Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lofprisade s&amp; fromt i festlig altarskmd Och som i vanvett nu ni vlgrar ge er dyrkan, Han iir f6rl&amp;telsens, lkngmodighetens Gud. Z dödens ögonblick er bror helt sgkert tänkte Blott p&amp; sin fralsare, och d&amp; geviiren b l h k t e S&amp; hotande, bans tro gaf honom kreft och mod, Ban lyfte upp sin hand, der han för fronten stod, Och bödelsskaran sin viilsignelse han skänkte. Af detta bittra hat förgiftad i er sjal, at ett summariskt straff ni glgds och jublar bara. Ja, hata, hamna er! Och jubla - m&amp; s&amp; vara! Men ett jag sager er, och kom ihhg det sll: Om er begritne bror, den adle Jean Morel Nu vore domare för dem, som fusiljeras, Och bödeln väntade ett ord af honom blott, Han skulle ömka dem, bli vek och rörd af deras Förtviflen - skanka niid och glömma deras brott. Farviil! Rose. Min Gud, ni gör mig vacklaiide! Besinna, Min bror ett helgon var, och jag &amp; r blott en kvinna. Ja, det iir sant, för all den oförratt han led Förlat han bödlarna. Hvad skall jag göra? Kyrkoherden (i dö2 * i * en.) Bed! (Cdr.) Wose (ezzsnm.) J a - bedja! Jag i natt försökte, men f6rrnAdde E j pressa fram en bön kom ej till slut p i den - Blott bitterhet och hat och trots i bjlrtat rAdde. Att bedja! Kan jag det? Försök B I om igen! (Tar sitt radband och börja ?- Zdsa sin bön.) " Fader var, som ar i himlen, helgsdt varde ditt namn, tillkomme ditt rike, ske din vilja De orden -! Kan jag d&amp; ej ratt fran oratt skiljs? Hur kan jag säga nu: " o, Fader, ske din vilja? '
Vid betraktande af de uti Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse åberopade flerfaldiga omständigheter, jemförde med de af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i Hal - Staty-Utskottet» Utlåtande, N:o 182. 67 lands Län oell Kongl. Karnmav-Collegium ytterligare uppgifne skäl oell bevis, har Utskottet icke kunnat undgå att häraf hemta giltig anledning till den förmodan, att ej mindre under den tid provinsen Halland ännu 1VIde under Danska väldet, än ock efter provinsens afträdande till Sverige, kronan innehaft jordegandeoch städselrälten till samtlige de s. k. kyrkohemmanet att benämningen af kyrkohemman endast tillkommit i ändamål att från öfriga dervarande hemman serskildt utmärka sådana lägenheter, hvaraf kyrkorna egde att uppbära landtgille, samt alt följaktligen kyrkorna och presterskapet sedan Danska tiden obehörigen tillegnat sig städsel-rälten till nämnde hemman, så framt icke denna rätt kan genom donationsbref eller annan laga vitsord egande handling bestyrkas. En sådan förmodan synes ock, så vidt fråga är om de kyrkohemman, i afseende hvarå uli den till sin autenticitet numera styrkte Lunds Landabok af år 1569 finnes uppgifvet, alt dominium tillhörde Kongl. Majit och Kronan, i det närmaste gränsa till visshet. Utskottet betviflar således ej, att den rättegång, hvars anställande blifvit af Rikets Ständer äskadt i ändamål att åt staten återvinna jordegandeoch disposilions-rätten till de kyrkohemman, som af kyrkorna och presterskapet för närvarande disponeras, skulle i allmänhet medföra ett för kronan gynsamt resultat.
Umgäng^slifvet inpressades i den tommaste formalism. Från och med den moderna industriens seger och genomförandet af friheten att utan hindrande inskränkningar ingå äktenskap samt näringsoch flyttningsfriheten inträdde en ny tid äfven för qvinnan. Hennes rättsliga ställning har förbättrats. Men har hon verkligen blifvit frigjord? Denna fråga besvarar författaren i sitt kapitel om qvinnan i nutiden * Innan han öfvergår till framställningen af qvinnans närvarande ställning, framhåller han, 1) att livarje till mogen ålder kommen man eller qvinna borde hafva tillfälle att tillfredsställa könsdriften, och att, dä de sociala förhållandena hindra detta, uppstår deraf skada både till kropp och själ (hvilket han styrker med framstående vetenskapsmäns och läkares ’ utsagor och talande statistiska siffror); 2) att emedan menniskan dock » ej är något djur, utan menniska. så är det ej nog för henne att endast i fysiskt afseende fä tillfredsställa sin starkaste och häftigaste naturdrift; hon fordrar äfven en inre, andlig dragningskraft och öfverensstämmelse med det väsen, med hvilket hon ingar sin förbindelse, och der.ej denna andliga dragningskraft, denna andliga öfverensstämmelse finnes, der är förbindelsen osedlig. » Men huru uppfylles i det närvarande kapitalistiska samhället dessa båda kraf? Endast i de sällsvntaste fall är det » enda motivet för ingåendet af äktenskap ömsesidig kärlek och afsigten att uppfylla äktenskapets ändamål: den mensk-liga tillvarons komplettering genom en harmonisk förening af det manliga och det qvinliga elementet samt slägtets bibehållande. Den allt svårare kampen för tillvaron inom detta samhälle jemte de allt mera stegrade anspråken på lifvets beqvämligheter ha inom de högre och medelklasserna alltmera förvandlat äktenskapet till en alfar; qvinnan gifter sig i de flesta fall för att blifva försörjd, och äfven mannen beräknar i allmänhet i fråga om giftermål noga de materiella fördelarne. » Äktenskapshandeln bedrifves nu med en rent af " cynisk Öppenhet. » I h varje större stad finnes det bestämda ställen och dagar, då de högre klasserna samla sig i huf-vudsakligt syfte att befordra förlofningar och äktenskaps ingående (» äktenskapsbörser »).
Följande skall iakttagas: 1: o Skepparen anmäler sig på tullkammaren och uppger de till utförsel ämnade varorna, lastar dem under tullbetjänts insyn, erlägger tull och får tullkammarens pass. 2: o han får inte fara förbi tullbevakningen vid utloppsorten utan visitation och inte ta annan led än i vart och ett tullkammar distrikt är utsatt. 3: o Han får inte undandra sig visitation antingen han träffar på tullbetjäningen i öppen sjö eller i skärgården. 4: o Att han vid återkomsten anmäler sig vid inlopps tullkammaren och inte tar annan farled än som till varje stad är bestämd. 5: o Tullkammaren skall hålla särskilda diarier utvisande tiden för då de avgå och orten dit de skall. Den skeppare som efter årets slut saknas skall inkallas till sjötullsrätt för att redovisa sin segling. Sjöfarten mellan Sverige och Finland är undantagen dessa stadgande. Postfarten får ske med mindre öppna båtar som får medföra passagerare men inte mer last, än vad som åtgår för passagerarna under färden. § 3 Tar skeppare utan bevisligt nödtvång annat inlopp än det tillåtna bötar han 500 riksdaler. Kan han inte betala omvandlas böterna till 9 månaders arbete på kronans fästning. Lossar han gods på olovliga inloppställen är godset förbrutet och skepparen straffas med 3 års fästningsarbete. Straffet kan halveras om han kan bevisa att redare eller godsägare tvingat honom. Skepparen får inte ankra i skärgården, utom då han är i sjönöd, även om han är på rätt väg. Då bötar han 100 riksdaler. § 4 Skepparen är tvungen att ta ombord tullbetjänter om det inte orsakar någon olycka för fartyget. De har rätt att fordra att han uppvisar handlingar och underrättelser om resan. § 5 Skepparen får inte insegla på ställen där lotsinrättning finns.Undantag, om hårt väder gör att lotsen inte kan komma ombord. Lotsen har tillsyn, så att inte något förs till eller från fartyget. § 6 Vid ankomsten till inloppsort, skall skepparen sätta fartyget för ankar minst ett muskötskott från land. Är det dager och tullbetjäningen kommit ombord har han två timmar på sig att infinna sig hos tullkammaren och inlämna sin märkrulla. Varken skeppsfolk, passagerare eller vilken det vara vill får lämna fartyget innan visitationen.
Jag tror och hoppas, att värt kära fädernesland icke skall komma i en dylik belägenhet; men icke dessmindre anser jag det vara min pligt, att öppet och oförtäckt uttala min mening i detta afseende, samt frimodigt erkänna den sanningen, att större delen af Nationen icke tål några förhöjda skatter, utan att i samma nion förlora i inre oeconomisk förkofran och framskridande. Dessa äro mina skäl att afslå de begärda extra anslagen, och säkert «kall med mig hvarje för ordning och hushållning med allmänna medel allvarligt nitälskande Svensk man anse sig höra neka till dem i deras helhet. — Ty, sorn jag redan sagt: hvad förut är gifvet hade hort uträtta mera; större delen kan ännu umbäras, och det, sorn oundgängligen behöfves, på ett annat bättre sätt vinnas; en mindre kostsam fredsfot bör af Regeringen först beredas, innan Rikets Ständer anslå nya medel, hvilka Sfven då måhända torde bli öfverflödige; Nationen bör leranäs i ro, för • tt använda sina knappa tillgångar till inre förkofran, hvilken hittills hindrats af de betydliga uppoffringar, som den måst göra för försvaret, sorn Slats -Utskottets Utlåtande No 203. upptagil mer än dess verkliga årliga behållningar utgöra; inga nya anslag höra åt närvarande Administration beviljas, så länge den visar sig med likgiltighet, eller måhända ett förnämt förakt, åhöra och tillbakavisa Folkets billiga fordringar på nödvändiga reformer i Adminislrationen och Försvars-Verket, samt ett bättre användande och hushållning med Statens medel — och som, för att icke straxt låta Nationen känna följderna af da stora anslagen, söker införa den olyckliga Stats-lånebanan, på hvilken man, en gång inkommen, troligen aldrig kommer ut igen, och hvarpå våra efterkommande skulle se sig med bundna händer nödsakade att slafva och träla för vår tids onödiga stats-lux och slöseri. Jag reserverar mig alltså emot de nu tillstyrkta extra anslagen."
Låda dessa FilialHisconters fordringar, hvilka, hvad de private Gäldenärernes Skulder beträffar, med fästadt billigt afseende pä den, isynnerhet i Land orterne, rådande penningebrist, sorn gör ett skonsamt behandlande oundvikeligf, icke böra indrifvas på kortare tid än 6 år, och skulle jag önska att denna tiden kun. de förlängas till 8 år. Härigenom blifver Banf (tjuea i tillfälle; att efter hand med de ingåeaf Den 17 Martil, /. nu de fordringarne fortsätta'de nya utgifne RiksgäldsSedlarnes Realisation till BancoSedlar* då RiksgäldsSedlarnes Credit uppehälles, utan atf Banquens blifver förminskad. Riksens Stan*) der lära, i fall detta föreslagne Liqvidationssätt vinner bifall, vidtaga något Förordnande, att Banquen igenom dess Discont åter utgifver Sedlar i någorlunda proportion af FiliafDiscÖÄternes Fordringars inbetalnjrjgpå det att RÖW relseCapitalet icke allt för mycket skulle förminskas, till Handelns och Näringarnes för* fång. Dock skulle jag, för min del, önska, att en sålunda medgifven Ökad Discont-råÉt för. BancoDisconten ege nit e 1 i gena n v ä n d eä “ti It jordbrukares hjelp, och att Räntan derföre Liefve nedsatt på dessa nya UtlåningsSununot iwrt ^a^Fétf^thu atala dao 4 i. "3 1'ssr: wvdfiPifföTCr ernes Skulder Tsif RiksgäldsContoiret utgifne 3 Procents Obligationer på l och 2 år få begagnas uti Götha Canais och.
Stats-Utskottet har, i anledning häraf, inhämtat, att, enligt den för innevarande år utfärdade Staten, bestiger aflöningen för desse Handtverksoch Timmermän till en summa af 74,01g R:dr 36 sk., oberäknad Spannmål.!n till deras aflöning, hvartill 50,000 R:dr äro förslagsvis påräknade. Denne aflöning har hittills utgått af anslaget för Floftornes byggnad och underhåll, hvilket nu innefattas under den till Försvars-Vei ket på det hela bestämde En Million R:dr; och, då föremålet med desse Stater helt och hållit är det samma, hvartill Millionen finnes till betydlig del bestämd, nemligen Flottornes .Byggnad och Underhåll; så anser StatsUtskottet Handtverksoch Timmermans-Siaternes så väl Penninge aflöning som Spannernålen, hvilka utgifter ock ingått i beräkningen vid Millionens anslående, desto häldre böra fortfarande bestridas af detta anslag, som desse Stater äro reglering och förändring underkastade. 6:0 Kongl. Majit har jemväl tillkännagifva huruledes bland de inkomster, som från äldre tider grundat och underhållit inrättningen af Amiralitets Krigsmanshus - Cassan, varit de så kallade Eastoch Arm-penningarne från Sverige och Pommern^ hvilka uppburils från alla inoch utgående Skepp och Fartyg, men genom Pommerns afträdande hade nämnde inkomst derifrån, utgörande ett ungefärligt belopp af 3000 R:dr årligen, helt och hållit Cassan frångått; i anseende hvartill, och då beståndet af denna Inrättning, som i sin titon understöder den blesserade, uttjente e!ler åldrige Sjömannen , genom denne förlust till icke obetydlig del sy* Ståts-Utskottets Tetänkanden.. -103 3 nes blifva äfventyr underkastadt, funné Kong'.
Om alla förläggare, som företaga sig ett så stort arbete, hade så god garanti att erbjuda, så skulle subskriptionerna gå mycket bättre än nu, då man har misstroende för sådant och tror att det icke utkommer. Det kan icke annat än förefalla besynnerligt, om vid samma Riksdag, som i ett annat Stånd förslag blifvit väckt om anslag till Litteratörer — och jag får väl också räkna mig till dem — It. och Ad. skulle neka att åt en af sina egna ledamöter, som vill utgifva ett arbete af så mycken nytta för R. och Ad., som jag tror mig hafva visat att detta skulle medföra, ett simpelt förlagslån, sorn jag vill återbetala med ränta. Då jag för öfrigt, utan att subskribenterne upgå till det bestämda antalet, icke får ut ett enda öre, så finnes ju ingen risk för R. och Ad., ty jag får icke hand om penningarne; jag får blott mitt arfvode. Den tjensteman, som sådant updrages, han upgör med distributören, mottager af honom penningarne och gör Riddarhuskassan betäckt. Det enda kassan måste på förhand utgifva, är första månadens arfvode, 100 Rdr bko; den andra månadens begär jag, enl. specielt kontrakt, icke heller förr än jag presenterar manuskriptet till första månadens arbete o. s. v. Det är således endast 100 Rdr bko, som kassan, i händelse a( min död, riskerar; men lefver jag, så får jag icke andra månadens arfvode förrän jag lemnat manuskriptet för den första. Jag får aldrig hand om penningarne. Riddarh Direkt:n behöfver icke tänka att den ger mig 0000 Rdr, och att jag sedan ej rätt betalar boktryckare, bokbindare och öfrige, utan jag begär blott mitt en gång för alla bestämda arfvode och några s. k. present-exemplar, och då uplagan är beräknad till 1000 exemplar, torde detta val icke möta någon svårighet.
Krigsmanskassans alla räkenskaper med tillhörande verifikationer aflemnades till granskning, vare sig af Kammarrätten eller af Rikets Ständers Revisorer, som Rikets då sednast församlade Ständer frångått anspråk om granskning af Arméens pensionskassas förvalning: hvaremot och enär Rikets Ständer böra äga kännedom derom, att de Amiralitets-krigsmanskassan tillslagna statsmedel så väl i behörig ordning ingå som för sina afsedda ändamål användas, Kongl. Maj:t förständigade Direktionen alt till Rikets Ständers Revisorer för de år, för hvilka revision ifrågakom, vid revision*#förrättningens början, insända icke allenast en på kassans hufvudbok grundad och dermed öfverensstämmande uppgift ä beloppet af de kassan flir året tillfallande statsmedel, med hvarje särskild inkomstsumma för sig, jemte verifikationer dertill, utan äfven en specifik uppgift å årets pensionsoch gratialstat. Alltsedan nämnde tid har Direktionen efterkommit detta åliggande. Om räkenskaperna i sin helhet skulle till Stockholm afsändas för aft der granskas, förekommer deremot: att revisionen i Carlskrona skulle kunna inträffa vid samma tid, som stats-revisionen, då räkenskaperna således ej voro på stället tillgängliga, att transporten af sådana vidlyftiga räkenskaper fram och åter ej vore lämplig, samt slutligen — 307 — cicil nuivuasdKiigci uiiioiciiiuit^iicij ciit nu i cvioiuiiöciiDciei iricisiG nora att gransKa kassans hypotheker och tillse deras befintlighet och behörighet, och att dessa handlingar äro alltför vigtige att från stället transporteras; och torde af allt detta följa, att någon hufvudsaklig revision af Amiralitets-krigsmanskassans förvaltning och räkenskaper ej kan försiggå utan i Carlskrona. Direktionen har nåden framhärda med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste, underdånigste tjenare och undersåter, C. HORDEiMHJÖIil).
Vid öfvervägande häraf har hos Banee»Utskottet förekommit, att, ehuru enkelt 4 Banfo-Utskottets Memorial N.-o gg. och rättsenlig* detta uppgifna betalningssätt vid första påseende framställer sig, är det dock till sin grund så vida felaktigt, att Gäldenären, genom oafkortadt afdrag på Capital-skulden af allt hvad förut blifvit betaldt, vore i sjelfva verket fritagen från all Räntebetalning för de år, under hvilka lånet redan fått begagnas; och följaktligen förmonen af ett sådant liqvidations-sätt olika, alltefter som detsamma tidigare eller senare tillämpades, Genom verkställd uträkning är befunnet, att det Contract om lefverering af a procent i Silfver årligen uti 33|:dels år till liqviderande af erhållen Lån-försträckning i Sedlar, som detta slags Fastighets-lån egentligen innebära, belöper sig, å 128 sk:s valvation, till i det aldranärmaste 3T733:dels procent årlig Ränta, Rätta och noggranna progressionen, eller årliga förminskningen i enlighet härmed, å ett lån af i5o R:dr i Banco-sedlar eller 100 R:dr i Silfver, visar sig af hosföljande Tabell Litt. A. Då emedlertid en sådan beräkningsgrund, fastän i sig sjelf den rigtigaste, blefve i tillämpningen på olika summor alltför vidlyftig oeh invecklad , och sedan Rikets Banco-Utskoltcts Memorial N.-o gg. 5 Ständer redan förut bifallit Banco-Utskottets (i Låne-Betänkandet N:o 5o) gifna förslag : att de årliga betalningarna få verkställas etter Gäldenärens godtfinnande, antingen med 2 procent i Silfver eller 6 procent i Sedlar af Uån-capitalets ursprungliga Numeraire; bär Utskottet ansett lämpligast att vid alla frågor om full slut-liqvid, innan den utsatta terminen af 33^:dels år gått till ända, elt lån af detta slag må alltifrån utgifvandet betraktas under egenskapen af vanligt 4 procent? Banco-lån med amortissement.
Stro bfroerläto ba till St. 2)?a;:t, att till görfroaréroerfet anroäitba ”öfroerfrotten på Statöroerfeté en* äoétänfanben, 9?:o 255, VII fFilbta, få. ival ftänbiga font imber naum af SBemillning ins flptanbe infomfter, tillifa nteb alla be befparingar på SKifå* flåtens 8 ,£uifmnb*2itlar, jemte alla genom böböfall ocf) beforbringar uppfonma befparingar på allmänna Snbrag* ningöffaten, feban förut blifmit affatt ben för ptbc bjuf wub«£iteln beffämba anflagéfnnnnan 100,000 3t;br.” SL Sö?aj:t begärbe roib i8i5 Srå SRiFåbag, nti ©in 9?å Uti afgjfroen 9?åbig spropojttioit tilt ©tatS ©t:r en million 9t:br till görfmarSmerfetS upprättbållanbe, mar benna anflagéfttmma beräfnab efter bå gällanbe maruprifer od> mpntroärbe fantt grunbab på be oumbärligafie bef;ofmen för Frigömagten till Sanbå oöb ©jof. Sburu SRifct bå befann ffg i en brpbfant fällning, (Fafabt till befi grunbmal, beröfmabtgintanb, omgifmetaf mägtige ftenber ocf trpcft af börbor, gingo liFmäl 9t.
Och Banco-Utskötten srtnrnansatte Finance-Beredhing redan låtit i samma ändamål för sig ripp1* rätta, ifrån år 1776 och till närvarande lid, kunde 1 sådant fall närmast uppfylla hvad med den äskade uppgiften lärer åsyftas att vinna, äf. vensom hvad än derutöfver vidare kunde blifva erfoiderligt, utan synnerlig tidsutdrägt bör kun» na lemnäs. Hvad åter angår den särskildt af någre Ledamöter inom RiksStånden väckte frågan , örn ert fortfarande eller periodisk publicitet af BanqUen» förvaltning och räkenskapen deröfver; så anset? Utskottet denna fråga hafva det oskiljagtigaste sammanhang med den allmänna reglering om Landet* mynt och penninge-verk, sorn Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, vid närvarande Riksdag, kunna komma att vidtaga, Blifva Öfriga nödige garantier gifné för egan* de rätten, genom orubbligheten af Statens mynt, så må den garanti, som ett framläggande af för» Valtningens utslag visserligen lemhar, deribland, äfven gerna intaga ett ruin. Anses åter nödvändigt, att uppskjuta till en annan tid med en «sU Bihang tili Bits. St. Prnt, mu g A* Sami. 3 3® Banco-Utskottets Betänkanclen* dan generel reglering, så ar eler möjligt, art försigtigheten bjuder och sakens framgång brafver, det någon del af de åtgärder, hvilka under tiden böra vidtagas, för atr bereda förmåga och medel till ändamålets befrämjande och utföring, icke göras allmänna. Ett beslut derom synes alltså annu vara för tidigt. På grund af hvad nu blifvit anfort, finner Utskottet icke någon skada för Banco-Verkets säkerhet eller Credit, i en omedelbar följd af den äskade uppgiften, orri Banquens närvarande ställning nu böra befaras; men att Utskottet anser likväl detta steg tillika innefatta en ytterligare och vigtig anledning till vidtagande af andra hufvudgrunder för dispositionen öfver Banco Verket, än de nu gällande; så vida menliga verkningar af denna nu föreslagna åtgärd i framtiden skola uteblifva.
4 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 2 ■ ■ ■■ ;. ■ ■ ' ■ -1 i■ - 1 - .i lijiii ; ■ ■>.j :. -t! . : !'. '‘i:-' : ■ äpfö asli '])! aril H-• i; Ut." ■ ii i;-.i t -) f«o i l t i i: >i ' :;nvn i. ■: ■''sfi >! (1 i STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. T Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- Ut sk. Ank. lill Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1863, kl. li f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad lagstiftning i Jråga om forntida minnesmärkens fredande. Denna motion är väckt af Herr Kyrkoherden Ternström, inom Högvördiga Preste-Ståndet (N:o 126). Motionären, som anser de i ämnet befintliga lagstadganden, synnerligast Kongl. Förordningen den 17 April 1828, snarare lägga hinder i vägen för fornforskningen och för samlandet och bibehållandet inom riket af forusaker, än främja ett sådant sträfvande, har derföre föreslagit att Rikets Ständer ville l:o. Hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan om revision eller upphäfvande af nyssnämnda Kongl. Förordning angående forntida minnesmärkens fredande och bevarande; 2:o. Besluta en lag, enligt hvilken enskilde bildade män, helst vetenskapsmän, som dertill hafva lust och fallenhet, må utses att hafva närmaste tillsynen öfver de i deras distrikt befintliga minnesmärken, med tillstånd för dem att, under vissa vilkor, undersöka dessa minnesmärken och öppna ättehögar samt uttaga hvad i dem kan finnas, och deraf antingen bilda enskilda samlingar, eller aflemna det till Antiqvitets-akademien; 3:o.
Till Constitutions-Ukskottet har Auditcuren Herr per König under dcn 17 i denna mänab inlemnat rtt skrifteligt Memorial med hemställan huruwida det rj wore enligt med Rcgerings-Formens anda, att Konungen enär han nddsakadcs i wigkiga Författningar bortsända nägon af Stats-Räden, mätte i den fränwarandcställe Extra StatS-Räd constitucra, hälst ärendernaS oafbrutna gäng eljest hämmades, isynnerhet om under Krigstid twänne af de Milikaire Stats - Rädcn blifwit Commcnderade, hwaraf följde att alla med KrigS-Staken gemenffap ägande mäl som i Högsta Domstolen förekomma, och wid hwilkaS afgörande 2:ne Militaira Stats-Räd böra adjungera-, Justitie-Radet pä en obestämd tid skulle blifwa hwilande. Regerings» och Domare - magtcrnes olika beflaffenhet dela denna fräga om Personers tilfbrordnande att i nägot Stats, Räds fränwaro bestrida dest göromäl i 2:ne; nemligen; 1:0 Om ett sädant tilfbrordnande mä äga rum inom Högsta Domstolen, enär derstädes enligt 20 Z Regerings-Formen, under Fredstider företagas och af» gbras mäl, hwilka ifrän Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, i hwilka fall 2:ne MilitaireLedambter af Stats-Rädet böra sädane mäl bfwerwara och deröfwer rösta. 2:0 Om inom sjelfwa StatS - Rädet i allmän. Hek ett sadant förordnande mä äga rum. Wid
Side Häftet, 1 Lag-Uti ko t tets Utlåtande /Vw 177. när, på sätt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 i prde punkten innehåller, det för förra resan ådragna straffet blifvit i alla delar fullbordadt* innan samma brottslighet å nyo föröfvades, syntes i så måtto origtigt, som Lagens befattning med det första brottet borde anses slutad, så snart målet blifvit afgjordt med kraftegande dom. Straffets undergående vore på visst sätt främmande för Lagen, och det berodde ej sällan på brottslingen sjelf, att fördröja någon del deraf. Så t. ex., när i straffet ingår uppenbar kyrkoplikt, kunde brottslingen vägra att underkasta sig den, i hopp om tillfälle att rymma och begå ännu ett brott, utan att straffas mera än såsom för forsta resan.