Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LagKomitén föreslagit, och på de skäl derför blifvit anförde, den skillnad i beloppet, som lagen i 9 Kapitlet 8 § Handels-Balken stadgar, emellan ränta å försträckning, gifven på viss tid, och ränta derå, när förfallodag ej är bestämd, må upphöra, och i stället stadgas en enda laga ränta till sex procent. Och som det nu stadgade förbud att beräkna ränta på förfallen ränta icke för sig eger någon giltig rättsgrund i andra fall, än der räntan skall erläggas för löpande förskrifning och innehafvaren af en sådan försummar att hos gäldenär om räntans erhållande sig anmäla, men förbudet deremot i alla andra fall innefattar en premie för den försumliga gäldenären och motverkar punktlighet i liqvider, så synes i denna del af räntelagstiftningen böra till vägabringas den förändring, att gäldenär, som icke å förfallotid erlägger utfäst ränta, skall å den förfallna räntan utgifva laga ränta, utom i det fall, att skulden är grundad på löpande förskrifning; i hvilket fall ränta på ränta ej må beräknas förr än från och med den dag, då gäldenären bevisligen blifvit affordrad den förfallna räntan. Någon allmän föreskrift, huruvida det vore tillåtet eller förbudet att vid försträcknings gifvande förskottsvis afdraga ränta, har hittills icke varit meddelad. En sådan Riksbanken och de enskilda bankerne i deras reglementen uttryckligen medgifven rättighet synes dock utmärka, att den icke allmänligen egt rum, utan att likväl, så vidt komiterade hafva sig bekant, frågan derom varit i rättsväg pröfvad. För de fall, der frihet vid bestämmandet af räntans belopp hädanefter varder medgifven, synes ock deraf följa, att friheten jemväl sträcker sig till aftal om tiden, då räntan skall erläggas. Men för att undanrödja all tvekan i de händelser, då räntans belopp fortfarande förblifver begränsadt, anse komiterade det stadgande böra meddelas, att i sådana händelser ränteafdraget icke må uppgå till högre belopp, än som, med beräkning af ränta å förskottsräntan, motsvaras af den enligt lag vid förfallotid upplupna ränta.
Maj:ts Landtförsvars-departement insända; och får Kollegium, till följd häraf, med återställande af remissakten och bifogande Kollegii Artillerioch Fortifikations-, samt Intendentsoch Aflönings-afdelningars afgifna underdåniga utlåtanden i dem, hvar för sig, tillhörande delar, härmedelst i underdånighet yttra sig i ett ämne, som angår de trenne sistnämnde afdelningarne gemensamt. - 305 — Enligt 8 § i revisionsberättelsen, rörande särskilda kassor och fonder, har hos Revisorerne fråga blifvit väckt huruvida den inventering af säkerhetshandlingar för utgifna lån, som af dem vid de årliga statsrevisionerne förrättas, borde omfatta blott de handlingar, som'tillhöra revisionsåret, eller granskningen utsträckas till jemväl de handlingar af dylik beskaffenhet, som efter revisionsåret intill tidpunkten för granskningen inkommit; och har denna fråga, på sätt berättelsen tillika innehåller, blifvit framställd i ändamål att uttrycklig föreskrift i ena eller andra syftningen, till rättelse för kommande Revisorer, må af Rikets Ständer varda meddelad, helst den för Revisorerne gälland» instruktion i detta hänseende icke vore tillfyllestgörande. Med hänseende till det sålunda uttryckta ändamålet med ifrågavarande framställning, samt då, till följd af 7 § 2 mom. i instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af statsverket den 17 April 1841, sådant detta moment lyder i Eders Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 16 sistlidne Oktober, Revisorerne icke torde kunna förvägras att få se och taga kännedom om de säkerhetshandlingar, som efter revisionsåret inkommit och blifvit belånade, lärer något särskildt yttrande, i afseende på Revisorernes rättighet eller skyldighet att granska dylika handlingar, äfvensom beträffande gränserna för en sådan granskning, å Kollegii sida icke påkallas. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, G. MEIJER. CARL SKYTTE. G.
Deltagare i banken erhålla mot grundfondshypotheken svarande lånerätt i banken, dock emot särskild å lånebeloppet utfärdad skuldförbindelse, löpande med sex procent ränta, som halfårsvis erlägges, hvaraf de tre anses som egentlig ränta och de återstående tre procenten såsom kapitalafbetalning. Bankrörelsen borde utsträckas till alla vanliga bankaffärer, hvarigenom den fördel skulle vinnas att representauterne af Statens kredit utomlands: jorden och fastighetsvärdet, varda använde inom landet och förhindra utländsk skuldsättning. Bankovinsten tillfaller provinsen och får aldrig derifrån skiljas, sedan densamma varder förvandlad i klingande valuta. Provinsbankerna böra erhålla en oktroj af minst 50 år, för att kunna motsvara det med desamma afsedda ändamålet. En särskild banklag med föreskrifvande af stränga kontroller i afseende på bankrörelsens bedrifvande torde böra utfärdas. Bankernas sedlar böra i allmänna uppbörden tagas, dervid Staten elbir Riksbanken ingen risk löper, enär, för hvad sålunda i uppbörden emottages, grundfondshandlingarne, som böra förvaras under Statens tillsyn, utgöra garanti. Utföres denna idé, efter nu antydda hufvudgrunder, bör landet befrias från någon vidare utländsk skuldsättning samt stiga uti välmåga. På grund häraf får jag vördsamt föreslå, att, i enlighet med de af mig här ofvan antydda grunder, Rikets Ständer måtte för sin del besluta inrättande af sedelutgifvande provinsbanker uti alla de provinser, som sådant Önska, utan annan vinst för del egarne än den, som ligger i deu billiga låneräntan och lånens beqväma återbetalning på kort tid genom amortering. Skulle detta förslag ej vinna bifall, får jag såsom alternativ föreslå: det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att denna fråga måtte, om provinsbankers bildande, uppdragas åt en af Kongl. Maj:t i nåder utsedd komité, för utredning efter de af mig antydda hufvudgrunder. Om remiss till vederbörligt Utskott auhålles, med förbehåll att till samma Utskott få ingifva en del handlingar för frågans närmare belysning. Stockholm den 15 November 1865. Anders Pehrsson, från Christianstads län. tiih till B. St.
Det är ock nogsamt bekant, att dessa afgifters utgörande, såsom fondens eller kassans fordna benämning antyder, i början härledt sig ifrån behofvet att med väpnad makt skydda handeln och sjöfarten, men att, sedan detta behof åtminstone till större delen upphört, deras fortfarande utgående åsyftar andra medel till befrämjande af nämnde vigtiga näringsgrenar; hvarföre äfven, enligt Rikets Ständers år 1835 gjorda framställning, den fordna benämningen af KonvoyKassa utbyttes emot den, afgifternas föremål närmare motsvarande, af Handels och sjöfartsfond. Hvad i 3 §. Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare af den 10 Februari 1810 förmäles rörande afgifter, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, kan destomindre hafva afseende å afgifterna till Handels och sjöfartsfonden, som ändamålet med de sistnämnda, hvilka utgå efter enahanda beräkningsgrund öfver hela Riket, ostridigt är befordrande af Folkets eller Statens, men icke blott enskildes eller vissa korporationers, fördel och bästa; hvadan ock samma afgifter blifvit ställda omedelbart under Regeringens förvaltning, då de förra åter, för att kunna befordra de dermed afsedda ändamål, icke ingå till Regeringens disposition. Det torde således få anses ådagalagdt, att Rikets Ständer hafva grundlagenlig rätt att, på lika sätt, som i afseende å andra allmänna afgifter eger rum, besluta angående afgifternas till Handels och sjöfartsfonden utgörande och användande, äfvensom att pröfva desammas behöflighet. Och då detta beskattningsärende icke till sin egenskap 259 förändras, om än Rikets Ständer hittills, helt och hållet eller till någon del, eftergifvit de dem i förrberörde hänseenden tillkommande rättigheter, helst emot Grundlagens bestämda föreskrift hvarken någon häfd eller äldre bruk lärer kunna åberopas; måtte Rikets Ständer äfven, i den mån de vilja göra Deras nyssnämnda rättigheter gällande, dertill vara grundlagenligt befogade.
Den gåldskyldige åter kunde begagna samma utväg för att trygga sig för olla möjliga förluster genom Banco6edelns fall. På sådant sått skulle misstroendet till Bankens credit blifva genaste vägen att stärka Den 24 Fehr ilar ii, 771 den samma; men detta hörer till detaillerne, och torde det vara för tidigt att härom nu ingå i närmare utveckling. Friherre Boije, Ludvig: Äfven jag har agnat några år åt studier och begrundningar i fmanceåmnem Jag vet nu icke om denna tiden varit alldeles förspild; men så vidt jag förstår, 5r den förevarande motionen icke ens verkställbar. Den innehåller ett tydligt förklarande, att ingen realisation åsyftas; men den begår dock en fixation af Pappersmyntet, som åter aldrig låter göra sig annorledes, ån genom realisation. Pappersmyntels värde låter icke befalla sig genom lagar, eller påbud. För att fixera dess värde, gifves icke mera ån ett sätt, och det år att Banken, vid uppvisandet, utlemnar deremot ett visst belopp i silfver; men detta åter år realisation: och når man ej vill det, så är all Öfrig åtgärd blott förspilld möda» Herr Rosenblad, Bernhard: En vård Ledamot, utmärkt för sina medborgerliga tänkesätt och sina upplysande insigter, Herr Tham har i dess i dag afgifna yttrande lemnat ett nytt prof af bägge delarne. Det oaktadt anser jag mig förbunden vederlägga en af honom framställd satts, i hvilken jag ingalunda kan instämma. H» ^1'ham anser nemligen ett fast myntvärde kunna yinnas utan behof af realisation, derigenom att man fixerade sedelstocken vid en viss summa, jag tror det ej. Latom oss undersöka hvad sorn gifver värde åt våra gångbara Baneosedlar. Icke år det materien hvaraf de bestå. Papperet Den 26 Febt uarii, saknar nästan allt värde. Men det är den tvungna rätt de äga till emottagande i de flesta enskilta o<h "1'männa liqvider, som en arn gifver deni gångbarhet och värde.
Alla dessa Ut* 88 Prot.-Utdrag den 9 Mars 18^0. shott böra äfven vid urtima Riksdag väljas, men skola ej, utan sä vidt det för'handläggningen af Konungens Propositioner Olifver nödigt, sättas i verksamhet; 3:0 att vid slutet af 109 §. Regerings* formen må tilläggas orden: Urtima Riksdag mä Konungen när sorn helst kunna upplösa, och upphöre den genast, om lagtima Riksdag derunder inträffar> 4:0 att da Riksdags Ordningen i alla fall innehåller en mängd repetitioner af Regeringsformen, det föreslagna 2:dra momentet må tilläggas 2 §. Riksdags-Ordningen ; dock med uteslutande af perioden: ”kunnandes vid sadan Riksdag Rikets Ständer ej befatta sig med andra åtgärder än de i 63, 66 och 67 §§• föreskrifne valen"-, 5:0 att» på sätt Utskottet i afseende på flere andra §§. föreslagit, ordet Lagtima må införas före ordet Riksdag på vederbörliga ställen uti 56 och 81 §§. Regeringsformen, samt 39 §. 1 moa. Riksdags-Ordningenj 6:0 att emellan ordet ”hvarje” oell ordet ”Riksdag” må införas ordet Lagtima, så väl uti 96 §• Regeringsformen som uti 63 och 66 §. Riksdags-Ordningen i samt att i Rrot.-Utdrag den 9 Alars 1830- 89 67 §. Riksdags-Ordningen må införas ordet Lagtima emellan ordet ”alla'' och ordet ”Riksdagar;'* 7:0 alt orden ''hvarje Riksdag” måtte ur 60 §. Regeringsformen uteslutas; 8:0 att i början af 108 §. Regeringsformen ordet Lagtima ml införas emellan ordet ”hvarje*’ och ordet ’ Riksdag’*; 9:0 att hela den period uti 109 §.
Dä det för öfrigt säkerligen hefinnes alltid vara skäl att göra afseende på hvad en sakkunnig derföre till ämnets bedömande kompetent person derom yttrat, får jag till vidare upplysning i detta ärende meddela, att en på bemälde sätt qualilicerad ledamot inom Utsk. erinrat derom, att man på flere ställen frivilligt begifvit sig till erläggandet af en afgift utaf 10 r:dr emedan man funnit det vara obilligt och orimligt, att stanna vid cn så ringa afgift sorn 4 r:dr när man afser allt som med kassan skall bestridas. Att Hr Gr:n, såsom Ordf:de för berörde Utsk., drager sig detta yttrande till minnes, betvifla:- jag icke. Men dä jag vidare hört den invändning göras, att den, som äger tillfälle, kan, om han så vill, af egen drift förhöja denna afgift, så må derå till svar nämnas, att sådant är visserligen sannt, men att handelsföreningen uti dessa frivilliga gåfvor icke har någon säkerhet, för behofvens framtida fyllande, genom lika god vilja hos de sedermera lill inskränkning sig anmälande personerne. Dessutom, hvarföre skall man Den 5 .J u I i e. m. 545 nian tillstädja cliscrelioner, alltid ovissa, ofta obehagliga både att gifva och uppbära? Hvarföre må icke heldre, till allas säkra efterrättelse afgiften vara bestämd?
Härefter följde programmets förnämsta dragningskraft, Björnsterne Björnsons tvåaktskomedi De nygifta, i öfversättning af Fr. Hedberg. Denna med många träffande drag skisserade interiör ur familjelifvet, där författaren skildrar, hur en nygift liten fru, som till själen ännu är bara barnet, omsider, trots hennes föräldrars svartsjuka om henne, bringas att i främsta rummet i sitt hjärta sätta sin man, fick i det hela ett förtjänst fullt utförande. Rollerna innehades äfven af så rutinerade och samvetsgranna artister som fruarna IÅthnarck och Björlin samt hrr W. Engeibrecht och O. Lindmark; äfven fröken Torsslow såsom den unga nygifta frun var värd allt erkännande. Såsom slutnummer utförde matinégifverskan själf August Blanches — det tyckes nästan blåsa en riktig Blanchevind öfver våra Stockholmsscener i dessa dagar — bekanta och roande monolog » Gamla aktrisen » med en humor och en markerad komik, som flere gånger väckte skrattsalvor i salongen. Fjärde kammarmusiksoarén gafs af Aulinskakvartetten i tisdags å vanligt ställe och inför en talrik publik. Programmet inleddes af en oktett i b-dur, op. 62, af Ferd. Thieriot för stråkkvartett, kontrabas (hr Stanék), klarinett (dir. Kjellberg), valdhorn (hr Almgren) och fagott (hr Brunzell). Den föreföll något långdragen och tung, men hade flere anslående pointer, särskildt i andra och tredje satserna. Större intresse väckte Berwalds duo för piano och violin i d-dur (komp. 1860) med det vackra andantet och den ypperliga finalen. De båda stämmorna, sköttes af hrr Stenhammar och Aulin. Programmet upptog som slutnummer Schuberts stråkkvartett i d-moll (opus posthume), säkerligen en af de intressantaste och mest anslående af den framstående tonsättarens kvartetter. Särskildt väckte det härliga andantet med sången om » Der Tod und das Mädchen » som motiv det lifligaste bifall. Frånsedt ett par ojämnheter var utförandet af de olika numren på det hela taget mycket förtjänstfullt.
De conservativa sneglade ändock lika mycket ät förslaget; ty der fans lika fullt qvar allt för mycket, tyckte de, af den der ide'eu af samfällda val, som de absoluta icke för sitt lif kunde tåla. Sanningen att säga, fick jag dock aldrig tillfälle att utveckla och utreda allt delta, ty när man började discutera, uppstod en eller annan af de väldige talare, hvars stora förmåga att gyckla allt för ofta ölverskyler föga grundlighet, consequens och ändamålsenlighet i sak. Att åstadkomma skralt var högsta målet för triumf; derföre hade ganska få mod att yttra sig, och snart började discussionen att aftyna, så all dc lyckliga och bitande skämtarena fingo behålla ordet för sig sjelfve. Då Comitéens förslag om nedra kammaren var genomgånget, och jag ville uppläsa en skriftlig reservation, steg en ledamot af Borgare-St. upp och sade, alt de nu redan hade beslutat att öfvergå till discussion om den 2:dre kammaren, och Herrarne hade ingen tid alt afhöra reservationer. Jag är alltså verkligen skyldig Reformvännerne den declaration, att under det jag lemmar en hvar ledamots individuella liberalitet i all ära ovidrörd, någon mera illiberal sammansättning på det hela, än deras var, från början till slut, icke är tänkbar; åtminstone har jag aldrig derom kunnat göra mig begrepp. Under sådana förhållanden är det icke underligt, att tills dato det Anckarsvärd-Richertska förslaget varit bortglönidt.
Då denna fråga förra gången här förevar, yttrade den värde talaren, som sist haft ordel, Den 16 September. 329 alt ingen utsigt fanns dertill, att Utsk. skulle frångå sitt förslag pä grund af de anmärkn:r, som deremot då gjordes. Den värde ledamoten har hållit ord dermed, som man nogsamt ser af förevaride betänk. Emedlertid är min enskilda öfvertygelse den, att de annifirkmr, som då gjordes, och de i anledn. deraf framställda förslagen verkligen voro förbättringar. Hvad nu sjelfva inbjudningen beträffar, så, på sätt Gr. Lagerbjelke anmärkt, eger tidsförlusten, som skulle uppkomma genom votering, visserligen ej något serdeles inflytande på inbjudningens antagande; men den förste värde talaren har derjemte, såsom skäl för inbjudningen, fästat uppmärksamhet på den stora osannolikheten, att genom ett förstärkt LagUtsk. kunna få R. o. Adis mening till lag. I detta fall delar jag den värde ledamotens tanka. Det är ej troligt, eller rättare, det är utan all slags sannolikhet, att dä Presteoch BorgareStin antagit lagen, samt BondeSt. redan haft så mycket emot den lagen att det helt och hållet afslagit densamma; R. o. Adis mening ändock skulle i det förstärkta Utsk. blifva rådande. En sådan förmodan vore allt för långt drifven, för att ej säga — mindre grannlaga. Vore det en stor och vigtig fråga som skulle afgöras, så vore det visserligen R. o. Adis pligt att i det längsta söka framdrifva sin mening, och att låta det yttersta afgörandet besluta öfver densamma; men så vidsträckt kan jag ej anse saken vara, enär jag anser otvifvelaktig!, och det lärer väl af ingen bestridas, att den nu af Utsk. oss till antagande föreslagna lagen är vida att föredraga framför den, som R. St. för några riksdagar tillbaka för deras del antogo, men hvilken af K. M. ogillades. När man nu fått ett förslag som är bättre, än det som R. St. sjelfve en gång antagit, och tvenne Stånd redan antagit Utskis förslag, samt R. o.
Förhållandet kan nemi. icke vara annorlunda, så länge representanterne af delta hus till största delen bestå af embetsoch tjenstemän, hvilkas pligt det är, ali, i första rummet sköta sina tjenstebefaltningar, och således mäste behandla riksdagsmanna-kallet såsom en bisak. Säkerligen finnas ock flere ibland eder Mine Hrr, som öppet skolén tillslå, alt J håfven hvarken lust eller fallenhet för represenlalions-kallets utöfning, men att J likväl uttagen Eder pollet erne - 70 Den 1S Decemlie/. dan sådant är Eder rättighet pä det att J mätten kunna infinna Eder iiär för att afhöra en eller annan diskussion, da tidell icke är af angenämare sysselsättningar uptägen. Det lärer sålunda af ingen kunna bestridas, att ju denna kammares sammansättning är högst felaktig; jag är åtminstone fullt öfvertygad, alt knappt någon enda af Eder JVline Hrr pä fullt allvar kan vilja försvara en motsatt åsigt. Men utom della allmänt erkända fel uti vår nuvar. representation, har jag likväl icke hört lörsvararne till det hvilande förslaget och detsammas författare uptaga mer än tvenne andra. Det ena nemi. att det finnes en stor och aktningsvärd samhällsklass, som för närvar, saknar del i representationen. Detta är en sanning, och en stor orättvisa tillfogas derigenom ett talrikt antal medborgare. Det andra felet är reprentationens fördeln. på 4 serskilda rum: lietta fel är efter min öfvertygelse det värsta af dem alla, emedan det just är detta fel, som gifvit anledning till all den oro, split och afund, som för närvar, är inom representationen rådande. Men Mine Hrr, J som håfven författat det förslag, hvarom vi nu tvista, om det icke finnes andra tel i ilen närvar, representationen, än dem, som J här omnämnt, och jag nu upräknar, hvarföre håfven J dä icke nöjt eder med alt framkomma med elt sådant förslag, som endast haft (ill föremål alt afhjelpa dessa fel?
Man behöfver dessutom endast kasta ögat på det af Hr Nonnen uppgifna behofvet för alt falla i förvåning öfver den ytterliga grad af djerfhet, som framlyser, när han, för att få sin egendom skött på Statens bekostnad, uppför för föreståndaren, d. v. s. för sig sjelf, 2000 r:dr b:co, för arne lärare i landthushållningens grundoch hjelpvettenskaper 2,5oo r:dr, för en lärare i praktiska åkerbruket t,o5o r:dr, för en veterinärlärare, som skulle uppehålla sig vid institutet 6 månader om året, 35o r:dr, för en lärare i landtbruksbokhålleri 3oo rtdr, en lärare i linealoch modell-ritning 3oo r:dr , en underlärare för rättarelärlingarna 4°° >:dr, en slöjdare 3oo r:dr, för boningsrum, möbler, sängkläder, eldning, städning och tvätt åt minst 5 lärare 5oo r:dr, allt årligen. Nu frågar jag alla dem, sorn hafva någon erfarenhet af hvad ett praktiskt jordbruk erfordrar, hvad i all verlden alla dessa lärare skola uträtta? Det förstår åtminstone icke jag. Efter omkring 3o års någon erfarenhet såsom egen jordbrukare, är jag öfvertygad 0111, att jordbrukstheorierna reducera sig, såsom mycket annat, hvilket man söker att göra konslmessigt, till ganska enkla satser; och jag kan försäkra, att i den trakt, der jag nu på 26:te året har min lilla egen - De n lä M a j f, m 693 dorn, liar jordbruket ansenligen för k ofra t sig. Der bonden förr lät sin åker ligga odikad och cj körd, förrän lian skulle så, och sökte sin föda om sommaren med arbete hos possessionater; der sköter han nu sin egen jord ordentligen , och att lega honom till ett enda dagsverke är ej möjligt. Han plöjer nu sina mässlupna ängar och odlar sina kärr och lagger igen denna jord till bärande af themotej. Hans öga bedragerhonom icke. Han vet att ditmarken liar sin lutning, dit skall vattenaffallet ledas från hans åkrar och kärr.
Jemte det Utskottet får erinra, att det icke uppgifvit sig hafva tilh styrkt allt hvad Äcademien begärt, utan endast yttrat sig hafva tillstyrkt hela det för samlingcirne föreslagna belopp, finnér Utskottet, då Utlåtandet är af Preste-Ståndet lemnadt utan anmärkning, samt af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, sig böra detsamma vidhålla. 7:0 I anledning af Utskottets tillkännagifvande, att hvad Kongl. Majit föreslagit, angående anslag till Rese-Stipendier samt Läroböckers och larda J^erks lifgifvande, skulle i sammanhang med Extra Statsregleringen behandlas, har hos Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden blifvit anfördt, att, då dylika behof alltid förekomma och derföre äro att såsom ständiga anse, de medel, sorn dertill kunna varda anvisade, böra, på sätt Kongl. Majit äskat, å Stat upptagas och således icke lämpligen kunna hänföras till Extra Stats-regleringen, hvilken endast bör omfatta tillfälliga, för en gång utgående, anslag. Deremot har Bonde-Ståndet låtit vid Utskottets yttrande bero. */ Då i betragtande tages, att så beskaffade anslag, hvarom fråga nu är väckt, hittills icke varit å ordinarie
Jag har ansett saten vara afgjord vid sista Riksdag, då Rid - Den 28 November e. m. 667 derskapet och Adela beslöt, alt dessa Protocoller skulle utdelas till dåvarande Riksdagsmän. Jag förstår således ej, huru ett nytt förslag nu kan göras, när ett beslut redan är fattadt, och ingen ting annat tycks återstå, än sjelfva utdelningen. Jag begär, att denna anmärkning må till Utskottet åtfölja Motionen, i fall remiss skulle beslutas. Herr von Hartmansdorff': Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 J200 Den 23 Juli e. nu Spannmålens afleverering från Allmogen i Skäne till Stockholms Barnhus. 2:0 Ater* remiss af Betänkandet om allmänna upphandlingar för Kronans räkning; från Oeconomie* samt Särskildta Utskotten, angående: 1:0 Inskränkning i Halländska och Bohusländska Allmogens Seglationsfrihet, 2:0 Medel och utvägar till Hampplanteringens befrämjande. Om bifall till följande Betänkanden, från StatsUtskottét, angående: 1:0 Uppförande på Kronans Stat al alfoningen lör Stockholms Stads Uppbörds* Verk. 2:0 Afskrifning i RiksStaten af 5283 R:d 3 sk. 5 rst., Sorn Statsverket ersatt till aflöning ät Mantalsoch Uppbörds* Commissarier i Stockholms Stad. _ Af den 16 Juli, örn beslut att förblifva vid Ståndets förut ietnnade bifall till Öecono* mieUtskoltets Betankande, angående Tjenst* hjons flyttningstid , oaktadt Ridderska* pets och Adelns inbjudning att förändra den tillden 15 April och den 15 October. _ Om återremiss af ConstilutionsUtskottets Memorial, rörande tillstyrkta förändringar i Tryckfrihets Lagen, saint OeconomieUt* »kottets Betänkande om Bätsmansfördub blingens återställande.