Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr EhrenborgI afseende på hvad Friherre Wrangel och Herr Ankarsvärd anfört om Grefve Posses förslag, får jag åberopa hvad Utskotten yttra sid. (54, nemligen, att bland Jlere jörjlag anje jig Utjkotten JärJkilt böra nämna Grefve C. fl. Pojfes, hvilket, med undanröjd Jkillnad emellan Landtoch Statsmanna näringar, och antagande af fiyrkt Jkicklighet, fäforn enda grunden och vilkoret för näringars idkande, förutfåtter en vifs grad deraf för rättigheten, att med egna händer idka ett handtverk, en högre jör defs idkande, fåjom handtverkare med biträde af gefåller, och en ännu högre för defs idkande fäfom fabrikant. 1 fråga om näringarnes för fia ordnande i ett nydanat Samhälle, oberoende af äldre författningar, rättigheter och vanor, hade visferligen detta förjlag fört erit den flår/la uppmar kjärnhet. men pä förr uppgifné grunder och ela difs utom, genom ett Jädant för/lags antagande, den hittills medgifne friheten till inträde i fabriksnäringen, under hvilken frihet denna näring vunnit anfenlig förkoj rån, fladie näjlan i famina nion förf väras, Jörn inträdet i öfrige näringar underlättades, huf - 3®4 Deri 30 Augusti c. va TJtJkotten icke trott fig ät nämnda forjlag bora lemna det bifall, det eljest i mänga ajfeend-m förtjent. Der hafva Utskotten således uppgifvit hufvudgrunderne för Grefve Posses förslag. Utskotten hafva ock redovisat skälen, hvarföre det ej kunnat antagas, dels derföre, att fabrikerne skulle underkastas ett tvång, som de ej hittills fått vidkännas, dels emedan det skulle förorsaka en sammanblandning af Stadsmannaoch Landtmannanäringar. Pag. 22 och 25 finnas skälen härtill angifne, och jag har ej här funnit dem vederlagde.
Preste-StSndet har till Stats-Utskottet remitterat ett af Expeditions-Utskottet den 18 innevarande månad till Rikets Ständer afgifvet Memorial, innefattande hemställan att, i anseende till behofvet af flera biträden för att kunna med erforderlig skyndsamhet ombesörja renskrifningen af alla de expeditioner, som före riksdagens afslutande skola från Expeditions-Utskottet afgå, ett belopp af 500 R:dr måtte beviljas till arfvoden för omförmälda renskrifnings-arbetens verkställande; men sorn, enligt hvad Utskottet inhemtat, de frenne öfriga Riks-Stånden vid föredragning af berörda Memorial, bifallit Expeditions-Ulskottels hemställan, kan StatsUtskottet, då denna fråga således är af Rikets Ständer afgjord, dermed ej taga befattning, utan får endast detta förhållande, i anledning af Preste-Ståndels remiss, för Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 22 Oktober 1860. Bih. lill /(. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Okt. 1860, kl. 6 e. tn.
Presterskapets aflöning i Carlskrona, om minskning i. Se Carlskrona. — löneinkomster, angående conventioner om. Se Löneinkomst. — löneinkomster, angående conventioner om. XXIII. B. 427- XXIV. A. 442. ( 207 ) PresleStåndet, om förändring af grunderna för befordran inom. Se Befordran. Presträttigheter, om deras utgörande i penningar. Printzensköld, Carl, yttranden. II. Privatbanker. Se Banker. Privilegier, Stapelstads-, för Döderhultsviks köping, angående. Se Döderhultsvik. —- Köpings-, för fiskelägena Fjällbacka med Rådholmen och Grebbestad. Se Fiskelägen. — Skinskattebergs Bergslags, örn upphörande af. Se Skinskatteberg. — Köpings-, om utfärdande af, för Trelleborgs by. Se Trelleborg. Promotorial, om rättighet för fordringsägare, alt hos Konungens Befallningshafvande erhålla sådana i lagsökningsmål. XVIII. B. 46. A. 168. XIX. U. 215. A. 4i5. XX. E. 106. Propositioner och Skrifvelser, Konungens nådiga: — N:o 1. till StatsUtskottet, angående Statsverkets tillstånd och behof. I. B. 290. A. 3o4. IV. R. 5i5. B. 588. TJ. Å. 290. XX. E. 56g. Å. 648. XXII. É. 381. Propositioner och Skrifvelse-, Konungens nådiga: — N:o 2. till Rikets Ständer, angående Calmar Läns fördelning i två Län. I. V. B. 372, 42°- "VI. — N:o 3. till Rikets Ständer, angående lönebidrag af allmänna medel till uttappning af myror på Gottland. I. IX. U. 438. X. .o;. XI. A. 289. XIII.
Den kan blifva betydlig, och för detta fall stadgas, att den kommer att utlånas på fastigheter å landet, till så jemn fördelning, som svarar mot skattevedeilags-beloppet, hvarigenom räntan, som under tiden Stats-Vtskofets Vtlatandej N.o *4°‘ l5 inom orten upplupit, om dess tillstånd varit sådant att capitalet kunnat der bibehålla sig, till orten i egenskap af lån återkommer, och således icke utsuger rörelseroedlet, innan landet med producten af sin flit hunnit skaffa motsvarande tillgångar. När dessa lån slutligen uppsägas, eger Riksgälds-Contoret tillgång tili kostnaderne för det nya taxerings-verket, och vidare kan det användas tili indemnisationer, serdeles inom de conqveterade provincerne. 11. Vedergällnings-skyldighelen, enligt första punkten, å skattehemmanens sida, för åtnjutna förmedlingen, uppfylles på det sätt, att de vid 28 års utgång och framgent under lika mångå år i egenskap af löseskilling för befrielse af den skattedel, som på privilegierade jorden öfvergått, erlägga ett, efter samma tidrymd åter upphörande tillskott, under egenskap af tillfällig ränta. 12 Detta sålunda under 28 år tillgängliga lösesldtlings belopp utgör ränta och amortisements-fond för andra Stats-obiigationér af vanlig art, sorn kunna erfordras för sednare indemnisations-åtgärden, i fall tillgången efter 10:de punkten icke förslår. 13. Yisar sig efter den nedanför nämnda taxeringen och i enlighet dermed uppgjord fördelning af grundskatten på samtlige hemmanen, att privilegierad jord på förhand mottagit större capital i obligation, än som svarar mot påförde nya grundskatten, efter fyra procent uträknadt, skall öfverbetalningen godtgöras RiksgäldsContorel medelst serskildt påförd räntedel, som utgår i 28 år och motsvarar behof vet för ränta och amortisement af ålujutne öfverskottet.
På de skäl, sorn ej mindre Departements-Chefen, än den år 1842 nådigst tillsatta Kommitté för granskning af uppgjorda förslag lill reglering och förbättrande af Arméens sjuk vårdsanstalter, uti afgifvet underdånigt betänkande, andragit, förnyar Kongl. Majit Sin vid sista Riksdagen gjorda, men då af Rikets Ständer ej bifallna framställning om beviljande af 20 arfvoden för Reservläkare, å 300 R:dr hvartdera, med tillhopa årligen 6,000: att tilldelas sådana pensionsberättigade Regementsläkare, af så väl indelda, som värfvade Arméen, som, vid afskedstagande från regementsläkare-befattning, erhålla nådigt tillstånd att ingå uti Fällläkare-korpsens reserv; och anser Kongl. Majit delta anslag lämpligen kunna å 4:de Hufvudtiteln upptagas under särskild rubrik af: Arméens sjukvård^ tillika med det vid förra Riksdagen beviljade rese-stipendium för militärläkare, hvilket nu är inbegripet under kontanta anslaget för indelda Arméen. Deremot linner Kongl. Majit, alt med fyllandet af öfriga utaf förbemälde kommitterade uppgifna behof för regleringen af Arméens sjuk vårdsanstalter tills vidare kan anslå. Enär, enligt hvad hos Kongl.
1 bög grad anmärkningsvärd! är emellertid det förklarande, som uti Sardinien efter lifliga debatter infördes i lagen om den fria räntan den 5 Juni 1 857, att nemligen gäldenären skulle vara berättigad att till inbetalning uppsäga försträckningen, när han fann det lämpligt. Detta är obestridligen en strängt riktig följd af hufvudmotivet för den konventionel räntans frihet. Ar det nemligen en sanning, att räntans belopp allena bestämmes af tillgång och efterfrågan, och att allt bör få gälla hvad det kan, så måste det stå öppet för låntagaren att, i sin tur, då räntan står lägre, befria sig från det dyra kapital, som för sträcktes honom under en tidpunkt, då räntan stod högre. Vid denna tidpunkt voro konjunkturerne fördelaktige för långifvaren; vid den andra äro de det för låntagaren, hvilken dessutom, i täflan med sina yrkesbröder, icke länge kan bära tyngden af en högre ränta, under det att desse arbeta med fördelen af en lägre. Visserligen uppstår vid sådant för hållande en skarp kollision emellan den fria konkurrensens princip och rättvisans anspråk på aktning för aftalens helgd; men äfven häruti visar det sig alltså, att ett behof för lagstiftaren är för handen att, med sträng hänsigt lill det gemensamma bästas kraf, ordna och bestämma hvad ändamålsenligt är. I Preussen fann sig regeringen, äfven under tryckningen af 1 857 årskris, föranlåten att genom en publikation af den 27 November samma år inställa efterföljden af lagen om den högsta räntefoten på tre månaders tid för de derunder träffade skuldförbindelser, hvilkas förfallotid ej öfverskred tolf månader, och denna åtgärd blef väl äfven sedermera af Kamrarne i Februari 1858 godkänd; men det uttryckliga förklarande tillädes dock dervid, 22 att derigenom de betänkligheter icke skulle anses häfda, som möta upphäfvandet af de lagar, genom hvilka den tillåtna räntans maximum bestämmes.
Vidkommande ränteoch amorterings-anslagels belopp, samt den tid, inom hvilken de upptagna lånen böra vara liqviderade, har Utskottet, med anledning af det om delta anslags ökning framställda yrkande, funnit sig böra tillstyrka detsammas förhöjning till 5'/. procent; hvarjemte och såsom ledning för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vid bestämmandet af ej mindre räntan för de upplånade medlen, än den kapital-rabatt, som, i förhållande dertill, kan medgifvas, Utskottet ansett nödigt, att en viss tidrymd fastställes, inom hvilken hvarje upptaget lån bör vara återbetald!. Enär, vid bestämmandet och anvisandet af ränteoch amorterings-anslagets belopp, Rikets Ständer naturligtvis icke kunna känna, huruvida och till hvad belopp kapital-rabatt vid den beslutade upplåningen verkligen erfordras, kan sagde anslag icke lämpas efter det i de blifvande obligationerna förskrifna kapitalet, ulan måste, såsom Utskottet föreslagit, bestämmas på grund af den summa, hvilken, enligt Rikets Ständers beslut, skall emot dessa obligationer upplånas. Med anledning af anmärkningarne emot 7:de momentets sednare punkt, får Utskottet tillägga den förklaring, att denna punkt står i bestämdt sammanhang med Utskottets förslag, angående anhållandet om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse å Rikets Ständers beslut i afseende på den upplåning, hvarom nu är fråga. Det har nemligen synts Utskottet nödvändigt förbehålla kommande Ständer rättighet att, utan hinder af den sålunda meddelade faslställelsen, kunna vidtaga de förändrade föreskrifter, som erfarenheten eller tidsförhållandena påkalla med hänsigt till räntans och amor terings-anslagets belopp samt obligations-valörerne för de ytterligare lån, hvilka, med bibehållande för öfrigt af nu stadgade upplåningsgrunder, komma att framdeles upptagas. Vid införandet och fastställandet af ett upplåningssäft, som är afsedt att under en längre framtid tillämpas, synes det för öfrigt vara i sin ordning, att ut tryckligen antyda de delar af härvid beslutade stadganden, hvilkas fortsatta bibehållande eller förändrande anses böra bero på särskild pröfning.
Sådana anfall besvarar jag i allmänhet icke, enär jag anser min person vara för ringa att blifva föremål för uppmärksamheten; men då Hr Gr:ns yttrande skulle innebära en dementi af hvad jag uppgifvit, anser jag mig skyldig att bemöta honom. Hr Gr:n yttrade, att jag skulle hafva sagt, att ingen i Nerike vore af annan åsigt än den, som jag omfattat. I)et har jag ingalunda sagt, utan endast, att de, som sammanträdde i Orebro, voro enhälliga i den åsigt, att tull å landtmannaprodukter icke gagnade landtbruket. Att i Nerike, likasom annorstädes, personer finnas, hvilka i dessa frågor tänka lika med Gr. Liljencrants, har jag naturligtvis icke kunnat förneka. Hr Gr:n har äfven förebrått mig, att jag vid sistlidne riksdag skulle hafva yttrat mig för saker, som jag nu motsatt mig. Möjligen börjar mitt minne försvagas. Jag vågar dock emedlertid betvifla, att jag vid förra riksdagen förordat tullsatser på lifsmedel. Men jag talade för nedsättande af en tullkomité i sådan rigtning, som den, hvilken Ståndets majoritet ansåg för fäderneslandet gagnelig; och detta ångrar jag icke, ty då öfvcrtygelsen inrotat sig, alt det var borttagandet af tullarna på lifsmedel som vållat jordbrukarens betryckta ställning, önskade jag, slt en komité måtte nedsättas, som opartiskt utvecklade huru härmed kunde förhålla sig. Deri har mitt fel, — om det så kan kallas, — bestått; men jag bar icke yrkat införande af tullar, sedan de en gång blifvit borttagna. Deremot har jag förklarat, att när en näring, till följd af många och origtiga skyddsåtgärder, införts på en viss bana, borde någon tid lemnäs denna näring för en återgång. Det har förebråtts mig ocb de med mig liktänkande, att vi ständigt återkomma med frasen om arbetarens bergning.
Af detta stadgande sjmtes alltså följa, att, om Capelianens löneförmåner, sådane de i slutet af åberopade punkt blifvit bestämde att, till högsta belopp, af församlingarne utgå, på ena eller andra stället icke skulle finnas tillräcklige för hans nödtorftiga bergning, det då ålåge Kyrkoherden i Pastoratet att med sina inkomster fylla hvad som felades i Cupellanens underhåll, så att denne af sine löneförmoner blefve försörjd, samt Biskop och Consistorium att fastställa hvad i sådant afseende Kyrkoherden borde bestå Capelianen, för det biträde i Embetet han af Capellanen åtnjöt; hvarföre ock desse Tjenstemän, i Collegii tanka, borde, så vidt detta stadgande rätteligen handhafdes, kunna påräkna nödtorftig utkomst, samt det öfverklagade lidandet, om det funnes grundadt, hufvudsakligen tillskrifvas det ringa understöd Kyrkoherdarne i allmänhet lemna, äfven i de pastorat, der Kyrkoherden, utan afsaknad, kunde bestä ett mångfaldigt större anslag. Kongl.
Att för öfrigt genom denna lag icke någon inskränkning kommer att ske för Den 22 Maj. 34!» dem, som tillhöra främmande religionssamfund, är tydligt, och utländingar böra väl dessutom icke vara berättigade till någon större förmån, än landets egna barn. Hr Estenberg, Karl Kristian: Sedan nu det första förslaget, som K. M:t i denna fråga framställt, blifvit afgjordt, synes det mig som om man, med afs:de å det andra, bor med ali sorgfällighet fästa sig vid det felaktiga så väl i K. M:ts eget som Utsk:ts något förändrade förslag. Det lärer icke kunna förnekas, att -orden i begge dessa förslag ”annan än den rena evangeliska läran” äro mycket tvetydiga. Dessa ord förutsätta nemi., att de trosbekännare, som tillhöra den evangeliskt-lutherska församlingen i Sverige, anse sig verkligen hafva i sina religiösa förhållanden uppnått det mål, hvartill hvarje religions-samfund bör sträfva, samt vara frikallade från hvarje framåtskridande i religiöst hänseende. I och med detsamma som vi nyttja denna benämning, så vilja vi likasom kasta en skugga på alla andra evangeliska bekännelser. Mig synes som om denna redaktion icke kan stå tillsammans med den kristliga ödmjukhet, som individen likasom samhället bör iakttaga. Det smakar något af den romerskt-katolska kyrkan, som säger sig vara den enda saliggörande. Jag anser att ingen, vare sig jordisk eller himmelsk, makt bör inbjuda till affall ; men då vi begagna det ifrågav:de uttrycket, så göra vi en sådan inbjudning. Yi måste nödvändigt derigenom uttala, att vi, trosbekännare af den allmänt antagna religionen i Sverige, söka detta mål, nemi. den rena evangeliska läran och inbjuda andra, som möjligen kunna vara längre komna, än vi, att bilda församlingar, under förutsättning, att dessa församlingar möjligen kunna vara oss till hjelp att vinna det mål vi söka. Under någon annan förutsättning inser jag icke att någon inbjudning till affall kan göras. Det måste också vara meningen med denna §, att sökande efter den enhet, som är vårt mål, måtte vara så talrika som möjligt. Jag kan icke instämma med Erih. Creutz deruti, att den kristna kyrkan skulle vara en sådan kyrka, der enhet icke borde finnas.
Debatten röjde s8 starka sympatier för 18 &amp; r som &amp; Idersgans, att ett ö f ~ y - $ngsförslag i detta syfte bör ha god utsi$ att snart $ i g e ~ o m. Meddelande från .Fredrika-BremerFörbundet. Förbeclzdets sjukkassa har under Ar 1889 utdelat sjukhjälp till ett belopp af 1524,50 och antalet af dess medlemmar uppgAr för narvarande till 164. Hvarjehanda kvinnofrågan. Sverige. Till stipendiute~ å frökna9vae H. och A. Biertas fond '. för kvinliga medicine studerande hafva af Karolinska institutets lararekollegium utsetts: Tora Alfhilda Evelina Granström, Sigrid Molander. och Anna von Hall. Stockholrns h3sesalongs styrelse har beredt tiliffille för lararinnor vid liufvudst~dens allmänna och privata Isroverk att erh&amp;lla Arsabbonnement p&amp; tilltrade till lasesalongen för ett pris af 3 kr. Sedlighetskonferens i Stockholm. FrAn Federationens hufvudbyrA i Geneve har inghtt meddelande on], att Arets konferens kommeratt hillas i Stockliolrn under tidigare delen af september minad innevarande &amp; r. Evidiga ordförande i skolfö~en&amp;ga? *. Kalmar skol förening har. till ordförande för innevarande Ar valt folkskollärarinnan Lovisa Viderström. För tv&amp; &amp; r sedan hade Karlskoga larareförening likaledes en folkskolliirarinna till ordförande, antagligen den första kvinna i v i h t. land, som bekladt ordförandeplatsen i en skolförening. Danmark. Danska kvziznan och viksdagsonannava~et. Vid det. senaste riksdagsmannavalet hade, genom saniverkan af ett par kvinnoföreningar i Köpenhamn (dansk Lvindesamfund och kvindeiig valg-. retsfor ening) den anordning blifvit trtiffad, att valkandidater inom de. olika valkretsarna, vid valmöten skulle uppmanas att redogöra fiir sin. stallning till kvinnosaken, s8rskildt i afseende p&amp; valratten.
På 300 — 400 mrs afstånd går den ståleller koppar-mantlade kulan utan att förlora formen genom 45 cm. tjockt furuträ eller 1 en 7 mm: s järnplåt eller en 50 cm. tjock sand vall. Denna lilla kula nöjer sig icke med att döda eller såra en man; nej hon går genom tre eller fyra, om de stå bakom hvarandra. Hon är dock vida mera män-8 MODERNA VAPEN. niskovänlig än de gamla blykulorna, ty hon slår utan att splittras genom de tjockaste ben, gräfver en fin kanal på sin väg och går därefter ut ur kroppen, hvarför framstående läkare förklarat hennes sår lätt läkta. Det finkalibriga, långt och säkert skjutande och hastigt omladdade repetergeväret med dess hårda kula och röksvagt krut är den beväpning&gt; som alla arméer nu skaffa sig, och till och med ryssarne, hvilka ega II-mm: s-periodens bästa gevär med en apparat, som medgifver hastig laddning, och hvilka — sannolikt mest af ekonomiska skäl — förklarat repetergevär obehöfliga, lära hafva antagit ett nytt gevär. Den närmaste framtidens beväpning synes sålunda gifven — om införandet från paketet i * pipan af ny patron sker med handkraft eller på automatisk väg betyder härvid intet —, och huru mycket skiljer sig icke denna beväpning från den, som framgick ur 1866 års händelser. En förf. har rätt, då han säger, att under det senaste fjärdedels århundradet på detta område uträttats mera än förut under sekler. Vi kunna icke lämna gevärsfrågan utan att kasta blicken på våra egna inhemska förhållanden. Hos oss pröfvades redan före 1866 s. k. kammarladdning, hvarvid pipan itusågades nära dess öfre ända, så àtt själfva kammarstycket kunde vridas upp och laddas, hvarefter-pipan åter sammansättes.
Collegii utslag, hos Den 4 Januari f. ra. 19 K. M. anförde, då hvad K. M. uppå flores besvär fastställer, blifver för alla gällande, ty då först blifver taxan formaliter afgjord. Det är således denna olikhet för rusthållaren» räkning, som då mera icke kan inverka, när K. Kammarcoll. lemnar honom den underrättelsen, att taxan redan är fastställd, med hänvisning alt hos K. M. deröfver anföra besvär. Frågan blifver enkel och för alla lika, hvadan jag förnyar min begäran om propos. på afslag å delta l:sta inom. Frih. Raab: Sedan Frih. Cederström afstålt från sitt yr kande om återremiss, så kommer R. o. Ad. nu att afgöra hvilka af dessa punkter skola bifallas och hvilka skola afslås. I detta afseende står en synnerlig skiljaktighet qvar emellan Frihrns och min mening, nemi. ang:de 3:dje punkten, hvarå Frih. yrkat afslag på grund deraf, att nu gällande författningar bestämma, att vid afgörande af markegångsprisen skola tagas i betraktande de pris, som gälla i angränsande län. Jag ber om förlåtelse alt jag i denna sak vågar disputera med Frih., som visserligen känner författningarne bättre än jag; men då jag har ordställningen under ögonen, ber jag få densamma uppläsa. Den igenfinnes nederst på pag. 4 och lyder sålunda: ”Enligt 6 § af K., forordn. d 22 Juli 1803, åligger det Kammarcoll. att, såsom grund för sine tillgöranden, i afseende på mar* kegångsprisens bestämmande, anställa jemförelse of det ena länets npppgifne pris med det andra, hvarest lika omständigheter inträffa.”
Om det äfven skulle finnas att det icke kan lagligen åläggas dem att uppfylla detta löfte, så bör man åtminstone dermed göra ett försök. Jag anhåller derföre om bifall. Frih. Sprengtporten: Jag ber att få i anledning af Gr. Mörners yttrande erinra derom, att jag icke satt i fråga, att det, som lagligen är utlofvadt, icke bör utgå. Min anmärkning går endast derpå ut, att det är nödvändigt att staten exproprierar och sedan tager ut sin ersättning af kommunen. Het är endast detta, som jag velat framhålla, och har i sak ingenting emot en framställning till K. M. Dea 9 Maj f. m. 141 Gr. Mörner: Den punkt, som h'ar är föredragen, innefattar ingenting annat än ett bestämmande af det belopp statsme del, som skall anvisas för den södra stambanan. Utsk:t har härvid föreslagit, att till följd af det gjorda erbjudandet om upplåtelse af jord, summan skulle minskas med 100,000 rdr, och då man har tillfälle att få jord för intet, synes det mig vara att allt för mycket slösa med statens medel och visa en allt för långt drifven generositet att äfven anslå detta belopp. Så alldeles utan betydelse är väl icke denna punkt som Frih. af Ugglas trott. Det visar sig att häradets innevånare blifvit kallade till ett sammanträde »för att höras, om de vore villige att för intet upplåta jord åt staten för blifvande anläggning af jernbana och att på något sätt ersätta dem, som egde jorden, hvaröfver jern banan koinme att gå.» Till följd af en sådan kungörelse hade sockenfullmäktige blifvit utsedde, äfvensom andra personer infunnit sig, och alla dessa hade löreriat sig om »att kostnadsfritt upplåta jord åt en blifvande stamjernbana, mot skälig ersättning till de jordegare, som sådan tilläfventyrs komme att fordra, utaf ortens särskilda socknar, i förhållande till dessas aflägsenhet från stationerna, efter förslag af en komité, som för denna fråga skulle utses och livars Betänk, sedermera komme att af sockenfullmäktige i sinom tid granskas.»