Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter mitt förordnande har åtal blifvit utfördt inför Kongl. Göta Hofrätt emot ordförande och ledamöter af Kämnersrätten i Borås, för det denna Rätt medelst utslag den 16 Augusti 1845, vid en tilltalad pigas fällande för första resan hustjufnad att utgifva böter, eiler, i brist deraf, straffas med fängelse vid vatten och bröd, tillika stadgat, att fängelsestraffet icke finge å henne verkställas förr, än ett år förflutit efter det af henne kort förut framfödda barns födelse; och sedan detta åtal blifvit utfördt, så har Kongl. Hofrätten genom utslag; den 8 Februari 1853 sig utlåtit, att emedan, på sätt Advokatfiskalserobetet anmärkt, Kämnersrätten vid bestämmandet af tiden då sakfällda pigan, med anledning af hennes inträffade barnsbörd, skulle undergå fängelse vid vatten och bröd, derest hon saknade tillgång till henne ådömda böter, bordt hämta ledning icke från Förordningen den 10 April 1810, enär den blott har afseende å kroppsstraff, ådömdt qvinna för lönskaläge, utan af 3 kapitlet 6 § Straffbalken, enligt hvilket lagrum kroppsplikt, som för annat brott blifvit ålagd qvinna, som framfödt barn, ej må uppskjutas längre än sex veckor, efter det hon födt häfver, funne Hofrätten, att Kämnersrättens beslut i omförmälta hänseende ej vore med lag öfverensstämmande; dock kunde samma beslut ej anses innefatta sådan felaktighet, att de, hvilka i beslutet deltagit, derigenom gjort sig skyldige till ansvar för fel i utöfning af domareembetet. Uti detta utslag har jag genom underdåniga besvär sökt ändring, samt deruppå erhållit Kongl. Maj:ts nådiga Utslag af den 11 Januari 1855, hvarigenom förklaras, det skäl icke blifvit anfördt, som kunde föranleda ändring i Hofrättens utslag. Det lärer vara första gången, som en fråga af alldeles enahanda beskaffenhet blifvit hos Kongl. Maj;t afgjord.
Stånders Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi - Utskotts utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid 464 Stats-Vtskottets Betänkahdén. Utskottens Betänkande N:o 51^ i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, rörande Krono-skogarne, samt åtskilige dermed gemenskap egande motioner. Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt Vallöf!. Borgare-Ståndet, hafva till Utskottens förnyade handläggning åtcrlemnat ofvannämnda Betänkande, hvilket deremot blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet. De anmärkningar hvilka föranledt återremissen kunna hufvudsakeligen hänföras till följande: Att genom Krono-Skogarnes upplåtande till enskilda personer, hoppet om en snar och förbättrad Skogshushållning åtminstone skulle förminskas: Att då de fleste af dessa parker äro belägne i Skoglösa orter, en noggrann och rättvis repartition deraf erfordrades, om ej på längre afstånd belägne och alldeles Skoglöse trakter skola befinna sig utan all tillgång på de nödigaste Skogseffecter, eller nödgas köpa dem för ett högt och obilligt pris: Att om de å dessa orter belägna Boställen icke skola allt för mycket lida, måste största delen af den å Krono - Stats-Utskot.tets flettjnkanden. 46^ Kronoparken^ befintelige Timmerskog bibehållas för detta ändamål, hvadan sådane parker svårligen skola kunna tilli» försäljning upplåtas, och förmenas, att om jägeri-Betjeningens Stater organiserades på ett mera ändamålsenligt sätt, och deras aflöning ökades, bevakningen och skogshushållningen skulle vida bättre befrämjas; samt att om alla inkomne ansökningar om intäkter beviljades, skogen skulle till det mesta i detta afseende medtagas. Såsom ytterligare Skäl emot Alhnänningarnes upplåtelse till enskilde, anföres vidare, att erfarenheten redan i anseende till påföljden , tillräckligt skall motsäga den i allmänhet anförde princip, att den enskilde bättre förvarar sin egendom, än då den af jmblique tjenstemän vårdas. Och meddelas flere exempel till styrka för motsatsen af denna mening.
Adlersparre, inköptes då bans vid Kungsgården ägande inventarier, hvaribland i3 hästar, 160 boskapskreatur och iq8 får, hvilket antal sisth höst, då Kungsgården i 3:ne år varit genom StuteriÖfverstyrelsens försorg förvaltad, hade uppgått till 85 hästar, 170 boskapskreatur och 672 får. Något anslag hade dock ej blifvit af R. St. beviljadt, hvarken till uppsättande af nödigt antal moderston vid stuteriet, eller till inköp af erforderliga inventarier för Kungsgårdens högst betydliga åkerbruk, utan hafva dessa kostnader blifvit bestridda dels genom en af K. M. Nådigst dertill anslagen, på 4 år utgående summa, stor 8000 R:dr, och dels genom besparingar å stuteriets årliga tillgångar, dels ock af första årets besparing af det anslag 7000 R:dr, som af R. St till hästafvelns upplijelpande var beviljadt. Säkerligen finnes icke något stuteri med så ringa årlig statskostnad som detta. Denna kostnad består af det arrende, som Kungsgården tillförne inbringade, utgörande nära 3,000 R:dr, samt af 5,000 R:dr utaf sistberörde anslag till hästafvelns upplijelpande, så att statens hela bidrag till Ottenby stuteri icke uppgår lill mer än 8000 R:dr. Men då härifrån årligen afgå 2,327 K;dr, hvilken summa i 12 år, ifrån den tid Kungsgården af Hr Landshöfd. Adlersparre afträddes, till honom utbetalas, dels såsom ersättning för arrendets afträdande, dels i afbetalning för af honom inköpta inventarier och öfverbyggnad, återstå för stuteriet endast 5,672 R:dr, hvarmed alla aflöningar och utgifter skola bestridas.
Det blef en kort men pinsam tystnad. Dessa ord kändes för hela sällskapet som ett slag i ansigtet, men jag tror verkligen inte att ogerningsmannen sjelf kände det så, tvärtom tyckte jag det såg ut som om ett sjelfbelåtet leende spelade under hans vaxade mustasch. När det gäller andra har han ingen finkänslighet, när det gäller honom sjelf är han ytterst sårbar, åtminstone när det [är] fråga om hans literära fullkomligheter. Det är min öfvertygelse att detta ständiga kält på en syndabock, än på ”gumman”, än på Babbe, än på Justus och än på Hilda, icke är annat än ett sätt att dölja sin oförmåga att föra en konversation. Jag lider under denna min oförmåga, men erkänner den, derigenom att jag tiger; han är för högfärdig att vilja låta vidgå någon brist alls, i allt hvad intelligens och verldsvana beträffar, med hjertats och karaktärens brister skryter han. Nu har han en särdeles uppdrifven färdighet i att munhuggas, det är med denna färdighet han vill glänsa. Röner han intet motstånd, utan träffar på ett föremål som ej kan försvara sig, då är han i sitt esse, ty skrattarne får han naturligtvis på sin sida, och något förbarmande fins inte hos honom, dertill är han både för egenkär och sjelfvisk. Råkar han deremot på ett föremål som ger lika godt igen, och skulle den få bifallet på sin sida, då blir han rätt och slätt ond, då får han taga sin tillflykt till oförskämdheter och otidigheter, af hvilka han har ett rikt förråd. Och min dumhet att vid afskedstagandet säga: ”Tack för ni följde oss hem!” Och min dumhet att se upp till honom som om han vore mig öfverlägsen i allt! Och att känna mig bunden och brydd, och att inte våga tro ett grand på min egen förmåga att skrifva, men icke tvifla ett ögonblick på hans! Det vill bra lite till för att distrahera mig – distrahera bara genom att låta mig njuta.
Uppl. o. goJk. hos Ridd. och Adeln d. i5 Mars i83o. Preste-Ståndet d. i5 Borgare-Ståndet d. 15 — __ Bonde-Ståndet d. i5 — Rikets Ständers underdåniga. Skrifvelse, angående ett tillägg till de af dem föreslagna Underrättelser till Tulltaxan. S. A. K. [Medelst underdånig Skrifvelse af den 19 nästlidne Februarii, hafva R. St., till E. K. M:ts Nådiga pröfning och fastställelse, öfverlemnat Förslag till Taxa för Tullafgiflerna å inkommande och utgående varor, samt Transito-afgiften; men som R. St. funnit bland de, samma Förslag bifogade underrättelser för nämda Taxas tillämpning jemväl böra intagas det stadgande : att hvar och en JYärings-idkare, som exporterar förädlad vara af utländsk rudimateria, må, i restitutionsväg, återbekomma den erlagda införseltullen å så stort qvantum af sjelfva rudimaterien, som han styrker hafva åtgått till förfärdigande af de utförda värorna; så få R. St. sådant, Expedilions-Ut skot tets Memorial N:o 4^2. såsom tillägg' till deras förrberörde Förslag* härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc; N:o 452. Memorial, angående en Underdånig Skrifvelse om beviljcidt ökadt anslag för Undervisnings-Verken. Sedan, vid justering af Expeditions-Utskottets afgifna Förslag, N:'o 2iö, till R. Stfs underdåniga Skrifvelse, i anledning af K. M:s Nådiga Proposition om ökadt an^ slag för Undervisnings-verlien, samma För* slag blifvit af de respective Riks-Ståndert godkändt, nemligen utaf Ilögvördiga Preste* Ståndet och Val lod. Borgare-Ståndet, utan förändring, men af Ilöglofl.
St. kunnat begära ändring så väl i denna, som i hvarje annan af K. M. utfärdad författning. Kammarrättens yttrande lyder pä ett ställe sålunda: ”Med visshet torde det kunna antagas, att i alla de fall, der chartmafgiften är bestämd efter arktalet af en handling, såsom för rätlegångsskrifter och för åtskils liga frän emhetsmyndigheterne utgående expeditioner, något annat medel mot chartaeförsnillning icke torde erfordras, än det som redan ligger uti de böter, hvarmed förbrytelser af detta slag äro belagde, emedan chartsebeloppet här är så obetydligt, att icke antagas bör, det någon skulle genom detsammas undanhållande vilja blottställa sig för äfventyret att fä plikta mångdubbelt emot den försnillade chartans värde.
Jag tror, att den, som talar såsom jag, icke kan tillhöra dem, som vilja väcka missnöje mot Regeringen; ty om R. St. åtskiljdes efter att hafva beviljat ett stort statslån, tror jag, att större anledning till missnöje med Regeringen skulle uppkomma, än genom förut varande förhållanden. Då Frih. Silfverskjöld trott, att jag med ordet ograveradt menat, att staten icke skulle vara något skyldigt vid Ständernas åtskiljande, får jag påminna, alt mitt yttrande var, det jag hoppades, att, då Ständerna åtskiljas, landet måtte vara från statslånesystemet befriadt eller ograveradt. Att den skuldsumma, som Riksg.cont. nu äger, tillkommit för tillfälliga behof och således bör betalas icke genom statslån, utan genom bevillning, är fortfarande min öfvertygelse. Man har sagt, att spannmålsundsättningarna, som medtagit en million, vore en sak, som borde kastas på våra efterkommande. Jag kan icke dela denna åsigt. Enligt min tanka tillhör det samtiden att undsätta de brödlösa; och skulle vid Den 4 Augusti e. m. 165 inträffande missväxter den sats göras gällande, att efterkommande borde bidraga att föda den del af nationen, som lidit af missväxter, kunde det hända, att elterverlden af oss iinge mottaga betydliga skuldsummor endast för att hafva gifvit bröd åt den nuvar. generationen. Man måste dock i första rummet föda sig sjelf, hvarföre det alltid blir orimligt, att den närvar, generationen på efterverlden kastar utgifterna för sitt underhåll. Jag anhåller om bifall till betänk., emedan jag tror, ait ingenting kan vinnas genom återremiss, då jag ej kan vinna det ändamål att få bevillningen något förökad, hvilket jag önskade just för att ådagalägga, huru sista Ständer handlade, och på det åtskilliga af de Hrr, sorn då talade för de stora anslagen, måtte få tillfälle att fördela den bevillning, soin i följd af deras då afgifna votum redan bort utgå, men hittills icke kunnat inflyta. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. Gr. Löwenhjelm:
Jag sökte att sisa de fördelar, som vid ett annat förhållande skulle tillskyndas, så val flere näringsgrenar, genom me • ra än förut tjenliga byggnadsämnen och brännmaierialier, äfvensom landet i allmänhet, genom hittills saknade exportartiklar, så framt denna nyttiga inrättning kunde upprätthållas ifrån dess nu förestående upplösning, och jag vågade då äfven uppgifva ett förslag, enligt min öfvertygelse, det enda möjliga, till ändamålets vinnande, hvaröfver de förenade Utskotten anmodades meddela ett bestämdt utlåtande. Efter fulländad granskning af mina uppgifter, grun lade på en efter min förmåga, på k Den 3 November /, m. stället inhämtad kännedom, och en varm känsla för Fäderneslandets förkofran, saknade jag icke skäl, att vänta åtminstone en fullständig vederläggning deraf, i fall de befunnits oriktige, eller ock att förslaget hade bordt tillstyrkas, om dessa uppgifter, med verkliga förhållandet befunnits öfverensstämmande, så mycket hellre som denna pröfning, var lätt att verkställa, igenom de till Utskotten inlemnade handlingar i ämnet. Då likväl sjelfva -denna ordning, vid målets behandling blifvit underlåten, då praemisserne uti Utskottens Betänkande icke Öfverensstämma med de derifrån dragne slutsatser, och stunden nu är inne, då Höglofl. Ridderskapet peli Adeln bor fatta sitt beslut i denna vigtiga fråga, anhåller jag för min egen tillfredsställelse, att annu en gång få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, vid denna angelägenhet, öfvertygad, att inom denna vördnadsvärda samling finnas många som ledas af samma oförställda nit, lör allt sorn kan anses Fäderneslandet nyttigt. De förenade Utskotten förklara, det af mig uppgifne förslag 9 vara sä väl beräknadt, för sakens framgång, att Utskotten ej skolat draga i betänkande att tilljtyrka dess antagande, om det kunnat verkftällas genom andra medel, än en så betydlig uppoffring af Statens injkrånkta, och till andra oundgänglig, behof, påräknade tillgångar.
Om man emellertid från teorier öfvergår till fakta, och, i stället för att sitta och spekulera öfver målarkonstens framtid, går och ställer sig att se på ett stycke god modern skulptur — då fattas man genast af en annan öfvertygelse. Det är omöjligt att gå en stund t. ex. i Luxembourg eller i. Parissalongen utan att kasta all kritik, alla framtidsfunde-ringar öfver bord och tacksamt erkänna, att här, midt i vår splittrade tid, stå vi — nu — inför stor, lefvande konst. Hur detta är möjligt, är ej alltid godt att förstå. Jag vet blott, att det är så, och jag trotsar hvem som helst, som har sinnet öppet och ej är alldeles fången i förutfattade meningar, att motstå inflytandet af denna rikt qvällande, omedelbara lifsådra, att icke gripas af denna konst, hvilken med en ursprunglighet, som om vår civilisation alls icke vore rutten, vår ungdom blaserad, griper sig an att afbilda det enklaste och det svåraste af allt — lifvet. Hvad utförandet vidkommer, märkas för närvarande två hufvudriktningar. Den ena ser företrädesvis möjligheten att i den menskliga gestalten framställa ett fullt, i hvaije muskel vibrerande lif. Den andra har mera tjusats af sjelfva linier-nas hemlighetsfulla språk och förmåga att uttrycka en karakter. Få Göteborgsutställningen saknades ej tillfJUle att bilda sig ett begrepp om denna moderna konst Hasselberg hade här sin stora grupp från salongen, » Farfadern », och en mindre staty, » Uppfinnaren ». » Farfadern » framställer en gammal gubbe med ett litet gossebarn i knät Sömnen har öfverraskat dem båda, och den lille håller på att glida ned ur den gamles armar. Med djupsinnig enkelhet har konstnärn här uppfattat det innehållsrika motivet naturen, som jemnar ut skilnaden mellan lifvets båda yttersta poler, och med denna utsökta känsla i formbehandUngen, som är honom egen, funnit uttryck för det för de båda åldrarne djupast kännetecknande.
Presterskapets inkomster blifvit genom för viss tid fastställda löne-konventioner bestämda, antingen Kronofogden i orten finge mot viss procent uppbära och Presterskapet tillhandahålla dess ordinarie löner eller ock tiondetagaren, derest han ej ville, såsom hittills, sjelf ombesörja uppbörden, för hela sin embetstid öfverlåta densamma åt Socknenämnden, som mot 3 procent af värdet och med handräckning, om så behöfdes, af närmaste Kronobetjent, borde löneinkomsterna upptaga och till tiondetagaren öfverlemna. Uti denna motion hafva Doktor Nordlander samt Prostarne Carlander och Melén instämt. Allm* lic sv.- fich Ekon.-lith. Ilctdnk., N: o 80. 5 c) inom Hedervärda Bonde-Ståndet. l:o af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Östergöthlands Län, hvilken fästat uppmärksamheten pä de missförhållanden, som, efter hans förmenande, egde rum i afseende ä nuvarande sättet för Presterskapets aflöning. Det vore en erkänd sak, att de i Presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723, som, jemte Kongl. Förordningen den 8 Februari 1681 och Kongl. Resolutionen den 9 Mars 1689 innehöllo grunderna för Presterskapets aflöning, förekommande bestämmelser, att Pastor såsom lön egde att uppbära g,alel af skörden efter då kända sädesslag och T'B:del af afveln efter hästar, boskap, får, svin och gäss samt en mark smör efter hvarje kor äfvensom att, i likstol efter barn och tjenstefolk, skulle gifvas endast 8 öre och efter den, som egde 4 kor, 2 daler, för vigsel och kyrkotagning 8 öre samt för barndop och lysning 4 öre, icke voro i närvarande tid tillämpliga.
Sassafras, hänföres under Apotlicksvaror. Satin; se Väfnader. Schellack; se Gummi. Segel, bergade från främmande förolyckado fartyg*, se Inventarier. Segelduk; se Väfnader, linneoell hamp-, Sejlergarn; se Garn, segeloch bind-, Senelsblad, hänföres under Apotlicksvaror. Shawlar och Shawletler; se Väfnader. Sidentyg; se Väfnader. Siktduk, af annat än metall; se Väfnader. Silfverglitt; se Glete. Sill; se Fisk. Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 212. 493 Tullvärde. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. Banko. 11: dr sk r;st R.dr sk. r:st Sirop : | -f' 30 •— kapilair-, mullbärs-, rosenoch viol 1 skålp. 3 — 6 socker-, brun eller hvit Skomakare-arbeten: af blankläder, färgadt skinn eller tyger: 1 skålp. 3 3 skor, kängor, tofflor och galoscher 1 pär 1 y stöflor 1 par 3 andra slag 100 R:dr v. 33 16 — Skrif tajlor: — 8 — af sten 1 skålp. —•— 1 — 40 andra slag Skrubblor: 1 skålp. 1 "" 5 — 2 8 öfver 1 stycke 20 36 andra slag 1 stycke y __ 40 Sköldpadd j arbetad Slöjdevarorj eller fabriks-j handtverkerioch manufakturvarorj i taxan 1 skålp. 6 ej nämnda 100 Rxlrv. 33 16 — 5 — Smink och sminkflor . 1 skålp. 24 — 5 Smör Socker: muskovad-, eller brunt och gult, ordinärt terresoch tetessamt hvitt 1 lisp. 1 24 — 8 pudersocker . 1 skålp. —.— 3 — topp-, kandi-, kak-, krossadt lump-, Sjökort; se Kartor.
Efter hvad bilagda kapital-slut närmare utvisa, hafva under de tvänne år, hvilkas räkenskaper utgjort föremål för Revisorernes granskning, Gamla Ull-diskont-fondens tillgångar undergått en ytterligare förminskning. Fondens behållning vid 1847 års början beräknades till R:dr 36,533: 26. — deruti likväl inberäknade osäkra och på konkurs-utredningar beroende fordringar af tillsammans 11,011 R:dr 3 sk. 5 rst. Sammanräknade inkomsterna för begge revisions-åren hafva utgjort: Ullsorterings-, värderingsoch magasins-afgifter . 5,619: 37. 5. — Bidrag af manufaktur-medlen 2,400: eller tillsammans 8,555: 26. 9. Utgifterna under samma tid hafva deremot uppgått till följande belopp: Aflöning till Ull-kontorets tjenstemän och betjening samt Direktören L. — Reseoch traktaments-penningar för bemälte Direktör 1,569: 2. — Extra utgifter 437: 11. 6. Reparationer å ullmagasins-huset i Norrköping . 56: 36. 2. Räntor till Manufaktur-diskonten för lemnade förskotter 789: 19. 11. hvartill kommer en, jemlikt Kongl, brefvet af den 24 Augusti 1847, verkställd afskrifning af åtskilliga äldre fordringar å tillsammans 2,364: 42. 8. Summa 13,769: — 3. i följd hvaraf Gamla Ull-diskont-fondens behållning vid 1848 års slut nedgått till R:dr 31,320: 4. 6. Om härifrån afdrages beloppet af osäkra fordringar, upptagna till 8,639 R:dr 18 sk. 3 rst., visar sig, all fondens egentliga behållning utgjorde allenast 22,680 R:dr 34 sk. 3 rst., hvilken summa betydligt understiger det bland fondens tillgångar upptagna värdet, 36,000 R:dr, af dess fasta egendom, ull-magasinshuset i Norrköping.
Hans Excellence Herr Grefven och LcndtMarskalken föreslog, att det af Friherre Hjerta, Fredric, afgifne yttrande, angående medels anslående till pensioner åt dem, hvilka af Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningens enskilta PensionsStat njutit underhåll, måtte särskilt till StatsUtskottet remitteras-, hvilket bifölls; Hvarefter Hans Excellence hemställdn, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtr 92 Dm 4 Julii. skottets Betänkande gjorda anmärkningar bör» föranleda till återremiss deraf. Ropades Ja och Nej. Herr Påhlman begärde votering. Hant Exrellence Herr Grefven och Landt Mar. skalken hemställde, om icke till ridens vinnande, Herr Påhlman behagade afstå från sin anhållan om votering på det Utskottets Betänkande fingo tillika med de dervid gjorde anmärkningar till Utskottet återförvisas. Herr Påhlman: Grundlagens föreskrift är ganska tydlig, att återremiss af ett Betänkande endast i den händelse må äga rum , när sådane anmärkningar deremot framställas, hvilka hindra Betänkandets antagande. Pröfningen åter, huruvida anmärkningarne verkeligen äro af sädin beskaffenhet, måste onekligen tillkomma Ståndet; men då denna pröfning icke kan med säkerhet verkställas; utan genom utrönande af pluralitetens omdöme, och dertill åter oundvikligen lordras votering, nödgas jag förnya min anhållan derom, desto häldre som, i hän delse ifrågavarande Betänkande nu varder af Ridderskapet och Adeln bifallit, vi derigenom undgå den votering, som i annat fall, enär Betänkandet från Utskottet återkommer, torde komma att äga rum. Härefter justerades, godkändes jocb an-? »logs följande voterings proposition; Den 4 Julli. 93 Den sorn bifaller StatsUtskottets Betänkande, angående Pensions-reglering för Högstsalig Hennes ,Maj;t£nkeDrottningens Hofstat, skrifver: D^n det ej vill, skrifver: Nej. Vinner
Det vid 1853 års utgång hos Kommendants-embetet i Ystad innestående belopp af 60 R:dr har under år 1854 blifvit godtgjordt, äfvensom de 3:ne till Jönköpings — 77 — regemente utgifna förskott af tillhopa 495 Ridr 41 sk. 7 r:st blifvit, efter behörigen godkänd redovisning, uti 1855 års hufvudbok afförde. Aflidne Fortifikations-redogöraren K. N. Hallströms proprie-balans af tillhopa 1,813 Ridr 4 sk. 4 r:st å de till ofvanstående anslag hörande medel har, enligt Kongl. Krigs-kollegii beslut den 26 Juni 1855, vid afslutandet af 1854 år hufvudbok blifvit befordrad till afskrifning. Beträffande den i följd af 1822 års krut-expedition till Medelhafvet uppkomna fordran hos Ottomaniska Porten, 12,627 R:dr 45 sk. 7 r:st, få Revisorerne, enlio-t erhållen upplysning, meddela, att denna fordran, genom Utrikes-departementets nitiska bemödande, blifvit så till kapital som ränta under år 1856 Svenska stats-verket godtgjord. Följande fordringar utbalanseras i båda revisions-årens hufvndböcker till oförändrade belopp, nemligen: hos Fabrikören Fougts enka, för en ofullgjord leverans, 3,910 R:dr 26 sk. 4r:st, med anteckning att denna fordran är beroende på konkurs-utredning. Expeditions-sekreteraren S. Loo, 336 R:dr 32 sk. 4 r:st, med förmälan, att vid anställda utmätnings-försök någon tillgång till fordringens gäldande ej funnits. Fabrikören A. Ehrling, 314 Ridr 8 sk., med uppgift att, i anseende till gäldenärens död, beloppet komme att anmälas till afskrifning. „ Kapitenen A. L. R:dr, med uppgift att belopet kommer att redovisas år 1856.