Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv. o. Ekon.Utsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet ifrån d. 26 dennes, anmodade Hrr Elektorer, att vid deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr von Strokirch, samt, en ledamot alt i samma Utsk. inträda under den Hr Hagströmer beviljade ledighet. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att vid början af nästa Onsdags plenum val komme att förrättas, till utseende af Bänkmän efter Gr. Piper, Claes Gustaf Frftz, inom Usta, Gr. Wrangel, Tönnes Reinh., inom 2:dra, Frih. von Knor( ring, Wolrath, inom 5:te, Frih. Stjernstedt, Fredrik, , inora 8:de, Frih. af Schmidt, Garl Johan Georg, inom 9:de, Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.„ inom 13:de, Hr Bogeman, Carl Adolf, inom 15:de och Hr von Schantz, Malcolm Gustaf, inom 16:de Bänkm:s-afdeln:n. Hr Prytz, Lars Adolf, upläste en sålydande motion: Sedan de i alla fyra RiksSt:n fulländade öfverläggningarne, rörande Tulltaxan och de dervid fattade beslut, antyda en, genom uphäfna förbud och å flere artiklar nedsatta tullafgifter, blifvande friare tull-lagstiftning, och då af ingen lärer förnekas att, i samma mån handeln frigöres och lockelsen till lagöfverträdelser derigenom minskas, i lika mån ökas brottsligheten af dessa öfverträdelser, hemtar jag af dessa omständigheter anledning att, med stöd af 56:te §:n i Riksdags-Ordn., väcka fråga om dels skärpta ansvarsbestämmelser, för brott emot Tullförfattningarne, dels utvidgade rättigheter i tjensten för tullbetjeningen. I sådant hänseende anser jag angelägnast och verksammast: l:o Fördubblandet af de böter, som äro bestämda i K. M:s Nåd.
Hvad de särskilda cassorna angår, så vill jag ingalunda bestrida hvad ätskillige talare uppgifvit i afseende på sparbankerna och svårigheten att kunna underhålla dem , så att de, som deruti insätta penningar, oafkortadt må erhålla 5 proc. derå; men om detta är svårt på ett ställe, så torde likväl förhållandet icke vara enahanda med alla sparbanker, oberäknadt att sådant till stor del lärer bero på administrationssättet. Min öfvertygelse är, att, om denna undantagslag icke äger rum för sparbankerna, lånesökandernes antal skall ökas, emedan det just är dessa hårda lånevillkor, som göra att inga andra lånesökande infinna sig, än de som icke kunna få penningar på annat sätt. Hvad discontei na angår, så kunna de väl icke räknas till milda stiftelser; och hvad fattigcassorna beträffar, så hafva de mera namn än egenskap af milda stiftelser, för hvilka man särskildt ömmar, emedan penningarna uti dessa cassör icke tillhöra de fattiga utan de förmögnare samhällsmedlemmarne, hvilka sammanskjutit deni lör alt dermed underhålla de fattiga inom communen; och således tror jag, att bevilln.afdrag äfven för fattigcassor bör äga rum. Likväl torde bevilln.proctn sällan komma i fråga, ty åtminstone i min ort kunna fattigcassorna icke få sina penningar utbulta mot 6 proc., utan måste åtnöja sig med 5 proc.; och stadgandet om hevilla.afdrag i detta hänseende ar således af föga betydenhet. På dessa skäl har Utsk. fattat sitt beslut, hvilket jag för min del anser välgrundadt. Hr von Rosen; Jag kan icke neka, att det vore en orättvis beskyllning, åtminstone emot de sparbanker, som jag känner, om man verkligen ville påstå, att låutagarne uti desamma blifvit oppkuggade; ty om man räknar noga, tror jag, att man skull finna att det faller sig lika dyrt om icke dyrare att taga lån uti diseonterna mot 5 proc. , som uti sparbankerna mot 6.
De sista jordiska omsorger, som sysselsatte hans herrlighet, voro tanken på huruvida han kunde få se hos sig eders frudöme, ”min kära och älskeliga maka och mina kära barn.” Lugnt och förtröstansfullt var det samtal, han förde med presten, som han låtit kalla. Hans sista ord voro: ”Gud, konung, maka och barn.” Fru Ebba satt blek och tyst. Om hon hörde hvad som talades, visste man ej. Endast på fållarna af doket, som betäckte hennes hufvud, kunde man märka en darrning. Hennes döttrars omsorger, sonens hjertliga ord, intet syntes kunna väcka hennes uppmärksamhet. Endast då Johan Fleming, hennes unge, ridderlige son, kom för att säga henne farväl, då han skulle resa för att åtfölja sorgetåget till Åbo, då slöt hon honom under våldsam rörelse till sitt bröst. Långsamt rörde sig tåget framåt. Rastade, som till ståten hörde, länge på hvarje hviloställe. Mat och dryck skonades icke. Flera tunnor öl, åtskilliga får, dussintals harar och fåglar, fläsk utom mångahanda andra slags matvaror förtärdes hvarje dag. Det var som om en furstlig person skulle, enligt tidens sed, blifvit beledsagad till sitt hvilorum. Slutligen hann sorgetåget dock Åbo. Den döde skulle här bisättas, till dess allt hunnit ordnas för begrafningen, som skulle ske i Pargas kyrka, under hvilken godset Qvidja lydde. Kring den på en katafalk hvilande likkistan, hvars lock var aflyftadt, stodo fru Ebba och hennes döttrar, jemte andra adeliga fruar, anförvandter till den hädangångne. Alla till saken hörande ceremonier voro förrättade. Sorgetåget aflägsnade sig till de rum, der mat och dryck för gästerna var anrättad. Äfven Johan hade åter intagit sitt rum i tåget och följt bort dermed. Nu skulle äfven fruntimmerna gå att intaga sin plats i sorgrummen. De gråtande flickorna medfördes af de andra fruntimmerna, men fru Ebba gjorde en vink med handen att hon önskade qvarstanna. Hon lemnades slutligen allena. Nu lutade hon sig ned öfver den döde och brast i en häftig och våldsam gråt.
Annee icke stå att erhålla. Den 2 Martti. 27 Långt ifrån mig att vilja härutur framleta den rysliga Försvarsplan, att Sveriges oöfvervinnerlighet hör sökas i omöjligheten för en fiendtlig Armée, att inom Sveriges gränsor finna annat än fattigdom. — Detta måste icke hafva varit Herr Friherre Anckarsvärds mening — men om så varit, må vi hellre följa Muscoviternes efterdöme, och, då olyckan sådant af oss kräfver, med öfverlagdt mod förstöra de hemvist, sorn vi ej längre kunna försvara, än att låta den tankan, att vi odla för en okänd Fiende, förqväfva vårt mod, vår håg och vår förmåga.-’ Men hvad Herr Friherre Anckarsvärd synes mig hafva åsyftat med det anförda yttrandet är, att vi höra undvika öppnandet af. Communicationer i lijertat af Riket, emedan dessa kunna blifva af nytta för den Fiende, som intagit Landet. — Skulle då denna nya Regel i Statshushållningen få den Nordiska Halfön till Fädernesland? Och är det Scandinavien, som, framför alla andra Länder i verlden, bör till den grad befara att se sin Fiende i hjertat af Riket, att det ej skulle våga vidtaga sådana anstalter tilt sin förkofran, som möjligen kunde komma till nytta i en Fiendes band! Herr Friherre Anckarsvärd fortfar sålunda: Jag skulle således mot Götha Canal i Militairiskt afseende vilja invända, att den i betydlig mon för en Fiende kan undanrödja Transportsvårigheten, dä Canalen för en, i Flottor, Manskap och öfrige utvägar öfverlägsen Fiende kan blifva Attaque-puncten, 23 Den 2 Martil, för att sedan, i man af Fiendens framgång i hjertat af Riket, bilda en för alla Transporter becjvärn OperationsLinie, sammanhängande med FiendeLandets SjöCommunication.
Säkert skall ingen kunna påstå detta! ty hvad sann mening skulle då innebott i de orden att »Norige är ett fritt och sjelfständigt rike» samt att förenings* bandet endast bör hvila på ett inbördes erkännande af folkens lagliga rättigheter? Har icke RiksAkten i dessa ord uttalat att det Hr Noriges lagliga rättighet att vara ett fritt och sjelfständigt rike, och, då detsamma gällde Sverige, faställt, politisk likställighet och jemlikhet såsom den grundprincip, hvarpå unionen såsom sådan hvilar. Uttrycket »inbördes erkännande» tyckes göra detta fullkomligt tydligt. Denna uplättning har emellertid ej omfattats af Ekon.Utskrt i dess Betänk., och detta är den Irsta punkten, som jag anser Utskrt ha orätt uti. Utskrt stöder sin politiska teori vid påståendet att »uti intetdera af de båda föreningsfördragen, Noriges grundlag och RiksAkten, finnes den ifrågavrde principen (nemi. likstä11ighetsprincipen) för föreningen med tydliga ord stadgad». Nu beror det naturligtvis på hvars och ens förmåga att finna en sak tydlig och klar. De meningar, jag nyss citerat ur RiksAktens inledningsord, kunna dock knappt vara tydligare! Men Utskrt går dem helt och hållet förbi i sin bevisning. Det vänder sig uteslutande mot RiksAktens Irsta g och yttrar: »Också har, tili stöd för likställighetsgrundsatsen, mestadels åberopats 1 § i Noriges grundlag och i RiksAkten, enl. hvilka Norige är ett fritt och sjelfständigt rike. Men ett lands frihet och sjelfständighet», fortfar Utskrt i sin argumentation, »förutsätter icke att det, förenadt med ett annat land, skall vara med detta fullkomligt likställigt, isynnerhet om föreningen skett med ett betydligt större och mera befolkadt land; oell frihet och sjelfständighet har ett land likaväl som en enskild person åt sig bevarat, äfven om det, i förhållande till ett annat, icke alltid skulle få upträda såsom med detta fullkomligt likställigt».
— Jordbrukarens och trädgårdsodlarens erfarenheter lära nog, säga hvad man vill, vitsorda att theorierna, huru sunda de än må synas vara, icke förmå afhjelpa de vanskligheter, som klimatiska förhållanden, långa och svåra transporter tiil afsättningsorterne, samt särdeles fluktuerande priser, göra oskiljaktiga från nyssnämnda yrken; och man måste alltså hoppas att theoriernas välde skall vika, i den mån de vid tillämpningen visat sig vara skadliga. I afseende å utförseltullen får jag föreslå, att nedannämnda artiklar må åsättas sådan tull, i öfverensstämmelse med Tulltaxan af den 18 December 1857, nemligen: 416 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 18(12. N:o 162. l:o. Jern, gjutet, tackoch barlast&c. &c. 1 Centner 50 öre R:mt. 2:o. Malm, rå och osmält &c. &c. ... 1 » 50 öre » 3:o. Lumpor 1 » 2 R:dr R:mt. Om remiss anhålles. Stockholm den 29 November 1862. G. F. Liljencrants. ]*:o 162. Af Herr V«n Mentzer, Carl Fredrik, angående beviljande a/ s. k. »drawback» vid utförsel af bränvin. Då man hör omtalas huru andra länder söka förkofra sig i utveckling af all deras industri, för att sedan äfven kunna utföra produkterne deraf till främmande länder och härutinnan icke undantaga artikeln Sprit, hvilken vara de för utförsel ur landet anse så magtpåliggande att de till och med lemna betydliga premier såsom uppmuntran dertill; så bör det väl förvåna, att vi här i Sverige tycks motsätta oss alla de fördelar en export af denna vara skulle erbjuda, fasthållande vid det hittills brukliga sättet att förtära ali den sprit, som här tillverkas.
Olika torde nemligen Utslaget blifva, örn Universiteterne i denna Revision endast se ett medel till deras fullkomnande, till deras friare och fullständigare utveckling; ett tillfälle att sjelfva bidraga härtill medelst uppgifter på bristerna, och på medlen till dessas afhjelpande, och de således sjelfva gå Revisionen öppet och verksamt - till mötes. Helt olika åter, om Universiteterne skulle med misstroende betrakta den, såsom en slags anklagelseakt, såsom ett främmande ingripande i deras frihet, att sjelfva och med inre oberoendeorganisera och utveckla sig. Om de således skulle emotse Revisionen med den fruktan, att af ett billigt medgifvande måhända ådraga sig ett ökadt anspråk på ett hittills främmande beroende; om de, i följd häraf, j stället Ridd. 0. Åd. Prot. XI. Band. 2. Afd. 9 i3o Den 18 December. för att välvilligt gå Revisionen till mötes, skulle söka motarbeta densamma, eller åtminstone de deraf möjligen härflytande förändringar. Jag kan ej neka, att af livad jag hitintills kunnat inhemta om det sätt, hvarpå Uliiversiteternas angelägenheter nu en tid å Ömse sidor blifvit i skrifter behandlade, synes mig att befara, det Universiteterne torde luta till denna sednare för Revisionens verkningar mindre gynsamma åsigt. Ett sådant misstroende från deras sida synes mig så mycket menligare, som farhåga för ett anfall alltid föranleder till försvar, och fruktan att åt den supponerade motparten lemna minsta insteg öppet, kan gifva anledning att af politik ej medgifva en fordran, som man måhända eljest af billighet ej velat neka, — och den vid sådana tillfällen alltid vaknade esprit de corps kan möjligtvis slutligen gifva uttryck och anseende af rådande opinion åt en mening, som vid ett opartiskt betraktande af saken måhända icke kommit i fråga. För min del, härvid endast och allenast afseende de vid våra högre Läroverk erforderlige förbättringar, kan jag ej undgå att önska, det äfven formen för deras verkställande, och sjelfva förslagen härtill, måtte komma i det fördelaktigaste skick.
På grund häraf hemställes, att TTtsk:ts beslut i ofvan anförda delar må afslås; och att B.. St:r antaga så väl lista §:n i första förordmn, som 14:de §:n i den sednare, sådana de lyda i Kongl. Maj:ts nådiga förslag, samt i öfrigt återremittera Betänk.-t, med förständigande för Lag-Utsk:t att rätta de bestämmelser, som häraf blifva en följd.» Utan att vilja instämma i de stränga beskyllningar, reservanten framkastar emot Utsk:ts majoritet i denna fråga, kan jag icke annat än för min del instämma i sjelfva hufvudsaken i hans reservation Jag tror att språnget vore alltför häftigt. Den tanke, som hittills utgjort grunden för vårt samhälle, nemi. att Svenska folket är ett kristligt folk och dess Begent en kristlig husfader, pligtig att vaka öfver att landets barn uppväxa i kristlig anda och åtminstone icke derpå kunna skylla, om de sedan ej lefva i öfverensstämmelse med densamma, — denna tanke skulle helt Den 22 Maj 303 och hållet gå forlorad, om Regering och representation nu skulle förklara och legalisera, att man egde rätt att utträda ur den Lutherska församlingen, utan att ens hafva gjort sig reda för till hvilken annan kyrka man ville höra. Har man så litet gjort sig reda derför, synes , det mig icke vara någon våda, att man stannar qvar, tilldess man stadgat sin öfvertygelse. "Vilja de åter förneka hela kristna lärans grundsanningar, bibelns ord och allt hvad Svenska folket håller heligt, så vet jag icke hvad K. M:t skall kunna dervid åtgöra; men det skulle i sanning vara ett bedröfligt tidens tecken. Por min del får jag derföre anhålla om bifall till K. Mits Propos. Frih. Creutz: Med afseende å den af Frih. Hamilton nyss upplästa reservation af Johan Lekberg, har jag redan.vid de gemensamma öfverläggningarne uttalat min mening. Jag ber nu blott att få fästa mig vid ett par ord i denna reservation.
Då tjensteman eller vaktbetjent vid Då någon tjensteman eller vaktbetjent Lånekontor, efter ådagalagdt välförhållande som finnes uppförd, antingen å Bankoi tjensten, nödsakas för ålderdom eller diskontverkets eller Lånekontorens stat, sjuklighet från Lånekontorets tjenst afgå, efter ådagalagdt välförhållande i tjensten, eger han att undfå lämpligt understöd på nödsakas för ålderdom eller sjuklighet från Bankens pensions-stat till belopp, som verket afgå, ege han att undfå lämpligt Fullmägtigebes tämma, med fästadt afseende understöd på Bankens allmänna pensionså såväl den lön, han i Lönekontoret uppstat, efter de beräkningsgrunder, som för bär, som de grunder, hvilka äro gällande Bankostaten äro gällande, dock så, att om för pensionering af Bankens tjenstemän en person, som varit tjensteman både i och betjente. Banken och Banko-diskonten, från begge tjensterna afgår och tili pension finnes berättigad, pensionen bestämmes i förhållande till den högsta utaf de löner, som han inom ettdera af dessa begge verk innehaft. Som åtskillige af de reglements-stadganden, Utskottet nu föreslagit till uteslutning eller förändring, måste tillämpas intilldess de nya förhållanden inträdt, hvilka föran ledt samma förslag eller stadgarne i 77 § mom. 4 och 5, 83 § mom. 4, 88 § mom. 1, 90 § mom. 4, 91 §, 95, 96 och 97 §§; så tillstyrker Utskottet 23:o att i blifvande reglemente må införas följande föreskrift: De i 4-:de artikeln af Banko-reglementet under den 30 Oktober 1860 befintliga stadganden angående icke allenast Banko-diskontverkets tjenstemän och betjente samt deras löner och arfvoden utan äfven om granskningen af nämnda verks räkenskaper och förvaltning komma att tjena till efterrättelse, intilldess de af Rikets Ständer vid denna riksdag i berörda hänseende beslutade förändrade förhållanden t rädt i verksamhet. Stockholm den 21 September 1863. Tryckt hos E. Westrell, 1863.
Bland andra i afseende på Statens jernvägs-anläggningar under nuvarande riksdag fattade beslut, hafva Rikets Ständer, beträffande redovisningen af inkomsterna och utgifterna å de färdiga delarne af statsbanorna samt användandet af de genom rörelsen å dessa ban-delar uppkommande behållningar eller betäckandet af dervid möjligen sig visande brister, beslutat: att inkomsterna och utgifterna å hvar Stats-Utskottets Memorial N:o 223. 9 hvar och en för allmänna trafiken upplåten del af Statens jernvägar skola särskildt redovisas; — att den behållning, sorn å en eller annan sådan bandel uppkommit, i första rummet må användas till bestridande af underhållskostnaderna för rörelsen å andra bandelar, hvarest dessa underhållskostnader icke af godsoch passagerare-afgifterna betäckas; samt att beloppet af den vid hvart och ett års slut uppkomna behållning utaf inkomsten genom Statens hela jernvägsrörelse bör till Riksgälds-kontoret ingå; hvaremot och i den händelse utgifterna för rörelsen å Statens jernvägar icke skulle af inkomsterna betäckas, den för året uppkommande bristen bör, sedan räkenskaperne öfver dessa medel undergått behörig granskning, uppå vederbörlig reqvisition, ersättas af Riksgälds-kontorets medel. Hvad Riksgälds-kontoret utaf inkomsterne genom Statens jernvägsrörelse får under tiden intill nästa riksdag mottaga, bör i Kontorets räkenskaper bokföras under depositionstitel; och hvad som derutöfver kan komma att, till betäckande af skilnaden mellan inkomsterna och utgifterna för sagde rörelse, under samma tid från Riksgälds-kontoret utbetalas, bör såsom utgifvet oredovisadt förskott i dessa räkenskaper .upptagas och balanseras. § 219. Till följd af Rikets Ständers under denna riksdag fattade beslut och den i Banko-reglementet derom meddelade föreskrift, skall utaf Rikets Ständers Banks sedan 1857 års början upplupna, hittills icke disponerade vinst en summa af En million R:dr, för Statens allmänna behof, från Banken till Riksgälds-kontoret aflemnas med 333,333,1 R:dr vid slutet af hvart och ett af åren 1860, 1861 och 1862. § 220.
Med fästad! afseende härå, hafva R. St, bifallit: a) att SparBankerne i Riket, under det förbehåll E. K. M:ts nådiga Proposition innefattar, att de åro med ändamålsenliga stadganden försedde, må tillåtas, att emot tre (5) procents ränta insätta Capital hos Banken, att återbetalas elter sex veckors uppsägning; dock Exp. Utsi. Förslag till und. Slrifv. N:o 331. 85 må Stockholms SparBank ej kunna ega utöfver 5o,ooo R:dr, Götheborgs Sparbank icke utver 2o,ooq R:dr, och någon af de öfrige Sparbankerne icke utöfver 10,000 R:dr, sålunda emot ränta innestående. b) att Sparbankerne äfven må erhålla rättighet att hos Banken upptaga lån utan omsättning, på högst 12 månader och emot 5 procents ränta, samt emot pant af goda fordringsdqcument, sorn, lill ett belopp af minst hälften, i värde öfverstiga det utgående länet; dock piå ej mera i lån utgifvas, ån sammanråknadt 60,000 Rtdr till Stockholms Sparbank, 20,000 R:dr till Götheborgs Sparbank och rQ,ooo R:dr till någon af de öfrige Sparbankerne; c) att så vål upplåningen af, som utlåningen till Sparbankerne får besörjas i Stockholm, i Götheborg och i Malmö., allt efter de district som för BancoDisconten och för hvarfdera LåneContoiret åro anvisade; d) att upplånade medel af Sparbankerne ingå och användas uti Banco-Discontens och LåneContoirens vanliga rörelse; men vid utlåningartill Sparbankerne från LåneContoiren i Götheborg och Malmö; äfvensom j då de upplånade medlen, efter uppsägning derstädes blifvit pttagne, förliålles på enahanda sått som R.
Man har sagt att bankovinsten kunde härtill användas, men denna är icke nu tillgänglig och förslag kommer att göras, att med densamma öka hankens grundfond till ett belopp af 30 millioner. Jag ber dessutom få fästa uppmärksamheten på olägenheten att under en statsregleringsperiod bygga en sådan mängd banor, som, enligt Stats-Utsk:ts hemställanden, redan nu skulle komma till stånd. Dessa banor utgöra ett antal af 14 stycken. Skulle nu arbetet bedrifvas på samtlige dessa banor, hvad skulle icke detta hafva för menligt inflytande på landtbrukets ställning, huru skulle icke det redan nu stora missförhållande mellan be hofvet af och tillgång på arbetare ytterligare utvidgas! Och när dessa jernvägsarbeten blifvit afslutade, åt hvad håll skall då denna stora mängd arbetare, sorn blifvit frånvand sina sysselsättningar vid jordbruket, vända sig? Först sedan de redan påbörjade jernvägsföretagen skridit närmare sin fullbordan, kan det vara skäl att göra något för bibanorna; men under denna statsregleringsperiod anser jag att vi hafva tillräckligt tillfälle att använda penningeoch arbets-tillgången; hvarföre jag yrkar afslag å Betänk:t. Gr. Sparre, Erik: I motsats mot flera föreg:de talare, är jag af den åsigt, att staten bör genom låneunderstöd befordra anläggningen af bibanor. Lika tveksamma statsmakterna böra vara att anlägga stambanor, beträffande hvilka staten saknar garanti att de kunna bära sig, lika frikostiga synes mig att statsmakterna kunna vara mot de bolag, som erbjuda sig att åstadkomma bibanor. Jag anser att staten bör frånse den ringa uppoffringen af 1 proc:s ränteförlust (det är nemi. icke antagligt att staten behöfver låna dyrare än 5 proc.) Jag anser att denna ringa uppoffring från statens sida väl och tillräckligt återgäldas genom det lif och den lyftning, en jernvägsanläggning bereder trakten. Hvad beträffar den nu ifrågavtde banan, för den till Skånes bästa hamn, och den omständighet, att denna bana skulle komma att på 3 mils afstånd från Malmo stöta till stambanan, kan icke förmå mig att afstyrka låneunderstöd åt denna bana, som till följe af traktens beskaffenhet förr eller sednare måste komma till stånd.
Mörner fästat upmärksamheten, och hvilket icke kunnat till sin riktighet jäfvas. Om detta förhållande varit mig bekant, så skulle jag, som från miti plats alltid sökt försvara sådan ordning, som utgör grundvalen för hvarje samhälle, nemi. sedlighet, aldrig hafva yttrat mig för bifall till motionen; och jag kan icke annat än beklaga att jag blifvit missledd, samt instämmer i de yttranden, som af föregående talare blifvit afgifne. Hr Montgomery: Det må vara, att StatsUtsk:ts fram ställning är något otydlig och att den kunnat vilseleda i så fäll att Äkersteins enka icke kan kallas enka. Men då det varit tre gånger lyst för henne och hon enligt lag eger alla de rättigheter, som en laggift hustru har, samt skilsmessa endast kunnat beviljas af Domkapitlet, tror jag att man icke kan invända allt för mycket emot den klandrade benämningen. Beträffande sjelfva frågan, skulle jag vara färdig att gå in på det förslag, som Hr Bildt framställt, och jag tror att Gr. Lagerbjelke misstagit sig, 316 Den 29 Augusti f. m. då lian ansett, att ett sådant beslut icke kunde fattas; ty motionens sylte var att gifva pension till hustrun och barnen. Det är således icke något nytt förslag, hvarföre jag föreslår att 400 rdr måtte anvisas åt aflidne Åkersteius fyra döttrar, så länge de förblifva ogifta. Hr Cederschiöld, Fredrik August: Utan att vilja på något sätt inverka på E. o. Ad. i denna fråga, vill jag blott såsom ett försök att förmildra omdömet öfver Hr Åkersteins lefnadsförhåilanden i detta hänseende uplysa, att jag sammanträffade med honom under hans sednaste lefnad och att han för mig beklagade, att han icke kunnat fullborda sin afsigt att träda i gifte med den efterlefvande personen, och att han lifligt längtade hera till Sverige för att göra det. Jag har velat nämna detta åtminstone, på det min högt värderade väns minne derigenom må blifva befriadt från den fläck, som eljest kunde drabba det. Gr. Lagerbjelke: