Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer skulle genom en deputation inför Kongl, Majrt betyga sin underdåniga tacksägelse för den visa och hulda omsorg, sorn KonglMaj:t haft 0- sparad till förhindrande af Cholera-sjukdomens inträngande i vårt land, instämde Ståndet deruti och beslöt, att denna motion skulle respective MedStånden communiceras, med inbjudning att deruti deltaga. S. D. Bifölls Banco-Utskottets Memorial N:o 3, med anhållan om Notarie-arfvoden åt tvenne (3) Protocollsförande vid Utskottets afdelningar och tillåtelse att få antaga ytterligare tvänne Cancellister. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Utskottet: Kö Prosten Bruzelli motion, om trädplantering på Skånska flyg - Fröt. Utdr. d. i Murs i834. 59 sandsfalten, jemte Professor Agardhs och fleres deraf föranledde anföranden, 2:0 Prosten Bruzelli och Professorn Doctor Bexells motion, om beliofvet af flere ProvincialLäkare, jemte hvad åtsluilige Ledamöter i ämnet anfört, 3:o ContractsProsleii Pe G, Svedela motion, om .åtgärder till befordrande af tackjemstillverkningen, 4:o Professorn, Doctor Hasselroths motion, om ändring af tiden för tjenstehjons flyttning. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: 1:0 ContractsProsten Hallströms motion, om anslag för flera ProvincialLäkare. 2:0 Biskopen m, m, Dostor Vallins, om ett .tillskott i Kongl. TabellCommissionens årliga Stat, 3:o Biskopen ni, m. Doctor Thyselii, om anslag till tre CapellPredikantér inom Strengnäs Stift, 4:0 Prosten Hylanders?
Vid granskning af det utaf Kommitlerade i förenämnde afseende uppgjorda förslag, fann Utskottet jemväl den förra al dessa grundsatser vara, i allmänhet, och den sednare, utan undanlag, tillämpade. !)e föreslagna uppgifterna äro nemligen i de liesta fall af den beskaffenhet, att de skulle kunna af offentliga eller för Béreduiogs-kommiltcerna lätt tillgängliga handlingar kontrolleras och, der undantag härutinnan egt rum, syntes föreskriften vara af den beskaffenhet, att uppgiften icke borde innebära något för de skattskvldige förnärmande. Under de vidlyftiga diskussioner, som rörande denna § blifvit hos RiksStånden förda, har inom samtliga Riks Stånden, men isynncihet hos Borgareståndet, uttryckts missbelåtenhet med hvad deruti blifvit föreslaget. Samtliga de ledamöter af sistnämnda Stånd, hvilka i frågan sig yttrat, hafva uti mer och mindre stränga ordalag klandrat, dels §:n i sin helhet, dels särskilda delar deraf och detta sednare har jemväl inträffat såväl hos Ridderskapet och Adeln, som hos Bonde-Ståndet. Borgare-Ståndet har afslagit hela §:n, hvilken jemväl af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet blifvit återremitterad, hvaremot 1’resteStåndet endast återremitterat de under lit. b) meddelade föreskrifterna, men i öfrigt gillat §:ns innehåll. Inom Borgare-Ståndet har hufvudsakligen blifvit anmärkt, att en bland de förnämsta anledningarna till klagomål öfver nu gällande Bevillnings-stadga just afsåg föreskrifterna angående de skattskyldiges uppgifter, hvilka föreskrifter visat sig onyttiga och olämpliga. Erfarenheten hade nemligen ådagalagt, att dessa uppgifter ingalunda vore så tillförlitliga, att de kunde läggas lill grund för bevillningsalgifternas bestämmande. Man hade derför förmodat, att dessa föreskrifter skulle helt och hållet borttagas. I stället funne man, att de uppgifter, som enligt nya förslaget borde af den enskilde lemnäs, blifvit långt flera, än enligt nu gällande stadga.
St., att till Assessoren Rudolphis sterbhusdelägare anvisa ett, emot det af Rudolphi i lifstiden icke uttagna, elium redan år 1827 lill betalning förfallna, belopp, alt såsom gratification utbetalas samt i Statsconlis räkenskaper afföras å 8:de hufvudtitelns besparingar för innevarande år. Genom denna anvisning har Utsk. sökt begagna cn rättighet, som K. M. allena tillkommer och som icke ens 1840 och 1S41 årens StatsUtsk. satt i fråga, den nemi. att disponera besparingar pä utgiftstitlarne till föremål, som tillhöra den hufvudtitel hvarå besparingar uppkommit. Jag förmodar likväl att detta skett af förbiseende, och icke med afsigt att öppna en ny bana till inskränkning i K. M:s rättighet att disponera de å riksstaten anvista medel efter hittills stadgade grunder, och alt det II. Utsk., efter erhållen återremiss af betänk., hvarom jag vördsamt anhåller, föreslår utgiften att bestridas af Riksg.contts medel. Jag bör likväl till den nu framställda anmärkningen lägga, att ehuruväl provincial-läkarnes aflöning vid sista statsreglering uppfördes på 8:de hufvudtiteln, en titel på hvilken föga besparing uppkommer och ännu är okändt huruvida någon sådan för innevaranda år inträffar, denna aflöning, vid den tid, då Assessor Rudolphi ägt rätt uppbära det belopp, hvarföre ersättning nu är i fråga och intill dess berörde statsreglering inträdde, var uppförd på då varande 2:dra hufvudtiteln, hvars besparingar, enligt hvad kändt är, längesedan blifvit använde och följaktligen ej eller lemna tillgång till utgiften, utan skulle en anvisning derå öka den brist, som ännu i räkenskapen balanceras. Frih. Cederström, Jacob: Jag begär att få instämma med Hr af Sillen, anhållande om återremiss, på det att StatsUtsk. må sällas i tillfälle att anvisa utgiften pä Riksg.cont. R. o. Ad. ansåg de emot StatsUtsk:s utlåt. N:o 94 gjorda anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Län öfverstigit tariffen, ehuru densamma från början blifvit uppgjord efter de värden, som Taxeringsman åsatt fastigheter på -Landet, utan någon dylik inskränkning, och fastighetsvärdet dessutom, sedan iSaä års Riksdag, nästan allmänt undergått den då medgifna jemnkning och nedsättning. I afseende åter på afgifterne forlön och rörelse, så äro dessa afgifter, isynnerhet för den senare3 i mer eller mindre nion beroende af de skattskyldiges egna uppgifter, och för öfrigt, likasom hemmansvärderingen, ankommer bevillningens jemna fördelning i hufvudsaklig måtto på en noggrann verkställighet af föreskriflerne i RevillningsStadgan, Der dessa behörigen iakttagas, förspörjes sällan någon klagan, och blan d bevisen härföre, torde förtjena någon uppmärksamhet, att i flere Län, endast några få besvärsmål vid de årliga PröfningsComiteerne varit anliängige. Då missbelåtenhet yppats, bär sådant vanligen haft sin BevillningsUtskottets U.låtande N:o ig. grund, ej uti sjelfva BevillningsSystemet, utan i sättet för utöfningen af dea beskattningsrätt, som ytterst tillkommer sjelfva folket. Utskottet, sorn ej mindre af förenämnde, än de uti Utskottets ifrågavarande betänkande anförde skäl, vidblifver det förslag lill bevillningshufvudgrunder, som derutinnan blifvit framslälldt, skall likväl icke underlåta, att vid bevillningens fördelning å de olika föremålen för beskattning samt vid uppställningen af förslag till det Reglcmentariska, omsorgsfullt begagna den ledning, som af erfarenheten i ofvanberörde hänseenden, jemte åtskillige till Utskottet öfverlemnade motioner, kunnat hemtas. Och beträffande Herr Cederschjolds, inom Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln mot Redaclionen i betänkandet väckte anmärkning, att Utskottet, pag. 9, tillstyrkt Rikets Ständer att bifalla på förhand hvad Utskottet framdeles ämnar föreslå; så torde den värde Ledamoten finna sig belåten med det förtydligande Utskottet nu lemnar, att
Om man har den oöfvad, Sr den för stor, emedan den icke motsvarar sitt ändamål,— detta medgifver 348 Den aS Augusti. jag gerna; men sådant är icke armeens fel, utan en följd af bristande tillgångar att kunna öfva den. Jernnför man uter numerären ät' densamma roed all den oöfvade beväring, som i farans stund skall med de ständiga trupperna in för lifva s , och på hvilken man med så mycket skäl bygger så stora förhoppningar, är annesen visserligen icke för stor. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja återyemissen till Utsk. StatsUtskrs utlåt, N:o 2o3 återremitterades, Iir Rosenblad, Bernh., uppläste följande? R. St:s Bank har förlorat en af sina utmärktaste, skickligaste, samvetsgrannaste och förtjentäste tjenstemän genom .Kamererare» och Banco-ombudet vid Låneeont. i Götheborg, Joli. Walmos derstädes af nu gångbara sjukdom timade död, Författare af det enkla, klara och förtjenstfulla räkenskapsoch redogörelsesystem, som blifvit först antaget vid låneContoren och ensamt gjort det möjligt att bestrida dervar, göromål med deras ringa tjenstemannapersonal, och som, sedermera med nödiga modilicationer infördt vid Bancodisconten, der gjort slut på möjligheten att, såsom förut, dölja oovdningar och underslef, har han ensamt härigenom förvärfvat de största anspråk på Bankens tacksamhet. Bankens ombud vid ett verk, der tid efter annan bankrörelse af flerfaldig art — discontlån, jernbelåning, vidlyftig cassarörelse — hopat sig, utgjorde han ensam ett commissariat och ett controllcontor; och huru han bestred dessa uppdrag, kan bäst bedömas af den säkerhet i uppfyllandet af deras ansvarsfulla förtroende, RiKsStms ombud i Lånecontors-directionen kände af hans ägande, och af den tillfredsställelse, granskningen af verkets räkenskaper gaf hvarje någorlunda sakkunnig granskare.
Vidare äro, beträffande vissa punkter af Rikets Ständers ifrågavarande Skrifvelse, af Kongl. Majit under särskilda dagar meddelade följande beslut: Sedan vederbörande inkommit med infordradt utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständer anmärkt angående förment försummad utarrendering af åtskilliga bland de, enligt Kongl. Rrefvet den 24 Februari 1837, vissa Landshöfdingar på lön anslagna boställen och lägenhe ter, samt dervid blifvit upplyst, att anmärkningen afsåge endast två under Landshöfdingelönen — 23 — i Westerbottens län anslagna lägenheter, kallade Herregärdan och Fjederäggs-fiskeskär, har Kongl. Maj:t under den 28 December 1861 meddelat nådigt förordnande derom, att förstnämnda lägenhet må af Landshöfdingen sjelf disponeras, men att Fjederäggs-fiskeskär borde ur lönestaten för Landshöfdingen uteslutas och kontant årlig ersättning i stället från och med år 1861 från Landshöfdinge-regleririgs-fonden utgå. Jemte förklarande, att Färjeplatserna Höhälla, Färjestaden och Beyershamn på Oland skulle såsom allmänna färjeplatser bibehållas, med skyldighet för deras innehafvare, att, emot uppbärande af vissa förhöjda afgifter, betjena allmänheten med öfverfart till Calmar, har Kongl. Majit tillika dels förordnat, att förut gällande vitesförbud mot främmande personers öfverförande till Calmar från de mellan färjplatserna belägna ställen skulle vid 1860 års slut upphöra, dels ock, i afseende å det årliga reservationsanslag af 1,500 Rdr, som Rikets Ständer anvisat till Kongl. Majits disposition, för att, i händelse färjehållningen vid berörda tre färjeplatser, efter vitesförbudets upphäfvande icke kunde utan understöd af statsmedel uppehållas, på anmälan af Kongl.
Hvad sålunda blifvit af Stats-Rådet i underdånighet anfördt och tillstyrkt, behagade Kongl. Majit i nåder gilla; i följd hvaraf Nådig Skrifvelse i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex Protocollo Vollrath Ekström. Kongl. Maj:ls Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Aug. 1854, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag af vinsäd till Ulrica församling; Gifven Stockholms Slott den 18 Augusti 1854. Hos Kongl. Majit har Ulrica Församling af Östergöthlands län i underdånighet anhållit, att, då densamma icke, i likhet med öfriga församlingar i Riket, åtnjuter något kronotionde-anslag för inköp af erforderligt vin vid Nattvardsgångar, den Kronan behållna tionde, som af vissa hemman inom socknen utgår, måtte för berörde ändamål församlingen tilläggas; och som upplyst blifvit, att inom socknen ett belopp af en tunna 29i7Aö kappar kronotionde är odisponeradt, nemligen en tunna 24 kappar inom Göstrings och Wifolka, och 521/3g kappar inom Kinds och Ydre häraders fögderi, har Kongl. Majit, i enlighet med hvad Dess och Rikets Kammar-kollegium och Stats-kontor, uti underdånigt utlåtande af den 7 innevarande månad, äfvensom öfrige vederbörande tillstyrkt, samt i öfverensstämmelse med hvad tillförene under enahanda förhållanden egt rum, härmed velat föreslå Rikets Ständer, att såsom vinsäd åt Ulrica församling anslå nämnde en tunna 2927/35 kappar kronotionde-spanmål. Kongl. Majit låter till vederbörande Utskott aflemna de detta ärende rörande handlingar och förblifver Rikets Ständer med all Konungslig Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. H. Reuterdahl. 20 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, M 96.
Nej, desse vise insågo, hvad dagens statsmän hafva glömt, desse vise insågo den djupa betydelsen af dessa Burkes, den Engelske statsmannens, oförgätliga ord: »Den, som vill bota statens refvor, gånge dertill, såsom läkaren till sin sjuke fader, med en af vördnad dröjande hand.» — Nej, det Kongl, representationsförslaget har ingen rätt att börda sina anor från 1809; dessa äro af yngre datum. Jag känner dess stamfar, ty han är landsman med mig, han är vestgöte; han föddes för omkring 20 år sedan och erhöll i dopet namnet »Delenda Carthago»; och hans döpelselöfte innehöll, att man skulle så ofta, i tid och otid, upprepa nödvändigheten af ståndsväsendets utrotande, att allmänheten till slut icke skulle veta, hvarifrån den bekommit denna öfvertygelse. Denna tankebyting, som, såsom man finner, genast vid födelsen bar sitt jesuitiska Cainsmärke på pannan, har alltsedan med örn och faderlig omvårdnad omhuldats af sina faddrar i den radikala pressen, så att nu, sedan han känt sina muskler nog starka och Den G December. 347 sina senor nog spänstiga, han klättrat uppför de första trappstegen till tronen och, i skepnad af en ljusens engel, insmugit sig i rådkammaren, under det han derutanför uppträdt i sin rätta gestalt såsom denne vilde agitator, hvilken redan dristat lägga sin svarta hand på samhällslifvets strupe. Sen honom här, huru han, i salig försmak af att snart hafva uppnått sitt mål: ståndsväsendets utrotande, grasserar inom alla områden, der lian lyckats vinna insteg, i pressen, i adresser, i möten och depntationer.
Det fullkomligas stämpel är, att på en gång vara enkelt och svårt – klart och djupt – lättdrucket och outtömligt. Dess första verkan är att imponera. Det är, som om man stode i solen och behöfde vänja ögonen, innan man rätt urskiljer föremålen. Man ser för sig ett begränsadt, men oändligt innehåll, som håller ut, för ett lif och längre, att sysselsätta sig med. Se der allt hvad jag, efter en första åskådning, kan säga om Niobe och hennes för Apollos pilar stupande barn! Stuttgard ligger omslutet af vackra höjder och är till en del, nemligen den nya staden, gladt och vackert, den gamla mer mörk och trång. Om slottet kan jag blott förmäla, att det är grannt. Öfverst på taket glänser nu en mäkta stor gyldene kungakrona; och i allmänhet har den afledne förste Konungen af Würtemberg anbragt sitt Fredericus Rex öfverallt hvar han kunnat. Vi reste den 19de Aug. från Stuttgard. Würtemberg är ett dråpligt land. Ingen egentlig stor natur, men oändligen fruktbar och behaglig:– öfverallt herrliga dalar, vinbekransade kullar, odling från naturens tå till topp, folkmängd som en myrstack, menniskorna fruktsamme såsom jorden. Den Swabiska stammen har en egen charakter, mycken liflighet, en naivetet, som stundom har utseende af dumhet, men tillika stora naturgåfvor, ja en naturlig djupsinnighet och böjelse för grubbleri, hvarföre i det öfverhufvud Lutherska Würtemberg äro flere sekter än annorstädes i Tyskland. Dessa, tillika med en verklig öfverbefolkning, som uppstått genom en nästan i oändlighet drifven hemmansklyfning, förorsaka utvandringar. Många sådana ha skett och ske, i synnerhet till Amerika. Swabaren har långa slyngel-år. Ett tyskt ordspråk säger, att han först blir klok i fyrtionde året. Om så är, blir han då klokare än andra menniskor; ty Tyskland har Swaben att tacka för många sina utmärktaste män.
Ständer ansett icke något vara att erinra emot lyftningen af de för dessa föremål anslagna medel. I afseende åter på de vid samma tillfälle utreqvirerade anslagen för byggandet af ångfartyg, äfvensom för gevärs reparerande och anskaffning, hvilka anslags då återstående belopp utgjorde ej mindre än 227,000 R:dr, hafva af Förvaltningen lemnade upplysningar endast gifvit vid banden, att E. K. M:t under den 0 Juli 1849 anbefallt Förvaltningen att skyndsamt inkomma med ritningar och kostnadsförslag för nybyggnad af de 3 ångfartyg, sorn skulle utaf härtill vid sistlidne riksdag anslagna medel bekostas, och bade Förvaltningen, som, till följe af denna befallning, gått i författning om dylika ritningars och förslags erhållande, vid afgifvandet af ofvanberörde reqvisition fått emottaga ritning och kostnadsförslag å ett af ångfartygen, hvilket sedermera under sistlidet års förlopp blifvit färdigbyggdt med en kostnad af omkring 80,000 R:dr, deraf 13,000 R:dr redan i slutet af Januari månad utbetalades, hvaremot genom enskild persons förvållande ett oförmodadt dröjsmål kommit alt ega rum med de öfriga ritningarnes aflemnande. Förvaltningen hade emedlertid trott sig hafva all anledning att med det snaraste förvänta dessa handlingar, äfvensom utbetalning af betydliga förskott å entreprenadsumman, och bade derföre ansett försigtigheten påkalla, att de dertill erforderliga medlen så tidigt reqvirerades, att saknaden af desamma icke måtte lägga hinder i vägen för skyndsamt afslutande af kontrakten om machinernas förfärdigande och fartygens byggnad, helst ovisst vore, huruvida medlen kunde snart erhållas. Den anmärkta lyftningen af återstoden utaf anslagen till förändring och anskaffande af gevär för flottans behof bade varit föranledd af förväntade reqvisilioner från flottans stationer för derstädes under vintermånaderna verkställda reparationer och förändringar.
Allt hvad sålunda, angående Blekingska Indelnings-jemkningen, förekommit, har Kongl. Majrt 1 Nådigt öfvervägande tagit; och hvad först beträffar frågan, huruvida Comiterades åtgärd, att föreslå en förminskning af 249 man i Länets Båtsmansstyrka, är föranledd af Kongl. Majrts för Comiterade utfärdade Nådiga Instruction; så finner Kongl. Majrt väl, att, enär gamla Indelningen är grundad på ett lägre dalertal af liemmansräntorna, nemligen från 16 till och med 21 daler för helt rustningsnumer, men uti Instructionens 4 §. deremot stadgas, att på helt numer skulle vid jemkningen beräknas till och med 24 daler, och 20 blott då hemmanen voro af bättre beskaffenhet, den följd hafva varit oundviklig, enär summariska beloppet af primitiva ränteanslaget bibehölls oförändradt, att Länets förra liumeraire af Båtsmän, i;5oo, skulle, förmedelst det i så måtto uppsatte rustnings dalertalet, förminskas; men deremot finner Kongl. Maj;t beloppet af denna förminskning hafva berott af Comiterades tillämpning af Instructionens öfrige föreskrifter. Enär alltså, efter 2 §•, hemman skulle berustas efter deras godhet och beskaffenhet, ankom det på Comiterade att behörigen afse hemmanens olikhet, och derefter på hvarje hemman lämpa rustningsdalertalet från och med 20 till och med 24 daler. Om, i stället för att anslå till hvartdera af blott 27 rusthållsnumer 20 daler, och till 128 2t; men till 371 22, till 3pi 23 och till 334 numer 24 daler, Comiterade anslagit de lägre dalertalen till de fleste och deremot de högre allenast till några färre rusthåll, skulle, genom Comiterades förslag, Rikets förlust på Båtsmän blifvit vida mindre. Den uppkomne betydligare förminskningen Kongl.
Under äldre förhållanden var det utan tvifvel nödigt, att R. St:rs Bank upträdde såsom LåneBank, äfvensom att vid bedrif - Den 22 November. 329 vande af dess lånerörelse all omsorgsfull försigtighet iakttogs, hvaremot numera, sedan enskilda kreditföreningar af alla slag uptaga och fördela landets kapitaler, och allmänheten i transaktioner med dessa vunnit erfarenhet, att småaktigt reglementerande samt deraf följande besvär och obehag icke ovilkorligen erfordras, det med skäl kan betviflas, att RiksBanken fortfarande bör bedrifva en allt för långt utsträckt lånerörelse. Sedan R. St:r, sannolikt på grund af denna åsigt, vid sednast förflutne Riksdag beslutat, dels att lån mot pant af guld och silfver icke vidare få meddelas, dels ock att fonden för utlåning med omsättningsrätt skall successive minskas, samt deraf synes framgå erkännandet af den grundsats, att RiksBanken, hvars hufvudsakliga ändamål är penningevärdets uprätthållande, bör småningom befrias från alla för en RealisationsBank främmande lånerörelser, så vågar jag med hopp om framgång härmed föreslå: 1:0 Att Bankens Landfastigliets-lånefond, upgående till 5,650,000, må, i mån som den inflyter, i form af kreditiv och mot fyra proc. ränta på de nuvande och blif vande HypotheksFöreningarne fördelas, i förhållande till Bevillnings-taxeringsvärdet af det landfastighetsområde, Föreningen omfattar, mot det, att hvarje Förening, som erhåller sådant kreditiv, tillförbinder sig att nedsätta minimum af sina utlåningar till Ett Tusen R:dr r:mt. 2:o Att för de erhållna kreditiven hvarje HypotheksFörening skall aflemna säkerhet, som af R. St:rs Bank godkännes, eller egna fyra proc. obligationer, motsvarande kreditivbeloppet. 3:0. Att hvarje HypotheksFörening skall öfvertaga Bankens nuvar:de landfastighetslån inom Föreningens område, på samma vilkor, som låntagare nu i Banken åtnjuter, så framt låntagaren sjelf önskar det. Remitterades till BankoUtsk. 2:0. Ehuru PresteSt. vid Riksdagen 1815 hos K.
Hon skämdes att ens för sig sjelf erkänna sina tankar, att anförtro sig åt någon var omöjligt, alla hennes vänner hade ju sagt henne, att hon ej kunde lefva ensam, och för resten, hur förklara för dessa lyckliga väninnor, omgifna af stojande barnskaror, hur förfärligt skarpt och tydligt ljudet från lyckliga hem tränger ner till den ensamma. Hon var för stolt, hon ville ej höra deras beklagande, för resten de kunde ju ej förstå henne, hon hade ju de allra hyggligaste grannar öfver sig, grannar, som ej stälde till baler pen t på natten och ej hade piano-klimprande döttrar, en stilla, fin familj. Hon, som sjelf var musikalisk, borde riktigt njuta af häradshöfding Holms konstnärliga spel. Tänk att ha öfver sig en familj med blott ett litet barn, man kunde ej önska sig bättre, det var en sällsynt tur! Nej, hon skulle nog låta bli att beklaga sig, hon skulle nog akta sig! Men porträttet kom ej upp. Hon gaf visserligen ej ens sig själf samma skäl för denna uraktlåtenhet som första dagen utan skyllde på, att rummet ej var fullständigt i ordning. En vecka hade som sagdt förflutit, en tung, svår, långsam vecka. Det var på senhösten, regnigt och mulet. Hon tog ej emot visiter, » hon var ej fSrdig », svarade hon på alla förfrågningar, rätta orsaken var, att hon ej ville att någon skulle märka, hur olycklig hon kände sig i sitt nya hem. Så en aftonstund, under det hon satt vid fönstret, kom hennes jungfru in. Hon såg ifrig och vigtig ut och hade tydligen något att berätta. Hon gaf sig att syssla med brasan och sade så: — Vet fruo, att häradshöfdingens barn sjuknat i natt? Doktorn har just varit där och sagt, att det är difteri. — Difteri, åh det är väl inte så farligt. Fina öfver-drifver alltid. — Det sa ’ husjungfrun. — Jaså, det var tråkigt. Orden föllo helt likgiltigt. Lilla Fina, sora väntat att frun skulle visa ett djupare intresse för nyheten, gick &amp; ter ut i köket. Fru Wendt släppte broderiet, hon hållit i hand och föll i tankar.