Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LagUtskottets : N;o 138, Om påskyndande af LagCom mittens arbeten och granskningen deraf. S. D. LagUtskottets yttrande N;ris 140 och 142, uti återremitterade frågorne ; 1:0 Om Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen ; och 2;o Om förrymd Makas rätt att träda i an, nät gifte ; Föredrogos j och som BondeStåndet redan bifallit Utskottets först afgifne betänkanden; så beslöts att ofvannämde utlåtanden skulle läggas till bandlingarne. S. D. Remitterades till ConstitutionsUtskottet : Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition,Jom upphörande af Konungens tvänne röster i högsta Domstolen. Proc. Utdr. d. 14 Aug. 1323. 711 StatsUtskottet: 1:0 Kongl. Maj;ts Nådiga proposition angående inrättaade af ett allmänt Arbets och Correctionshus i Hufvudstadeg 5 och X 2:0 Kongl. Majtts Nådiga skrifvelse, angående ett utomordentligt anslag till uppköp af spannemål, för att i händelse af missväxt fö» rekomma hungersnöd. Lagutskottet: Kongl. Maj;ts nådiga Proposieion om vidtagande af ytterligare anstalt till förekommande af Fångars flykt. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar, återremitterades följande betänkanden ; Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens; N;o 376, Angående Recognitions skogarne, LagUtskottets; N:o 137, Rörande de af Herr Grönhagen! föreslagne Lagförändringar. 712 Fröt. Utdr. d. 14 Aug. 1323. N:o 139, Öfver Johan Jacob Ruthberg® Memorial, angående ändring af StraffLagarne. N:o 141, Angående förklaring öfver 5 §. uti 25 Cap. Rättegångsbalken och 4 §. i 3 Cap. Missgerningsbalken.
Hon grundade skolor, hospital, » soppkök », hem för konvalescenter, hushållsskolor och barnkrubbor; hon uppmuntrade populära föreläsningar och utbredde aktning för helsovårdslagarne — det senare högst nödvändigt i österländerna, dit Rumänien måste räknas. Hon har också upprättat konstskolor och konstgallerier, hvarjemte hon i hög grad uppmuntrat husfliten och konstsinnet hos qvinnorna, hvarvid hon söker, så mycket i hennes förmåga står, bygga på det redan befintliga och ställa allt på ren nationel grund. De rumäniska qvinnorna hafva alltid egt stor skicklighet i alla slags qvinnoslöjder, så- som spinning, väfhing och framför allt brodering. Men en viss, allt mer kringgripande smak för vesteuropeisk billig grannlåt hotade att förqväfva denna hemslöjd och göra den pittoreska nationaldrägten till något » gammalmodigt » och följaktligen föraktadt. På egen bekostnad anlade drottningen då en syskola, der de gamla bysantinska mönstren med stor omsorg reproducerades. Hon köpte af bondqvinnorna drägter, som de sjelfva broderat, och då hon vistas på sitt sommarslott, bär hon alltid sjelf och låter sina hofdamer bära den rumäniska drägten, som endast deruti skiljer sig från bondqvinnornas, att drottningen bär en slöja, hvilken, såsom i den grekiska drägten, äfven här antyder drottningsvärdigheten. Dessutom har hon påbjudit, att vid den stora bal för välgörande ändamål, som årligen gifves i Bukarest, endast rumäniska drägter skola bäras. Men det var under kriget 1877 — 78, som drottning Elisabeth verkligen blef en moder för sitt folk. Rumänien stred tappert och fick lida mycket under detta krig. Kung Carol var alltid främst i striden, och hans gemål var alltid främst — hos de lidande. På egen bekostnad upprättade hon ett lasarett för hundra personer, oeh man såg henne beständigt der eller i de öfriga hospitalen, der hon personligen deltog i de sårades skötsel och vård. Ganska ofta var det endast hon, som kunde öfvertala soldaterna att underkasta sig smärtsamma operationer. Alltid hade hon tröstande och uppmuntrande ord till hands och vid mången dödsbädd stod hon som en tröstens ängel.
Ännu en olägenhet torde jag få nämna, nemi. den, att undervisningen vid de särskilda läroanstalterna icke är lika vidsträckt, och att således i olika orter af Den 9 Maj f. ra. 437 Riket olika fordringar göras på dem, som skola blifva officerare, oaktadt K. M:s circulär-bref af d. 24 Jan. i8>5 bestämmer hvad en underofficerare ovillkorligen skall kunna, innan han befordras till officerare. De som , utan föregående undervisning vid ifrågavar. läroanstalter, anmäla sig att af district-commissionerna examineras, kunna vanligen icke, och man bar icke rätt att fordra mer, än ofvannämnda K. circulär föreskrifver; men de, som begagnat dessa undervisningsverk, få alltid ett litet plus af kunskaper; åtminstone har jag för min del sökt gifva dem ett sådant, emedan jag är öfvertygad, att man icke kan allt hvad man läst, och att således den, som icke läst mer än han ovillkorligen skall kunna, icke kan detta rätt, ty blott den vidsträckta läsningen utbildar omdömet, som är det hufvudsakliga, då deremot sjelfva utanlexan än en bisak. Dessutom och då sjelfva militär-läroanstalterna hafva dels en eller 2, dels 4> 5 ä 6 lärare; så uppkommer der samma förhållande, som i den förberedande afdelningen, alt der endast 1 eller 2 lärare undervisa, fästa de sig företrädesvis vid ett eller två ämnen, och undervisningen i de öfriga blir visserligen icke alldeles försummad, men ändå mindre god, än den borde vara. På dessa grunder skulle jag, lika med StatsUtsk., högligen önska, att en sådan organisation af våra allmänna militär-läroanstalter kunde ske, alt de enskilda inrättningarna, hvilka aldrig kunna blifva fullkomligt ändamålsenliga, må kunna upphöra. Hr af Dalström, Gust. Jacob: Då jag i förra plenum hade äran afgifva ett yttrande öfver förevar, betänk., fästade jag mig egentligen blott vid ingressen dertill. Jag anhåller derföre vördsamt, att nu i korthet få yttra några ord emot vissa punkter af detta betänk., öfver hvilka jag anser mig böra afgifva några anmärkn:r till StatsUtsk:s begrundande.
LagUtsk. i Finnes väl i Sverige något egentligt samvetstvång? Får ej en j hvar fritt läsa och tänka hvad han kan och vill? Hvem hindrar hoj nom att, för sin egen upfaltning af de himmelska sanningarne, anj taga de tros-satser, som öfverensstämma med hans förtröstan i lifvet, hans förhoppning i döden? Härutinnan kan icke existera något j samvetstvång i detta ords egentliga mening. Den borgerliga ordningen fordrar likväl, alt denna frihet regelbindes så, alt den icke j blifver stötande för andras känsla, eller störande för samhällets väl. f Det är en sak, att inom sig i en eller flera delar hysa skiljaktiga j åsigter från kyrkans allmänna lära, en annan sak att predika denna i lära i offentliga kretsar, och såmedelst sprida den till allmän oro och j förargelse. Häremot skola väl förslagets anhängare invända, att hvarje I så beskaffad afvikelse, är att betrakta såsom en irrlära, hvilken ej j får offentligt afhandlas. Men ordets makt skall nog finna utvägar, I att beherrska lagens. Det lekmanna-presterskap, som upträder i öf. vertygelsen om sin läras riktighet, är säkert icke sinnadl, alt ställa sina grundsatser i skuggan för en tvångs-lag, derest R. St. gilla Utsk:s tvetydiga dekret. ”Då medborgare, enl. lag, äro berättigade, att fritt sammankomma, för att öfverlägga och meddela hvarandra sina tankar i verldsliga angelägenheter, kan förbudet emot en sådan frihet, då 1 fråga är om andliga ämnen — enl. Utsk:s mening — svårlige^B försvaras,” Hittills Ilar man likväl föreställt sig, att den heliga boI^| Den 21 Juni f. ni. 347 sorn kallas Bibel, borde vara fridlyst från all offentlig tydning af den förstkommande. Man har ansett dess innehåll alltför vigtig!, och i många fall alltför svarfuttligt. för att sålunda lemnäs till spillo åt svärmiska lidelser.
De, hvilka jag mottalar, ropa på sk a t te ned sä 11 n i n g och vilja att statsverkets närvar, besparingar dertill användas. — En doctrinär sade en dag i Franska tribunen, att eontributionen är bästa placeringen af ett capital. Andra ekonomister påstå alt penningen är produclivast då den rjvarlemnas i den skattskyldiges ficka. Jag rider icke för någondera af dessa ytterlighelssatser. Skattenedsältningen är en välsignelse, nemi. när denna operation uppfyller villkoren för sin redbarhet; det är när lindringen blifver i :o kännbar och 2:0 fortfarande. — Efter sednaste continentalkriget begynte Engelska Regeringen en skaltenedsättning, som snart eqvivalerade mer än -ftdelar af hela skatlebelop - 33G Den lt\ M a rs e. m. pel, och dermed fortfares ännu; och sådant Ian hallas förslå. — Men, när hela den tillgång, hvarmed skatlelindring tm skulle i Sverige företagas, utgör circa hälften af ett års i contant utgående skattebelopp, — när något så abderitiskt patriarkalt som utdelning capitaliter af denna tillgång väl icke kan vara det som menas, — när det således handlar om räntans användande och följaktligen blott om en eftergift af i å 3 proc. å hvarje contributionssedels facit, — huru overksam då sådan homoeopatisk lindring, — och luiru vansklig, enär den måste upphöra om behof att använda capitalet inträffar? — Huru mycket kännbarare, varaktigare, på idogheten och productionen helsosammare verkande, med ett ord för enskilda och för det allmänna väsendtligare förkofrande, användes icke en sådan tillgång på allmänna arbetsföretag, hvars ofelbara och dubbelt välgörande product blifver sådan förbättring i den skattdragande.? villkor, att han lättare utgör skatt, och sådan förbättring i statsverkets villkor, att det mindre behöfver infordra skatt?
Dessa bokstäfver du ser, dessa fasliga ord, som äro tecknade med blod, du vet icke deras betydelse, se och bäfva (transparanten förändrades nu och der stod: Dumma Syndares Graf). Af dumhet sökte du inträde, kan du neka det? – En syndare är du, kan du neka det? Och dö måste du! En annan röst. Ja! Återvänd, ännu är det tid, men snart, snart står det icke mer i din förmåga. Innan Ufven sju gånger tjutit och Ugglan tre gånger skrikit, skall din ånger sju gånger sönderslita dit innersta och tre gånger dräpa dig. – Hvarje af dessa tre förskräckliga ord, har ännu en tredubbel bemärkelse. – Dryckenskap, Spel, Gäld är första ordets förklaring; endast denna uplysning bör stadga ditt beslut att återvända, men om du ej ännu funnit djupet, i djupet branterne och från branterne afgrunden af den olycka hvari du störtar dig, så vet, du skall gråta öfver dina syndiga gerningar, då djeflarna skola glädjas af dit fall. (hemska skratt skallade på alla sidor) Yngling! följ vårt råd; återvänd, eller vill du förtjena detta djeflarnas hånlöje? Uno svarade litet förtretad nej, til denna sista fråga, det förutgående ansåg han sig icke kunna svara någonting uppå. En tredje Röst: Vi hafva gjort enligt våra samveten, vår pligt. – Hårda prof förestå, ditt hjerta förestafve dina svar. Rösten tystnade, och den Riddaren som fört Uno i detta rum, återkom och förbandt ånyo hans ögon och lindade en jernkedja om hans lif, hvarmed han återförde honom samma omväg, in i brödernes samlingsrum, der han upleddes trenne trappsteg, och ställdes på en höjd betäckt med sand. General-Superieuren. Ditt första prof är nu fullbordadt. Du har varit hos trenne af våra bröder, Ananias, Azarias och Misaël. – Hvad är ditt beslut? Ditt val är ännu fritt, vill du fortfara at inträda i vår Orden? Uno. Ja. Cantzlern. Jag begär ordet:
Han var en dräng, en munter, men lättsinnig ture, som endast gycklade med hennes känsla, men hon afgudade honom med hela styrkan af en sent vaknad lidelse och hängaf sig åt honom med ett barns oerfarenhet. Sagan lyktade så, att han en vacker dag drog öfver till Amerika, utan ens ett afskedsord till henne, som nu stod ensam, dubbelt ensam med sin sorg, sin fattigdom och sin skam. Ty det var på det sättet lille Erik kom till världen. Och nu gällde det att taga i dubbla tag. I dag låg Stina på golfvet i patron Bergkvists våning och skurade. Julhögtiden stundade, patron väntade gäster, huset vändes upp och ned, det fejades och putsades i hvarje vrå. Där ute låg en egendomligt tung halfdager öfver den snötäckta nejden. Allt var så märkvärdigt högtidstyst, endast då och då hördes borta från vägen en selklockas melankoliska pinglande eller skränet af några kråkor, som höllo samkväm på iskanten vid den hälft tillfrusna ån, som slingrade sig förbi på andra sidan trädgården. Patron Bergkvist kom med brådskande steg in i handkammaren, där fru Bergkvist stod och räknade genom sitt duktyg. Han var upprörd och glömde till och med att taga af sig mössan. Frun stannade midt i räkningen och såg oroligt på honom. » Har det händt något? » » Är det inte det jag alltid har sagt, » utbrast patronen, utan att låtsa om frågan, » att de välsignade ungarne till slut skulle komma i olycka. » » För Guds skull. » Frun vardt helt blek och grep honom i armen. » Nej, nei, lugna dig! Det är gudskelof ingen af våra. Det är Stinas Erik, som gått ner sig. » Frun drog ett lättande andetag. Men så blef hon plötsligt allvarsam. » Du menar väl inte, att han ä r. » » Död, j o! Det dröjde en stund innan olyckan varsnades och folk kom till. Och inte hjälpte det, hur mycket man rullade och gned honom. Jag kommer just från rättarens, där de burit in honom. » » Stackars barn! » » Det värsta blir nu att underrätta modern. Hon vet ingenting. » » Ack, ja det är sannt!
Bref måtte upphäfvas, men att, i händelse Kongl. Majrt skulle finna lämpligt, alt kringvandrande utländska personer, som gifva skådespel, visade konstridning m. m. eller som i allmänhet kunde innefattas under benämningen af Histrioner, borde vidkännas sådane afgifter, som ditintills varit dem ålagde att till nämnde Pensions-Cassor erlägga, desse afgifter måtte användas för folk-undervisningens befrämjande. 1 följd af Riks-Ståndens olika beslut förföll dock frågan härom. Utskottet finnér äfven denna gång icke någon rättsgrund, hvarföre enskilde skådespelare och de, som kringfara landet och visa konstridning m. m., skulle vidkännas några afgifter till nämnde Pensions-Cassor, helst de för rättigheten att gifva representationer erlägga en ganska dryg bevillning till Kongl. Maj:t och Kronan, och sjelfve icke ega alt påräkna något understöd af dessa Cassör. Dessutom anser Utskottet ett skäl finnas, som kraftigt talar för afskaffandet af dessa, för de enskilda Theatrarna tryckande, afgifter, nemligen ett billigt afseende på de lägre folkclassernas behof af nöje och tidsfördrif. För de högre, eller rättare de mera bildade classerne äro tillfällen till passande nöjen mångfaldiga. Men bvad den större menigheten angår, så har man i senare tider just bemödat sig att afskaffa alla deras gemensamma lustbarheter, eller så kallade folknöjen, af farhåga för de dermed ej sällan förenade utsväfningar. Detta har visserligen haft framgång, men fört till ett helt annat mål, än det åsyftade. Glädjen har försvunnit, men utsväfningen har stannat qvar. Lusten att, efter mödosamt arbete för de närmaste behofvens uppfyllande, njuta något ögonblick af glädje och angenämt tidsfördrif, är lika naturlig och liflig hos den fattige, som hos den rike, och hos den obildade, som bos den bildade. Förtjenar icke detta något behjertande?
Banko såsom hyresmedel för en extra provincialläkare med bostad i trakten inom -pdels mils afstånd ifrån Öster-Wåhla kyrka; och som detta åtminstone till en början kunde anses uppfylla det vilkor, Rikets Ständer vid beviljande af anslaget fästat, samt anledning var att förmoda, det i stället för anslaget af årliga 35 hyresmedel varaktig bostad skulle kunna i framtiden beredas för extra provincial-läkaren, då han sjelf finge tillfälle att dertill välja passande lokal inom berörde trakt, hvilken Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåg lämplig till bostad för honom, och socknarne erfarit nyttan af en läkares anställande i orten, så har Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hos Kongl. Sundhéts-kollegium anmält detta förslag och hemställt att Öster-Wåhla, Harbo, Nora, Huddunge, Wester-Löfsta och Enåkers socknar måtte utgöra den extra provincial-läkarens distrikt; men som Kongl. Sundhetskollegium, pä grund af Eder Kongl. Maj:ts beslut i ett annat likartadt ärende, ansett den af socknarne utfästa årliga hushyra icke innefatta uppfyllande af det vilkor, Rikets Ständer vid beviljande af anslaget fästat, har Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med anledning af Kongl. Kollegii berörde beslut, remitterat ärendet till ny undersökning vid häradsrätten, för att höra socknarna, huruvida de icke i stället för den utfästa årliga hyran skulle vilja åtaga sig att åt en extra provincial-läkare i orten anskaffa stadigvarande bostad. Ibland Länets många helsobrunnar är Sätra brunn den förnämsta, och har antalet af brunnsgäster vid denna brunn under de sednare åren betydligt tilltagit. Förhållandet med sjukvården vid Länets Lazarett och Kurhus upplyses af följande tablå: II Patienternes antal. Underhållsdagar för hela sjuknummern. Underhålls dagar pr medium för patient. T otalkostnaden för hela sjuknummern. Totalkostnad pr medium för patient.
Af denna liqvid meddelas Kongl. Stats-kontoret tvänne exemplar, hvaraf det ena, derå Fullmäktige tecknat sitt godkännande, bör derstädes qvarstanna, samt det andra, sedan det blifvit försedt med anteckning om liqvidens godkännande af Kongl. Stats-kontoret, bör till Riksgälds-kontoret återställas, för att såsom verifikation dess hufvudbok biläggas. § 211. Då Riksgälds-kontorets hufvudbok inom den i § 208 stadgade tid blifvit vederbörligen afslutad och i fulländad! skick till Kommissariatet aflemnad, utbetalas det för hufvudbokens upprättande och afslutande, från längre tid tillbaka, bestämda särskilda arfvode af Tvåhundra riksdaler. ✓ STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1854. Stals-Ulshnltcls Memorial, JM 578. 1 M 378. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Nov. 1834. kl. 10 f. m. Memorial, med förslag till de sista afdelningarne af Riksgäldskontor ets nya reglemente. (R:gs Afd.) Enligt den, sedan 1844 och 1845 års riksdag, bibehållna uppställningen af reglementet för Riksgälds-kontoret, utgöra de reglementariska stadgandena, angående styrelsen öfver detta verk samt den vid detsamma anställda tjenstemanna-personal och vaktbeljening, de sista afdelningarne utaf ifrågavarande reglemente. Sedan StatsUtskottet, genom sina Memorialer N:ris 317, 347, 537 och 377, underställt Rikets Ständer förslag till samma reglementes föregående afdelningar, får Utskottet härmed aflemna sitt förslag till de återstående delarne deraf, eller stadgandena rörande Riksgäldskontorets styrelse och betjening; hvarvid Utskottet anser sig böra fortsätta samma nummerföljd, som i nyssnämnde afdelningar iakttagits, ehuru, till följd af några Rikets Ständers nyligen fattade beslut, som föranleda nya reglementariska föreskrifter, hvarje §:s nummerordning måste förändras vid reglementets utfärdande.
Riket funnes vara någon qvarn åsatt, och hvilket dryga räntebelopp, efter hvad sökanden uppgifvit och jemväl i orten kändt samt af Auctoriteterne vitsordadt vore, i förening med det knappa vattenfallet, verkat dertill, alt högre arrende, än Bih. till R. St. 73 tunnor ieke kunnat erhållas, hvarmed dock förefallande underhållsoch •nybyggnads-kostnader måst bestridas, i följd hvaraf denna lägenhet en längre tid gått i köp och salu för tredjedelen af nu nedlagde byggnads-kostnad; samt att, efter den förbättring, qvarnen genom nämnde betydliga uppoffring vunnit, säkerhet syntes vara vunnen, att den dryga grundräntan till olör minskadt belopp kan i framtiden utgå, hvarföre ock Statens fördel ostridigt blifvit genom den verkställda byggnaden befrämjad; på grund af hvilka serskilda förhållanden Kamtnar-Collegium funnit sig böra i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om bifall till Landt-R intmästaren Bloms ifrågavarande ansökning. Med afseende å hvad Kongl. Kammar-Collegiuin i ämnet sålunda anfört och upplyst, får Utskottet tillstyrka, att, såsom understöd för oiuförmälda för Staten gagneliga nybyggnad af Örebro qvarn, den ränta, som underbyggnadsåren eller från den 9 September 1833, då qvarnen nedbrann, till den dag i September månad 1836, då densamma åter sattes i gång, bordt för samma qvarn utgöras, må varda af Staten efterskänkt. Stockholm den 28 April 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 2g April, kl. t e. nt. Utlåtande, angående sökt läne-understöd för staden Söderhamny i anledning af den år i835 i nämnde stad inträffade eldsvåda. (Rgs. Afd.)
Det är nog att vaktaren ej kan springa honom fatt eller annan person är till hands att gripa lången. Ja älven bysältningslången och den som införes till länshäktet, för att i brist af tillgång till böter undergå fyra dagars enkelt fängelse samt en helt och hållet olagligen häktad person, om han får det infallet alt löpa från bevakningen, får nedskjutas. Likaledes den fånge, som målseganden gripit eller låtit gripa och, som det i 19 Kap. 2 § Missgernings-balken heter, i ”göino” häfver och hvilken han enligt 1 Kap. 3 § Straff-halken skall lemna underhåll, ty äfven sålunda gripen person är en fånge, änskönt han icke ännu blifvit aflemnad till kronobeljeningen eller i det offentliga fängelset, utan är i den enskildas ”gömo”, ett uttryckssätt, begagnadt sedan privata häkten blifvit afskaffade. Jag kan icke fatta att samma lagstiftare, som med den högsta samvetsgrannhet skonar menniskolif, då fråga är om straffs utsättande, kan finna det förhållande, att en fånge utan användande af våld begagnar ett honom oftast af försummelse gifvet tillfälle att sätta sig i frihet, skulle vara ett så svårt brott emot samhället eller för detsamma medföra en så stor våda, alt del i allmänhet skulle berättiga till att nedskjuta fången för alt förekomma rymningen. Upprorsmakare!), sorn slörer hela samhällets lugn skall varnas innan han får nedskjutas, men med fången erfordras icke ens det, om han söker rymma, äfven om det sker utan våld och han Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. 55 vore en främling, häktad endast och allenast derför, att han ej kunnat göra sig begriplig för några landtjunkare, komna från en glad tillställning, eller all han vore en arbetare, sorn hade olyckan alt bära samma namn, som den hvilken misstänktes att hafva begått en stöld. Att af slika skäl häktade ock befunnits bland fångars antal, visa Svenska donistolarnes protokoller.
Jag erkänner gerna, att jag tror tidevarfvels grundsatser föga stå tillsammans med hvad som fordom innefattades i Kongl, uppfostran, då högheten ansågs utgöra Majestätet, då öfvermodet inplantades, i stället för verkligt vetande, och då förakt för medmenniskor inhämtades, istället förden menniskokärlek, som allena innefattar utvägarne att styra dem. Under sådane förhållanden förstår jag, attén ökad Hofhållning var af nöden, ända ifrån det Furstliga Barnets födelse; men då jag under vårt tidehvarf tänker mig en Furstlig uppfostran, som har till föremål, att bilda Prinsar lill de första Medborgare inom ett fattigt land, så finnér jag ingalunda, hvilken ökad Hofhållning påkallas för ett sådant ändamål; och jag vågar tro, att då -en mindre summa var tillräcklig för den nu Regerande Konungens Hofhållning, i egenskap af Thronföljare, så bör den till betydlig procent bögre summan, som utgör DD. KK. HH. Appanage, äfven kunna utan svårighet bestrida den i min tanka mindre betydliga tillökning i utgift, som de Furstliga Prinsarnes barnauppfostran ännu kan påkalla.