Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det första tror jag icke att någon kan påstå, det äktenskapets betydelse eller familjelifvets helgd anses mindre i de länder der oäkta barns arfsrätt är erkänd, och således förfaller redan, såvidt man af erfarenheten kan döma, denna slutföljd. Men för det andra kan jag icke förstå hvarföre det på något sätt skulle förminska familjelifvets helgd och äktenskapets betydelse, att inrymma denna rättighet åt en samhällsmedlem, som icke sjelf förskyllat det öde, att i flere afs:den blifva utkastad såsom en samhällets paria? Det har, jag måste tillstå det, utgjort ett ämne för någon förundran, att det just varit E. o. Ads samtliga ledamöter i LagUtsk., jemte 3:ne prester, som reserverat sig mot Utsk:s beslut, då det i allmänhet borde kunna väntas, att man från dessa, de J2:ne första Stånden, skulle få höra röster, talande i humanitetens och menniskokärlekens intresse. Men jag vill nu icke vidare uppehålla mig härvid, utan blott förklara, att jag icke tror dessa Hrr hafva tillräckligt tänkt på hvad man ofta är fallen för att förakta, men som dock står inpregladt i hela den kristliga läran, att när kollission Den 11 November. 453 upkommer »man mera bör lyda Gud än menniskor.» Det är således en skyldighet, som hörer till mensklighetens lag, att föräldrar skola så mycket som möjligt taga vard om de varelser, hvilka de skaffa till verlden, och således blir det äfven en skyldighet, som samhället måste erkänna. Det är en skyldighet, som står framför alla menskliga stadgar och inrättningar, på samma sätt som vår protestantiska Kyrka sjelf sagt, att det egentligen är endast Guds Ord som man har att rätta sig efter i religionsfrågor och icke menskliga traditioner. Jag tror således, att huru man än ser saken, skulle det icke vara en heder för RiksStånden att afslå ett så föga skadligt och omfattande förslag som detta, hvarföre jag vördsamt yrkat bifall till detsamma. Hr v. Koch, Nils Samuel:
Om t. ex. det icke finnes någon, sorn vill bestrida Utsk:s framställning, så skulle, om Hr von Hartmansdorffs förslag lill öfverläggning komme att följas, i alia fall Utsk:s motiver genomgås, utan att det tjenade till något, då man vore öfverens om hufvudsaken. Jag får således anhålla, att R. o. Ad. icke matte antaga det öfverlägguings-sätt, Hr von Hartmansdorff föreslagit. Hr Printzensköld, Carl: För min del vågar jag understödja Hr von Hartmansdorffs förslag. Den som liar genomläst det nu lill föredragning framställda Betänk., har säkerligen funnit, huruledes Utsk:s moliver äro afdelade i eli icke ringa antal särskilda perioder, hvilka angå särskildta frågor. Det är då af vigt, att hvar och en af dessa perioder särskildt behandlas, så att man icke hoppar från den ena till den andra. Genom ett sådant föredragningssätt kunna de, sorn ej hafva tillräcklig detaljkännedom i ämnet, få ett temligen klart begrepp om frågorna, hvilket deremot icke skulle inträffa, om man började med att diskutera Utsk:s tillstyrkanden och blanda tillsammans alla perioderna, i hvilka Utsk. afdelat sina skäl. Att ett sådant föredragningssätt icke förut egt rum, på sätt Gr. Gyldenstolpe påstått, torde icke vara förhållandet. Under den tid jag haft äran 13 H. 15 226 Den 14 Oktober f. m. vara ledamot af R. o. Ad., har jag icke så sällan deltagit i eller afhört diskussioner, derunder man afdelat ärendet i vissa perioder, innehållande de särskilda skäl, på grund hvaraf Utsk. afgifvit sina tillstyrkanden. Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propus, till bifall å Hr von Harlmansdorffs förslag. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
— Arbetet bör vara kärkommet för hvarje bibelvän. (Folkskolans Vän.) — En skildring som är gjord med lika stor sakkunskap som åskådlighet samt buren af lefvande intresse för ämnet. (Arbetarens Vän.) — Arbetet är därför att anbefalla på det varmaste. För hemmet blir det en verklig prydnad. (Hallandsposten.) — Ett fabulöst billigt pris för ifrågavarande arbete. (Eskilstuna Tidn.) — Arbetet, hvilket tyckes förtjänt af största uppmärksamhet. Mycket billigt. (Falk. Tidning.) — V i anse oss kunna rekommendera verket för alla dem, som hafva råd och lust att göra sig det till godo. (Hemhp.) — Det kan med lika nöje läsas af den lärde som den olärde. Arbetet är utmärkt väl illustreradt. (Norrb.-Post.) antagas med goda vilkor. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri A kt lebolag. Fredagen den 21 februari 1896. Byra: kr. — Klara södra kyrkog. 16, Prenumerationspris pr år: Idun ensam. Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., mänadsuppl Barngarderoben » 5: — » IJ: — » 3c — Redaktör och utgifvare: Allm. telef. FRITHIOF HELLBERG. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket. Redaktionssekr. Noräling. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Utgifnlngstld: 9:de årg. ANNONSPRIS: hvarje helgfri fredag. 86 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » Lösnummerpris I S öre 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Sofia Lundequist, född Hollander. - r^örlidct år lästes i en af huf vridstadens större dagliga tidningar r följande notis: » De äldsta nu lefvande pristagare i Svenska akademien äro kontraktsprosten i Ör af Karlstads stift Olof Fryxcll och änkefru Sofia Lundequist, född Hollander.
”Ni är alltför moraliserande, herr Brink,” svarade Julie harmsen, ”och jag begriper verkligen icke, huru jag kan tåla så mycket af er.” ”Det vill jag förklara för er,” genmälte Brink. ”Det härrör deraf, att ni aldrig kunnat inverka på mig; att jag lyckligtvis undgått, genom mitt hjertas tidigare val, att bränna vingarne vid strålarne af er skönhets och ert snilles lyseldar. Kort sagdt, ni kan räkna på min vänskap och goda vilja att tjena er; men er annars så allsmäktiga blick eger icke öfver mig den magnetiska kraft, som för andra, och hvilken är orsaken till det otillbörliga gyckel ni drifver både med känslor och pligt.” ”Ah! ni är i dag alldeles odräglig, herr Brink,” utbrast Julie; men en tår stal sig dock fram jemte det konstlade leendet, då hon såg i Brinks redliga och öppna anlete ett uttryck af bekymmerfullt allvar. Med rörelse tillade hon då: ”Jag vet, kära Brink, att, ehuru ni är sträng, jag likväl icke eger någon bättre vän. Derföre ber jag er, utan omständigheter, att ni genast återvänder och uppehåller sällskapet, men framför allt ryttmästaren, så länge som möjligt.” ”Gerna, mamsell Julie; men ni måste då lofva mig att väl använda tiden. Kom ihåg, att doktorn icke förstår sig på skämt i sådana förhållanden. Var derföre icke lättsinnig, och låt icke såsom vanligt ett infall för ögonblicket råda öfver er bättre öfvertygelse. Ursäkta min uppriktighet; ni drifver både med honom och baronen ett farligt spel, hvars elaka följder falla tillbaka på er sjelf.” ”Ack, herr Brink, ni känner, att Waldemar till sitt lynne har någon likhet med er, och då han är min fästman, bör det ej förundra er, att det smärtar mig, samt att jag således ...” ”Stilla, mamsell Julie!” afbröt henne Brink; ”tala ej ut en så oädel, lättsinnig tanke.
I$vinnan mktte intaga k r d t när hvilken ställning som helst i samhället, så vore och blefve dock slöjden. snart sagdt en del af hennes lif. Motioniiren föreslog darföre, att riksdagen måtte för &amp; r 1893 bevilja ett anslag ' af 50,000 kr. för att användas till understod å t skoldistrikt, soin p i lämpligt satt bereda i skolåldern varande flickor. undervisning i kvinlig slöjd. Det ' begiirda anslaget motsvarade ej fiillt hiilften af h ~ a d staten årliken utgifver för gossarnes slöjd. I motionen hade icke mindre än. 28 af andra kammarens ledamöter instämt. Statsutskottet afstyrkte den emellertid med den motiveringen, att det tillkomme vederbörande koininiiner och landsting att taga saken om hand. Af samma mening var &amp; sta kammaren, som afslog motionen. I ' andra. kainniaren antogs visserligen ett .förslag o1n skrifvelse i mo' tionens sifte till k. k t, livilket framlagts af sex reservanter inom ' ' utskottet; men i följd af första kammarens bleklagda nej, kommer naturligtvis detta beslut ej att hafva nagot resultat. Kungl. nxt hade i statsverkspropositionen till högre lärarinneseminariet begärt tvänne .anslag, det ena på 3,000 kr. till fortsatt uppehållande af den fjerde valfria årskimen, det andra på 5,000 kr. till beredande af undervisning i huslig ekonomi. Dessa bägge anslag ha af riksdagen beviljats. Regeringens förslag om ombildande till lägre allmänna läroverk af treklassiga liiroverk och två- och enklassiga pedagogier i en del mindre städer, hvilka läroverk p % frainstiillning af vederbörande kommunalstyrelse skulle kunna inrättas såsom samskolor för gossar och flickor, har liksom de flesta punkter i k. nxts digra läroverksproposition, afslagits af riksdagen. p % hvad 1892 års riksdag uträttat för kvinnan tar icke många ord.
En oundviklig följd deraf måste nemligen blifva, att diskussionerna om de å hvardera af dessa rum föredragne ärenden icke kunna med nödig fullständighet återgifvas, utan att referaterna erhålla en vidlyftighet, som skulle göra dem mindre tjenliga att uti tidningarne införas. Att, såsom vilkor för rättigheten att i tidningarne införa dessa referater, föreskrifva att inga uteslutningar finge ega rum, låter sig, enligt Utskottets förmenande, ieke göra. Skulle åter dessa anteckningar blifva lämpliga till införande i tidningarne, så måste de i allmänhet blifva så kortfattade, att de endast antydde den af hvarja talare hufvudsakligen yttrade mening. Att tidningsieferater af sådan beskaffenhet oftast komme att sakna den lefvande uppfattning, som framställningen kan erhålla, då referenten icke behöfver anteckna hvarje särskild talares yttrande, lärer icke kunna bestridas; och säkerligen skulle mången talare blifva mera missbelåten med de förkortningar i hans framställning, som den officiela referenten tilläte sig, än med dem, som en tidningsredaktion på egen hand verkställde. Då härtill kommer att, jemlikt 89 § Riksdags-ordningen, de hos Riks-Stånden förda Protokoller skola, så tidigt ske kart, till deras fullständiga innehåll genom trycket utgifvas och endast dessa inför Stånden justerade Protokoller kunna, på sätt motionären jemväl nntydt, lemna en fullt tillförlitlig kännedom om förhandlingarne, har det synts Utskottet mindre tjenligt att, jemte Protokollerna, låta utaf vissa för sådant ändamål anställde tjenstemän verkställa andra anteckningar för att likaledes genom trycket utgifvas, helst dessa sednare, hvilkas föregående granskning eller justering tiden svårligen medgåfve, ofta komme att i llere väsendtliga delar skilja sig från hvad Protokollerna innehålla. Då likväl en officiel karakter i viss mån komme att tillerkännas dessa för tidningarne alsedda anteckningar, skulle säkerligen både allmänheten och representanterne finna sig missbelåtne med den skiljaktighet i uppfattningen, som förefunnes emellan tidningsreferaterna och sjelfva Protokollerna.
Att uttryckligen undantaga de här åberopade serskilda författningar fann Högsta Domstolen, vid jemförelse med innehållet af 5 §, vara öfverflödigt, så vidt fråga är om sådana öfverträdelser, hvarå straff i nya lagen icke utsättas; och hvad åter angår de brott, hvilka kunna innefattas under straffbestämmelserna i nämnde lags 27 kapitel, som handlar om åverkan samt olofligt jagande och fiskande, ansåg Högsta Domstolen ifrågavarande undantag icke vara af tillräckligen giltiga skäl föranledda. Högsta Domstolen tillstyrkte fördenskull, att ä och 6 momenten af 18 § måtte uteslutas. 19 §. 1 mom. Då de tjenstemän, kronofogde och länsman, som vanligen vid Underrätter å landet föra det allmännas talan, icke äro särskildt förordnade till åklagare, utan skyldigheten dertill åligger dem i följd af deras tjenstebefattning, ansåg Högsta Domstolen, på det uttrycket: »Den, som till allmän åklagare förordnad är» icke må gifva anledning till missförstånd, början af ifrågavarande moment böra erhålla följande lydelse: »Allmän åklagare skall tala å brott 19 §. 4 mom. Stadgandet i sista punkten, att ransakning skall anses börjad, dä den tilltalade vid domstolen svarat, eller bevisning emot honom föredragen är, hvilket stadgande blifvit hemtadt från lagkommitteens förslag till Rättegångs-Balkens sednare del, 2 kap. 11 §, och der står i sammanhang med det följande 3 kapitlets 1 §, af innehåll, att ej någon Rätt skall om brott företaga ransakning, utan att viss person för det brott tilltalas, fann Högsta Domstolen ej fullt öfverens - Kongl. Maj:ts Nåd, Proposition, N:o 18. 9 ensstämmande med den uti nu gällande lag, 4 kap. 1 § Rättegångs-Balken, uttryckta grundsats, i enlighet hvarmed ransakning bör i vissa fall företagas, ändå att någon viss person ej är tilltalad. På grund häraf och då ifrågavarande definition på ransakningens början kunde genom en omskrifning undvikas, hemställde Högsta
Fröt. 184-5, 4 Sami, 1 A/d, 2 Band. 1 Haft, i 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N',o 164. upplysning, huruvida anslaget vore tillräckligt för det i ofvanåberopade § af Reglementet uppgifna ändamål, och följaktligen ej heller kunde bedöma, huruvida det för hela anslagets utbetalande uttryckligen stadgade vilkor komme att uppfyllas eller icke, ansett sig ej kunna medgifva utbetalning af mer än som innestod utaf den i § alternativt bestämda mindre summan, hvars återstående belopp, 5ooo R:dr, alltså till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande då öfversändes. Emedlertid beslöto Fullmägtige, att om hvad uti omförmälde hänseende förekommit göra anmälan hos StatsTJtskottet för den åtgärd, som, med anledning deraf, kunde anses å Utskottets sida böra vidtagas. Efter emottagandet af denna anmälan, har Stats-Utskottet, för att erhålla de i afseende på kostnaden för ifrågavarande residensbyggnads uppförande nödiga ansedda upplysningar, förskaffat sig del af åtskiilige, angående detta byggnadsföretag, lill vederbörande embetsmyndigheter aflåtna Kongl. Bref, deraf Utskottet, bland annat, inhemtat kännedom om följande härvid förekomna förhållanden och af Kongl. Majit i Nåder meddelade beslut. Enligt det af Kongl. Öfver-Intendents-Embetet författade och i Januari i843 till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifna kostnadsförslag för meranämnde byggnad, skulle kostnaden för densamma uppgå till 43,o54 R:dr 2 sk. 8 r:st., och således med i8,o54 R:dr 2 sk. 8 r:st. öfverstiga det af Rikets Ständer derför beviljade serskilda anslag.
Tack för allt, hvad farbror gjort för mig och DAHLMAN. komma tillbaka? Tackar du mig också! Tänker du inte heller SUNDIN. DAHLMAN. Jo, vi träffas nog. (Går.) i rummet.) Så slutade den här glada dagen! (Går af och an Tolfte scenen. DAHLMAN. KERSTIN. Pappa ropade på mig... KERSTIN (från venster). DAHLMAN. KERSTIN. Det var en bra stund se'n, det. Jag väntade, tills de skulle gå. ­ 98 ­ DAHLMAN. Hvarför väntade du på det? (Paus.) Säg! (Paus.) För det ä' väl ändå du, som stält till hela det här spektaklet! KERSTIN. DAHLMAN. Var du rädd att stå till svars för fru Berg? Sa' tant nå'nting om mig? som springer med skvaller. Men det är lätt att förstå, att... KERSTIN (tyst). DAHLMAN. Åh nej, hon ä' inte ett sådant fruntimmer, Skulle hon inte komma igen? gå härifrån för alltid utan att ta afsked af mig. (Paus.) Komma igen! Hon hade till och med tänkt Vill du vara god och säga mig, hvad som passerat er emellan. (Paus.) Svara! (Paus.) Du vill inte. (Paus.) Du måtte ha förolämpat henne bra Lemna vårt hus utan öfverenskommelse, utan ens vara kvar öfver middagen, vår lilla glada, KERSTIN. svårt, efter som hon drifvits till nå'nting sådant. afsked, utan att stanna dagen till slut, utan att trefliga middag, som vi skulle haft för Sundin. För herr Sundin! DAHLMAN. Det skulle bli en öfverraskning för er, när jag Ja, jag hade, förstås, tänkt ut det så bra. ­ 99 ­ satt där vid bordet och utbragte en skål i champagne för att han blifvit disponent vid Ångsta bruk, som jag gått och arbetat för en längre tid. jag trodde, vi skulle haft oss en glad dag. Och I dag på middagen blef det ändtligen afgjordt, och i morgon var det sagdt, att vi skulle fara ut till
Vidare har till Utskottet blifvit remitterad en af Herr Palander, C. W., inom Borgare-Ståndet väckt motion med yrkanden, att porto-afgiften för hvarje inom Sverige afgående enkelt bref måtte nedsättas till 10 öre; att noggrann undersökning måtte företagas, huruvida ej någon nedsättning kunde ske i de dryga porto-afgifterna för till utlandet, isynnerhet aflägsnare länder, afgående och derifrån ankommande bref, samt att åtgärder måtte vidtagas att göra portot för utländska tidningar så billigt som möjligt. Härförutom har Prosten Lundholm uti en inom Preste-Ståndet väckt motion velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att Kyrkoherdar sakna den rikets öfriga Embetsoch Tjenstemän medgifna frihet från postporto för skrivelser i embetsärenden. Väl hade en sådan frihet, i följd af Rikets Ständers vid sista riksdag fattade beslut, blifvit Kontraktsprostar tillerkänd, men en vid samma riksdag väckt motion om fribrefsrätt i embets-skrifvelser för Kyrkoherdar och Folkskole-styrelser hade icke hos Rikets Ständer rönt framgång. Motionären har likväl funnit anspråket på fribrefsrätt för det ordinarie Presterskapet och dess vikarier i fråga om embets-skrifvelse grundadt på full rättvisa och billighet, i synnerhet som den utväg, hvilken genom Kongl. Brefvet den 16 Juni 1813 och Kongl. Cirkuläret den 17 September 1834 stöde Presterskapet öppen, att få embets-skrifvelser till Konungens Befallningshafvande genom Kronobetjeningen fortskaffade, vore förenad med obehag, lör att ej säga förödmjukelse, och i sjelfva verket ej medförde någon minskning i kostnaden, emedan afståndet till närmaste Kronobetjent vanligen vore så långt, att man heldre betalade postporto för embets-skrifvelsen än bekostade en så långväga budskickning.
Då härtill kommer, att genom ofvan åberopade Kongl. bref. af den 15 Mars 1820 är stadgadt, att kyrkohemmanen i Halland numera skola utarrenderas på 30 år och den förre åboen eller hans enka och arfvingar i rätt nedstigande led ega optionsrätt till det högsta arrende-anbudet, genom hvilket förordnande allt det billiga afseende är iemnadt åt innehafvarnes önskan att för sig och efterkommande njuta frukten af det å hemmanets förbättring nedlagda arbetet, som synes med kyrkornas oqvalda eganderätt vara förenligt, och derjemte kyrkohemmanens öfverlåtande i andras ego emot så ringa ersättning, som motionären föreslagit, skulle i väsendtlig mån betaga församlingarne de inkomster af hemmanen, hvilka nu kunna användas till kyrkornas och hvarjehanda kommunala inrättningars underhållande, och således, till enskilda personers fördel, på församlingarnes hemmansegare i allmänhet hvälfva de för nyssnämnda ändamål med kyrkohemmanens arrende-afgifter tillförene bestridcle kostnader, utan att församlingarne och kyrkoförvaltninge» 0. Slals-U/shotlels Ullåland*, /Y;o 327. ens egt tillfälle att öfver deras häraf beroende rätt sig yttra; så kan Utskottet icke finna med rättvisa eller billighet förenligt, att motionärens förslag förorda; hvadan Utskottet tillstyrker, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 14 Augusti 1851. Reservation: nf Riksdagsfullmäktige!! David Andersson från Hallands län: ”Utskottet har icke kunnat anföra något annat bevis för Kyrkornas eller Presterskapets dispositionsrätt öfver de så kallade Halländske Kyrkohemmanen, än de obestämde och i flera fall, påtagligen, det sannolika förhållandet vanställande uppgifter, som vid föregående riksdagarne blifvit gjorde, men då icke kunnat öfvertyga Rikets Ständer och deras Utskott om annat, än att otvifvelaktigt egandeoch dispositionsrätten till dessa hemman, med måhända några få (serskildt af enskilt e donerade) undantag, tillhör Kronan.
M. likaledes skulle bifalla Ständernas hemställan, kunde, äfven med största skyndsamhet Författnm ang:de bränvinsbränningens inställande icke komma att utfärdas förrän d. 14 Maj. Yid denna tid måste i en stor del af de södra provinserna i riket, der bränvinstillverkningen bedrifves i största skala, vårbruket vara till det mesta 7 H. 2 18 Den 1 Maj. fullbordadt. Hvad blef nu följden, om bränvinsbräningen inställdes på grund af ien omständighet, som de flesta knappast torde hafva kunnat ana? Jo, att de jordbrukare, sorn hafva grundat sitt jordbruk på bränvinsbränning, skulle utan sitt eget förvållande lida en ovillkorlig förlust, att en eller annan kanske blefve ruinerad. Om meningen nu vore att bereda någon bränvinsbrännande jordbrukares undergång eller att,' kanhända såsom straff, tillskynda dem alla en förlust, da vore det otvifvelaktigt skäl att understödja Utsk:s förslag; men det lärer väl, åtminstone på detta rum, knappast finnas någon, som hyser en sådan tanka. Derest bränvins-tillverkningen tillätes de nuvar:de bränvinsbrännarne under den återstående tiden af året, så skulle måhända en eller annan af dem skörda någon vinst, hvilken efter alla de åtgärder, som blifvit vidtagna för att undertrycka ifrågavar:de handtering, väl icke torde böra missunnas"dem. Och om öfvergångstiden derigenom blefve mindre menlig, så vore detta för mig ett tillräckligt skäl att afslå Utsk:s förslag. Men dertill kommer, på sätt jag redan haft äran nämna, att jag tror, den omständigheten, att skatten möjligen kommer att höjas, icke är någon sådan omständighet, som enl. gällande Förordnipg om bränvins-tillverkning och försäljning kan föranleda till bränvinsbränningens inställande. Och om lagstiftande makten, det oaktadt, på dylik grund inställer bränvinsbränningen, synes det mig som man icke kunde betrakta en sådan åtgärd såsom något annat, än alt lofva ett och hålla ett annat. Ett sådant handlingssätt af en enskild person, vore vanhederligt och kan ej, af Staten utöfvadt, gillas.
Med anledning af de uti 3:dje §:n föreslagna ändringar, har hr Hesselgren hemställt, att i denna § förekommande orden: -bageri, bryggeri eller slagteri» matte utbytas emot ordet: »handtverks». — Då den af motionären, hr Hesselgren, vid denna § föreslagna redafe-tions-förändring, enligt Utskottets åsigt, ingalunda skulle leda till förtydliganda *f författningen, utan denna snarare derigenom erhölle en sväfvande och obestämd ordställning, hemställes, att motionen härutinnan icke måtte bifallas. § 23. Till undvikande af de oformligheter och obehag, som under sednare feen »kola egt rum vid mästare-profs bedömande, har blifvit yrkadt, att sådant måtte få verkställas af handtverks-föreningen, såsom varande mest kompetent och bäst i tillfälle att med frågor af dylik beskaffenhet taga befattning, i hvilket fall föreningens tillvaro icke, såsom nu vore förhållandet, biefve inskränkt till nästan blotta benämningen, utan erhölle en ändamålsenlig verksamhet, hvilken »S, mycket mindre borde kunna missbrukas, som föreningen naturligtvis helita skulle önska, att en handtverks-gesäll måtte blifva borgare, än att han, genom, fuskerier skulle förnärma och skada de burskaps-egande handtverkarne, hvarförutan föreningen kunde underkastas sådane kontrollerande stadganden, som gjorde hvarje missbruk af föreningens verksamhet omöjligt. På sådana grunder har blifvit föreslaget, att 23:dje §:n måtte blifva så lydande: Mom.