Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alldrig hade jag kunnat haft hjärta att låta det ske, om jag skrifvit pjäsen, och jag tror att hela publiken, så stenbelätsaktig den än var, skulle ha blifvit riktigt glad, om de stigit upp, sedan de väl varit döda en stund, och sjungit en kärleksduett till, och prästen sedan hjälpt dem att fly genom fönstret. Det hade ju alldrig någon behöft veta af och jag hade kunnat sofva i natt, i stället för att sitta här, uppfylld af det hjärtinnerligaste deltagande, utan att få en blund i mina fattiga ögon och utan att kunna hjälpa en smul. Finns det väl något skönare på jorden än kärlek, i synnerhet sådan kärlek satt i sådan musik! Tra la la, tra la la la! Ack, att en gång i sitt lif ha blifvit älskad så, med vattenkonster, månsken, blommor, dueller och trikå! Det vore någonting att minnas – att gömma! Gud, så söt han var med sina små mustascher, sammetsjacka och hvita silkesben! Och när de omfamnade hvarandra se’n! Det var som om de varit af luft, så fint och vackert gick det till. Jaha Lovisa, nu har du lärt hvad kärlek är. O! O! O! Och på morgonen, när solen går upp och han sjunger: »Väl hä-ä-ä-ä-lsad du sköööna morgonstuund!» Ja, det gick rakt in i hjärtroten på mig. Jag förstår inte riktigt, hvarför de där Kapulettarna var så förfärligt onda på de där Montaguerna, eller hvad de hette, men märkvärdigt var det att se, hur lugnt folket stod och stack ihjäl hvarandra. Det bekom dem inte mer, än när jag späckar en oxstek. Men de är väl vana vid det, kan jag tro, och det stora i konsten är väl att kunna åstadkomma något som alldrig sker i naturen. Och den där fursten se’n! Så orimligt fet han var! Ja, det är annat det, än till exempel våran älskade Kronprins. Han ser ut som en lilja, och hvad vår älsklige Konung anbelangar, så Herre Gud, Kungen! Villy hade sagt, att det var deras dag. Affischen låg på barjären, men när hela första akten gick, blef jag rädd att Han inte skulle komma.
Ä f v e n för föräldrarne själfva blir konfirmationstiden mången gång en hälsosam lärandets och själfpröfningens tid. Ett faderso c h modershjärta kan väl aldrig, huru kallt o c h hårdt det än annars må vara, förblifva oberördt af det, som närmast o c h innerligast berör barnet. band, bäfvar: Ofta sitter måhända en fader eller m o d e r till ett » läsbarn » likgiltig o c b kall i kyrkan, ditk o m m e n mer af gammal vana o c b from plägsed än a f kärlek till G u d s hus o c h tjänst. D å höres från predikstolen uppmaningen om att bedja » för de barn, som beredas att första gängen begå den heliga nattvarden » — således o c k för det egna barnet! O c h hufvudet böjes därvid ovillkorligen ned i knäppta händer, hvilka annars så sällan sluta sig till b ö n, o c h under det örat lyssnar till de allvarliga böneorden, blir hjärtat förunderligt varmt o c h vekt. Minnen från den egna, för längesedan förgätna konfirmationstiden, då ännu barnatron ren o c h ogrumlad b o d d e i hjärtat, börja röra sig i det inre, o c h frän själens djup l ö j e s en suck, att barnet dock måtte » intill ändan blifva bestånd a n d e ». så, s o m man själf tyvärr i c k e kunnat det. Så k o m m e r då själfva den betydelsefulla slutpunkten af denna beredelsetid, konfirmationsdagen. M e d kärleksfull längtan o c b på samma gång m e d helig bäfvan motses väl i de flesta fall denna dag af den unga jungfrun eller ynglingen. M å i c k e deras varma känslor blifva neddragna i stoftet, deras mottagliga sinnen besudlade, deras tankar förströdda af flärdfullt, fåfängligt prål, m e d tal och jäktande efter moderna toaletter o c b dyrbara prydnader, m e d allt, s o m för denna betydelsefulla dag kan anses oviktigt o c h främmande!
Direclionen derom af Fullmägtige i RiksgäldsConkoiret underrättas, men att under denna tid alla sädana medel böra uttagas, och nägon insättning derefter ej för Rn sgäldsContoiret ste» siv Att RiksgäldsConkoiret mätte Upfylla des ingängna förbindelse att, wid inträffande brandsta» dor, till hwilkas ersättande BrandförsäkringsCon» toiret ej äger full contant tillgäng, gifwa Län emor fem eller sex procents ärlig ränka samt Hy'' pothek af Contoirets innehafwande Reverser och Säkerhetshandlingar för sädane Län som BrandförsäkringsContoirek enligt dest Läne-Reglemeute af d. 22 Äng. 1828 utgifwit» -Zerr LtrLle, r^ils ^Vilbelmr Upläste ktt fa ly, dande anförande till Protokollet; För hwar och en som icke sinner ckt nöje för sig, att om andras Handlingar och Werk falla klandrande omdömen, eller tror sig sjelf stiga uti warde, dä han i dem uptäster fel, är det alud obehagligt, att nödgas förklara sig hysa olika tankar emot hwad af af andra redan blifwit yttradt. Denna öb^ Zjexde Band» t«>7, rs?» tzaa - SZV Den 18 November. Laglighet blir uti färewarande sak sä mycket större som den samma synes, genom dek salt hwarpä den Llifwit behandlad, hafwa förwandlat sig till en twist emellan Höglofl. StatsUlstottct och allmänna BrandförsäkringsWcrket, och det torde wara för mangen lika betänkligt, att ogilla de ätgarder StatsUrstottet »vidtagit, som jag tror bet wara makligt och orättkvist att gilla detsamma. Hwar och en hwilkcn will handla utan fara att rnolsäga sig sjelf, mäste sörm haswa bestämt någon grundsats, hwarefler rätthclen af hwarje föresiagen Handling mäste bedömmas.
Att, sedan en Person gjort någon ny uppfinning, men en annan bevisligen upptäckt någon ny och gagnande förbättring uti samma ämne, den förres Privilegium Exclusivum icke bör ligga den sednare i vägen att erhålla en dylik förmån, om han behörigen kan styrka, att förbättringen varit en följd af hans egen, och icke någon annans skicklighet. 154 Ben 5 Januarii. 2:0 De Fria Konsternas alster stå alltid sora en stämpel på det Tidehvarfs bildning, hvarunder de uppstått, och den omvårdnad sora Staterna lemnat åt Konsten och dess Idkare , har alltid i välgörande följder medfött belo ningen. Äfven hos oss linnas Konst-alster, sorn Nationen med skäl kan göra sig ära af att äga, och det är fordna Ständers frikostighet, vi äro derföre skyldige vår tacksamhets» gärd. Likväl tror jag att Staten i närvarande tid kunde åt de Fria Konsterna räcka en mera huldrik hand. Det Anslag, som Riksens Ständer till deras stöd beviljat, torde vara för sitt ändamål högst otillräckligt. Jag vågar vördsamt föreslå en lämplig tillökning å detta Anslag , och att deraf måtte serskilt bestämmas en mindre Summa, att användas till införande och begagnande af Liihographign eller Stentrycket. De anledningar, som öfvertyga mig om nyttan och allmänna gagnet häraf, anhåller jag , att en annan gång få vördsamt underställa Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta ompröfvande, och inskränker mig nu till den anhållan, att denna min Motion måtte till Statsutskottet blifva remitterad. Lades på Bordet. Herr Lorich t, Carl Fredric, hade in lein nät ett så lydande Den 5 Jannar ii. 155 Vördsamt Memorial:
Aprll afgifne Betänkande i fråga Om understöd från Banken till uppbyggande af Lärohus uti Städerne Calmar och Skara, hafva anmärkningar inom Hedervärda Bonde Ståndet förekommit, i grund hvaraf sammä Betänkande blifvit till Utskottets förnyade handläggning återförvist; hvaremot de öftige Respective Stånden , under den 27 sistledne April samt den 4 i denne månad, kamma Betänkande bifallit* Under yrkande ätt Bankens Lånebiträden böra Vara förbehållne egenteligén till Understöd åt Jordbruket och de productiva Närr.ingarne , hafva någre Riksdägs-Fullrnägtiga från Bohus Län anmärkt, att någon serdeles nödvändighet 1 desse båda fall ej tycktes Vära för handen, enär de tillgångar, hvilka i Betänkandet orntiämtias såsom anslagne för deri riya Gymnasiioch Schol&-byggnaden i Calmar, syntes kunna blifvaaf den betydlighet, att Bankens Fonder i sådant afseende ej behöfde tillgripast och äfven tillgångarne för Skara Stad Vore mer än tillräckliga att i det gamla dervarande Lärohuset uppföra behöflige Eldstäder. Varandes i öfrigt säkerheten för Banken vid bägge dessa -Lån för mycket vilkorlig , såsom till hufvudsaklig del grundad på Inteckningsrält uti sådane Allmänna Byggnader, hvilka ej Utan svårighet skulle kunna användas i en köpares hand.
Härigenom, mina Hrr, skulle visserligen en summa af t. o. m. 74 millioner r:dr (beloppet af nuvarande inteckningar) kunnat komma att utbetalas af Riksg.cont.; men, enär Riksg.cont. å andra sidan skulle ägt ett precist motsvarande belopp i inteckningar, och af dessa uppburit samma länte 12 H. 4t 3aa D e u 2S Augusti. belopp, som det nödgats utgifva för sina i omlopp varande obligationer, och dä deraf sålunda icke åstadkommits en enda skiilings ökad statsutgift eller ökad beskattning, får jag vördsamt hemställa, huruvida delta kan förvexlas med statsskuld s s y s t e m ? Vidare hade jag föreslagit att använda Riksg.contrs obligationer, för att till ett medium jemna grundbeskattningen, och derefter' på rättvisa grunder alldeles upphäfva densamma. Enär Riksg.cont. af den öfver medium nu beskattade jorden skulle erhållit precist samma räntebelopp, som Riksg.- cont. skulle erlagt för sina till ersättning åt de under medium nu beskattade fastigheter lemnade obligationer, och derigenom således icke heller uppkommit en enda skiilings ökad statsutgift eller ökad beskattning för folket, får jag vördsamt hemställa, huruvida detta sätt att i omlopp sätta fonder eller statsobligationer kan kallas att göra statsskuld? Slutligen hade jag föreslagit inrättandet af häradseller sockenmagasiner, som emottoge spannmål för ett visst faststäldt minimipris och utlemnade den för ett visst faststäldt maxim i pris. Enär dilierencen emellan dessa minimioch maximipris var så beräknad, att inagasineringskostnaden dermed skulle betäckas, och således ingen skilling ökad statsutgift eller ökad beskattning för folket derigeuom skulle uppkommit, får jag vördsamt hemställa, huruvida detta sätt att i omlopp sätta obligationer kan få namn af statsskuldssys t e m ? Hvad jag haft äran anföra torde nogsamt bevisa, ..att ett fondsystem kan vara något helt annat än ett statsskuld ssystern. Fondsystemet är så långt ifrån att vara ett nödvändigt ondt, såsom raan stundom behagar kalla statsskuldssystemet, att det tvärtom är ett positivt godt.
Genom en tillfällighet blef hon tillrådd att begagna preparatet » Mellins Food » och har det visat sig, sedan blott en 72 flaska däraf begagnats, vara särdeles välgö- rande, äfven för äldre, hvarför jag vå- gar till en hvar som lider af ofvannämnda sjukdomar med fullt tillit på, det högsta rekommendera. T. FREDRIKSON, Öfvermaskinist. Prof af MELLINS FOOD sändes p å b e g ä r a n gratis och franko från A x e l Lennstrand, Gefie, Generaldepot för Sverige, Norge, Danmark och Finland. Bruksanvisning medföljer hvarje burk. P IANOLEKTIONER ger van lärarinna, mångårig elev af prof. Kullak, Berlin, och Richard Anderson. Lågt pris. Nybrog. ° T FLICKA, som läser 3:e kl. kurs, och gosse, som beredes till intr. vid allm. lärov. l:a kl. nästkom. höst, önskas kamrat, gosse eller flicka, att undervisas i hemmet af kompetent lärarinna. Svar till » H. », Iduns exp. (689) AKTIEBOLAGET J GUSTAF ADOLFS TORG n-.r 1 4, godtgör å sparkasseräkning 5 %. A hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i månaden utan särskild uppsägning. OBB. Instrumenter uthyras. det blir kyligt smakar en god kopp kaffe bättre än eljest, synnerligast om Edert kaffe är blandadt med S t o c k h o l m s KaffeA k t i e b o l a g s berömda Intubikaffe, som af de mest framstående professorer och läkare erkännes att som tillsats göra kaffet h ä l s o s a m t, billigt, drygt och välsmakande, och skyddar man sig äfven därigenom mot kaffeförgiftning, som uppstår vid bruk af kaffe enbart.
Söndagsmorgonen grydde lugn, klar och vacker, sådan nästan hvar enda dag var under den herrliga sommaren och hösten detta år, då September månad erbjöd icke en, utan många verkliga «Julidagar», i sin vackra, naturliga mening notabene. Elin klädde sig genast kyrkklädd, sedan hon likväl skyggt frågat Lena, när denna gick förbi hennes fönster, om hon ej kunde hjelpa till med något på morgonen, men fått ett kort och nekande svar. När Elin kom ut genom sin kammardörr, stod Abraham redan klädd i farstugudörren, med «bok» i hand, som han fått af Elin, emedan hon hade tvänne sådana. Han såg ytterst högtidlig ut, tvättad och pyntad, samt håret ännu lungvått, men ändå af gammal vana, stående på kapurr. Af vesten (skänk af Gunnar) hade han blott knäppt de nedersta knapparne, och dragit ut hela nattkappan, så att den hel och hållen skulle synas. Stöflarne voro smorda med den fläskbit han sist fått, och hvaraf han likväl ätit upp öfverlefvorna med god smak. En ny hatt hade Gunnar skaffat honom «på si’ lön», kläderne voro rena från både ler och dy, och händerne skurade, först med sand och så med aska, men ändå af en ovanlig menniskofärg, ty de voro blå, alldeles sådana som den färg på frackar, som titulus Kæding för några år sedan kallade purpurblå. Elins första känsla, när hon blef Abraham varse, var ett ovilkorligt leende, men den andra – att andäktigt och hjertligt sucka, ty i Abrahams öga lyste dock en stråle, som goda andar genast förklarade för den finkänsliga och klarsynta Elin, en stråle af ljus som religionen tändt i detta dimmiga, chaotiska sinne. – Gu’ möra, käraste Elin! – sade han. – Se nu va’ du galanter, som följde med mig i dag, på denne store da’n, för jag ser du ä’ kyrkeklädder, och baraste husbond’ och matmora komma, så få vi fälle gå sta’, vet jag. – Följa de båda med? – frågade Elin glad.
Han öfversatte texten till svenskan och meddelade derjemte så omfattande förklaringar, att han ej hann med flera än tio sånger under ett helt läseår. Under de två öfriga timmarne föreläste han än finsk grammatik än mythologi; första året öfversatte han under dessa timmar äfven några epistlar ur Nya testamentet från grundspråket till finskan. För det mesta föredrog han likväl som sitt andra föreläsningsämne nydaningen af termer i särskilda vetenskaper. Härunder uppstodo den mästerliga terminologin i botanik, medan han öfversatte Hartmans Flora, och de talrika termerna på lagkunskapens, grammatikens och andra områden. Tidigare hade han bildat termer för metriken och räkneläran; på äldre dagar bidrog han med sådana äfven till forstvetenskapen. Som examinator var han vänlig och kanske till och med alltför litet fordrande. Ledamotskapet i konsistorium intresserade honom ej, men han försummade likväl icke dess sammanträden. Lönnrots arbetsförmåga och såväl mängden som omfånget af hans verk äro visserligen beundransvärda, men de kunna likväl förklaras, när man känner de vilkor och förhållanden, under hvilka det unnades honom att arbeta. Af naturen hade han en utomordentligt frisk kropp. Sjuksängen torde han knappast någonsin hafva intagit utom en gång för något mer än tio år sedan, då han bröt sitt ena ben,9 och nu sednast kort före sin död. Denna friska kropp sökte han genom öfning hålla i godt stånd. Som yngling och medelålders man tog han flitigt sjöbad; vintertiden löpte han ofta på skidor, sommartiden åter gjorde han fotvandringar och rodde gerna. Efter sin hitflyttning idkade han gymnastiken flitigt och uppnådde i denna kroppsöfning en sådan färdighet, att han ännu under det sista året af sin professorstid kunde klättra uppför stängerna ända upp till det höga hvälfda taket i vår gymnastiksal. Derjemte var han måttlig i mat och dryck, ehuru han ingalunda föraktade ett godt mål och ett godt glas. Det enda njutningsmedel han älskade i högre grad var kaffet, hvaraf han kunde förtära hvilken tid på dagen och i hur stor mängd som helst, och ingenstädes bjöds ett bättre kaffe än i hans hem. Till kroppen var han således på det bästa utrustad till en arbetets man. Men också arten af hans tjenstebefattningar var förmånlig för litterärt arbete.
Hir distiuctiya carac.teren på ett M i n ister-e m be te i Sverige, sorn dock skalf vårda, lag och rätt, samt för framtiden utrustas med långt större magt ocii betydenhet, .fin som hittills varit åt detsamma upplåten. Det så kallade Justitiac-Deparlementet skiftar likaledes, tili följe af JustiticeMinisterns dubbla befallning, emellan administrativa och judictela bestämmelser, utgörande å ena sidan Minister-em betets Expedition, å andra en Beredning af Jnslitiae-målen, innan de i Högsta Domstolen föredragas. 3ag anser, att Jusliliar-Oinc d lere", hvilken Regerings-Form ens 27 §. ålägger, att d Konung eris vägnar hafva tillsyn öfver rättvisans handhafpande? och sorn allisa i väsendlligaste måtto redan de jure är Justiline-Minister, äfven de facto bör blifva det, med lilläsrsr af öfriga dit hörande attribulioner, sädane de af Herr Biskopen af ['Vingård blifvit välgrundadt uppgifue: alt den under besagde Minister lydande Expedition icke bör handlägga, de vid Högsta Domstolen anhängiga rättegångsmål, eller till. den samma ställas i något tjensleförhållande; att främste Led aino* ten i Konungens Högsta Domstol alldrig må tillika bekläda ett Stats Regerings-Formen gifna åliggande, införlifvas med Högsta D »nistolen och af denna bero till vidden och utBfnbrgeh af sina tjenstebefatf»ingar. I enlighet med det förslag till 'förändrad organisation af åtskilliga Rikets ConstitutionsVttkoiteu Memoria.!- N‘,o 54 Bikels Styrelse-Verk, hvilket af utsedde Comilerade blifvit år 1822 framlagdi, imser jag äfvenledes Hof-Cancéllers-embetet kunna tjenligen indragas.
Ett faktum är emellertid att en betydlig inskränkning i straffets användande högt påkallas af den allmänna rösten, och statistiska uppgifter bekräfta ovedersägligt att, äfven i länder med nyare kriminal-lagar, en stor mängd af de dödsdomar, sorn af domstolarne afkunnas, genom nåd förvandlas i annat straff. Icke minst talande är i detta hänseende vår egen erfarenhet. Det är hos oss ingalunda sällsynt och har äfven på sednaste tider inträffat, att dödsstraff, ådömdt för mord, hvaribland äfven giftmord, blifvit efterskänkt genom Kongl. nåd. Men om detta varit fallet hittills, då lagen vid begreppet mord fästat de stränga karak - 24 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. terer, att det skett försåtligen och i löndom, skulle väl benådningsrätten än oftare komma att efterskänka dödsstraffet för mord, då, såsom förslaget innehåller, detta brotts karak terer hädanefter skulle blifva jemförelsevis mer omfattande och utgöras af uppsåt att döda och berådt mod, hvarigenom begreppet mord i sjelfva verket erhåller en ej obetydlig utsträckning. Att det likväl för lagens helgd är af yttersta vigt att, så vidt möjligt är och utan våda kan ske, inskränka nåderättens utöfning, är redan af Utskottet antydt. Och då tendensen af denna rätt är, att oftast göra sig gällande A id de grofsta brotten, blir det ock lagstiftarens pligt, att genom nödig elasticitet i straffbestämmelserna för dessa brott, öfverlemna åt domstolarna tolkningen af den lagstiftarens mening, hvars uttryck eljest måsto blifva nåden. Derföre har Utskottet ansett sig höra, jemte bibehållande af dödsstraffet såsom ovilkorlig påföljd för fadermord, föreslå det tillägg i förslagets 1 §, hvilken afser annat mord, att der ”brottet är under synnerligen mildrande omständigheter föröfvadt, må till straff-arbete på lifstid kunna dömas.” Härvid bör noga märkas, att straff-arbetet icke är stäldt såsom ett likberättigadt alternativ vid sidan af dödsstraffet, utan att detta sistnämnda fortfarande är regel och frihetsstraffet undantag.
Maj;! med denna nådiga framställning afsell alt bereda, har ej undgått Rikets Sländers 'uppmärksamhet; men dä de göromål, sorn skulle komma att åligga ifrågavarande tjenstemän i deras egenskap af förste Provincial-läkare, lill stone delen äro af den beskaffenhet, alt de redan ingå i hvarje Provincial-läkarebefaltning, halva Rikets Ständer ansett det åsyftade ändamålet kunna vinnas utan alt Slaten derför behölver vidkännas särskilda uppoffringar samt i betraktande häraf ej funnit skäl att lill lörevarande nådiga framställning lemna bifall. 53:o. För Farmaceutiska Institutet beviljade Rikets sednast församlade Ständer et t årligt anslag af 3,750 R:dr, att under innevarande slatsreglerings-period utgå, med vilkor, ali Apolhekare-societelen skulle med lika belopp lill Institutet ärligen bidraga; och enär, enligt hvad Rikets Ständer utaf Slatsråds-protokollet inhemta), denna förbindelse blifvit af nämnde Societet fullgjord, samt Sundhets-kollegium vitsorda!, att berörde läroanstalt, under den sedan sisla riksdagen förflutna liden, behörigen uppfyllt sin bestämmelse och gagnat den undervisningsgren, som utgjorde dess föremål, bar E. K. Majit, med bifall till den al bemälda Kollegium derom tillika gjorda underdåniga hemställan, i nåder föreslagit alt omlörmälda anslag mätte olörändradl bibehållas. I anledning häraf och med afseende på angelägenheten af ifrågavarande institutions benöriga uppehållande, hafva Rikets Ständer medgifvit att vid sistlidna riksdag för Farmaceutiska Institutet beviljade auslag må fortfarande få utgå under förut stadgade vilkor. 54:o. Med anförande hurusom till den klass af tjenstemän, hvars löneförmåner ingalunda motsvarade de åligganden och de anspråk från det allmännas sida, som vore med deras befattning förenade, i främsta rummet boide räknas
Men ej djuren allen, utan också djurenas herre, Menniskan, gör han ock nu till lust fastmera benägen. Så den rike, som har med guld uppfyllda schatuller, Gånger i dans hos de guldglänsande, dyra Madamer, Fri för korg och sorg; ty gullet kafvar allt under. Ja, den fattige smyger ock in, – dock sällan hos höga, – Men sin like han söker igen, och sig fröjdar i löndom. Frisker och ung går med uti dans, när strängarna klinga; Gammal och grå, som sitter i vrå, ler, lurar och tiger, När han minst vet utaf, står pilten med gyldene vingar, Läggande an, med list uppvärmande kallaste gubben. Salomon i sin konst, fast högre än Konungar alla, Var utaf kärlek full, både tusende hustrur och frillor. Var icke Phoebus lärd på spel, på verser och örter? Blef dock tänder i eld till den högfärdiga Daphne! Paris för Helena brann, och Acis för skön Galathea. Ville ej ock den enögde best, Polyphemus in antro, Gerna deran? kröp ut, och låg uppå backen i solen? Stundom med sång och dikt han ville Jungfruna blidka, Stundom med skryt och skräpp, som mången det ännu för sed har; Var han än stor och lång, honom tvingade lille Cupido. Gammal och ung, rik, fattig, skön, lekt50, lärder och olärd, Stark och svag, hög, låg, allting som finnes i verlden, Tyr sig ihop; magnet och stål, räf, stickor och halmstrå: Att man görligen ser, huru Gud den ädla Naturen Underlig’ har beredt, beprydt och med kärleken itändt. Beskrifningen på en Hustru, sådan hon bör vara, lyder så; Är en tröst uti nöd, en borg i sorger och ångest, Hustrun det är; en ära och mannens ädlaste krona. Väl är den, en sådana får, som Gudi behagar! Hon är sedig och from, frisk, lättlynt, mannenom trogen, Ståndar ej vid hvar knut och den förbigående lastar, Men blifver i sitt hus och gör hvad i husena tarfvas.
I sammanhang härmed och enär 196 §, enligt hvilken Fullmäktige skola hvarje år fastställa stat till aflöning och förmåner för Tumba bruks arbetare, tillika innefattar följande: »Och får icke uti den stat, sorn då fastställes, någon ändring ske utan Fullmäktiges bifall,» föranlåtes Utskottet erinra, att då det icke bör komma i fråga Banko-Utskottets Memorial JVs 68. 5 att någon ändring vidtages uti en till efterrättelse meddelad aflönings-stat med mindre tillåtelse dertill lemnats af den auktoritet, som staten gillat och fastställt, synes ofvan citerade föreskrift i 196 § vara hvarken lämplig eller behöflig, hvadan 2:o. densamma torde från reglementet få utgå. Vid öfverlemnandet af förutnämnda förslag till instruktion och arbetsordning hafva Fullmäktige förmält, bland annat, att som i gällande