Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härmed är utrcdt och styrkt, dels akt Swen» ska Kronan, som trädt i Oansta Kronans rätt, tilfaslit en tredjedel af Tiondcn, dels att den af Kyrkorne jnnehafdc en tredjedel warit cn rättighet som ätföljdk r Dunsta tiden, och hwarwid de i kraft af Frcds-fördragct blifwit bibehällne och tryggade. 46 och 52 af dest instruotion, som för Hers rar Skattläggnings-Commistarier, den4Scptcmbcr 1671, för Skäne och Blekinge blifwit utfärdad, äläggcr dem noggrant undersöka och cftcrfräga, icke mindre om Kyrkorna tilgodo kommer dest Possession af Kyrko-Tionde; än äfwcn tilse, att Kronans andel af Tiondcn oafkor tadt utgör, och hwarefter Konung dey ii:te uti ytde puncten af dess är 168I/ häröfwer gifne resolution, utmärkt, ask denna Kyrkorncs andel af Tiondcn warit en inkomst, som dem frän urminnes tider tilkommit, ych dä föiklaradt blifwit, att Kongl. Maj:t läte sig wäl hshaga, att bäds be behällne och uti Kriget ruinerade Kyrkor, Den 14 September. 489 Kyrkorne mäste tilgodo njuta sine urminnes inkomster, s synnerhet Lerlial-Tiondcn, härutinnan efter best ordalydelse lnncbegripen. Pä sätt uti Kyrko - Znspcctorerncs Jiistruclion finnes förestrifwct, stall till säkerhet, att icke desse inkomster mätte dragas till andra behof, än de anordnade, ärligen uptagaS till rcdowisande uti Kyrkoräkcnstapernc.
’I dag har jag åter varit hemma och sökt söta fars pengar’, sade hon till kavaljererna, ’men jag har intet kunnat finna. Alla reverser äro öfverkorsade, och lådor och skåp stå tomma.’ ’Det var synd om henne, jungfru Anna Lisa,’ menade Beerencreutz. ’Då majorskan drog från Ekeby,’ fortsatte Broby-prästens dotter, ’så bad hon mig se till hennes hus. Och om jag nu funnit söta fars pengar, så skulle jag byggt upp Ekeby. Men då jag ej fann något annat att taga därhemma, så tog jag med mig af söta fars skamhög, ty stor skam väntar mig, då min matmor kommer igen och frågar mig, hvad jag gjort af Ekeby.’ ’Tag sig ej så nära af det, som hon ej förskyllat, jungfru Anna Lisa,’ sade åter Beerencreutz. ’Men jag har ej tagit af skamhögen för mig ensam,’ sade Broby-prästens dotter. ’Jag tog också däraf för de gode herrarnas räkning. Varen så goda, kära herrar! Söta far är väl ej den ende, som vållat skam och skada i denna världen.’ Och hon gick från den ena till den andra af dem och lade ned några af de torra stickorna för hvar och en. Somliga svuro, men de flesta läto henne hållas. Till sist sade Beerencreutz med en hög herres lugn: ’Det är bra. Jungfrun skall ha tack. Jungfrun kan gå nu.’ Då hon var borta, slog han knytnäfven i bordet, så att glasen hoppade. ’Från denna stund,’ sade han, ’absolut nykter. Något sådant skall ej brännvinet än en gång bringa öfver mig.’ Därpå steg han upp och gick ut. De följde honom så småningom, alla de andra. Vet du, hvart de gingo, Gösta? Jo, ned till älfven, till näset, där Ekeby kvarn och smedja stodo, och där började de arbeta. De började släpa på stockar och stenar och rödja platsen. De gamle hafva haft en svår tid. Sorg har gått öfver flere af dem. Nu kunna de ej längre uthärda vanäran af att hafva förstört Ekeby.
Både i egenskap af krönt hufvud och af svärmoder, fordrade enkedrottningen af henne mera vördnad än tillgifvenhet, och gaf i utbyte en förnäm ynnest och temligen kärfva förmaningar. Deremot fanns ingenting, som hindrade det innerligaste och starkaste vänskapsband att knytas mellan de begge svägerskorna Hedvig Elisabeth Charlotta och Sofia Albertina: ett band, som höll så länge lifvet räckte. Hertigen af Östergöthland, Europas vackraste prins på sin tid, älskvärd äfven i andra afseenden, liflig, glädtig, förbindlig, med det bästa hjerta och det angenämaste umgängessätt, hyste för sin täcka svägerska ännu blott en sann broderlig ömhet, som först senare blef något mera. Sitt hjertas dyrkan egnade han nu ett annat föremål, hvilket, ehuru icke af furstlig rang och – sällsamt nog – ehuru icke benäget att motsvara hans böjelse, likväl hos honom upptändt en kärlekslåga, lika ren som häftig. Ödet hade utsett huset Fersen att spela en stor och minnesvärd roll under huset Holstein-Gottorps spira. Axel Fersen den äldre, föga underlägsen Adolf Fredrik sjelf i anseende och ofta öfver honom i inflytande, var, äfven af Gustaf III, både fruktad och fjäsad. Redan denne konung uppdrog åt Axel Fersen den yngre vigtiga och kinkiga politiska värf, hvilka började en ryktbarhet, som vardt europeisk, då han, blifven drottning Marie Antoinettes gunstling, visade sig vid Bourbonernes hof under sista scenerna af den gamla franska statsförfattningens sorgespel, och som blef historiskt odödlig, just i kraft af den död, han ljöt under Carl XIII:s svaga regemente. Brodern till den äldre Axel Fersen var gift med Charlotte Sparre, så omtyckt och omtalad vid flera Europas hof, der hon syntes vid grefvinnan Tessins sida och under hennes ledning. Af detta äktenskap föddes «Gratierna« Augusta och Ulla Fersen, de för sin skönhet bekanta och besjungna grefvinnorna Löwenhjelm och Höpken.
STOCKHOLM; Elméns och Granbergs Tryckeri, 1829, Lng-TJtskottets Utlåtande N’.o ilo. i N:o no. Ankom till Expecf. Utskottet den 17 Octob. 181g, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid LagUtskottets Betänkande, N:o 4, öfver Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulins motion om stiftande afen Lag, hvarigenom må förekommas, att gäldenär, medelst diktade köpeajhandlingar, undanhåller sina borgenärer de tillgångar han kan ega till betalning af sin skuld, H ögioflige Ridderskapet och Adeln samt Högvordige PresteStåndet hafva till Lagutskottet återförvisat omförmälde af Välloflige BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåm det bifallne Betänkande, i anledning af följande dervid gjorda anmärkningar : lto. Af Herr Grefve Carl Gustaf Spens och Herr Friherre Jacob Cederström , med hvilka Herr Grefve Axel Pontus Rosen sig Bih, till Riki-St.
Lc. /'avi, 184V. 1 1 S //a/rc-r. 2 io ^rr/ke/ss ^f:0 20. utgöra inkvarteringen in natura förfaller, enär inc^varterings-kidragsn salunda i kegge fallen contant ulga, ock tillfalla -inlinden de in^varterings-kerättigade, 6g de taga inkvartering i contant, eller staden för elen inkvartering, den in natura utgör; äfvensom, enil»!: förenämnde gimnder, ekvad reglering i afseende g städernas inkvarteringseller tillöknings-tolag lian komma att vidtagas, likaledes kragan om den ena stadens iu^varteringstolags användande, till understöd uti in^varterings-kesväret för cien andra, kommer att förfalla. lVlscl stöd ak kvad sälunda i (lenna del af ämnet förekommit, vill Xongl. !^Iaj:t föreslå llikets ständer att, i afseende L ständiga inkvarteringens i städerna utgörande, fastställa den lilia enklg, som, i lxongl. I^laj:ts tanke, rättvisa allmänna grund, att denna inkvartering skall akätaten, enligt tarilfen uti Inc^varterings-stadgan, kekostas; mei! att service-kostnaden löör, enligt samma tarilf, drakka de städer, livar för sig, der tru^), tillkörande armeen, är inkvarterad; att, der tillgäng till inkvartering i lvronans lius icke linnes, ersättning i contant af statsverket utgifves till inc^varterings-tagaren eller till in^varterings-gikvaren, der inkvartering in natura mäste till någon del jorBsteras ak staden; samt att serviee-kostnaden af städerna till inc^varterings-tagarns utgöres, antingen i contant till dem, som njuta inkvartering, vare sig i kronans laus eller med contant af staten, eller medelst afdrag a in^varterings-ersättningen tor den inkvartering, som af städerna in natura lemnäs.
Bör rätteligen utgöra. § 52. ©fulle S£aperittgSloutniittéen toib graitffuhtgen od) pröfitingen af jSetoillningS* BerebningenS taperiitgSförflag jemte bertill pöranbe uppgifter ocp be mot fautma för* [lag framftältba erinringar, finna fig föranlåten att från eutBctötoer! cd) ntpnbig* peter eller Bolag inhemta ytterligare uppgifter od; uppfinningar röranbe fåbana för* pållatthen, forn toeberBörattbc, meb pänfigt till BetoillningStaperingen, fiola upp* 8en>illntng§*@tabgft 1864* 31 grfma, förfdreö fm ettdliauba fått, forn i affeenbe flå niopgifterö ellet ttbblböningarö tnförffaffattbe åt Bemillttingsbercbittitgett t § 35 år ftabgabt; cgattbe Sareringöfotn* mittéerna omägertigcn af bcfja embetomerf ocb ntimbiglietcr ttitbfå be upplåningar, font funna etforbraé. Urafflater bolag att, angåettbe be i § 27 ontförmälba för* Ijållanbeit, mcberbörligcn afforbrab uppgift efter u^ItjSntng SarertngSfommittécn utcbbela, mare bolaget unberfaftabt famina påföljb, font b pli t uraftlåtenfjet mib Be* miUningöberebningcn enligt § 29 mcbför. § 53.
Likaledes hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden^„iare> draginstämt i Utskottets förslag att tullsatsen å de under rubriken “smidt eller valsadt?«»-, armbuijern11 uppräknade artiklarne “ankare11 samt “draggar, armbultar m. fl.“, som nu iar e,°- Bih. till B. St. Kläder. utgör 1 R:dr centnern, måtte bestämmas till 75 öre eller lika med den afgift, som nu utgår för “Kettingar44 ; hvaremot Preste-Ståndet ansett intörselsafgiften å förstnämnda jerneffekter böra utgå till lika belopp med den i nu gällande taxa bestämda. Pör det fall att Preste-Ståndet icke bifaller Utskottets häraf föranledda hemställan att frångå sitt och biträda de öfriga Ståndens beslut, föreslås en så lydande voteringsproposition för frågans afgörande: 66:o. Den som, lika med Utskottet samt Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch Bonde-Stånden, vill att för de under smidt eller valsadt jern upptagna rubrikerne “ankare44 samt “armbultar, draggar, hammare, raderjern, skeppsknän och smedjestäd“, införselstullen skall utgöra 75 öre centnern, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles, på sätt Preste-Ståndet beslutat, å dessa artiklar den nu å dem stadgade afgift vid införsel af 1 ft:dr per centner. I fråga om “Kläder44 har Utskottet tillstyrkt att den nu för vissa slag deraf stadgade förhöjning af 50 och af 100 procent i den för tyget bestämda tullsats måtte nedsättas till hälften, hvilket Borgareoch Bonde-Stånden bifallit, men Riddorskapet och Adeln samt Preste-Ståndet afslagit, under bibehållande af de förra tullsatserna.
Att fm Hwasser — jag hoppas att allmänheten ännu erinrar sig, det vi ha en skadespelerska med det namnet — utan att ha förlorat något af sin storartade framställningskonst i det tragiska, också gatt fram åt i återgifvandet af särskildt för nutiden egendomliga kvinnokaraktarer har hon visat vidflere tillfallen, bland annat redan for några år sedan i Lona Hessels roll i » Samhällets pelare ». Den skapelsen ställer hennes konstnärskap ännu högre än hvad åtskilliga af hennes tragiska hjältinnefigurer förmatt, så förträffliga många bland dem än må vara, och står kanske framför själfva fru Alving, som dock äfven är ett slående bevis på konstnärinnans fullgoda realism. Huru intressant skulle det därför ej ha varit att få se den utmärkta skådespelerskan, Ibsens beundrarinna och den oöfverträffliga framställarinnan af skaldens förnämsta kvinnoskapelser, i äfven hans senaste stycke! Hvem skall väl ha trott, att gamla » Lady Tartuffe » skulle göra lycka i våra dagar? Huru stycket mottogs, da det för ett par och tretio år sedan spelades på Djurgårdsteatern,-torde väl de fleste nu ha glömt. Det gafs då i gamle Fredrik Niklas Bergs öfversättning och hann ej längre än till fem föreställningar. I Paris har stycket, skulle jag tro, icke spelats på länge, ehuru författarinnan, fru de Girardin, ännu lefver i parisames minne såsom en mycket kvick dam. I Tyskland såg jag, för några år sedan, » Ladv Tartuffe » så väl i Berlin, som i Dresden på kungliga teatrar. Det var tråkigt, ehuru man där, förståndigt nog, inskränkt styckets förskräckliga längd. Här spelar man det, så vidt och bredt som författarinnan skrifvit det, i en ny, ganska lyckad öfversättning, och allmänheten tyckes finna stort behag däruti. Förnämsta skälet till denna framgång torde väl ligga i det goda utförandet. Utan att vilja förringa värdet af nagot af alla de biträdandes spel, kan dock med skäl sägas, att det är i synnerhet tre af de spelande som tilldraga sig det egentliga intresset. Bland dém räknar jag da icke hr Fredriksony.
Men då härvid måste tillses att icke någons lagliga rätt förnärmas, och hofveriskyldigheten, så vidt Utskottet af de ingifna handlingarne kunnat inhemta, både till sin uppkomst och beskaffenhet är af mångfaldiga slag, för hvars utredande Utskottet saknar nödiga upplysningar, har Utskottet icke kunnat utfinna någon allmän regel, hvarefter hofveriskyldigheten i hvarje särskildt fall borde ordnas. Utskottet får derföre, — lifligt inseende vigten deraf att ifrågavarande ärende så skyndsamt som möjligt varder på ett tillfredsställande sätt ordnadt och med vidhållande af de utaf Rikets Ständer förut uttalade åsigter i afseende å berörde skyldighets upphörande in natura emot lämplig ersättning, hvilken, enligt Utskottets tanke, borde i allmänhet bestämmas i penningar efter enahanda grunder, som vid den skedda skatteförenklingen tillämpats, — föreslå Rikets Ständer att uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, efter den ytterligare utredning af ärendet, som Kongl. Maj:t i nåder kan anse erforderlig, föreslå och vidtaga sådana åtgärder, att berörde hofverioch dagsverks-skyldighet in natura må emot lämplig ersättning, der Kongl. Maj:t i nåder finner sådan böra erläggas, så fort ske kan, upphöra. Reservation af Riksdags-fullmägtigen Ola Jönsson från Malmöhus län: ”Mot Utskottets beslut i anledning af väckt motion om lindring i den till kungsgården Hjelmshult af vissa kronoskatte-gatehuslägenheter utgående arbetsskyldigheter kan jag ej underlåta att afgifva reservation. Billigheten af hvad jag i förenämnda motion yrkat har Utskottet ingalunda bestridt, men handlagt och beslutat öfver detta ärende i sammanhang med åtskilliga motioner om befrielse för arbetseller så kallade hofveri-skyldige hemman i Skåne från arbetets utgörande in natura, mot lösen, der Kongl. Maj:t finner lämpligt att sådan hör erläggas.
» J a g tror att det blir påkostande, men har jag då ej försökt allt, som kan inbringa någon lön o c h som jag kan åtaga mig. Handarbeten gifva I r * v I I K l I L * J IN månaden meddelar en fullständig modeoch mönstertidning. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg prenum.-afgiften. ingenting att lefva a f. fattiga flickor öfversvämma jorden, tror j a g! P o r endast vivre fås nog arbete, men det är jag, som har skulden att afbörda, icke du, du gode pappa, som gjort allt för m i g. » Några månader senare antog L y d i a den i M. erbjudna anställningen. M e d hvilka känslor detta skedde, är lätt att förstå. Pöräldrarne sörjde mera öfver denna hårda nödvändighet än hvad L y d i a åtminstone visade, iner än öfver alla andra fattigdomens hårda följder, de gjorde i det längsta invändningar deremot, men — nöd stod för dörren, o c h L y d i a ville lindra den. D e t hette att hon skulle blifva förestånderska på hotellet, en plats, som dock har något sken af dräglighet för sig; först ville man dock se hur kapabel hon var för denna mera ansvarsfulla befattning, och till en början måste hon passa upp resande. Öfverflödigt torde vara att påpeka, hvilka vidriga obehag mötte henne under denna tjensteutöfning. * Lydias föräldrar och syskon hade sagt farväl till sitt eget lilla anspråkslösa hem o c h genast derefter inflyttat i ett par små hyrda rum, pröfning följde på pröfning. likväl sågos de oförändrade i tålig sträfvan o c h orubblig kärleksfullhet inom sig. Hardt nära stod, att fattigförsörjningen måst gripa in i deras lif, då det lyckades familjefadern erhålla plats å ett brukskontor. Detta var en ljusning om ock ringa, då hans lön måste - räcka till för sex personers hushåll utom behöflig hjelp till de äldste sönerna. Deras största oro gälde dock L y d i a. I hennes bref röjdes visserligen ingen klagan, endast glädje, då hon kunde skicka dem penningar. D e anade d o c k, huru hon stred och led.
Till följd af stadgandet i reglementets 127 §., har den, såsom fond för stora kreditivetj på särskild räkning i banken afsatta summa, R:dr 210,260: 7, 3., kort elLer reglementets utfärdande, blifvit på Riksgälds-kontorets in - 30 Sta's-Utskottels Memorial, N.-o 2. komstoch utgiftsräkning öfverflyttad samt derefter, jemte kontorets öfriga disponibla behållning, till förefallande utbetalningar använd. Under åberopande af hvad 1845 års revisions-berättelse, sid, 40—43, samt 1847 års enahanda berättelse, sid. 81—82, innehålla, angående verkställigheten af de i reglementets 128—130 §§. meddelade föreskrifter i afseende på förräntandet af Riksgälds kontorets kontanta behållning, få Fullmäktige anmäla . att, vid de i dessa berättelser anförda förhållanden, några åtgärder för besagde ändamål icke kunnat vidtagas under loppet af år 1844 samt innevarande år, men att deremot, under åren 1845 och 1846, räntebärande obligationer å ett sammanlagdt belopp af 420,100 R:dr blifvit för Riksgälds-kontorets räkning uppköpta, saint dessutom en summa af 5,700 R:dr emot hypothek af dylika obligationer utlånad. Genom* liqviderandet af erhållna lån samt infriandet af uppsagda och förfallna obligationer, äfvensom genom försäljning till Rikets Ständers bank af alla armeens ackords-amorterings-fonds, Riksgälds-kontoret tillhöriga, obligationer, hafva utaf kontorets tills vidare förräntade medel blifvit återbetalda: under år 1844 .
— ett rent och torrt linne, der de få ligga, väninna måste finna sig i att ha magra hänuppritningar å plysch, siden, klädem. m. C D Konservering. — Efterrätter. — Hvarjehanda. tills de blifva kalla och torra, då de der och trösta sig med, att hon eljes är vid Modeller till påseende. Brahegatan n:o Moderevy. — Text till modebilderna. — godt hull och frisk. P. S. Nej, men det hvarftals nedläggas i en glasburk med ^Tillfället gör tjufven ». Af My. — Öfverfö- 4, 2 tr. upp. Anna Andersson. blir ganska lätt flere! ring af handarbetsmönster. Af V. H. — Konhvitt farinsocker, små bitar muskot[561] sten att vara lycklig. Af Ebon. — Små råd blomma och hvitpeppar; socker tages A. Ö — n. Se svar till Wend i N:o 10. till damerna. Genom ofta upprepade ingnidniugar af efter behag. Derefter påslås god hvit stark ättika, så den står väl öfver lö- gul vaselin. En äkta man. Rikligt med oskummad mjölk, ken, hvilken öfverbindes och kan föröl och porter: bröd och mjölrätter; potatis, varas året o m; en utmärkt god sallad ärter och bönor; socker och sötsakar i alltill stek. A. W. mänhet. Denna diet kräfver dock en god Sockergurkor med ättika. Elfva stora hvita slanggurkor skalas och klyfvas; innanmätet uttages med en sked. D e läggas sedan i friskt vatten ett dygn; förvällas derefter i vatten, som kokar, då man lägger dem uti, och skola vara mycket mjuka, då man tager upp dem. Fem qvarter vinättika af finaste sorten uppkokas tillika med 1 ' / 2 ® socker, en hel del nejlikor, inbundna i en lapp, kanel för ungefär 4 öre, dito ingefära samt hälften så mycket hvitpeppar som nejlikor. Gurkorna läggas i att koka, tills de kännas väl mjuka och om möjligt blifvit klara, då de plockas nätt upp och få svalna, innan de läggas i burken.
Genom denna åtgärd är icke grundlagens bokstaf, men dess anda förbisedd; och när Regeringen visar vägen till ett sådant förbiseende, dä mäste fosterlandsvännen gripas af djupa bekymmer, men han måste ock på samma gång fullgöra sin heliga pligt att uttala dessa bekymmer och föreslå de åtgärder, genom hvilka i möjligaste måtto följderna af Regeringens förfarande må kunna undanrödjas. Åtgärden är ovanlig, den åtgärden att en Regering, som måste hafva blicken fästad icke blott på det närvarandes kraf, utan jemväl pä framtidens, sjelf afgifver förslag till omöjliggörande af sin regering utöfver en viss tid, oaktadt grundlagen gifver om icke föreskrift, så åtminstone bestämd anvisning till ett annat förfarande. Vigtiga skäl mäste alltså förefinnas. Skälet är blott ett, nemligen det som finnes uti den åberopade nådiga Propositionen angifvet, att, under en viss förutsättning, ”den tid af tre år, som för närvarande är i grundlag bestämd att förflyta mellan Rikets Ständers lagtima sammanträden, skall utbytas mot en mellantid af endast ett år, och lagtima riksdag begynna den 15 Januari”, och att vid sådant förhållande Kongl. Maj:t ”ansett rigtigast, att Rikets nu församlade Ständers öfverläggningar och beslut rörande anslagsfrågor, som tillhöra den s. k. extra statsregleringen, icke utsträckas utöfver 1867 in på en tid, som antagligen kommer att omfatta nya ordinarie statsregleringsperioder.” Den tillbörliga styrkan af ett sådant skäl förlamas emellertid redan af den omständigheten, att förslag om ärliga riksdagar tillförene och sednast vid 1862 1863 årens riksdag, således på en tid dä den nuvarande Regeringen hade sig ombetrodt uppgörande af Rikets stat, hvilat till grundlagsenlig behandling vid riksdagen, utan att Regeringen deraf hemtat anledning att inskränka tiden för statsregleringsperioden. Det anförda skälet antager derjemte en viss grad af ohållbarhet till följd af det sammanhang, som uti den Kongl. Propositionen angifves emellan statsregleringsperioden och föreskriften angående tidpunkten för de lagtima riksdagarne.
Ad. torc^e finna, att Utsk:s i förevar:de Mern. afgifna förslag komme att, såvidt på R. o. Ad. berodde, hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Ropades Ja. Frih. Cederström, Rud., anförde skriftligen: Sedan de, i anledn. af R. Stms derom gjorda underd. framställningar, af K. M. i Nåder utfärdade Kungörelser af d. 13 Juni 1845 och d. 3 Nov. 1848, rör:de sättet för återbetalningen af lån utaf allmänna medel lill så väl korporationer och menigheter, som äfven enskilde personer, för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar och vattenaftappningar, befunnits, på sätt K. M:s genom Dess Högsta Domstol d. 11 Sept. detta år utfärdade Dom i serskildt genom stämning å Riksg:s-Kont:s sida bevakadt skuldfordringsmål af förenämnde beskaffenhet uti hemmans-ägaren Anders Gabrielsons konkurs utvisar, icke gifva Riksg:sKont. bättre rätt, än som i 17:de Kap. 16:de §:n Handels-B:n omförmäles, hvarigenom all företrädesrätt för dess ifrågavande fordran blifvit det allmänna frånkänd, hafva Fullmägtige i Biksg:sKont. genom skrifvelse af d. 21 Sept. delta år på detta förhållande velat fästa StatsUtsk:s upmärksamhet, på det att R. St:r mätte komma i tillfälle vidtaga erforderlig åtgärd till förekommande af de mångfaldiga kapitaloch ränteförluster, som en fortsatt tillämpning af förbemälde åsigt torde för det allmänna framgent medföra.
På sidan om den mörke, allvarsamme mannen satt hans yngre son, Birgers halfbror. Det var en ljuslätt, klent bildad gosse mellan tolf och tretton år, i hvars bleka ansigte en djup, sorglig liknöjdhet redan tagit plats, och ett matt svårmod framblickade ur de dunkla ögonen. Gossen tycktes, genom ett verkligt misstag af naturen, hafva blifvit kastad på denna plats, der han tydligen icke kunde komma att spela någon rol; emellertid vittnade den flit, hvarmed han snodde taglet till en metref, att han invandes för yrket, under det han emellanåt med skygg ängslan lyssnade på ett samtal, hvilket Haraldson och Birger fortsatte, utan att gifva akt på honom. ”Nå, hvad hörde du mera?” frågade Haraldson den äldre. ”Jag tror inte att far skulle rosa marknaden, om det gick som jag hörde,” svarade Birger med ett gement uttrycksfullt leende och kikade bortåt den mörkaste vrån af rummet, der en stor hög af större och mindre packor låg gömd under en mängd lösa segel. ”Åh, en gammal räf är inte så lätt lurad! Men du tog för tidigt upp packorna ... Skäller inte Passopp? Gå du ut, Anton, och se åt om du märker något på sjön!” Gossen lydde genast, men återkom med försäkran att det blott var vinden, som pep i knutarne. ”Godt, godt, jag tänker han tar sig på natten. Jag ville önska vi fick en storm sådan, att tulljakten, i fall hon är ute, behöfde se sig om efter hamn! Men du nämnde inte ett ord om resten, Birger – hvad sa’ Instö-packet?” ”Jo, efter far vill veta det, så sa’ Halvar Ramundson: ’Hör du, Birger, har ni haft något obytt än med den nye jaktlöjtnanten? Det sägs att han skall vara en så öfverduktig satan, att han har skarpare öron än f-ns mormor, och han lär gett sig den och den på, att han inte skall ligga ur sjön, förrän han fiskat upp hvalfiskarne från Tistelön. Jo, jo, drar han först upp dem, så få de nog tacka Gud, om de slipper med bara huden!”