Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jämte en grundlig musikalisk uppfostran fick hon också en omfattande literär bildning. Ur deras egna verk, ej ur literaturhistorien, lärde hon känna våra skalder; hon var ung samtidigt med Tegnérs, Geijers, Atterboms med fleres yppersta dikter och kunde dem utantill; hon hade på originalspråken tillägnat sig Schiller och Göthe, Rousseau och m:me Stael, Petrarca och Ariosto m. fl. Den tidens bästa undervisning var rakt motsatt nutidens: mycket icke mångahanda, själftillägnelse icke eftersägande, få men i ro bearbetade intryck — detta var dess metod, och resultatet blef f l, men verkliga insikter och en hela lifvet igenom frisk bildningshåg. Så lärde sig t. ex. Constance Hultin vid öfver 60 år engelska, och medan stickstrumpan växte i hennes flitiga händer, hann hon läsa allt af värde, som kom i hennes väg. Luckor funnos nog i hennes kunskaper; visst skulle hon kanske stakat sig på de tyska småstaterna, men hon kände genom reseskildringar alla jordens land och folk; examinera växter kunde hon icke, men ville man veta, hvar eller när de blommade, då visste hon noga besked, och sporde man henne, huru de skulle trifvas, fick man en hel pedagogik till svar: » Håll af dem, skall du få se, huru de växa! » Constance Wännmans ovanligt sorgfria ungdom, helt hängifven naturen, poesien och musiken, fick allvarligare uppgifter vid faderns död, och året efter lämnade hon föräldrahemmet för det nya, närbelägna Rumskulla, dit hon flyttade, då hon den 6 juni 1822 ingick äktenskap med C. M. Hultin, kapten vid Jönköpings regemente — ett äktenskap, som ledde fram både till guldoch diamantbröllop, vid hvilket den nittiotreårige brudgummen, trots sina darrande händer och skumma ögon, lyckades finna och på brudens bröst fästa en knopp af de tidiga rosor, som för sextio år sedan prydt hans fagra, adertonåriga brud. De sextio årens samlif hade varit godt.
1 fall man pä något lagenligt sätt kunde göra det möjligt för Grefvinnan Ridderstolpe att erhålla pension, så skulle jag visst icke motsätta mig densamma, men jag anser den ifrågasatta inbjudningen under närvande förhållanden, med fullt erkännande af den välvilliga afsigt, som ligger till grund derför, likväl vara både olaglig och onyttig. Den 28 Juli. 461 Frih. Cederström: Såvidt jag vet, befinner sig frågan för närvande uti det skick, att R o. Ad. bifallit K. M:s Nåd. Propos., PresleSt. deremot afslagil densamma och de tvenne öfriga Stånden derom ännu icke definitivt beslutat. Vid en sådan ställning af frågan hemställer jag, om icke en inbjudning ifrån R. o. Ad. må kunna vara af väsendtlig vigt för att bringa frågan till afgörande i enlighet med R. o. Ad:s åsigt. Jag kan således icke gå in på Hr Bildts yttrande att förslaget är onödigt och onyttigt. Tvertom utgör det troligen enda sältet att bereda slutlig framgång åt R. o. Ad:s beslut; i hvilket afseende jag fortfar att anhålla om det Höglofl. Ståndets benägna medverkan, genom den föreslagna inbjudningens aflåtande till våra respektive Med-Stånd. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Jag anhåller att få instämma med Frih. Cederström, och ber derjemte att få anmärka, att då det icke är utaf R. o. Ad. kändt, att denna fråga redan är genom R. Stms beslut afgjord, så lärer väl icke något hinder emot den föreslagna inbjudningen kunna förefinnas. Jag förenar mig så mycket heldre uti anhållan om en sådan, som det skulle smärta mig, om vid det första tillfälle då pension vägrades en högt upsatt embetsmans enka, sådant skulle drabba en person af utländsk härkomst. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Denna fråga befinner sig i den ställning att 2 Stånd, nemi.
du mins folks dotter, drag en säck uppå, och lägg dig i asko; haf sorg lika som för enda sonen, och beklaga dig lika som de der högeliga bedröfvade äro; ty förderfvaren kommer öfver oss hasteliga. Jag hafver satt dig till en smältare i mitt folk, det så hårdt är; att du deras väsende förfara och bepröfva skall. De äro allesamman affällige, vandrande förrädeliga; de äro allesamman förderfvad koppar och jern. Blåsbälgen är förbränd, blyet försvinner, smältningen är förgäfves; ty det onda är icke ifråskildt. Derföre heta de ock ett förkastadt silfver; ty Herren hafver förkastat dem. Detta är det ord, som skedde till Jeremia af Herranom, som sade: Gack och statt i portenom åt Herrans hus, och predika der detta ordet, och säg: Hörer Herrans ord, I alle af Juda, I som gån genom denna porten, till att tillbedja Herran. Så säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Bättrer edart lefverne och väsende, så vill jag bo när eder i desso rumme. Förlåter eder icke uppå lögn, sägande: Här är Herrans tempel, här är Herrans tempel, här är Herrans tempel; Utan bättrer edart lefverne och väsende, att I gören hvarannan rätt; Och görer främlingenom, dem faderlösa och enkone intet öfvervåld; och utgjuter intet oskyldigt blod i desso rumme, och följer icke andra gudar efter, till edar egen skada; Så vill jag evinnerliga bo när eder i desso rumme, i landena som jag edra fäder gifvit hafver. Men nu förlåten I eder på lögn, den intet nyttig är. Dertill ären I tjufvar, mördare, horkarlar, och menedare, och röken inför Baal, och följen främmande gudar efter; de I intet kännen. Sedan kommen I då, och gån fram för mig i desso huse, det efter mitt Namn nämndt är, och sägen: Det hafver ingen nöd med oss, medan vi sådana styggelse görom. Hållen I då detta hus, som efter mitt Namn nämndt är, för ena mördarekulo?
Det har jag svårt att förena dermed, att han, såsom ledamot af Ekon.Etsk., ej synes hafva reserverat sig mot Gtsk;s beslut. Han är ej ibland de personer, som undertryckte sin mening, då beslut fattades i Etsk.; och jag vill taga på mitt ansvar, Den 12 Februari f. m. 439 alt lian ej kan vara emot denna sak, ty lian måste känna sitt läns intressen och dess behof af en sådan rättighet. Alla de talare, som yttrat sig emot frågan, hafva framställt hu ruvida ej endast lnrendrejeri lage derunder. Men, mine Hrr! endast ärlig handel ligger derunder. Den funderar derpå, att, alldenstund Östersjön är besvärad af is, synnerligen de norrut angränsande orterna, så är det behöfligt att hafva en närmare nederlagsplats till dessa afsättningsorter eller debouchéer, än dem som finnas i Götheborg eller Landskrona, för att befara Östersjön, då de alltid skola dubblera Gottland för att komma till sina destinationsorter; under det alt de varor, som på Gottland äro lastade pä mindre fartyg, kunna afgå på kortare tid. De äro väl ej lurendcejare för det, vill jag hoppas, utan de lära väl få komma in och förtulla dem i den hamn dit de skola ingå. Dessutom finnes det i Sverige tullbevakning af alla grader, som skall tillse alt fartygen afgå med riktiga dokumentera Jag vill ej längre fortsätta diskussionen, utan skall blott, med några ord bemöta hvad som direkte blifvit mot mig ytlradt af Ilr von Hartmansdorff. Man tror att Gottlänningarne, om de botades med att fä sin beväring till garnison i fästningen, skulle afstå ifrån hela saken. Jag är litet mer bekant med Gottlands beväringsmanskap, än den värde ledamoten kan vara, och jag är fullkomligt öfvertygad, att jägarne, ty endast de kunna, enligt instruktionen för Gottlands beväring, kommenderas, skulle ingenting högre önska än att få några månader af äret turvis tjenstgöra på befästningen och hafva der traktamente och vällefnad.
— De invid Götha Elf belägne, som hafva oafbruten vattentillgång, anses i synnerhet indrägtige; men Mjölqvarnarnes afkastning i det hela låter icke bedöma sig med någon visshet efter de uppgifter, som derom kunnat erhållas. 4 t 20 Ungefarliga värdet af årliga tillverkningarne vid de öfrige mindre betydlige Bruk, Verk och Inrättningar, för hvilka uppgift derom här förut saknas, har man icke eller kunnat försöka att genom calcul bestämma, i brist af tillförlitelige grunder för ett sådant bestämmande. f) Binäringar. Biskötsel idkas, mer och mindre, i nästan alla delar af Länet, förnämligast söder ut, dock icke eller utan framgång på Dahlsland. Ett parti vax kan således årligen af Allmogen försäljas, deraf något äfven går utom Länet, till Stockholm. Fiske, till husbehof, gagnas i alla delar af Länet hvarest sjöar och vattendrag lemna tillfälle dertill. Mera betydligt och äfven till afsalu, idkas fisket i Wenern och Götha Elf, der lax äfven fångas. Tjärnoch Beck-bränning bedrifves i smätt på några ställen å Dahlsland och annorstädes, hvarest Tjäru-virke efter nedfälld Skog finnes; Dock endast tili husbehof elier afsalu åt grannar. Den ymniga tillgången på virke å vissa trakter, skulle kanske lemna tillfälle för denna binärings utvidgande. Kohlning för Jern-Bruken, der sådane finnas, och i öfrigt för afsalu i Städerne, utgör en för Allmogen vigtig binäring, synnerligen på Öfra Dahlsland.
Derlöre ser man öfverallt i Epistlarne, luiru de sökt snarare bekämpa, än smeka autinomisinen, ja, t. o. m. tagit till text sjelfva Pauli Romarebref och, jag trotsar den värde talaren, som yttrat sig före mig, att kunna upleta något ställe, genom hvilket antinomisterne bättre kunnat väderläggas. Jag kan för öfrigt icke fatta på hvad sätt några af de religiösa rörelser, som föregå i Sverige, skulle blifva tillbakästötte genom de nya förslag till texter, som blifvit framstälde. Den siste talaren namner, att de hållit sig uteslutande till kärlek och kärlek. Ja, hela Skriften, från början till slut, från den första sidan till den sista, är icke något annat än en uppenbarelse af Guds kärlek, och vill jag icke framhålla denna Guds kärlek, så måste jag taga texten annorstädes från, lin den Hel. Skrift. Jag har visserligen, i likhet med föregide talare, sörjt att så få ställen af Gamla Testamentet blifvit använde, när man här uprättade det nya textförslaget. Men, mine Hrr, komiterades förslag har den stora förtjensten, när nian noggraunt genomgår deras arbeten, att de genom sitt val liksom påpekat profetiorna och tvingar predikanten att nästan med våld gå till profetiorna och framställa dem i sitt vackraste sammanhang med Nya Testamentet. Om nu Gamla Testamentets skrifter icke så specielt finnas uptagna i det nva förslaget, så ber jag fä erinra det HögloH. Ståndet derom, att detta icke för oss är någon nyhet; detta har varit förhållandet snart sagdt från kyrkans födelse. Men jag tror icke alt någon af R. o. Adis ledamöter derföre kan säga att Svenska presterskapet i sina predikningar eller textförklaringar sökt sticka under bordet med Gamla Testits skrifter.
Alternativ: .(Att af Dagblad och Weckoblad 3 :ne Timmar innan de till försäljning eller till spridande på hwad annat sätt som häldst utgifwas etc: till och med öfwerlemnas. )2(— NB: —) (Äfven lärer höra införas, att af alla andra skrifter i samma stund ej sednare etc: ett Exempl. hör aflemnas. —)3 4:de §. — 2:dra Mom: Constitutions Utskottet ivid förra Riksdagen har harwid föreslagit; att i stället för orden: en skrift till försälljning eller till spridande, skulle sättas: än af en skrift från Tryckeriet till forsälljning eller på hwad annat, sätt som häldst utgifwes, ett eller flera Exemplar, skall ett etc. (Constitutions Utskottet wid denna Riksdag har föreslagit att efter orden efterlefnad föreskrifwit, måtte sättas: att a.f Månadsoch Weckoskrifter alltid ett Exemplar bör en dag och af Dagblad 3 :ne timmar, innan de till försäljning eller till spridande på hwad annat sätt som hälldst utgifwas, i Stockholm till HofCantzlem och i hwarje annan ort till hans förordnade Ombud, öfwerlemnas. Detta bör ske ej sednare än kl: 6. om mårgonen och utgifningen således ej före kl: (10) 9 (begyn) kunna begynnas.*1 1 Denna asterisk har sin motsvarighet i marginalen å nästa sida. 2 Denna mening är skriven med Silverstolpes stil. 3 Denna mening är ej skriven av Silverstolpe. Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 783 (Äro 50 RDs: Böter tillräckligt straff för brott mot denna föreskrift?)1 (Böterne för den som underlåter at aflemna AVecko och Dagblad sättas til från 100 til 500 Rdr efter Domarens pröfning)2 (*) (Af alla andra skrifter skall i samma st[und])2 (* Boktryckare eller Utgifvare som denna föreskrift uragtlåter bote hvarje [gång] ifrån 100 til 500 Rdr efter Domarens pröfning.
Ett bifall till StatsUtskts nu afgifna förslag vore således stridande emot grundlagarnes föreskrifter i Reg,F:ns 62 och 64 SS samt Riksd.Ordn;s y5 §, och torde R. o. Ad, således finna, att propos. till bifall å utlåt, ej af Landtm, kunde framställas, förrän saken blifvit ställd i den form, som med grundlagen vore öfverensstämmande. Gr. Horn: Då grundlagen medgifver Svenska folket rättigheten att besluta om skatternas ökande eller förminskande; så ser jag icke att StatsTJtsk, i denna fråga handlat grundlagsvidrigt, då det underställt R. St:s pröfning beslutet om ifrågavar. skatts upphörande. Huruvida Konungen, på grund af delta beslut, äger att med sitt veto hindra beslutets verkställighet, derom är icke fråga, ulan frågan måtte helt enkelt vara den, huruvida Ständerne äga lätt att besluta. Man har yttrat att orden ”för sin del besluta” hade bort inflyta i Utskts slutmening, men jag tviflar på att Ständerne besluta för någon annans del än sin egen, och att således dessa ord efter min tanke äro alldeles öfverflödiga. För min del skulle jag anse det vara högst vådligt, om Ständernes lagstiftningsrätt, likasom deras beskattningsrätt, ifrågasättes, och mig veterligen är den på intet ställe i grundlagen bestridd eller Ständerna betagen. Att framställa önskoingsmål till K. M., derom handlar grundlagen i helt andra fall. Alen jag upprepar det ännu en gång — på intet ställe finner jag någonsin ifrågasatt, alt ej Ständerne, för sin del, om man så behagar tillägga, skulle äga att besluta om skatter och lagstiftningen, — Sannerligen för Gud jag vet, hvarföre vi bär skulle vara församlade eller hvad vi här skulle hafva att göra, om vi ej skulle kunna fatta beslut i sådana frågor, synnerligast hvad beskattningsfrågor beträffar. — Jag kan således ej annat än reservera mig mot Hr Frih. o. Landtnäs framställning, att StatsUlsk. behandlat frågan grundlagsvidrigt, Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig, i anleda, af Gr.
Det goda i Tyskland slutligen är bredd, robust kraft, andlig hälsa, himmelsstormande oförskräckthet, en naivare konst med enklare, starkare men onekligen också grofvare uttrycksmedel. Detta gäller framför allt den tyska konstens Altmeister, den mest berömda kanske af alla nulefvande målare, Arnold Böcklin. Det finnes strängt taget i den store Baselmästarens ur så många synpunkter beundransvärda konst knappast något af den känslans raffinemang, som gjuter öfver en bild stämningen af ömtålig sällsynthet eller luftig förfining. Jämför man hans antika landskap med dess mytolologiska figurer med Corots för gryningsfläkten svagt darrande lundar, genom hvilka en krans af skogsnymfer dansa sin drömlätta ringdans, blir han lik en långhårig och otymplig barbar vid sidan af en äkta hellen af dem, hvilkas mejseldrag och strofer af sig själfva förandliga till en drömmens harmoni den fysiska verklighet, om hvilken de tala. Studerar man Böcklins konst närmare, finner man lätt, att han saknar alla förutsättningar för en dylik själfull och förnäm konst. Han har hvarken sinne för det komplicerade och förfinade i fråga om idéinnehåll eller framställning. Hvarken hans motiv eller hans form och färg äga något af den fina och utsökta musik, som fyller sinnet med trolsk skönhet och eterisk melodi. Det utvecklade mänskliga själslifvet, dess skygghet och längtan, hemlighetsfulla kval och förhoppningar – klaven för all dylik andlighetens konst – har i högre mening aldrig intresserat honom. Se på hans porträtt, hur han söker leda bort uppmärksamheten från sin fullkomliga brist som själstolkare och fysiognom genom arrangemangens fantastik. Hvilket besvär har han ej haft för att gifva sin hustrus klumpigt schweiziska typ en sorts Sibyllehöghet, eller för att göra sitt eget kraftiga men simpla hufvud intressant. Liemannen måste minst – med en reminiscens från fädernestadens Holbeinska dödsdans – stå och gnida tarantella på fiolen bakom honom. Ja, det är sant, det finns också i Basel ett litet atelierporträtt af honom utan all teateranordning. – Han står i rutiga byxor och en förunderlig, målarelegant kravatt. – Men låt oss ej tala om detta porträtt, så förvånande tomt och dödt är det.
Att Banco-Utskottet ofördröjligen borde till Riksens Ständer inkomma med uppgift af Banco-Verkets närvarande ställning, samt att, med undantag, af det, som rörde enskilde personers förhållande, Banco-Verkets tillstånd i alla delar skulle Riksens Ständer meddelas. 2:0 Att grunden för nyssberörde uppgift må blifva Bankens sist afslutade räkenskap dock att Banco Utskottet jemväl borde afgifva en Tabltau öfver Banco-Verkets ställning ifrån år 1776 intill det sist afslutade Räkenskapsåret. Fröt. Utdr, ä. 7 Maj 3:0 Att frågan om ock huruvida några ytterligare uppgifter, rörande Banco-Verkets ställning framdeles under Riksens Ständers sammanvaro eiler äfven dess emellan, antingen årligen efter afslutade Räkenskaper eller efter hvarje Revi iöns förrättning, må komma att allmän göras, borde hvila intill dess Ridderskapet och Adeln öfver den blifvande Finance-regferingen fattat sitt beslut, S. D. f. m. Föredrogs ånyo och bifölls Banco-Utskottets den 26 sistlidne April under N:o g afgifne, samt den 5 dennes e. na. på Bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt Motion, angående ansalter till befordrande af Norrskt Mynts gångbarhet i Sverige. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 29 sisth April aflåtne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, innefattande förslag, till den behandling 56 §. Regeringsformen stadgar, af Ridderskapet och Adeln god kändt. S. D. em. Vid förnyad föredragning af Stats.Utskottets den 3 dennes, under N;o 332 afgifne samt den 5 dennes f. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos Rfdderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets den 21 sistl. Martii meddeldte Betänkande, angående Beräkningsgrunden för Rjjks-Markegångspriset å den under Fröt.
Uti Herr Liijenstolpes ofvan omförmälda motion är, utom annat, hvarom nu icke är fråga, föreslaget, “att då tidsförhållandena äro för närvarande så betydligt förändrade emot den tid, då nu befintliga pensions-kassor för embetsoch tjenstemäns samt deras enkors och barns pensionerande inrättades, förslag måtte uppgöras till dessa pensionsanstalters upphörande samt pensioneringens centraliserande, kapitalisering och i öfrigt ändamålsenligare förändring och inrättande, ungefärligen i likhet med de grunder, som äro gällande för lifränte-försäkrings-anstalter, hvarigenom, förutan en bättre reglering af pensioneringen, en betydlig besparing skulle tillvägabringas, enär snart sagdt alla utgifter i och för redan befintliga och genom nya embetsverks och staters tillkomst allt framgent ytterligare erforderliga särskilda pensions-kasse-direktioiier och dessas tjenstemän komme att upphöra.“ Att pensioneriugs-väsendet för statens embetsoch tjenstemän, såsom det för närvarande finnes inrättadt, är bebäftadt med flera brister, hvilkas afhjelpande vore önskvärdt, vill Utskottet icke förneka. De mest framstående deribland bestå tvifvelsutan deruti, att flera tjenstemanna-klasser äro uteslutne från all pensionsrätt, äfvensom alt peusions-inrättningarue äro splittrade uti liera särskilda anstalter, hvarigenom verksamheten försvagas och större förvaltningskostnader blifva nödige, än om en enda för alla gemensam pensions-inrättning ombesörjde pensioneringen; men en förening af alla nu varande pensions-anstalter till en enda gemensam för alla embetsoch tjenstemanna-klasser, anser Utskottet vara förknippad med nästan oöfvervinnerliga svårigheter, alldenstund flera af dessa anstalter hafva tillkommit genom delegarnes enskilda bidrag, olika för olika inrättningar; en del äro i åtnjutande af enskilda donationer, för hvilkas användande särskilda föreskrifter, hvilka måste iakttagas, äro vordne meddelade, hvarförutan en mängd särskilda vilkor, hvilka icke få lemnäs ouppfyllda, äro fästade vid de särskilda inrättningarne.
Nådiga uppmärksamhet, ej mindre uppå viglen och ansvarigheten af deras åligganden, än otillräckligheten af deras lönevilkor, i hvilken senare omständighet sökanderne i underdånighet anfört hufvudsakligen : att ehuru alla de Rikets Styrelseverk, som vårda allmänna hushållningen, Uppbördsverket och den oeconomiska detailien af Krigsärenderne, äro hvar för sig försedde med en hel Corps afEmbets-och Tjenstemän, emellan hvilka goro målen och ansvaren äro delade, uppbära dock LandsKamererarne, som under Landshöfclingarnes Styrelse skola draga nästan bela bördan af de Lands-Gontoiren tillhörande mångfalldiga och ansvarsfulla göromål, i stället för 24 StatsUtskottets Betänkariden. biträde på Stat af nödige Kammar-Contoirsskrifvare med eget ansvar, endast ett anslag till Skrifvarhjelp af omkring iooR:dr B:co; och då de utan hufvudsakligt biträde af Läne-Bokhållaren, för hvars göromål de äfven stå i drygt ansvar, icke skola vara betjente med mindre antal Skrifvare, än trenne i Rikets större och t vänne i de mindre Ljänen, hvilka hvar för sig under de sistförflutne åren, i det minsta kostat 200 R:dr B:co årligen; och Lands-Kamererarne dessutom måste af sin lön, som för flere i sednare åren endast utgjort omkring 700 R:dr B:co, använda betydliga Summor för anskaffandet af Skrifmaterialier, Ljus och Ved, Tryckningskostnad m. m., så hafva Sökanderne i underdånighet anhållit, ej allenast att Contoirskrifvares löner måtte i Nåder regleras, efter den vägledning 1816 års RiksMarkegång innefattar, till ena hälften uti penningar och till den andra uti spannmål, efter sådan årlig Markegång, utan ock, att för behofvet af Skrifmaterialier, Ljus och Ved m. m.
Bankens Commissariat, hvars Utlåtande häröfver Fullmägtige infordrat, förmäler sig ej hafva kunnat hos Lindberg upptäcka något brottsligt uppsåt eller förhållande, eller ännu ega den ringaste anledning att honom derföre misstänka, samt har för öfrigt yttrat, att, om Rikets Ständer täckas bifalla Lindbergs ansökning, deras välvilja träffar en flitig och skicklig men medellös yngling, som lofvar att blifva en för BancoVerket ny Itig Tjensteman; och Herrar Fullraägtige, sorn, till alla delar, uti delta Commissariatets yttrande instämt, hafva, vid ansökningens öfverlemnande, beledsagat densamma äfven med deras förord, till vinnande af den sökta eftergiften. Protocollen öfver de noggranna undersökningar i detta mål, hvilka hos Conamissariatet blifvit hållna , äro inom Utskottet med sorgfällighet granskade; och då Utskottet deraf funnit det yttrande, att något brottsligt uppsåt eller förhållande hos Undberg icke kunnat upptäckas, eller ringaste anledning förekommit att honom derföre misstänka, vara fullkomligen grundadt, 'i 2 Banco-Vtskoltets Betänkande. K.o 21» så, och med afseende å Banco-Styrelsens om Lindbergs medellöshet, flit och skicklighet gifna intygande, och derå stödda förord, får Banco-Utskottet härigenom vördsamt hemställa 1 Att, 1 anseende till förekomna bevekande skäl och omständigheter, efter-, gift och afskrifning må för denna gång beviljas af de 200 R:dr, som Extraordinarie Contoirs-Skrifvaren Lindberg blifvit ålagd ersätta Banken; och det ulbetaldta beloppet, i följd deraf, till honom återställas. Och öfverlemnas detta vördsamt till Rikets Ständers närmare upplysta ompröfning. Slockholm den a5 Februarii 1829. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteimska Tryckeriet, 1829. Bmiee-Utskättitt Memorial N:o 22.