Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– «Hvem är den der långa, skrankliga karlen med ljusa håret, kroknäsan, den breda pannan och de stora, blå falkögonen, som uppehåller konungen så länge med sitt satans prat, derest icke Hans Maj:t redan insomnat vid dess afhörande? » – frågade korporalen af drabanterne vakthafvande kammarherren. – «Det är en fattig öfverjägmästare, som heter Toll. Morbrodern, säga de, har schavotterat på 40- talet för något kunskaperi åt Ryssarne.» – «Just snygga anor Nå, men Tollen söker väl något bättre brödstycke nu, än den magra jagten?» – «Utan tvifvel. Och oäfven lär karlen icke vara, efter kungen ger sig så god tid att afhöra honom. Jag blef artigt snäst, må du tro, för det jag understod mig hemställa, om ej Hans Maj:t ville sofva först några timmar och låta herr öfverjägmästaren vänta och komma tillbaka. – «Hittills ha vi fått vaka och gäspa, för att afbida slutet på de förnämes audienser. Skola vi hädanefter gå miste om vår nattro för sådant småfolk, som herr Toll, så tillstår jag, att vår tjenstgöring blir med hvarje dag mera tung.» Just då klockan slog half sju ringde det i kabinettet. Kammarherren skyndade dit in. Konungen, sittande vid skrifbordet, räckte ett papper åt Toll, och, vändande sig till kammarherren, yttrade: «Ni tillsäger kammarpagen, att följa denne herre «till Zibet, min handsekreterare, och att gifva honom «tillkänna min vilja, det han genast utbetalar de två «hundra dukater, på hvilka jag nu lemnat anvisning.» Kammarherren svarade med en djup bugning. «Ni afsänder ett ilbud till Stockholm, med be«fallning till öfverintendenten baron Adelcrantz, att «inställa sig hos mig på Gripsholm i morgon bittida «klockan sex, och att medföra den ritning på hof«teater der, hvarom han känner min vilja.» En förnyad bugning af kammarherren.
M:ls förslag, i afseende på tull-bestäminelserne lör trävaror iakttagna grundsats, all genom stadgandet af utförsels-tull å sådana slag deribland, sorn tillverkas af omogen skog. söka motverka dennas öfverhandtagande sköfling, hvadan Rikets Ständer beslutat, alf för virke, oarbetädl, sågadt eller tillhugget: Alm, Ask, Bok, Björk, Ek och andra ej specificerade sådana trädslag, sorn vexa inom landet, utförsels-tull må utgöra 10 R:dr för 100 R.drs värde; alt Bandslakar af furu och gran skola lull behandlas såsom läkler, huggne eller täljde; a 11 ullor.sels-lullen å Ciktor, huggne eller täljde, bestämmes lill 50 öre per tolft, samt alt vid utförsel af ved bör erläggas lull, för Björkved 2 R:dr 25 öre, för Bokoell Ekved 3 R:dr och lör alla andra slag 1 R:dr per famn af 8 fots längd, 6 fots höjd och 3 fots bredd. Beträffande öfrige, här ofvan icke omförmälda. i Inoch Utförsels-tariferne förekommande artiklar, i afseende på hvilka mer eller mindre betydande förändringar i redaktionen eller tull afuifts-beslämmelseriia blifvit af E. R. M:t löreslagne, hafva Rikets 478 Expeditions-Ulskotlets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 164. Ständer, sorn godkänt de allmänna grunder, hvarpå det af E. K. M:l afgift». förslag till förnyad Tull-taxa hvilar, samt under granskningen af detta förslag icke funnit något att anmärka vid de för dessa artiklar ifrågasatta förändringar, desamma bifallit. C. Tarifen för Kredit-upplaget och Transito-afgiften.
I anseende till Helgonskyldens otillräckliga belopp, särdeles i socknar närmast städerna, förslå i allmänhet ej klockarelönerna till ordinarie komministrars aflöning, hvarföre klockarepresterna pläga anställas såsom Adjunkter, tillika aflönte af Pastorerne, i hvilken egenskap de kunna af Domkapitlet vid påkommande nödfall missiveras; hvilken rättighet Domkapitlet ej kan undvara uti detta folkrika, af 227 pastorat med 435 kyrkor, bestående Stift, der prestbrist ej sällan plägar förefinnas. Då dessutom Kongl. Stadgan af den 18 Juni 1842 bestämmer till alla delar, rörande folkundervisningen inom riket, hvilken äfven redan inom Lunds Stift blifvit i enlighet med densamma reglerad, och § 6 af denna Kongl. Stadga oaktadt Kongl. Kyrko-ordningen af 1686 föreskrifver klockare att drifva barnaläran, icke ålägger, men väl under vissa vilkor medgifver klockare att tillika vara Folkskolelärare, samt behofvet icke påkallar något ökadt åliggande i detta hänseende för klockare inom Lunds Stift, mera än annorstädes, och klockareprester i alla händelser äro förbundne hålla skicklige substituler, anser jag så mycket mindre något skäl vara för handen, att, rörande detta ämne, i underdånighet besvära Kongl. Majit.» M 39. Allm. Besvärsoch Ekonomi Utskottets Betänkande, M 59. 9 M 39. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 18 Febr. 18S1, kl. 1 e. m. Betänkande, t anledning af väckte motioner, dels om upphäfvande eller ändring af Kongl. Maj.ts Nådiga Stadga angående Fjerding smån, af den 1 Juni 1850, och dels om skyldighet för alla jordegare att i fjerdingsmansbestyret deltaga. Uti ifrågavarande ämne har Utskottet till behandling fått emottaga följande från Hedervärda Bondeståndet remitterade motioner, nemligen: 1:o af L. G. Sandberg från Westerbottens
Folklynnet härstädes är i allmänhet utmärkt af kärlek och vördnad för Öfverhet och Lagar, jemte böjelse för ordning och skick. Sockensällskaper. De Municipal-Styreiser eller egentligen utgreningar af Hushållnings-Sällskapet, som i sista Femårs-Berättelsen omnämnas, finnas för närvarande nästan endast till namnet. En i vårt land ännu i allmänhet rådande motvilja för lönlösa och ofta tacklösa Kommunalbestyr, i förening med måhända i början nog långt sträckta och tröttande anspråk på alltför mångartad verksamhet, anses allmänneligen hafva vållat det förfall, hvaruti dessa Sällskaper redan under flera år lära sig befunnit. Eders Kongl. Maj:ts huldhet emot denna Inrättning, ådagalagd genom ett särskildt Nådigt Statsanslag af 200 R:dr Banko årligen, jemte det otvifvelaktigt ädla och välviljande i den tanken, som legat till en förtjenstfull grund för första stiftningen af ett sådant tillämnadt nära samband uti alla ekonomiska ärender emellan härvarande Hushållnings-Sällskap och hvarje Socken inom hela det vidsträckta Länet, utgöra mer än tillräckliga bevekelsegrunder 5 för Läns-Styrelsens uppriktiga bemödanden, att, efter en måhända nödig organisationsförändring, så vidt möjligt är, åter gifva lif och tjenlig verksamhet åt denna Inrättning. §• 2. Näringar. Jordbruket. Jordbruket skötes väl i allmänhet på samma sätt som förr, men bland många förnuftiga bönder och jordbrukande Ståndspersoner har ett ändamålsenligare brukningssätt af jorden medelst flitigare plöjning af åkern och beredande af composter till gödning börjat göra sig gällande; och hafva särdeles under de 2:ne sistförflutna goda åren bland den mindre bemedlade allmogen odlingarne betydligt tilltagit.
För den sedan sista Riksdag förflutna tid, och blef dervid detta Memorial å nyo uppläst samt till sitt innehåll granskadt , hvarefter BondeStåndet fann för godt samma godkänna, utom hvad sorn ängar Kongl. Kungörelsen den 10 Maji 1815» hvarigenom Konungens Befallningshafvande tillägges rättighet, ätt uti älla Polifie-mål, hvilka enligt Förfaftningarne af dem böra upptagas och äfgöras, höra vittnen eller föranstalta, att sådant hos Häradshöfdingen i orten med tillkalladt biträde äf tvänhe Nämndemän blefve verkställdt; titt hvilken omständighet BondeStåndet förbehöll sig pröfning af den inörn Ståndet väckta och till Lagutskottet remittéradé motion, rörande upphäfVande af dfen Konungens Befallningshafvande tillagdt; pröfningsrätt af sådana mål , som rörd fylleri brött, samt olofligt Brännvins-afsalu, i hvilket afseende il råga varande'Memorial, i denna deli till Utsköttfet återrfemitieradés, lör att öfver högstberörde Kongl. Kungörelse yttra sig i fett sami tnanhang med den nämnde raodonén;. och skulle Respect. Medoiånderi samt Lag Utskottet vördsamt öch vanligen härom underrättas. Si D. Vid föredragning af Allmänna Bea Svärsoch ÖeconorniseUtskötiets Betänkande, i ättledning af Herr Borgmästaren Euérötbs Memo. t i a I , angående ändring i i. Artikeln 3. §. af Korigl. Förordningen den 20 December I815, örn Prof. Uidrag d. 24 Jan. 1818. 63 öfn hvad iakttagas bör till behörig verkställighet af Kongl. Kungörelsen den 6 September samma är, rörande Brännvinsbränningen samt om ansvar för öfverträdelser deraf; fann Hederv^ BondeSiåndet för godt härtill lemna bifall; hvarom Respect. MedStånden samt OeconomiteUtskottet skulle Vördsamt och vänligen underrättas.
Enär Ridd.Utsk. hade gjort detta, utan att svara Ståndet annat än att Utsk., på grund af Ståndets remiss, gifvit Ridd.directm föreskrifter i ämnet, anmärkte jag, att innehållet af föreskriften väl vore riktig, men sättet hvarpå Utsk. förfarit varit oriktigt. Då nu tvist derom uppstod, och Gr. Frölich yrkade att låta bero vid hvad som skett, ingick jag derpå. Så står frågan; följaktligen är Hr Frih. o. Landtnäs anmälan icke annat än en underrättelse om det förra beslutet. Det enda nya, som dervid förekommit, är frågan om tiden, under hvilken yttrandena böra vara tillgängliga att genomses af vederbörande talare. Den saken kan rättas, så att tiden utsattes till någon timme på e. m. i stället för på f. m. Men hvad justeringen beträffar, så måste något misstag ligga i uttrycket, emedan den ej kan hafva inflytande på sjelfva frågan, utan må del bero på en livar alt genomse sina yttranden eller icke. Jag kan icke se att någon ledamot deraf är bunden. Gr. Horn: Jag skulle tro, att Ridd.directm har skä lig anledn. att af R. o. Ad. begära den uppmärksamhet, att directm åtminstone i lagenlig väg må få emottaga sina instruetioner af Ståndet. I sådant fall tror jag, att R. o. Ad., emot gifven instruetion och emot den värdighet denna direction bör äga, icke i allmänhet skulle vilja åt Ridd.Utsk, uppdraga en sådan myndighet att kunna gifva befallningar åt denna direction. Jag har ej kunnat tänka mig, att R. o, Ad, skulle hafva gillat något sådant eller haft detta till Den 3o September. 6/9 afsigt med det omförmäldta beslulet, utan jag trodde, att med beslutet blott vore menad! att låta bero vid åtgärden och lemna åt Ridd.directjn alt handla efter sin instruelion, och att icke underkasta sig en befallning lemnad från Utsk.
Stadgan den 31 Januari 1855, angående mått och vigt, måtte lill sin verkan någon tid suspenderas, samt om antagande al ett universelt system för mått, mål och vigt. Frän Hedera. Bonde-Sländet. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 31. i anledning af väckt motion, med afseende ä liden för beståndet af enskildt ingångna öfverenskommelse!1 om pasloraliers utgörande; N:o 32, i anledning af väckt motion om upphörande af den till Landskrona kyrka från vissa landsförsamlingar utgående tionde-spanmål; N:o 35, i fråga om skyldighet alt för uppläsande å predikstol aflemna handling in duplo, när bevis öfver uppläsandet fordras; N:o 34, i anledning af väckt motion om utlärdande al ny förordning, rö rande strömmings-tionden: N:o 5b, i anledning af väckt motion om de s. k. presthåpornas på Oland ställande til! byarnes disposition; och N:o 36, i anledning af väckt motion derom, att Kongl. Stadgan den 31 Januari 1855, angående mått och vigt. måtte lil! sin verkan ännu någon tid suspen deras, samt om antagande af ett universelt system för mått, mål och vigt; detta sednare Betänkande i dess båda momenter. S. I). Föredrogs Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokolls-utdrag N:o 192, innefattande inbjudning till dc öfriga Riks-Slånden att förena sig uti förstnämnda Stånds, vid föredragning af Slats-Utskoltets Memorial N:o 62, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut i den af samma Utskotts Betänkande N:o 51 be - Prat.- Utdrag den 7 Mars i860.
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls sammansatta Statssamt Allm) Besv.- och Ekon.Utsk:ns d. 18 och 21 dennes på bordet lagda Ullåt:de N:o 6, ani. af väckt motion, ang. penninge-depositioners införande i stället för nu brukliga kautioner för vissa tjenster samt arrenden. 586 Den 25 Februari, Slutligen anmäldes och lades på hordet nedannamnde från Utsk:n inkomne Utlåtm, Mern. och Betänk:de, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 33, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster: N:o 33, Litt. A, dels ang:de beräkningsgrunden för Salpeterhjelpens utgörande inom en viss del af Södermanlands län, dels rör:de ersättning till rusthållare inom Småland för förlorad inkomst genom förändring i utgörande af nämnde utskyld; N:o 33, Litt. B., ang:de uphörande af vissa utaf de i ordinarie räntan ingående”skatter; N:o 33, Litt. C., om] eftergift af beskattningen å tackjernstillverkningen och stångjerns-smidet; N:o 33, Litt. D., ang:de mantalspenningarnes utgörande; Bajnk o-U ts ko,t]t et: N:o 18, ang:dc dels bestämmande af preskriptionstid för emottagande i Kronans upbörd och inlösen i R. Stms Bank af åtskilliga Bankens utelöpande sedlar och dels dessa sedlars förande inom linien samt uteslutande från beräkningen af Bankens sedelstock. N:o 19, ang:de förhöjd pension ät f. d. Banko-Bokhållaren N. Magnusson. Allm. Besvärso|ch Ekon.-Utskot|tet: N:o 48, i ani. af återremiss utaf Utsk:s Betänk:de N:o 37. N:o 49, i ani. af återremiss utaf Utsk:s Betänkmle N:o 38.
Rikets sannskyldiga nytta i sina rådslag, läst denna § till slut i 2 morn.; hade Utsk. bort finna, att der står bestämdt förbud att ens nämna Konungens beslut ronde corporationer och enskilda personer: likväl finnas i dessa punkter uppgifna åtskilliga sådana, och bela f. m:s öfverläggning visar, att ehuru 107 §:n och 2g §:n Riksd.Ord. för detta speciella fall innehåller förenämnda bestämda stadgande, och go §:n Reg.F:n jemväl i allmänhet innefattar enahanda inskränkning uti RiksSttns öfverläggningsrätt och således sådant förbjuder, har likväl, genom en oriktig framställning från det Utsk., som är satt att vaka öfver grundlagens efterlefnad, och med förbiseende af 8 3 §:n R.eg.F:n, en sådan grundlagsvidrig behandling fått äga rum. Detta är Utsk:s enskildta fel. Utsk. har ytterligare, på grund af ansvarighetslagens 6 §, trott sig berättigad! att upptaga anmärkn:r efter 107 §:n emot Konungens rådgifvare i commandomål: der har Utsk. förbisett 85 §:n Reg.F:n, hvarest samma ansvarighetslag icke finnes omnämnd bland Rikets öfriga grundlagar, och efter hvilken följaktligen icke heller några anmärkn:r kunna komma i fråga att upptagas, såsom varande en enskild lag, hvars sättande i conformitet med öfriga lagar visserligen varit meningen genom föreslagna ändringar i 107 §:n Reg.F:n, men som blifvit afStänderna afslaget. Utsk. har ytterligare gjort sig skyldigt till den lättsinnigheten att framställa anmärkn:r efter 107 §:n Reg.F:n, hvilka det efter 106 §:n remitterat lill Riksrätt. Detta förfarande — om speciella frågor kunde blifva föremål för Sländernes pröfning — skulle leda till så besynnerliga förhållanden, att man komme vida längre än hvad talarne på f. m. behagat anföra; man skulle komma ända derhän, att Riksrätten funne sig förhindrad att dömma i de mål der Ständerne sjelfve dömt.
Det hade alltid varit något orimligt vördnadsbjudande öfver mor, då hon kommit så där i svart taft med många volanger. Den stora, lysande guldbroschen, den tunga skramlande guldkedjan hade alltid skrämt honom. Om hon kommit i sina torgkläder, i rutig hufvudduk och med vaxduksförklädet besatt med fiskfjäll och fiskögon, skulle han ej haft fullt så stor respekt för henne. Men nu blef slutet det, att han lofvade gifta sig. Och så kröp mors porträtt upp i ramen igen. Nästa morgon vaknade gamle Mattsson i stor ångest. Det föll honom icke in att vara olydig mot mors porträtt. Det visste naturligtvis hvad som var bäst för honom. Men han ryste ändock för den tid, som nu skulle komma. Samma dag friade han till den fattigaste fiskarens fulaste dotter, en liten en, som hade hufvudet neddraget mellan skuldrorna och framskjutande underkäk. Föräldrarna sade ja, och dagen, då man skulle gå till staden och taga ut lysning, blef bestämd. Öfver blåsiga strandängar och sumpiga fäladsmarker går vägen från fiskläget till staden. En fjärdedels mil lång är den, och en sägen påstår, att innevånarna i fiskläget äro så rika, att de skulle kunna belägga den med blanka silfverpengar. Egendomligt behag skulle detta skänka vägen. Glimmande som en fiskbuk, skulle den med sina hvita fjäll slingra fram mellan starrtufvor och pölar, fyllda med hornstagg och melankoliska klockgrodor. Tusenskönor och mandelblommor, som pryda denna af människor öfvergifna mark, skulle spegla sig i de blanka silfvermynten, tistlarna skulle skyddande sträcka ut sina taggar öfver dem, och vinden skulle finna en klingande resonnansbotten, då han spelar på fäladens vasstrån och telefontrådar. Gamle Mattsson hade kanske också haft någon hugnad, om han fått sätta ned sina tunga sjöstöflar på klingande silfver, ty visst är, att han nu en tid kom att gå den vägen oftare än han skulle önskat. Han hade icke haft »klara papper». Det hade ej kunnat bli någon lysning af. Detta berodde därpå, att han rymt från bruden förra gången.
Utskottet tillkommer det icke att ingå i pröfning af de skäl, på hvilka man ansett den Accusaloriska rättegången medgifva, att Domaren, i stället för alt endast skilja emellan anklagaren och den anklagade, eger bestämma straffet efter lagen, utan att behöfva åklagarens ledning eller vara bunden af bans påstående, så att detta icke skulle kunna öfverskridas. Utskottet anmärker blott, att hvarken Statens säkerhet eller rättvisan synas genom tryekfrihetens missbruk kunna sättas i en våda, sorn skulle göra en sådan rätt för Domaren i dessa mål nödig.. Utskottet vågar således förmoda, att Lagstiftaren med ofvannämnda stadgande mäste hafva åsyftat att lenina Jurymannen, innan han företager sig att besvara den till honom stälMa frågan, fult visshet om den strängaste mening, i hvilken det åberopade lagrummet kan komma att tillämpas. Detta ändamål vore åter alldeles förfeladt och stadgandet utan ändamål, om Domaren egde rätt att skärpa straffet öfver åklagarens påstående. Utskottet tror sig alltså endast bidraga lili ett förtydligande af lagens mening, då det till Grund lagsenlig behandling föreslår, att Tryckfrihets-förordningens 5 §. bör i nedanskrifna moment erhålla följande ändrade lydelse: i morn. Lagligheten åtalas, och der ransakningen fullbordas bör, genom förhör med parterna, gemm åklagarens slutpåstående, som bör bestämdt upptaga det ströja han yrkar, samt genom den tilltalades slutliga förklaring» Cons li tuli jns-Utskottets Memorial, JV:o j6. 3 5 morn. Efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd skall Domstolen ofördröjligen för parterna afkunna utslag med tillägga antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, och som, i de jall, der det af åklagaren åberopade lagrum medgif ver straffets bestämmande inom utsatta gränsor, icke må stadgas svårare, än åklagaren yrkat, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. Stockholm den 7 December 1840. Ant. lill Exp. Utsk. deu 27 Dec. kl. 2 e. m.
Grefwe förner, -Vclolpch Oöran, jag har tvid delta tillfälle föga afseende pä Summorne, utan fer allenast pä principen. Saken synes mig wara den, att dä den forsta proposinonen bifölls och endast nägra Nej hördes, mä bet blifwa derwid, eller deröfwer voceras. Zerr Grefwen och Landtmarskalken med. gaf atc detta wore rätt, men irovde, art genom någon förening, votering kunde undwikas. Grefwe bchvenbfelm, Larl r^xel. Herr Grefwen och Landlmarstalken gjorde först en proposition, hwil. keii af Piuralueieir bifösts, men hwaröfwer Friherre Stael yrkade votering. Nu har Friherre Stael förklarat sig uöjd nied bewiljandet af de i sräga waranLe 2Q,oc:o R:d., allenast hos Kongl. Majtt i linderva - Den 22 Abruarii. ^93 dänighet anhälles, det tacktes Han i synnerhet anwända besia medel till Hamn-byggnadens fullbordande och med detta satt att afgöra laken förklarar afwen jag inig nöjd. Friherre Stael von Ulostiein. Jag afstod ifrän den af mig yrkade votering nied det wilker, att den förut af Herr Landimarstalken gjorda proposition skulle antagas. Derefter gjordes genast en ny proposition, hwilkeu om den anrages, sörblef jag haldre wid min första mening och fortfor att begära votering. Herr Uram, kckr, önskade att det förblefwe tvid den första proposition, antingen den skulle afgöras genom votering eller ej. Grefwe körner, ^stolpk 6öran, sä wida Summan ej bestämmes» utan endast lill Kongl. Maj:t i underdånighet hemställes, ail i synnerhet befordra Hamn-byagnadens fullbordande, will afwen jag med beslutet förklara mig nöjd. Friherre
Men utsträck forskningen till analys och detaljgranskning, och hela naturen skall synas vilja sönderfalla lill en oändlig massa af specialiteter, och först när vetandet vidgar sig till en högre åskådning, återfinner man lagarna för ordning och enhet. Herrligt sluter sig då allt tillsammans, den otaliga mängden af vexlande phenomener sammanflyta i gudomligt sammanhang till ett enda stort och beundransvärdt helt, och för den vise inträder åter begreppet om fullkomlig ordning och harmoni, men ett begrepp af långt högre och ädlare natur, än den dunkla, obestämda åskådning, hvarifrån kunskapen utgick. Men för alt återkomma lill Staten — äfven i dess utvecklingshistoria finnas samma bildningsperioder, och när upplysningen och intressenas mångfald en gång hunnit så långt, att dessa icke mera behöfva förskansa sig såsom fiendlliga makter mot hvarandra, utan inse att de kunna bestå under skydd af den allmänna lagen för allmänt väl, så sträfva de också till förening. Detta är den allmänna gången, och det stora factum, sora historien utvisar för hvar och en som vill se och erkänna dess vittnesbörd. Man kan se en sådan progression nästan dagligen äfven i vårt land, och mänga bevis kunde lätt uppvisas derpå. Jag vill nu såsom ett exempel blott nämna lagskipningen. Den 12 Mars f. m. 197 Det är icke längesedan collegierna utgjorde öfverdomstolar i vissa civilmål, som man ansåg icke kunde behandlas af de allmänna domstolarne;— nu sker det emedlertid, och ingen klagar öfver en sämre handläggning derföre, att juslitie-divisionerna försvunno ur embetsverken. Hr von Hartmansdorff har således enligt min tanka alldeles orätt i sjelfva grundtanken lill sitt system, då han säger, att det allmänna bör upplösa sig i enskildheter, och framställer detta som målet för samhällenas slräfvanden. Det är alldeles tvertom, och den som vandrar i den riktningen, är icke ”på rätta vägen”, åtminstone tar han felt på rätta leden. Ät detta håll delar sig stråten ständigt allt mer och iner, och man skall snart finna sig i en sådan labyrinlh af småvägar och gångstigar, alt man slutligen icke vidare vet hvart man skall gå.
Hvilken vacker holme! sade hon. Men du har väl också här tillbragt många angenäma stunder? – Jag suckade. – Förstår jag dig rätt, Rustan; du har här sett och lefvat med din Fanny? – Fanny! Ja: men huru vet du att hon heter Fanny? – Hvad? hennes namn står ju i alla trän! Men du är stummare än sjelfva träden! Berätta mig om din kärlek! Huru ofta hade jag icke önskat någon vän, med hvilken jag kunde tala om den förlorade! Nu, då jag funnit en sådan varelse, föreföll mig detta talämne, jag visste ej af hvad skäl, verkeligen nästan motbjudande. Men snart, vid det återvaknade minnet om alla de ljufva stunder jag med henne tillbragt, försvann det närvarande, och tårar frambröto ur mina ögon. – Äfven Fatme syntes rörd af berättelsen om mina enkla händelser och af den sorg den ingaf mig. – Och du älskade då denna Fanny verkligen? – Grymma Fatme, huru kan du fråga det? – Hittills hade jag trott, att ingen Muhammedan hade en aning om den verkliga kärleken. Men säg, Rustan, älskar du henne ännu? – Jag suckade. – Du tiger, hvarför svarar du mig ej? – Och du, Fatme, hvarför frågar du migderom, svarade jag. Förklara dig och jag vill svara dig! – Den sköna uppsteg förvirrad. Denna fråga, och några undfallna ord och åtbörder ingåfvo mig det hopp, att jag icke var alldeles likgilltig för min såkallade maka. Jag visste icke, om jag skulle med glädje omfatta detta hopp eller afvisa det såsom ett brott mot Fannys minne. Och likväl tycktes hon med nöje höra mig tala om Fanny; hon lät sig gerna af mig föras till alla de ställen, hvilken en egen hågkomst för mig gjorde dyrbara, och bad mig alltid utförligt förtälja de små uppträden, som der förefallit. – Men hvarför berättar du sjelf ingenting om din barndomskärlek; hvarför har du så kort förbigått den, då du anförtrott mig dina öden? frågade jag henne en vacker dag. – Jag visste icke, att du skulle deltaga deruti, och jag hade vigtigare saker att förtälja.