Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G) Inder 1859 och 1860 års riksdag beviljade, ännu innestående statsbidrag. § 104, angående återstoden af d< för Landtförsvaret tillhörande föremål beviljade anslag, och § 105, angående understöd för Svenska officerare, som hos främmande magt inträda i aktiv tjenstgöring, motsvara 116 och 117 §§ i nu gällande reglemente. § 106, angående statistiska uppgifter öfver kostnaderna för de till Kongl. Krigskollegii förvaltning hörande föremål, öfverensstämmer hufvudsakligen ufed sistnämnda reglementes 118 §. § 107, angående anslaget af 400,000 R:dr för börjande af en ångfregatts nybyggnad, motsvarar § 119 i nu gällande reglemente, men med tillägg om anslagets användande i enlighet med Stats-Utskottets af Rikets Ständer gillade hemställan i Utlåtandet N:o 81, sid. 12. § 108. angående återstoden af anslaget för en fyrinrättnings anläggande ä Sand hammaren, motsvarar 1 mom. i 120 § af sistnämnda reglemente. § 109, angående återstoden af anslaget för skiften och afvittringar, motsvarar 2 mom. i l2l § af meranämnda reglemente. § 110, angående återstående anslag till premier för husdjur, redskap och ladugärdsprodukter af utmärktare slag, motsvarar 124 § i 1860 års reglemente. § lil, angående återstoden af anslaget till Skeppsbyggeri-institutet. i Carlskrona, öfverensstämmer hufvudsakligen med 128 § i sistnämnda reglemente. § 112, angående återstoden af anslaget för slöjd-expositioner, motsvarar 130 § i samma reglemente. 4 Stats-Utskottets Memorial 205. § 113, angående ännu innestående anslag till aflöning för Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträde!!; till arfvoden för lärare vid Mariebergs Artilleri-läroverk samt till stipendier för elever vid sistnämnda läroverk, hvilka genomgå civilingeniörs-kursen, motsvarar lista, 3:dje och 4:de mom. i 131 s af nu gällande reglemente. § 114, angående det anvisade, men ännu icke till fullo uttagna, lånet för jernvägsanläggningen från Borås till Herrljunga, innefattar den del af 133 § i 1860 års reglemente, som, med afseende å möjligen förestående utbetalning af återstående lånebeloppet, bör i det nya reglementet inflyta. § 115, angående det under sednaste riksdag, enligt § 135, § 136 mom. ho, § 137, § 138 mom. ho, 3:o, 5:o beviljade, men ännu icke utbekomna, statsbidrag för väganläggningar och vägförbättringar samt hamnbyggnader, innehåller de i afseende pä utbetalningen af dessa statsbidrags återstående belopp hittills gällande föreskrifter. §
Skälet, hvarföre jag anmärkt det olika förhållande, som eger rum i Staben mellan Artillerioch InfanteriOfficerare, är således icke det, att flera af det förra vapnet tagit en examen, som berättigar dem till inträde i Staben, utan skälet ligger deri, att jag har mig bekant, att flere Officerare af detta vapen, med sina Reg:tsChefers tillåtelse, begärt att få tjenstgöra i Staben, för att pröfva om de skulle vara skickliga att förrätta Gen.Stabs-tjenstgöring, och att detta blifvit dem förnekadt, derföre att de tjena vid detta vapen. Man har nemi. påstått, att detta, vapen behöfde sina Officerare sjelft; likasom om ej Reg:tsCheferne skulle kunna bedöma, hvilka Officerare de behöfde eller icke, och detta är orsaken, hvarföre jag hade det nämnda yttrandet i sista plenum. Hvad åter Hr Funcks yttrande beträffar, så får jag säga, att jag icke gjort någon jemförelse mellan Gardernas och Art:ts tjenstbarhet; jag har grundat mitt yttrande på Hr GeneralFältTygmästarens förslag ang:de Art.-lönernes bestämmande. Som motiv för att Chefslönen skulle bestämmas till 7500 R:dr, har jag framställt, att SekundChefens för Gardet till Häst lön var bestämd till 6500 R:dr; ehuru jag visat, att hans representations-skyldighet var mindre, att hans OfficersCorps var fåtaligare, att hans befäl var mycket mindre, att hans plats var af mycket mindre vigt. På dessa grunder ansåg jag billigt, att Art.Chefens lön bestämdes till 7500 R:dr, när SekundChefens för Gardet till Häst lön var bestämd till 6500 R:dr, hvars billighet jag då erkände och ännu erkänner. Men eftersom talet fallit på Gardet till
Af de Statslånefonden tillhörande medel återstodo, enligt 8 § i 1861 års Revisionsberättelse, 4,500,000 R:dr att, af Banken till Riksgälds-Kontoret, levereras på de i 30 § 6 punkten af gällande reglemente bestämda tider. Sedermera äro af nämnde medel, för hvartdera af 3:dje och 4:de qvartalen år 1861 samt lista och 2:dra qvartalen af innevarande år till Riksgälds-Kontoret inbetaldta 750,000 R:dr, eller tillsammans R:dr 3,000,000: — hvarförutan, på derom af Riksgälds-Kontoret framställd begäran, i afräkning å den vid slutet af detta års 3:dje qvartal förfallande summa under sistl. Augusti månad aflemnats 400,000: — R:dr 3,400,000: - Transport 3,400,000: — Val af Ledamot i Götha Kanal-Direktion. Statslånefon den. 14 Transport 3,400,000 hvadan det oliqviderade beloppet utgjorde • • 1,100,000 S:gr 4,500,000: - Af berörde 1,100,000 R:dr voro den 13 sistl. September till utlå - ning anvisade: genom Banko-Diskontverket 650,000 „ Låne-Kontoret i Götheborg 175,000 d:o i Malmö 229,000 d:o i Wisby • 19,000 S:gr 1,073,000 Oanvända • 27,000 5) S:gr 1,100,000: - Vid medlet af sistomförmälda månad voro utlånade: vid Banko-Diskontverket 709,593: 29. och således, af innehållna vinstmedel, ett belopp af 59,593: 29.
Den otryckta och anonyma parodi på Critiken öfver Montesquieu, som jag funnit i Gjörwellska papperen och fogar till denna uppsats, är troligen hans opposition. Thorild intygar ju själf, att Schröderheim »hade mycket skrifvet: parodi af hög stil, hocus pocus af qvickhet». På eftermiddagen efter disputationens slut lät Gustaf III, som med spänning följt den flera timmar långa akten och hänförts af Thorilds öfverlägsna och slagfärdiga kvickhet, sända Armfelt, Mörner, Wrede och Essen för att komplimentera Thorild. I kungens med sex hästar förspända vagn anlände de och fyllde Thorilds lilla studentrum med sina artigheter. Konungen hade varit »charmerad» – och det är väl utom all fråga, att han också önskat att draga en förmåga som Thorild inom sin personliga trollkrets. Thorild tyckes halft roat sig att spela catonisk republikan, halft väl också i djupt, inre behof af absolut själfständighet låtit tillfället gå sig ur händerna. Den resa, som han snart härefter i april företog till Stockholm, torde dock hafva gömt någon baktanke på att vinna en ställning genom protektion ofvanifrån. Af bref till Tham och N. v. Rosenstein, med hvilken senare han väl genom sin bekantskap med den unge C. v. Rosenstein kommit i närmare beröring, ser man att han låtit »cajolera» sig af herrarne och sökt placera sig i hofvets och konungens synvinkel. Något bestämdt tyckes icke hafva blifvit uppgjordt, och snart finna vi åter Thorild i Upsala upptagen med att – för öfrigt med ringa framgång – afsluta sina juridiska studier. Efter denna redogörelse lämnar jag ordet åt brefskrifvarna i kronologisk ordning, alltsom de ordat om disputationen. Den förste, som skrifver om händelsen, är presidentsekreteraren Ulric Franc till sin vän landthushållaren N. v. Jacobsson. Redan den 24 mars skrifver han: Connoissez vous certain personage qui porta longtemps le nom de Thorén et qui s’avisa depuis peu de s’appeller Thorild?
Min åsigt är fortfarande den, att det vore särdeles förmånligt för mången stackars flicka, om hon genom sysselsättning vid pulpeten eller genom anställning i statens tjenst kunde på ärbart sätt förtjena sitt uppehälle. Jag går längre. Jag undrar, om icke den qvinna, som sjelf kunde bidraga till hushållets underhåll, hade mera utsigt att gora ett godt parti, än den, som endast spelar klaver och dansar. Hvad beträffar Hr Huss’ anmärkning, att Utsk:t velat utesluta den gifta qvinnan från befordran, får jag förklara, att sådant aldrig fallit Utsk:t in, men alt, just emedan det ansett qvinnans pligter såsom maka och moder vara hennes förnämsta, har Utsk:t trott, att, då qvinna gifter sig, hon sjelf företrädesvis önskar egna sig åt de husmoderliga omsorgerna. Naturen bar så djupt inristat denna känsla i hvarje qvinnas bröst, att hon som fru, om hon kan, säkerligen gerna åt andra lemnar den befattning utom bus, hon som ogift innehaft. Hr Huss har förenat sig i Hr Ribbings reservation och förklarat, att, som qvinnan är en känslo-varelse, som icke kan med framgång sysselsätta sig med rent vetenskapliga ämnen, vore det för henne omöjligt att taga den filosofiska graden. Men, om så är, hvarföre kan man då icke låta henne försöka? Måhända kunde Hrr Ribbing och Huss få orätt. Sedan Hr Huss så strängt granskat Betänkit, skulle man förmoda att han önskat afslag derå; lyckligtvis sammanfaller dock hans eget förslag så nära med Utskits, att jag har svårt 312 Den 3 Februari e. m. att fatta hvarföre han så ifrigt motsätter sig det sednare. Hvad den medicinska undervisnigen angår, har Utsk:t icke tillstyrkt annat än hvad Hr Huss sjelf förordar eller att qvinna skulle ega tillstånd att aflägga den medicinska doktorsgraden; men Hr Huss har motsatt sig de gemensamma medicinska studierna såsom omoraliska.
Vid tillämpning af föreskrifterna i 15 kap. 18 §:n Kyrko-lagen och 7 kap. 2 §:n Giftermåls-balken, att, förr än vigsel sker, hör tre söndagar lysas från predikstolen i den församling, der bruden tages, skall, enligt hvad hos Rikets Ständer anmälts, denna ortbestämning blifvit olika uppfattad, så att, ehuru den antyder på den församling, inom hvilken qvinnan har sin hostad, eller, på sätt sägs i Kongl, förordningen den 21 November 1794, ’’der bruden sitt rätta hemvist har och boende är”, meningarne likväl varit delade derom, huruvida mantalsskrifningsort eller, i motsats härtill, den församling, der qvinnan i behörig ordning blifvit i husförhörs-längd antecknad, må anses för brudens hemvist och således vara rälta stället för lysning, hvilken skiljaktighet i äsigter äfven föranledt att oredor ej kunnat undvikas. Med fästad uppmärksamhet häruppå, hafva Rikets Ständer funnit mantalsskrifningen icke innebära bevis om annat, än att den i mantal tecknade vid skrifningen tillhörde den kommun, som då var i fråga. Rättigheten att genast derefter öfvergifva samma kommun och inflytta till en annan, inskränkes icke derigenom j och derföre visar det sig esomoftast, att personer hafva sina hem på helt andra orter, än der de låtit sig mantalsskrifvas. Visserligen skola, enligt Kongl, förordningen den 30 September 1812, de af presterskapet förda husförhörs-längder 238 Expeditions-Utskotlels Förslag till wnd. Skrifvelse, A:o 122. ligga till grund för mantalsskrifningarne; men med afseende på dessas ändamål kunna deröfver förda anteckningar ej vara af den vigt, som nämnda längder, för det med lysningen afsedda ändamål, nemligen att vinna visshet derom, huruvida personer, hvilka ämna ingå äktenskap, äro oförhindrade i anseende till andra ingångna förbindelser, samt gifva offentlighet åt det tilltänkta äktenskapet, på det att den, som deremot har jäf, må sådant anmäla.
Detta är bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, likväl afsistnämn de Stånd med enahanda vilkor, som, i afseende å lånet för Émm-åns upprensning, blifvit stadgade. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva beviljat 10,266 R:dr 3a sk. på enahanda sätt, som livartdera Ståndet beslutat, i afseende Bih. till R. Su Prat. 1810 pett 1341, i Sami, l J/d, 8 Band. 18 Häftet, i Stats-Utshottnts Memorial, N:o 4go. å hvad till Emm-åns upprensning beviljats; och har Ridderskapet och Adeln inbjudit de öfrige Stånden att uti dess beslut instämma, hvilken inbjudning likväl icke blifvit antagen af Presteoch Borgare-Stånden samt af Bonde-Ståndet är oafgjord. I likhet med hvad, i fråga om bidraget till sistnämnde arbete, är vordet yttradt, anser Utskottet, att, då Preste-Ståndet är ensamt om den åsigten, att hela beloppet bör lemnäs såsom anslag, verkan af nämnde Stånds beslut förfallit. För att åter kunna skilja stridigheterne emellan de öfrige Ståndens beslut, lärer för den händelse, att inbjudningen icke af Bonde-Stånclet antages, blifva nödigt att, likasom i fråga om Emm-ån, serskildt afgöra beloppet och dispositions-vilkoren och serskildt bestämma betalnings-sättet. I förra hänseendet blifver Borgare-Ståndets beslut ja-proposition och , för bestämmande af contra-proposition, torde följande votering få företagas: Den, som vill, att till contra-proposition, i fråga om bidrag till Stångåns upprensning, antages Bonde-Ståndets beslut, att för berörde arbete beviljas ett lån af i5,4oo R:dr, hvaraf Kongl. Maj:t, der serskilde omständigheter sådant kunna föranleda, må ega att anvisa högst |:del såsom anslag, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej.
Min politiska tro är, att det är rätt att betjena sig af de lofliga medel, som äro att tillgå, för att derigenom så fort och fullständigt som möjligt uppnå ett gifvet mål, helst när detta måls uppnående är af behofvet så högt påkalladt, som en lämplig förändring i vår representation nu är det. Jag tror ej, alt man ens äger rättighet till att låta en för fäderneslandet så vigtig sak för närvar. falla, blott för det man ej kan få den alldeles så afgjord, sorn man efter sin egen individuella åsigt skulle anse för det absolut rätta. Långt ifrån att medgifva , att detta sätt att behandla denna fråga kan förtjena att benämnas såsom sataniskt, som en värd talare vid ett föregående tillfälle behagat yttrycka sig, synes det efter min förmening vara det enda rätta, det enda, som bör leda den, som är kallad att inom representationen med sin röst bidraga til! afgörandet af Statens öden, och endast på detta sätt kan man, sorn Dc n 24 Octo be r f. ra. i43 mig synes, undvika alt förirra sig in på abstractionernes tomma område. Derpå skulle landet i sanning ej vinna. I sammanhang härmed tror jag, att man , genoih ett samvetsgrann! användande af de medel, som nu erbjuda sig i och för vinnande af en nyttig reform i vårt representationssätt, bör sträfva att åtminstone komma in på den väg, som leder till detta mål, om ock målet ej kan genast och fullständigt ernås. För att nu öfvergå till sjelfva saken, så är del väl sannt, att jag vid de allmänna sammankomsterna har uttalat min opinion i ämnet; men då dels liera anmörkntr sedan blifvit deremot gjorda, dels åtskilliga nya förslag sedermera äro afgifna, så har jag trott det vara min pligt att ännu en gång söka redogöra för de grunder, på hvilka jag trott att man kunde uppbygga ett förslag till representationens förenkling och ombildning, och anhåller jag derföre om Ståndets benägna öfverseende för det jag ånyo upptager dess tid med en utveckling deraf.
Det är på denna, som Europa möjligen kunnat komina, om det prohibitiva systemet längre fått erkännas, hvarifrån man nu, förd af den dyrköpta erfarenheten, funnit i de fleste Stater för godt att visligen återgå. Ehuru detta ämne har ett öppet fält, der bevisen otn skadligheten af prohibitif-systemet och vådan för den medborgerliga friheten af d ess erkännande, kunde hopas, tror jag mig icke böra förlänga discussionen med att ingå i detailler af ämnet. Herr Tham har under första debatten öfver Betänkandet, med den sakkännedom utfördt ämnet, att icke någon önskan år lernnad Öfrig. Må jag dessutom få conformera mig med hvad så väl Herr Tham som Herr Hjerta derom i sista Plenum yttrat. Jag har i i$4 Den 14 Augusti f, m. hvad jag haft åran anföra, blott med allmänna grundsattser, hvilka jag hyllar, velat möta andra grundsatser, sorn, jag hört bekånnas, och hvilka jag icke trodt tillhöra når varande tidehvarf. Då jag vördsamt anhåller om Herr Grefvens och Landtmarskalkens proposition, till bifall å Betänkandet, med de modificationer i detaillerne af Tull-bevillningen på vissa Artiklar, hvartill anmårkningarne kunna föranleda, år jag öfvertygad att Höglofl. Ridderskapet och Adeln med de ljusa åsigter omfattar detsamma, som alltid segra på detta rum, då Fäderneslandets stora angelägenheter åro i fråga. Herr Uggla , Goran Gustaf : De af Friherre Cederström och Herr Lefrén förleden Plenidag gjorde anmärkningar emot Bevillningsutskottets behörighet, att till pröfning upptaga förevarande fråga, äro så väl i Utskottets Utlåtande, som af Herrar Hjerta oc h Tham på så goda grunder besvarade oell vederlagde, att Höglofl Ridderskapet och Adeln lärer anse samma anmärkningar böra helt och hållet förfalla. Man har väl bland annat yrkat, att
Fordom var man ej af delad tanke rörande denna kanal-linies begynnelsepunkt, väl och lyckligt anlagd i afseende till de flesta frågor rörande transporterandet af ortens produkter, men gjorde man denna lid mindre afseende på andra fördelar, hvilka genom en kanals anläggande äfven kunde vinnas; man hade nemi. ej gifvit akt på alt man å denna led, genom Mälarens vattenhöjd öfver Saltsjön, gick miste om ett ej obetydligt fall, som genom annan sträckning åt Östersjön kunde ernås och hvarigenom stora fält af odelbar och nu af valten fördränkt jord kunde vinnas, Detta förhållande, hvilket till följd af nu allmänt tilltagande större håg för odling och landvinning blifvit upmärksammadt, har åstadkommit att tankarne rörande Kanal-liniens läggning blifvit delade. En stor del af traktens innebyggare önskade, utan att förbise det nyttiga af den första anläggningsplanen, att liktidigt som de drogo fördelarne af en lättad kommunikationsanslalt ej gå miste om den stora och högst vigtiga vinst, som med detsamma anbragte större sjösänkningar skulle åstadkommas. Innan derföre en ny undersökning blifvit gjord åt annat håll, på hvilket man hoppades kunna upnå båda dessa fördelar, var naturligt att inga bidrag i större skala åt det ena hållet kunde förväntas. Ett sammanträde beramades derföre i Mariefred d. 26 Maj detta år då ett betydligt antal af ortens Possessionater sammankom och der man opartiskt och med endast fästadt afseende på länets bästa tillsatte en komité, hvilken fick i updrag att undersöka den nya föreslagna kanal-linien, hvilken äfven utgående ifrån stranden vid Björnlunda kyrka skulle gå igenom Storoch Norrtuna-sjöarne, men vid Södertuna säteri vända sig åt annat håll för att genom sjön Sillen och Trosa å utgå vid denna stad i saltsjön och på detta vis, tillgodogörande höjdskilnaden emellan Mälaren och Östersjön, göra en tillräcklig sjösänkning, på samma gång som kanalen tillvägabragtes, möjlig.
Således straffas drinkaren icke för det han super, — något, som han egentligen rår för, — utan för det lian icke tål hvad han super, — något som lian icke rår för, — helst ingen kunnat lemna honom tillförlitligt sjökort för delta farvatten eller säkert utpricka måttlighetens seggelled. Dock rättvisan häraf kan icke betviflas, alldenstund 3:dje capitlet, som innefafctar~dEÖrordningen om fylleri och dryckenskap, stadgar, huruledes man må gripa, fängsla, i häkte inspärra, spöa, hänga eller på andra sätt ur denna verlden affärda dem, som supit. Sanni är, att ofvannämnde Förordning Bev.-, Lag-, samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utkollens Betänkande, N:o t. 31 endast talar om straff i och för ruset, men då ruset förbereder de Hesla brott, slår denna i sammanhang med öfrige straff-bestämmelser. — Mången tror, att förnuftet är för menniskan en icke så obetydlig egendom, att (let väl kan vara värdi en 40 å 50 R:dr B:co, Och då verdslig lag bestämmer högsta kroppsplikt eller 40 par spö för stöld af della värde, tyckes väl att krögaren, som sljäl bort förnuftet från sin nästa, också icke borde blifva lottlös. Detta vore så mycket mera rättvist, som lian täger serskild betalning för denna stöld al elen bestulne, mången gång ända till sista säljbara klädespalten. Men då förevarande bränvins-förordning gjort detta till hans lagliga födkrok och kail i staten, är härom intet alt säga.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus'. Riddarhusutskott föreslår att RiddarhusOrdningen må skiljas i tvenne delar; den ena innefattande stadgarna för Adelrmannens representationsrätt; den andra innefattande stadgarna för Adelsmannens utöfning af sin riksdagsman! na-rätt. Om jag får framställa min önskan sä Den 11 Junii /. m. vöre det den, att Ridderskapet och Adeln först bestämde antingen Ståndet gillar eller icke gillar den föreslagna fördelningen; då sedermera Ridderskapet och Adeln punktvis granskar stadgarna. Herr Cederschjöld har talat om Konungens sanction. Jag är af den tankan att Konungens sanction uppå den senare afdelningen icke kan vara nödig , då de stadgar som den innehåller grunda sig på stadganden gifna i Riksdagsordningen , hvilka redan blifvit af Konungen sanctionerade. Men sedan Konungen en gång 6anctionerat RiddarhusQrdningen, sådan den nu är, så är det klart, att först och främst Konungens samtycke fordras för att få den nu gällande förändrad, och jemväl att Konungen äger rättighet till sanction af den blifvande RiddarhusOrdningens båda afdelningar. Men jag föreställer mig, att Ridderskapet och Adeln om den pröfvar nödigt, att förändra sin Riddarhusordning och nödigt att dela den i tvenne delar, i underdånig skrifvelse lärer fästa Kongl. Majtts uppmärksamhet på sakens verkeliga förhållande; att nemligen endast hvad den förra afdelningen beträffar, Kongl, Majtts sanction är af lagstiftningsnatur. Hvad den sednare afdelningen angår, så kommer den att innehålla stadganden sorn redan blifvit af Konungen sanctionerade , och en sanction åt de samma vore blott en formalitet , sorn ger beslutet en större högtidlighet, såsom när man Söker Konungens sanction för SockneMagazinsinrättningar, eller för alla öfverenskommelser der Konungen ingen Lagstiftningsrätt utöfvar, eller Lagstiftaren redan yttrat sig. Sådan bor - Den 11 Junii f: m. 205 de , enligt min tanka, Ridderskapets och Adelns framställning af saken blifva.
till FÖRFÄRDIGAS ELEGANT OCH SMAKFULLT. jj SIDENTYGER FRÅN DE ÉS&amp;. ENKLASTE TILL DE MEST ELEGANTA. LÅNGRANDIGA TYGER FRÅN 2: — TILL 8: 50. MAJOLIQUE, ELEGANT I fl) OCl FANTASITYG 1: 65. GRANITÉ, BLIF Kr. 1,035,512,408,05 Godt Noir Lotteri SKULDER. Kr. Försäkr.-fonder 869,621,793,58 Vinstfond 165,890,614,47 J ¥, Museets Kr. 1,035,512,408,05 hvit R Nordiska TILLGÅNGAR. Kr. Fastigheter 76,883,020,93 Första inteckningar ... 255,610,376,49 Obligationer 600,582,616.90 Andra tillgångar 102,436.393,73 LUKTFRI I K o n f i r m a t i o n e n 3 Stora Vattugatan 3, Kr. 131,511,339,10 Bländande O I SVARTA KLÄDNINGSTYGER AF YLLE O. SIDEN, REKOMMENDERAR M a g a s i n dagar. 25 46 Lifförsäkringsbolaget REN N Specialaffär i svarta KlMningstypr af Sam mandrag af verksamhet år i FANTASITYGER I FLERA HUNDRA MÖNSTER FRÅN 2: — TILL 6 KR VOILE OCH FRISÉ I ALLDELES NYA VOILETTE, LÄTTA TYGER, MÖNSTER FRÅN 2: 00 FRÅN 1: 25 TILL 4: 00. MOHAIR, SLÄTA GENOMBRUTNA TYGER OCH FASONERADE, FRÅN AF SIDEN OCH YLLE FRÅN 1: 50 TILL 6 KR.
Så vida den består uti svårigheten att erhålla penningar, härleder den sig ej från brist på inländska Capital, hvilket de stora Inteckningarne och flere Cassors outlånta medel bevisa, utan från bristen på Credit, och denna kan ej återställas genom annat, än ärlighet, industri och ordningssinne hos den lånebehÖfvande, tilläfventyrs också i många fall genom behöflig förbättring af ulsökningsförfatlningar, så all långifvare ej såsom nu funne sig hindrade att göra sina fordringsanspråk öfverallt lika gällande. Men, på det hela, består väl denna creditbrist mindre 1 svårigheten att erhålla penningar, än i sjelfva skuldsättningen och dess orsaker. Dessa må vara hvilka som helst: Sedel-emissionen efter 1809, eller oförsigtiga speculationer, eller yppighet och slöseri, eller dryga skatter, eller bristande afsättning, eller illa vald production; de måste undanrödjas, om hjelp skall vinnas. Den större penningetillgången skall ■uppjaga prisen och med detsamma nedsätta penningens värde, bereda första Säljaren någon vinst, Köparen förlägenhet, Capitaiisten förlust, reta speculationsyran och befrämja yppigheten. Hushållsaktighet och inskränkningar så i det offentliga som enskilda lifvet, tillfälle till arbetsförtjenst och taruafsättning är det rätta och enda botemedlet j 48 Bil. t. Banco-Utshts Betänkande, N:o 92. emedan den, som mest behöfver understöd, troligen minst genom denna utväg skall erhålla det. Dea rike och skuldfrie, som icke lär försumma att tillita fonden, för att på 43 år, utan omsorg och möda, öka sin taxerade egendom med 5o procent, skall utlåna den erhållna summan lill mindre Jordegare, på sådana vilkor, att skulden icke amorteras, utan pantén kommer i hans ego; emedan detta Län, genom sina Räntor, skall utur Landet draga en stor mängd redbarheter, hvilka lånet icke kan ersätta. Huru skulle de ersättas ?