Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 19 'Martti, gifva Kongl. Msj:t j|tt dess nådiga proposition genom en tillfällig behandling, kommit Ridderskapet och Adeln tillhanda under en form, som gör det omöjligt lör Ridderskapet och Adeln att i närvarande ögonblick sig deröfver utlåta. N o 5. Grefve Posse, Cari Hindric'. Sedan 13 år förflutit ifrån det Constitutio" nela Systmnets åter införande, utan att något väsendtligt blifvit vidgjordt för att ställa våra allmänna uppfostriogsanstallter i öfverensstämmelse med tidens Itraf och våra Grundlagar, liar det varit serdeles tillfredsställande och förhoppningsfullt, att under denna Riksdag höra detta vigtiga ämne hafva utgjordt ett föremål för Ridderskapets och Adelns upplysta omtanke. Flere förtjenstfulle och ut. märkte medlemmar al detta ädla RiksStånd, insående våra stora brister i detta afseende, hafva under högljudda bifall framställt nödvändigheten, så väl af en mera allmän vettenA/. plig bildning och en ändamålsenligare högre grad af upplysning för alia olika Ständ och alla olika yrken, som af Grundlagarnes förklarande vid våra högre läroverk. Ridderskapet och Adeln har insett att ingen medborgerlig lagbunden frihet kan i längden trifvas och äga bestånd utan en ali - Den 19 Martii. män ändamålsenlig upplysning, aft alla kostnader och omsorger som bill va använde på förbättrandet af den allmänna och enskilta uppfostran inom Fäderneslandet skola mång - falldigt ersättas gerom befästandét af egen och elterkommandes frihet och sjelfständighet, genom ökade inre krafter af alla slag och genom ökadt yttre anseende. Under Enväldet äro hvarken dygder eller kunskaper i allmänhet behöflig^; de förre skulle vantrifvas, de’ sednare skulle bidraga att göra menniskornas belägenhet odrägligare; men under en lagbunden irihet är en allmän ändamålsenlig uppfostran ej allenast nödvändig utan ock första vilkoret för frihetens bibehållande. passioncrne utveckla sig på ett förvånande sätt och behöfva en nyttig rigtning. Det är icke mer denna djupa tystnad, detta allmänna förlamande dödstillsråndet somt födes af Despotismen.
Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. A. F. N. Gyldenstolpe, Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jii lil. 5 Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens öfvervaro, uti Stats -Rådet å Stockholms Slott den 22 Juni 1857. Nä rv ar an de: Hans Excellens, Herr Justitie-Stals-Ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Departements-Chefen Grefve Gyldenstolpe uppläste härefter till justering ett, i enlighet med nu faltadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Landshöfdingarne Friherre R. F. von Krasmers, Grefve G. E. Frölichs och Grefve P. A. Lewenhaupts bibehållande vid deras rätt till framtida pension från Arméens pensions-kassa; och behagade Kongl, Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, detta förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt, i Nåder gilla samt förordna, att Nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo J, A. Jcedrén. « Kongl. Maj:lt Nåd. Prop. JK 142. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Juli 18S7, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga om behof af medel för en fyr-anldggning å Gottska Sandon; Gifven Stockholms Slott den 22 Juni 1857.
A. E — le. T a c k! Stenia. Elly, L. W. och II. Inneh.ållsförteekning ': Morgonbadet. A f — In —. — Europeiska furstinnor. — Våi besök. Poem af Pehr J. Wallin. » A f Elna Tenow. A f Dolly Roon. — Teater och musik. — Literatur. — E n lifsuppgift. — Från I d u n s läsekrets. Våra barn. — Hushållet. — Handarbeten. Toaletten. — Köket. — Konservering. — Bakning. — Inläggningar. — FÖnsterträdgärden. — Läkareråd. — Breflåda. PLATSSÖKANDE. En ung, bättre flicka, som på egen hand skött 15 personers hushåll i stad och sedermera genomgått fröken Cronius ' hushållsskola, önskar antingen förestå ett hushåll,-der husfru finnes, eller ock gå frun till hända; helst i stad. Löneanspr. små, blott den sökande får räknas som medl. af fa ni. Svar torde sändas till » — a — m », Norrtelge, pöste restan te. [3401 Ärade läsarinnor! En ung flicka söker under sommarmånaderna anställning som lektris eller ock att undervisa mindre barn i vanliga skolämnen och musik. Reflekterande härå torde godhetsfullt insända svar till » 18 år », Iduns Redaktionsbyrå, Sturegatan 8. [336] Annonspris: n n o n s e r. Ingen annons införes under l F ö r I o f v a d e. Wilhelm Hermelin och Sigrid Nennes. Vestervik. kr. Inackordering mottages i prestgård, der barn och ungdom finnes. Helst önskas barn, åt hvilka utlofvas moderlig och öm vård. Tre timmars jernvägsresa från Stockholm. Frisk och sund trakt. Vackra omgifningar. Närmare upplysningar å Iduns Byrå. [335] Hos en familj i Norra Tjust, der ungdom finnes, kan en ung, helst musikalisk flicka erhålla inackordering. Tillfälle att lära husliga göromål kan, om så önskas, beredas.
Jag är af den fullkomliga öfvertygelse, att då talman tillåtit sig alt afbryta en ledamot, är det han (talmannen), som tillintetgjort all möjlighet att kräfva ansvar för det afbrulna yttrandet, och för den förolämpning, som derigenom kan anses vara begången, tillhör det dä talmannen sjelf att lemna upprättelse, emedan lian genom afbrottet föranledt ansvarsfrihet för talaren. Jag tillstyrker, att R. o. Ad. måtte låta Hr Crusenstolpe bibehålla sin pollef för denna riksdags ännu återstående få plena, hvarunder lian troligen i alla fail icke lärer ämna besvära R. o. Ad. med sina yttranden. Hr Ros en muller, Joli. Mich.: Trogen föresatsen att Den i4 M a j. tued min röst, sa ovan vid parlamentariska former, under min bristande kännedom af riksdagsförhandlingar, icke borttaga en för Ståndet dyrbar tid, bär jag från mili bänk blott varit åhörare, i hopp och förmodan alt vid det nu snart slutade riksmötet vara kommen så långt i parlamentarisk upptuktelse, att jag, utan att försynda mig mot höfsa mhetens enklaste fordringar, kunde vid en blifvande riksdag deltaga i ärendernas behandling. Att jag bryter min fattade föresats kommer enkannerligen deraf, att vid tagen kännedom af särskilda Utskrs betänk., vid afhörandet af öfverläggningarna i såväl detta som i föregående plenum, rör:de det ifrågavar. högst obehagliga ämnet, det icke blifvit mig möjligt att nedtysta min enskilda opinion, den jag önskar bevera i husets prot. Det ligger i sakens natur, att hvarje ny talare, i egenskap af representant, med elier mot sin vilja väcker ett större interesse, som stiger i samma proportion, som ämnet, hvaröfver han går att yttra sig, haft lyckan eller missödet att, i mer eller mindre grad, anslå sinnesstämningen för dagen. Också tviflar jag icke, att äfven vid mig fästes en större iaktgifvelse, än om jag händelsevis låtit min röst första gången ljuda i en fråga af mera allm. beskaffenhet. Hvad jag framförallt aktar är öppenhet i handling, frimodighet i uttryck. Jag anser mig således ej böra lemna II.
Att hval angår Götheborgs Stads inqvartering , saint användandet af de Kronans byggnader , som blifva öfverflödige , genom 250 Den 5 September '/. rn. det garnizonerade Troupper från en Stad till en annan iörläggas , Utskottets , i dess första Betänkande , afgifne yttrande gillades. Uti hvilket beslut de öfrige RiksStåndea blifvit inbjudne, att sig med JBorgareStändet förena. Herr Munck af Rufenjkjnld, Eberhard,', Jag anhåller få yttra några ord angående Malmö, emedan jag känner den orten. Sedan sista eldsvådan öfvergick Cimbritshamn , blef den der förut förlagde Esquadron af KronPrinsens HussarRegemente flyttad till Malmö Cimbritshamn Stad har derefter fått så betydliga understöd , äfven genom Konungens enskilda frikostighet , att man skulle med skäl kunna sätta i fråga , om icke Malmö förlorat mera på eldsvådan , än Cimbritshamn. Det är åtminstone i Skåne allmänt kändt» att Malmös förmögenhet blifvit reducerad till hälften mindre än den var , innan Discontens fall. Nu har Malmö inqvartering af en betydlig del af Konungens eget värfvade Regemente , samt 300 man af Kronprinsens Hussarer , eller nära så stor inqvartering af Cavallen , som Stockholm, hvilken på Statens bekostnad har sina stsllar och Casserner, hvaremot Malmö till understöd endast erhållit lån af ett räntebärande capi tal. Sättet för inqvarteringens utgörande tillkommer väl icke Riksens Ständer att pröfva; men på det den af inqvartering betungade staden må komma i åtnjutande af någon lindring , kunde man endast till nästa Riksdag Deri 5 September J. m. 251 lemna Staden anstånd med alla cspital-afbetal» ningar och från nästa års början äfven befria den från räntas erläggande. Härvid torde likväl det vilkor böra stadgas, att denna förmån skall upphöra , i händelse den nu varande betydliga inqvsrteringen upphör , eller ock varder minskad med roode man.
Om man icke trifves i sina umgängeskretsar, så stannar man hemma hos sig sjelf, låter verlden gälla för hvad den är och lemnar sqvaller, förtal, kurtis, koketteri, slö moral o. s. v. åt sitt värde. Ja, det gör man, så länge man föraktar sina medmenniskor, så länge man icke väntar Det är ju större heder att vara fattig, men sig något godt af dem. Men man vore vanhederligt samvetslös, om man, sedan deras bättre kunna bjuda sina vänner på trefnad och enkel egenskaper skymtat fram, icke endast fortfore glädje, än att hafva bord, som digna af kostliga att förakta dem utan också underläte att rätter, medan gästerna gäspa sig trötta till både själ och kropp. hjelpa dem. Helt säkert skall ingen, ung eller gammal, Vi ha dåliga äktenskap! Hvarför? Derför under loppet af en treflig afton finna det trå- att vi ha dåliga menniskor? Det är inte sant! kigt att få tänka sina egna tankar högt, få Det finnes inga dåliga menniskor. Skaparen har icke framalstrat något afgjordt dåligt. Det direkta, ja, hvarför icke, satiriska och kritiska är en skymf mot Allmakten att påstå något svar — vi behöfva ja ej alldeles förändra natur, och de så kallade » snillelekarne », Boutrimés, sådant. Gifva råd, Omdöme och råd, Omdöm-esleken, Men vi hafva ouppfostrade menniskor. MenniBerättelser en passant, kunna nog gifva ämnen skor, som icke kunnat utveckla sig sjelfva, till både skämt och tankearbete. Hålla vi oss utan hvilka måste hjelpas af andra. sedan till aftonunderhållningar af skuggspel, Och det är derför vi behöfva vårt sälltankeläsning, trolleriföreställningar, sällskapsskapslif. teater helt apropos, der en och hvar lagar sin Här kan man icke reda sig med en torr och roll, dramatiskt framstälda gåtor och porträtt, otillräcklig skolkunskap, här kan man icke läsa pantomimer, m. fl. löjeväckande tidsfördrif, torde upp inlärda glosor, lik en själlös fonograf.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de mot mom. litt. b, c, d, e och f, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss af dessa momenter. Ropades ja. Lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne ullåt:n: 32 Den 4 Januari f. m. N:o 104, i anledn. af K. M:s nåd. propos., angrde åtskilliga i Götheborgs och Bohus läns skärgård belägna holniars upplåtande till fritt och allmänt begagnande; N:o 105, i anledn. af K. M:s nåd. remiss å Häradsskrifvaren J. Thysenii und. ansökning om befrielse från gäldande af ådömda anmärkningsmede!; N:o 106, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de Iliiradsskrifvaren J. Thysenii frikallande från ådömd skyldighet att ersätta oriktigt afkortade kronoutskylder; N:o 107, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse äng. afskrifning af de, i och för den i hufvudstaden sednast församlade revisionen öfver Rikets elementärläroverk, ulbelalde förskoltssnmmor; N:o 108, i anledn. af K. M:s nåd. remiss å f. d. Kronofogden C. Wesllingers och f. d. Haradsskrifvarcn G. Lindforss’s und. ansökning om eftergift af ådömdt ersättningsansvar i följd af uraktlåten debitering och upphörd; N:o 109, i anledn. af K. M:s nåd. remiss å f. d. vice Kronofogden J. P. Lundqvists und. ansökning om afskrifning af dess uppbördsbalance; N:o 110, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de den af II. Ex.
I afseende å spannmålsberäkningen för de tjenstemän, hvilka före den vid 1840—1841 årens riksdag fastställda slatsreglerings vidtagande innehaft löner, under hvilka spannmål varit beräknad, hafva, enär riks-markegångspriset för åren 1848, 1849 och 1850 i medeltal utgjort 7 R:dr 5 sk. 4 r:st. samt qvantiteten af den spannmål, som inbegripes under lönerna för äldre, före år 1841 utnämnde embelsoch tjenstemän, uppgår till circa 24,000 tunnor, Rikets Ständer beslutat, att för tjenstemän, hvilka således äro berättigade till spannmålstillökning utöfver det i staterna beräknade priset af 7 Rulr, denna tillökning må för hvarje tunna under lönerne beräknad spannmål bestämmas till 6 sk. — för summans jemnande •— och å Allmänna Indragningsstaten härtill anvisas ett förslagsanslag af 3,000 R:dr. I följd af hvad sålunda blifvit i underdånighet anmäldt, hafva Biksstatens nionde hufvudtitels utgiftssummor blifvit af Rikets Ständer fastställde att, intill dess nästa statsreglering vidtager, utgå som följer: (Se tabellen.) Dock må ofvanstående reglering af ifrågavarande hufvudtitel icke utgöra hinder för verkställighet af de beslut, Rikets nu församlade Ständer fattat i fråga om allmän förenkling af indelta räntorna och tionden, eller deras i mer eller mindre mån skeende indragning till Statsverket. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 23 Augusti 1851. Tillhör Exp.-Utsk:s Förslag till und. Skrifvelse, N:o 174, sid. 462. JPeMsi&etsoch IndragningsStaterne. Pensionsstaten för civile embetsoch tjenstemän d:o för deras enkor och omyndige barn . d:o för militäre embetsoch tjenstemän samt under-officerares enkor och barn Ersättning för mistade löne-innehållningar Ersättning åt pensions-kassorne för nådårsoch begrafningshjelps-besparingar:
Likväl ville jag icke derföre, i egentlig mening, klandra, att då, såsom Utskottet förmäler, det för delta varit en Svensk egenhet, att låta politiska rättigheter stiga med ökadt innehaf af fastighet, reformen nu från denna egenhet hållit sig tillbaka, likasom af vördnad för det ännu bestående fosterländska. Men deremot måste jag desto strängare anmärka, att då Utskottet sålunda erkänt och bibehållit etL aristocratiskt element, Utskottet, det oagtadt, icke hyst någon betänklighet, att lemna alla de öfriga], som af lika, ja än bättre, art, i vår Stånds-författning förefinnas, alldeles å sido och, just genom dessas underkännande, desto mer upprymt fältet för en magt, som minst af alla, torde, för sin inflytelse, behöfva Lagens serskilda omgärdande. — Vår Stånds-representation har någon gång fått uppbära bittra förebråelser för oväsendtligheler, som den icke i sig sjelf tillhöra och lätt kunna, utan minsta rubbning, borttagas; gemenligen har man uti densamma trott sig finna idel frön lill en sorglig, förderflig splittring. För min del vill jag ingalunda bestrida, att vårt statslif, likasom allt annat, omfattar skiljagligt verkande krafter; men mig synes tillika uti denna författning ligga uppå djupet förvarad en bemedling, som äfvenväl i framtiden kunde vara helsosam — under rikedomens vexlande skiften. /po Vansklig är dessutom bestämningen af all val-cemus], vare sig till högre eller lägre belopp. Det är relativitetens oföränderliga natur; derom vittnar äfven andra länders erfarenhet. Uppå hvilken tillförlitlig grund vill man då bygga hoppet, att en form, som upptagit denna census såsom ett hufvuddrag, skall, i följd af sin smidighet, kunna omsluta det vexlande lifvet och inrymma äfven framtidens fordringar? — Det är visserligen, då man söker uppgöra class-afdelningar, ett högst svårlöst problem, att behörigen afväga Nationens serskilda intressen; men att å andra sidan utfinna en rättvis och fullt tillfredsställande census, dertill förslår i sjelfva verket ingen räknekonst.
Maj:ts befallningshafvande derjemte att, vid förutvarande innehafvares afgång, eller då näringsrättigheten af desse förverkas, eller på derom af pastor och socknemän gjord anmälan, efter omständigheterna, omflytta eller indraga öfverflödiga värdshus spisqvarter och andra näringsställen. Pastor å landet vare pligtig att hvarje år, vid Valborgsmässo-socknestämma, inhemta socknemännens yttrande, huruvida något värdshus, spisqvarter eller annnat näringsställe, med ofvannämnde minuteringsrättighet, inom socknen bör indragas, och i sådan händelse göra anmälan derom hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande. Om vid grufvor, större bruk och herregårdar samt manufakturier värdshus för resande erfordras, och rättighet åstundas att under förutnämnde vilkor der utminutera bränvin, skall tillstånd för inrättande af dylika värdshus sökas hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande, som, efter pastors och socknemännens hörande, derom förordnar. Genom de i denna förordning gifne stadganden om bränvinsförsäljning afses icke någon rubbning af den försäljningsrätt, som dislilleringsbolaget i Stockholm, enligt kontrakt, tillkommer. § 44. Bränvin må väl i hela fastager, större eller mindre, försäljas, men icke utdelas eller utmätas å öppna farvägar eller offentliga samlingsplatser på landet, i segelleder, i utoch landthamnar, samt vid stränder, ej heller å torg, i hamn eller å öppen gata inom stad. Den häremot bryter, bote 20 r:dr banko och blifve derjemte, vid hvarje slikt fall, förlustig det bränvin, hvaraf utdelningen eller utmätandet skett. Till samma ansvar vare den förfallen, som å landshvgden far med bränvin ifrån by till by eller från gård till gård att dermed köpslaga. § 45. Den, som i minut försäljer bränvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 r:dr banko. Sker sådan förbrytelse andra gången, plikte han 20 r:dr banko.
Och de sökandes antal stegrades alltjämt. Något måste göras. Under tre riksdagar väcktes motioner om, att anslaget måtte höjas till 100,000 kr., och dessa ständiga påtryckningar tvungo till sist k. m:t att egna en allvarlig uppmärksamhet ät frågan. Så tillkom 1885 års komité, hvilken 1888 afgaf ett betänkande, som dock ännu ej blifvit för riksdagen framlagdt. Att här redogöra för denna komités åsikter är så mycket mindre af nöden, som dess betänkande, om det också blifver grundläggande för en framtida framställning till riksdagen, dock torde för sådant ändamål komma att undergå ändringar och modifikationer. Det torde dock vara förtjänt af att minnas, att komitén särskildt framhåller den bristande insikten hos allmänheten om behofvet för kvinnan af en grundlig bildning samt det begär, som visat sig, att skapa flickskolan efter allmänna läroverkens mönster. Emellertid kunde man ej vänta, tills komiténs förslag, vederbörligen omarbetadt, framlades för riksdagen. Åren 1888 — 90 åtnjöto 62 skolor understöd och under innevarande år väntades ansökningar från 69. Man behöfver ej anlita någon synnerligt invecklad räknekonst för att kunna få klart, att det belopp, som under sådana förhållanden kunde tilldelas hvarje skola, måste blifva obetydligt i jämförelse med hvad behof och rättvisa kräfde. Beloppet skulle te sig rent af löjligt litet vid tanken på 1885 års komités förslag. Komitén ansåg nämligen att åtminstone 45 flickskolor borde understödjas med 4,000 kr. hvarje, oafsedt öfriga mindre understöd. Och nu skulle 69 skolor få dela på — 70,000 kr.! Ecklesiastikministern fann detta vara ogörligt och begärde, att riksdagen skulle höja anslaget till åtminstone 100,000 kr. Ett par enskilde motionärer begärde en höjning till 130,000 kr. Riksdagen nöjde sig med att bevilja de 100,000 kronorna, men vid debatterna inom kamrarne föllo åtskilliga uttryck, som visade, att icke blott flickskolans vänner, utan äfven den, som ansågo undervisningen olämpligt bedrifven, gärna önskade förbättra flickskolornas ekonomi, de senare naturligtvis i förhoppning om en ändring till det bättre äfven i undervisningen.
Hvarvid iakttages: 1:0 att, hvad Socker och TobaksFabricater angår, minst 100 U. af samma vara, och af Ilampväfnader minst 10 st., skola till export angifvas och på en gång afsändas; 2:0 att vid angifnings-inlagan alltid skall bifogas Magistrats-bevis, alt tillverkaren eller afsändaren personligen inför Magistraten med ed fästat, att varan är Svensk tillverkning, samt, då fråga är om Tobaks-Fabricater, Segelduk eller Packväf, alt den är af utländskt råämne; kommande detta bevis att biläggas TullkammareJournalen å den Tullplats, hvarifrån varan ulföres; 3:o att varan bör vara behörigen O hallstämplad; 4:o att Svensk Consuls eller Vice-Consuls å lossningsorten, eller, om sådan Tjensteman der ej är anställd, annan vederbörande embets-myndighets intyg, att varan derstädes blifvit lossad, bör företes för att komma i åtnjutande af förrberörde tull-restitu^ tion. Hor till Bevilln. Utsk. Bet. Skeppare vare skyldig att, på sätt Seglations-Ordningen stadgar, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd, som, för uraktlåtenhet deraf, högstberörde Förordning bestämmer, och må det förråd, som för Besättningens behof till begagnande om Skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andra afgifter i utlastningsorten, äfvensom följande qvantiteter Vin, Bränvin, Caffe och Risgryn, hvilka dock endast en gång om året, då Besättningen vid sista resan afmönstras och Fartyget upplägges, må kunna tullfritt i land föras, nemligen, Från Östersjön: En Skeppare, som får sex man stark och derunder, En ankare Vin och En half ankare Bränvin. En Skeppare, som far sju till tio man stark, Två ankare Vin och En ankare Bränvin. En Skeppare, som far ellofva man stark och deröfver, Tre ankare Vin och Två ankare Bränvin.
F å människor ha förefallit mig så nära besläktade med englarne genom sin gränslösa förmåga till uppoffring, sin obeskrifliga ödmjukhet och själfförglömmelse. Så finns det andra ogifta kvinnor, som icke ha en så stor krets att verka för, men som ha fått till uppgift att uteslutande lefva för en gammal far, en ensam gammal bror, en äldre släktinge, som de icke kunna öfverge. En sådan kvinna har det kanske ännu svårare än hon, som går från hem till hem för att hjälpa, och som dock ofta måste känna, hur välkommen hon är. Det är otroligt, hvad en ensam gammal herre kan fordra af den kvinna, som uppoffrar sig för honom! Visserligen kunna de äkta männen vara fordrande, men jag tror icke, att de i despotisk egenkärlek kunna gå upp emot en gammal sjuklig bror eller far, en fordrande och nykfull gammal farbror. Det vare långt ifrån mig att säga, att alla förhållanden mellan ogifta flickor och deras föräldrar eller syskon äro sådana. Man har j u sett, hur en bror eller syster ha kunnat lefva till sin sena ålderdom i det lyckligaste samlif, eller hur en gammal dotter har kunnat sörja öfver sin fars död, då han var en ålderstigen man, med en smärta, som visade, att med honom det bästa och enda hon ägde var beröfvadt henne. Goda och lyckliga förhållanden finnas j u i alla sammanställningar af det mänskliga lifvet, men jag vill hufvudsakligen fästa mig vid de vanskliga uppgifter en ogift kvinna har att lösa, I våra länder väljer en hustru som oftast IDUN sin man själf, och är hon icke nöjd med sitt öde, får hon skylla sig själf. Men man väljer icke sina föräldrar, sina syskon eller sin öfriga familj själf, och ingen har rätt att för evigt binda tillsammans två människor, som icke äro bundna genom äktenskapet. Eu ogift kvinna, som plågas af en egoistisk far eller bror eller äldre släktinge, som hon är beroende af, kan söka sin befrielse. Men hur ofta finner man icke, att hon icke gör det? Hur ofta ser man icke en sådan uppoffrande dotter eller syster stanna på sin plats intill det sista och sysselsätta sig med ett otillfredsställande arbete — eller intet arbete alls.