Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JV.-o Sy. Reservationer af Herr Stuartj Fredrik: "Sedan det Höglofl. Bevillnings-Utskottet, uti <j och io §§ i ii Art. af Bevillnings-Förordningen, antagit såsom en allmän grund, att Handlande, Skeppsredare, Egare af ångfartyg, skeppsvarf och fabriker, samt andre Närings-idkare skola i bevillning erlägga 5 procent af deras behållna inkomst, utan afseende på huru högt den bestiger sig; bar det behagat Utskottets majoritet, att, någre §§ längre ned eller i den 3p:de, föreslå fortfarandet af den nu stadgade högre hevillningen af i o procent, för den utdelning utöfver 6 procent, som kan erhållas i Actie-Bolag, Societeter, Verk och allmänna Inrättningar. Då jag anser detta senare stadgande stå i strid med deni de förstnämnde §§ fastställde bevillningsgrunderi, har jag trott mig böra begagna min reservationsrätt och bos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt anmäla, det jag icke biträdt beslutet derom. Om man ock lemnar den inconseqvens, som här förekommer, å sido, och allenast söker ett antagligt skäl för den högre bevillning, som blifvit Actie-Bolag och andra Associationer påförd, skall man svårligen kunna finna något sådant. Då Statens behof nödvändigt fordra bevillningsbidrag af näringarne, måste man ovilkorligen vid dess fördelning gå rättvist till väga, och icke betunga den ena mera än den andra; man måste låta dem alla, i den mon de lemna deras idkare någon behållning, bidraga lika till Slatsbehofvens fyllande; och ännu mindre bör man införa Författningar, enligt hvilka samma näring skall komma alt påföras olika bevillnings-afgifter, om den drifves af enskilde personer eller i Bolag utan actier, och om den drifves i Bolag med actier, hvilket här är fallet.
Wid omrösiningarne, som alltid skola med tryckte och omärkte, flutna och enkla Sedlar werkställas, beräkne hwarje Ledamot blott en röst, änskönt han ock more Fullmäktig för flera til wal berättsoade corporationer. §- §5- Da Proposition til fattande af et beslut öfwer en Konungens framställan, eller et betänkande, eller en af enskild Riksdagsman wäckt fl äga är med Ja och Nej bcswarad, och auli ärkningar i saken under discurserne gjorde, ber propositionen inrättas i enlighet med dem; och skulle wälet under discurserne skiljas uti flera delar, bwaröfwer särskilde anmärkningar göras, dä stall, enär sädant äskås, Proposition öfwer kwardera delen särskildt anställas. Pä lika satt förha^es, om första Propositionen pä nägon Konungens framställan eller et betänkande - 750 Den 8 Augusti. kande esser annat mäl, som flera deflrr innefattar, blifwit med Ja och Nej beswarad. §- 54- Da Proposition til fattande af et beslut öfwer en Konungens fr amsta llän , eller et betänkande, eller en af enflild Riksdagsman wäckt fräga ar med Ja och Nej bewarad, och anmärkningar i saken unter diseurscrne gjorde, bor propositionen inrättas i enlighet med bein.; och skulle malet under disourserue skiljas utr flera delar, bwaröfwcr särskilde anmärkningar göras, dä skall, enär sadant äflas, Proposition öfwer hwardera delen särskildt anställas. Pä kika sätt förhälles, om första Propositionen pa någon Konungens framställan eller et betänkande eller annat mäl, som flera delar innefattar, blifwit med Ja och Nej beswarad. §- 55- Landtmarskalk eller Taleman ma kunna magra proposition i det fall dä han finner en wäckt fräga bokstafligen strida mot Grundla garnas lydelse. Skulle ej
Golfvet var nyskuradt, och det var strödt finhackadt granris öfver alt. – Har ni skurat redan? sade kyrkoherden. Karlson sjönk nästan omärkligt tillsammans. Det kom intet svar, blott ett underligt otydligt strupljud. Då fick kyrkoherden nära sängen sigte på två små mörka fläckar, som ej gått ur. – Jag tror, ni har slagtat till begrafningen, sade han med hög röst och vände sig om. Karlen rätade upp sig, bröstet arbetade våldsamt, och ögonen stirrade glanslöst ut ur hufvudet. – Ja, jag har slagtat, sade han entonigt och föll utan ett ljud till golfvet. Kyrkoherden gick ut i köket och ropade på pigan. – Kom in och hjälp mig, sade han kort. Hon såg först frågande på honom, men följde sedan efter som en lydig hund. När hon fick se husbonden, blef hon likblek, men fattade sig och hjälpte till att lyfta upp honom på soffan. Kyrkoherden tog vatten, hvarmed han baddade hans panna. Om en stund slog han upp ögonen. Han såg sig omkring och slöt dem igen. Därpå sade han: – Skall jag dö nu? – Det blir rättvisans sak och guds, svarade kyrkoherden. En timma senare kom länsmannen. Pigan hade begifvit sig af, men anträffades dagen därpå ett par mil därifrån. Karlson hade ej gjort något försök att undkomma. Barnet fick den lott, som är vanlig vid sådana tillfällen. Det kom på socknen. KARIN. Det var våren år 1825. Den hade kommit sent, och i veckor hade man redan gått och väntat på den dag, när landtmannen skulle få sätta plogen i jorden. Men kalla och regndigra hade molnen skockat sig öfver slätten, gång på gång hade de skakat massor af snö ned öfver jorden, och gång på gång hade dikena frusit igen, och snömörjan hade lagt sig tjock i skogarna, där vattnet hade vält upp efter det strida vårflödet och stod högt öfver körvägar och gångstigar, medan porsen i kärren var krökt af snöslasket, och vattnet hade stigit öfver isstyckena, som sugit sig fast vid sälgoch albuskarnas nedre grenar. Det var den vidsträckta, tunga, melankoliska slätten.
Ändring ocb reparation af läroverkshuset R:dr 42,241: — Ändring af domkyrkans stenhus » 40,216: — Inlösen för Statens räkning af detta hus » 20,000: — eller tillsammans R:dr 72,457: — hvilken summa, ehuru betydlig, dock vore vida mindre än hvad Rikets Ständer anslagit till läroverksbyggnader på andra ställen. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt samt då såväl stiftets allmänna som läroverkets enskilda byggnadskassa saknade aila tillgångar, har Domkapitlet underdånigst hemställt, att Kongl. Majit mätte till Rikets Ständer allåta nådig Proposition 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 78. om anslag af allmänna medel till inlösen af ofvanberörda domkyrkan tillhöriga stenhus äfvensom till verkställande af de föreslagna förändringarne såväl i detta som i läroverkshuset; och har Ofver-Intendents-embetet, i anledning häraf hördt, anfört, att embetet, som ansåge de med afseende å elementarläroverks-byggnaden föreslagna anordningar ändamålsenliga samt byggnadens fasader genom anbringandet af enkla profiler och omfattningar å fönster och dörrar, hållna i en allvarlig samt värdig medeltids-stil, funnit anledning till anmärkning förekomma hvarken mot det deröfver upprättade, eller det för ändring af domkyrkans omförmälda stenhus uppgjorda ritningsoch kostnadsförslag.
Statscont. hittills influtne deposilionsmedel, deruli K. M. föreslagit, att dessa medel skulle förklaras såsom statsmedel. Med undantag af någon mindre del, om jag rätt minnes 3000 r:dr, skulle dessa medel öfverlemnas till Riksg.cont., men nyssnämnde 3000 r:dr deremot qvarblifva i Statscont. och der hällas tillhanda till liqvid af de fordringsanspråk, som af enskilda kunde göras. Utom nyssnämnde summa fans i alla fall utväg att betäcka snart sagdt hvilken summa som helst, hvarpå anspråk kunde göras, då nemi. Riksg.cont. skulle vara förbundet att hålla dessa medel till K. M:s disposition. Jag får således föreslå, att den nu föredragna punkten icke må föranleda till någon åtgärd. Hr von Schantz, Carl Jacob: Äfven jag tror det vara med ordningen öfverensstämmande, att en prescriptionslid en gång må bestämmas för dem, som hafva deposilionsmedel nedsatte i Kronans förvar, emedan det kan leda till mycken förvillelse, att sådana medel aldrig få afföras ur räkenskaperne, ulan stå der balancerade. Jag instämmer helt och hållet med dem, som yrkat bifall lill Utsk:s betänk. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag delar de åsigter, som Frih. Cederström i denna fråga yttrat. Jag kan icke finna, alt Staten äger någon slags juridisk rättighet att tillegna sig de me - Den 27 November f. m. 4G5 medel, som enligt lag densamma icke tillkommer. Jag känner visserligen, att en prescrij»tionstid för fordringsanspråk icke blott för Staten utan äfven för enskilda äger rum; men jag tror icke eller, att någonsin lagstiftaren skall införa ett sådant stadgande som det, alt hvad enskild man hos annan enskild man deponerar, skulle kunna efter viss tids förlopp blifva depositariens egendom. Detta hör val icke eller vara fallet, då enskild man gör en sådan deposition hos Slaten. Sä hafva åtminstone icke hittills rättsgrunderne blifvit förstådda, oell jagtror det icke eller höra ske hädanefter. Man bör väl icke på något säkrare ställe kunna deponera sin egendom, än hos Staten.
Spelet var gradit aldrig någon gäst kom, här skulle hennes be ciöst, lifligt och väl pointeradt och sångnumren föregåfning gå under, hon skulle så småningom fördrogos med en visserligen ingalunda betydande röst, slöas och förkväfvas; hon var ej skapad till dock med en vårdnad och smått skalkaktig konsthustru åt denne tyste, hvardaglige prest, och hon närlighet, som gjorde ett angenämt intryck och buro var ej egnad att sköta en moders kall. vittne om den utmärkta ledning, under hvilken parHon var ämnad att bli konstnärinna, o c h hotiet lär vara instuderadt. Hr Strömberg som den nom hade det blifvit förbehållet att föra henne skenhelige gamle amerikanske presten, miss Helyetts far, gjorde en mycket lustig typ, utan att denna gång ut till hennes rätta bestämmelse, En obetvinglig längtan att föra henne bort grep synnerligen starkt chargera. Hr Varbergs faiske honom, bort från denna instängda vrå af världen, toreador väckte ock munterhet, liksom fru Lindströms där ögat ej såg längre än till de skymmande drastiskt » spanska » sennora. Som Manuela, dennas sandkullarne. dotter, fyllde fröken Johnsson med behag sin plats. Idun IDUN Praktisk veckotidning för kvinnan och hemmet UNDER MEDVERKAN Ar LINA BERG AMANDA LANGLET, (L.S.); KERFSTEDT, WLMA WIKSTRÖM NORDENSVAN, ELEN LlNDHÉ, (AVE), A.U. JOHAN KEY, LO TTEN MATHILDA BÅÅTH E B ELLEN G VON ROOS D ANIEL NORDLING, R S T A NNA BIRGER IDUNS HELLBERG TRYCKERI ELLEN FRIES AKTIEBOLAG MATHILDA WAHLENBERG, GEORG SCHÖLDSTRÖM J S T O C K H O L M HOS M FALLSTRÖM, AF TRYCKT 0 KRAEMER, UTGIFVEN FRITHIOF R m.|, EVA
Det är Den 2G September f. m. 485 rättvist för det allmänna, emedan det allmänna måste hafva anspråk särdeles på domareplatser, att de varda med de skickligaste personer besatta. Det är rättvist för de sökande, emedan dessa icke böra, vid ansökan till tjenster, hafva någon annan grund att åberopa än skicklighet och förtjenst. Att personer med skicklighet och förtjenst skola åsidosättas, för det att de äro af frälse eller ofrälse börd, dä ledigheter, vare sig efter frälse eller ofrälse ledamöter, i Högsta Domstolen uppstår, anser jag orättvist. Rättvisan ligger deruti, att för Svenske män rättigheten att, utan afseende pä hörd, söka och erhålla platser och dertill komma i åtanka i män af sin skicklighet, är allmän. Det har visserligen blifvit af en värd talare erinradt, alt ett undantag ifrån detta stadgande finnes, ett undanlag lill skada för R. o. Ad., nemi. det att BorgareSt. uti sina privilegier har fått sig försäkradt, att icke fä sig påtrugad någon adelsman. Delta stadgande innefattar visserligen en orättvisa på andra sidan, men man bör icke tro, att ett sådant stadgande skall länge qvarstå under en Regering, som har tagit till sitt valspråk sanning och rätt, och som, om vi fä tro hvad vi dagligen höra, åtnjuter särdeles stora sympalhier uti de tre öfriga Stånden. Ett förslag utgånget från denna Regering lill ändring af stadgandena i detta afseende, skulle säkerligen af de andra Stånden med välvilja emottagas, och då är den öfverklagade olägenheten häfven. Här är visserligen icke för närvar, någon af Konungens rådgifvare tillstädes, som kan, på sätt som skett i flere andra fall, tillkännagifva för R. o. Ad., huruvida i delta fall anledn. är att förmoda, det någon snar rättelse ifrån Regeringens sida vore att förvänta; men dä förslaget ingår till K. M:s höga stadfästelse, komma säkerligen dessa ledamöter alt icke underlåta att fästa Konungens höga uppmärksamhet på det förhållande, sorn i detta afseende påkallar rättelse. Jag skulle tro, alt R. o. Ad. kan med trygghet öfverlemna denna omsorg åt Regeringen.
Utom de för paketoch personbefordring anskaffade post-diligenser, med hvilka bref-post äfven befordras och af hvilka 2:ne under vintermånaderna gä 2 gånger i veckan mellan Helsingborg och Göteborg, samt 2:ne året om emellan Örebro och Töreboda, äfvensom 2:ne äro afsedda att snart börja dagliga turer mellan Malmö och Ystad, hafva, enligt Utskottet meddelad upplysning, efter hand blifvit anskaffade åtskilliga nya såväl postvagnar som kärror, hvilkas användande dock mött många svårigheter, enär dels de skjutsande nästan allmänt helst begagna egna åkdon, hvilka i hvarje provins äro ' olika och lämpade mera efter hvars och ens dragare, dels mänga poster fortskaffas än med en, än med tvä eller flere hästar, olika fram och åter o. s. v. Försök att erhålla de allmän-lämpliga ste modeller för poståkdon påginge emellertid alltjemt. Postbefordring ä jernvägar, såväl Statens som enskildes, verkställes allt mer och mer, i samma män dessa vägar vinna utsträckning; och eger sådan postbefordring nudagligen rum såväl i breflådor sorn i sluten väska mellan Göteborg och Töreboda, Malmö och Sösdala, Arboga och Örebro, Gefle och Falun, utan att lik väl alla, andra vanliga poster mellan dessa orter kunnat indragas. Afven ångbåtslägenheter hafva, enligt hvad Utskottet erfarit, i ökad grad blifvit under seglationstiden begagnade, ehuru mänga härmed förenade, äfven ofta förr anförda, olägenheter qvarstå. En del af dessa torde dock i någon mån blifva afhjqlpta, sedan Kongl. Majit, efter Kongl. General-Post-Styrelsens hörande, genom nådigt Bref den 17 Februari innevarande är, bestämdt grunderna, hvarefter ersättningen skall beräknas för, såsom skyldighet ålagd, postbefordring pä enskildes jernvägar, diligenser och ångfartyg; och har förslag till allmän författning, rörande detta ämne, frän Kongl. Post-styrelsen ingått och är nu beroende pä Kongl. Majits nådiga pröfning.
Då likväl ett slut måste vara ändamålet med all öfverläggning, samt de under discussionen framstäldte tvenne hufvudmeningar innefattas i den föreslagne Yoteringspropositionen, hemställer jag, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att vi må företaga voteringen. Flere hördes häruti instämma Friherre Cederström, Ulric: Jag får erinra, att vid 1815 års Riksdag samma kasus som nu inträffade, då frågan om understöd åt Götha Canal härstädes förevar. Vid berörde tillfälle antog Ridderskapet och Adeln en voteringsproposition, som innefattade frenne särskilte propositioner. Härvid afbröts åter Friherre Cederström genom starka rop af Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken lät uppläsa 33 §. 3 Mom. i RiddarhusOrdningen, samt hemställde, om icke, enär Friherre Cederströms ifrågavarande yrkande ej syntes egenteligen höra till föreva - Den 6 Junii e. m,’ 309 rande ämne, Friherre Cederström vilie derifrån afstå. Friherre Cederström, Jacob: Efter våra Grundlagar äger visserligen en Ledamot rättighet att begära ändringar eller tilläggningar i en voteringsproposition, äfvensom, att, om han ej vill afstå, erhålla votering om sjelfva voteringsproposilionens innehåll och beskaffenhet; men då man är alldeles ensam i sin öfvertygelse, och hela Ståndet af en motsatt tanka, hemställer jag, om icke den varda Ledamoten skulle finna lämpeligt, att från sitt yrkande afstå. Friherre Cederström, Ulric: Af den §. Ers Excellence nyss lät uppläsa, finner jag icke någon anledning att afstå från mitt påstående, alt det förslag jag framställt må i Yoteringspropositionen intagas; men sedan Friherre Jacob Cederström upplyst, att det är min obestrideliga rättighet, att få berörde förslag uti vote» ringspropositionen upptagit, vill jag, enär jag tyckt mig finna, att Ridderskapet och Adeln är af annan tanka än jag i sjelfva saken, från mitt ifrågavarande yrkande afstå. Herr Munk af Rosensköld:
Propos. ang:de Krigs-Colhii orri bildning till en armé-förvaltning. Föredrogs Hr von Köchs, Nils Samuel, den 24 dennes bordlagde motion ang:de eftergift i vissa fall af den i 16:de §:n Revillms-stadgan fastställda bevillning af utländske handlande och handelsexpeditör. Hr von Koch anförde skriftligen: Då ärendet fordrade skyndsam handläggning, ville jag, om möjligt, undvika vidlyftighet och den tidsutdrägt, en muntlig diskussion medför. Mot förmodan, har man dock begärt motionen på bordet, och en eller annan, som icke inser ämnets vigt, torde derför anse sig kunna saklöst fördröja, det vill nu säga, omöjliggöra ärendets behandling denna riksdag. Då det likväl icke är antagligt att sådant sker, annat än af bristande upplysning om den ståndpunkt, hvarpå frågan ang:de den Franska traktaten befinnes, och vigten af densammas bringande snart, mycket snart till slut, skall jag tillåta mig att derom lemna några meddelanden, och detta skriftligen, för att icke uppehålla den remiss till Besv.-Utsk:t, jag nu äskar. Under de sednare åren hafva nästan alla andra Europeiska och åtskilliga icke Europeiska folk afslutat handels-och sjöfartstraktater med Frankrike, och derigenom för sin handel och ^sjöfart beredt sig borttagande eller lindring uti de enorma tull-, tonnageoch andra afgifter, Frankrike pålägger produkter och fartyg från alla nationer, hvilka icke med detsamma slutat fördrag. Det är naturligt att ju flera, som erhållit dylik befrielse, ju tyngre och svårare kännas banden för de nationer, som äro qvar under dessa. Sverige—Norge är nu i denna ställning, och nästan ensamt af de handlande folken. Ty det är icke blott England, Italien, Tyska tullföreningen och Belgien, utan äfven Ryssland, Turkiet, Peru m. fl., som genom traktater blifvit satta framför oss. Vi äro nu i ett slags isoleringstillstånd, som otvifvelaktigt redan verkat — kanske mest af allt — till det mindre lyckliga tillstånd, uti hvilket åtskilliga af våra hufvudnäringars idkare — skeppsredare, bruksoch sågverksegare samt landtbrukare — sig några år befunnit och ännu befinna.
Det stora ändamålet med Författningen, angående Allmänna Beväringen hvilar hufvudsakeligen derpå, att icke några undantag från skyldigheten att deruti deltaga må kunna äga turn. Den gifte Medborgaren är lika skyldig som den ogifte, att försvara Fäderneslandet. Jag bestrider således det af Herr Rosenchöld föreslagne undantag, hvilket, om det beviljades, kunde föranleda till flere dylika, och derigenom öfverändakasta denna för Fäderneslandets Sjelfständighet vigtiga Inrättning, samt anhåller om Proposition till bifall af Utskottets Me* morial. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de, emot Oeconomi* Utskottets Memorial framställde Anmärkuingar, hindra detsammas antagande samt på sådan grund behagade Memorialet jemte Anmärkningarne till Utskottet återremittera. Ropades Ja och Nej. Grefve Mörner, Carl Stellan: Såsom Ord. förande uti Allmänna Besvärs och Oeconomie* Utskottet borde jag försvara Utskottets Betäm kandej men då flere värde Ledamöter yrkadt Den 17 Februarii. 3$J Återremiss, anser jag det vara deras rättighet, att få Betänkandet återremitreradt. Jag torde dock få upplysa, att egenteliga skälet till Utskottets ifrågavarande beslut var den hos Bonde-Standets Ledamöter uti Utskottet enhälligt rådande öfvertygelse , att Herr Kosenchölds Förslag icke vore billigt. De andra Riks-Ståndens Ledamöter voro i Utskortet af olika meningar härom; men Bonde-Ståndets Ledamöter funno den föreslagne befrielsen endast leda till oordningar. Grefve von Lantingshausen, Albrecht: Jag anser för rr.in del skyldigheten att försvara Fäderneslandet böra gå framför den stt peuplera dersamma , i synnerhet då, enligt Herr Rosenschöids Förslag, antalet af Beväringen skulle kunna på de första tjugo åren betydeligen minskas. Friherre Drufva, Thure:
Öfver berörde åtgärd, hvilken, såsom inbegripen under Lånevigilaiicen, på Commissariatets särskilda pröfning berott, hade Her - Riksens Ständers rar Fullmägtige anfört, att då, oansedt hvad Kongl. Kungörelsen af deli 3 November 1819 och sednaste Bartco-Revisioheirs derom gifhe för»* klarande iilnehölle, det måste blifva en följd att lagsökningsåtgärder inhiberades* om Odlingslån under indrifnirtgstidett blefvo till fidla beloppet godvilligt inbetaldte; och den hös Commissariatet antagne allmänna princip, att anse en ömsättning, hvarigenom äldre lån fullt afliqvideras > i det Banken erhåller nya säker» hets-handlingar och ny Gäldenär, för enahanda med en slutbetalning blifvit hos senast för» samlade Revisorer uttryckligen anmäld och utan erinran lemnad; Commissarierhe följaktligen icke saknat anledning till det artmärkte förhållandet eller kunde anses derigenom hafva åsidosatt hågon gifven föreskrift. Och hvad åter änginge giltigheten af sjelfva grundsatsen, att betrakta ömsättning lika med slutbetalning, så > ehuru den skillnad visade sig, att i ena fallet liqvid skedde med coiltaiita penningar, meli i det andra med skuldsedlar och documenter, hvaraf följde * att så vida influtite medel finge i Banken qvarstanna > olika resultatet* af hvardera korame att Uppstå; likväl och då Rikets Ständer vid sista Riksdag lagt j som förste grund för deras finartce-reglering, ett i möjligaste måtto oförändradt Rörelse-Capital, till vinnande hvaraf, alla inflytande medel åter från Banken på särskilda vägar skola utgå, samt medlen i hvad fall som heldst tillhörde Odlingsfonden, äfvensom å en annan sida, icke eller någon bland öfrige Lånsökande blefve genom uppskofvet i den contanta liqvid, Revisorers Berättelse.
BorgareSt. bibehöll i 1734 års lag stadslagens stadgande!) i dessa afseenden, med undantag för dess landt fastighet, (Stadslagen var nemi. delta Stånds lag); PresteSt. äfven stadslagens, med något mera utsträckning än BorgareSt. i afseende på fastighet ä landet; Frälseståndet den gamla landslagens, med undantag allenast för Ståndets i stad belägna faslighet, i afseende ä hvilken delningsgrunden vid skifte, likasom forum vid tvist derom, bestämdes efter beläsenheten; BondeSt. äfven landslagens, men med den moditicalion, att bonden vid förändrad boningsort eller flyttning lill stad mäste lyda under BorgareSt:s lag. — De personer, som icke hörde till något af de fyra Stånden hänfördes, allt efter deras boningsort, till antingen Borgareeller BondeSt. Härigenom vederlägges den af en talare gjorda invändning, att, om vi icke hade en allmän arfslag, ulan särskilda arfslagar för de särskilda Stånden, så skulle de samhällsmedlemmar, som icke hörde till något Ständ, sakna sådan lag. Sådan är ordställningen i lagen: jag tror mig således kunna påstå, att i vår lagbok, hvars allmängilllighet, i dess aldraflesta delar, jag ingalunda vill bestrida, icke finnes någon allmän arfsoch giftorättslag, d. v. s. gällande för alla samhällsmedlemmar, ulan åtskillnad; men att der finnas, enligt lagens ordalydelse, särskilda lagar för de särskilda Stånden; och att om också dessa, i lagboken intagne särskilda lagar skulle kunna i lanken sammanföras under vissa gemensamma reglor för de öfriga Stånden, — hvilka reglor dä komme att lyda så: fastighet skiftas med afseende pä dess belägenhet, och lösegendom efter ägarens boningsort — sä skulle sistnämnde regel ej blifva tillämplig för de begge privilegierade Stånden, Adeln och PresteSt., hvilka Stånds arfsoch giftorättslagar således skilja sig från de öfrigas.