, och om Mälet stiljes i siere delar under Discurserne, proposition öfwer hwardera delen göras. Männe icke innehället af denne §. stulle blifwa tydligare, om wid de orden; fattandet af ett Beslut, tillädes: definitivt Beslut? Grefwe Zk: la 6aräie. Jag stulle wilja fölesiä följande redaction:
Den utgår vanligen efter äldre eller nyare konventioner, af hvilka en del erhållit Kongl Maj:ts nådiga stadfästelse å vissa år, oftast 50, andra åter äro ingångna endast för vederbörande löntagares tjenstetid. De Skån - 25 De Skånska vägarne hafva sedan långliga tider ägt en viss bedröflig ryktbarhet, hvilken af Läns-Styrelsen blifvit vid mångfaldiga tillfällen vitsordad. Sålunda yttras i den för åren 1852—36 afgifna femårs-berättelse: »A den slättbygd, som är något aflägse från hafsstränderne, befinnas vägarne, i synnerhet vissa årstider, i dåligt skick. För upphjelpandet häraf saknar allmogen håg och vilja. Kronobetjent ngen tillgör hvad på dem ankommer; men då ingenting kan uträttas med vänlfga tillsägelser eller utlyste entreprenad-auktioner emedan ingen vill eller vågar åtaga sig arbetet, blir detta ofullgjordt, lill mehn och fara för resande,» och vidare: »Med kännedom om den fara, hvaruti resande nu å vissa ställen mäste färdas, är det för Läns-Styrelsen nedsättande att vara betagen möjligheten till oordningarnes rättande.» — Fcmårs-berättelserne för 1837—41 och 1842—46 återgifva, ehuru med förändrade ordalag, ungefär samma beskrifning. Äfven jag nödgas intyga, att vid början af den tid, denna Berättelse omfattar, Länets vägar i allmänhet befunno sig i ett särdeles bristfälligt skick. Ifrån detta omdöme böra dock undantagas flera af vägarne inom Luggude härad samt den del af vägen från Malmö till Ystad, som är belägen emellan Klörups och Skifvarps gästgifvaregårdar, hvilka alla sedan långliga tider tillbaka lagats med i dessa trakter befintlig strandmal. Så mycket mera glädjande är det för mig att nu kunna inför Eders Kongl. Maj:t framlägga en väsentligen olika skildring. Nya föreskrifter för väglagningen hafva blifvit utfärdade samt i allmänhet med den beredvillighet omfattade utaf alla klasser väghällningsskyldige, att Malmöhus Läns vägar innan kort torde kunna mäta sig med de bästa i Riket.
Capitalisten kunde emot säkerhet utlåna sina penningar och vara öfvertygad, att det mynt han återfinge, vöre lika godt, som det han utlånat. Näringsidkaren kunde, med säker beräkning, i anseende till myntet, ingå i alla företag af industri, och endast ha den osäkerhet att strida emot, som rättvisligen tillhör företaget och V , Deri 17 April f. m. år oskiljaktig från all speculation , och den med realisation förknippade vådan för GäideDärer af Capitalers uppsägning och indragning vore åtminstone här mindre, dä ingen annan Sper culation för Capita listen ägde rum# än att antingen, genom utlåning draga af Capitalet en laglig ränta eller ock använda det i näringsföretag. En af Realisationen påräknad nytta, kanske den väsend* iigaste, är den, att RörelseCapitalet i mynt skulle kunna efter behofvet ökas, derigenom att frukten af arbete kunde i redbart mynt omsättas; meri denna nytta kan älven förenas med myntbestämningen,' sådan jag der. föreslagit på def sätt, att Banken, emot en elier omkostnaderne lämpad ringa afgift, vöre förbunden att till mynt stämpla Silfver, och att Banken äfven vore förbunden, att emottaga sådant mynt och derföre utgifva särskildte Bancosedlar, som ovilkorligen skulle vid anfordran inlösas af den genom Silf verinsättningen uppkommande fond. Då insättaren här vöre försäkrad, att hvad han insatt, icke i något fall kunde komma att förblandas med Fonden för de gamla Banco-sedtarne, skulle naturligtvis insättningar ske i större mån, och med full säkerhet kunde då både en supponerad handelsvinst och art från utläsdningen i myntbara metaller indraga» och RörelseCapitalet såmedelst okas. Den olägenheten att två slags sadelmynt blefv* gångbart synes mig ick* stor; att agio deni i 328 Den 17 April f m. emellan uppkommer är naturligt, äfvensom att det kan variera, men denna variation kunde aldrig bli så sor, som på Coursen vid växeltransactioner, der omsiändigheter verka tili förändring, oberoende af myntförhållandet.
Låde billighet och ordning fordra, att gäldenär, som genom utmätning skiljes från sin egendom, dervid för sin säkerhet erhåller exekutor bevis om åtgärden och grunden derför, äfvensom att gäldenären, hvilken, enligt Kongl. Förordningen den 21 Maj 1835, inom fjorton dagar efter utmätningen måste hafva å behörig ort fullföljt de, talan emot förrättningen, li vai till han kan anse sig befogad, skyndsamt erhåller del af den handling SOU) för talans utförande 1 första rummet är af vigt, eller protokollet öfver förrättningen; och Utskottet anser sådant böra ske, derest gäldenär så fordrar, innan exekutor lemmar förrätlnings-stället, emedan den'förre eljest, såsom nu vanligen är förhållandet, blefve nödsakad företaga en serskild resa ill exekutor, för erhållande af en handling, som högst sällan lärer kunna blifva vidlyftigare, än alt den vid tillfället utan ansträngning kan expedieras. ULan en tidsbestämmelse i denna del, komme gäldenärens rätt i allt oi 10g glad att bero af exekutors välbehag. Det måste nemligen tagas i betraktande, alt klagan öfver utmätningsförrättning ej hindrar den utmätta egendomens försäljning, så framt Konungens Befallningshafvande ej annorlunda forordnar, och alt det således är nödigt för gäldenären alt snart blifva försatt 1 tillfälle att utföra sin talan, i händelse den kunde föranleda till inställelse af utmätmngsåtgärden. - Men om än gäldenären synes böra utan a gift bekomma förstberörde bevis, lärer exekutor ej skäligen kunna åläggas att utan ersättning lemna honom del af den vidlyftigare'handlingen, eller protokollet öfver utmätmngsförrättningen, för hvilken handling gällande expeditions-taxa berättigar exekutor till lösen, den der med afseende å besväiet ej ar obillig; och kan Utskottet ej eller dela motionärens åsigt, att underlåtenhet 1 omförmälda hänseende å exekutors sida bör medföra den påföljd, att utmatningen ej anses verkställd, emedan sådant skulle gifva anledning till oreda och tvister samt dessutom vore oförenligt med beskaffenhe Bih. till li. St.
Det är ej blott färg i hans skildringar, det är sol öfver färgen, det är lefnadslust och pukor och trumpeter! Dertill har han en instinktlik känsla för den för vårt språk naturliga satsbygnaden, hvilken ej hos honom såsom hos ett stort antal äf vara författare blifvit förvanskad genom latinläsning. Jag vill såsom bevis för min uppfattning endast exempelvis framdraga: i » Nybyggnad » den inledande naturbeskrifhingen samt skildringen af, huru Blanche sitter i sitt rum och dänker parfymer ut i luften till dess hon blir yr i hufvudet och börjar fantisera — skildring, hvars sammanhang mod berättelsen för öfrigt är svårt att förklara; i » Återfall » den hänförande målningen af Pauls rosenplantage och skildringen af foglarnes morgonqyitter, samt i » Samvetsqval » den ypperliga trädgårdsexteriören. Vid användandet af liknelser ådagalägger författaren stor fyndighet och koncis kraft. Följande för honom mycket karakteristiska exempel må tjena som ett bevis derpå. Han satiriserar öfver skriftställarnes vo-dertagna rätt att meddela hvad de erfarit af andra med anspråk att få det betraktadt som något eget: » skalden gör som boaormen: han drar sitt slem öfver bytet och så är det hans. Han spinner vackra pät, ur, sig sjelf, heter det, men ingen såg, hur många flugor han sög ur först. » Strindbergs diktning har förut mest påmint om koltrastens toner, sådana han sjelf beskrifver dem: starka, mjeltsjuka, ostämda. Men i samma mån som erfarenheten mjuknat hans lifsuppfattning, har hans stil erhållit en varmare och mera fyllig klangfärg, liknande den hos en konsertflygel, hvars anslagshamrar äro öfverklädda med dubbel filt. Gång på gång har under läsningen af » Utopier i verkligheten » en scen ur Mäster Olof runnit mig i minnet. Olof har haft sin dust med munkarne vid modems dödsbädd, han har förhindrat dem att läsa sina messor och modem har dött under förbannelser öfver sin gudlöse son.
Sftajds Stefolittioiter od) Ittflag å tftoarjefjanba anföfningar od) befmär (inbegr. fanftigebuf)r ;t 9 9i:br) 12: 75. Äottgl. Sftajtts ©omar å 3,000 9!:br ocb berunber famt fåbatta, fjmitfa ide röra något beftämbt roårbe, lif font för re 9Jtaj:td ©otti, ©onfmnatioit od) 9ie I) tvärt ocp ett af be öfriga arfen nteb jiämplabt papper, på fatt uti 4 § l morn. ftabgabt är. Ccjbc — SDcbuftionsafgift tvib ingiftvanbe af bebuftioner oct) fontra SO. å ada öfriga från ^oitgl. 9)iaj:t utgåenbe erpebitioner i: so. å 3uftitiae-fanflernö fudmafter för Sanbé* od> ©tabéjtjMer, famt 3uftitia2 S^ebannämnbe utgåenbe erpebitioner ctjarteraé forn följer: fudmafter, Äonjtitutorialer, ^rotofodöutbrag m. m., hvarigenom embeten, tjenfter, bejiädnittgar ocb fpflor meb iverftig lön ivib civila, militära, erflefiaftifa famt anbra flater, af f)ivab namn be mara må, tidfättaö oh bortgifsvaö af (Sfjefer 22 för ©taté-bepartemeitten, ^of* od) £>f»er
Ständer öfverlemnat de uppgifter i nämnde hänseende, hvilka såsom bilaga åtfölja Kongl. Majits nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 17 November nästlidet, år (införd uuder Nio 61 i lia Samlingen af Bilmnget till samtlige Riks-Ståudens Protokoll). Uti den särskilda Proposition Kongl. Majit den 21 Oktober samma år till Rikets Ständer aflåtit, angående anslag till folkundervisningens befrämjande (Nio 34), är i afseende å detta ämne meddeladt, att, då pedagogierna af ålder varit räknade till folkskolorna, ehuru synnerligen stads-pedagogierna varit afsedde att utgöra ett slags högre folkskolor, hvilket ändamål de flesta bland dem också på ett tillfredsställande sätt uppfyllt, Kongl. Majit på sätt uti Propositionen angående Statsverket blifvit antydt, funnit ledande till större enkelhet och ordning, att det understöd, som af statsmedel kunde blifva pedagogierna meddeladt, utginge, lika med öfriga mera tillfälliga bidrag till folkskolorna, af den personliga skyddsafgiften, hvarföre Kongl. Majit icke äskat fortfarandet under nästkommande statsregleringsperiod af det extra statsanslag. 30,000 Ridr årligen, sorn vid sistlidna riksdag blef å 8:de Hufvud-titeln uppfönlt. Af detta anslag hade åt lärarne vid nästan alla de stads-pedagogier, der undervisningen vunnit någon högre grad af utveckling, 88 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. beviljats löneförhöjning till så stort belopp, att årliga lönen, oberäknadt boställe eller hyresmedel, uppginge till 1,000 R:dr för dem, hvilka aflagt sådane prof, som för behörighet till adjunktsoch kollega-befattning äro föreskrifna och för öfriga lärare till 800 R:dr.
Under förutsättning att någon folkskollärare icke borde, roed rättighet tiiii 0 Stals-Utskoltels Utlåtande, N:o 274. understöd, afskedas, innan han, efter genomgången seminariikurs enligt gällande föreskrifter, tjenstgjort minst 30 år och upphunnit en lefnadsålder af minst 55, skulle understöd i omförmälde afseende icke erfordras förr än omkring 20 år härefter, och torde de fall, då ett af fortfarande sjuklighet föranledt afsked kunde framkalla tidigare behof, jemförelsevis blifva mera fåtaliga. Om således redan nu en fond kunde afsättas i ändamål att framdeles använda räntan deraf till ifrågavarande föremål, så skulle fonden under tiden, genom räntans årliga läggande till kapitalet, uppbringas till ett icke obetydligt belopp. Enligt uppgift hade besparingarne å de vid föregående riksdagar till folkunder visning ens befrämjande anvisade medel vid innevarande års böljan uppgått till 111,588 r:dr 34 sk. 1 r:st, banko och torde desamma vid årets slut utgöra omkring 116,000 r:dr samma mynt, så framt icke, innan dess, ännu opåräknade utbetalningar af årets anslag komme att ega rum. Sistnämnda summa borde likväl icke till hela sitt belopp tagas i anspråk för nu ifrågavarande ändamål, dels emedan deruti inginge, utom besparingarne å anslaget till folkskolelärares aflöning, äfven, ehuru till ringare belopp, andra för folkundervisningen bestämda anslag, hvilkas användande till bemäldc lärares understöd nu icke sattes i fråga, dels ock emedan det såsom besparing vid förstnämnde tidpunkt uppgifna beloppet väl vore vid den tiden ouftaget, men icke derföre helt och hållet odisponeradt. Emellertid har Kongl. Maj:t ansett de till aflöning bestämda anslag, vid innevarande års slut, kunna lemna en besparing af minst 80,000 r:dr banko.
Att med de nu omskrikna dödkorsen icke å Riddarh.-Direktionens sida annars laller sig så noga, kan man skönja deraf, att sådana i detta nu fattas på Riddarhusgeneaiogierna för följande 9 utdöda ätter, nemi. adel. ätten Anckarstjerna, N:o 1142, friherrl. ätten De Geer af Tervik, adel. ätten von Jakobsson, gred. ätterna Leijonstedt och Putbus, samt adel. ätterna Ridderstam, af Robsahm, Sabelhjerta och von Tuné. Anbelangandes de i Attartaflorna till aldrastörsta delen efter Riddarhusgeneaiogierna inflickade anekdoter, öfver hvilka Frih. Cederström uppstämt en så jemmerlig klagovisa, så har han 40 Den 2 Maj e. m. eller de af mig val kända gynnare, som så tjenstaktigt hjelpt honom med den tillämnade nedgöringen af mitt arbete, i brådskan eller hafset förbisett, likasom sjelfva planen för verket förbisågs, att skildringarne af Fru Fock, född Ridderbjelke, och Fröken Clo finnas för den förra dels på Fockska, dels på Hårdska genealogien, och för den ^sednare på stamtaflan öfver friherrl. ätten Gripenhjelm. j Starkhulvudska historien står väl icke upptagen på genealogien å Riddarhuset, utan är i stället hemtad ur en annan lika trovärdig kalla, tryckt till på köpet; men har jag anfört godbiten såsom exempel på ett egendomligt sätt i förra tider att bli adlad, diametralt motsatt betydelsen af ett nu mvcket brukligt ordspråk. Rå den eller de, som utarbetat de officiella genealogierna, blifvit genom ett R. o. Ad:s beslut af den 4 Maj 1765 formligt anbefalda, att dervid begagna sig af alla möjliga källor, så vore det väl underligt, om icke jag, hundra år derefter, då vår historiska litteratur så betydligt växt, skulle för mitt icke officiella arbete få göra detsamma.
Fyra qvinnor voro då intagna, och innan h e t gått om, hade 33 fått en tillflyktsort derstades. Bad i folhskolor. För några år sedan ' gjordes ett försök i Göttingen att i två af dess folkskolor, hvarrlera med omkring 700 larjungar, införa bruket af bad. De erfarenheter, som enligt en offentliggjord berättelse haraf vunnits, niana till fortsattandet af detta helsosaninia bruk. Ingen af lärjungarna tvingas att begagna sig .af baden; ingen undandrager sig likväl desamina. Kostnaderna. harför anses vara mattliga i förhallande till den nytta de åstadkornnia. FruKeiz Ch. v. Chazcvin nämnes af tyska tidningar såsoni en framstående qvinlig naturforskare, sarskildt på zoologiens område. Resultaten af sina talrika undersökningar och experimenter samt af de grundliga studierna a f vetenskapliga verk har hon i åtskilliga skrifter franilagt för allmänheten, hvilka skrifter afven erhalla tillbörligt erkannande af hennes manliga kolleger. Frankrike. Qvinnan och hedep-slegzbnen. Bland de 18 qvinnor, som erhållit hederslegionen, befinna sig I 2 barmhertighetssystrar. Dessa hjdtewodiga och sjalfförsakande qvinnor, som icke blott trotsat epidemierna i ambulmserna, utan äfven slagfaltets fasor, f6r att radda sirade krigare f r h döden, äro ock val förtjeilta af denna utmärkelse. Helt nyligen egde en ovanlig ceremoni rum vid inilitarsjukhuset i Chateaiidun, då general de Verdikre, i närvaro af en afdelning soldater i gevar, faste hederslegionens kors p % den vörclade syster Julies hvita ordensdragt.