Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. enhälligt deri instämt, skulle det innefatta en svaghet, för hvilken en hvar borde blygas och framtiden hafva rätt att fördöma oss, om vi med öppna ögon på en gång förtidigt öfvergåfve hoppet att i utrikes vexelstadgan fä nödiga rättelser vidtagna, till en liten motvigt åt de resullater af riksdagens strypsystem, som hota förstöra landet, och tillika låta den grundsats vinna offentlig sanction, att lag för vexlar, dragna emellan Sverige och utrikes orter, vore ett oeconom i sk t ärende. Genom min motion skulle också jag, oansedt den Jilia fördelen af inrikes vexlar (hvilken fördel närmare skall i det följande bestämmas till sin ringhet), hafva åstadkommit ej allena ingen vinst för våra mindre köpmän, hvilka icke mi få acceptera en vexel af utrikes man i Svenskt mynt på längre betalningstid än antingen 3 dagars sigt eller i4 dagai från utgifvandet, utan fastmer skulle den hafva varit närmaste anledn. till en nära nog formlig afsägelse af R. St:s lagstiftningsrätt, ja, till ett slag af knapphändig grundlagsändring, för hvilken jag hoppas ingen vid närmare eftersinnande lärer förtänka mig att ej hafva velat ådraga mig moraliskt ansvar, om jag också får uppbära det att hafva vållat riksdagens förlängande. Det torde härnäst anses vara min skyldighet att söka uppstalla en rationel definition på hvad för allm. civillag anses bör, efter någon definition icke derom står att inhemta i 87 § Reg.F. Lagstiftaren måtte hafva ansett saken så klar, hvilunde på det oförvillade menniskobegreppet, att ingen definition deröfver behöfdes. Man tänke sig endast, att i den mån samhällen utbildade sig och inbördes reglor för sammanlefnaden blefve ej allena erkända såsom nyttiga, utan med hvar dag utsträckte sin tillämplighet, så öfvergick hvad som i början var ett enskildt tillfälligt stadgande lill egenskapen af allm. lag.
Deremot har under § 199 blifvit infördt ett nytt stadgande angående Salpeterfondeus öfverlemnande till Riksgälds-kontoret i öfverensstämmelse med Stats-Utskottets af Rikets Ständer gillade hemställan i 21:a punkten litt. a) af Utlåtandet N:o 51. § 200, angående uppbörden och redovisningen af allmänna bevillningen; § 201, angående uppbörden af kortoch tidningsstämpelafgifterna; § 202, angående summariska räkningarne öfver Riksgälds-kontorets medel; § 203, angående landtränteriernas månadsförslag; § 204, angående levereringen af Riksgälds-kontorets medel; § 205, angående observationsoch indrifuings-arfvoden; § 206, angående Riksgälds-kontorets hufvudbok; § 207, angående utgifning från trycket af utdrag ur Riksgälds-kontorets räkenskaper; och § 208, angående upprättandet af årliga liqvider mellan Statsoch Riksgäldsverken; äro lika lydande med §§ 218—226 i nu gällande reglemente. Stockholm den 12 Juni 1866. Stats-Utskottcls Memorial N:o 158. i 7 Förslag till Reglemente för Miiksg aids-kontoret* (Fortsättning.) M) Med ordinarie statsreglerivgen gemenskap egande utgifter. § 158. I händelse Statsverkets, till Kongl. Statskontoret ingående, inkomster för något år icke skulle uppgå till det sammanlagda belopp, hvartill dessa inkomster i Riks-staten blifvit af Rikets Ständer beräknade, bör den brist, som enligt rikshufvudboken härigenom uppkommer i tillgångarne för statsutgifternas bestridande, Kongl. Statskontoret af Riksgälds-kontoret ersättas; och må — under förbehåll att, så snart sig visar, det sagda inkomster komma att öfverstiga sitt i Riks-staten upptagna belopp, de sålunda uppkomna öfverskoltsmedlen varda af Kongl. Statskontoret afräkningsvis till
Dgn enda ökade upplysning, som finnes i delta betänk, till de sakförhållanden som förut varit aotörda sorn skal för de förut af Konungen afslagma framställningarna, är beviset ifrån Danska Riksarchivet, och Konung Fredrik lits bref af år 156g ronde upprättandet af en s k. landabok. Jag vill lemna i sitt värde, huruvida denna landabok, som finnes, kan vara en officiel handling eller icke, 0111 det kan vara dea landahok, som Konungen af D utmark befallt skulle upprättas eller icke; men äfven 0111 jag erkänner autenticiteten häraf, så verkar det icke det aldi aringaste på detta sakförhållande, tv allt hvad del betyder, är, alt öfver dessa kyrkohemman i allmänhet skulle Kronan äga dotninium. Men vill man veta hvad dominium här betyder, så skall man se efter det i forntida Dan-ka kamera (-handlingar, och då, mine hen ar! får man vela hvad detta ord lätteligen betyder, nemi. höghet och värdighet samt herrlighet, sorn Kronan ägde utöfva oell åtnjuta såsom kyrl au§ högste beskyddare öfver dessa gods, bestående t. ex. i jagf1 ät tighet, i rättigheten att på hemmanens skog taga liiastrträn och dylikt. Deri ligger, mine herrar! förklaringen pä ordet dominium i afseende på dessa hemman. Men låt det Den j November c. m. äfven hafva betydt äganderätt, så förklarade dock Carl X!I vid sitt uppstigande på thronell år 1700, att då ännu icke verkställd reduction efterskänktes, och detta stadfästades än ytterligare 1720 af Ständerna. Denna författning gäller all äganderätt i Sverige, så väl kyrkors som all annan; ty ännu, mine herrar! äro kyrkorna icke uteslutna från beskydd af Svensk lag, och det är visadt, alt kyrkorna ägde den tiden lill de flesta af dessa hemman städselrätl. Just den undersökning, sool man vill att Ständerne skola begära, har redan ägt runi, och resultatet deraf finnes att läsa i den s. k.
Jag var den förste som sade motsatsen, det var inte så dumt det, det gör alltid ett visst intryck. Han hade tagit papperet från henne och stod och jämförde hennes drag med porträttet från fordom. Hon vände sig hastigt från honom, ty hon märkte, att han såg på henne med en blick, som hon väl mindes, en blick, som liksom svepte in henne, drog henne till sig. Hans hand föll tungt ner på hennes skuldra. Hon drog sig undan med en rysning, men han höll henne kvar och grep efter hennes arm, som hängde ner vid hennes sida och kysste häftigt och passioneradt så mycket af den, som syntes nedanför den korta klädningsärmen. Hon drog hastigt undan sin hand och tog några steg tillbaka. En flammande blygselns och vredens rodnad färgade hennes kinder. — Rör mig inte, jag tål det inte. Ni är en dålig människa — som ni alltid varit! — Hvad säger ni? — Ni hörde det ju! — Mins ni huru ni en gång på Säfsjö gaf mig en örfil, och att jag straffade er som man straffar sådana där vanmäktiga handgripligheter af små naiva flickor — med att stjäla en kyss som jag tog mig friheten att placera där, bakom högra örat. Det ni nyss yttrade var liktydigt med en andlig örfil. Akta er fru Louise, fresta mig inte! De stodo orörliga och mätte hvarandra med ögonen. Den djupa rodnaden på hennes kinder försvann lika hastigt som den kommit och lämnade rum för en dödlig blekhet. Han höjde lätt på axlarne. — Åh hvad ni är er lik, fast vi nyss kommit öfverens om att ni så underbart embellerat, sedan jag ritade det där porträttet, — lika häftig, lika oresonlig och lika bedårande! — Tyst börja inte igen, gå, gå, medan jag ännu vet hvad jag säger och hvad jag gör! Tag skizzen och rif sönder den, om ni är rädd för ert konstnärsrykte, ni tänker ju icke på något annat. Jag har föröfrigt aldrig visat den för kreti och pleti — endast för min man. Han såg förvånad på henne. — Talar ni om allt för er man? — Ja. — Har ni talat med honom om mig? Hvad har ni sagt? — Allt, allt. — Att jag älskade er.
StatsExpeditionerne af Konungens Canzli böra vara Tre, nemligen en för Kammaroch HaridelsÄrenden, hvilka icke böra åtskiljas, en för KrigsÄrendena samt Ecclesiastique Expeditionen, hvars Stats-Secreterare föredrager de af HofCanzleren beredda mai. Colo»ialÄrcndena, såsom icke underkastade en lika behandling med de öfriga, utan öfver!emna de till Kongl. Majus eget Nådiga afgörande, kunde af Utrikes Ministern öfvertagas och skötas med Kongl. Cabinettets Betjening, då ColonialExpeditionen helt och hållet borde indragas. StatsSecreterarne förblifva i lika ansvarighet som jhittills5 och deras förhållande till Collegierna såsom förberedande autoriteter, lider ingen förändring deraf, att dessa Verk hädanefter komma att styras af en Minister, i stället för en corps Ledamöter med deras President. Utom StatsSecreterarens eller den Föredragandes contfasignation lära från Konungen utgående expeditioner böra vara försedda äfven med vederbörande Ministers underskrift, emedan, likasom StatsSecreteraren ansvarar för målets rigtiga föredragning och Expeditionens enlighet med Protocollet, Ministern blifver derföre ansvarig, att. ärendet är af honom vederbörligen beredt, så vida det passerat hans Departement. Beträffande den så kallade LandtRegeringep, tror Utskottet, att någon egentlig Serskildta JJtskottets Bctänkandetl, förändring derutinnan icke lätteligen kan vid» t.-.gäs. Det lär komma att bero af den gränsskillnad, som den blifvande Comitén, i samråd med LagComitén, kan utarbeta mellan de Juridiska och Ekonomiska angelägenheterne, huruvida LandshÖfdingarnes domsrätt Skall förblifva vid hvad hittills varit förord»adt, eller om någon ändring deruti bör äga rum. jägeri Staten anser Utskottat kunna indragas med undantag af någon mindre
Sta tens medel, men missbilligas af det arma folket, som genom svett och möda i flera år underkastat sig en hög beskattning till fyllande af Statens behof, i hopp att en gång få njuta lindring i sina utgifter. Genom de i vårt land alltför höga räntorne på Banco-Discont-lån, har folket hufvudsakligen bidragit till Bankens räntevinst, som, elter Utskottets tillstyrkan, till större delen begrafves i canaler och hamnbyggnader, under det fagra sken, att folket derigenom tillskyndas arbetsförtjenst, men likväl Bolag, sorn äro bildade af de mera förmögne, i sjelfva verket annammar folkets, på sätt nyss nämndt är, tungt hopsamlade medel. Då jag således icke kan anse Staten skyldig att bygga en ny, så kostsam canal, som den ifrågavarande till hufvudsaklig båtnad för några Possessionater och Bruks-egare, afstyrker jag allt anslag till ifrågavarande canal-byggnad, och anser alldeles obehörigt, att hela nationen skall på sådant sätt skatta till ett ringa antal större producenter, hvilka sjelfve lör längesedan bordt inse följden af gamla Bolagets förfarande med vården af en communications-anstalt, af hvilkens bibehållande deras egendomars värde till stor del torde bero. Forsshaga och De/e forss canal är ett arbete, som troligen för i5 år sedan kunnat gagna talrika menigheter och förhöja värdet af flera tusende tunnland skog, samt skulle blifvit det vackraste vattenverks anläggning i Elfdalen. Men genom inställandet af det primitiva anslaget för den nu Hör till Stats-Utshottets Utlåtande, JV:o 455» ir mera i ögonen fallande planen att hylla Uddeholms Bolag, sedan det kommit i besittning af flere skogstrakter på tjugu mils afstånd från Uddeholm, har äfven hela denna canal nu egentligen blifvit ett föremål för några få Bruks-egares, och i synnerhet detta Bolags nytta, hvarföre företaget synes mig icke böra blifva understödt af allmänna medel.
Det ena af dessa alternativer är det som motionären föreslagit, eller att Svenska myntfoten skulle ställas i närmaste öfverensstämmelse med den nya Tyska Vereins-thalern, på det sätt nemi. att då 500 Franska grammer finsilfver, enligt Tyska mvntlagen, utmyntas till 30 thaler, så skulle samma qvantitet finsilfver hos oss utmyntas till 20 specier, i följd hvaraf den Svenska specien skulle komma att ega ett värde, som med jemnt 50 proc. öfverstege Vereins-thalern. Det andra af mig omtalade alternativet vill måhända icke synas mindre inbjudande. Enligt detsamma skulle, såsom redan vid realisationens införande starkt ifrågasattes, riksdaler Hamb.-b:ko antagas till grund för vårt myntsystem, hvilket i sådant fall komme att hvila på helt andra vigtbestämmelser än det nyssnämnda Thaler-systemet. Hamb.-systemet utgår nemi. från den Kölniska marken såsom vigt-enhet, och grundar sig derpå, att 9j riksdaler Hamb.- banko skola motsvara en Kölnisk mark finsilfver. De som förfäkta detta sednare alternativ, anföra, att de Hamb.-myntsorterna, riksdaler och mark banko, utgöra ett gammalt, noga bestämdt myntvärde, som är kändt och noteradt i hela handelsverlden; att således derigenom den sökta förbindelsen med något allmänt Europeiskt penninge-system fullkomligen vunnes; att detta system i afseende å fastheten och oföränderligheten hade ett företräde deruti att enheten, som blott afser en viss qvantitet finsilfver, vore fiktiv, och att ingen utmyntning enligt densamma i verkligheten egde rum; samt slutligen, att genom antagande af Ham.-systemet, äfven det andra af de nyss uppgifna ändamålen skulle på samma gång vinnas, nemi. enhet med de Skandinaviska grannländerna, hvilkas myntfot eller specieriksdaler är lika med Hamb.-banko. Det låter icke förneka sig, att dessa omständigheter förtjena ganska mycket afseende, men jag tror likväl, att i valet mellan de begge alternativerna företrädet bör lemnäs åt Thalersystemet framför mark-svstemet.
Samtlige länen skola indelas i valdistrikter, på det sätt, att hvarje distrikt bildas af en stad jemte landsbygd, hvars område lämpas dels efter länets folkmängd, fördelad med hänsigt till antalet af de särskilda distrikternes Fullmäktige, och dels i öfrigt företrädesvis efter de lokala förhållanden, som förena landsbygden med staden, men i brist af sådana, efter belägenhet, med afseende å beqvämligheten för landsbygdens innevånare att i staden samlas. Valdistrikt må icke innefatta delar af olika län, så vida icke en socken tillhör mera än ett län, i hvilket fall den räknas till det län, hvarest sockenkyrkan är belägen. Mom. 5. De valdistrikt, som innefatta städerne Stockholm, Götheborg, Norrköping, Gelle, Malmö, Fahlun, Carlstad och Wexiö, skola sända, det förstnämnda, 10 Riksdagsmän, det dernäst anförda tre, och de öfriga hvartdera två. Alla öfriga valdistrikten skola sända hvartdera en Fullmäktig, dock kunna 2:ne af dessa förena sig om en Fullmäktig.
Revisorerne skola taga noggrann kännedom om Läne-kontorets styrelse och förvaltning samt granska det föregående årets afslutade räkenskaper, kassabehållning, handlingar och lånedokument, dervid sorgfälligt tillses: att lånen blifvit inom fastställda tider antingen till fullo betalda, eller, med erläggande af föreskrifna kapital-ajbetalningar, omsatta; att förskottsoch öfverräntor, rigtigt beräknade, kommit Lånekontoret till godo: att lagsökningsärendena blifvit med all erforderlig skyndsamhet och nit handlagda och bedrifna, samt Läne-kontorets rätt och bästa, genom nödiga bevakningars anställande, med noggrannhet iakttagna. Revisorerne tillkommer älven att bestämma, hvilka lån skola, såsom osäkra, inom linien föras, samt afgifva yttrande angående de fordringar, som af Kontorens Styrelser hos Banko-Utskottet föreslås till afskrifning. § 3. Finna Revisorerne under förrättningen sådana förseelser eller afvikelser från gifna föreskrifter vara begångna, antingen af Styrelsen eller af Låne-kontorets tjenstemän och betjening, att åtal derå följa bör, ega Revisorerne, i förra fallet att derom omedelbart hes vederbörande göra anmälan, och, i sednare fallet, att mot den eller de felaktige åtal anbefalla. § 4. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut böra Revisorerne tyst. och förtegadt hålla hvad som rörer enskilde personers förhållanden till Låne-kontoret. Revisorerne vare derjemte förbjudet att ingå i någon slags disposition af Lånekontorets medel, under hvad titel och till hvad behof det vara må, utöfver de anordningar, som här nedan i 7 och 8 §§ omnämnas. § 5.
Uldr. den 5 Maj 184 r • 393 skjutande miltalet, livaifor nu vanlig skjutslega med 16 sk. banco för milen erlägges, samma lega som för gästgifvareskjuts i allmänhet och med den förhöjning, som derföre kan varda bestämd, beslöt Ståndet, att, sedan undersökning för sig gäll, •— hvilken Kongl. Maj:? täcktes så fort sorn görligt till verkställighet anbefalla, — rörande post-hemmanens olika behof af lättnad i postförings-skyldigheten, Kongl. Mai;t mätte i Nåder täckas, ef er sig företeende omständigheter, tilldela de hemman, sorn mest finnas tryckta af postförings-besväret, en förhöjning i legan från 2 sk. a 4 sk. lill och med 5o procent för milen; 2:0 Biföll Ståndet det må, för bestridandet af de sålunda uppkommande utgifter, å Biksgälds-Contoret anvisas ett förslagsanslag af 15,000 B;dr att för året utgå; 3:o Brfoll
— Ja visst, för dig genera vi oss inte. Sitt du stilla, Elisabeth! Hon nickade till systern: Sätt dig Annie, du har väl inte så fasligt brådtom! — Jo, det har jag händelsevis. Mia har kommit och hämtat mig, vi skola ut och svärma i månskenet. Jag skulle bara lämna dig de här fotografierna, de ha kommit in bland mina. Här har du Neuschwanstein och den här förtjusande vyen från Plansee, här är Partenkirchen och Zirl och Innsbruck. Hela resan, som signor Prado och monsieur de la Colombe gjorde med oss. Du vet Fritz, de där herrarne vi råkade i München och som gjorde vagnsfärden med. — Ja, Elisabeth skref och talade om, hur det gick till. Ni tyckte ju bra om dem? — Ja ofantligt, i synnerhet om fransmannen. Italienaren var allt en döddansare, var han inte det, Elisabeth? Han talade förresten bara italienska, så honom hade jag ingen glädje af! Var han så vidare rolig, Elsie? — Ånej, men han var snäll och hygglig. — Ja, han var precis som en välmående och treflig gammal farbror. Men den andre, Fritz du, han var alldeles bedårande! Du har aldrig sett sådana ögon i hela ditt lif, det vill jag våga aldrig det på — för det fins inga! Och en sådan näsa med en liten fin bukt och öppna näsborrar — som en rashäst. — Skall det nu också vara vackert? — Det måtte det väl! Och så en skälmaktig mun med smala, fina, kolsvarta mustascher! Om jag bara hade fått hans porträtt, det hade varit något att visa flickorna, men han gaf mig det inte och mamma ville inte, att jag skulle be honom om det, så jag fick bara hans visitkort: Ernest de la Colombe, Arles, Provence. Låter det inte alldeles som i en roman, hvad Fritz! Det var bara förargligt, att han skulle vara något så oromantiskt som advokat. — Skall det vara en pik åt mig? — Nej bevars, jag har visst ingenting mot yrket, men nog är det oromantiskt, det får du medge, jurist, advokat! Han skulle varit bildhuggare eller målare — eller trubadur eller — ja, sitt inte och se sarkastisk ut.
Granskningens andra resultat är: att Riksens Ständer äga anledning till yttrande af den önskan, det Konungens Rådgifvare vid sina tillstyrkanden i sådane frågor som närma sig den rålinea, som blifvit emellan den administrativaoch Domaremakterna uppdragen , måtte oafbrutit äga i sigte: huru den jemnvigt emellan StatsMakterna, som Lagstif - Den 10 Julii f. m. tarén genom »809 års Constitution hoppats kunna bereda, helt och hållit dera! bero. De facta, som rättfärdiga en sådan önskan äro upptagne i Betänkandets 2:dra och s.dje anmärkningspuncter. För bestämmandet af det beslut, aom det kan åligga Ridderskapet och Adeln att med afseende på detta förhållande fatta, torde man böra erinra sig resultatet af den redan yttrade opinion, hvartill RegeringsFormens io3;dje §. berättigar och förpliktar. Jag vet och känner att en opinion, yttrad under de vilkor som denna §. föreskrifver och tillåter, hevittnar både ofullkomligheten af alla menskliga institutioner till bibehållande af rättstillståndet, och de vådor för hvilka de blottställa individer, under det att man genom dem sökt bereda en ofta blott osäker säkerhet åt det hela. Men hvad än om opinionernes inflytande på våra handlingar och våra beslut må kunna sägas, så fordras dock en i föreskrifven form yttrad opinion att afseende på densamme göres. De beslut som Riksens Ständer med anledning af ConstitutionsUtskottets fällda omdömen gå att fatta, äro icke heller grundade på juridiska undersökningar, äro icke heller annat än yttrade opinioner, för hvilka de i sin ordning genom opinioners yttrande bedömmas.
Änskönt man inom Utsk., på grund af upgifne förhållanden, komtnit till den all männa åsigt, att verksamma åtgärder för befordrande af sedlighet och religiositet på de ställen, der större samlingar af arbetsfolk förefinnas, verkligen är behöflig, innefattar Utskts förslag, alt vid de jernvägsföretag af större omfång, hvilka utföras af Staten, bör en sådan vård lemnäs arbetaren; men vid de jernvägsföretag af lika stort omfång, de der icke hafva bidrag af Statsmedel, skulle det vara öfverflödigt att egna honom denna vård. Kan sådant vara riktigt då vi känna att i mellersta Sverige stora jernvägsarbete!), hvilka icke hafva bidrag af Statsmedlen, nemi. Köping-Hult-banan, utföres af ett enskildt bolag, och att i Norrland och Östergöthland flere större jernvägsföretag fortgå, hvilka bekostas af enskilde personer? Jag betviflar icke att vid Statens jernvägsbyggnader nödig omsorg i allmänhet egnas arbetsfolket. Utsk. har likväl ansett att serskilda föreskrifter i detta hänseende borde gifvas. Hvarföre då undantaga enskilda arbetsföretag af större omfång, der dylika föreskrifter äro vida behöfligare? Då Utskts förslag blifvit af PresteSt. antaget med den förändring, att orden »enskilda bolag med bidrag af Statsmedel» skulle utbytas mot ”bolag, menigheter eller enskilda personer”, hemställer jag att R. o. Ad. måtte förena sig i detta beslut, Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl: Den förste värde talaren har hufvudsakligen fotat sina argumenter mot Utskts Betänk, på en genomförd kritik af Biskop Fahlcrantz’ motion och slutligen derpå alt han förklarade att det mot sanningsenliga Utsk. anfört, vore att 'Utsk, saknade nödig kännedom om de ifrågavartde förhållanderne. Men jag ber att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att förhållanderne äro olika i olika delar af riket, och att på vissa orter icke saknas skäl till klagan öfver bristen i föreskrifter för de förhållanden som Betänk, omfattar. Vidare hafva 2:ne talare yrkat den förändring i Utskts förslag att orden »med bidrag af Statsmedel” skulle bortfalla.
Banco-Utskottet, som, för behandling af de Utskottet åliggande göromål, nu till en början funnit nödigt att fördela sig på 2:ne Afdelningar, den ena för Cancellieoch Finans-Årenden och den andra för Räkenskaps-Ärenden, har väl, med stöd af den genom 24 §. 1 mom. uti Riksdags-Ordningen, Utskottet lemnade rättighet att för hvarje division förordna en Cancellist, antagit 2:ne Cancellister; men som hvarje afdelning ovillkorligen behöfver en Notarie och de antagna Cancellisterne i följd deraf blifvit anställde såsom Notarier på Afdelningarne, samt för göromålens behöriga gång dessutom erfordras minst 2:ne Cancellister, får Utskottet härigenom anhålla, dels att förstbemälde 2:ne Notarier måtte erhålla Notarie-arfvoden och dels att Utskottet berättigas från och med denna dag använda 2:ne Cancellist-arfvoden. Stockholm den 3o Juli 1844* Å Högl. Ridderskapets och Adelns Å Högvördige Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar. Th. Stjernstedt. Er. S. Ödmann. Å Vällofliga Borgare-Ståndets Å Hedervärda Bonde-Ståndets Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Aug. kl. 7 e. m. Memorial, med öfverlemnande af BancoFullmägtiges till Utskottet afgifne Berättelse. Med anledning af stadgandet i 2 §. af Instructionen för Rikets Ständers Banco-Utskott, att den af Banco-Fullmägtige till Utskottet afgifne Berättelse, dels om Bankens tillstånd och rörelse i sin helhet, dels ock oro Bih. till R. St, Brot. 1844. 6 Sami. 1 Afd. 1 Häftet. ledamöters vägnar Ledamöters vägbar : P. Sahlström. C. O. Ossbahr. N:o 2. 2 Banco-Utskottettets Meni.