Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, det är du, om du vill att jag ska fatta dig det allra minsta. VAHRMAN. Åh, du är en världsman, min bror, – en riktig världsman! Men jag har också kommit hit för att tala rent språk med dig i denna sak. GENERALEN. Nå, – och hvarför gör du det inte? VAHRMAN. (beslutsamt) Jo, jag gör det! Du vet lika så väl som jag att den unge mannen jag talar om är doktor Segerstedt, son till din hushållsföreståndarinna här på Sätra. GENERALEN. Nå, – än sedan? VAHRMAN. Jo, hennes man var en afsigkommen odugling, hvilken du skaffat lefvebröd som kontrollör här på ditt bränneri. Det är inte att undra öfver om folks sunda omdöme sätter i den fadrens ställe en annan kraftigare, som i sin ungdom var känd för sin hänsynslösa framgång hos könet ... (generalen gör en afvärjande gest) Ja ja, – jag säger bara folks sunda omdöme, ingenting mera! Och i samma sunda omdömes namn uppmanar jag den värklige fadren att betänka sig två gånger, innan han adopterar en släkting i stället för sitt eget kött och blod! GENERALEN. (gör en stor, afvärjande och ironisk gest). VAHRMAN. Jag hade aldrig vågat detta, om det inte vore en stor fosterländsk och allmänt mänsklig handling. Din brorson baron Fredrik von Brinck är en medelmåttig, modern skeptiker utan all handlingskraft; – den andre är en pröfvad man med en energi, som redan skaffat honom ett namn med god fosterländsk klang. Han är inte endast värd erkännande, utan det skulle vara hvem som hälst en ära att insätta honom som arfvinge under adopteringens allmänna form. Därmed behöfs blodsbandet als inte erkännas. Nu ber jag dig vänta med adopteringen tils du lärt känna honom. GENERALEN. (har under det föregående stigit upp och gått några häftiga slag af och an. En liten tryckande paus, under hvilken han fixerar Vahrman först hotande, sedan godmodigare. Till slut värdigt och öfverlägset). Jag hade aldrig trott att du, min gamle bror och ungdomsvän, skulle låtit förblinda dig ända därhän af folks prat och lösa antaganden.
S)taj:t faftfiällt l)amntaror för 13 fiäber och $amtIta?or åtffilliga lafiageplatfer, famt ntja t)amnorbningar för 3 fiäber äfvenfom reglemente för ©ernamo föping. Semte bet reglering af färjefarten emellan Slattb och jiaben (£af? gärjefarten mar blifvit verffiällb, l)ar tara utfärbabtd å be afgifter, forn iitnehaf? od) (Saimar, vante af be på nämnbe ö belägna färjeplatferna vib 9iöl)älla, gätje? ftaben od) ©eperdhatntt äga att af be traftferanbe uppbära. Uti tre fiäber fjor rättighet blifvit få väl lanbtmän, font anbra ©aiu*acd«. perfouer, mebgifven att i hvab qvantitet font helft berjtäbed ibfa för? fäljiting af fött, brob od) brida, hvaremot famina fiäber befriatd från ffplbighet att erlägga falu?accid. 5iätnnbe afgift utgår numera blott från 10 fiäber, ttteb ett fammanlagbt belopp af 463 rifdbaler. 3)å Äottgl. görorbniitgen för ©feppéflarerare af ben n SKardSfeppsnorera , # re-orbnittg. 1748 och öfriga t affeenbe a ffeppdflarerare?prfetd utöfvanbe mebbelabe föreflrifter befunnitd i flera affeettbett vara minbre lämpliga uttber nu? varattbe förhåHattbett, hor Motigt. 9)iaj:t, efter veberböranbed hörattbe, 70 SBerättelfe om fjvab t 9EiEet ocl) befö låtit utfärba en 119 SfeppöflateraresOrbning, bvilfen meb initevarattbe aré början träbt i verEftäUigl)et. sjömans»
I öfverensstämmelse med 6 § uti de för Ridderskapet och Adeln den 16 Oktober 1723 utfärdade privilegier, är i 8 Kap. 2 § Rättegångs-Balken förordnadt, att Hofrätt skall döma, enligt 8 mom. öfver “tvister om arf efter Frälsemän: theras förordning vid dödstiman om theras egendom: förmynderskap för theras barn och arfvingar, som frälse äro: så ock ther frälseman eller thes arfvinge, vil genom offenteligit anslag afstå thes egendom till borgenärer och om hvartheras rätt och företräde thertil; eller then ene maken söker skilja sin lott i bo från then andres enskilta gäld“ samt, enligt 9 morn., “öfver the brott, ther Frälseman förverkar lif, ära, adelig frihet, gods eller arfvelig rättighet; så ock enviges och andra slagsmål, eller förgripelser med skymfeliga ord och gierningar, emellan Frälsemän, eller theras vederlikar, när Domaren i orten, ther gierningen gjord är, först therom ransakadt“; och hafva dessutom genom Kongl. Brefven den 26 Oktober 1748 och den 7 April 1805 dels utländske adelsmän, som hit till riket inkommit, dels ock Svenska akademiens ledamöter förklarats berättigade att åtnjuta samma förmåner i rättegångsmål med Svenske adelsmän, och att således, lika med desse, i vissa mål omedelbart dömas af Hofrätt. Vid innevarande riksdag hafva inom Riks-Stånden väckts två särskilda motioner i syftning att afskaffa Hofrätternas ifrågavarande särskilda domsrätt, nemligen inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Dalman, W. F., och inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Samuel Jonsson från Jönköpings län, och hafva begge dessa motioner blifvit till Lag-Utskottet remitterade.
Det träffas kringspridt i framställningarna af hans hufvudläror: särdeles i hvad han säger om Lifvet såsom Kärlek, och Gud såsom bådas urbildliga, samt i sin urbildlighet menskliga, enhet; om alla varelsers skapande till mottag (receptakler) af dessa, och om Menniskans bestämmelse att vara det företrädesvis, genom Vilja och Förstånd; om det Goda och det Sanna; om skapelsens Sphärer, Grader och Motsvarigheter; om förhållandet mellan Lifvets olika, men genom oändligen fortsatt analogi och symbolik till ett helt sammanbundna kretsar, – den Himmelska (eller Gudomliga), den Andliga och den Naturliga; – men synnerligast likväl i de utvecklingar, der han dels framställer Äktenskapet såsom sinnebild af den i Gud eviga förmälningen mellan Kärlek och Visdom, äfvensom af den deri grundade förmälningen mellan Honom och hans Församling, dels förtäljer om Englarne, om Himmelen och dervarande lefnads lycksalighet; ty behandlingen af dessa ämnen föranleder honom, att mera enkom skildra den objectiva älsklighet, som uppkommer, när Böjelser, älskvärda genom att vara från Himmelskt utgående och till Himmelskt återsyftande, afspegla sig i ett Yttre hvaraf de rent motsvaras. Till framgifvandet af ett särskildt och ordnadt Helt, som fullständigt innehölle hvad man rättmätigt kunde kalla Swedenborgs Ästhetik, fordras alltså, utom ansträngd uppmärksamhet, ett vida rymligare mått af tid, än för det närvarande är oss förunnadt. – Emellertid vilja vi lemna det lilla bidrag, som vi under nuvarande omständigheter äro i stånd att åstadkomma. De, som fortsätta hvad vi börjat, skola ej uteblifva.
Berättelse innehåller den upplysning, att 362 S lats-Ut skottets Directionen öfver fordna DiscontVerket med RiksgäldsContorets CreditSedlar, uti hvilket RiksgäldsContoret var delägare för Fyra Femtedelar och enskilde personer för en Femtedel, å DiscontVerkets vägnar, utgifvit förskrifningar med tre procents ränta, ställde till Innehafvnren , att, vid anfordran inlösas. Att, på grund af serskild erhållen Nådig authorisation , bemälde Direction låtit, genom Kungörelse, införd i Allmänna Tidningarne, uppsäga alla så beskaffade, åren '792> '79^> 1794-> 179^ och 1796, utgifne Förskrifningar, med tillagd erinran, det någon ränta å dessa Förskrifningar icke komme alt godtgöras längre, än till d. 3i Dec. 1799. Att en Vinhandlare i Helsingör vid namn Georg Gustaf Segelin instämt RiksgäldsContoret till K. Svea IIofRätt, och yrkat, att Contoret måtte åläggas att, jämte 3 prc:ts ränta, inlösa 2:ne ibland förenämnde, uppsagde Förskrifningar, båda utgifne den 24 Nov. 1795, hvardera på 5oo R:dr R:gs. Och sedan den, å RiksgälsdContorets sida, gjorde invändning om de enskilde Delägarnes i DiscontVerket instämmande blifvit ogillad, har, genom slutlig Dom af den 17 Januarii 1817, K. M:ts Högste Domstol förklarat RiksgäldsContoret skyldigt, att ifrågavarande Förskrifningar infria, med beräknad 3 pr:ts ränta till dess betalning skedde. — Som någon ersättning af de enskilde Delägarne i förra DiscontVerket icke kan erhållas, så hafva Hrr Revisorerne hemställt, om icke den ifrågavarande summan af R:dr 1137: 24 sk. 4 stst.
Tranås gästgifvargård har en dei af sitt reservlag och hela sitt håll-lag anslaget från Christianstads län, hvilken sammanblandning städse föranleder till klagomål öfver skjutsförsummelse och hvilka klagomål, i anseende dertill, att den försumlige har sitt hemvist i Christianstads län, tarfva längre omväg och tidsutdrägt vid behandling. Dessutom är Tranås by och kyrka, som kartan utvisar, på alla håll kringskuren utaf Christianstads län, och för att kunna framkomma till nämnde by, nödgas kronobetjeningen å liera ställen genomresa åtskilliga delar af Christianstads län; hvadan kronobetj eningen med bästa vilja icke kan lemna tillbörlig tillsyn åt vägar och annat, som i Tranås by esomoftast fordrar kronobetjeningens närvaro. Visserligen förekomma stundom frågor, i synnerhet rörande skolor och faltigväsendet, inom en socken, delad emellan begge länen, hvarvid, i händelse af missnöje, presterskapet liar att hänvisa de missnöjde, alt hvar i sitt läns residens öfverklaga beslutet. I så fall måste den 4 ena Länsstyrelsen kommunicera sig med den andra och, så vidt ske kan förena sig om ett gemensamt beslut, men sådana omvägar föranleda både till tidsutdrägt och kostnader för tvistande parter och besvärligheter för presterskapet och andra tjensteman. Norra gränsen af länet borde alltså, enligt min åsigt, undergå en sådan jemkning och förändring, att åtminstone inga socknar eller byar derutaf komme att emellan länen fördelas, utan helt och hållet höra till ett län. Hela Malmöhus län kan numera nästan helt och hållet anses för slätt-land. Visserligen, der odlaren ännu icke hunnit framtränga och marken för samma ändamål finnes alltför otjenlig, qvarstår ännu någon skog, hvilken likväl, efter öfvergangne skiften, antingen är afbrukad eller kommer att afbrukas inom vissa vid skiftet bestämda år. I stället för att å dessa planer plantera ny skog, uppbryta och inom några få ar äro planerne, eller som deo vanligen här i orten benämnas fäladerne, förvandlade till fruktbärande trädor.
Måltiden var glad och samtalet lifligt. Det fans tusen ting att berätta, som man icke hunnit med i bref. Vid desserten fick pigan befallning att gå, och då blef det ännu lifligare. Hans ansigte hade starkare färg, hennes ögon kastade långa strålqvastar, liksom diamanter i skugga. Han drog upp champagnekorken, slog i hennes vida, vattenklara glas, spilde på duken, straffades med bannor och kysste på handen; så kom han till sin plats igen, lyfte sitt glas och höll ett litet tal. Och de tömde sin skål med en lång, menande blick, som om i rummet suttit fullt af folk, och de icke haft annat sätt att meddela sig med hvarandra än att lurendreja med sådana blickar bakom de andras ryggar. Och de började tala om gamla tider och draga fram gamla minnen, som älskande alltid bruka, — liksom om det närvarande icke vore dem nog. »Och om jag inte hade friat», sade han, »säg, hade du aldrig gjort det sjelf?» »Nej, aldrig», svarade hon skrattande och höjde sitt glas. »Jo, erkänn att du skulle ha gjort det, hellre än att det ingenting skulle blifvit af.» »Jo pytt! Det hade varit ditt det värsta.» »Men du sade ju sjelf att du hade varit gränslöst otålig.» » Ja; det är så ömkligt af en man att inte kunna gripa sig an.» »Ja, och det är så präktigt af en qvinna att alltid vilja yxan skall gå, men aldrig våga hålla om skaftet.» »Fy dig!» »Men sant är det. Skål, lilla kreolska! Tacka mig du, att jag friade. Jag undrar hur du skulle burit dig åt, om du nödgats göra det.» »Puh! Jag skulle helt enkelt låtit dig draga dina färde.» Hans hvita tänder glänste under de långa, undanstrukna mustascherna. Han böjde sig framåt. »Du var lika kär som jag.» »Prat!» »Ni qvinnor äro lika illa deran som vi; det är bara att ni inte vilja erkänna det.» Hans muntra ögon sågo helt skadeglada ut, och han hade sänkt rösten. Hon hade blifvit blossande röd.
Kammar-Collegiurn har deremot i underdånighet förklarat, att, ehuru det nuvarande arrendet betydligt öfverstege hvad som, enligt förr gällande contract, erlagts, detsamma likväl icke kunde betraktas såsom alltför högt och ej eller blifvit af sökanden viddess öfvertagande af arrendet så ansedt, hvilket nogsamt ådag&lades af den omständighet, att Bichard i afträdessumma till förre arrendatorn betalt icke mindre än 6ooo R:dr Banco; hvadan och då det af sökanden för sin underdåniga anhållan hufvudsakligen anförda skäl af minskad trafik vid Stallmästaregården, föranledd dels af de lättade communicationerne med ångfartyg till ställen, mera aflägsna från hufvudstaden, och dels deraf, att Kongl. Djurgården utgjorde den allmännaste promenad-platsen för stadens invånare, sålunda grundade sig på förhållanden, hvilka ingalunda tagit sin början efter år 1840, då Bichard öfvertog arrendet, utan redan då egde rum, funne Collegium sig böra i underdånighet afstyrka Nådigt bifall till berörde ansökning; och har Kongl. Maj:t, enligt Nådig Resolution af d. i i Oclober 1843, på grund af hvad Kamipar-Collegium sålunda yttrat, ansett Sig sakna skäl att å ansökningen fästa afseende. Då, efter Utskottets tanke, eftergift eller lindring uti de för Kronans fasta lägenheter genom behöriga contract bestämda årliga arrenden, endast med största varsamhet synes böra beviljas, helst lättheten af en sådan eftergifts erhållande sannolikt skulle icke allenast från en del af nuvarande arrende-innehafvare framkalla anspråk på tillgodonjutande af enahanda förmoner, utan ock vid blifvande arrende-auctioner föranleda alltför höst . ö uppdrifne anbud, hvilka åter måste hafva till följd arrendatorns obestånd; så och i betraktande jemväl af de uti Kongl. Kammar-Gollegii ofvanberörde utlåtande anförde omständigheter, har Utskottet ansett skäl icke vara för handen att till Herr Lundelii förrberörde motion tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Att en förbättrad hushållning och Skogsvård, medelst årshyggen och åter, ylanteringar införes; A.tt förvaltningen besörjeg efter uppgjorde bestämda och af Kongl. Majit faststälda föreskrifter; Att inga dera vidare beviljas; Att de intagor, hvarå Innehafvarne ej ega. ständig besittnings-rätt , med lunehafvarnes afgång , till Parkerne utläggas; Att inga utsyningar ske, utan för Kronans räkning, så vida icke Skogens bestånd eller särskildte förhållanden kunde sådant fordra och medgifva; Alt intet betande derå tillåtes, utan så vidt det med Skogens stenväxt vore förenligt, eller n.ågon enskild en sådan förmån icke lagligen kunde frånkännas. De å Parkerne varande, i laglig ordning tillkomne, intägter synas böra, i deras närvarande skick, få förblifva; men att sådane derå belägna Hemman oell Lägenheter, hvilka, efter hvad nedanföre sägesj ega rätt till Mulbete och Skogsfångst, bor-j Proposition om Krono-Skogarne i Riket'. 457 de nödige utrymmen J der det, utan olägenhet och skada ske kunde, utstakas och helst i kanterne läggas. I öfrigt skulle Öfver-Hof-Jägmästarens befattning med Kronans Parker upphöra, och densamma i stället till Landshöfdingen öfverlemna. I afseende åter på de af nämnde Parker och Allmänningar, som för Kronans behof icke funnos böra undantagas, anser Kongl, Maj:t desamma böra försäljas eller oeh delas såvida icke i följd af särskilde locala förhållanden , en sådan anstalt med någon dylik Park eller Allmänning möjligen skulle tillskynda de'Hemman, sorn till bete eller skogfnng derå ega laglig rätt, något verkligt för Hemmanens hestånd, känbart lidande, i hvilket fall densamma häldre i sitt förra skick borde förblifva, och nödige åtgärder för en förbättrad hushållning dermed, såsom om de för Kronans räkning förbehållne Parker är föreslaget, vidtagas. Der berörde anstalt komme att för sig gå , borde vid verkställigheten deraf följande grunder till iakttagande stadgas; 1:0
Af högstberörda, den 27 nästlidne Oktober till Rikets Ständer aflätna nådiga proposition (införd under N:o 25 i l:sta samlingen af bihanget till Riksståndens protokoll) inhemtas, att Kongl. Majit vid 1828 års Riksdag uti Dess då atlåtna nådiga proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof framställt samt Rikets Ständer derefter gillat det förslag, att den s. k. kalkugns-afgiften på Gottland, hvilken vid 1823 års riksdag varit beräknad till 150 Ridr banko, men icke under något af de derpå följde åren uppgått till detta belopp, skulle från inkomstberäkningen uteslutas och den, genom samma afgifts upphörande, de skattskyldige förunnade skalteminskning i stället afses vid deras taxerande till bevillning. Därom hade likväl icke någon särskild skrifvelse från Rikets Ständer till Kongl. Majit blifvit aflåten, och Rikets Ständers beslut om kalkugns-afgiftens upphörande omförmäldes ej heller uti deras den 18 Mars 1830 aflåtna underdåniga skrifvelse angående Stats-verkets inkomster; af hvilken anledning och då ingen föreskrift kunde gälla till efterrättelse förr än densamma blifvit allmänneligen kungjord, berörde afgift, fastän ur Riks-staten redan vid nämnde riksdag utesluten, fortfarande debiterats och årligen bland “extra medel och uppbörder11 ingått, utan alt Rikets Ständer, deras Revisorer, Kongl. Kammar-Rätten eller Riksdags-fullmägtige från Gottland under den från år 1830 förllutna längre tid å detta förhållande fästat uppmärksamhet eller deröfver fört klagan; men år 1857 hade åtskilliga kalkbruks-egare inom Gottlands norra härad genom Rådmannen i Wisby P. H. Lindström till Kongl. Majit inkommit med en underdånig ansökning att kalkugns-afgiften måtte för framtiden upphöra och det från och med år 1830 erlagda belopp deraf till vederbörande återställas; äfvensom Kongl.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att om hvarhelst ojemnheter finnes, de skulle rättas och genom eftergift af Staten, skulle Staten komma att lida allt större och större förluster, i hvilket afseende den värde talaren exempelvis åberopat roteringen, med förmenande att då i en del orter en soldat underhålles af 4 mantal och i andra åter af 6 mantal, skulle de hårdare roterade hemmanen kunna förda eftergift i roteringsbesväret till likhet med de lindrigare roterade. Jag tillåter mig häremot erinra att det åbero - Den 13 Mars. 411 pade exemplet icke är tillämpligt. Roteringen skedde 1680 och har sedermera bibehållits i allmänhet oförändrad. Grunden för Salpetcrhjelpens lösen har deremot blifvit lagligen förändrad — förändrad i hela riket, men tillämpningen af denna förändring har ej följt i alla orter, utan missbruket af en för hög debitering fortfarit der folket icke förstått att göra sin rätt gällande. Man har vidare sagt, att när en skatt och lunga en längre tid åtföljt ett hemman, som sedermera gått i alf och köp, egaren icke skulle förnärmas i sin rätt, genom bibehållandet af samma skatt, emedan hemmanets värde varit derefter beräknadt. I satsen ligger visserligen en sanning, som jag vid alla tillfällen erkänt. Men för satsens tillämpning fordras urminnes häfd, och den hade ej inträdt emellan den sist i ämnet nikonina författningen 1766 och den tidpunkt, då Småländningarnc sökte göra sin rätt gällande, och i allt fall skulle vara illa beställt med samhällets lagar, om en bestämd lagöfverträdelse, som här vid debiteringen blifvit begången, skulle kunna vinna häfd såsom lag. Slutligen ber jag att fä uptaga till besvarande Frih. Palmstjernas yttrande. Frihrn har nemligen förklarat, att det ligger en stor rättvisa uti Småiändningarnes här väckta påstående.
Förutom de tvänne nämnda framträder hr Bror Olsson fördelaktigt i en biroll, ett knarrigt gammalt » byråinventarium »; öfriga medspelande ge intet öfver medelmåttan. Södra teatern började å n y o sin verksamhet i onsdags m e d återupptagande af Franz von Schönthans roliga lustspel » Guldspindeln », s o m för älfva år sedan för första gången upptogs å nämnda scen o c h rönte afgjord framgång o c h hvari hr Gustaf Bergström s o m tapetfabrikanten Klingenberg innehar en af sina glansroller. * Förbi! Från holländskan för Idun af Elin Sch — y. Men hon hade gissat det — förstått allt! M e n hur visste hon, hvar han fanns? 0 1 n e j! O! h o n vill icke tro det — nej aldrig! — och tänker du göra det? » » Ja, hvarför skulle j a g inte g ö r a d e t? Det gör h o n o m nervös, han känner sig. hvilka ord! hvilka ord! m. N e j — n e j ljug inte! Jag ber dig — g ö r det inte! — Säg m i g sanningen, H a n! d i g. » M e n hur visste d e? » frågar h o n plötsligt. » Klara, älsklingen m i n, tro d å inte! — ack! Där dör m i n gyllene drömbild bort — tänker hon. » låt Men i h e n n e s själ ljuder en ständig klagan: O! H a n vänder tillbaka dit igen — m e d sina tankar och önskningar var han redan nu där. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Bref med 56 inkapslade geografiska namn. — H u r allmänt vi glädjas åt att höra från er, kan du nog tro! Jag o c h alla önska, att den tur ni bruka ha, står er bi. E n härlig ort ni valt, marken är historisk, o c h klimatet i en nedanför belägen trakt är j u rart, det m e d, i en händelse ni göra ombyte. En dag mötte j a g Nora o c h berättade o m pastor Viktors bragd. Idun Fredagen den 30 september 1898. Prenumerationspris pr år: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl.
Jag vet, alt denna min mening icke delas af många; men jag har likväl icke kunnat undgå att uttrycka densamma, och hoppas att i min oerfarenhet finna en ursägt för det möjligen felaktiga i min åsigt, den nemi., som jag redan ofvan utvecklat, att constitutionella monarkien bör bestå endast af de tvenne elementer, jag uppgifvit, och då vet jag icke, huru man deruti skulle kunna inrymma det tredje eller det aristokratiska, ty skulle det inympas på folkets magtområde, skulle det gifva en måhända farlig öfvervigt deråt. Skulle det åter gifva större magt åt regeringsprerogativerfia, sä erhölle dessa en öfvervigt, som ej bör finnas; och hvad skulle val dess ändamål blifva, om det ställdes emellan de båda statsmagterna? Deruti skulle jag vilja finna en stor våda; men jag tillstår, att jag icke fruktar mera för den gamla aristokratiens hydra. Den är redan så djupt begrafven i Sverige, att jag förmodar, det hon aldrig mer förmår uppstå. En talare, Frih. Ehrenborgh, yttrade i sista plenum, då fråga var, huruvida allm. opinionen vore stämd för representationsförändring, att i händelse nuvar. Representation yttrade sig emot denna förändring, borde ropen derefter tystna. Ehuru Hr Frih. sjelf icke är bland roparne, vet jag likväl icke, huru Hr Frih., om Hr Frih. vore det, skulle vilja afstå från all förändring i represenlationsformen blott derföre, att den närvar. Representationen icke önskar någon sådan.
I öfrigt kail jag ej annat än på det högsta förena mig uti hvad Hrr Lundgren och Eckerman m. fl., hvilka emot Stats-Utsk:s beslut reserverat sig, i detta afseende anfört, och får dervid blott tillägga, att de små lönerna icke en gång till af dem uppgifvet belopp af personalen kunna påräknas såsom behållning. Då al’ detsamma afdrag göres uti accordsränta, till Armeens Pensionscassa, kronoutskylder m. m., blir behållningen endast för en capitaine omkring 24.7 r:dr och för en subalternrofficer 200 r:dr, Att compagnichefs-lönen, hvilken utgör föremålet för de flestas förhoppningar och således äfven borde bereda dem en möjlig bergning, icke uppgår till mer än 247 r:dr, är i högsta grad beklagligt och torde således icke kunna undgå R. H. St:s uppmärksamhet och behjertande, hvarvid den högre persosonalen äfven torde böra komma i åtanka, emedan densammas löner icke kunna anses vara förmånligare än den öfriges. I anledn. häraf får jag på det högsta tillstyrka, att den åtgärd, K. M. i nåder föreslagit, må af R. II. §f. bifallas. 9:0 K. M. har uti sin nåd. proposition till R. St. framställt nödvändigheten af att såväl de å öfverskotten för arméens materiel anvisade 70,000 r:dr, som ytterligare 90,000 r:dr måtte å stat uppföras. StatsUtsk. har tillstyrkt uppförande å stat af den förra summan, men deremot afstyrkt beviljandet af den sednare. Då redogörelsen för medlens •användande icke egentligen kan anses tillhöra mig, vill jag icke heller upptaga tiden med densamma, utan i stället öfvergå till det i sammanhang dermed af Utsk. framställda förslag ”om ö fver I e m n ande t till de bevä ringsskyldigas fria val att, mot en af passad lämplig vedergällning i penningar, sjelfva anskaffa sig rockar och byxor.” Jag får i anledn. deraf tillkännagifva, att nuvar. beklädnadssätt är grundadt på R.