Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han tänkte derpå med triumf, han tänkte derpå med den berusande känslan af att gå på randen af en frestelse, då njutningen ligger i sjelfva den hemliga rysning man känner vid att falla. »Marianne! Jag kan ge dig guld och juveler, om jag vill» – kommo orden ljudlöst i hans sinne. Formlösa ord, som känslorna erfara, utan att ännu känna deras språk; dunkla förnimmelser, som gå utom den kännandes vanliga räckvidd, lyftande honom – utan att han vet huru – till nästa trappsteg af medveten tillvaro. »Marianne, jag kan hölja dig i sammet, som faller tyst och mjukt kring din vackra kropp. Jag kan kläda dig i glänsande, rasslande siden. Hvem säger att jag skulle vara född till arbete? Jag har penningar, Marianne! Jag kan lefva och njuta. Han lutade sig tillbaka mot de mjuka vagnsdynorna, på hvilka han förut suttit rak och stel, liksom rädd för deras inbjudande komfort. Han kände en sugande hunger, – hungern efter njutningar, ögonens hunger efter skönhet. Hvad var det för en visa man sjungit för honom om arbete, återhållsamhet, sjelfförsakelse? Han såg på Mariannes hand. Denna hand hade aldrig sysselsatt sig med hvad man inom hans krets ger namn af arbete. Men den handen var skapad att kasta ut penningar, den handen var skapad för kyssar och smek. Trodde hon icke att han visste det! Trodde hon att han var lugn och sansad, derför att han såg så ut? Han böjde sig fram utan att veta hvarför, och han hviskade sakta: »Marianne!» Hon såg frågande på honom, men då han ingenting hade att tillägga, nickade hon blott. Modern hade sjunkit tillbaka i sitt vagnshörn och sof. »Hustru? Min hustru?» tänkte han vidare, medan vagnen rullade framåt och sakta skallrade med sina fönsterrutor. Det ordet hade i hans föreställning en allvarlig klang, någonting kyskt och ärbart, lugnt och utan feber. – Marianne som husmor ute på Tomtö, – han hade svårt att tänka sig det. Han tyckte nästan att han begick ett våld emot henne dermed; det var att omflytta henne till en jordmån, dit hon alls icke hörde. Och medan han dröjde vid detta, kommo hans tankar in i en ny fåra.
Till den för dessa Creditiver beräknade Summan, utgörande tillsammans En Million , uppkommer af Bankens inkomster egentligen icke någon tillgång före 182 >, och jag anser den, på sätt jag förut nämnt, häldre böra användas till Stats Verkets utgifter, hvarigenom en ökad Bevillning torde kunna undvikas. Räntan på RiksBanko-Diskontens utlåningar bör också, efter min tanka, år 1821, till 5 variera; men, som publicitet af Bankens Sedels tock icke är biialien, kunna de icke liar anföras. 498 Statsoch Banka-Utsiottens Betänkunden. Procent nedsättas. Genom minskning i räntor och i skatter hämtar Landet en säkrare vinst och nytta af Banken, än genom erläggande af samma räntor och skatter till ökad utlåning. Sedan Utskotten till uppmuntran af inhemska Uandtmanna-varors pioduction årligen anslagit 100,000 R:d , hvilka val använde kunna bättre än Odiings-Lån bidraga lill större odlingar, och hela Odlings-Fonden således efter 1820 års förlopp kan anses öfverstiga 300,000 R:d årligen, föreslår jag nu mera endast den tillökning i Odlings Fonden, att alla redan inkomne Lane Handlingar under 1818 års förlopp belänas, att under åren 1819 och 1820 Odlingsfonden ökas till 300,000 R:d årligen, samt att, om icke annan tillgång finnes, fyllnaden i denna summa tages af Riks-Banko-Discontens rörelse, hvilken derigenom endast obetydligen minskas. För au bibehålla Rörelse-Capitalet vid det belopp, sorn det före Filial-Disconternes fall utgjort , och för att lätta Rörelsen i de Orter, hvilka mest tillitat desse Disconfer, anser jag någon serskild utväg böra beredas, för 'att tillika ersätta de 3 Procents-Sedlar, hvilka ur dessa Orters rörelse försvunnit. Behofvet och beskaffenheten deraf bero likväl hufvudsakligen på den ännu icke definitift åtgjorde frågan, om de Obligationer, hvilka Fordringsegare uti dessa Disconter erhålla, ernottagas med eller utan rabatt, vid liqvid af Skulder i samma Disconter.
— 1 afseende på den gjorda anmärkningen, att ifrågavarande ränteförenkling skulle föranleda nedsättning i statsverkets ordinarie inkomster och sålunda öka regeringens beroende af Rikets Ständers beslutande rätt i beskattningsfrågor, får Utskottet erinra, att värdet af de räntepersedlar, hvilka för närvarande skola utgöras in natura eller lösas efter markegång, uppgår till endast omkring 1,800,000 r:dr, då deremot de kontanta statsintraderne utgöra nära 11,000,000 r:dr, samt att följaktligen förlusten af den tillökning i förstnämnda värde, som kunde blifva en följd af framdeles inträffande förhöjning i räntepersedlarnes lösningspriser icke är af den betydenhet, att deri förefinnes giltig anledning att underkänna den föreslagna förändringens lämplighet och nytta. Att fördelen af en dylik förändring icke i lika mån tillgodokomme alla rikets serskilda delar, äfvensom att räntegif - Ståls-Utskottets Utlåtande, N:o 512. 11 vare i en eller annan ort skulle finna för sig mera förmånligt, att det invecklade skatteväsendet finge fortfarande förblifva i sitt nuvarande skick, lärer ingalunda kunna betraktas såsom giltig grund till förhindrande af en, i så^många hänseenden för landet i allmänhet gagnelig, skatleförenkling. Under hänvisande för öfrigt till de uti komiterades betänkande anförde, och i Utskottets utlåtande åberopade, förhållanden, hvilka nogsamt ådagalägga ej mindre ändamålsenligheten af persedelräntornas utbytande emot en för all framtid bestämd fix penningeränta, än ock de med verkställigheten af förslaget om de nuvarande räntepersedlarnes förvandling till ett inskränktare antal förenade fyrfaldiga svårigheter och olägenheter, har Utskottet, enär förevarande 3:dje punkt blifvit af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, funnit sig ega allt skäl att vidblifva hvad uti samma punkt blifvit yttradt och föreslaget. 4:de 'punkten, angående ostskatten i Herjeådalen, är af Bidderskapet och Adeln samt Preste-ståndet lemnad utan anmärkning och af de öfriga tvenne Riksstånden bifallen; vid hvilket förhållande
De löneinkomster, som de åtnjuta, äro så små, att de äro otillräcklige för deras bergning, utan de måste beklagligtvis umgås med omsorgsbekymmer för lifvets uppehälle, och hvilka bekymmer icke ringa förhindra deras vackra verksamhet. Förhållandet har dessutom ett annat ondt med sig. Sknlle nemi. någon bortgå af den nuvande läropersonalen, hvilken, såsom allmänt är kändt, upoffrar sig af kärlek till den goda saken, så skulle svårligen någon större förmåga förmås att eftersöka deras platser, utan den vackra verksamheten förfalla Gäller någonsin det gamla ordspråket, »att det bästa läroverket och den bästa methoden är den, hvarest de bästa lärare finnas», så måste det vara vid detta institut, der äfven den bästa method är af föga värde, om den icke handhafves af de bästa och kärleksfulla lärare. Det är således icke blott med afseende på förhanden vande förhållanden, utan äfven med blicken fästad på det tillkommande, som jag vördsamt föreslår följande löneförbättringar för den nuvande lärarepersonalen. Director och l:ste lärares lön, 2,500 R:dr runt, förhöjes till 3,700. 2:dre lärarens från 1,000 » » » 2,500. 3:dje lärarens » 1,050 » » » » 2,300. 4:de lärarens » 650 » » » » 1,500. 5:te lärarens » 400 n » » » 1,000. Skomakare-lärarens » 450 » )) » » 800. Skräddare-lärarens » 450 » » » » 800. Smeds-lärarens » 27 5 » » » » 500. Snickare-lärarens V 27 5 » » » » 500. Hvardera af de andra lärarenas » 450 » » » » 800. Den 26 November e. m. 435 Då dessutom under årens lopp ingen särskild lärare varit anställd vid de båda instituten, utan direktionen vid hvarje särskildt fall nödgas anmoda en prestman från hufvudstaden, särdeles vid barnens nattvardsberedelse, så vågar jag vördsamt föreslå:
Hypotheksförening vare berättigad att, i den mån tillgångar dertill kunna beredas eller förefinnas, från föreningen erhålla lån till högst det belopp, för hvilket han till delaktighet i föreningen, enligt ofvan bestämda grunder, blifvit antagen, såvida han uti den såsom grund för delaktigheten godkända egendom vederbörlig inteckning af det sökta lånet, och andra erforderliga bevis, efter hvad derom i § 10 sägs, företer. § '• Det delaktighetsbelopp, för hvilket delegare i Hypotheksförening vid sitt inträde deruti antagen blifvit, må sedermera kunna, efter behörig ytterligare utredning angående egendomsvärdet, i mån deraf antingen höjas eller minskas, och belåningsrällen derefter lämpas; egande Hypotheksförening de närmare grunderna härför uti sitt reglemente bestämma. § 8. På flera under särskildt bruk varande, för delaktighet i Hypotheksförening godkända, samma lånsökande tillhörande jordegendomar, må antingen ett samfäldt eller särskilda lån kunna beviljas. Sökes samfäldt lån, varde likväl i skuldebrefvet och teekningshandlingen utsatt del belopp, för hvilket hvarje sådan egendom eller lägenhet särskildt skall häfla. § 9. Expeditions-Utskoitets Förslag lill underd. Lån till delegare i Hypoteksförening må ej till det i § 6 bestämda belopp, utan mot första inteckning i uppgifven egendom, kunna beviljas. Derest egendomen förut är med laga inteckning lill säkerhet lör annans fordran behäftad, och sådan inteckning ej på föreningen i vederbörlig ordning öfverflytlas, eller till förmånsrätt efter det hos föreningen sökta länet tillbakasältes; varde "det lånebelopp, som eljest hade kunnat på samma egendom beviljas, med så stor del minskadi, som motsvarar hufvudstol med derå beräknad tre års ränta af den äldre intecknade gälden. § io.
•’> meranämnde personers utvandring till Danmark, i ändamål att förskaffa sig arbetsförtjenst, skulle komma att utgöra ett undantag från den i Fattigvårds—lagstiftningen gällande grundsats, att en hvar må ega att, för vinnande af sin utkomst, välja den viselseort han för sådant ändamål anser tjenligast, samt dertill kommer att, enligt hvad för Utskottet blifvit uppgifvet, de öfverklagade utvandringarne, om de äfven i ett eller annat fall medföra den olägenhet för fattigvården, som motionären omförmält, likväl i allmänhet varit för ifrågavarande samhällsklass ekonomiskt fördelaktiga, anser utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer icke mätte vidtaga någon åtgärd på grund af ifrågavarande motion. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Jan. kl. 1 e. m. Utlåtande i anledning af väckta motioner om upphörande af förhöjd Presterlig tjenstårs-beräkning, m. m. Uti tvänne från Högvördiga Presteståndet till Utskottets handläggning öfverlemnade motioner, har dels Herr Prosten Setterblad och dels Herr Kontraktsprosten J. C Söderberg föreslagit upphörande af förhöjd presterlig tjenstårs-beräkning der sådan ännu egde rum, med hemställan tillika af den förre motionären, att undersökning måtte anställas till utrönande deraf, hvilka presterliga tjenstemän voro i åtnjutande af ifrågavarande förmån samt huru stor lön dessa uppburo, på det att densamma, derest den ansåges för ringa, måtte varda ökad till det belopp, som billigheten fordrade; och har Herr Kontraktsprosten Söderberg, som grundat sitt förenämnde förslag på den åsigt, att sedan förhöjd presterlig tjenstårs-beräkning för Skollärare genom Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulärbref den 6 Juli 1849 blifvit upphäfven, sådan förmån icke eller vidare borde af andre ecclesiastike tjenstemän tillgodonjutas af samma skäl ansett enkel presterlig tjenstårsberäkning böra försvinna vid 16 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.
Man har sökt medla mellan de tvänne oförenliga grundvalarne för en Stats bestånd, de nemligen att Staten är en ovilkorlig, af Gnd bestämd nödvändighet, för upfyllandet af vissa stora af honom endast insedda ändamål, eller ock att den är ett blott bolag mellan individer. Båda kunna måhända gifva goda resultater, men deras sammanblandning kan endast medföra en produkt der båda sysle - 60 Den 15 Febrnari f. m. rnernas fel qvarstå, men deras förtjenster paralyseras. För mig står derföre klart att det nya representationsförslaget, långt ifrån alt medföra de verkningar som afses med en ståndsförfattning, kommer att lemna i det närmaste samma, om ej sämre, resullaler än allmänna val, och att representationen enl. detsamma får samma hufvudolägenhet, som den enl. allmänna valprincipen, att vara fullt beroende af slumpen och ögonblickets opinionvind. Alt Adelil, som alltid ansett sig böra vidmakthålla kontinuiteten i samhällsutvecklingen, eller med ett ord de konservativa grundsatserna, skulle laga initiativet till fortfarande omstörtningar, anser jag ej vara densammas häfdvunna anseende värdigt och oförklarligt efter erfarenheten af verkan af 1789 års Franska Adels handlingssätt. Jag ogillar förslaget för dess ofullsländighet. Att det, till följd af de för dess upkomst anförde orsaker, skulle så blifva var oundvikligt. För att kunna jemka det så mycket möjligt var efter olika åsigter, fordrades att upoffra, än ett slycke princip, än ett stycke form, än utelemna sådane delar, som bestämdt uttryckte, skulle stöta för många eller kanske alla för hufvudet och som derföre borde öfverlemnas åt hvar och en alt efter fantasi och tro npgöras. Så t. ex. hela vallagen, som efter det nya förslagét blir af den aldra hufvudsakligaste vigt, i motsats mot i vår nuvarande representation, der den är af ganska ringa. Att den nu i våra grundlagar ej finnes uptagen borde derföre ej fått anses såsom skäl att ej införa den i de nya grundlagarne.
Memorial, med förslag till samman jemkning af Riks-Ståndens beslut, rörande Utskottens Utlåtande, N:o 8, angående / eglementariska föreskrifter för bränvins-bränningens utöfning, samt försäljning af bränvin och beskattning derå. Vid profning af berörde Utlåtande, tillika med Utskottens dervid bifogade förslag till Förordning angående bränvins-bränningen, tn. m., hafva Riks-Stånden, enligt de till Utskotten derom ankomne Protocolls-utdrag, i vissa delar stannat i skiljaktiga beslut; i anledning hvaraf Utskotten, jemlikt y3 §. Riksdagsordningningen och 71 §. Regeringsformen, härmed få anmäla de §§. af Förordningen, deruti olika beslut egt rum, samt afgifva förslag, så väl till meningarnes sammanjemkning, som ock till voferings-propositioner i frågor af bevillnings-natur, hvilka böra af förstärkt Stats-Utskolt afgöras. 1. §. Uti senare momentet af denna har Högv. Preste-Ståndet beslutat följande förändring: ”Bränvins-distillering med pannor af högst 6 kannors rymd, vare hela året tillåten, men endast för dem, som till bränvinsbränning äro berättigade/’ Hvaremot de öfrige Irenne Ständen antagit Utskottens förslag, hvilket således utgör Rikets Ständers beslut. 4 §. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har i a:dra mom. af denna antagit följande redaetion: ”Vid brännerier af annan än vanlig beskaffenhet, eller så kallade konstbrännerier, får sammanräknade kannetalet af alla tilj mäskning och klarning hörande pannor, mäskvärmare oberäknad, icke öfverstiga den högsta pannerymd, hvarmed bränvinsbränning med enkla pannor är tillåten.’ Deremot hafva de öfrige tre Stånden bifallit Utskottens förslag; i följd hvaraf Ridderskapets och Adelns mening förfaller. 9 §. Början af denna §. har blifvit förändrad, af Höglofl.
För min del anser jag det begärda anslaget vara alltför litet, ty vill man hafva fred här i verlden, måste man stå rustad. Enligt Landlförsvarskomiténs Betänk, utgör antalet refflade gevär, som vi nu ega, 71,870 refflade med slaglås försedda gevär. Ehuru dessa icke motsvara sednaste tids fordringar, antar jag likväl, att de till krigsbruk äro användbara, åtminstone för en blifvande reserv — härtill kommer 13,000 st. nya, alltså 84,870 st. utaf nu befintliga 227,174 st. Då man nu anser, att till landets försvar 100,000 man erfordras, samt att för hvarje soldatnummer 3 gevär böra vara tillgängliga, inser hvar och en huru otillräckligt vårt vapenförråd är; äfven om de ifrågavarande 7,000 gevären samt 3,000 till ersättning för målskjutningsgevär, som skulle till skarpskyttarne utemnas, beviljades, felas det 215,130 gevär, hvilka efter nu H. 11. 43 674 Den 28 Februari e. m. fastställda pris 45 rdr 75 öre per stycke skulle medföra en kostnad af 9,842,198 rdr. linder sådana förhållanden är det sorgligt, att man hegart en så liten vapenförstärkning, ty vill man försvara landet, måste detta ske med* vapen, och jag åtminstone har mig icke bekant något annat sätt. Jag anhåller om bifall. Hr Rosensvärd: Sedan jag anmält mig, har ordet be gärts af en person, vida mera hemmastadd i dessa frågor än jag. Jag skulle således kunna afstå; men anser mig dock böra göra några erinringar. En värd talare har yrkat, alt en bestämd modell skulle uppgifvas, enligt hvilken gevären skulle tillverkas. Jag hemställer, huruvida detta yrkande kan vara framstäldt på fullt allvar, och om man verkligen kan finna lämpligt eller ens möjligt, att R. St:r skulle ingå i pröfningen af en modells företräde framför en annan. Det har hittills ansetts vara K. M:ts ensak att pröfva och fastställa de modeller, sorn skola användas, och åtminstone jag har icke funnit, att annorlunda kunnat tillgå.
Upplästes en från Hans ExcellenceHerr Grefven och LandtMarskalken till undertecknad Riddarhus-Secreterare ankommen skrifvelse, hvaruti Hans Excellence tillkännagifvit sig vara hindrad, att vid Ridderskapets och Adelns sammanträde i dag sig Den 3 Februari i f. m. 5 infinna; i anledning hvaraf Grefve Brahe, Magnus, såsom äldsta Grefven, tog klubban. Anmältes och emottogs Herr HofCancelleren m. m. D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Maj:ts Höga vägnar, aflemnade Kongl. Maj:ts den 2 dennes till Rikets Ständer aflåtne Nådiga skrifvelse, i anledning af en väckt fråga om en faddergåfva till Hans Kongl. Höghet, Hertigen af Östergöthland. Herr Grefven och Ordföranden anmodade Herr HofCancelleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad jemte försäkran, alt Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga skrifvelse skulle med första blifva inför Ridderskapet och Adeln föredragen. Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt sätt utbeledsagad upplästes Kongl. Maj:ts omförmälte Nådiga skrifvelse. Grefve Cronhjelm, Otto August: I sakens närvarande skick torde det tillåtas mig att först i afseende på min motion få nämna den utveckling, jag hade ämnat vid remisstillfället gifva åt densamma, och att sedan svara i hufvudsaken, som nu mera innefattar endast frågan om remissen. Jag hade nemligen ansett såsom bestämdt, att en faddergåfva skulle komma att gifvas an - 6 Den 3 Februarii f. m. tingen jag derom väckte fråga eller ej, och min motion afsåg således egentligen blott sättet, huru denna faddergåfva skulle bestämmas. Jag trodde mig kunna uppgifva ett sätt att göra det, med bibehållande af den ekonomiska fördelen, att den icke skulle förorsaka Nationen eller Staten betydlig kostnad; men ändock vara ett uttryck af nationens kärlek för sitt Konungahus.
Rådets tanka, ej obetydlig, utan torde bestiga sig till lika , om ej öfver hvad redan varande HofRätter kosta Staten , ulan att ändå de blifvande nya Embets - och Tjenstemännen ethel lo större Löner, än de förre innehade, och hvilka äro så knappa , att de ej väl förslå till en tredjedel af hvad nödvändigt erfordras för en tarflig utkomst. Att utan en absolut nödvändighet sålunda öka numerairen af en illa lönt Embets - och Tjensteman a Corps , kunde Bergs-Rådet ej finna nyttigt , särdeles i en tid , då Konung och Ständer varit omtänkte, huru den snarare möjligen kunde minskas, för att såmedelst skaffa större lönevilkor åt den qvarbiifvande. Kunde Embetsoch Tjenste. 88 T)in 5 Maj. Tjenstemän i allmänhet erhälla en nödig och tillräcklig bergning af deras Syslor, skulle ock säkert mycket mera af dem kunna uträttas, än. nu, då de, till erhållande af deras nödvändigaste behof, mäste skaffa sig pukliqua eller privata .bisyslor, hvilkas skötande fordrar -mycken tid, sorn eljest, •vid deras hufvudtjenster i Staten kunde användas. Co minered-Råde i; Tenngren förklarade, det han förenade sig med hvad Cornitéens arbetande Ledamöter yttrat , i afseende på fördelarne af så väl Härads-Rätternes förändring till permanenta Domstolar, som Lagmans-Rätteines upphörande. Meri hvad angår den tillökning i antalet af Hof-Rätter, som blifvit föreslagen, faun Comtr.erce-Radet, lika med Bergs-Rådet Sandels, flera betänkligheter. förekomma emot detta förslag, hvilket -atruindstone ej i hela dess vidd syntes föranleda af någon, oundviklig nödvändighet. I händelse af fråga om angelägenheten af en särskildt Ofver-.
Stat vid hvart Regemente af indeldta Ar-i moen uppföras, utom vid Lif-Regements-Briga-; den, der de skola blifva 4, nemi. s vid Hussar-Corpsen, samt en vid hvardera af de aine öfrige Gorpser. 2:0 Hvarje Bataillons-Läkare undfår i årlig Ridr, med derunder innebegripne lo Tunnor Spannemål, å 6 Ridr Tunnan. 310 Regleringen af så väl Bataillons-.Lä», karnes Personal som deras aflöning skulle med innevarande eller 1818 års början gå i verkställighet. 410 Fond till denna aflöning skulle blifva: 1:0 De på Medicinal-Staten uppförde och af Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag för Mi litaire Läkare vården beviljade medel, hvaraf å terstod, sedan Provincial-Läkarnes Löner blifvit reglerade Ridr 7,988: 42. 8.’ 2:0 Fem procents rårntä å berörde från och med 1812 till och med 1817 besparde anslag, utgörande tilllhopa, 47,933: 16. 8,875: 32.— Bihang till Riks-St, Fröt. I8l7-i8i8< r-dt Sami, N:r iti, rj*. Stats-TJtskottetS Betänkartdeti. Denne Summa skalle af StatsContoiret insättas i Riksgälds Contoirét emot 5 procents ränta, der jemväl, hvad så val af denne ränta som af öfrige anslags-summan kan vid hvart års slut' innestå, bör vid det påföljande årets början förräntas, och skall för samma ränta på enahanda sätt söta för öfrige Stats-medel redovisas. 3:0
På grund af de skäl, som Hr Montgomery anfört, och vid det förhållande att, enligt mig meddelad underrättelse på enskild väg, PresteStåndet redan bifallit StatsUtsk;ts hemställan att detta anslag skulle upföras såsom reservationsanslag, samt detta beslut efter all sannolikhet, enär ingen af Borgareeller BondeStms ledamöter sig reserverat mc t nämnde StatsUiskds hemställan, kommer att i dessaStånd bifallas, tror jag lämpligast vara, att äfven 11. o. Ad. förenar sig om samma beslut. Hr Bildt. Didrik Gillis: Tidt och ofta hör man inom representationen klander framkallas mot det sätt. pä hvilket styrelsen framställt sina förslag rörande försvarsväsendets ordnande. Synnerligast fäster man sig dervid, att intet system skall finnas upgjordt, att man den ena Riksdagen följer en grundsats, den andra en annan. Men om vi något tänka på huru 11. Sf:r sjelfva behandla frågor, som röra såväl försvarsverkets ordnande, som behandlingen af andra statsregleringen tillhörande frågor, skola vi finna, att något system eller någon konseqvens svårligen kan upletas i 11. Stms beslut. Jag behöfver i detta fall endast såsom ett exempel åberopa de åsigter, som vid sista Riksdagen gjorde sig gällande med afs:de på den indelta arméens vapenöfningar, då R. St:r beslöto att sjelfva liden skulle utgöra grunden för anslags bestämmande. Likaledes beslöto R. St-.r att Stockholm skulle befä - 76 Den 11 April f. m. stas; vidare att en upskattning skulle ega rum af indelta arméens boställen, på det att en lönereglering skulle kunna ega rum. Hvad har nu detta It. St:rs StatsUtsk. beslutat? Jo, i afs:de på vapenöfningar, skall icke tiden beräknas såsom grund; Stockholm skall icke befästas och anslag ej beviljas till upskattning af indelta arméens boställen, ty, såsom Hrrme hafva sig bekant, har StatsUtsk:t afslagit K. M:s framställning om medel till detta arbetes utförande. Man synes således härvidlag se grandet i sin broders öga, men glömma bjelken i sitt eget.