Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Biskoparne åliggande vidsträckta tjensteresor och deras representations-skyldighet vid prestmölen o. s. v., icke vara för högt tilltagna men deremot hemställt, huruvida icke det vore ändamålsenligare att Biskoparne särskildt godtgjordes för dessa kostnader genom att erhålla en rund större summa för hvarje verkligen hållet prestmöte äfvensom ersättning för tjänsteresor efter visst antal hästar, — hvarjemte Friherren fästat uppmärksamheten pä att tilläfventyrs någon Biskopslön genom två stifts sammanslagning skulle kunna helt och hållet besparas Af Carl Johan Svensén från Calmar län, som föreslagit att Biskopslön i allmänhet måtte bestämmas till 9,000 R:dr R:mt samt Erkebiskopen skäligen tilläggas 3,000 och Biskopen i Lund 1,000 samma mynt derutöfver; samt af Raul Andersson från Jemtlands län, som ansett de af Kongl. Majit föreslagna lönebeloppen skäligen böra minskas med 25 procent och likaledes den föreslagna hyresersättningen böra bestämmas till högst 1,000 R:dr R:mt. Hvarförutom inom Hedervärda Bonde-Ståndet åtskillige ledamöter, lika med de tvänne sistnämnde, talat för en allmän nedsättning af de i den nådiga Propositionen föreslagna lönebelopp. Hvad då först angår den af Friherre Raab ifrågasatta sammanslagning af Biskopsstift, så anser Utskottet att då man utgår från den förutsättningen, att Biskops-embeten Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande N:o 183. 7 böra bibehållas och det icke blott för bestridande af Ordförandeskapet i Domkapitlen och tillsyn öfver Elementar läroverken, utan älven för att vaka öfver bildandet af ett upplyst och nitiskt presterskap och öfver själavårdens behöriga handhafvande i församlingarne. man ock bör tillse att de ej genom att tilldelas allt för vidsträckta distrikter hindras att i berörda vigtiga hänseenden uträtta något verkligen gagnande.
Skulle åter egaren ”hvarken vistas å orten, vara för Gäldenären tillgänglig, eller hafva ”vidtagit sådan anstallt, att hans rätt kan af något hans ombud bevakas, ”så bör hellre en förlust kunna drabba honom i följd af denna hans oför”sigtighet, än blotta förevändningen härom förlama de för iakttagandet af ”Borgenärens rätt anbefallde executiva åtgärder.” ”Uppå detta skäl, och då det framställde Lagförslaget i alla fall ”lemnar oafhjelpt den hufvudsakligaste ofullständigheten i Lagens hittills ”meddelade stadganden, rörande frågor af denna beskaffenhet, nemligen ”sak - Log-Utskottets Betänkande, N.-o 33. 33 \ ' ”saknaden af tydlig föreskrift om hvilken slags bevisning bör, vid afgö”randet af dylika frågor, anses tillfyllestgörande, finnér Jag Mig böra ”vägra antagandet af berörda Förslag.” Nu, och då Utskottet är öfvertygadt om angelägenheten deraf, att söka förebygga ifrågavarande svekfulla tillställningar till borgenärs förfördelande, samt, för detta ändamål, efter Utskottets tanka, egentligen endast tvänne utvägar erbjuda sig, den ena, att genom partens edgång, icke om afhandlingens tillvaro, emedan den kan vara styrkt af vittnen, hvilka ej ega kännedom om Contrahenternes hemliga aftal, utan rörande afsigten med densamma, utröna, huruvida svek förelupit, och den andra, att föreskrifva sådan offentlighet å köpet inom viss tid sedan det skett, att dels några serdeles olägenheter af antedaterade köpe-afhandlingar ej mä vara att befara, dels ock den, sorn innehar lösegendom, hvilken han till annan person afyttrat, ej må kunna, genom sådane skenbara tillgångar, bereda sig en credit, som han icke vunnit, i händelse borgenären egt tillfälle att förvissa sig om rätta förhållandet; men det likväl emot begagnande af edgång i egen sak, hvarmed, efter Utskottets omdöme, måste i allmänhet högst varsamt förfaras, härvid serskildt förekommer, att densamma ej kan uppdragas åt gäldenären, emedan rätter egare då skulle kunna förlora sin egendom, för det gäldenären underlät att gå en ed, som för honom sjelf vore ofördelagtig, samt ej heller synes böra tillåtas den, som vill godset sig tillegna, helst sådant vore i strid med Lagens stadgande i 17 Cap. 54 §.
Hvad åter beträffar det framställda förslaget om tillvägabringande af så kallade stohållningar, så torde det å hufvud-titeln uppförda anslag för hästafvelns befrämjande lemna tillgång äfven för ett dylikt ändamål, ifall detsamma befinnes vara af behofvet verkligen påkalladt, hvadan Utskottet hemställer, att något särskildt anslag härtill icke måtte beviljas. 30, Vidare har Kongl. Majit, under åberopande af ett utaf Öfver-styreisen afgifvet underdånigt memorial, deruti förslag blifvit framstäldt till förnyad stat för de under Styrelsen lydande tjenstemän och betjente, åsyftande att bereda dem en af den ökade lefnads-kostnaden påkallad förbättring i deras lönevilkor, föreslagit, att Rikets Ständer, såsom tillökning i nuvarande aflönings-stat, måtte anvisa ett årligt belopp af 3,750 R:dr Riksmynt; och får Utskottet, som tagit kännedom af den uppgjorde staten och funnit de föreslagna löneoch arvodes-tillökningarne billiga och ingalunda för högt beräknade, tillstyrka, att den för sagde ändamål af Kongl. Maj:t äskade årliga anslags^ förhöjning af 3,750 R:dr må af Rikets Ständer beviljas. Undervisnings-anstalter för slöjderna. 31.
St:r: »att de medel, som, »utöfver befintliga disponibla tillgångar, erfordras för bekostande »eller understödjande äf de jernvägsanläggningar, som af R. St:r »blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlö»sen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erfor»derliga, skola anskaffas genom upläning för Statens räkning medelst »fonderade, inom Riket utgifna, räntebärande obligationer, lydande »å Svenskt mynt och utfärdade på R. Sl:rs vägnar, af Riksg:sl(ont.» Det år att förutse, att It. St:r vid denna Riksdag komma att besluta än vidare jernvägsanläggningar, och att fondsystemet således kommer att ytterligare utsträckas. Den lätthet, hvarmed lån under sednaste goda penningetider kunnat erhållas, inom Riket, är ej f. n. att förvänta, och med största sannolikhet blir utländsk skuldsättning nödig. Vid sådant förhållande torde förtjena tagas i betraktande, huruvida ej vore skäl att i främsta rummet, för Statens behof, använda den kapitaltillgång, som är Statens tillhörighet: jag menar de många fonder och kassor, som under olika benämningar och för olika ändamål nu af Staten disponeras. Det måste nemi. förefalla besynnerligt, alt, på samma gång dessa kassor, ofta med ej obetydliga svårigheter, göras fruktbringande genom utlåning till enskilda, Staten sjelf nödgas uplåna de medel, som äro för densamma behöfliga, i st. f. att använda sina egna tillgångar och genom anslag fylla bebofven. Enl. utdrag af Rikshufvudboken vid slutet af år 1854, kunna de fonder, som synts mig lämpligen böra till Riksg:sKont. öfverflyttas, uptagas som följer (i rundt tal, med uteslutande af sk. och rst.): Lappmarks Ecklesiastikverks Reservationer b:ko 23,312: Skogsplanteringskassan 236,415: Noréenska Testamentsfonden 10,690: Fonden för blesserade Officerare 16,994: F. d. Kanslistyrelsens handkassa .. 10,761:
Det borde derföre åligga dessa föreståndare, att med råd och upplysningar bispringa skol-styrelserne och folkskolelärarne iuom stiftet; att under seminarie-ferier och på reqvisition af en skol-styrelse biträda vid ordnandet af undervisningen i folkskolan efter de bästa kända methoder; att af skol-styrelserna emottaga årliga berättelser om undervisningens framsteg, göra nödiga statistiska sammandrag deraf, samt till Dom-kapitlet insända dessa handlingar, åtföljde af seminarie-föreståndarens egna utlåtanden; att, under nämnde ferier, så vidt tiden tillåter, utan särskild ersättning inspektera stiftets folkskolor; att vid förslags upprättande till folkskolelärare-befattningar, derest han derom al vederbörande förslags upprättare anmodades, om de sökande afgifva utlåtande och att i allmänhet söka på allt sätt bidraga till folk-undervisningens framgång. På grund af hvad motionären sålunda anfört, har af honom blifvit föreslaget: l:o att seminarie-föreståndarens lön må, åtminstone lör nästa statsreglerings-period, bestämmas till 1,500 r:dr runt, 2:o att för kompetens till seminarie-föreståndare-belättningar bör fordras och gälla enahanda prof och meriter, som för rektors-befattningar vid elemeotar-läroverken, med undantag af det latinska disputations-profvet och prof-föreläsning i de döda språken; samt 3:o att Rikets ständer målte, derest de gillade af motionären framställda åsigter, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande, så fort ske kunde, af en med dem öfverensstämmande instruktion för föreståndarne vid Rikets folkskolelärare-seminarium. 27:o. Herr Doktor Sandberg, som uti ett särskildt, före hans ofvan upptagne motion, afgifvet memorial föreslagit alt folkskolelärarnes löner mätte bestämmas - Sammansatta Stats-, B edlin.- samt Allm. Best'.- och Eleon.-Ulsk. Bet. JV? 19.
»Lofva mig det, att du lär mig att räkna, så skall du få se på karl!» återtog han och grep min hand, som han kramade så hårdt, att jag höll på att skrika till utaf smärta. »Ja,» sade jag, halft förskräckt, och skrattet dog, innan det var födt på mina läppar, ty han såg rigtigt demonisk ut, sedan han fattat detta beslut. »Ja, då är jag lugn,» sade han. »Vänta bara! Nu får du låna mig litet pengar till en annons i Handelstidningen, se’n skall du få se!» sade han och knöt handen emot mig. »Nu struntar jag i seminarium. För allt, hvad jag har längtat och sträfvat dit!» »Struntar du i mig med?» frågade jag halft skämtsamt. »Gud bevare mig för det! Du skall i alla tider stå som en lifsens och en ljusens engel för mina ögon. Och hur rik jag än blir, så skall du vara min bäste vän och min käraste gäst!» sade han med fuktiga ögon, i det han åter fattade min hand. Jag kände mig verkligen rörd af hans lifliga tillförsigt och fasta tro på framgång. »Nu så skrifva vi annonsen genast, så att han kommer in i Handelsoch Sjöfarts-tidningen i morgon qväll,» sade han. Ja, här var ej annat att göra än att gripa verket an, efter detta lika hastiga som afgörande beslut. Jag satte mig till skrifbordet, och efter åtskilliga ändringar och omskrifningar hade vi slutligen följande annons färdig: Plats åstundas. En 20-årig, frisk och kraftig yngling, med kunskaper för sökande af inträde på Seminarium, önskar sig nu genast plats på ett grosshandlarekontor. De, som härå reflektera, torde inlemna svar, märkt »Duglig», å denna tidnings kontor.» Jag gjorde visserligen ett försök att få Pettersson till att ändra den i mitt tycke, mildast sagdt, egendomliga, af honom sjelf framhållna qvalifikationen: »med kunskaper för sökande af inträde på Seminarium» till exempelvis: »med någorlunda underbyggnad»; men numera tålde han ej längre någon anmärkning utan förklarade frankt, med återvunnet sjelfförtroende, att just hans uttryck var både det rigtigaste och det bästa. Och då fick det naturligtvis vara för mig.
Transp. 214 » 184* » 3091. ’) Härmed menas icke, alt .alla dessa mål varit i Hofrätten lottade, fastän annan jemförelsegrund icke funnits lämplig än förhållandet imellan föredragandes antal. — 39 — år 1848 i Transp. 214 184* Svea Hofrätt 42, i Göta Hofrätt 27, i 3091. Sk. Ex incommunicato afgjorda mål, fördelade pä Hofrätternes hela personal af Ledamöter, äfven icke föredragande. år 1840 i Svea Hofrätt 35, i Göta Hofrätt 19, i Sk. På tolf år har således (ifver hufvud en Ledamot af Skånska Hofrätten slutligen handlagt och fått afgjorda 180 vädjade och instämda mål mera, än en Ledamot af Svea, och 217 mera, än en Ledamot af Göta Hofrätt — ett öfverskott, som fördeladt på tolf år gör för året 16?, mål, som under tolf års tid årligen i Skånska Hofrätten blifvit för hvarje Ledamot afgjorda utöfver antalet i de båda öfriga Hofrätterna. Blott ett af de tolf åren har förstnämnde Domstol stått efter de öfriga i detta slags mål. Göta Hofrätts medeltal har sista året (1851) med 12 öfverstigit det högsta under de förutgående åren, och dermed uppnått Svea Hofrätts högsta antal. Under samma tid har hvarje föredragande Ledamot af Skånska Hofrätten handlagt 102 lottade skriftvexlingsmål mera, än som af afgjorda dylika mål belöper på hvarje föredragande i båda öfriga Hofrätterna öfver hufvud. Och talet af de mål, som i *) Skiljaktigheten af detta tal från det i sista berättelsen uppgifna (38) härrörcr af en da begången missräkning på antalet af föredragande. — 40 — Skånska Hofrätten blifvit under dessa tolf år afgjorda ex incommunicato, uppstiger för hvarje Ledamot till 100 mer än dubbelt mot det antal, som i öfriga Hofrätterna sammanlagda belöper på hvarje Ledamot öfver hufvud.
Ifrån allmänna discontfonden kan det icke vara, emedan det just är till hennes förstärkning, som en del af förskottet skulle begagnas. Likaså förhåller det sig med fastighetslånen, hvarest så stor summa icke ens skulle hinna indragas under den tid riksdagen förmodas fortfara. Från jernbelåningen kan det icke vara, emedan ingen viss summa är för henne afsatt. Månne det vore från handels-disconten ? Det förmäles icke eller. Hvarifrån skola då penningar tagas; ty banken har icke mindre sedlar i rörelsen, än proportionen af 5 till 2 emot silfverfonden tillåter, utan, enligt sista berättelsen, 1,504,000 r:dr derutöfver. Banken är dessutom skyldig åt Riksg.cout 1,143,000. och åt allmänheten för upptagna lån 418,000. 1,561,000. eller har jemte nyssnämnde 1,504,000. en öfverskjutande skuld af 3,065,000 r:dr. Hr Rosenblads mening ärr utan tvifvel, att detta öfverskott skulle ökas med 950,000 r:dr nya sedlar, hvarigenom uppkomme en summa af . 4,010,000 r:dr utan motsvarande redbarheter. Kunde man på en silfvercassa af nära 3 millioner utgifva så många sedlar som helst, utan fara för deras värde, sä vore företaget oskyldigt. Men hvarföre inskränker det sig dä blott till 950,000 r:dr? Hvarföre utlemnas icke alla de lån, sorn någonsin begäras, och för hvilka säkerhet kan ställas? ty derpå vore ju räntor att förtjena, och behöfvande alt tillfredsställa. Ja, hvarföre skulle ens några skatter betalas, ty med bankens sedlar kunde ju alla behof tillfredsställas? Men Tumba är icke en så outtömlig guldgrufva, och det är rätt väl; ty eljest råkade vi utan tvifvel i oupphörligt krig med andra makter om besittningen af en sådan klenod. Hr Rosenblads mening är således utan tvifvel, att bankens silfvorfond nog tål 1 million sedlar till.
På Riksens Höglofl.Ständers Statsoch Be. villnings-Utskatts Vägnar, På Höglofl. Ridd. och Adelns ledamöters vägnät Carl Stellan Mörner. Carl de Geer. På Högv. Prest-Ståndets Bedamoters vägnar Carl v. Rosenstein. Olof Bjurbäck. På Vällofl. Borgare-Ståndets Bedamoters vägnar Carl Fr. Landberg. Nils Limnelius. På Hederv. Bonde Ståndets Bedamöters vägnar Jon Jonsson, Joh. Olsson Longberg, C. Tunelius. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 12 juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 22 „ Vällofl. Borgare-Ståndet den 23 Hederv. Bonde - Ståndet den 22 , Riksens Höglofl. Ständers Statsoch Revillnings - Utskotts gemensamma Betänkande, angående Herr Rådman Sjöh öhrns Memorial, om nedsättning af Fost-afgiften för alla till och Den 8 2 Juli. 2105 och ifrån utrikes orter afgående och ankommande Bref. Riksdags-Fullmägtigen för Carlskrona Stad, Hr Rådmannen Carl Sjöbohm, har till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvit ett så lydande Memorial : Ödmjukt Memorial! ’’l grund af de annoncer, hvilka uti utländska Tidningsblad blifvit införde, lära de orsaker nu mera hafva upphört, hvilka föranledt Kongl. Majit att upphöja utrikes Post-afgifterna. Jag får derföre till Riksens Höglofl.
Man pratade och skämtade, tiden gick och ännu sutto de vid bordet, språkande som jemlikar, fast den ene icke var ett framtidslöfte och den andre redan en skald. »Vet ni hvad», yttrade värden plötsligt, »ni förtjenar verkligen ett bättre öde än att gå och förfäas nere i Skåne; packa er kappsäck på allvar och kom hit till Stockholm.» »Det kan jag icke.» »Hvarför det?» »Det blefve för vidlyftigt att omtala; jag måste stanna på min plats.» »Nu blir ni prosaisk igen, jag är säker om att ni just nu tänker på er goda lön.» »Ja, det gör jag, på den och de mina; jag måste stanna.» »Hos de rara skånska köttgrytorna. Der gled ett leende öfver skåningens ansigte. »Jag har aldrig förr än i Stockholm ätit en middag med sex rätter mat», sade han. »Men sex måltider om dagen», sade stockholmaren skrattande. »Dessutom lefves väl lifvet äfven hos oss», anmärkte skåningen allvarligt. »Man vegeterar. Ni skall gå under.» »Kanske jag skall så, i den bemärkelse ni tar ordet, men jag stannar der ändå.» Han tänkte att det måhända låg någon sanning i skriftställarens yttrande, och åter kände han sig bunden, han visste icke hvarför. Men det led mot teaterdags, och man måste skiljas. För sista gången höjdes glasen. »Ni är mer än jag hade väntat», sade värden uppmuntrande, »men mins mina ord: stanna icke i Skåne.» Derefter tillade han hviskande och med ett lätt skratt: »Jag har alltid hyst det hemliga hoppet att danskarne måtte komma och taga hela grötbygden der nere.» Det högg till i skåningens hjerta, och för första gången sprang der fram en gnista af kärlek till den förkättrade hembygden. »Jag skulle instämma i er fromma önskan, om blott icke sundet låge emellan», sade han med en flammande rodnad, »mig skulle det icke vålla hjertesorg.» Man bytte hastigt om samtalsämne, men den gnista som sprungit fram vid de hånfulla orden fans qvar, fast dold, och skåningen förde den med sig hem.
Genom Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret i underdånighet gjorda anmälan om sådana väganläggningseller vägförbätlringssamt valtenaftappningsoch sjösänknings-arbeten, som, utom dem, för hvilka innehållningar eller återbetalningar af beviljade statsbidrag förut voro af Kongl. Majit föreskrifna, icke blifvit fullbordade och vederbörligen afsynade samt af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader godkände, oansedt den för samma arbetens utförande bestämda eller, efter gjorda underdåniga ansökningar, förlängda lid redan tilländagått, — hade Kongl. Majit visserligen kommit i tillfälle meddela de beslut och föreskrifter, som förhållandena ansetts påkalla, hvarvid förlängda terminer för arbetenas afslutande vanligen blifvit bestämda; men erfarenheten syntes dock visa, att fullständigare och verksammare kontroller erfordrades för att framdeles kunna med säkerhet påräkna att genom statsbidrag understödda eller tillvägabragte, fastän icke för allmän räkning företagna och utförda, arbeten varda, inom de vid statsbidragens beviljande och emottagning utsatta terminer, Slats-Ulskoltels Utlåtande J\i 39. 13 vederbörligen fullgjorda, såvida icke oförutsedda händelser eller andra af verkstäl~ larne icke beroende tillfälliga förhållanden dervid förekomrne. I sammanhang med sin härom gjorda framställning, hafva Revisorerne erinrat, hurusom, i fall hädanefter endast större och för det allmänna mera vigtiga arbets-företag blefve med anslag och lån utaf Statens medel understödda, det komma att för Vägoch valtenbyggnads-styrelsen samt dess underlydande tjenstebiträden blifva lättare än förut alt utöfva en mera noggrann ocb fullständig tillsyn öfver arbetenas oafbrulna fortgång samt fulländande inom derför bestämda tider. Dessutom hafva Revisorerne hemställt, att en fullständig berättelse angående verkställigheten af aila sådana, vid Rikets Ständers nästföregångna sammanträde icke fullbordade, arbeten, måtte, genom Vägoch vattenbyggnads-styrelsens försorg, vid början af hvarje riksdag afgifvas och genom trycket offentliggöras.
Herr polismästaren Bergman hade uti sitt utlåtande öfver klagoskriften, i anledning af Dölings uppgift, att han skall för brottsligt förfarande varit oantastad ända till dess lian af t. f. polismästaren Hultberg blifvit, likasom nu, på förment olagligt sätt i häkte inmanad, åberopat och ådagalagt, huruledes Döling tillförne, uppå särskilda personers ansökningar, varit till Öfverståthållare-embetet inkallad, för att lemna redovisning för emottagna skuldebref å större och mindre summor, först år 1830 och sedermera år 1838 vid tvänne tillfällen, det sednare med den påföljd, att lian arresterades, vidare år 1839, år 1840 tvänne gånger och slutligen år 1841, af hvilka ansök ningsmål trenne till domstols åtgärd remitterades, ett lemnades beroende på sökanden sjelf att sin talan vid domstol utföra och tvänne förföl lo genom parterna emellan träffad förlikning; äfvensom att Döling är vorden sakfälld och dömd, dels genom Kongl. i\laj:ts utslag deli 10 April 1839, lör det lian sökt utprångla och beläna tvänne med falsk borgen försedda reverser, att böta 3000 R:dr banko, eller i brist deraf undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han jemväl kort derpå utstått, dels genom Stockholms Kämnersrätt? lagakraftvunna utslag den 2 Februari 1842, att, för oredligt förfarande såsom ombudsman, böta 1000 R:dr eller, vid bristande tillgång, straffas med tjuguålla dagars fängelse vid vatten och bröd; hvarförutan, i afseende å bans lefnadsförhållanden för öfrigt kunde tilläggas, att lian skulle hafva fyra särskilda gånger lill sina borgenärer afslåtl sin egendom och, enligt vederbörandes bevis, vore år 1842 taxerad för borgerlig rörelse till 20 R:dr, trien att detta belopp och de öfriga honom påförda utskylder lill Kongl. Majit och Kronan blifvit, på grund af fattigdom, ur räkenskaperna afskrifna. Anförande
Då R. o. Ad. beslutat att punktvis föredraga detta Utlåtande, måste det väl vara tjenligast, att öfverläggning hålles öfver hvarje särskildt till behandling företagen punkt, fuan att samtidigt dermed ingå på den närmaste. De betänkligheter, Frih. Klinkowström andragit, röra uteslutande 2:ne sednare punkter. Det finnes icke någon af de utaf den värde talaren yttrade satser, som icke har afseende å dessa bägge punkter; men det finnes ingen, som strider emot den nu föredragny, hvilken omfattar, att stambanor skola anläggas genom Statens omedelbara försorg och att stambanorne tillhöra slaten. Emot dessa satser bar Frih. Klinkowström icke anfört någon anmärkning. Möjligen skulle kunna heldre önskas, att de båda omständigheter, som förekomma i de 2:ne första §§:ne, kunde stå i en tillsammans; men äfven för ett sådant antagande liar Frih. Klinkovström icke anfört något skäl. Jag torde således, då icke några invändningar, som egentligen angå den lista §:n, blifvit gjorda, få vördsamt anhålla om bifall lill denna lista §. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Efter den nplysning, som Hr Gr. o. Landtm, halt godheten att lemna, är det onödigt ali yttra något vidare i anledning af Frih. Klinkowslröms framställning, och det var egentligen den af Hr 'Gr. o. Landtm, meddelade nplysning, som jag önskade få lenina. Det är emedlertid klart, alt om Svenska Slaten skall inlåta sig på ett sådant företag som det ilrågavaride, yå hörer det till en nödig försigtighet att ett sådant arbete utföres efter en viss bestämd plan, att grunderna derför sålunda äro på förband bestämda, äfvensom hvem som har befattning dermed. Det är denna sak, som i förevande punkt uttalas, och den synes mig vara af sådan vigt, alt jag tror att R. n. Ad., utan återremiss kan genast bifalla punkten. Hr Hjärne, Harald: Då K. M:s Propos. här remitterades, instämde jag i den åsigt, som i K. M:s Propos. uttalades.