Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Riksens Ständers senaste sammankomst har allmän fred och vänskapliga förhållande med främmande makter, tillåtit Kongl Maj: t att ägna sig åt handel och näringars förkovran. Den hastiga övergången från krig till fred och de våldsamma skakningarna under de senaste 20 åren, har trots allt inte påverkat Sveriges handel lika mycket som de rikare Europeiska Staterna. Transitohandeln har letts på sina forna vägar och inte endast genom svenska hamnar. Dock har tullinkomsterna överskridit beräknat belopp. Angelägen att nå nya förmåner för handeln har Kongl Maj: t avslutat en handelstraktat med de förenade Fristaterna i Norra Amerika med fullkomlig jämlikhet i rättigheter och förmåner. Handelstraktat med Ryska Hovet är undertecknad i S: t Petersburg. Hertigdömet Pommern och Furstendömet Rügen har i oktober 1815 blivit överlämnade till Preussiska regeringen. Rikets utländska gäld till Hamburg, Holland, Genua och Antwerpen är betald. Ännu återstår lånet i Leipzig, men Kongl Maj: t hyser goda förhoppningar att snart kunna avbörda landet den tryckande bördan som räntan, 800.000 riksdaler, årligen kostat i klingande mynt. Kongl Maj: t har till åminnelse av den genom doktor Martin Luther verkställda reformationen anbefallt en tacksägelse och jubelfest i hela riket den 31 oktober, på vilken dag Luther gjorde det första offentliga steget, att angripa de inom kristna kyrkan rådande villosatser och återföra läran till sin ursprungliga renhet. Kongl Maj: t har för de församlingar där gudstjänsten firas på finska, låtit översätta nya kyrkohandboken, som kommer att nyttjas första gången adventssöndagen detta år. På flera platser i landet har instiftats Bibelsällskap, som bidragit att sprida den Heliga Skrift bland de mindre bemedlade av Kongl Maj: ts undersåtar. För att stödja deras arbete har en kollekt över hela riket på jubeldagen anbefallts. På prästeståndets begäran 1810 har en författning om sockenstämmor och kyrkoråd utgivits. Förordning om överenskommelser mellan bondeståndet och prästeståndet, vad gäller frågor som befrämjar och förenar mellan lärare och åhörare både vad gäller deras inbördes rättigheter som skyldigheter, har utfärdats.
Best), och Ekon.-Utshottens Utlåtande, !S:o .3. hvari det förvaras, förbrutna; giller egaren styrka, att någon del af det uti sådan lägenhet befintliga bränvin är lofligen tillverkad/, bl/fre dock denna del från beslaget fritagen; vare ock den, sorn tredje resan begår någon af dessa förbrytelser, derjemte för två år förlustig rättigheten att bränvin tillverka. 37 s» bifallen af Bonde-ståndet, är al de öfriga Riksstånden återremitterad, och är mol det här föreslagna nya 2:dra moment, lydande sålunda: ”Skulle den, som med serskildt tillstånd idkar bränvinsbränning i förening med pressjästberedning, öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, straffes han, såsom för oloflig bränvinsbränning, enligt 34 § och 35 § 5 morn., och vare dessutom den erhållna rättigheten förlustig,” anmärkt, att detta stadgande icke öfverenss tärn mer med de resolutioner, lill ordalydelsen här ofvan vid 28 § anförda, genom hvilka, i serskilda fall, Kongl.
Be tänianden. års Kongl, Bref bör indrifva» och Kongl. Majit godtgöras. Detta synes således vara rigtigt, och Korgi, Maj:t samt Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen» vår nu regerande Konung, hafva sålunda icke gjort annat, an återtagit den fcrstårkn ng De af Egna medel ugifvit. i . Men om detta är en obestridlig sanning, är det äfven sannt, att Förvaltnings-Verken icke sa handhaft och redogjort för dessa medel, att de ju synas varit med Allmänna medlen inblandade. Och då detta gifvit anledning till de obehagliga ryckten, som kiinggåu ibland allmänheten, torde det vara nödigt, att jag närmare utreder hvad jag funnit, under sanningens efter forskande. Af det utaf mig citerade Nådiga Brefvet d. 14 October 1822 synes, att en särskild räkning borde i Magazins-Directionens Räkenskaper hållas öfver Försträckningarne. Detta har icke skett på annat sätt, an att j följd af reversaler utaf Stats-Secreteraren Virsén af den 20 Julii 18x4, kostnaden för under åren 181? \ Stats-Utskottets B e tä n k a n,d en. 4^ 1812 och 1813 skedd upphandling af Spannmål och Bränvin genom J. E. Zachrisson med 231,483: 44. G samt för Rågmjölet 380,802: 24. 10. inrevérseras till Kongl. Allmänna Magazins-DF rectionen för Krigs-Fondens räkning. Sålunda blef Krigs-Fondens räkning den enda, der dessa Konungens enskildte medel ki nde synas. I Krigs-Fondens Räkenskaper , synas åter icke dessa medel, under någon sådan rubrik att de kunna igenfinnas. 1813 års Hufvud-Bok visar således i Magazins-Direktionen detta Verks skuld till Krigs-Fonden vara 690,314: 12. 4., men Krigs-Fondens Hufvud-Bok upptager icke denna Summa, som fordran.
Prof. 1847 Sj 1848, 7 Sami. 1 Ajd. 16 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 47. domstolen anhängig, samt anledning vore för bibehållande af någon kortare tid uti detta hänseende, har motionären hemställt, om icke en förklaring 1 sådan syftning må i sammanhang med ofvan föreslagna förändring meddelas. Lag-Utskottet, till hvars yttrande delta memorial blifvit remitterad t, finner, lika med motionären, att giltig grund saknas till det i 5 § af 2 kap. Utsökningsbalken innefattade stadgande, att, då Konungens befallningshafvande förklarar ett der anhängig! utsökningsmål tvistigt, den sökande skall, vid förlust af all talan i saken, inom natt och år derefter sin vederpart till domstol instämma. Då nemligen, enligt 9 kap. 12 § Haudelsbalken, hvar och en, som har fordran hos annan, kan för en obegränsad tidrymd, bevara fordringens gällande kraft, endast derigenom att han hvart tionde år anmäler densamma hos Konungens befallningshafvande, synes den omständighet, att en dylik anmälan varit beledsagad med anspråk på fordringens utbekommande, ej böra verka lill inskränkning af den lätt, sjelfva anmälan ty förutan hade medfört. Ändamålet med en sådan anmälan är vunnet, ehvad form deråt gifves, och detta ändamål är, alt förekomma den osäkerhet och oreda, sorn skulle uppstå deraf att en rättighet, sedan den en längre tid blifvit förtegad, kunde göras gällande. Men om än, i följd häraf, nödvändigheten föranledt lagstiftaren, att göra rättigheters bevakning inom viss tid till vilkor för deras giltighet, torde dock vara obestridligt, att hvarje inskränkning härutinnan utöfver behofvet är oförenlig med rättvisa. Till en så beskaffad inskränkning hänför Utskottet det stadgande, hvars borttagande nu blifvit påyrkadt.
Reservation af Herr Prosten Åstrand: ”Jag kan i sakens nuvarande outredda skick ej deltaga i tillstyrkande af Stats-anslag för det här förekommande föremål, utan anser, att, till undanrödjande af de olägenheter, motionen afser, Rikets Ständer må hos Kongl. Majrt göra den underdåniga hemställan, att stadens och nästbelägna häraders invånare, hvilka hafva största olägenheten af den ifrågavarande afgiften, måtte höras, huruvida icke de skulle vara benägne att sammanskjuta och årligen till Garnisonsskolan i Christianstad utbetala det belopp, hvartill portpenningarne efter medelberäkning för sista 10 åren uppgått, emot det att denna afgift upphörde, då sådant derefter komme att af deras svar bero.” Häruti instämde Herr Grefve Platen, Herr Friherre von Kraemer, Herr Friherre Lejonhufvud, Herr Biskopen Butsch, Herr Doctor Björkman, Herr Doctor Agrell, Herr Prosten Stenhammar, Herr Prosten Afzelius, Herr Prosten Lundblad, Herr Prosten Gumaelius, Herr Prosten Sylvan, Herr Prosten Lalin, Herr Prosten Ahlqvist, Herr Professoren Grafström samt Herrar Wijk, Foenander, Wedberg och Moberg. N:o 91 Statssami Allm, Besv,- och Ekon.-Utsholtens Betänkande, N\o 91, N:o 91. Ank. till Exp. Utsk. d. 27 Not., kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om lindring i herustade Qvarnars jrroestationer. ULi elt till det Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Statssamt Allm.
V I:o på Ståndspel-: soners gifta hustrur med deras omyndiga barn, serskilt för hvarje Klass, hvaraf inses, att giftermålen , hvilka år 1810, snart sagdt i alla Klasser, voro i betydligt antagande, deremot under detta Qvinqvennium åter tilltagit, me» 18x5. 1810. 1805. 308 'Konungens Nacl Propositioner'. likväl icke ännu ater ernätt, pä det hela räknadt, i 805 ars belopp. Hustrurnas antal i denne Tabell utgöra nu 310,207 Deras omyndiga barns 1 64,072 074,379 5:0 Enkor, hvilka lefva af egna medel, af sitt arbete, hos sina barn pä landet sköta landtbruket eller äro i andras tjenst, hvilkas samfälta antal är 1805 var 80,987 steg år 1815 till « 91,311, Heras omyndige barn 27.336- 11g>647t \ 3:0 Ogifta Fruntimmer, sorn lefva af egne medel 3,797 af arbete - *4.569 Sällskaps-Frun timmer J.,65^ 30,013. af hvilka de 2:ne förstnämndes antal under hela Decennium alltjemt ökats men de sednares aftagit. 4:0 Fosterbarn på Barnhus eller hos andra utgöra ett antal något större än 1810, men likväl mindre än år 1805 af *3.757- 426,70 Tab. XXIX ' utreder förmed Bil. t hållandet med XXX ecb XXXIj iioTje nst eli jons-Classen, hvaraf ibland Mankönet, Betjeningens antal sedan år 3,805 varit i aftagande, och, under tiden minskadt med V Konungens Kail. Propositioner. Ibland Ovinnpkönet finnes i synnerhet
Irån predikstolen kungjordes, den dagen oräknad, eller om inställelsedagen infaller på helgdag, å nästa söcknedag derefter, skola till K. M:s Befhtde i länet ingifvas.» Hr Hjärne: I)å denna § redan är af 3:ne Stånd bifallen, sådan den 'af komiterade och Ut.sk:t blifvit föreslagen och således redan genom detta 3:ne Stånds beslut äfven blifver R. St:rs, vill jag icke nptaga tiden med ordande om fördelarne af gras antagande, utan får jag blott anhålla om bifall till g:n, sådan den blifvit af komiterade föreslagen. Hr von Koch: Skillnaden mellan den grundsats, som ut talas i denna g och den, som af Hr Stolpe i en komiterades betänk. vidfogad reservation antydes, består, som R. o. Ad. ganska lätt torde finna, egentligen deri att enskild ledamot af kommunen eger enl. komiterades förslag, hvilket äfven blifvit af Utsk:t tillstyrkt, icke rättighet att klaga annat än i vissa fall, då deremot efter Hr Stolpes förslag denna rättighet är öppen för hva"r och en vid alla tillfällen. Det kan visserligen, å ena sidan, vara ganska nyttigt att folk icke får löpa med besvär till öfverordnade myndigheter, men å andra sidan, då man vill införa en så ny författn. som denna, kan det vara betänkligt att allt för mycket inskränka besvärsrätten. Mig synes det i sanning innebära en ganska stor olägenhet för den öfverordnade myndigheten, ifall den, innan besvär uptages till behandling, skall pröfva huruvida besvärsansökningen är befogad eller ej. För min del får jag derföre hemställa, om det icke vore lämpligare att bibehålla det gamla stadgandet och således i denna g göra en dermed öfverensstämmande ändring. Om man nemi. endast utesluter en mellanmening i §:n, skall man upnå det mål, som Gr. Sparre, ifall jag riktigt upfattat hans framställning, tyckes åsyfta. Denna mellanmening, som borde uteslutas, lyder sålunda: »Der han tilltror sig kunna visa att beslutet kränker hans enskilda rätt eller att det icke i laga ordning beslutet fattat».
Denna fråga fördelar sig i tvenne, den pedagogiska och den parlamentariska; i den förra skall jag icke ingå, då om densamma så tillräckligen blifvit taladt af många andra ledamöter, och ber endast alt i afseende på denna del få förena mig med Hr Silfverstolpe, sorn sagt, att man dervid gått för långt pä båda sidor. Jag tror, att man klandrar för mycket det gamla systemet, under det att man för mycket berömmer det nya, och jag hade icke väntat, att Hr Silfverstolpe skulle hafva kommit till <jen slutsats, att han ville förordna hvad han sjelf ansåg vara förmycket berömdt. Beträffande den parlamentariska delen af frågan, så och enär den åsigt, sorn skulle ligga lill grund för Ständernes skrifvelse till Konungen, icke är stödd på en sådan bestämd erfarenhet och en så allmän opinion, att man egentligen kan säga, att frågan är sliten, så anser jag för min del, att Sländerne icke borde ingå lill Konungen med en skrifvelse, hvarigenom de så godt som förklara, att den gordiska knuten är rakt afhuggen, d. v. s. att nu är det bestämdt afgjordt att bela nationen, som R. St. föreställa, har förklarat sig lill fördel för den method, på hvilken den nya Elementarskolan sig grundade. Detta blifver följden, om förevar. Ekon.Ulskts betänk, kommer att utgöra R. St:s beslut. Om Hr Silfverstolpe önskat en sådan opinionsyttring, så kan det visserligen vara rätt att han söker framkalla den; men jag skulle icke tro, att en sådan önskan öfverensstämmer med den åsigt, hvarifrån lian i början af sitt anförande utgick, nemi. att man på begge sider gått för långt. Dessutom önskar jag att få fästa R. o. Adis uppmärksamhet på en annan omständighet, som förefaller mig något betänklig. Sländerne hafva vid denna riksdag i anslagsväg visat sig mindre benägna just för den method, som af Hr von Hartmansdorff blifvit så varmt förordad, dä de ej beviljat det penn ingebelopp, hvarigenom denna method skulle kunna visa sin praktiska nytta i större scala.
Filon uttryckte sig mer i bilder än i skarpa begreppsbestämningar, hvarför ock hans filosofi blifvit mycket missförstådd 59. Vilja vi nu öfverskåda hvad under det mångtydiga uttrycket logos blifvit af de judiske tankarne och skriftlärde intill Jesu tid förstådt, så erhålla vi följande schema: A) Det skapande logos. 1) Ursprungligaste bemärkelsen: skapelseordet (דבר יהוה) i begynnelsen: „varde ljus!“ Det i denna antropomorfiska form uttryckta begreppet: Guds skapande vilja (λογος σπερματικος i primär bemärkelse). Det i den skapande viljan inneboende förnuftet eller visheten (חכמה, σοφια). B) Det genom skapelsen förmedlade logos. 1) Ljuset (φως), det fysiska, genom hvilket den fysiska verlden gestaltades och fick lif. 2) Ljuset det abstrakt-andliga, såsom α) enhet af det i den skapade verlden (κοσμος) verkande lifvet (νους, λογος σπερματικος i sekundär betydelse). β) lifvet i lagen och profetian (λογος ϑεου i samma bemärkelse som vi nyttja uttrycket „Guds ord“). γ) lifvet uti individualandarne: den i dem hvilande tankeverlden eller menskliga förnuftet (λογος ἐνδιαϑετος) och dess yttring i menskliga ordet (λογος προφορικος) samt slutligen, sedan Messiasläran förmält sig med logosidéen: Ljuset, det konkret-andliga, det personliga ljuset, urmenniskan, Adam Kadmon, Messias. Beträffande Messiasidéens utveckling och de lätt funna anknytningspunkter, som densamma i sin transcendenta gestalt erbjöd logos-spekulationen, hänvisa vi läsaren till ett föregående kapitel i denna afhandling, särskildt till sidorna 44–48.
Jag anhåller således, alt R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt. Hr Rosenblad: Om, såsom Hr von Hartmansdorff sagt, det skulle vara sannt, att numera • icke något land erbjuder fri undervisning, har dock en tid funnits, då ett land lemnat fri undervisning och just det som är oss kärast, nemi. det gamla ärorika Sverige, deri sekler undervisningen varit 'fri. Om än under slutet af dessa sekler missbruk insmugit sig, så att de s. k. frivillliga afgifterne upkommit, hvilka i sig sjelfva icke varit frivillige utan tvertom tvungna, om jag så må uttrycka mig, anser jag likväl dessa missbruk icke böra anföras såsom skäl, hvarföre man skall belägga undervisningen i skolorna med bestämda tvungna afgifter. Bättre hade då varit alt tillse, det ej de olagliga prejerierne längre finge fortsättas. Såsom en liten erinran, hvad en för undervisningen kan åstadkomma, böra vi ihågkomma att under det, det stora Tyskland, der undervisningen icke varit fri utan måst dyrt betalas, under sednare århundraden knappast haft ett enda exempel på en hyddans eller armodets son, som bragt sig derhän, att han intagit något högre rum vare sig i konst eller vetenskap eller Statsmannaverksamhet, har vårt land deremot ända från 1500-talet rika exempel derpå, att frän den fattigaste hydda utgått män, hvilka utgjort en ära för riket i kyrkans, vetenskapens och äfven Statens värf, och orsaken härtill har varit just den fria undervisningen, hvilken kostnadsfritt lemnats såväl den rikes som den fattiges söner. Det är visserligen sannt afl, både i våra seder och våra författningar den tiden, funnos förhållanden, som högligen understödde den fattiges fria skolgång, såsom t. ex. socknegången, der den fattige under sin vandring i socknarne rikligen understöddes af gåfvor, som gåfvo honom medel för hans bergning under terminerne, och tidens enkelhet i seder och välvilja, oaktadt mindre tillgångar, gjorde att dess källa ej uttorkade, och icke nedsatte dem, som begagnade den. Socknegången förvandlades först till en viss skatt, kallad djeknepengar, som, under försämradt myntvärde blifven en obetydlighet, nu uphört.
237 sorn med lika noggranna Calculer och Facta bevisar, att igenom denna Export Riket ärligen in* drager en Summa af ej mindre än 2j million, äfvensom att vår egen Frakthandel i den nu varande ställning mera vinner än förlorar. För att undvika uppläsandet af dessa vidlyftiga Handlingar, som skulle borttaga en för Höglo IF. Ridderskapet och Adeln dyrbar tid, bifogas de härmed, på det att hvar och en som önskar, må äga tillfälle genomläsa dera, och att de med denna min ödmjuka Motion må åtfölja, till upplysning och grund för det Utskotts Betänkande, hvartill det kommer att remitteras. Enligt de flestas, jemte min egen öfvertygelse, äro båda dessa Friherre Edelcrantz’s underdåniga Betänkanden, till Calculer, Facta och Bevis, så öfvertygande, att de ej äro någon emotsägelse underkastade, om ej den, enskildta Interesset dicterar. Vid hvilket Memorial vörö bifogade tryck? te exemplar: 1:0 Af Kongl. CommerceCollegii underdåniga utlåtande till Kongl. Maj.t öfver frågan om Svenska Trädvarors utskeppning med främmande Fartyg, jemte den af Presidenten Friherre A. NEdelcrantz yttrade särskildta mening i samma ämne. 2:0 Af ett underdånigt Betänkande utaf Presidenten Friherre A N Edelcrantz, öfver den af 8 Svenska Handelshus å nyo väckta 238 Den 5 Januarii. frågan , angående en fri Handelsoch Export* rättighet för Syenska Skogseffecter med främmande Skepp. Herr Mannerstam, Johan: Jag instämmer uti den af Herr Åkerhjelm väckta Motion och anser mig äfven höra, i sammanhang dermed, till Höglofl. Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke ProductPlacatet af dtn io Nov. 1724 och Kongl. Förklaringen af år 1726 måtte upphälvas.
Nu är det såsom hvar man vet, samma förhållande med bankofrågor, som med statsregleringsfrågor att K. M:s i allmänhet icke dervid äger någon sanktionsrätt. Under loppet af sistberörde riksdag förekom likväl en fråga, som behandlades af BanköUtsk. ensamt, nemi. den om myntenheten. Utsk. förgät att tillstyrka R. St. att begära K. M:s sanktion å deras beslut. När beslutet kom till Exped:stJtsk. befunnos meningarne i detta afseende vara delade. Några ledamöter voro af den tanken, alt då R. St. sjelfva icke satt en sådan sanktion i fråga, så angick saken icke Utsk. Andre åter ansågo att underd. skrifvelse med anhållan om K. M:s sanktion å R. St:s beslut borde aflåtas. Efter mycken tvekan beslöt Exped.- Ulsk. alt uppsätta en sådao skrifvelse, hvilken sedan äfven af RiksStänden godkändes. Detta var visserligen rätt i sjelfva saken, ehuru icke till formen, emedan förslaget derom bort komma från det Utsk., som från början handlagt ärendet men icke från Exped.Utsk. Hr Printzensköld: I anledn. af Gr. Lagerbjelkes omsorg 30* 408 Den 25 September. derom att Exped.lltsk. må blifva i tillfälle att utan tvekan fullgöra sina skyldigheter, har jag trott mig böra underrätta Hr Gr:n derom att, efter hvad allmänt kändt är, de punkter som blifvit bifallne af R. St., ursprungligen utgjort föremål för en K. propos. och således redan på förhand äro af K. M. handlagde och gillade. Exped.Utsk. lärer väl således icke kunna stanna i någon sorts tvekan om hvad det i afseende på sältet för expedierandet af den ifrågakomna skrifvelsen har att iakttaga. Oppa härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. ötsk:s i 60:de punkten gjorda hemställan. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 e. m, ln fidem protocolli, .Ubert Munck. Tisdagen den 20 September 1848.
Man invänder, att Bank-Bolagen sjelfva nog lära akta sig för sådan hushållning; detta medgifves, isynnerhet i början, kunna vara att på - Hör till Bancooch Lag-Vtsk. Betänk. N;0 2. räkna, men medgång inger mod, och’ den stora vinsten af liten cassa blir alltid lockande: jag föreställer mig då flera Banker i åtskilliga orter etablerade, efter denna Lags bestämmelser, och blott en enda deribland oförsigtig; Lagen bar då icke lemnat något medel i den controlerande auctoritetens hand, att i förväg anbefalla försigtighet; den oförsigtiga faller, och skall då säkert äfven draga de försigliga med i fallet, ty crediten faller ohjelpligt, vid en hastigt förändrad opinion, och bristen i Lagen skall då troligen äfven medverka till följder, som ingen nu kan beräkna. Jag önskar, att man under ett lika välment som välberäknadt bemödande, att stäcka Capitalisternas välde, icke måtte förbise beskaffenheten af de vapen, som alltid uteslutande, eller företrädesvis, befinnas i deras händer, i händelse de skulle finna sin räkning vid, att uppstå som Bankernes fiender; och föreslår vördsamt, på grund af dessa i korthet antydda motiver, att i Lagen för offentliga Bolags-Banker i allmänhet intages samma stadgande angående Bankernes skyldighet att hålla Cassa, som Borgare-Slåndet vid denna Riksdag, angående Rikets Ständers Bank, i detta afseende beslutat. 3:o Tillåtelsen för solidariska Banker att bålla Bank-afdelningar, anser jag icke blott öfverflödig, då ingen kan hindra Banker att hålla privata agenter hvar som helst, men äfven skadlig genom den aucloritet Lagstiftningen meddelar en sådan inrättning, sorn blir ett medel att assignera på sig sjelf, samt alt motverka andra Bankers uppkomst i närbelägna orter, och således den lägre ränta, som genom täflan skulle kunna åstadkommas. 4:o Åliggandet för Actie-Banker att inom viss tid hafva insatt 25 proc. contant af tecknade capitalet, utan afseende om de kunnat utfärda motsvarande förbindelser, anser jag vara en ytterligare stränghet emot dessa, som äfven torde motverka deras uppkomst. 5:o
Denna erfarenhet kan vidare meddela, att, der förslag framstälts om uppbyggandet af småskolehus och största delen af skollagets föräldrar derpå ingått, har frågan det oaktadt måst förfalla i ansende till en eller par personers af liknöjdhet eller ovilja föranledda motstånd. Ty vi hafva ingen lag, som bestämmer i fråga om sådana skolhus. Men då det väl icke kan vara rimligt, att ett ringa fåtal eger magt att förhindra utförandet af ett utaf pluraliteten omfattadt godt, nyttigt och helsosamt förslag; då det är rättvist att skolan, likaväl som kyrkan, står midt i byn; då det ändtligen i icke ringa mån bidrager till skolornas flitiga besökande, kunskapernas ökande, helsans bevarande och skönhetssinnets utveckling, om barnen redan i sina spädare år få besöka ändamålsenligt uppförda och snyggt inredda skolhus, så hemställes ödmjukligen, det Rikets Ständer för sin del ville antaga en lag af ungefär följande innehåll : att, sedan en kommun beslutat inrätta en eller flera småskolor och dessas områden blifvit bestämda, så skall, om det visat sig att personer, som ega minst hälften af den inom skolx-oten belägna jord, förena sig om uppförandet af ett för denna rote gemensamt småskolehus, de öfriga grannarna icke kunna förhindra byggandet af nämnda hus, med hvars uppförande förfares så, som i lag om kyrkobyggnad stadgadt är. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. Anders Andersson, från St. Kopparbergs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 60. 89 Af Auders Söderholtz från Södermanlands län, om ersättning af allmänna medel till åtskilliga personer inom Wähla hy, Björklunda socken, för liden brandskada. Till Rikets Höglofliga Ständers välvilliga behjertande får jag härmed vördsamt framställa följande beklagliga förhållande.