Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E t t annat offer för bordets njutningar förklarade, att han ej kunde afstå från sina stora middagar, de voro hans enda fröjd i denna världen, men han ville nu, att jag skulle upphjälpa hans sviktande krafter att njuta vidare. Då detta ej var möjligt utan återgång till en enklare diet, förklarade han med högtidligt allvar, att han föredroge hjältedöden på sin valplats — middagsbordet. Flere sådana afskräekande exempel ur min praktik kunde jag anföra, men blotta tanken därpå väcker min afsmak. E n d a s t den människa, som njuter med förstånd och måtta, är en finsmakare, och en verklig sådan öfverlastar ej sin mage med likt och olikt. I n n a n jag går vidare, torde en kort beskrifning om matsmältningsorganen hos människan vara af nöden. Matsmältningsapparatens uppgift är att emottaga föda, smälta och i blodmassan öfverföra det användbara af födoämnena, men äfven att från kroppen aflägsna det obrukbara. Matsmältniugsapparaten börjar med munnen. H ä r försiggår första akten af matsmältningen, födoämnenas fina fördelning medels tänderna och uppblandning med saliven under tuggningen, en ingalunda oviktig förrättning, som ej får ringaktas. E n god tandgård är ett oundgängligt villkor för en god matsmältning. Behandlingen af magsjukdomar, säger en ansedd författare, måste börja med tändernas noggranna skötsel och omvårdnad. Mången magsjukdom har utan tvifvel framkallats däraf att födan tuggats ofullständigt eller af bristande rengöring af tänderna. Den som väl vill vårda och skydda sin mage, måste tänka på att rengöra munnen och tänderna, helst efter hvarje måltid eller åtminstone kväll och morgon. Rengöringen af munhålan om kvällen är viktigast för bortskaffandet af matrester, som fastnat i tänderna och där under natten lämna ett begärligt näringsämne för bakterier, som sedan med saliven under sömnen omedvetet nedkomma i magen, där de fortsätta sin fördärfbringande verksamhet. För en god tandhygien äro tandborsten, tandpulver eller tandpasta och tandtinktur oumbärliga medel. Genom tuggningen framkallas hos spottkörtlarne en stegrad salivbildning.
Akt Kronan genom arrenden asflutne för so är eller nägot närmare, och pä den länga tiden af iocr Kr eller nägot mindre, nu fär »vidkännas genom ti* bernes förändrade skick c» ej obetydande förlust, är vtwifwclagtigt; men det är ock lika ostridigt att nägol» förhöjning uti afgift, utöfwer det stadgade Nsximum, skulle blifwa i allmänhet sä mycket mera orätträdigt, som det nu mera intet lärer inträffa att detta kowme att. 4772 Den Zv October. att drabba ben, som först crhällit Arrendet och säledcS ej Skaten kan fä nägon ersättning af honom, u, tan benne orättwisa tyngd skulle i stället komma att falla pä deni, hwilka kan hända genom kj öp eller Arfsrätt nu wore innehafware och säledcs redeligen betakt eller fäkt stg beräknadt wärdct af Arrendet; och denna laga ätkowst bör wäl medföra en lika helig äganderätt, som allt annat Lagligen sörwärfwadt. Ett sädant Arrende kan äfwcn till en annan wara borrtarrendcradt, och förniodcligcn fär denne senare derföre erlägga alle hwad denne lägenhet kan gifwa, och dä li n fö^modeligcn skull answara för alla onr-ra, kan det ej blilwa räiträdjgt att denna senare blir belastad med en ötwcrdijfwcn bcwillning, soni han ej möjeligm ku nät päräkna och hwarigcnom han w!d inträffande niihwäx' kan komma att förlora betydligt, om han och ri-ff medelmått,'ga är har nägon utkomst för sitt arbete.
Direction öfver Danviks Hospital gör härmed veterligt: att aldenstund Grosshandlaren här i Stockholm Herr E. G. Hedberg hos Directionen anmält, det lian, efter en med StatsRådet ÖfversteKammarJunkaren och GeneralLieutenanten m. m. Herr Grefve Carl Axel Löwenhjelm upprättad och uppvist köpe-afhandling, blifvit ägare till Stadgeoch Besittningsrätten å Danviks Hospitals Frälsehemmanet Järla, ett Mantal i Stockholms Län, Svartlösa Härad och Sikla Ö församling, emot en öfverenskommen köpeskilling, stor Tjugu Ett Tusende Riksdaler Banco Sedlar, samt derföre om stadfästelse å samma köp nu anhållit, så framt Diretionen å Hospitalets vägnar icke ville Den i5 December e. m. 21g Besittningsrätten 3 berörde Järla hemman inlösa; Fördenskull och emedan Directionen icke ansett förmånligt för Hospitalet att denna Besittningsrätt nu inlösa, ulan att den emellan Herr Grefven och StatsjRådet Löwenhjelm samt Herr Grosshandlanden Hedberg slutne köpe-afhandling må gå i fullbordan, och Stadgebref för Herr Grosshandlanden Hedberg utfärdas, emot det han till Hospitalets Cassa erlägger den i Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 21 Julii i8i3, vid försäljning af Besittnings-rätten till Danviks Hospitals-hemman, fastställde
Maj f. m. galagt samma klarhet och conseqvens, som i de öfriga. Hvad som i allmänhet karakteriserar detta betänk., att i alla de delar, som verka på allmänna rörelsen och på folkets vanor, genom de nya åtgärderna åstadkomma så liten rubbning som möjligt, är utan tvifvel berömvärdt och berättigar Utsk. till hvar och ens erkänsla, som värderar en välbetänkt försigtighet och omtanka. Det lärer ej kunna nekas, att införande och begagnande i circulationen af silfver-skiljemynt bereder mera månhet om dess besparande, än våra i omlopp varande småsedlar göra. Det ligger för de yttre sinnena likasom för begreppet klart, att silfver och guld äga mera värde än papper; och månne ej detta är grunden, hvarföre man i andra länder icke ser mindre sedlar i omlopp, utan endast metallen, och äfven grunden för Utsk:s åsigt? Jag kan således ej annat än häruti instämma; men lika med Utsk. anser jag, att öfvergången till detta förhållande bölske successivt. Utsk. har genom sitt förslag, att tillverkningen af småsedlarna må fortfara tili år i835, tydligt ådagalagt denna afsigt. Åtskilliga framställningar hafva här blifvit gjorda till befrämjande deraf, att man vida långsammare bör införa detta nya skick och lemna åt en längre utsträckt eller obestämd tid borttagandet af hvad folket vant sig vid. Jag tror, att emellan dessa, i afseende på tiden skiljda meningar en medelväg finnes. Hr Skogman har föreslagit, att Bancostyrelsen skulle berättigas att, i fall densamma genom inhemtade upplysningar erfar, att småsedlarna verkligen äro behöfliga, då med deras utgifvande få fortfara till nästa riksdag. Hr v. Troil, sjelf medlem af Utsk., har, som det förekommit mig, föreslagit en annan utväg, den att fortfara med vissa valörers af småsedlar tillverkning och utgifvande t. o. m. i836, och med andra t, o. m. !83y.
Mörners yttrande, vill jag äfven fästa uppmärksamheten på det orimliga uti att en silkesduk eller schalett icke skulle få köpas på landet, utan skulle nödvändigt hemtas från staden. Jag fortfar i mitt yrkande, att afståndet måtte inskränkas till | mil. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Enligt den erfarenhet, som jag i detta afseende vunnit under resor i fäderneslandet, är det icke sjelfva landthandeln, utan det missbruk af bränvinsförsäljning, som ofta dermed är förenadt, hvilket föranleder klagomål och gör dessa handelsbodar så förhatliga. Jag tror således icke, att befolkningen skulle vara missnöjd med att landthandeln tilltoge, om man blott kunde åstadkomma en lag, som förhindrade all bränvins-försäljning på landet. Hvad det beträffar, att dessa bodar skulle innebära så stor frestelse för allmogen och att den skulle ingå i alla bodar och göra af med sina penningar, så kan jag icke annat än i yttersta grad beklaga stadsbefolkningen, som jemt är utsatt för denna frestelse. För min del är jag fullkomligt öfvertygad om att, i fall allmogen vande sig att se handelsbodar på flera ställen, de allt skulle kunna motstå begäret att besöka dem alla. Deremot skulle de då slippa att göra dessa resor till städerna, hvarigenom jag tror icke så obetydligt med afseende på nykterheten vara vunnet. Jag skulle således gerna gå in på att borttaga all slags frihetsmil, men som jag i allmänhet är försigtig, vill jag icke taga för stort steg på en gång, utan inskränker mig derför att anhålla om bifall till den medelväg, som Utsk:t föreslagit. Den 13 Juni e. m. 210 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den förev:de punkten hade yrkats dels bifall dertill utan förändring; dels af Hr Fahnehjelm bifall till punkten med den förändring, att i stället för orden »på minst en mils afstånd ifrån stad» infördes ordet »derstädes»; dels af Gr. Liljencrants, att punkten skulle antagas med utbyte af orden: »en mils» emot orden: »tre mils»; och dels slutligen af Gr.
Sin nådiga afsigt, att framdeles till Rikets Ständer göra särskild framställning om medels anvisande för uppförande af en byggnad för den af Svenska Slöjdföreningen i Stockholm inrättade söndagsoch aftonskola, vill nu, sedan vederbörande med yttranden i ämnet inkommit, meddela Rikets Ständer hvad derutinnan förekommit och föreslå hvad som erfordras för utförande af berörda byggnadsföretag, hvarmed alses att bereda lämpliga lokaler ej blott för nämnda skola, utan äfven för allmänna slöjdoch industri-expositioner, för utställning af Landtbruks-akademiens samlingar af åkerbruksredskap samt för geologiskt museum. Tid efter annan hafva hos Kongl. Maj:t framställningar blifvit gjorda, åsyftande åtgärder till afhjelpande af behofven utaf utrymme för det ena och andra af ifrågavarande föremål. Uti infordradt underdånigt utlåtande i fråga oin användandet af det vid seduaste riksdag för befrämjande af slöjdexpositioner anvisade anslag, fästade Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium uppmärksamheten derpå, att det skulle vara i hög grad önskligt att en ny allmän slöjd Bih. lill II. Sl. Pral. 4862 & U Mft. 1 2 Kongl Majds Nåd. Proposition N:o 74. exposition, så snart lämpligen ske kunde, härstädes kom me till stånd, och att anordningen af densamma blefve i yttre hänseenden sådan, att den någorlunda motsvarade nutidens anspråk; men att väsendtliga hinder deremot mötte till följd af bristen på en i afseende å utrymme och ändamålsenlighet i öfrigt tjenlig lokal att för expositionen begagnas; hvarföre Kollegium, bland annat, i underdånighet föreslog, att åt öfver-intendents-embctet och andre sakkunnige personer måtte uppdragas, att, derest icke bland Kronans hus och byggnader passande lägenhet vore att tillgå, uppgöra ritning och kostnadsförslag för uppförande af provisionel expositionsbyggnad. Nära samtidigt härmed öfverlemnade
» Tilllåt mig fråga — är det af smak eller af princip? » » Af princip; man begår så lätt dumheter, då man fått några glas. Det har jag en gång haft en sorglig erfarenhet af, » sade hofjägmästaren öppenhjertigt. » Såå, törs jag fråga, när det var? Under den tid, jag haft nöjet af er bekantskap, har det synts mig, som om ni icke vore i stånd att begå dumheter, ty dertill synes ni mig vara allt för lugn. Jag deremot, som bär en sjudande vulkan inom mig, jag begår alltid dumheter, » sade grefven med en komisk gest och en sidoblick till mig. » Säg icke så, förr eller senare blir nog äfven ni vis, ty vulkanen inom er kan väl icke fortfara att brinna i evighet, » inföll jag. » Det beror på hur man hushållar med bränslet, min nådiga, » replikerade grefven. JCSIH fter u t; e Vasateatern har nu fått sitt nya, af oss förut omnämda program färdigt. I måndags uppfördes nämligen för första gången 3-akts-lustspelet » Lånta fjä- drar », bearbetning från tyskan af Frans Hedberg. Det tillhör det vanliga tyska dussiukramet af detta slag och uppehälles hufvudsakligast af det förtjenstfulla spelet, beträffande hvilket särskildt måste framhållas hr Grunder som f. d. byggmästaren, sedermera (mot sin vilja) stadsfullmäktigen Willerman samt fru Bergström som den förres ärelystna maka. Slog det nyssnämda stycket just ej vidare an, så blef förhållandet helt annorlunda med efterpjesen, den komiska 1-akts-operetten » Kolhandlarne ». Sällan hafva vi varit vittne till en muntrare sinnesstämning i en teatersalong. Stycket, i sig sjelft roligt från början till slut och med en lätt och lekande musik, utfördes också på ett sätt, som förtjenar allt beröm. Fröken Anna Pettersson som kolhandlerskan Thérese öfverträffar nästan sig sjelf och det vill ej säga så litet. Ett par af hennes mycket roliga kupletter måste omtagas.
Jag förklarar i sammanhang härmed, att jag för min enskildta del atrid ansett och skall anse anonymens begagnande icke allenast motbjudande, utan wanhedertig; icke blott som benus pä ett förtidigt eller ostadgadt bedömmande, utan liksom oförenbar Med en sann hederskänsla. Swagheten fruktar, egoisten, flafwen, maga ej yttra sig, icke en gäng med den bäst stadgade inre öfwertygelsc; om desi» warelser supponeras kunna fatta en sädan. Den förre har rätt tilt medömkan, de sednare tillhör wart förakt! Oskulden äger inom sig det mäst tillfredsställande af alla witsord: samwetekS! och hos det allmänna ett bättre försvar, än i den wältaligaste förespräkare, uti haltet af sjelfwa desi egna gerningar hwilka han astid är nöjd framlägga för öppen dag, att owäldigt granskas, dä afsigtett, genom hwem som hälst sättes i frägq. Och, om ej Den »6 Hunn. ej dessa uppenbarade gerningar göra tillfyslest, hwitken nian med uphöjdare tänkesätt, skulle icke göra sig en heder af, atc blifwa martyr för sanningen? om an denna werkeliqen sälsynka händelse inträffade; irten till wär Regerings, wär nations ära > . man bör ej befara detSanningens fördomsfria tolk kan hos oss framträda säker om bifall. Mätte hwarle swensk medborgare påminna lig, att dess foster and är vet enda, som med bewarade rättigheter star tryggadt, i ett tidehwarf, dä fjettrade nationer och sköflade länder wittna om Suropeiska Staternas förlorade sjelfständighet — Jag gissar ark de gifwas/ som kunna säga, att alla sädana föreställningar more blott exaltation uti idLerna, en enthoustasme eller öfwerspänd känflighet för det sublima, — Jag swarar: att denna enhousiasme är wördnadswärd, att ännu aldrig Utom densamma, lill en wiss grad, mä händes uträttades något stort och ädelt. Rädfrägöm äldre och nyare historien 06) den skall bestyrka denna sals.
H. uptagen och beräknad; Men om Banquen nu förstjuter desie medel blifwer det derutinnan en winst för Staten, att dä Lesveranreurerne undfä obligationer mäste ärliga räntan godtgöras med 5 procent, jemte den dertill föreflagne 2 procents Amortisiementö-Fond, till underlättande af Den Z Zebruarii. 201 första årets Capikals afbetalning?» efter 5 ärs förlopp, utan art Capual-gälden under desie 5 är kill fin räntebärande natur förminskas, hwaremot Banquen, om den nu ärager sig utbetalningen, endast undfär 2 procents rama, och resten Z procent af anstager afgär pä capiral-skulden. Stats-Utskotter kan således icke annat, an för desi del tillstyrka bifall ä hwad Herrar Banco-Fullmagtige härutinnan förestagit såsom, i Stats Utflo tets tanka, förenligt med bade Banquens säkerhet och fortfarande credit, samt en billig rättwisa emot Lefverankeurerne. Likwäl och som, uppå de ostvan wid Bilagan Litt. C. anförde stal, Stats-Utskottet funnit betänkeligt att tillstyrka det denna Summa mä pä en gäng eller nu genast af Banque» utbetalas: Och beskaffenheten af Lefveremeurernes fordringar är sädan att en längre tid troligen annu erfordras, innan största delen deraf hinner blifwa »vederbörligen utredd och faststäld; Sa har Stats - Utskottet trott, att betalningen deraf skulle kunna upstjutas tilt nasta är, och summan fördelas, att dä mgä i syra serskilda Terminer, till lika belopp hwarje Termin, nemligen 492,760 R:d. 8 si. 6^ r:st. i Martii mänad, en lika Summa i Junii mänad, en dito i September mänad och sista skelen i December mänad samma är. Emedlertid och sä snart en Lefwerenkeurs fordran blifwit behörigen utredd och faststäld, bör han dera erhålla der Werks eller Förwallnings inwisning som en 2 0,2
Längre fram, då jag icke mera kom på visit, utan för att under någon tid lära mig allehanda gagn, fann jag väl att fru Diedrichsen kunde vara litet sträng till min nytta, men nu vid detta första besök blef jag i allo uppburen och hyllad som patron Smiths yngsta, något bortskämda dotter. Britgen var ingen kamrat till mig – hon var redan stor och utgjorde ett behagligt ögonmärke för alla unga slupskeppare och bokhållare rundt omkring stränderna. En af de förstnämde, kapten Bengtsson, blef slutligen den lycklige egaren till denna skatt, och ofantligt roligt var det framdeles att från Kristineberg få styra öfver till Fiskebäckskil och i Britgens nya hem pröfva på hennes kokkonst och hennes mans hemförda skepparvin. Den vecka, som var bestämd för vistandet på denna angenäma och bullersamma plats, der min far hade många affärer att uppgöra, gick till ända som en enda timma, och med stor ledsnad, ja med ångest hörde jag att vi icke längre fingo försumma vinden. Emellertid trädde sjelfva elementerna, bevekta af min klagan, i förbund med mig: ett par dagars svår storm gjorde att vi fingo ligga qvar. Men slutligen var det icke vidare att tänka på någon delation, och min enda tröst vid skilsmässan från alla mina nya bekantskaper på stället bestod i de försäkringar, jag erhöll, att vara lika välkommen nästa år, och angående denna sak tog man det fullständigaste löfte af min far. Sista eftermiddagen plockade jag än en gång blåbär på Blåbärsholmen och tänkte mig lifligt in i den tid, då min far der haft sitt trankokeri, när hr Diedrichsen och hr Dittmer varit unga bokhållare med madam Guri till hushållerska ... Nu hade sillfiskets lysande epok redan längesedan dött ut. Skall den väl någonsin återkomma? När jag för hemresan åter gått om bord på Kulten, ville jag gerna hafva tagit mina gamla nöjen till godo, men det blef nu alls icke fråga om stiltje och historier.
Så talar han blott till henne. Hvartill behöfde han möbler från prostgården till sina tomma rum, hvartill mat, hvartill tjänare? Den gamla fröken skulle knappast saknat något sådant. Hon hör hans röst och ser hans ögon. Aldrig, aldrig förr har hon varit så lycklig. Hur sirligt han bugar, sirligt och stolt, som vore hon en furstinna och han den gynnade gunstlingen! Han använder de gamles många fraser, då han talar till henne. Hon bara ler och är lycklig. Mot kvällen bjuder han henne armen, och de promenera i hans gamla, förfallna trädgård. Hon ser ingenting fult och vanskött. Förvuxna buskar bli klippta häckar, ogräset lägger sig till jämna, glänsande mattor, långa alléer skugga henne, och i nischer af dunkel grönska glänsa hvita statyer af ungdomen, af troheten, af hoppet, af kärleken. Hon vet, att han varit gift, men hon minnes det ej. Hur skulle hon kunna minnas något sådant! Hon är ju tjugu år, han tjugufem. Han är förvisso endast tjugufem, ung, med svällande krafter. Är det han, som skall bli den snåle Broby-prästen, han, den leende ynglingen! Stundom susa för hans öra bud om mörka öden. Men de fattiges jämmer, de bedragnes förbannelser, föraktets speglosor, nidvisorna, hånet, allt detta finnes ej ännu för honom. Hans hjärta brinner blott af en ren och oskyldig kärlek. Icke skall den stolte ynglingen en gång älska guldet så, att han ville krypa efter det i den lägsta smuts, tigga det af de vägfarande, lida förödmjukelse, lida smälek, lida köld, lida hunger för att få det. Skall väl han svälta sitt barn, plåga sin hustru för detta samma eländiga guld! Det är omöjligt. Sådan kan han ej vara. Han är en god människa som alla andra. Han är intet odjur. Icke går hans ungdoms älskade vid sidan af en föraktad usling, ovärdig det ämbete han vågat åtaga sig! Det gör hon ej. O Eros, allherskande gud icke denna kväll! Denna kväll är han icke Broby-prästen, icke heller nästa dag eller dagen därpå. Dagen därpå reser hon. Porten är utvidgad.
Det sednare förslaget, åsyftande ändring i 15 § R. 0. var af följande lydelse: »Allmogen i hvart härad välje inom sig efter hemmantalet, till Riksdagsman af »Bonde-Ståndet, En, inom häradet boende och besuten, hemmansegare, hvilken icke hörer »till annat Riks-Stånd eiler någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehar. Hvad sammanträda.» Såsom skäl för den föreslagna ändringen anfördes hufvudsakligen, att stadgandet i 15 § R. 0., att den, som innehaft beställning i Rikets tjenst, icke kunde väljas till Riksdagsman, vore en verklig orättvisa. Då Rikets tjenst icke vore annat än samtlige dess medborgares, vore det obilligt, att man skulle förlora en medborgerlig rättighet, derför att man tjenat dem. Att de som verkligen tjenade uteslötos, kunde väl ega skäl för sig; men att en bondeson, som någon tid varit i Statens tjenst, men derifrån erhållit afsked, skulle, då han återvände till hemorten, för att bruka sitt efter fadern ärfdahemman, för alltid hafva förlorat sin riksdagsmannarätt, vore så stridande emot rättvisa, att man icke kunde hysa tvifvel derom, att‘ ju Bonde-Ståndet skulle önska en förändring i denna föreskrift, så mycket hellre som Bonde-Ståndet årligen sände söner att uppfostras till publik tjenst. Lika obilligt vore det att jordbrukare icke finge representera sitt hemman, derföre att han förut haft annat näringsfång. Då det ej vore förbjudet, att ifrån Bonde blifva Borgare, hvarföre skulle man då icke äfven kunna från Borgare blifva Bonde? I fråga om bildning och hyfsning vore icke utstakad någon gräns, vid hvilken landtbrukarens rätt till representation upphörde. Någon sådan funnes icke i grundlagarne; men väl funnos ledamöter af Bonde-Ståndet, som i odling, skick, klokhet och välmåga öfverträffade många ståndspersoner, och som lika med dem styrde och eftersåge sitt jordbruk, utan att jemt dervid lägga hand. Genom att med sig förena orepresenterade hemmansegare, kunde Bonde-Ståndet väl vinna, men icke förlora.
Om således jag icke skulle kunna få uppbära min Page-lön för de år jag begärt, sk förändrar jag min Motion sålunda„ att jag anhåller vördsammast, att, på samma skäl som ansetts böra gälla för nyssbemälde Herrar, få tillgodo - 6 Den t Jun i i. njota min Page-lön åtminstone från och med 1828 eller 1829 års början och allt framgent under min öfriga lifstid. Frånvarande, då Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslöt återremiss af StatsUtskottets Utlåtande rörande Allmänna IndragningsStaten, får jag nu vördsamt anhålla, att dessa mine anmärkningar må till nämnde Utskott varda remitterade. Herr Uggla\3 Carl Wilhelm, hade inlemnat följande Anförande: Hindrad att öfvervara Höglofl. Ståndets Plenum den 29 dennes, då ibland annat äfven StatsUtskottets Utlåtande angående reglering af Allmänna IndragningsStaten föredrogs och återremitterades, anhåller jag härmed vördsamt, att få yttra några ord i anledning af den del af Utlåtandet, sorn rörer Herr ÖfversteLöjlnant Carl de Mottonis å Stat beviljade årliga åtnjutande af 400 R:dr B:co, oberäknadt dess förut innehafvande expectanco-arfvode. För Utskottet har det blifvit, efter dess eget tillkännagifvande, genom inlemnade handlingar styrkt, att Herr C. de Mottoni af H. M. Konungen, medelst öppen fullmagt af den 12 Julii 18 r 4 blifvit förordnad till i:ste Major vid Regementet Royal Svcdois med åtnjutande af de löneförmåner, som Dea i Junii. 7 framdeles kommo att bestämmas; och hvilka sedermera den i Augusti samma år nådigst faststäldes i likhet med Officerare af samma grad vid Konungens Eget värfvade Regemente. Äfvenledes är det upplyst, alt Hr de Mottoni hos O. M. Konungen i slutet af år 1814 sökt utbekomma denna honom tillagda lön, men fått afslag derföre, att utväg dertill af Statsmedel då saknades:.