Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till åstadkommande af rättelse i det anmärkta lörhållandet, hvilket skulle medfört den följd, att Hypotheks-föreningarne endast för tillfälliga behof kunnat begagna inhemska kapitaler och varit nödsakade grunda sin hufvudsakliga rörelse på utländsk skuldsättning, har Friherre Raab föreslagit: dels att den föreskrift måtte Fullmäktige i Riksgälds-kontoret meddelas, att de, vid uppköp af Svenska hypotheks-obligationer, icke ega stadga andra vilkor i afseende på obligationernas infriande m. m., än dem som i obligationerna äro uttryckligen föreskrifna, dels ock att Fullmäktige måtte bemyndigas uppköpa dylika obligationer utan afseende derå, att dessa äro ställde på längre eller kortare uppsägningsoch förfallo-tid, samt följaktligen jemväl sådane obligationer, som efter utlottning varda inlösta. Derjemte och då det förefölle besynnerligt, att, under 6 Slals-Utskollets Ullålande, JM 291. det Svenska Hvpotheks-föreningarnes, pä utländskt spräk författade, obligationer såldes med rabatt å främmande börser, Rikets egna penningeverk lemnade full valuta för samma inrättningars obligationer, så vida de voro utfärdade på landets språk, har bemälde motionär äfven föreslagit, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret likaledes måtte varda uttryckligen bemyndigade att företrädesvis uppköpa sådana obligationer, som kunna erhållas med kapital-rabatt, dock under vilkor, att, i fall obligationernas kapitaloch ränte-belopp vore förskrifvet att i utländskt mynt å utrikes ort betalas, vederbörande Hypotheks-föreningars direktioner förbunde sig att, efter derom erhållen tillsägelse, här i Riket, uti Svenskt mynt och efter bestämd kurs, å förfallotiderna infria samma obligationer, äfvensom dertill hörande ränte-kuponer.
Widkommande äter Dewillninzen för Rikets Academier, förblcf Ständer, under äbcropandc af de stal, hwilka uti Ständcts ofwanberörde Protocolls - Utdrag äfwensom uti Profcsioren Doctor ibaxer lill Bewill» nings-Utffottets sista Betänkande bilagde anförande finnas uptagne, wid desi förra beslut i afseende pä Mi»limi-afgiftens erläggande. I stöd af den ömma wärd om UnderwisniNgsWerkens förkofran, som Bewrllnings - Utffortet ädagalagt derigenom, att det i allmänhet frän Bewillning frikallat Undcrwisnings-anstalterne i Riket, samt eme, dan Bewillnings-Utstoktet nu mera jämwäi föresiagic, att alla Publique Cassör mä ifrän Bewilniing befrias, §ör Preste-Ständct sig den förhoppning, att de respektive Med-Ständen icke lära Ålägga Rikets Academier an - 686 Den 17 April. annan Bewillning än den, som Riksens Ständer prisma Underwisnings - anstalterne i allmänhet böra wid° kännas, hwadan ock hela den del af 2 Mom. 3 §. som handlar om Academiernes Bewillning, enligt Stän, dets tanka, torde uteslutas. Uti detta beslut skulle de öfrige Rcspective Ständen, genom genast afgående Protocolls-Utdrag, wördsamt och wänligen inbsudas, att sig med Prestc-Stän det förena. Skolandes Ständets beflut, rörande öfrige delar af t frägawarande Bewillnings - Förordning framdeles meddelas. Ht supra. S. D. UplästeS Högloft. Ridderssapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den Zo dennes, angående den förändring uti Riksens Ständers undcrdäniga strifwelse till Kongl.
Majit äskat för nybyggnaden vid Carolinska medicochirurgiska institutet, uti hvilken summa inräknats det belopp å 20,000 Ridr, som ansetts erforderligt för uppförande å institutets tomt af en särskild byggnad för lasarettets räkning, afsedd till obduktionsrum, likbod och begralningskapell, jemväl fästat afseende å lasarettets behof, har Utskottet funnit sig lörhindradt alt i vidsträcktare mån, än som skett, understödja den framställning, som åsyftar ytterligare statsanslag för denna institution och hemställer derföre, att Friherre von Dubens motion ej må vinna Rikets Ständers bifall. 128:o. Uti en hos Freste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion (Nio 48), har Doktor Landgren fästat uppmärksamheten derå, att, sedan under de sistförflutna 20 åren flere spridda fall af spetelska förekommit inom provinsen Helsingland, Sundhets-kollegium funnit sig föranlåtet att åt en läkare särskildt uppdraga tillsynen öfver dem, som vore behäftade med denna förfärliga sjukdom. Enligt den rapport, som Doktor Hedenström, hvilken sedan början af sistlidet år förestått berörda befattning, i Oktober månad samma år till Kollegium afgifvit, utgjordes antalet af de hos honom anmälda spetelske 40 män och 55 qvinnor, af hvilka 59 vore arbetsföra; och enar mångå af dessa olycklige finge ända till 20 år dragas med denna vämjeliga och fasaväckande sjukdom, innan deras sorgliga lif slutade, hade bemälde läkare hos Sundhets-kollegium töreslagit upprättandet i Helsingland af ett hospital för spetelske, för vård och skötsel af de obotligt sjuka och för möjligt häfvande af sjukdomen, der den ej hunnit inrota sig. Detta förslag, hvars framläggande för Rikets 44 Stats-UtfkoUets Utlåtande N:o 131). (Fortsättning.) Ständer förmodats hafva uteblifvit endast af grannlagenhetsskäl och med afseende å den (lärdt anlitade statskassans tillgängar, hade upptagit: för uppbyggandet af bospitalshus med nödiga uthus (med tomt å 2 tunnland)
Memorial till Rikets Stander, med förslag till voteringsproposition, i anledning af Riksståndens olika beslut i afseende å Memorialet N:o 5, rörande ett tillagg till 72 § Rege ringsformen. Sedan, på sätt Konstitutions-utskottets memorial N:o 8 tillkännagifver, trenne riksstånd till grundlagsenlig behandling antagit, men hedervärda Bondeståndet deremot ogillat det uti memorialet N:o 5 af Konstitutions-utskottet föreslagna till lägg till 72 § Regeringsformen, och Utskottet derefter, i kraft af 56 g Regeringsformen, till Bondeståndet hemställt, huruvida icke Ståndet ville uti frågan foga sig efter medstånden, har Bondeståndet, genom protokollsutdrag af den 15 dennes, meddelat, det ståndet »vidblefve sitt förut i ämnet fattade beslut». Detta beslut lyder: »att det föreslagna stadgandet, såsom redan intaget uti lagstiftningen angående Rikets Ständers bank, icke borde i Grundlagen inrymmas». I anledning häraf, och då till följd af 56 och 81 §§ Regeringsformen, jemförde med 1 mom. 29 § Riksdagsordningen samt den praxis vid tillämpningen af dessa §§, hvilken af Riksstånden vid föregående riksdagar blifvit iakttagen, ett af Konstitutions-utskottet framlagdt, af trenne stånd godkändt, men af ett stånd ogilladt förslag, bör till omröstning i Förstärkt Konstitutions-utskott öfverlemnas, får Utskottet härigenom för en sådan omröstning vördsamt föreslå följande voteringsproposition: »Den, som vill, att Konstitutions-utskottets uti memorialet N:o 5 afgifna förslag till ett tillägg till 72 g Regeringsformen, i följd hvaraf denna § skulle erhålla följande lydelse: »Riksens Ständers Bank göras kunna. Riksens Ständer allena ega rätt att genom banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. Dessa sedlar skola vid anfordran, efter deras lydelse, af hanken med silfver inlösas». skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; den, det ej vill, röste Nej. Vinner Nej, anses det föreslagna tillägget icke böra i Grundlagen inrymmas.
Jag vill icke vara lycklig, då du, för att bereda mig min sällhet, tvingas att afvika från sanningens väg.“ “Rykte, sanning!“ utropade jag, som icke kunde fatta hans tankegång. “Huru kan du i detta ögonblick hafva sinne därför?“ “Säg snarare, huru skulle jag nu glömma något häraf, då det handlar om dig, som är mig kärare än min egen ära.“ “Ja, du kan verkligen tänka därpå, emedan du icke förstår att älska, eljes skulle det reta dig, att faster gör allt för att hindra oss från att vara tillsammans.“ “Hvem säger dig, att jag icke lider däraf,“ inföll Johan; “min Bertha, aldrig skall något lidande förmå mig att locka dig från hvad som är sant och rätt. Hellre må vi skiljas.“ “Johan, du är afskyvärdt kall,“ stammade jag, uppretad af hans lugn. “Om jag förefaller dig sådan, min älskade, så sök orsaken däruti, att det på mig gjort ett pinsamt intryck, att du skall behöfva anlita smygvägar för att träffa mig. Det kan ju hända, att du en gång upphör att vara sann äfven inför mig, ifall du vänjer dig vid förställning.“ Jag förstod icke det högsinta i hans handlingssätt, jag såg däruti endast en bekräftelse på fasters och grefvens ord, att han icke kunde älska. – Johans tal, dikteradt af den renaste sedliga känsla, sårade mig. Mitt svar blef kort och kallt, och då vi skildes, var jag missnöjd in i hjärtat. Vid vår port mötte jag grefve Arvid **hjelm. Han sade mig tusen vackra saker och visade mig en så öm uppmärksamhet, att den bjärt stack af emot Johans allvarliga föreställningar. Om jag gått att möta grefven, huru tacksam skulle han icke hafva varit. – Allt nog, jag fick den olycksaliga idén att vilja väcka Johans svartsjuka och drifva det därhän, att han skulle bönfalla om ett dylikt möte som han nu ogillat, att jag gifvit honom. Någon tid förflöt. Faster märkte, att jag sysselsatte mig mera med grefven och mindre med Johan. Hon blef idel solljus mot den senare och omfattade honom med all den ömhet, hon förr visat.
Författarne tiifla om hvem som skall öfvertrnffa den andre i skildringen af ett tillstand nllrmast likt det moraliska ocb religiösa förfall, som föijde p&amp; antikens blomstringstid. Mau ntlstan frossar af sin moraliska vanmagt och sitt slackta evighetshopp, som en nervsjdc kvinna njutor af och narer sitt svarmod. Man tycker sig vara sj8blsaristokrat, representant för sin eids framstegsparti och segrare öfver föraldrade Asigter, kiilkborgerligt sm8sinne och dumma fordornar. Iden denna sjiilfbelilteuhet &amp; r som en febersjuks fantasier, de aEl&amp;m af missmod, klagan, ackel och lefnadströttbet: " Vi tacke gode gudar, hvad namn man an dem gaf, att stoftets tungs skrudas vi alla 18gga af, att natt de döda höljs, att morgon ej skall följa, att trötta floder bölja till sist mot mojna&amp; haf. " Visshet om dödsförintelsens hvila skulle alltsa vara det mil, dit var kultur för manskligheten! Den vore dA en sjalfmördare p&amp; samma ging som en mördare af slagtet. Men kultur ar lif och framsteg, och för den till döden, SA ar det derför, att den &amp; r sjuk, har öfvergltt frAn fram8tskridande till upplösning. Hvari bestar sjukdomen? " Der religionen har förlorat sitt lif, der skall alltid kulturens mark vara nndergr&amp;fdn, sager en af v&amp;ra ädlaste författare, och han tillagger: nVAr tids och sar bildnings ends raddning a r det religiösa lifvets panyttfödelse till klar och medveten sj&amp;lfst&amp;ndighet. Denna pilnyttfödelse kan icke rara fjarrtmn, ehuru mellan oss och henne synes ligga en tid af andlig sÖudersIitenhet, gudsförnekelse och förtviflan. "
Sk 1 ifvelse af denna dag, angående förändringar i i8o5 års Tjenstehjons-Stadga, i underdånighet andragit, ansett sig böra hos E. K. M. i underd. anhålla örn den ändring i 1 §. af Kongl. Förordningen den 3r Augusti 1819: att Öfver Ståthållare-Embetet och E. Kongl. Majtts Befallningshafvande må ega att, på obestämd tid, till Corrections-eller allmän Arbets-inrätlning döma: 1:0 Lösdrifvare, då de, ehuru arbetsföre, likväl sysslolöst kringstrukit och besvärat Allmänheten med tiggande, men icke finnas till krigstjenst duglige, samt då utrymme till deras intagande saknas i serskildt Arbetshus, som i Länet kan vara inrättadt; 2:0 Lösdrifvare, som gjort si g Lände för varnarligt, liderligt och lättjefullt uppförande, och således för samhället äro vådliga; samt 3:o sådana personer, som för brott blifvit dömde och straffade, och äro såsom lösdrifvare alt anse. Häraf följer ock, att den, som för någon af ofvannämnde orsaker varit å Correctionshus insatt, men derifrån blifvit frilemnad, endast i dea händelse bör kunna åter insättas, att han l4 Exp, UtsJt, Förslag till lind, Shrifv. N:o 345, 346. å nyo bftrades med sådana lag-öfverträdelser, som medföra berörde påföljd. Vidare, ocb i anledning af jemväl hos R. St. gjord framställning om nödvändigheten af ett bestämdt lagstadgande, att den, som bos Föreståndare för Arbetsinrättning gör ansökning alt få uttaga Arbetsfånge till enskild tjenst, mätte med Prestbetyg styrka sin frejd, och långe ej ullemnas till någon, som sjelf för tjufnad eller delaktighet deri varit tilltalad, halva R. St., ehuru, efter hvad R.
Men för att medgifva en tillämpning häraf, fordra vi naturligtvis, att hos det arbete, hvarom fr&amp;ga är, också finnes — hufvudsaken, I ett verkligt drama måste sjelfva stoffet vara dramatiskt. I en tragedi böra karaktärer och konflikter framför allt vara tragiska. I ett konstverk måste finnas äkta skönhet. Ett högt snilleverk är till endast genom en hög anda. Detta är lika klart som att sanningen är endast derigenom att hon är — sann. Blotta afsigten, syftet förslå icke. Konst är kunna. Att åsyfta ett drama, ett sorgespel, ett konstverk, en hög lifs-uppfattning eger sin subjektiva betydelse för den som hyser dessa goda afsigter, men gäller icke i den objektiva verlden, om de icke der framträda förverkligade. Huru mången, som syftat högt, har icke stannat under målet! Huru mången, som troit sig syfta högt, har icke egnat sin hänförelse åt det obe-tvdliga, platta, ja, det vidriga! Att Edvard Bäckström syftat högt med Dagvard Frey, neka vi icke. Uppenbart har han velat åstadkomma ett själs-uppskakande diktverk. Derom vittna den omsorgsfulla tillspetsningen af hvarje handlingens skede, det lidelsefulla språket i hvaije scen, de ord han låter i sista akten fällas om Dagvard Frey. » En sådan bragd sora hans ej häfden känner sen Romas första segertider, då en Mucius brände opp sin hand. » Ja, det märkes för visso, att han tror sig om att hafva framstält ett nytt, upphöjdt ideal. Men vi neka, att han verkligen åstadkommit detta. Hufvudpersonerne i Dagvard Frey bilda en tvillingkonstellation ungdomliga, rättast sagdt barnsliga gestalter; Den sjnt-tonårige trälen Dagvard och den sjuttonåriga hertigdottern Agnes. Tvänne barn hjelte och hjeltinna i ett stort sorgespel! Idén är tvifvelsutan ny och egendomlig, men den är dramatiskt omöjlig. Barn kunna vara hufvudpersoner uti en idyll, såsom t. ex. Bernardin de St. Pierre » Paul et Virginie eller Runebergs Julqvällen med sin sjuttonåriga vänliga Augusta.
ji~riciiska iimien hr~fvit i lilili.et ined föregheiide kr .inkoiiiin.i.t till. 11,yr5m, Ii vi1.k eii I i i.r ittt allt fortfaran ile tacksitint ei ' l&lt;ä.nna, de Gel ocli. den lij alp, i1e.n &amp; tt rno ttnga af fiainsthen cle fack.iii.a.ii. in0~1.1 de nan i ii &lt;l a o i ~ i:. : i C I ena. Blanc ' öfiiga a,i; eiiden iii.ar1ias: förfrHI~iiiiigiw fr6n flera, friinirna,n.de 1a; iicler a~igBen de .fös ' buii ilets orgaiu.sa,tioii oc1.1. aVibetssät t m. III., ar1g8eil.de föreningar oc ' lz Iiroaastal.ter i Airi eidia, EngI and, Sc11.weita ocli a,n.di; a1 l am der, aaig&amp;e.n de sveriskal l ageiisbeaikeenile p A lwi.i-~.iiaiis s t&amp;Us tänirnelser i vissa f ' a1.l med sai~s: lii. ' ldt ning, m. fl. fiBgor, som p$, ett eller. etiilat &amp; tt knrme anses sammanli an ga ined t ' örbuii clets p r o ~ a m. Pl.atsförmedl.inge iitvisar. följ a11 de resnl.tat: Antalet inskrifiia ~i !betsgi.f %are ... » cubetssöl~~n.cie . 581. ' ' CI J &gt;) 172 eibetsgifvt~re och l89 arl~etssökan.cle ha,fira Atertagit, sin aiisökaii.
1 sammanhang härmed anmälde Herr Friherren och Ordföranden, att Afdelningen denna dag från Herr Öfversten m. m. Friherre N. Ericson fått emottaga skriftligt svar å Afdelningens den i8 sistlidne December till Chefen för Statens jernvägsbyggnader aflåtna skrifvelse, angående det i och för Statens jcrnvägsbyggnadcr redan utförda arbete samt de deipå nedlagda kostnader, äfvensom angående trafiken å de färdiga bandelarne m, m , hvilket svar, med dervid fogade bilagor, var af följande innehåll: »Hvad först beträffar kostnad för utförda arbets-qvautileter vid hvar och en af de särskilda bandeiar, Afdelningens skrifvelse upptager, får jag meddela, att redovisning och bokslut uppgöras endast för hvar och cn af de stambanor I sin helhet, hvartill Rikets Ständer lemnat särskilda anslag, och för hvilka särskild redovisning af Ständerna äskats, men icke för vissa delar af hvarje stambana; och torde Herrar Ledamöter af Riksgäls-Afdelningen således inse, att uppgifter med afseende Stats-UlskoUels Memorial M 77. 3 å ifrågavarande kostnad icke kunna, med något slags anspråk på tillförlitlighet, meddelas, och då hvarken Rikets Ständer eller Rikets Ständers Revisorer ifrågasatt en sådan redovisning, har jag icke heller haft någon anledning att derom gå i författning, desto mindre sorn jag, för min enskilda del, icke ansett en fördelning af utgifterna för vissa delar af samma stambana landa till något gagn, hvarken i ekonomiskt elier statistiskt afseende, om det också varit möjligt att med stora kostnader och ett otroligt besvär komma till ett resultat i detta afseende
I Städerne, med undantag af Slockholm, åligger det Magistraterne att, då verkställighet söks å Dom eller Utslag, hvarå ”utmätning följa bör, inom 14 dagar från ”den dag, då Domen eller Utslaget till Magistraten aflemnas, hvaröfver skriftligt be”vis ovägerligen bör Sökanden meddelas, ”i laga ordning utmätning hos Gäjdenären "förrätta. Varder lös egendom utmätt, då "skall den, med iakttagande af hvad i Kongl. "Förordningen den 18 December i8a3, angående vissa omständigheter i afseende på ”verkställigheten å auctioner å utmätt egen"dom, är föreskrifvet, genom Magistratens ”försorg försäljas så tidigt, att borgenären ”kan, inom sex veckor från ofvannämnda dag, ”af försäljningssumman, så långt den förslår, "erhålla betalning för sin fordran. Utmä"tes fast egendom, då skola anstalter till ”dess försäljande i enlighet med irsta och "2:dra punkterne i berörde Förordning så "skyndsamt vidtagas, att, der mer än en "auction blifver af nöden, äfven andra auc"tionen må kunna inom tre månader från Kongl. Maj.-ts Kådiga Skrifv. 41 ”sagde dag för sig gå; och besörje sedan ”Magistraten, att livad af köpeskillingen ”borgenären tillkommer, hålles honom tillhanda sist fjorton dagar efter köpeskillingens förfallotid.” ”2:0 Å landet skall Kronofogde, inom ”En månad från den dag då Dom eller Utslag, hvarå utmätning följa bör, till honom ”aflemnas, utmätning hos gäldenären förrätta; och vare Kronofogde skyldig att, derest ”lös egendom i mät tages, inom tre måna”der från nyssnämnde dag, egendomen i ”vederbörlig ordning försälja och af försaljhingssumman, så vidt den förslår, borge”närens fordran gälda.
Si D. Herr Noréus hemställde, om icke lämpligt vore, att Herrar Banco-FulImägtige« intill denna Riksdag fortgående Berättelse, som till Banco-Utskottet meddelas, må till trycket befordras och utdelas, helst derigenom en mera Trot, Utdr. d. ii AW, i$2i. allmän kännedom om Banco-Verkets tillstånd vid närvarande tid vinnes; Och anhöll Herr Horén* 0111 Remiss häraf till /Banco-Utskottet. tJti detta yttrande instämde Ståndets öfrige Herrar Ledamöter, och Motionen remitterades till Banco-Utskottet.' Från Hedervärda Bonde-5tåridet. S. D. Remitterade Bonde-Ståndet till i:o Rikets Ständers Revisorers Berättelse af år 1827, om granskning af de rinder Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium ställda Fonder och Medel; och V.o Revisorernas berättelse af år 1827, angående förrättade granskningen af StatsVerkets samt andra, af Allmänna Medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. Från Högvördige Preste-Ståndet, S. D, Till Lag-Utskottet remitterades Rikets Ständers Justitias-Ombudsmans Embets-Be* rättelse af den 4 innevarande November. Från Vällofi. Borgare-Ståndet. S. D, Remitterades till Banco-Utskottet Herr Noréi Memorial, angående det förslag, att Banco-Styrelsen, så länge Silfver i Banken kan uppläggas till 128 Skillingar i Bancosedlar för en Specie Rikdaler, måtte ega att vidtaga alla till ändamålet ledande anstalter oni Silfveruppköp, som med Bankens säkerhet kunna vara förenliga, och ibland hvilka Herr Noréus hufvudsakligen räknade, att Banco-Styrelsen bor* de förklaras berättigad, att upprätta Contracter om Silfver-Leverancer, bestämda till viss tid och med vilkor, att sådan säkerhet för Contractens Uppfyllande ställes, den Styrelsen på ®- get ansvar kan antaga. lith, filt R. St. Fröt, msX — Samt, & 4?.
Härvid bör dock anmärkas: att de vägar, vid hvilka gästgifverier blifvit anlagda, i allmänhet äro upptagna under klassen af allmänna landsvägar, ehuru de icke, på sätt förut är nämndt, innehafva den bredd lagen för dylika vägar utstakar; att statsanslagen för de anlagda eller under anläggning varande nya vägarne endast till en del utgått under qvinqvenniet; samt att kommunernas bidrag till vägförbättringar visserligen kan antagas hafva utgått till högre belopp än här angifvits. o Aren 1858 och 1859 uppfördes vid Edsele kyrka, på kommunernas bekostnad, en större bro öfver o Angermanelfvens södra gren för en kostnad af omkring 4,500 Rfdr Runt. Inom Ramsele socken finnas tvenne större broar, hvaraf den ena öfver Angermanelfvens mellersta gren vid Nordantjäls skjutsstation kostar församlingen omkring 9,000 R:dr Runt. Inom Anundsjö socken finnas flera broar, hvaraf isynnerhet tre kunna betraktas såsom större, nemligen Fanbyåbron 183 fot, Bölesåbron 150 fot och Ytterselsåbron 156 fot lång. Inom Själevads härad finnas 6 större broar, tillsammans utgörande i längd 1,105 alnar; inom Arnäs och Gideå socknar underhållas 4 större broar, samt inom Grundsunda socken tvenne sådana, hvarförutom denna socken gemensamt med de tvenne näst förut nämnda underhåller en större bro. Fjäls betydliga bro öfver Indalselfven har under qvinqvenniet undergått en ansenlig reparation. Det är naturligt, att inom ett land, så genomskuret af vattendrag, dessutom finnes en mängd broar af mindre betydenhet, men dessa, ehuru kostbara att underhålla, måste här förbigås. Tab. Litt. p. Inga vägpenningar uppbäras. Deremot erläggas broafgifter vid Njurunda bro enligt Kongl. Brefvet den 6 Mars 1830, vid Fjäls bro enligt Kongl. Brefvet den 31 Juli 1843 och vid Långsele bro enligt Kongl. Brefvet den 12 Januari 1855, till det belopp, som tab. Litt.
«In Wien ist man tolerant», sade en ung, gift man, som uppdragit mig att följa sin fru på spektaklet. Tyskarne äro i allmänhet frågvisa, då de träffa uppå en fremling, och man sitter sällan en timma i en postvagn, utan att nödgas göra reda för fädernesland, destinationsort o. s. v., i fall man nemligen deltager i samtalet, som vanligen de första timmarne är lifligast. I Wien är det icke annorlunda. Man skulle tro att Wienerskan, hon som aldrig lemnat det glada Wien, röres till medlidande, då hon hör, att man är så långt ifrån hemmet, och att hon ansåge för samvetssak att visa ett deltagande hjerta för den, som blott på hundradetals mils afstånd kanske eger ett sådant. Lusten att få höra något nytt, företrädesvis något roligt, gör sitt till, och så kan en glad fremling i Wien öfverallt lefva bland bekanta. Ty «ein lustiges Leben» är hufvudsaken. På denna lustighet och nyfikenhet hade förf. ett roligt prof, under en resa mellan Wien och Baden. I vagnen satt närmast mig en ung dam, och midt emot hennes mor, en frodig och fryntlig gumma. Som vanligt var snart konversationen i full gång. Utan lång väntan föll modren in: «Ni är ingen Tysk?» Nej. – «Est ce que vous etes un Français?» Nej. – «Do you speak English?» Nej. – «Italienisch?» Nej. – «Russisch?» Nej. – Mor och dotter skrattade hjertligt. Den förra hade kanske velat lysa med sin lilla språkkunskap, eller låta dottren visa sig på styfva linan. Af mig var det ett infall, att icke lemna någon slags upplysning, och de togo saken genast på den glada sidan. Gumman gick öfver till frågor. Om man i mitt land hade jernvägar, ångbåtar o. s. v. Nu svarade jag sanningsenligt. Då på detta sätt ingen upplysning rimligen kunde vinnas, bad dottren mig tala något på mitt lands språk? Jag gjorde en liten kärleksförklaring på finska. Förvåningen blef stor, men glädjen ännu större.