Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Och vore det än sannt,” sade Virginia, ”hvad mer! då vore han ju endast lik alla andra, alla karlar åtminstone.” ”Icke alla,” inföll Elisabeth; ”det finnes kärleksfulla, trofasta karlar, ja Virginia, skaka ej så ditt vackra hufvud. Jag vet, att de finnas, men de finnas också, som ej anse för något brott att bedraga ett hjerta, som tillhör dem, de finnas som med kall blod krossa en arm qvinnas hela jordiska glädje och frid, förspilla hennes sällhet, hennes väl och kanske ändå dertill triumfera. Dessa äro lumpna, lågtänkta varelser, huru högt de äfven må stå i verldens ögon, och jag för min del kan icke annat än afsky och förakta dem.” ”Elisabeth, säg icke så,” sade Ferdinand mildt; ”vi skola icke dömma, endast beklaga de vilseförda, ty de straffas nog redan derigenom, att de ingen lycka kunna finna på jorden. Derföre skola vi lemna domen åt Honom, som den tillhör.” ”Icke vill jag dömma dem,” sade Elisabeth ödmjukt, ”ty hvad vet den, som aldrig blifvit pröfvad; kanske skulle jag under samma förhållanden icke varit bättre. Jag ville endast säga, att jag ogillar dem.” Hon tystnade och de andra äfven. Virginia hade fattat guitarrn, som låg på soffan, och med mild, behaglig stämma sjöng hon en af Runebergs sånger, hvilkas toner aldrig skola bli fremmande för Finska hjertan. Vi vilja emedlertid upplysa våra läsare om det förhållande, hvari dessa personer stå till hvarandra och litet närmare skärskåda dem. Leonhard Lindmark var en obemedlad yngling, då han för nära tolf år sedan ankom till ... och blef antagen som bokhållare på ett rikt handelskontor derstädes. Hans flärdlösa väsende och stränga redlighet, hans ordningssinne och vana vid affärer gjorde, att han inom några år så lyckades vinna sin patrons förtroende, att denne ingenting företog sig utan att rådgöra med den unge kontoristen; och mångengång uppsteg i den hederliga patronens hjerta den önskan att en gång få kalla den unge mannen son, och att i så skickliga händer få öfverlemna sin kära handel och den förmögenhet, som var hans eget verk.
Då han alltså derlfeenom förlorade en kraft, ville han vinna annat i stället, och beslöt att låta Morgenbladet — hvilket stiftades såsom vensterns gemensamma organ — men som under striden mellan radikala och moderata slöt sig absolut till de förstnämda å nyo blifva gemensamt organ och lät i stället för Brändes den framstående moderate folketingsmannen F. Boysen inträda i redaktionskomitéen tillsammans med Berg och Hörup. Den sistnämnde ville emellertid icke hafva något med Mor-genbladet att göra, utan såsom absolut ensamrådande redaktör, och eftersom Berg fruktade att Hörup under sådana förhållanden åter «skulle låta den förra riktningen ensidigt råda, kunde enighet icke uppnås. Hörup afgick nu och tog i sista numret af Morgenbladet för 1883 afsked af publiken, i det han beklagade att den krets af utmärkta män från konstens, literaturens och vetenskapens verld, som ' under de senaste tre åren blifvit samlad vid Morgenbladet, nu var upplöst och splittrad. Dessa ord voro i hög grad öfverdrifna, liksom hela den betydelse, som varit tillskrifven denna brytning, öfver hufvuch har varit betydligt öfverdrifven; högerpressen har naturligtvis smickrat sig med att låtsa som om allt nu vore förbi för venstem, liksom Edv. Brändes och de, hvilka stodo honom närmast, kanske också önskat, att då de icke längre skrefvo i Morgenbladet, detta då skulle vara liktydigt med att ingen af den literära venstern gjorde det, så att man hädanefter kunde förklara hvarje samverkan mellan den literära och politiska venstern för afbruten. Men så har det lyckligtvis ingalunda gått. Hvad som skett betyder att Berg förklarat sig ur stånd att samarbeta med Edv. Brändes, och konseqvensen häraf har varit att den literära vensterns ring blifvit bruten och att partiet förlorat sitt dominerande inflytande på Morgenbladet och följaktligen icke längre har något dagblad till sitt förfogande. Men det betyder ingalunda, att Berg uppsagt den literära venstern tro och huldhet. Han önskar tvärtom, att den skall verka i Morgenbladet och flera af dess män ha också redan under förra hälften af januari gifvit bidrag dertill. Emellertid existerar den literära venstern icke mera som parti och särskildt icke såsom ett parti i hvilket Edv.
»följen mig tillbaka, små piltar! jag vill gifva min guld-häst åt den ene af eder; den andre skall få så fager en kunga-dotter, som jag har i mitt våld.» Men pojkarne lyssnade icke till hans lockelser, utan lupo sin kos; och började så åter gå omkring i bygden och tigga. När de hade vandrat både länge och väl, kommo de omsider till en stor kungsgård, hvarest de gingo in och begärde tjenst. Konungen, som rådde öfver kungsgården, fattade behag till den yngste pojken för hans hurtighets skull, och upptog honom ibland sina svenner; men den äldre brodern gick omkring och tiggde, såsom förut. Det stod så om en rund tid, och svennen var väl liden af alla. Men när den äldre pojken fick veta hvad lycka hans broder hade gjort vid hofvet, blef han mycket afundsam, och ville icke gifva sig tillfreds, förr än äfven han kommit i tjenst hos konungen. Hofmannen bad nu för sin broder, och denne blef antagen till stall-svenn. Men lika som den yngste pojken var af alla väl omtalad, så blef stallsvennen illa liden, för sin falskhet och elakhet. Häröfver bar han stor harm i sitt hjerta, och tänkte icke så mycket på någonting, som huruledes han skulle förderfva sin broder och sjelf vinna konungens ynnest. Konungen gick en dag till stallet, för att skåda sina fålar. När han skådat dem alla rundtomkring stadnade han vid den gångaren, på hvilken han sjelf plägade rida, strök honom på länden, och sade till sina män: »sägen mig, hvar i verlden såg man en häst, så god som denna? » Stallsvennen tog genast till orda: ’Herre, konung! visserligen är eder gångare fager; men jag vet en annan, som långt öfvergår honom.’ Konungen blef uppmärksam och sporde: »hvar finnes den hästen, och hvem kan skaffa mig den?» Stallsvennen sade: ’jag tror icke att någon kan skaffa den fålen, utom min broder. Han lärer ock bäst veta hvar den finnes.’
LÖFVENSTRÅLE. RIKSRÅDET. Åt den hon sjelf väljer. (Han går till sidodörren, och kommer efter ett kort ögonblick tillbaka med Constans.) Mitt arma, älskade barn, se upp på dessa herrar, känner du dem? CONSTANS. Ja, min far. RIKSRÅDET. Vill du hafva någon af dem? Svara mig upprigtigt, mitt barn! CONSTANS (skakar på hufvudet). Nej, nej, min far. RIKSRÅDET. J hafven hört er dom från hennes mun. Hören nu er dom äfven från min. På fäderneslandets altare är statsmannen skyldig att offra äfven vänskapen. Om en timme skola dessa protokoller ligga för Konungens ögon. LILJEBORG (afsides till A. Löfvenstråle). Låtom oss fly! Ni har nog mycken statsmannavishet, att förråda oss; men jag har nog mod, att icke fly. Dessa protokoller skola aldrig komma för Konungens ögon. Vill ni använda våld. (Han griper efter en ringklocka och ringer häftigt. Betjenter inkomma.) Nå-å, mina herrar? Nåd, Ers Excellens, nåd! Förskräckt öfver den häftiga ringningen, gjorde jag en hastig rörelse med handen och hela bläckhornet föll omkull öfver protokollet. Det är oläsligt. HUMMER (på knä). RIKSRÅDET. A. LÖFVENSTRÅLE. 56 RIKSRÅDET. A. LÖFVENSTRÅLE. Ah! Er handsekreterare har hitintills varit besoldad af mig; från denna stund är han i min tjenst. (Till Handsekreteraren.) Gack förut! (Handsekreteraren går.) Jag har den äran. (Liljeborg och A. Löfvenstråle aflägsna sig. Betjenterna gå äfven ut. Fjerde Scenen. RIKSRÅDET. CONSTANS. KAMMARMAMSELLEN. Ja-så! Spelet är för den här gången tappadt. Jag har ej slagit dem ur brädet, de hafva slagit mig. Nu äro de farliga för mig, à la bonne heure! det är godt att veta.
S. D. Remitterades till Stats - Utskottet: i:0 Herr Vinbergs, angående jemkning och nedsättning uti stadgade lotsoch bak - afgifter, afgifna Memorial, hvaruti Hetrar Lamberg och Donner sig förenat; a:o Herr Landegrens Memorial, angående jemkning och nedsättning af Båtsmäns-» hållet för Södertelje stad; Följande Memorial af Herr Petersson: 3:o Angående upplåtande af en Kronan tillhörig tomt i Landskrona till Oelreichska Enkehus-Inrättningen derstädes; 4:0 Angående anslag af Stats-Verket till fullbordande af en vatten-aflopps trumma i Landskrona; 5:0 Angående försäljning å Auction för Statens räkning af åtskilliga Kronan tillhörige fastigheter i Landskrona! och 6:0 Om anslag af Allmänna medel till upp. muddring af Landskrona hamn. Statsoch Banco-Utskotten: Herr Lefjlers Memorial, angående förbättrade anstalter uti Landsorterne för invexling af förslitne Banco-och Riksgälds-Sedlar, jemte det af Hett Ståhle, i anledning deraf, lemnade yttrande. t±o Pral. Utdr. d, t Dcc. Statsa arnt Allmänna Besvärsoch Oe c o namie o Utskotten: Herr Peterssons, angående inrättande a£ ett Arbetshus i Landskrona , afgifne Memorial, tillika med Herr Ståhles yttrande i ämnet. Banco • Utskottet: Herr Ekerinans bordlagda muntliga Motion derom, att Instruction för Banco-Utskottel bör vid Riksdagens början meddelas. Lag - UtskoHot: 1:0 Herr Mernsens Memorial derom, att inteckningar, som gifva säkerhet åt donationer till fromma Stiftelser, skola gälla utan förnyelse; och a:o Herr Vestmans Memorial, angående oloflig Landthandel i Norrland. Lagoch Bevill/tings-Utskotten : Herr Vestmans Memorial, angående förändring af 3 Cap, i §. Handels-Balken, med det af Herr Holsingius i ämnet afgifne yttrande. fröt. TJldr. d. t
Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Majit, med upphäfvande till all kraft och verkan af sådana stadganden, som deremot strida, såsom en förklaring af 12 § i Reglementet af den 11 Augusti 1819, eller på sätt i nåder pröfvas lämpligast, utfärda en författning af innehåll: Alkohol, sprit eller bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, må icke på apothek, mot eller u an betalning, utdelas annorlunda än efter läkares recept, eller ock till tekniska ändamål åt den, som företer behörigt intyg att han idkar sådant yrke, till hvars bedrifvande sprit erfordras. Intyg härom skall, för att vara gällande, vara utfärdadt, anlHh. till R. St. N:o 78. tingen af den auktoritet, hos hvilken anmälan om yrkets idkande skett, eller af styrelse inom den kommun, inom hvilken det bedrifves. Af Kyrkoherden Wennerström! Örn ett förslagsanslag af 100,000 R:dr till hämmande af boskapspesten, i fall den inom landet skulle utbryta. Att jordbruket måste hufvudsakligen stödja sig på en väl ordnad ladugårdsskötsel, är en sanning, som länge varit uttalad, men i vårt Iand först på sednaste tiden börjat behjertas, sedan man genom en dyrköpt erfarenhet funnit att sädesproduktionen, ensidigt bedrifven, på samma gång den småningom uttömmer jordens alstringskraft, hunnar en högst osäker, stundom ingen behållning, hvaremot ladugårdens produkter bibehålla sig i pris och finna lätt afsättning både inom och utom landet. Det väckta intresset för en utvidgad och förbättrad boskapsskötsel måste dock hos en förtänksam och beräknande landtman förlamas genom fruktan för den fara, hvarmed en förödande, i flera af våra grannländer spridd boskapspest hotar hans hjordar. Mot den ifrågavarande sjukdomen har vetenskapen hittills förgäfves sökt något verksamt botemedel. Enda utvägen att hindra farsotens utbredande har varit nedslagtning af den boskapshjord, der den innästlat sig. Visserligen har vårt lands afskiljda läge i förening med kloka och i tid vidtagna försigtighetsmått hittills kunnat afhålla det onda från vära gränser.
"Af Swenske Medborgares upplysning och warma fosterlands tänsta wäntar jag med tilförsigt, at den blifwande Stats - författningen bewarar Konungamaktens helgd och werknings förmäga, til allt hwad Rikets säkerhet och wälfärd kräfwer; at den befäster sä wäl allmän som enskilt säkerhet och egande rätt, bekräftar Riksens Ständers owilkorliga sjelfbeskattningSrätt och öfriga friheter; stadgar allmänna medlens ordentliga förwaltning; utsätter Konungens Rädgifwares och Embetsmäns billiga ansvarighet; fredar Domare-Embetet frän werkan af magtspräk; samt försäkrar Skrif - och Tryckfrihetens lagbundna, men till alla grenar af allmän nytta sträckta utöfning." "Sädant är det ämne som först kräfweo Riksens Ständers upmärksamhet. Af ren kärlek til mine fäders bygd, af föresats at ej utan store skäl lemna mitt päbegynta werk, Sivertges räddning, ofullbordadt, samtycker jag at under den tid Riksens Ständer utarbeta Regeringsformen, säsom Rikets Föreständare fortfara at om allmänna ärenderne Mig med sorgfällighet wärda. Det är ej förr än Riksens Ständer til mig öfwerlemnat deras wigtiga arbete, som jag, efter at hafwa öfwerwägat hwatzhopp jag deraf kan draga til Fäderneslandets wälfärd och beständ, will bestämt yttra huruwida Jag anser för mig möjligt, at til samma stora ändamäl, enligt Mitt hjertås böjelse, ärr wida - 88 Den 12 Maj. widare kunna medwerka, eller finner mig föranläten at med fredahl samwete återgå til det lugn, som mina framfarna mödor och min annalkande alder gemensamt päkalla." "Jag förblifwer Eder samt-och synnerligen, Gode Herrar och Swen ske Man, med all nåd, ynnest och tilgifwenhet wäl be wägen."
I matsalen måste alltid sträng tystnad iakttagas, utom vid några sällsynta och högtidliga tillfällen, då också skadan togs så grundligt igen, att det berättades, huru polisen en gång låtit fråga, hvad som egentligen försiggick — o m klostret höll på att starta en ny revolution! Matsalarnas högt sittande fönster vette nämligen åt gatan. Efter den första frukosten tågade man i ordning, genom korridorerna in i den stora lässalen där hvar och en hade sin pulpet för böcker, skrifdon m. m. Och så afdelning efter afdelning till de respektive klassrummen. Att yttra mig om ^undervisningen i egentligare mening är svårt. Utom språkundervisningen, som — liksom mestadels i Frankrike — var skral, tror jag den i allmänhet förtjänar att mycket väl vitsordas såsom praktisk, rationell och allmänbildande. Bland nunnorna funnos många begåfvade och rikt bildade kvinnor, och då undervisning är deras ordens uppgift, är det naturligt, att de sökte drifva den till det bästa möjliga. Föreläsningssystemet begagnades i de högre klasserna i de flesta ämnen. Män gjorde noggranna anteckningar, nästan efter diktamen, och läste, sedan de rättats, på dem. Sedan kommo förhör och hvarje vecka olika skriftliga uppgifter i de olika ämnena, hvilka uppgifter dessutom voro en täflan, då resultaten söndagen därefter upplästes inför alla eleverna, med namngifvande i tur och ordning af dem, som löst dem bäst. Detta system var, o m ej annat, åtminstone alltid en g o d öfning för stilen, och den rena kriaskrifningen (uppgifterna voro mestadels rent skönlitterära, o m jag så får uttrycka m i g: bref, skildringar, historier, fantasiuppgifter m. m.) lämnade, synes det mig, förvånande goda resultat i förhållande till somliga af elevernas begåfning och förmåga i öfrigt. Utom språk, som var valfritt, liksom teckning och musik, läste vi 14 — 15 — 16-åringar historia, geografi, franska, fransk och något allmän litteratur, mytologi, fysik och sedan något litet kemi, aritmetik, senare något botanik, i högsta klasserna en aning latin, astronomi m. m. Dessutom fingo vi, ända upp i högsta klasserna, lära oss läsa högt, recitera och slutligen — skrifva alla sorters bref; för att nu ej tala om ren välskrifning, som öfvades ett par gånger i veckan.
Slutligen och då det förhållande, dels att vid hvarje Riksdag slals-bidrag måste beviljas för upprätthållande af den Arméens Pensions-kassa, efter gällande stal, åliggande pensionering, dels alt, såsom nu är ifrågasatt, medel behöfva särskildt anvisas för pensionernes ökande, nogsamt ådagalägger behofvet af en ny och omfattande-reglering af pensions-väsendet för Arméen, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Eders Kongl. Majit täcktes låta upprätta och till Rikets härnäst sammanträdande Ständer öfverlemna nådigt förslag till fullständigt ordnande af pensioneringen för Arméens befäl och tjenstemän samt lill beredande derjemte af nödig förenkling i förvaltningen. De af Eders Kongl. Majit, tili utgående för en gång, äskade extra anslag äro följande, nemligen: a) till anskaffning af 1,500 st. tält för bevärings-manskapets vapenöfning samtidigt med den gamla stammen, å 100 Ridr st., 130,000 Ridr. Expeditinns-Utskotlcts Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 194. 61 Då Rikels Ständer beviljat utsträckning af nämnde manskaps öfningstid, hafva Rikets Ständer jemväl funnit sig böra bifalla Eders Kongl. Majlis ifrågavarande framställning. b) lill uppförande af nödige förråds-hus för bevarande al bevärings-manskapels materiel, förslagsvis 75,000 R:dr; hvilket belopp Rikets Ständer beviljat. c) till nybyggnad af en kasern m. m. för Smålands Hussar-regemente å Ränneslätt, 29,200 R:dr. Som upplyst är, att regementets nuvarande kasern-byggnad befinnes i det bristfälliga skick, att någon reparation derå icke vidare bör ifrågakomma, hafva Rikets Stän der funnit sig böra för sagde ändamål bevilja denna summa. d) till stall-skjuls uppförande för Sappör-kompaniets hästar, 9,000 R:dr.
Sedan jag nu lemnat denna uplysuing, anser jag mig jäfvig alt begära någon ändring i Ulsk:s förslag, men jag anser mig icke af jäf hindrad ifrån att tillstyrka bifall till detsamma, ty då får jag och mina embetsbroder tillfälle att inför Konungen framdraga de skäl, som jag hoppas der skola blifva gällande, men som jag har föga hopp om skola blifva gällande vid en återremiss. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Till en början anhåller jag få framställa den förfrågan, huruvida det ifrågävar. bcläuk. icke redan är af Ståndet bifallet. Om jag icke misshörde mig så bekräftades propos. derom med klubbslag, och i sådant fall torde all diskussion vara öfverflödig. Hr Printzensköld: Jag måste beklaga att Gr. Mörner icke egual tillräcklig upmärksamhet ål förhållandet i förevar, hänseende. Jag begärde ordet långt innan Laudtmarskalken lät klubban tälla, ehuru med så låg röst att Hr Frih. o. Landtm, möjligen icke hörde detsamma, men sedan Hr Laudtmarskalken utaf en af de kansliets tjenstemän, som biträder honom vid sådana tillfällen, blifvit upmärksam gjord deruppå, att jag begärde ordet just i det ögonblick dä Hr Frih. o. Landtm, skulle låta klubban falla, så erhöll jag ordet, och något beslut var således icke fattadt, innan jag anmälde mig. Jag får således protestera mot hvarje försök att anse denna fråga såsom afgjord. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade det han, i anledn. af Gr.
Jt:dr, ifrån och med nästa år uti Riks-Slalen uppföras lilL bestri - Stals-Vtskotlcts Utlåtande, iV.-ö 52. 5 dande af de kostnader, hvartill njssomförmälde afgift varit afsedd, och med iagttagande, alt under ett år möjligen uppkommande besparingar få påföljande år användas. Derjemte och då, enligt gällande, här förut omförmälde stadganden, tillgängarne för indeldla Armeens exercis äro på Indelnings-verket grundade, och Kongl. Maj:t således, oberoende af serskilda anslags beviljande, är i tillfälle alt Armeen till vapenöfningar sammandraga, har Utskottet, till undanrödjande af de betänkligheter, hvilka, vid sådant förhållande, möjligen skulle kunna uppslå vid införandet af en dylik förändring, som nu blifvit föreslagen, funnit sig höra hemställa, att vid herörde förändring fästes det vilkor, att, derest Rikets Ständer vid en blifvande Riksdag skulle borttaga eller nedsätta det nu föreslagna mötes-kostnads-anslaget under förut omförmälde belopp, Kongl. Maj:t då må vara oförhindrad alt, i stället för samma anslag, fordra uppfyllandet af de skyldigheter, som i afseende å soldalernes transporterande till och underhåll vid mölen, enligt Indelnings-verk och knekte-contract, jemte öfrige gällande författningar, vederbörande åligga.
Halländska församlingarne rättighet att sjelfva välja klockare, Särskilda Utskottet: l:o Gustaf Bjerkanders motion, rörande bränvinsbränningen; 2:o Eric Erssons från Stora Kopparbergs län motion, rörande samma ämne: 3:o .4. J. Sundstedts i samina fråga väckta motion; samt 4:o J. P. Andreassons från Elfsborgs län motion, om skärpt bestraffning vid för vandling af böter, ådömda för oloflig bränvinsminutering. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående verkställd fördelning emellan särskilda embetsverk af den vid sistförflutna Riksdag an* Prot.-Utdrag den 18 December 1803. 55 slagna summa till gratifikationer och ljuspenningar åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjente; 2:o Protokolls-utdrag från Höglofl. Ridderskapet och Adeln, N:o 29, jemte en af Grefve H. A. Taube väckt motion, angående förändring af 20—25 §§ uti Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Taxa pä arfvode för landtmäteri-förrättningar. S. D. Föredrogos och remitterades följande nu ingifne motioner till: Stats-Utskottet: l;o af Jöns Eric Ericsson från Örebro län, angående inrättande af Flick-skolor på landet, jemte hvad derom under diskussionen förekommit; 2:o Bengt Gudmundsson från Hallands län, angående upphörande af Kronans återlösningsrätt till de s. k. Trippiska godsen i Halland; 3:o Peter Mårtensson från Jönköpings län, örn ersättning af allmänna medel till Komministers-bostället
Chartorne böra upphöra, och ersättas genom Stämpladt Papper af högre Valeurer, men icke destomindre har i afseende på 2 §. Herr Dom-Prosten Lamer erinrat derom , att nämnde Chartor bordt, änskönt de ej lemnade Staten en större behållning, fortfara, då de öfrige Chartorne varit så mycket mera indrägtige, den nu föreslagne förhöjningen, ' Betänkanden. 55 ehuru ringa den än synes vara, likväl icke är obetydlig för Allmänheten och Gemenskapen inom Krigsmägten, som häraf herntat lindring, och att Allmänheten ej hör, synnerligast och framför andre frambära den Chartte-Sigillataj forsäljnings-provision, som uppgifves vara genom denna förhöjning besparad, i hvilken mening Riksdags-Fullmägtige inom Ilederv. Bonde - Ståndet, "Johan Michaelsson, från Upsala Län , och Pehr Ericsson från Kronobergs Lun, så vida instämt, som den förre yrkat förhöjningen af 2 och 3 sk. Chartorne vid Härads-Rätter, för Stämningar, m. m., hvarken vara af behofvet påkallad eller instämmande med den allmänt yttrade önskan, om en nedsatt Bevillning, utan tvertom för den mindre bemedlade af Allmogen kännbar och obillig, enär den förmån, att komma i åtnjutande af oskäligen förvägrade rättigheter, icke bör med dryga afgifter belastas, och den sednare påstått, att ingen förhöjning borde egarum, utan allt efter förra vanligheten förblifva.
Än vandrade hon ut till visthuset, för att se åt om rottorna skonat de på väggen i rader hängande skinkorna och hararna, än stannade hon vid en spinnrock, för att skynda på en spinnerska, än hjelpte hon den väfvande att fastknyta en ända på väfven. ”Åh ja, väfven håller bra nog, märker jag. Jo Elsa har spunnit ränningen och när hon så vill, kan hon få dugligt garn på rullan. Det vet jag, som sjelf lärde henne spinna, när hon ej var högre, än som så. Mor hennes hade dött åt året, och hennes far var dräng på godset, men icke kunde han lära henne spinna. Jo, gudskelof, sitt hushåll har man förstått att sköta här i verlden, och af godt och rent adelsblod har man kommit, och icke behöfver man tåla att en sådan, som fru Brita, herr Regert Oxes, tränger en ur kyrkbänken. Oxe heter hon och borde heta ko, så för hon sig, fast hon klär sig med pjukmyssa”. Sigrid surrade allt flitigare om sin rock, och såg på sin tott så noga, som om det gällt att spinna sin lyckotråd, men svarade ingenting. ”Ja, jag har klagat”, fortfor fru Metta. ”När herr Matts, pastorn, reste för att betyga sin vördnad för hans högvördighet Biskopen, mester Erik, som håller visitationer i moderkyrkan, bad jag honom med samma anmäla, hurusom fru Brita ville tränga mig ur kyrkbänken, och begära straff öfver henne, för sådant vanartigt uppförande. Gamle herr Matts mente väl bäst vara, att låta saken ligga ogild; men mig skall ingen förolämpa, om än min herre och man icke är hemma för att försvara mig; såsom han ock sällan är hemma, utan mest i Flemingens följe.” Fru Metta tog i detsamma ned en stor nyckel från sin spik i nyckelskåpet, och gick till fiskboden, för att efterse sitt förråd af torra gäddor. När hon vände och synade sina gäddor, sade hon vid sig sjelf: ”ja man må väl vårda en sådan välsignelse, vår not i år blifvit hugnad med.