Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För ali den mark, som vid utmåls-Iäggning gruf-egaren till begagnande anvisas och tilldelas, skall han gifva ersättning, och vare derjemte skyldig att ensam hålla den stängsel deromkring, som nödig är; dock må vid grufvor, som under jord bearbetas, gruf-egaren sjelf bestämma, huru stort utrymme af det tilldelta utmålet han ofvan jord för sitt arbete tarfvar och ersättning derefter lämpas. Har jordegaren för större eller mindre andel i gruf-företaget ingått, åtnjute han ej heller större ersättning för utmålet, än i förhållande till öfrige andelar. §. 37. Lösen för utmål skall vid utmåls-läggningen bestämmas. Åsämjas ej parterne om beloppet, varde det af förrättningsmannen och gode männen bestämdt, efter den uppskattning af marken till det värde, annan mark af enahanda beskaffenhet och godhet i orten högst gäller; skolande lösesumman, med ränta derå från den dag beloppet blifvit genom öfverenskommelse eller lagakraftegande beslut läststäldt, inom tre månader derefter af gruf-egaren utgifvas till jordegaren eller den som i hans ställe rätt dertill har. Underlåter inmutare att, inom sålunda bestämd tid, erlägga fastställd lösen, vare han utmålet och mulsedeln förlustig. Å sådan Kronans jord, som är åt enskild åbo med ständig besittningsrätt upplåten, vare han berättigad att, i egarens ställe, den för utmål bestämda lösesumman åtnjuta; men då fråga är om annan, vare sig Kronan, allmän inrättning eller enskild Cierson tillhörig jord, som under nyttjanderätt innehafves, må jordegaren sjelf uppbära ösesumman, mot förbindelse att hålla innehafvaren skadeslös för hvad han i sin nyttjanderätt genom utmålet mister. Är jorden för fordran intecknad, då skal! lösesumman tillhandahållas inteckningshafvarne, -der de sådant fordra; och vare förthy jordegaren ej berättigad att medlen lyfta, med mindre han visar sig dertill hafva fått inteckningshafvarens lof, eller säkerhet ställer. §. 38.
En del Ledamöter an så,g o anteckningen förtjena afseende, och anförde, till ådagaläggande deraf: att, då Ständerna nekat de ifrågavarande löne-ersättningarnes uppförande på indragnings-slat, hade Ständerna fullkomligt, såsom orden folio, gifvil svar på tal, enär Kongl. Majlis Nådiga Proposition endast lemnade dem valet af ett Ja eller Nej på frågan, huruvida pensionerna borde å indragnings-staten uppföras eller ej; alt Rikets Ständers Beslut således icke finge tolkas vidsträcktare, än det föll, eller tydas derhän, alt, ehuru Ständerna afslagit pensionernas uppförande på iodragningsstal, de dermed icke förvägrat deras utgående af andra möjligen disponibla tillgångar; att Rikets Ständer i det Riksdags-beslut, som konstituerade Nionde Hufvudtiteln, uttryckligen förbehållit sig, alt ej tillgångarne derå måtte dragas lill permanenta anslag och pensioner eller användas till förut ej af Rikets Ständer pröfvade utgifter; alt, om äfven Rikets Ständers Beslut i denna fråga vid 1840 års Riksdag möjligen i någon mon varit dikteradt af personliga bevekelsegrunder, och kanske icke för den oväldiga granskningen finnes fullt öfverensstämma med den nästan slösande frikostighet, hvarmed man, utan framställande af ringaste svårighet, pensionerade Kansliets, vid den nya organisationen deraf, öfvertalige vordne embetsman, NumerLotteriels Direktion och Betjening samt Ledamöterne af Allmänna Beredningen, så måste man dock alltid erinra sig: alt detta beslut ingalunda tillkommit förhastadl; att det genomgått alla för Grundlagen i delta hänseende velerliga stadier; att det sofrals i alla de serskilda politiska skärsBih. lill R. St, Fröt. 3 Sami, 5 Haft, 2 10 Konstitutions-Utskottets Memorial, N\o 11. eldar, hvilka en dylik fråga har alt passera, innan den slutligen, som bekant är, i Förstärkt Stats-Utskott definitivt afgjordes; att, då den ena Statsmakten sanktionerat ett af den andra framlagdt förslag
:ii vinsbränningsredskapen och densammas försegling, samt föreskrifter angående debitering och uppbörd af afgiften, jemte hvad iakttagas bör i afseende på förordningens verkställighet och ansvarsbestämmelser för förbrytelser mot densamma. Dessa bestämmelser, hvilka hufvudsakligen äro antingen desamma, som redan i nuvarande förordning finnas föreskrifna, eller ock sådana, som blifvit en nödvändig följd af de förändringar i vilkoren för bränvinsbränningens utöfning, som ofvan i underdånighet blifvit föreslagna, torde icke erfordra att af kommittéen närmare motiveras. Då kommittéen har sig bekant, att sädesbränvin af högre sprithalt är föremål för betydlig exporthandel ifrån Hamburg och andra hamnar vid Nordsjön, får kommittéen i underdånighet hemställa, om det icke må finnas ändamålsenligt att bevilja en, efter medeltalet af de föreslagna afgifterna lämpad restitution af erlag A beskattning för bränvin, som från Sverige till utrikes ort försändes, exempelvis 2 sk. b:ko för hvarje kanna sexgradigt bränvin, och i vanligt förhållande dertill för bränvin af högre gradtal, under iakttagande af nödiga kontroller, till förekommande af missbruk vid denna utförsel. Kommittéen har ansett lämpligast, att föreskrifterna rörande försäljning af bränvin, som äro intagne i nu gällande förordning om bränvinsbränningen, må utgöra föremål för en serskild författning, helst dessa ordningsföreskrifter äro af en tillfällig och mera föränderlig beskaffenhet än sjelfva grunderna för bränvinstillverkningen. Underdånigt förslag till en sådan serskild förordning får kommittéen härhos under Litt. E bifoga. Kommittéen har, vid uppgörandet af detta förslag, antagit den grundsatts, att försäljning af bränvin icke bör vara för alla fri, utan inskränkt till dem, som antingen tillverka bränvin, eller bedrifva handelsrörelse, eller undfått serskildt tillstånd att sälja bränvin i mindre partier. Det är känd sak, att handel med bränvin hitintills idkats af en mängd personer, hvilka icke tillverka bränvin och ingalunda hafva handeln till sitt näringsfång, utan blott undantagsvis med denna vara uppträda såsom köpmän, för att drifva ett slags hazardspel med slutsedlar på bränvin.
Il Skogsplanterings-kas71 Mötes-passevolanssan 25. kassan 20. för dito. 11 Trossdito dito 21. ii Riddarholms-Kyrkans 11 Wadstena Krigsmansmedel 28. hus dito . 22. för dito. 11 Militie-Boställs dito 23. n Arméens Pensions11 Invalidhus-fonden . - 24. Utlånta mefonden 27. del 31. 1, Riddarholms-Kkyrkans för inbetald ränta. medel ... 28. n Riddarholms-Kyrkans 11 Arméens Pensionskass a 29. ntlånta medel 32. 11 Depositions-medlen . 30. för dito och kapital. 11 Utlånta depositionsii Utlånta depositionsmedel 33. medel , för gifvet lån. 33. för inbetalda räntor 11 Förskotter 36- och kapitaler. 71 Utgifter å N. N. kreditiv 37. „ ' 9:de Hufvudtitdns uttill framtida ersättning lånta medel 34. eller afskrifning. för dito. 11 Riksgälds-Kontoret 38. Förskotter 36. „ Utgående balans .39. Riksgälds-Kontorct . 38. — 291 16. Kongl. Räntekammaren Debiteras: Gred iteras: B. för Hamburger Banko Ali Special-uppbörds-titPer Spccial-utgifts-tillarne 13. larne 12. Kongl. Räntekamma „ Kongl. Räntekamma1 ren C 17. ren A. . 15. „ Förskotter . 36. Dito C. 17. , Utgående balans 89. 17. Kungl. Räntekammaren Debiteras: Crediteras: C., för vid årsskiftena. ’ , t . An Kongl. Rantekammaren oliqviderade anordnin^ 15. j.Per Ingående balans 1 gar. „ Dito B. 16.J !„ Kongl. Räntekammaren A 15, ” Dito B 16. 18. Kronö-magasins-hufvud. Debiteras: bokens conto.
Den form, i hvilken hon gaf dem, visar att hon nu sjelf hade så temligen klart för sig, hvad väg hon borde gå, vittnar om den utveckling hon på de sista åren undergått om de stora anspråk, hon hade kommit att ställa på sig sjelf och derför också stälde på andra, som ämnade beträda konstens heliga vädjobana. »Med ett ord: det hela är alltför skizzeradt och lönar ej mödan att utarbeta, ty dels är ämnet gammalt och behandladt af flere stormän (Stagnelius, Nicander, dels skulle det ej ens i en mästares hand vara särdeles tacksamt i vår tid – och glöm aldrig att det är för sina samtida man skrifver! Många snillen hafva varit före sin tid och de fleste hafva stått i spetsen när det gällt att bryta nya banor för idéerna, men ingen har kommit efter. Jag har märkt en viss ensidighet i edra literära studier; ni läser gamla författare och följer gamla mönster. De gamla voro goda – hvem bestrider det! – men deraf följer icke att de nya skola vara dåliga, man bör derföre äfven läsa dem. Språket undergår förändringar och en nutidspoet måste derföre följa med språkets fina skiftningar hos sin samtids skalder och framstående prosadiktare. Om det är mig tillåtet att framkomma med ett råd så vill jag uppmana er att följa med vår literatur till och med om den lutar en smula åt venster, ty man måste likasåväl känna sina motståndare som sina bundsförvandter om man vill uppträda med framgång. När jag säger »vår» literatur menar jag icke de literära fattigdomsbevis som till hvarje jul tryckas på svenska, utan snarare danska och norska arbeten för de sista tio åren. De öfverträffa våra både i antal och värde. Sehär de herrar och damer hvilkas bekantskap jag skulle råda er att odla: Rydberg, Snoilsky, Wirsén, Nyblom, Ljunggren, Bäckström, Gellerstedt, Björk, Bååth, fru Nyblom, fru Edgren och – skall jag våga tillägga – Strindberg. Drachmann, Schandorph, Topsöe, Molbech, Georg Brandes, Edv. Brandes. Ibsen, Kielland, Elster.» Någon tid senare skref hon till samme rådsökande:
Cenlralförsvaret — innefattande den bedröfliga utvägen, att sedan den nödgats ge till spillo hela den östra kusten ifrån Gefle till Carlskrona och innesluta sig i en fast position vester om Vettern — eller, såsom motsats till centralförsvaret, ett kustförsvar, som borde kunna bereda den öfvertygelse hos nationen och våra allierade, att vi beredt oss på det bästa sätt, hvartill våra inskränkta tillgångar kunna lemna medel. Men ett ofullkomligt befästningsförsvar, endast beräknadt på en eller två anfallspunkter, äfven om dessa voro hufvudstaden och Carlskrona, vore i min tanka lika otillfredsställande; i synnerhet om man, genom att fortfara med att påkosta milhr på fästningar in i landet, eller sådane vid södra och vestra riksgränsen, som antingen icke kunna försvaras eller hädanefter måste anses rakt öfverflödiga, lemnar nog mycket rum för den redan väckta farhågan, att ingen effektiv försvarsplan någonsin blifvit beramad. Hr Wrangel, Erik Fredr.: Då Frih. Sprengtportens motion, i hvilken jag för min del helt och hållet instämmer, endast framhåller vigten af Stockholms befästande genom dess egenskap af att vara hufvudstad, har jag ansett nödvändigt, att StatsUtsk., till hvilket motionen förmodligen kommer att remitteras, gjordes upmärksamt på en omständighet, i min tanke af ännu större vigt. Man har visserligen, under motionens föredragande, framställt åtskilliga mera rent militäriska omständigheter, men här har, efter hvad jag kunnat höra, ingen framställt saken från dess vigtigaste synpunkt, nemi. den strategiska. Det är således af yttersta vigt, att några officiella upgifter infordras från den i och för hufvudstadens försvar nedsatta komité, och för den händelse att icke så skulle ske, reserverar jag min rätt att inkomma med uplysningar i frågan, hvartill jag måhända anses skyldig, dels emedan jag haft äran biträda vid komitéen, och dels emedan jag icke hört någon annan anmäla sig att inkomma med sådana uplysningar. Det är visserligen sant, såsom anfördt blifvit, att Stockholm blott är en punkt af de många, som fienden kan begagna för sina anfallsförsök.
Då skidorna äro kokta, drifves massan genom hårsikt, litet smör, salt och, om man så vill, socker tilläggas; blanBuffetbetjäningen egnar Käthe sin vård o c h sö- ker uppväcka henne ur svimningen. Stråle drar Ruda afsides. » Detta är förfärligt », säger han; » hvilken oerhörd skandal; hvilket grymt slag för den stackars farbror! Vi måste genast ha h o n o m härifrån, innan hans hustr. denna kvinna åter vaknar till sans. Han skall aldrig återse den ovärdiga. Bosca är redan eftersänd, må han taga sin egendom åter. » Stum, viljelös, darrande som ett sjukt barn lät Karl Stjärne sig föras ut af Kurt till vagnen. Sedan detta ögonblick är icke Käthe Bentsons namn nämndt inom den Stjärneska familjen. Hon är död, utplånad för dem alla. Och de hemlighålla för hvarandra, när i dystra stunder hennes minnes skugga drar f ö r b i. patiserande berör våra hjärtan inför människor, som mycket pröfvats. » En härlig kväll », säger han; » jag tror att mina barn rent af sitta och svärma. » Sonja lutar sin kind intill hans. » Nej, vi svärma icke, pappa, vi njuta af lifvet. Och nu skall du komma och dela det med oss. » » Ja, nu skola vi dela det, ljuft och ledt », svä- var han med rörd stämma; » efter striden frid. » Tysta, omarmande hvarandra, stå de tre och se ut öfver solens sista färgspel pä det klara vattnet. Men när den sista gnistan slocknat och det blifvit natt, söderns tidiga, plötsliga, sljärngnistrande natt, säger fadern: » När solen går upp igen, packa vi in till Neapel. Och i Neapel fira vi ert bröllop. » Kurt, han listar sig till att kyssa Sonjas ö r a; vid det han kysser det, hviskar han däri, så tyst, att blott de två höra det, det enda lilla ordet: » Segrarinna. » I en utkant af Menton, vid stranden af Medelhafvet, ligger en förtjusande villa, hvars solljusa veranda är ymnigt klädd med guirlander af vin. Det är en afton i slutet af juni.
Ja, under frånvaron af jordverldens sol, såsom nattetid, och hos blinda (till och med blindfödda), kunna själskrafterna lefva och verka med en styrka, som esomoftast är en desto väldigare, ju mindre det jordiska ljuset intränger med sitt hvimlande och spridande innehåll. Derföre funnos hos forntida folkslag tänkare, som, för att oafbrutet tillhöra ett högre ljus, frivilligt afhände sig den kroppsliga synförmågan, Men slik åtskillnad hindrar dock icke de bägge verldsljusen, att äga alla de likheter, som deras allmänna motsvarighet innebär. Den första likheten är, att så i den andliga solens strålar, som i den naturligas, äro alltid både ljus och värma, tillsammans, oskiljeligt; så att det bor tillskrifvas, icke dem, sådana de äro i sig sjelfva, utan endast ställningen eller ståndpunkten af vårt mottagande, vår uppfattning, när vi af dem erhålla blott ljus och ingen värma (d. v. s. ljus med en så ringa värmegrad, att den står hardt nära till och snart öfvergår i sin motsats). I detta fall uppkomma så väl i andlig måtto, som i naturlig, höst och vinter; med alla deras följder, kylans, afdomningens, dvalans, dödens: i motsatta fallet åter, å båda sidorna, vår och sommar. Också visar oss den andliga solens verksamhetsrymd, att jemväl der äro sensation och känsla den väg, hvarigenom det för vår själ Objectiva kommer till oss och in uti oss; och att det äfven i tankans åskådning företer sig först såsom bilder, hvilkas inre förhållande till Sanning, Nytta; Godhet mer och mer utvecklar sig, tilldess omsider den insigt hunnit vinnas, att hvarje sanning är en bild af den allena Fullkomlige, och hvarje Godhet en bild af den Kärlek, som utgår ifrån och återgår till Honom. En insigt, hvarmed själen slutligen finner sig, i sitt hela, sjelf vara en bild – af den Högste genom Kärlek. Men just då erfar hon som allramest, att andligt ljus ger förstånd af det Sanna endast så långt, som andlig värma ger känsla af det Goda och vilja att lefva in sig i dess utöfning. Af blotta
År 1887 flyttade skolan till den nuvarande lokalen vid Malmskilnadsgatan 52. Under förra året var lärjungarnes antal 395, innevarande hösttermin öfverstiger antalet 400. Under det gångna halfseklet har skolan i lifvet utsändt mer än 4,000 elever. Vid 67 års ålder kan alltså den vördnadsvärda stiftarinnan, än i dag skolans föreståndarinna, blicka tillbaka på en sällsynt berömvärd verksamhet i fosterlandets tjänst. Kvinnlig medaljör. Patriotiska sällskapets stora guldmedalj har tilldelats lärarinnan vid Murbeckska uppfostringsanstalten i Stockholm, fröken Erika Ericsson, som nu i nära 35 år ägnat ett plikttroget och nitiskt arbete åt denna inrättnings tjänst. Medaljen öfverlämnades åt fröken Ericsson vid inrättningens 150 års fest af IDUN 1897 307 u - i K. Dramatiska teatern gaf i onsdags sitt första ordföranden i styrelsen, prof. Oskar Montelius, mer. Parketten, första raden och en del af den £ fl fl som tackade henne för hvad hon verkat samt andra voro reserverade för konungens inoch nya — eller åtminstone delvis nya — program ra J4 o m uttryckte den förhoppningen, att inrättningen utländska gäster denna afton, herrarne i stor för hösten. Det upptog, utom den gamla vältJ fr&lt; ännu många år skulle få lyckan att räkna på uniform och damerna i glänsande ljusa toaletter. kända » Kapten Puff eller storprataren », en fl P&lt; rf Naturligtvis såg man äfven på de platser, till italiensk enaktare » Jephtas dotter » och en » jura fröken Ericssons stöd och hjälp. hvilka biljetter. sålts, uteslutande en distinguebileumspjes » af Frans Hedberg: » Mästerlotsens jo rf PH g) rad och högtidsklädd publik. Allt bidrog så- minnesdag ». Vi återkomma. RA Kvinnan på apoteken. Sex kvinnliga provilunda att breda ett sällsynt lysande skimmer Södra teatern har äfven bjudit på ett jubilesorer finnas nu i Sverige. Under innevarande öfver det hela, som sent skall förgätas. umsstycke, som sedan i måndags ges som eftero examensperiod har nämligen vid Farmaceutiska Klockan strax efter nio inträdde konungen rätt till » Durand och Durand ».
Då den ringare personal medborgare sorn lider, och i många år lidit genom Postföringsskyldigheten, icke i likhet med de Gästgifvareskjutsskyldige, förmått förskaffa sig en mot besväret någorlunda afpassad Skjutslega, ehuru de haft mycket skäl dertill, anser jag nu så mycket mera billigt och rättvist, att Riksens Ständer icke vidare lägga hinder i vägen för dem att'så snart som möjeligt erhålla den sökta rättelsen, och föreslår derföre ödmjukast att Riksens Högloflige Ständer, i enlighet med de förenade Utskottens förslag, till Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma med anhållan att samtelige Herrar Landshöfdingar, med snaraste, blifva anbefallte förrätta undersökningar i ofvannämnde ämne, jemte öfriga omständigheter } hvilka med Postföringen kunna äga i38 Den 16 September j. m. sammanhang, samt att Kongl. Maj:t sedermera täcktes i Nåder tilldela de postföringsskyldige som af de inkomne handlingar finnas vara hårdt betungade, förhöjning på Skjutslegan från och med 4 till och med 8, samt från och med 8 till och med 16 sk. för milen, då skäl till denna förhöjning förefinnes, och att denna förhöjda Skjutslega kommer att utgå intill dess den af de förenade Utskotten föreslagne förändring i Postföricgsskyldigheten, (hvilken jag likasom Utskotten anser nödig och af behofvet påkallad), hinner blifva reglerad. Jag an-, håller att Betänkandet må blifva återremitteradt, och desse mina anmärkningar måtte få åtfölja det samma till de förenade Utskotten. Nto 4- Herr Silfverberg, Magnus Didrik: Vid den af Herr Friherre Cederström väckte och af Herr Tham samt med vissa modificationer af Herr Grefve von Rosen understödde motion om beläningsrättighet i Rikets Ständers Bank af importvaror och hvilken blifvit till Höglofl. BancoUtskottet remitterad, anhållerjag vördsamt att få afgifva några anmärkningar.
GeneralTullstyrelsens utlåtande icke lemnade fullständigt besked. 19 Här hade alltså, under Kongl. General!'ullstyrelsens ögon, försiggått en inventering emellan tilloch afträdande Tullkammareföreståndare, utan att de för en sådan förrättning påbjudna formaliteter blifvit iakttagna; här hade yppat sig de omisskännligaste liknelser till propriebalans hos uppbördsman, utan att den ringaste påföljd syntes hafva drabbat den eller dem, som i berörda hänseenden gjort sig till öfverträdelse af lag och gällande föreskrifter skyldiga. Kongl. GeneralTullstyreisen hade visserligen vitsordat, att den »förmenta» balansen blifvit godtgjord, och icke någon skada eller förlust tillskyndats det allmänna; men dermed urskuldades ej, såsom här ofvan vore anmärkt, den eller de felaktige. Detta förhållande tjenade endast att förklara den af Kongl. GeneralTullstyrelsen likaledes åberopade omständighet, att Kongl. Kammarrätten och Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af Tullverkets räkenskaper för de ifrågavarande åren, icke funnit skäl till anmärkning i förevarande hänseende; hvilken omständighet förthy ej ägde på denna sak ringaste inflytande.
Då likväl under öfverläggningarne inom Utskottet visat sig, att man uti åtskilliga städer lifligt önskar att kunna pä sönoch helgedagar förhindra ett utsväfvande krogh!', och dä onekligt är, att ett sådant mål, der del kati vinnas, är ett önskvärd!, anhåller jag att till Rikets Ständers ompröfvande fä framställa ett förmedlings-förslag, hvilket skulle medgifva de släder, som tilltro sig att så kunna lagstifta, rättighet att, oberoende af hinderliga förhållanden uti andra, införa en, sedlighet och skick bättre befrämjande ordning. Enligt detta förmedlings-förslag, skulle ifrågavarande .26 § erhålla följande lydelse: l:a momentet, oförändrad!. 2:dra mom. Under dessa dagar vare ock, så på land sorn uti stad, all utskänkning förbjuden, derest ej Konungens Befallningshafvande eller vederbörande Magistrat, på grund af särskilda omständigheter, undantag meddela. 3:dje mom. Pröfvar Magistraten utskänkning under sön-och helgedag böra ega rum, bestämme dä hvilka timmar om dagen sådan må vara tilläten ; dock att under gudstjenst ulskänkningsslälle alltid skall vara tillstängd).” 2:o) af Friherre Wrede: "Nu gällande Kongl. Förordning, angående vilko ren för försäljning af bränvin och andra spirituosa, medgifver, på sätt 24 § utvisar, all vid stämmor, ting eller andra till folksamling föranledande förrättningar å landet bränvin får ulskänkas ät spisande gäster, under deras måltid och må, enligt 26 §, andersönoch helgedagar utskänkning i stad ega rum å de timmar, sorn af vederbörande myndighet bestämmas. Utskottet har nu deremot, pä sätt 25 och 27 §§ i Betänkandet innehålla, föreslagit, alt utskänkning af spirituosa så väl ä sönoch helgedagar som de dagar, ofvannämnda förätlningar förekomma, skulle vara alldeles förbjuden och utskänkning ej eller tillåten ä ställe, beläget inom j mil från det, der sådan förrättning hålles.
För dem, som älska den klassiska litteraturen och dermed träget sysselsätta sig, är det nedslående alt höra det ett tidigt studium af de antika språken icke vore för den allmänna bildningen nyttigt. Jag tror tvertom, att ett sådant tidigt studium kan och bör grundlägga en lättad upfattning så väl af de moderna utländska språken, som af modersmålet. Det är visserligen möjligt, alt man på andra vägar, om äfven något kortare, men måhända mycket mindre tillförlitliga och säkra, kan komma lill samma resultat, men då man så länge sett den väg, jag nyss nämnt, med nyss omförmälda goda påföljd beträdd, måste man väl också medgifva, ali del kan vara af nytta, att äfven framgent till detta ändamål beträda densamma. Delta tyckes också erkännas i andra länder; i Frankrike t. ex. börjar undervisningen med det allra strängaste oell grundligaste idkande af det latinska språkets studium, och i England är kunskapen i detta språk likaledes bland bildade män både säker och vidsträckt. För att emellertid, och under vidhållande af dessa grundåsigter, likväl icke, i hvad på mig ankommer, vara orsak till någon splittring uti biomständigheterna, bland dem. som i hufvudsaken med mig äro liktänkande, så, och ehuru jag förut uttalat min mening i saken, vill jag icke fortfarande yrka vidblifvande af R. o. Ad:s beslut i vidsträcktare måtto, än att jag, i likhet med Gr. Lagerbjelke och Frih. Rehbinder, anhåller om bifall till Utsk:s förslag med förändring af de deruti förekommande sista orden till öfverensstämmelse med hvad PresteSt. i sin inbjudning föreslagit; och får jag härå vördsamt anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos. Gr. Posse, Gust. Mauritz: Då jag i denna fråga går att förena mig med Gr. Lagerbjelke och Frih. Cederström, skall jag bedja alt derföre få framlägga mina skäl. Jag tror, alt det i denna fråga, likasom i de flesta andra, gått så att den ena öfverdriften lutat till den andra. Det var icke längesedan latinet utgjorde icke endast ett medel till bildning, utan äfven hufvudsakligen var all bildning.