Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lena. Det var då ett spektakel också, att han skulle få se mig. Karl Johan. Vet han mer, än att du går och mjölkar i skogen? Lena. Nu ljuger du, Kalle. Sa’ du honom inte nå’nting? Karl Johan. Inte ett enda ord. Han sa’ själf ... Lena. Och du neka inte? Herre jössus! Och jag, som sprang ifrån far och mor för att få träffa dig bara en litan momang. Och nu möter han dom. Karl Johan. Han säger ingenting. Lena. Det vet du inte. Jag blir rent olycklig för far. Han slår ihjäl mig. Karl Johan. Du ska tala vid gubben, Lena, så ta’r han nog reson. Lena. Så han står där och morrar! Tror han, att jag har kommit för att gräla? Karl Johan (går fram och tar henne om lifvet). Skynda dig då, innan gubben kommer! Lena. Skynda mig! Karl Johan. Stå inte där och sjåpa dig längre. (Kysser henne.) Lena. Är du säker på, att det var det, jag mente? Karl Johan. Ja, det är jag. (Kysser henne en gång till.) Lena (sliter sig lös). Stopp nu! Annars får de se oss. Hvad det ändå är tyst och bra här i skogen. (Sätter sig på marken.) Karl Johan (sätter sig bredvid henne). När inte gamla gubbar är ute och går, ja. Men kan du säga mig, hvarför din far och min far ska vara ovänner? Lena. Det är inte godt att räkna ut’et. Men ovänner har de nu varit, så länge jag kan minnas. Karl Johan. Det ginge ändå an, om de bara trätte, när de kommer ihop. Men de slåss också – och det så hårtapparna ryker om’et. (Paus.) Annars vore det då riktigt bra, om vi kunde komma ihop. Lena (lugnt). Ja, nog vore det det. Karl Johan. Ja, för här går råmärket mellan din fars och mins. Torpena är nog, så att hvar för sig kan dra’ sig fram. Lena. Min far har då lagt undan båd’ ett och annat, det vet jag. Karl Johan. Det har min med, om jag ska tala om’et.
Och h v e m var det, s o m sedan, då små fingrar vuxit, ledde dig till pianot o c h visade dig väg i tonernas labyrint? Det var m o d e r Musik. Minns du, hur vänligt och mildt h o n rättade dig, då det bar på sned; minns du, hur hon tog tummarne från öfvertangenterna? Och minns du, hur öfverlycklig du var, då hon lärt dig utantill de där små styckena? Och så hände det, att hon ibland k o m o c h sjöng något i örat på dig, och du gaf dig ingen ro, förrän h o n hjälpt dig att bland tangenterna leta ut den där melodien. Och så vänligt h o n nickade åt dig, då det gick bra, o c h så lustigt hon tittade på dig, då du slarfvat. Det skulle vara allvar, m e n skälmen lyste igenom. H o n kunde aldrig bli o n d på d i g; de där små krumelurerna bredvid roade henne. Barn v o r o barn: ville leka. H v e m var det, s o m bad dig o m något, då mor var sorgsen och hade bekymmer, bad dig, att du skulle sjunga den där sången, s o m m o r så många gånger sagt vara s o m skrifven för h e n n e? Det var m o d e r Musik. H o n var m o d e r själf, visste därför hur det kunde vara. Och du sjöng. Och m o r k o m o c h lade ett stort rödt äpple bredvid dig, klappade dig o c h sade: » Min lilla solstråle! » Och då kändes det precis, som o m en solstråle smekt dig. Och h v e m var det, som tröstade dig, då syskonen sade, att de där öfningarna v o r o så fula, så fula? Det var hon, m o d e r Musik. » Det är vä- gen, sade h o n o c h pekade på det där myckna svarta, » du k o m m e r aldrig att ångra, att du gått den. » — Och det har du heller aldrig gjort. Så blef m o d e r Musik denna vän, som du åter och åter vände tillbaka till. Allting förklarade hon o c h gjorde ljust o c h gladt.
S. D. Till Stats-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Rinman, M 86, angående vissa bestämmelser i fråga om högsta adjunktseller kollega-lönegraden vid elementar-läroverken, med afseende å innehafvarens befordran till Lektor; af Herr bohmansson, JVs 92, om anslag till läroverksbyggnad för högre ele mentar-läroverkct i Christianstad; af Herr brun, M 97, om användande för folkskolebyggnaden i Hudiksvall af ett efter enkan Anna Maria Lundgren fallet dana-arf; af Herr Henschen, JYs 99, om förhöjd pension för förre Länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren ö. II. Förberg, m. m.; af Herr Trägårdh, S., JV° 101, om anslag för anläggning af jernväg från Eslöf vid södra stambanan till Ystad; af Herr Grape, M 102, om pension för aflidne Post-inspektoren i Gefle, Post-direktören Abraham Sjölins trenne ogifta döttrar; Prot.-Utdrag den 26 November 1862. 55 af Herr Cygnaeus, JM i04, om pension för Post-inspektoren i Umeå A. F. Tinnerholms enka; af samme ledamot, JM 105, om ytterligare låneunderstöd för fullbordande af brobyggnad öfver Ume eif i närheten af staden Umeå; af samme ledamot, JM 106, om pension för f. d. Landshöfdingen Gustaf Montgomerys enka och barn; af Herr Blanche, JM 110, om anslag till lön åt en Intendent för Riks-musei palaeontologiska afdelning och förökande af dess samlingar m. rn.; af Herr Sommelius, JM 112, om pension för Majoren vid Södra Skånska Infanteri-regementet 0. G. Carlqvists enka och tre oförsörjda döttrar; samt af Herr Sundén, JM 115, om löneanslag för anställande af en Provincialläkare i Carlskoga härad.
Men utan denna öfverflyttning af Guds ord från Skolan lill den husliga kretsen anser jag, för min del, Christendoms-undervisningen i Skolan, sådan den der nu bedrifves och måste bedi ifvås bland en stor mängd barn, genom ett tanklöst upprepande af minnes-lexor, vara ett oskärande af det heligaste på jorden. Jag är öfvertygad, att den religiösa sinnesstämningen hos Svenska allmogen har, om ej sin förnämsta grund, dock att den åtminstone haft sitt förnämsta stöd i den hittills allmänna landsseden, att barnens undervisning, hvilken hufvudsakligast bestått af Christendoms-undervisning, i everdliga tider skett inom hemmet. Den har — med all sin ofullkomlighet — återverkat på alla hushållets medlemmar och gjort den dagliga stugan till ett dagligt bönerum. Borttages nu denna undervisning, förflyttas den uteslutande till skolhuset och inom dess väggar, öfverlemnas den ensamt åt främmande legda personer, så gifve Gud, att ej derigenom det religiösa samlifvet inom familjen måste utslockna, och med detsamma det religiösa sinnet inom folket. Detta är det andra skälet och det vigtigaste, hvarföre jag anser hemläsning böra regelbundet förenas med skol-undervisning. De båda skäl, jag hittills anfört för skol-undervisningens förening med en regelbunden och af Skolor bestämd hemläsning, utgå från psykologiska grunder och äro således allmänna och gälla för alla länder. Men det gifves andra skäl, helt och hållet enskilde för Sverige, som göra en sådan förening alldeles nödvändig, så framt skol-nndervisningen skall kunna verkligen meddela de utvidgade kunskaper, den nu åsyftar att meddela. För undervisningen genom Skolor möta nemligen sådane hinder i Sverige, som äro till största delen okända i andra länder, och hvilka, enligt hvad förut är nämnd t, haft till följd, att den hittills, oagladt allt nit och allt bemödande, icke der kunnat komma till stånd, och hvilka hinder för framtiden, enligt min tanka, endast på det sättet kunna häfvas, att man tager den redan allmänna hem-undervisningen till hjelp, samt understödjer och utvecklar den under Skolans ledning.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af de i 24 Kap. 32 § Kyrkolagen förekommande stadganden angående klockares brefbäringsskijldighet. Till behandling af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet har, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, blifvit från Lag-Utskottet öfverleranad en af Hedervärda Bonde-Ståndet dit remitterad motion i förenämnda ämne, hvilken blifvit väckt af Sven Rosenberg från Christianstads län (motionen N:<> 261) och uti hvilken Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län med flere af Hedervärda Bonde-Ståndet instämt. I fråga om klockares skyldigheter stadgar ofvan omförmälda lagrum, bland annat: »Han skall ock bära Kapitlets, Prostens, och Kyrkoherdens bref till Prosten, när de honom tillhandakomma, till nästa klockare, och, der sådant försummas, till skadan, som deraf timar, svara.» Motionären anför, att detta stadgande för sin tid sannolikt varit både ändamålsenligt, af behofvet påkalladt och lätt verkställbart. t samhällets då ännu temligen outvecklade skick voro antagligen de embetsskrifvelser, presterna hade att till hvarandra aflåta, icke synnerligen många. Ordinarie postlinier voro ganska fä och inskränkte sig till de allmännaste stråkvägarne samt framgingo på de flesta orter icke ens en gång i veckan. På dem, som antogos till klockare, hade man så ringa anspråk i fråga om kunskaper och skicklighet, att nästan hvem som helst med någorlunda förmåga att sjunga de allmännaste kyrkopsalmerna, ofta på sin egen melodi, kunde utan vidare examen antagas till sysslan. Under sådana förhållanden var det helt naturligt, att klockaren, ehuru han benämndes kyrkobetjent, i sjelfva verket ansågs såsom betjent för presterskapet, hvarom flera klockare instruktioner bure vittne. Tidsförhållandena hafva numera ganska betydligt förBih. till B. St. Lagsami Alim. Best. och Ekon.-Utshotlets Betänkande N:o 30. ändrats.
Saknaden af sådana vilkor kan leda derhän, att denna institution genom hvarjehanda inträffande omständigheter och under tidernas längd kan sjunka i anseende, och möjligen i allmänna opinionen komma att anses på långt när icke uppfylla det ändamål, för hvilket den blifvit inrättad. Så inträffade det med Allmänna Beredningen, hvilken, ehuru, enligt min tanke, af mycket gagn vid besvärsinålens handläggning, likväl förlorade det förtroende den hade bordt ega af skäl, som icke hade bordt finnas, men sorn likväl i verkligheten funnos. Den 13 Juli f. m. 197 På grund af de skäl jag nu anfört, får jag vördsamt anhålla att R. o. Ad. ville, såsom sin gemensamma tanke, förklara, att, om än det förslag till ändring af grundlagarne som här blifvit afgifvet är välvilligt och godt i afseende på dess syftning, så är det likväl i sitt närvarande skick oantagligt. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: I likhet med de 2:ne föreg:de talarne finner äfven jag detta förslag vara behäftadt med åtskilliga fel. Hufvudfelet är, enligt min åsigt, det, att man afsett, att, sedan Konungen och R. St. beslutat om hvilka mål skulle till Reg.-R:ns verksamhet öfverlemnas, och hvilka skulle fortfarande i Stats-Rådet afgöras, så skulle Konungen icke hafva dep aldra ringaste rätt, att uti de Reg.-R:n behållna mål hafva någon röst. Detta hade enligt min tanke kunnat på 2:ne sätt afhjelpas; antingen om man förbehållit Konungen rättighet att, då han så för godt finner, tillsäga att vissa mål skola ifrån Reg.- R:n öfverlemnas till konseljen, eller om Konungen, då Han så behagade, egde att intaga säte och stämma i Reg.-R:n, vid hvilka tillfällen han skulle vara ensam beslutande. Något sådant stadgande har likväl Konst.-Utsk. icke föreslagit, och jag är ledsen deråt.
Nu blef brölloppet drucket med lust och med lek och allsköns glädje, och konungen satte Aske-pjeskens brud i hög-bänken, och visade henne stor ära och hyllest, såsom man det kunde vänta. Men när brölloppet hade stått i dagar, ja, väl i sju, tog den yngste prinsen farväl af sina fränder, och for hem till sin drottnings rike, som tillförene varit förtrolladt. Der blef han tagen till konung, och styrde sedan både länge och lyckosamt, och blef vänsäll och årsäll, så att större konung och fagrare drottning aldrig ha funnits till. Men sedan var jag inte med längre. B. Konunga-dottern i Tornet. Ifrån Gottland. Det var en gång en konung och en drottning, som lefde mycket väl tillsammans. De åtte en enda dotter, den vänaste man kunde se för sina ögon; också höllo de henne kär öfver allt annat. Men när det lidit en tid, fick drottningen sin hel-sot, och kände att hon skulle dö. Hon lät så kalla till sig sin gemål, konungen, och sade: »jag känner att min tid är all, och hafven stor tack för hvar dag vi lefvat tillsammans. Likväl sörjer jag icke för mig, att vi skola skiljas; ty jag vet att J hållit mig kär, och att jag aldrig skall gå ur edert sinne. Icke heller sörjer jag för eder; ty när jag är död, skolen J fästa en annan gemål, och så blir edert hjerta gladt igen. Men allramest sörjer jag för vår lilla dotter, att hon skall bli så frånfallen och ensam i verlden. Lofven mig fördenskull, att J tagen väl vård om henne, så att hon slipper lida spott af andra, eller gråta att hennes rätta moder är död.» Ja, detta lofvade konungen, som man det kan vänta, och så dog drottningen, lemnande ett godt eftertal af både höga och låga. Men konungen sörjde mycket öfver hennes död, och ville icke låta trösta sig. Det stod så en lång tid bortåt, och allt var konungen lika bedröfvad som tillförene. Då begynte hans män att samrådas huru deras herre skulle åter blifva glad igen, och tycktes dem rådligt, att han borde se sig om efter en ny drottning.
Capitalet ar oförändradt, men rentan, jemte en del af den inom 1814 års slut tillkomne, liqviderad, så att hela fordran vid sagde tid utgjorde F. d. Stads Mäklaren Södeman, Capital och Renfa Utlånta Medel, hörande till Behållningarna i de från Kongl. Krigs-Collegium aflem nade Cassör, Renta inbegripen Sedan åtskilliga inbetalningar år 1814 afgått, voro vid årets slut utestående i Capital och Renta — Smärre fordringar — ■— ■— Utbetalningar som balancéras i Räkenskaperna, men här antecknas inom linien, emedan någon ersättning dedore icke ä: atr förvänta: ^ I§1? Srs s[u^ vid ,8,4 ärsslut: Till inlösen af förkomne, skadade och forfalsk. LönOch Betalnings-Af gift — Bevillning för 1800 och föregående åren — 1801 med 18C9 — 1810 1811 — _ 1813 1813 1814 af Testamenten för stämplade Spelkort innehållen af utbetalta Intressen å Contoireis å 6 proC. och derutöfver — Krigsgärd Observations Medel — Skatterätts dito __ — Utrednings dito eller öfvergifven Krigskotsnadsfond Tillsammans R:dr B:co 3,170,192: 1. 1 Hvilka utföras till det belopp, i hvardera penningesortcn , hvarmed de blifvit levererade Licent-Medel Till Realisation insatte Credit-Sedlar —• — RiksgäldsContoirets Län å 5 proCent , derå insatt - Riksens Ständers Discont-Verks Fordringar , derå indrifne Renta på Hans Excellences Herr Grefve Ruuths af Contoiret erhåline Lå.i ä 5 proC R:dr B:co 4,680: Dito å dess Lån af Wismarska Pantskillingen å 6 proC. 8,100: Götheborgs
Sre af 83onbe« ©tänbet; bod funna 23erebningd.©ommitteer, ehmab be äro malbe för ©n, etter på fått bär nebanfore t 55. §. färmäled, för flere ©ocfnar, om få åjlunbad, befiå af ett minbre antal Sebamoter, bocf ej unter gern, hmaraf Små af 9tib. berffapet och Stbeln etter ©tänbdperfoner, famt Små S3änber, meb bet unbantag, forn 80. §. omformäler. ©tutte dfprfoherben af älber, ljuflighet etter annat giltigt färfatt, mara binbrab att i S3erebningd*©ommitteen behaga, flfaa han titfe någon blanb SCrt. lif. §. 54—57. 49 blanb gärfamlingend 5>ref!erflfap, feni han finner meji tjenlig att (Ttt frätte färeträba, boet emot bern emelian ofmerendfommen erfdttning foc refefoftnaben, §• 54- ginned ej i en ©beten befutne män af Sftel, ©tänbdperfoner och S35nber titt bet antal od; färhättanbe, forn erfcrbrad, mä bet brifranbe ut fed blanb fåbane perfoncr, forn dro etter marit i d?ond. 2)?aj:fg och kronans tjenft, etter inom ben ©lag, hmarä tiOgäng är. Stjlunba ©ocfne. männen ett fiärre antal, än gern, mare bern ej förment, att från annan ©oden tillfalla befutne perfoner af ben Slaf, hmarä tillgång inom ©oefnen fafnad. §•
Allmänheten tror på honom, likasom hon rättar sig efter uniformen pä en embetsman, och tror, att då han får bära henne, så är han äfven värdig dertill. Detta har dock mera skål för sig, emedan lian är rigtigare pröfvad till sin duglighet, än handtverkaren, när hans skicklighet undersökes på det ofullständiga sätt, som nu gällande förfatln:r bestämma. Det är sagt, att åtskilliga handtverk kunna kallas fabriker eller öfvergå dertill, hvarigenom hela föreskriften om raästareprofven 37* Den 27 September e. m. lillintelgöres. Man bär anfört exempel på, huru sjelfva skräddarehandlverket kan öfvergå lill fabriks-näring o. s. v. Väl hafva vi selt, ali sömnaden kan af machiner verkställas; men att skäia till kläden åt en mager person eller en fet, en puckelryggig eller en rak, det lärer machinen svårligen kunna lära sig. Dertill fordras en menniska med omdöme och derföre måste handtverkare finnas. Derföre har ej heller skräddaren sin skyll och sitt namn af nulen utan af saxen; af skräda (skära, klippa till). Hvar gränsen liefinnes mellan fabrik och handtverk, är visserligen icke lätt att säga. Men det finnes dock eu allrpän grund, nemi den, alt fabriksvaran är en sådan, som utgör föremål för verldshandeln, hvaremot handtverksvaran beror på beställning för tillfälliga omständigheter, personer och behof. Om eu näringsförfattn. skall, enl. min lanke, vara väl inrättad, hör lian vara sådan, att han, sä vidt möjligt är, skyddar handtverket, hvilket, genom ett allvarligt mäslareprofs erfordrande, åstadkommer alt den fattige kan blifva sin egen; ty den förnäme eller rike underkastar sig ej lära och prof. Just genom dem är det, som den fattige blifver sjelfständig verkstadsegare och deltagare i samhällets, ja äfven Statens angelägenheter. Hail kän blifva rådman, riksdagsman, med ett ord allt hvad en medborgare kan fordra. Hvad blir deremot en fabriksarbetare? Han blir ingenting annat än ständig daglönare hos fabriksägaren.
Under året gjorde dessa Fartyg 53a re - Halm *7 Halm Eldfast Lera Mur ock Tak-Tegel Qvarnoch Slip-stenar Kalkoch Lim-sten Ställsten Kreatur . *5§ Tjog T:r St. 37,800 dito 9 Skepp:d 6a4| dito i4 St. 16 Häraf läcktes Eilar Kongl. Majit i Nåder inhämta att delina Canal, anlagd med relativt mindre kostnad, är af dea vigt för varnlransporten iMn Bergslagen att dä den nu kommit > behof af ombyggnad den syne. förtjent af allmänt understöd. En ny commnn.cat.ons-väg .från. oster lill vester emellan Ramnäs och Fläckebo Socknar ar indelad till allmänt underhåll. Marknaden^ äro de samma som förr. Fråga är dock Tackt om indragandet af marknaden i Norbergsby eller dess orvandjande till blott kreaturs-m. rkn.d. De betydligaste marknaderna hållas: i Februam månad i Säl . der stor tillförsel är på Lin, Garn, Väfnader, Smör och Fogel samt sJ nn.aror ifrån Rikets Hofra Läns ecb i Westerås onder September månåd , då så väl Spannmål och Kreatur som Kopmanna.varor 1 maugd ut bjudas. §: 4- Politisk Författning. Kammarverk. 1:0 Inom Kongsörs Fögderi bar någon ökning eller minskning i hemmantalet icke ägt rum under ifrågavarande fem år, men 2:ne Kronohemman hafva blifvit löste 1.11 skatte och 2 nybyggen nu Danbo och Carltorp kallade på Kongsörs Allmänning blefvo 1831 efter lillgodonjutne 5o frihetsår påförde en fastställd Smor-ranta. Hemmansklyfningar till skada tilltaga i Torpa och Kong-Carls socknar. Laga1 skiften hafva på några ställen i. detta Fogden blifvit verkställde. Stadeliga vatten-uppdämningar inom delta Fögderi äro icke ofverklagade.
I afseende å grufvelnjshåilningen har vid Persbergs grufvor ett länge eltersträfvadt mål blifvit ernådt genom flere grufvors förening till ett större Bolag. Den förökade arbetskraft, som betingsaflöningen framkallat och den besparing i kostnaden för lysningsämne, som begagnandet af lampor i stället för ljus åstadkommit, hafva väl bidragit till minskning i brytningspriserne, men stegringen i andra materialers pris, serdeles skogseffekternas, har absorberat dessa fördelar. Malmuppfordringen har varit följande. Bruten Malm. Plockad och vaskad Malm. år 1833 45,767 Tunnor 21,441 Tunnor „ 1834 50,825 „ 23,731 „ 1835 51,462 „ 20,132 „ „ 1836 54,161 „ 22,126 1837 58,654 „ 26,420 „ Summa 260,869 Tunnor 113,850 Tunnor eller i årligt medeltal 52,173 d.o 22,770 d:o 11 hvarje tunna beräknad till två Skeppunds Bergsvigt. Sjömalm har blifvit upptagen på flera orter i Länet samt funnen och inmutad uti nästan alla sjöar i Fernebo, Elfvedahls, Fryksdalds, Jösse och Nordmarks Härader. Myrmalm har i synnerhet förekommit i sistnämde Härad, hvarest den på betydliga vidder till tämmelig renhet blifvit anträffad. Skulle förbrukningen af dessa malmer tilltaga eller sättas i förhållande till tillgången, kommer sannolikt malmupptagningen att utgöra en icke obetydlig folknäring. Röna Koppargrufva i Östmarks Socken af Fryksdalils Härad blef af ett Engelskt Bolag, med till största delen Engelska arbetare bruten ungefärligen halfva året 1833, men utan någon malmvinst. Det är dock anmärkt, att man kunnat anse dessa Engelska grufvu-arbetare i flit, ordning, drift och konstfärdighet förhålla sig till de Svenska som 10 till 1; men de förres aflöning till de sednares som 15 till 1.
— N:o 30- med anledning af Riks-ståndens beslut rörande Konstitutions-Utskottets uti Memorialet N:o 20 framställde Grundlagsänd rings-förslag, angående utländsk undersåtes rätt att i Riket förvärfva och besitta fastighet. VIII. B. 101, 104- U. 258. A. 400. XI. U. 306 320 •— N:o 31. med förslag till ändring i 13. 19, och 22 §§ Riksdagsordningen angående representationsrätt för Lärarrie vid Elementar-läroverken. VIII B 257. 408. 415- A 416 ■— N;o 32- med förslag till ändring uti 15 § Riksdags-Ordningen angående hemtnatis-egares representations rätt. IX. U. 67, 99- U. 411. A. 44S. XI. U. 306, 320. — N:o 33. med Grundlagsändrings-förslag, rörande vissa riksdagsiirendens behandlande af Riks-Ståndeu gemensamt uti sä kallad Kiks-Nämnd. VIII. B. 257. 408, 417. A. 432. — N:o 34. med förslag till ändring uti 17 och 22 §§ Regeringsformen, åsyftande förstärkning uti antalet af Högsta Domstolens ledamöter. — N:o 35 med förslag till tillägg vid 1 § 9 mom. Tryckfrihetsförordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift. IX. B. 3. 35. A. 45. U. 411, 447, X. U. 39. 78. A. 133. XI. U, 306, 320. 95 Konstitutions-Utskottets Memorialer, Beta lil'anden oell Utlåtanden : — N:o 36. med förslag till ändring i vissa delar af TryckfrihetsFurordningen i fråga 0111 'Fryekfrihets-Ivnmnden oell, i sammanhang dermed, till tillägg i 108 § Regerings-Fortnen oell 65 § Riksdags-Ordningen.
Jag hade föreställt mig alt en, förhållandena v deras helhet omfattande, beräkning nödvändigt måste föregå StatsUtsk:s tillstyrkande af utgifter; och jag tror således t. o. m., i olikhet med Frih. Raab, att denna beräkning kunnat sträcka sig icke allenast till en blott och har beräkning af de ifrågavar. utgifterne, ulan äfven till en utredning huruvida Statsverkets tillstånd i dess helhet medgifver det äskade anslaget. Reservanterne hafva äfven, såsom skäl hvarföre en vidräkning icke bordt ifrågakomma, anfört: ”att dylika undersökningar med lika skäl kunde äskas i alla på mer eller mindre längre lid beviljade anslag, hvarigenom i olid afskräckande summor skulle uppstå”. Jag vill gifva den meningen en, enligt min åsigt, riktigare uppställning: jag vill nemi. säga att om vid hvarje förslag bestämdt tillkännagifva^ de summor, som till det åsyftade ändamålet redan åtgått, sä väl som de hvilka än vidare dertill erfordrades, så skulle många dylika förslag, alldeles icke i otid, men deremot i tid afskräcka; och kanske vore vinsten deraf icke så ringa. Ofvanberörde utredning visar oss att den nya lagberedningen åsamkat vårt land en utgift af mera än 300,000 r:dr; i sanning en, hvad man kallar, rätt vacker summa. Om den vore i behåll, huru mycket godt skulle icke dermed kunna uträttas? Den första tanken, vid en gjord utgift, blifver naturligen den: hvilken valuta har man för densamma bekommit? Den andra frågan blifver den: om summan nu i stället vore besparad, hvad månde man ej då hafva mäktat dermed, till uppfyllande af behof och önskningar, för sin och andras fördel, åstadkomma? I ett rikare land kan man måhända bespara sig sådana betraktelser, men i ett fattigt, såsom vårt, blifva de oundgängliga.