Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föröfrigt ( 16 ) hafva Revisorerne inheralat, att viLkoren för de lån, som af Manufactur-medlen blifvit i Nåder beviljade Enkan Forselius med 5oo R:dr, för anläggning af en Väfskola i Linköping, samt Linneväfvaren Björkegren med 600 R:dr, till understöd för hans i Nyköping anlagde Damastväfveri, behörigen iakttagas. Uti bref af den 18 September 1829 har Kongl. Maj:t i Nåder anvisat Kongl. CommerceCollegium af Extra Utgifts-medlen från och med i83oårs början en summa af 2000 R:dr årligen, af hvilken Kongl. Gollegium äger att, utan föregången underdånig anmälan, emot redovisning, i mån af behofvet godtgöra sådana af Svenske och Norrske Consulerne anmälde utgifter för postporto i embetsväg, för hvilka de, enligt författningar ne, äro till ersättning af Svenska Statsverket berättigade. Till godtgörande af Consulernes förskott till nödställde Svenske Sjömän, du Skeppsredare eller Sjömanshus derför vägra ersättning, eller densamma icke utan omgång kan erhållas, har Kongl. Majrt, genom Nådigt bref af den 18 Januarii i83o, af RiksStatens Nionde Hufvud Titel behagat anslå en årlig summa, ej öfverstigande 1800 R:dr, att, i mån af behofvet, mot redovisning requireras; hvaremot allt hvad af dylika, efter behörig pröfning, Consulerne på förhand ersatte fordringar i laglig väg kan indrifvas, bör komma StatsVerket tillgodo; i hvilket afseende Kongl. Collegium åligger tillse, att de åtgärder, som för fordringarnes indrifvande äro af nöden, varda behörigen vidtagne samt de inflytande medlen till Kongl. StatsContoret lefvererade. Utdrag af räkningarne öfver de medel, som Kongl. CommerceCollegium, på grund af högstberörde arne Nådiga bref, från Kongl. StatsContoret requirerat, få Revisorerne härjemte bilägga.
Man finnér måhända någon inconseqvence emellan en låg ränta på jern, och en högre på guld och silfver; men denna inconseqvence är icke större än den, att stadga 4 procents ränta för lån på guld och silfver, så länge man icke har högre ränta på fastighetslån. Jag har ingenting emot, att dessa frågor på en gång afgöras, men framför allt tillstyrker jag, att, om räntan blir 4 procent, jern då må få belånas till ^rdelar af värdet. I Götheborg har man föga begagnat denna låneväg, förmodligen derföre, att man, mera snart än istockholm, behöft sina penningar, och emedan exportören betalt bruksägaren åtminstone ^rdelar af värdet contant, samt derföre nödgats af ren penningebrist tidigare än annars sälja sitt jern; hvilket äfven bevisas deraf, att Götheborgs trassenter förliden höst sålde sina vexlar för 117 och 118 sk., under det kursen här var ett par sk. högre, och Banken bär betalte 128 sk. för en R:dr Hamburger Banco. Herr Rosenblad: Jag skulle lika med Herr Hjerta önskat, att båda frågorna på 5r H. 4* 5»2 De n a5 N o vern l>e r f. in. en gång' förekommo. Men då den siste värde Talaren framställt antagandet af den ena punkten och förkastandet af den andra såsom ett villkor, är det naturligtvis icke möjligt, att behandla ämnet så. Derföre skulle jag vördsamt hemställa, om icke (Vågan om räntan, såsom den vigtigaste, kunde först företagas, så vida Herr Munck af Rosenschöld icke äfven vill medge, att räntan må sättas till 4 procent. Skulle han icke vilja delta, får jag vördsamt anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes låta oss börja med frågan om räntan. Friherre Boje'. Redan innan motionstidens slut, eller sisllidne December månad, hade jag äran i en motion yrka räntans uppsättande till 4 procent å lån emot pant af exportabla effecter.
Jag vet icke om jag misstager mig; saen jag tror ej, att det finnes någon ledamot inom detta Hus, sorn icke känner verkliga orsaken till den ministeriella kris, som varit öfverklagad, och att om man nu här talar huru länge sorn helst deröfver, så kan man likväl aldrig vidröra den verkliga orsaken. Jag tror således, att alla uppmaningar tdi Utsk. att aflemna en förteckning på rådgifvarne, eller talet om possessionaternes utlagor i Nerike alldeles icke leder till något resultat, utan kan anses såsom en skärmytsling emellan talarne, som väl kan vara alltför intressant men alldeles icke förer till något ändamål. På denna grund skall jag icke heller förlänga discussionen, utan endast i korthet nämna, att om jag också anser Const.Utskrs mern. grundlagsenlig! så skulle jag likväl icke vilja yrka att denna sak. behandlades enl, 107 §:n; först och främst emedan jag icke har något hopp att min tanke skall gå igenom hos R. o. Ad:s majoritet, och sedan äfven derföre, att jag tror, att om R. St. afven förenade sig om denna tanke, den icke skulle kunna göra sig gällande, jag tror nemi., att den nu var. ministeren icke kan uppfylla nationens förhoppningar och behof af reformer. Min tanke är således alldeles densamma som StalsUtsk:s ordför. Gr. Horn för någon tid sedan yttrade, nemi. att det enda medlet att få en förändring härutinnan — hvilket är hvad man egentligen åsyftar — vore, att R. St. afsloge alla ordinarieoch extra-anslag, hvilka icke af det bestämdaste för handen varande behof äro påkallade. Detta anser jag vara R. St:s pligt både emot nationen och emot Konungen, som på det sättet bäst kan blifva öfverlygad derom, att nationen icke hyser förtroende lill den Hilvar. Styrelsen. I sammanhang härmed utber jag mig likväl att få reservera mig emot det yttrande af Gr. Anckarsvärd, deruti han velat medgifva, att Statsrådet Grubbe skulle vara den, som kunde bilda en ny ministere.
4 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition N:o 35. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-de-partements-Ärenden, hållet inför Hans Hajd Konungen uti Stats-Rådet d Stockholms Slott Tisdagen den U Oktober 1864. i närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Under åberopande af hvad vid föredragningen af Rikets Ständers förslag till förordning angående arfsrätt för oäkta barn i underdånighet blifvit anfördt, föredrog Hans Excellens Herr Justitie-statsministern ett inom Justitie-departemenlet upprättadt nytt förslag till Förordning i delta ämne och hemställde, att Kongl. Maj:t, med förklarande det Kongl. Maj:t vore sinnad att i ämnet lill Rikets Ständer aflåta Proposition, täcktes anbefalla Högste Domstolen alt öfver sistberörda förslag inkomma med underdånigt utlåtande. Uppå tillstyrkande af Stats-Rådets öfrige ledamöter, behagade Kongl. Maj:t, med bifall till Herr Justitie-statsministerns hemställan, i nåder förordna, att i det afseende 87 § Regeringsformen förmäler, Högste Domstolens underdåniga utlåtande öfver ofvanberörda förslag skulle genom Note ur protokollet infordras. Ex protocollo G. JV. IVestberg. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 35. 5 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Ärenden, hållet uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol Onsdagen den 22 Mars 1865. Andra rummet. Närvarande: Justitie-Råden: Hoffstedt, Iggeström, Södergren, Carleson, IP vetman, Naumann, von Hofsten. Tillförordnade Byrå-chefen, Revisions-sekreteraren Strandberg föredrog i underdånighet:
Oförminskadt bibehållen ännu, när han gick att förkunna sin lära på utländska tungomål, genomlyser den till och med dem af hans skrifter, som, författade i sjelfva Speculationens enkannerliga hembygd, framför alla de tidigare göra anspråk på philosophiskt framställningssätt. Hans lefnadshändelser utvisa, huru han blef drifven ur den poetiska productionen in i den kritiska; huru denna kom att taga både en ästhetisk och en politisk rigtning; huru han inleddes i bemödandet att utveckla samtligheten af sina åsigter såsom ett vetenskapligt helt, ett system; huru han omsider vågade hoppas, att med detta system kunna verka såsom reformator inom Tysklands Philosophi, som dymedelst skulle bli värdig att vara Europas och Mensklighetens. Man ser, att hans förtröstan till sin förmåga väl kunde stegras, men aldrig minskas. Han var, alltigenom, en de djerfva företagens och förhoppningarnes man; kanske mer, än någon annan svensk författare så före, som efter honom. Möjligtvis hade han, utan det af Sällskapet Utile Dulci fällda omdömet öfver hans ”Passioner”, aldrig fattat det beslut, att göra yrket af vitter Granskare till ett hufvudvärf. Det är troligt, att han, utan dylika eggelser, helst velat bekämpa den rådande Smaken blott genom egna positiva snillealster. Likväl var sådan hans oafvägda fritalighet, sådan hans afgjorda och afgörande missaktning för denna smak, att i alla fall skulle hans skrifter ha ådragit honom tvister, eller blifvit behandlade såsom stridskrifter. Hans lynne, hans karakter, grundstämningen af hans känsla och fantasi, hans oföränderliga ungdomskärlek för just de skalder, som af den ”goda smakens” vitterhetslära stämplades till barbarer, ”skogsmenniskor”4 eller åtminstone halfvildar, – allt detta gjorde invecklingen i fejder till hans oundvikliga öde.
Sedan under innevarande riksdag denna angelägenhet genom enskild motion blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers ytterligare ompröfning och någon benägenhet för sakens framgång dervid blifvit ådagalagd, men, i motsatt syftning, det sist anförda skälet ånyo gjort sig gällande i förening med farhågan, att den ifrågasatta pensioneringen skulle föranleda till en högst betydande utgift för statsverket, som i allmänhet ej borde belastas med sådana kostnader, hvilka af kommunala förhållanden vore beroende; så har Kongl. Majit, som fortfarande ansåge denna fråda vara af synnerlig vigt, enär saken således ännu icke vunnit en önskvärd utgång, men formenligt måste komma under förnyad öfverläggning, uti förstomförmäkla nådiga skrifvelse till Rikets nu församlade Ständers ompröfning öfverlemnat en förnyad framställning i ämnet, med iakttagande af de jernkningar, sorn af Rikets Ständers uttalade åsigter föranledas och som enligt Kongl. Majits tanka, möjligen torde i någon mån kunna undanrödja de betänkligheter, hvilka emot den föreslagna åtgärden hittills förekommit. Hvad således angingc det i förenämnde nådiga proposition af Kongl. Majit påräknade bidraget från kommunernas sida, har Kpngl. Majit, vid det af Rikets Stals-Ulskotlels Utlåtande, K:o 274., 5j Ständer anmärkta förhållande alt församlingarne i allmänhet torde dertill vara mindre benägna, förklarat sig icke vidare vilja föreslå, att någon skyldighet i detta afseende vare sig församlingarne eller skoldistrikten skall åläggas, lika som Kongl. Maj:t ansett någon förbindelse för skollärarne att genom årliga afgifter lemna bidrag till ifrågavarande ändamål icke eller böra komma i fråga, enär sådan förbindelse icke billigtvis vore förenlig med de knappa lönevilkor dessa lärare för. närvarande åtnjuta.
Sedermera har emellertid, enligt nådig Remiss af den 10 sistlidne Februari, Utskottet fått till sig öfverlemnadt, för att vid behandling af tullbevillningen tagas i öfvervägande, ett af General-Tullstyrelsen den 1 i samma månad afgifvet underdånigt utlåtande med förslag till förändrad redaktion i tulltaxan af artikeln Socker, föranledt af Kongl. Maj:ts, uti nådigt Bref af den 1 3 sistlidne Januari, Styrelsen meddelade befallning att, med afseende å den tvekan, som visat sig angående rätta betydelsen af den under förenämnde artikel upptagna rubriken »Havannaterres och dermed till sockerhalten lika slag,» i underdånighet sig yttra, huruvida och på hvad sätt den dermed afsedda sockerbalt borde och kunde till handlandes och allmänhetens kännedom och efterrättelse närmare bestämmas och tulltaxan således i denna del erhålla behöflig förklaring. Uti detta utlåtande har General Tullstyrelsen i underdånighet anfört, att, då på sednare tid inträffat, alt köpmän, och ej såsom förut endast fabrikanter, införskrifva råsocker och dermed drifvit handel, hade fabrikanterne, af farhåga att Beril! nings-Utskottets Betänkande M 23. 43 sådant socker, om det vore af vackert utseende och högre sockerhalt, skulle, ulan vidare förädling, blifva en allmännare konsumtions-artikel och sålunda ingå i konkurrens med raflinad-sockret, åt beskaffenheten af det för köpmäns räkning inkomna socker egnat en större uppmärksamhet och till stöd för dervid gjorda anmärkningar åberopat, dels att, sedan Havanna-terres redan länge varit underkastadt lika tull som raffinad-socker, uti sednaste tulltaxorna jemväl till enahanda behandling upptagits »dermed till sockerhalten lika slag», dels ock att i 9 § af Underrättelserna till 1857 års tulltaxa vore föreskrifva, att allt hvitt Socker, hvilket icke angifvits såsom raffineradt eller under samma tullbestämning hänförligt slag, skall å införsels-orten underkastas besigtning af sakkunnige och ojäfvige personer.
Naturen åter hörsammar deruti den ursprungliga Enhetens allbestämningskraft, som i vighet och skönhet afmåttar Hvilans och Rörelsens vexlingar, samt dermed äfven alla derifrån utgående verkningar, till en ständigt fortsatt harmonisk lifsskapelse. Såsom denna kraft, är Enheten Gud. Närmare sedt, kan således idealet för mensklig verksamhet ej vara något ringare, än Gud; hvilket, såsom vi snart skola finna, är en grundsanning för menniskan jemväl såsom konstnär. Inga verkningar kunna uppkomma, utan att en verkande kraft försättes i rörlighet. Frågas nu: hvilken är den makt, som rycker Menniskan ur hvila till rörelse? – Vi svara: förmågan af behof. Man torde förundra sig, om vi säga, att Behofvet är den första öfverdjurliga rörelsekraft, som sätter Menniskan i verksamhet: ty behof finnas ju äfven hos Djuret? Ja, men icke behofvens förmåga; nämligen i egenskap af djurets egen. Hvad som i djuret behöfver, är i sjelfva verket det slägte, hvartill djuret hör, och hvari den allmänna Materien, här ännu blott physiskt lifvad, har antagit en viss skepnad, som hon af ren naturnödvändighet sträfvar att nära och vidmakthålla. Deraf kommer, att djurens behof aldrig kunna utveckla sig till reflexion, eller aldrig höja sig ur instinktens mörker. Menniskan kan tvifvelsutan sägas dela vissa behof med djuren: men i allmänhet är den stora grundskillnaden, att hon äger de behof, af hvilka djuren ägas. Derföre visar sig snart, att hos henne innebära dessa behof äfven andra och högre, som tillhöra Mennisko-varelsen ensam. Redan de med djurlifvet gemensamma behofvens fyllnad söker Menniskan på det vis, att hon hänför dem till sig såsom ett Jag, med en (mer eller mindre) sjelfmedveten bestämning af sitt förhållande till det ändamål, som åsyftas. Den i denna bestämning liggande nödvändigheten, att uträkna och utfinna medlen, måste småningom föranleda eller framträda i en mångfald af yttringar, som motsvarar mångfalden af de för mensklig åsyftning möjliga ändamålen.
Han trodde att grefvinnan blifvit ond för detta bref, ty ”det är så sällan en så gammal menniska tål att höra sanningen af en ung,” men till hans förvåning var grefvinnan ädel nog att annorlunda uppfatta hans handlingssätt, och hon sände honom som present ”ofvannämnda femtilapp.”5 Den 1 April förfaller hyran 40 kr. och han har ingenting att betala med, är så slapp och slö att han icke bryr sig stort derom, utan sjelf hyser en slags nyfikenhet om hur det ”skall gå”. De sista två månaderna har han icke arbetat, utan endast i loj likgiltighet hängt näsan öfver en bok. Justus hade för någon tid sedan sålt en tafla, och det var meningen att han för dessa penningar skulle hyrt en atelier, ty hittills har han inhyst sin talang hos en kamrat, men nu hafva penningarne gått till det allmänna bästa och ingen atelier har blifvit hyrd.6 I Maj ämnar Axel börja med att resa omkring hos slägtingarne, säger Ida. Men hvad skall det sedan bli af? Axel L. har inlemnat en enakts-pjes till södra teatern, men vet ännu ej om den blir antagen.7 Hörby pastorat gifver 8000 kr. årligen och som folkskoleinspektör har kyrkoherden 2000 kr. om året. I förrgår satt Marie Lundegård här nästan hela förmiddagen.8 Hon var ganska beredvillig att komma in på ämnet om Axel. Sade att de i fjol varit riktigt bekymrade för honom derför att han började bli så högmodig och egenkär. I Lund hade han brukat få en åttio-nittio kronor i månaden af fadren. En gång hade han varit uppstudsig emot fadren, det var i somras. De hade skilts åt i vredesmod och kyrkoherden hade talat om tvisten för sin syster, hon hade gått till Axel och försökt att göra honom föreställningar, han svarade med sarkasmer. Men hon förtröttades icke, utan bad honom gå ett slag med henne ut i trädgården, här försökte hon att taga honom från hans bästa sida och slutligen samtyckte han till att gå med henne till fadren för att göra allt godt igen.
Ty uti de författningar, som angå ämnet, stadgas: att brefbäringsbesväret är ett emot skjutsnings skyldigheten svarande besvär. Bihang till R. St. Är då ali slags jord, hvilket jag har äran upprepa, underkatad melodi mindre skjutsningsskyldigheter, så är, på samma grund, all jord skyldig fortskaffa kronobref, dock mot betalning af staten, kronan eller den, som besvärar brefbäraren, på lika sätt, som vid begagnande af skjuts tillgår. Efter utlåtandet, skulle det ena skattehemmanet betala det andra, för det, att det har den äran att bära kronans och enskildtes bref; en sådan beskattning kan jag aldrig gilla. Det är af största vigt, att Bonde-Ståndet fäster Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet härpå.” STOCHHOLM, Lundberg SC Comp. 1844. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsiollens Utlåtande, N:o 12. 1 N:o 12. Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Nor., kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckte motioner om rättighet för Hernösands Domkyrka att komma i åtnjutande af de 124 tunnor spanmål, som från Hernösands Stift årligen utgå till Upsala Domkyrka. U<i denna fråga hafva följande motioner blifvit hos Riks-Stånden väckte och till Utskotten remitterade, nemligen: hos Höglofl.
Hamilton med flere talare, blifvit yrkadt, att förslaget skulle i sin helhet behandlas, hade Hr Landtm, trott sig icke kunna undgå alt först framställa denna fråga för R. ö. Ad. till afgörande; och då Gr. Spens, Hr Mannerskantz och Frih. Cederström m. fl. yrkat, att de särskilda delarna af förslaget skulle företagas till pröfning i den ordning de förekomma, torde lt. o. Ad. finna, att det äfven varit en skyldighet för Hr Landtm., att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att saken icke borde kunna afgöras i annan ordning än Hr Landtm, framställt. Hr von Hartmansdorff: Jag är genom Hr Frih. o. Landtnäs förklaring förekommen och vill blott tillägga, att om an andra ledamöter af R. o. Ad. skulle afstå ifrån deras anhållan om propos., det betänk, skall i sin helhet företagas, så vidhåller jag dock min begäran derom. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag vill blott näm na, att jag icke har någonting emot betänkts företagande i dess helhet, emedan jag anmält ett helt förslag till vallag, som i sig innefattar alla anmärkn:r, som jag af särskilda talare hört framställas, så att milt förslag kan förekomma ganska väl, fastän betänk, företages till afgörande i sin helhet. Hr Lagerhjelm: Då jag förutsatt frågans behand ling i sin helhet, så får jag gifva tillkänna att detta också är mitt yrkande; men jag skall ej hafva något emot, om den Den 21 April f. m. den frågan förenas med den framställning jag gjort, att Ståndet måtte förklara som sin gemensamma tanke, alt ifrågavar. Const.Utsk:s förslag är oantagligt, hvarigenom också en votering skulle kunna undvikas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen i denna del fulländad. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg Const.Utskts nu föredragna förslag böra föredragas i sin helhet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Bergman, för det han, å Öfverstålhällare-embetels vägnar, fattat olagliga, i verkställighet gångna, beslut orri förre kryddkramhandlare» E. A. Dölings häktande; ett embetsfel hvarför, genom Kongl. Hofra t tens den 11 Juli 1845 gifna utslag, enligt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, Polismästaren blifvit dömd alt höla femtio daler silfvermynl med sexton riksdaler 32 sk. samt ersätta det Döling tillskyndade lidande med tjugo riksdaler banko. Uppå de häröfver hos Kongl. Maj:t af Polismästaren Bergman i underdånighet anförda besvär, har Kongl. Maj:t, genom Dess med Högsta Domstolen beslutade utslag af den 8 nästlidue September, förklarat Sig icke finna skäl vara anfördt, som kunde föranleda till ändring i Hofrätlens öfverklagade utslag; i pröfningen af hvilket mål, såsom Högsta Domstolens protokoll för nämnda dag innehåller, Herrar Justitieråden Nybleaus, Grefve Snoilsky, Gref ve Carl Sparre, af Rolén, Schmidt och Alexanderson deltagit, hvarvid Herr Grejve Snoilsky yttrat följande ifrån öfrige Herrar Ledamöters beslut skiljaktiga mening: ”Ehuru den af Erik Levander till Öfverståthållare-embetet för polisärende!’ ingifna skrift, i anledning hvaraf
Jag tror alt som en mätare för det verkliga behofvet af jernvägar, som en anledn. att kunna hoppas alt en jernväg skall bära sig, man gerna må göra afseende på det intresse, som inom de olika orterna uttalar sig för saken. Jag yrkar bifall lill Hr Bildts förslag, med det tillägg jag nyss nänmnt. Gr. von Rosen: Jag måste upriktigt bekänna, att jag -icke delar de sanguiniska förhoppningar, som åtskilige talare yttrat om I 188 Den 22 September e. m. de fördelar, sorn skola upkomma derigenom att Staten helt och hållet öfvertager administrationen af jernvägarne. Tvertom tror jag, att det enda, som verkligen kan motarbeta det skadliga af en så sträng centralisation, som den, att alla stambanorna skola egas af Staten, ligger deruti, alt en mängd en skilda aktie-egare få deltaga i förvaltningen. Nyligen har jag blifvit uplyst om huru det kan tillgå, när enskilda icke få deltaga \ denna förvaltning. Jag var nemi. för någon tid sedan i sällskap med en grufve-egare i Preussen, som omtalade, huru förträfflige hans grufvor vöre och huru stor afkastning de gåfvo. Jag frågade honom då, om han icke finge betala en mycket hög skati till Slaten; men han svarade dertill nej. ”Huru är det möjligt?”, invände jag, ”jag. vet att Preussen är mycket starkt beskattadt”. ”Det är sannt,” återtog han, ”men formerna äro så beskaffade, att när alla grufvor slå under Statens kontroll och denna bestämmer skatten efter siffran, så har jag under flera år icke betalt någonting; ty jag har ingen svårigset att visa, del mina grufvor ingenting rendera, emedan jag har en mängd byggnader under arbete, och så länge jag icke i slutsiffran visar att der finnes någon behållning, så kan ingen skatt mig åläggas. Mina räkenskaper granskas i Berlin, efter att förut hafva blifvit genomgångna af kretsingeniörerna. Efter tre års förlopp, Eär mina byggnader äro färdiga, då måste jag upgifva att jag har en vinst af 20 Th.; men till dess betalar jag ingenting.”
Utskottet saknar dock all underrättelse huruwida för det närwarande, da Pommerns framlida öde ännu är obestämdt, och fa af d^fi Regemenlers Officerare hit öfwerkomne, de öfrige fortfara att njuta Läner Der de wistas, samt derest Pommern, omsider skulle blifwa under främmande herrawölde, huruwida de häldre wilja dela lika öde med deras Moderland, än hitflytta och sig härstädes nedsätta. Den 9 Julik. Z97 Wid sadant förha lande, och .enär icke dcstommdre den mttang nu bör uttes, och af Rikfe § Ständer bewiljas, som, i den händelse werkeiig utgitt erfordras, icke bör saknas, får Utskottet wördsrmmeiigen hemställa, om icke de 20 000 R:dr mag härtill blifwa qwarstående pa Allmänna Indragna gs-Staten, som af besparingarne pa samma Star, enligt 5 §. i Niksdags-Besiutet af den i2tte Noo. >812 blefwo ansiagne till ärlig ränta, pa Po anierste Kammarens were! Circulations.Skuld i Hamburg, den Riksens Högloft. Stander w,d Urtima Riksdagen wilkorligeu garanterade, men hwilken garantie Uiffottct i serskildt Betänkande af denna dag ansett upphöra. Utaf denna Fond, hwartill icke fordras nvtt anslag blifwa Riksens Ständer i tillfälle, att wisa Pommerske Befälet lika wälwilia, som den hwarmed Officerare och Under-Officcrare wid f. d. Fin, sta Armeen hugnades da de befunno sig i lika utblottad ställning; Och om Riksens Höglsft.