Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något vidblifvande kan således icke nu komma i fråga; och hvad beslutets värdighet beträffar, så förmodar jag, att hvilket beslut R. o. Ad. än i denna fråga kommer att fatta, blifver det dock alltid R. o. Ad. värdigt. Någon tyngd i vågskålen bör således icke eller gerna kunna uppkomma af så maktpåliggande ord som värdighet. Det är sagdt, alt ingen rättvisa linnes deruti, att en stad har 3 a 4 gånger så stor tolag, som en annan stad, belägen pä 6 fjerdingsvägs afstånd derifrån. Rättvisan skulle jag för min del tro ligga deruti, att inkomsterne äro lämpade efter utgifterne. Tolagsafgifterne för en stad, sorn har stora utgifter i och för dessa inkomster, böra naturligtvis vara större än för en stad, som blott har ringa utgifter för samma ändamål. För Stockholm t. ex. med sina vidlyftiga quaier och hamnar å båda sidor af staden samt mångfaldiga andra utgifter, måste ovillkorligt behofven vara betydligt större än för Södertelje. Sä är äfven förhållandet med andra städer, och deruti ligger grunden till städernes olika behof 9 H. 8 58 Den 2 April e. m. af tolag. Frill. Cederström liar gjort utkastet till en tafla, hvaruti han sökt visa de lyckliga följder, som skulle uppstå deraf, att Styrelsen öfvertoge uppbörden och förvaltningen af de tolagsmedel, hvilka för närvarande släderne sjelfve äga att disponera. Han har sagt, att det skall vara en Styrelse i Sverige, vid sidan af hvilken inga borgmästare må finnas, hvilka ingripa i de communala angelägenheterna. Han har dermed förmodligen menat, att städerne skulle till vederbörande embetsverk inkomma med förslager till reparationer af den eller den bryggan, af den eller den quaien; lill inläggande af golf uti något packhus eller anskaffande af nya vigter etc. Men jag hemställer, hvad drift, hvad allmän anda skulle deraf i städerne befordras.
Till likhet med hvad i flera främmande länders tulltaxor äger rum torde i den svenska böra intagas en ny rubrik för leksaker, deraf importen är af icke ringa betydenhet. I sådant afseende föreslås, att för sagde rubrik må antagas följande lydelse: »leksaker eller niirnbergerkram af träd eller sammansatta ämnen, med eller utan betsning, målning eller lackering,» och, med tullfrihet vid utförsel, införselstullen derå bestämmas till 36 sk. skålpundet, motsvarande 25 procent å artikelns medelvärde, samt i öfrigt föreskrifvas, att »andra slag» förtullas lika med ämnet, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Den nu till 2 r:dr 24 sk. kannan, eller 50 procent af det antagna varuvärdet, stadgade införselstull å likörer lärer böra jemkas till 25 procent å berörda värde, eller 1 r:dr 12 sk. kannan. Då fogellim nu mera sällan förekommer i handeln och import deraf på senare tiden upphört, synes särskilt tullbestämmelse derför icke vidare erforderlig, utan den jemkning lämpligen kunna vid redaktionen af artikeln lim vidtagas, att, med bibehållande af rubriken husbloss och derå nu gällande tullbestämmelse, dragoch fogellim sammanfattas under benämningen andra slag, med antagande derå af 3 sk. införselstull, utgörande 25 procent å värdet af draglim. Talgljus, som under den tid, handelstraktaten med Ryssland var gällande, fingo derifrån inkomma mot hälften af den i taxan bestämda tull, hvarigenom densamma, utgörande 2 r:dr 24 sk. lispundet, eller 50 procent å varans antagna värde, ändock icke i verkligheten öfversteg 25 procent, enär importen egentligen ägde rum från Ryssland, lärer vid sådant förhållande numera icke böra åsättas högre införselsafgift, än 1 r:dr 12 sk. lispundet, eller 5 sk. skålpundet, hvilket, lika med öfriga slag af ljus, torde kunna till grund för qvantitetsberäkningen utsättas.
Resttltatet b lifver vål enahanda 5 men Ståndet har då icke antagit ett sämre förslag i stället för ett bättre, som Herr Bergstedts synes mig vara* Herr Peresvetoff Morath, Anders Wilhelm : Jag får Upplysa , att BancoUtskottet, vid frågan om besvärande af återremissen, vål tagit 1 betraktande det förslag, sorn hos Ridderskapet och Adeln blifvit gjordt, men då de tre öfrige Stånden redan fattat sitt beslut 1 ämnet, ansåg Utskottet sig ej kunna meddela föråndradt Ut-! låtande. Herr Grefven och LandtMarjkalken hem-* Ställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla BancoUtskottets Utlåtande. Ropades Nej. Hvarefter Herr Gre\ven och LandlMar* Jkalken gjorde proposition till afslag å berörde Dea i? Augusti f. m, Utlåtande; hvilken proposition med Ja besVä» rudes. Föredrogs å nyo Lag-Utskottets den Si sistlidne Julis under N:o r4o afgifne, samt elen I i dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om löftesmäns rättighet att uppsäga borgen. Herr Ehrenborgh, Casperi Jag h r förut Vid ett tillfälle yttrat, att Vid lagen om borgen ej blott afseende bör göras på försträckning» gifvarens säkerhet, utan ock på Söifesmånnens rått att återkalla sirs borgen. D< t sednare sker, om löftesmannen har rättighet ett uppsåga sin borgen, likväl så, att ej förstråckningsgilvaren lider. Jag skulle tro, att om ej hela yuie Capitlet i nya HahdelsBanken kunde antagas, gjorde det tillfyllest, om man antoge 16 §. deraf.
Itmnadt, Stockholm den 25 Martii 1818* 383 L/ig-Utskottets Betänkanden. Riksens Häglof. Ständers Lag-Utskotts Betänkande angående det af RiksdagsFullmäktigen från Götheborgs och Bohus Län Carl Fredric Berg gjorde förslag om ändring i ansvaret för fylleri och dryckenskap. Uti et till Hedervärda Bonde - Ståndet inlemnadt och derifrån till Lag-Utskottets handläggning remitteradt Memorial, har Riksdags-Fullniäktigen från Götheborgs och Bohus Län, Carl Fredric Berg, med antagande deraf, att uti Kongl, Förordningen emot fylleri och dryckenskap af den 34 Augusti 1S13 det obestämda uttryck skall begagnats: rörd uf starka drycker, förmält, att det samma föranleder till obehörige åtal af Åklagare; Och då i öfrigt Riksdags-Fullmäktigen Berg ansett det icke vara instämmande med en behörig principe vid Lagstiftningen, att stadga straff för sådane fel, hvarigenom någon o~ rättvisa eller våld icke tillfogas andra personer, har Berg yrkat, att fylleribrott ej borde i annat fall med böter beläggas, än då allmän förargelse dermed blifvit vållad, eller sidvördnad mot Auctoriteter, Embetsoch Tjenstemän, samt oljud, slagsmål eller andre brottsligheter derunder blifvit utöfvade, äfvensom att stockstraff och allmänt arbete vid Arbets-inrattninrättningar, såsom icke tjenande tiil förbättring, ej mera må för fylleri äga rum. Lag-Utskottet, sorn hvarken u{i ofvan omförrnälte Kongl. Förordning, eller någon af de Läg-Utskottets
Vid år 1772, så måste man medgifva, att minnena af dem icke kunna vara synnerligen tillfredsställande för Nationen. Det var olyckligtvis ej då Regeringen, som beräknade Nationalkraften. Det var utlånfiningen som till egna Ben 10 Febrf.arii, afsigters befrämjande, med penningar mätte och afvågde dem; och i de källor, deni Grefve von Schwerin rådfrågat, i afseende på de penningeSunnnor, som af Franska Hofvet ifrån j 7.08 till 1760 till Sverige utbetaltes, torde man kunna finna vissa detailler, som för ingen Svensk man hvarken åro uppmuntrande eller behaglige att i minnet återföra. Det gifves en instruefion af år 1766 irån Hertigen at Choiseuel till Baron Breteui], då varande Fransk Ambassadeur i Sverige, sorn innehåller de mårkeliga orden, att. sedan man långe utgifvit penningar, för att understödja ett purties inkråktningar på Koman-' gamagten, men funnit, att det föga båtade, e~ medan penning kan uppvägas med penning och andra Magters bidrag motverkade det ändamål man sökte, det nu syntes vara tid, att, med en af erfarenheten vunnen ledning, använda både subsidier och bemödanden att befordra utvidgandet af konungamakten. Och 1772 års händelser föranleddes af denna förändring i Frankrikes politiska grundsatser. Sedan den tiden har Grefve von Schwerin sagt, åro vi komne till den punkten, att ej mera några Länder kunna pantsättas, aftrådas eller försäljas. Om vi i afseende på senare händelser, classificera detta yttrande, så är Vissmarska pantskillingen det första i chronologiska ordningen; men den hör till en tid, öfver hvilken Svenska Folket redan har stadgat sitt omdöme och fällt sin dom. Vi hafva sedermera aftrådt Länder, och minnet deraf skall alltid förblifva smårtande. Det var, efter ett olyckligt krig, aom vi nödsakades vika för öfvermagfen och skilja oss ifrån ett Folk, Den 10 Frlruarii. 597 som genom alla band af vänskap förtroende, gemensam åra och gemensam förkofran, varit med oss förenadt.
H e n n e s hela uppträdande o c h hennes sång äro här af gripande verkan. H r Lundqvists Agam e m n o n är likaledes, särskildt i vokalt hänseende, en förträfflig prestation. D e belönades båda m e d lifliga applåder. Nilsson Hon ett trygga talade eftertryck, lugnet. IDUN 1897 » O, mitt barn! » sammandraget att det ingenting icke Moderns af s m ä r t a. men Han fick i n g e n t i n g sammankramade det sig; men det ifrån rifva fadern inträdde i detkasta märka. i handen Hon och ämnade i någon annans h a n d finge det icke k o m m a, o c h därför s t o p - pade hon det, halft u t o m icke, » aktlig, sig m e d Fru en frimodig Forsman gästerna. vacker Det var en och Hon hennes hör, att tryckte en Edits — tänkte modern och undersuck. hjärtat sådd, det En senare instufvadt kupé. Bruden öppna fönstret, gestalt h ö j d e middagen öfvergjutna af e n s t a r k rodnad, i lutade sig sig b a k o m såg skymten vandterna och vännerna. svunna. suttit så Edit, s o m rätteligen skulle där s o m en liten f ö r s a g d, blyg, rodBrudgummen gande på en icke fullt äkta Ändtligen Bruden reste fattade man sin sig liffrån brudgums bordet. arm. H o n h a d e aldrig förr druckit som så mycket i dag. Hon tyckte nästan, hel evighet. innan Ännu hon att sig varit s o m en behöfde kläda om sig. Edit du kläda o m dig, » Edit gick hastigt linnet bränt in i sitt brudstassen. låg det henne hon om det blef rum och afkastade bref, under som formligen dessa och hade timmar. att påtaga framräckte därEdit på- n u floret f ö r ö g o - Det gafs ingen förevändning för Märta kvardröja, lämnande utan hon mor och dotter » Mitt detta M e n så lossades läppar tryckas m o t sina.
DAMEN och vanära, och föra sorg till de gamle... och se Dig i en förhvarandra mera! Det är visserligen nej det är för mycket! Med skam ödmjukande ställning och Du mig. Vi skulle aldrig kunna akta DEN OKÄNDE. ner det nalkas som det oundvikliga och jag börjar längta efter det, för att gå igenom det fort, efter som det skall ske. Det är sant, det vore värre än döden, men tänk dig, jag kän DAMEN (tar fram virkningen). och en annan utväg måste finnas. Om vi väl vore gifta... och Men jag har ingen åtrå efter att bli skymfad i din närvaro... - den saken kan gå fort, ty mitt förra äktenskap är formelt ogiltigt, enligt det lands lagar der det slöts.. Vi behöfva endast göra är förödmjukande för dig... en resa och låta viga oss af samme prestman, som... men detta TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE. artar sig till en vallfart eller ett gatlopp... DAMEN drifver ut oss! derför och för att få ett slut på dessa förödmjukelser återstår endast att själfvilligt svälja den sista... tyst jag hör steg... Det har Du rätt i, och om fem minuter är värden här och Det passar i stil med allt det andra... då denna bröllopsresa DEN OKÄNDE. och när jag icke kan bekämpa den osynlige, skall jag visa hur långt jag kan tåla... Belåna Dina smycken, så löser jag ut dem när förläggarn kommer hem, såvida han icke drunknat under badning eller blifvit ihjelslagen vid en tågsammanstötning. Är man äregirig som jag, får man vara beredd på att först af allt offra äran! DAMEN. godvilligt lemna detta rum... O gud! Nu kommer han! Värden! Efter vi sålunda äro ense, tycker du icke det är bättre att vi Jag anar den och är beredd... Jag är beredd på allt numera, - DEN OKÄNDE. borstare och portvakt... skammens rodnad och vredens blekhet... vår skam. Fäll slöjan åtminstone! DAMEN Detta är friheten! DEN OKÄNDE. Och detta är befriaren! (De gå.) _______
Rikets Ständers Revisorer hafva, på grund deraf, att vid 1860 års slut Sätra brunns hospitalsoch fattigkassa utvisat kontant behållning af 1,283 R:dr 11 ören, badhuskassan 6,9!)3 R:dr 59 ören och brunnskassan 1,754 R:dr 35 ören, eller tillsammans 10,031 R;dr 5 ören, ansett »önskvärdt att vid räkenskaperna fogas uppgift huru medlen kunna vara för tillfället placerade, på det vederbörande må komma i tillfälle att erfara, huruvida nödig omsorg användes att göra dessa medel fruktbärande». Det är sannt, att badhuskassans behållning vid 1860 års slut var 6,993 R:dr 59 ören, men det är ock lika sannt, att en månad derefter, eller den 1 Februari 1861, af denna summa inbetalades till Akademiens Räntekammare 4,100 R:dr, hvilket 1861 års räkning och Räntmästarens qvitto af denna dag intyga, hvarföre vid 1861 års början nämnde kassas, hos mig innestående, kontanta behållning icke var större än 2,893: 59 ören Rmit. Samma kassas behållning var vid 1862 års slut 1,358 R:dr 28 ören och vid 1863 års slut 1,385: 35. Under detta år, eller 1864, har en större reparation af badhuset egt ruin, för hvilken Brunns-kainererarens specialräkning kommer att redogöra, och, enligt Akademi-räntmästarens räkenskaperna bilagda qvitto af den i Oktober, visar sig, — 364 — att Brunnens återstående skuld på badhuset blifvit med 2,075 R:dr till fullo gulden och badhuset sålunda betaldt. Kassans behållning vid 1864 års slut torde uppgå till ungefär 1,000 R:dr. Jag säger omkring, emedan Kamererns specialräkning ännu icke inkommit. Sedan badhusets skuld nu blifvit infriad, kommer, för räkenskapernas förenkling, med 1865 års början badhuskassan att ingå i och förenas med brunnskassan.
När vederbörligt Utskotts Utlåtande inkommer, då blifver tid att öfverväga huruvida den önskade högre Disconträtten kan beviljas. För det närvarande anhåller jag allenast om Herr Grefvens och 184 Den u M<$, LandtMarskalkens proposition, att Friherre Cederströms motion måtte tiil BancoUtskottet hänvisas. Åtskillige hördes instämma häruti. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag får för min del tillstyrka bifail till Herr Baron Jacob Cederströms motionj men jag gör det med tvänne villkor. Det första är, att Jordbrukare och sådane Näringsidkare som ej äro handlande, skola framför dessa erhålla Lånen, ty annars ökas blott Sedelstocken, utan att komma de mest för penningar nödställda Näringar till godo. Det andra villkoret är, att Disconten förbinder sig ej blott att nöja sig med lika så liten afbetalning, som hittills varit vanligt, utan ock med mindre, eller med mindst T^:dels afbetalning på Lånet. Grefve Lillj ener antz, Johan Wilhelm.- Då jag i förevarande ämne först yttrade mig, var min afsigt endast att afböja de uppkastade hinder för remiss till BancoUtskottet, hvarigenom jag ansåg Höglofl. Ståndets tid blifva utan allt ändamål förspilld. Då nu åtskilliga omständigheter blifvit vidrörda, som äga gemenskap med tillvarelsen af Götha Canal-Bolags Discont, och densammas inflytande på Samhället, så bör jag ej obemält lemna, att också jag noga inser det inflytande, sorn insättning af penningar mot 3 procent äger på allmänna rörelsen. Jag Den 11 Maj. a 85 har allt ifrån år 1S09 offentligen och vid enskildt samtal yttrat min öfvertygelse derom, och förklarar nu, det jag anser denna möjlighet att emot 3 procents interesse äga Capitaler beständigt rörliga, i högst betydlig del medverka till den öfverklagade brist af stående lån, som kallas penningnöd. Jag anser mig ock böra anmäla, att om den Götha Canal-Bolag tillerkända rättighet till ett DiscontVerk kunde genom gifvande ersättning återvinnas, skulle jag anse sådant vara högst förmonligt, för att utan alla hinder Kunna åt blifvande
» Hade han aldrig farit till Paris, så skulle han nu ha varit en stor konstnär. » Detta är i hög grad löjligt, men det är verkligen sagdt på fullt allvar. Då och då kom en tafla från Paris, och många konstälskare funno henne vara utmärkt, men den från konstakademien utgående åsigten var, att hon ingalunda förtjenade stor uppmärksamhet Det är allmänt bekant, att den åsigten verkligen kom från akademien.Stort uppseende, väcktes för några år sedan, då Hugo Salmsons till staten hembjudna » Hvitbetsr ensare » förkastades af nationalmuseets inköpsnämd. Många konstälskare, både de som utgjorde mindre-talet i nämden — förkastandet åstadskoms genom en rösts öfvervigt — och ett flertal utanför nämden, förklarade Salmsons målning vara ett utmärkt konstverk. Men hvad hjälpte den förklaringen? Nämden hade redan röstat. Motviljan för alt som kan kallas » fransk konst », hvilken egentligen är den nu varande verldskonsten, hade ännu en gång uttalat sig. Det är för öfrigt ännu i friskt minne hvilken tafla som föredrogs Salmsons. Sällan har skandalen varit så öppen. De senaste inköpen för statens räkning ha lyckligtvis varit rättvisare, och oaktadt den fortfarande afvog-heten mot det franska måleriet, har inköpsnämden skaffat nationalmuseum konstverk af både Hugo Salmson och Carl Larsson, men så aktningsvärd den förres lilla » Ax-plockerska » i sig själf är, kan hon dock ej ersätta hans förut afvisade större och betydelsefullare målning. Innan jag lemnar statens inköpsnämd, må det icke anses ogrannlaga, om jag erinrar därom, att, jämte de verkligt konstförståndiga, af hvilka dock några kunna vara så ensidiga, att de förkasta alt som icke öfverens-stämmer med hvad gällande bruk hittills stämplat såsom antagligt, sitta i den nämden personer hvilka icke begripa det ringaste af konst och ej häller känna något deltagande för äfven de utmärktaste konstverk. Där ha funnits riktiga Strindbergare, som förklara, att de hällre köpa en kappe äplen än vilja offra en enda slant såsom bidrag till förvärfvande af t. ex. ett bland August Jernbergs bästa fruktstycken.
Besvärsoch Ekon.Utskin, att gemensamt inkomma med förslag om dessa medels användande lill allmänt nyttiga ändamål; hvarvid Ståndet ansåg hufvudsaklig! afseende böia fästas vid de flera behof, som i SlatsUlsk:s utlåt. N:o 354 finnas under litt. G. upptagna; i hvilket beslut R. o. Ad. inbjudit de öfriga Stånden alt sig med PresteSt. förena. Gr. Horn, Claes Fredr.: StatsUtsk. har ansett sig nödsakadt att ingå till Ständerna med ett memorial, deruti StatsUtsk. begär att Ständerne måtte förena sig om ett beslut, hvarigenom något bestämdt Utsk. af Ständerna utDämnes, som kommer att handlägga frågan om bancovinstens användande vid extra-statsregleringens uppgörande. Detta är så mycket nödvändigare, som olika beslut föranleda StatsUtsk. att betvifla BondeSt:s afsigt, huruvida StatsUtsk. eller BancoUtsk. skall handlägga ärendet. Dessutom, då R. o. Ad. för sin del beslutat att StatsUtsk. ensamt skall uppgöra extra-statsregleringen i sin helhet, samt BorgareSt. deruti instämt, men PresteSt, som icke antagit R. o. Ad:s inbjudning, utan qvarblifvit vid sitt beslut att äfven Ekon.Utsk. skulle handlägga detta ärende, nu deremot inbjudit R. o. Ad. att frångå sitt beslut, hvilken inbjudning, om den antoges, skulle vålla ytterligare oreda; så hoppas jag, att R. o. Ad., under afvaktande på det af mig nyssnämnda mern. från StatsUtsk., ville låta ifrågavar. inbjudning hvila intilldess R. o. Ad. i sammanhang med berörde mern. kunde äfven densamma afgöra. Jag skulle ej vara e~ mot, att R. o. Ad. genast afslog denna inbjudning och vidblef sitt förut fattade beslut; men då omförmälda meni. inkommer till Ståndet i dag, om det ej redan anländt, så torde skäl vara för handen att dessa frågor på en gång behandlas. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.:
Jag skulle derföre tro, att Utsk. hade gjort klokare, om Utsk. föreslagit Ständerna, att hos K. M. i nnderd:het anhålla, det K. M. måtte vidtaga åtgärder för vederb:s hörande i frågan, och alt, om K. M., efter inhämtande af vedelius yttranden, finner lämpligt, att enahanda föreskrifter, sorn, i afseende pä utarrenderande af annexoch mensal-hemman i Bolins län gällande äro, jemväl böra i afseende på dylika hemman i Skåne, Halland och Blekinge tillämpas, K. M. då måtte, med afseende derpå, låta vidtaga den författning, som omständigheterna påkallade. För tillvägabringandet af ett sådant resultat, torde det vara bäst alt till Utsk. återremittera utlåt., såvida icke något beslut af de öfriga Stånden är fattadt, som kunde göra en sådan återremiss öfverflödig, hvarom Hr Ridd.Sekret torde kunna uplvsa. I anledn. häraf tillkännagaf undert. Ridd.Sekret. att förevar, utlåt, redan var bifallit af samtliga de öfriga RiksSt:n. Frih. af Ugglas, Kurt Gustaf: Anlednm, hvarföre Utsk. i detta betänk, begagnat orden, ”efter vedelius hörande,” är den, att K. M., då frågan om utarrenderande af anexoch mensal-hemman förra gången förevar, förklarade, att, som vederbör, icke varit hörde, så uphäfde K. M. det beslut, Han förut hade afgifvit. Detta var anlednm hvarföre Utsk. hemställde att K. M., efter vederböra 390 Den 12 Mars e. m. hörande, skulle fatta sitt beslut i frågan. För min del kan jag icke se, att det är någon skillnad emellan Utsk:s förslag, och det Gr. Wrangel har gjort. Hr Grins förslag var ungefär så lydande: ”att K. M. måtte höra vederbör., och derefter fatta Sitt beslut i frågan”; Utsk. har sagt, att K. M. skulle efter vederböns hörande, besluta i frågan. Detta måtte ungefär komma på ett ut. Gr.
M. öfverlemna att i detta hänseende förfara på samma sätt sorn tillförene. Då den ifrägavar. rättigheten likväl bör öfverlemnas tilt K. M., emedan den långa tiderymden mellan riksdagarna gör den behöflig, så skulle vid en kommande riksdag tilläggets ullemuande möjligen kunna åberopas emot någon Konungens rådgifvare, som tillstyrkt rättighetens begagnande. Frih. Cederström har riktigt yttrat sig öfver saken, men i afseende på behandlingen tillstyrkt R. o. Ad. att antaga PresteSt:s beslut, emedan han ansett det ingalunda gå an, att R. St. till K. M. öfverlåta deras rättighet, utan att grundlagen förändrades. Jag åter troi1, att om R. St. alldeles underlåta att omtala hvad som är deras rättighet i detta fall, ulan helt enkelt, såsom tillförene, anhålla, att K. M. ville förfara på samma sätt; så uppkommer ingen stötesten. Det är derföre jag önskar, att R. St. ville härutinnan nu handla lika som förut. Frih. Cederström: R. St:s rättighet att bestäm ma beskattningen är, enligt 5y §:n Reg.Ftn, otvifvelaktig, och deras rättighet att öfverlemna till K. M. att i bestämda fall nedsätta beskattningen, sedan den af R. St. blifvit bestämd, lärer vara obestridlig och behöfver ingen grundlagsförändring, för att kunna utöfvas. Men då öfverlåtelsen icke sker, utan helt simpelt frasen om reeiprocitets - a44 D t n 5 April e. m. förhållandet talar om nedsällningen, såsom vore det ett K. M. tillhörigt prerogativ; så förutsätter man genom skrifvelsen att en öfverlåtelse af denna rättighet blifvit gjord, hvilken likväl ej existerat. Vid förra riksdagar hafva R. St. direct förklarat i hvilka fall nedsättning kan och får ske, och då är det R. St., som utöfva beskattningsrätten äfven i detta fall, men i annan händelse blir detta ej förhållandet.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., alt Const.Utskrs mern. N:o 100 skulle ställas främst på föredragningslistan till nästa plenum , på sätt Gr. Anckarsvärd begärt. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ■§ till 1 om morgonen den Mars. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Dea 2» Mars f nr. 38r Lördagen den 27 Mars 1841 - Plenum II. g f. m. Justerades i prot.utdr. för den 24 dennes e. m. Upplästes till justering och godk$ntte& Exped.Utsk:s nedannäinnda förslag till Ii, St:s und. skrifvelse!' till K. JV1-, nemligen: N:o 272, ang:de mötesoch trosspassevolance-fondernes framtida disposition samt de 3:ne mötespassevolance-fondernes sammanförande lill en enda fond; N:o 273, angtde eftergift af en vid arbetsoch correctionsinrättningen i Norrköping yppad balanee; N:o 274, angtde upphäfvande af nu gällande stadgande, att 3:dje uppbudet icke må meddelas å i banken pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slutbetaldt eller omsatt; N:o 275, angrde utfärdande af en byggnadsordning för kronohemman , som öro till boställen åt civilstaten anslagna ; N:o 276, angtde förändring af 14 cap, 96 §:n i krigsårtiklarna, rörde fördelning af böter. Upplästes ett från Exped.Ulsk. inkommet mern. N:o 4o> med öfverlemnande af nytt skrifvelseförslag från Exped.Utsk. ang-.de allmänna indragningsstatens reglering. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, då alla andra punkter än den 3:dje förut blifvit godkände, R. o. Ad. torde finna att endast nämnda punkt nu behöfde uppläsas.