Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har jemväl såsom allmän grundsats för mig sjelf antagit, att ju mera man kunde bereda beqväma afsättningsort»’ för landtmannaproducter, hvilka prodncler i allmänhet icke tåla någon långväga transport, utan att helt och hållet äta upp deras eget värde, desto bättre vore det för landet. Det är för landtmannen ulan all nytta att producera mycket, att fördubbla sin prodnction, såvida han icke har beqväma och lätta afsältningstillfällen för sina producter, ty i vidrigt fall tjenar icke produclionen till någon ting. Skall han sjelf äta upp sina producter, så kommer han snart till tiggarestafven, då ingen ersättning lemnäs för odlingen och productionskostnaden. Således på alla så väl statsekonomiska skäl, som 448 Den Mars e. m. locala skäl, anser jag mig vid detta tillfälle böra yrka och fästa R, o. Ad:s uppmärksamhet på den allmänna nyttan af detta företag, samt anhåller att hvad Utsk. i detta afseende föreslagit måtte af R. o Ad. benäget bifallas. Hr Westfelt: En värd talare har jemfört Hr Öfverste Lagerheim såsom auctoritet med mig. Det är rätt smickrande för mig, att den värde talaren behagat jemföra oss båda, men jag får förklara, att jag på inga villkor vill mäta mig med Öfverste Lagerheim. Jag känner honom lika väl som den värde talaren, och känner tillräckligt de förslag han uppgjort. Jag har också icke bestridt, att en hamn kan anläggas, och att äfven der är godt läge, men jag bar bestridt att den är behöflig, då det finnes två andra hamnar på ömse sidor om Wadstena. Här låter det verkligen, som om hela Östergöthland ej hade mera än denna hamn att begagna. Jag lier herrarne likväl komma ihåg, att Östergöthland är genomskuret af Götha canal och har en mängd hämnar. Der finnes hamnen i Linköping, hamnen vid utloppet af Götha canal, och för det tredje hamnen vid Örnberget. Man har sagt, att den spanmål, som kommer från andra delar af östergöthland, icke har någon annan afsättningsort än Wadstena. Jag tror icke att så förhåller sig.
Med brinnande kyssar och tårar öfverhöljde hon deras kalla ansigten, deras hals och händer, kallande dem tillbaka i de mest ömma och förtviflade uttryck. Slutligen störtade hon upp och lopp genom rummen, slitande i förtviflan håret ifrån sitt hufvud och förbannande sig högljudt såsom sina barns mörderska. Gråtande omfattade lilla Helena modrens knän och besvor henne att lugna sig, men Elisabeth hörde intet, utan stötte henne med hårdhet ifrån sig, eller ock stirrade hon förskräckt i dottrens ansigte och drog sig rysande unnan sägande med ångest: ”Är också du död, och är det din vålnad, som kommer att förebrå den olyckliga mörderskan de många lif, hennes vårdslöshet förspillt?” Förgäfves försökte Helena göra det klart för modren genom sina smekningar, att hon lefde, förgäfves upphäfde Ferdinand sin milda röst att tolka hoppets och tröstens ord för den arma Elisabeth: hon hörde och fattade intet deraf. I rastlös oro gick hon från rum och i rum, eller satt hon vid den dubbla dödsbädden stel, orörlig, mumielik. Så satt hon också följande morgon, då dörrn öppnades och Rudolph inträdde. Han hade lemnat sitt hem så tidigt, för att sjelf erfara orsaken till Elisabeths plötsliga afresa från balen och tillika affodra henne det löfte, hon i går höll på att aflägga, då de afbrötos af Ferdinands ankomst. Obemärkt hade han inträdt i Lindmarkska huset och stod nu oberedd inför denna bedröfliga tafla. Elisabeth satt med halfslutna ögon vid barnens dödsbädd; vid hennes fötter låg Helena under tårar omfamnande dem. Ett utrop af smärtsam öfverraskning undslapp hans läppar vid den syn, som mötte honom. Vid detta rop spratt den sörjande upp och såg förvirrad ikring sig, men då hennes blick föll på Rudolph uppgaf hon ett skri af vild smärta och gömde hufvudet i sina händer. ”Elisabeth, min älskade! Hvad går åt dig?” sade han och nalkades, ömmt fattande hennes händer. ”Jag är ju din älskare, din Rudolph; vill du ej se mig, eller känner du mig ej mera?”
Om än denna för Landet vundna betydliga förkofran skulle för dra flere arbetande armar vid jordbruket än förut, fordras ock tillika dem, som i egenskap af tärande, gifva jordbrukaren afsättning af sin vara, på det han må kunna erhålla nödige m del för näringens vidmagthällande, enär det ic'te lärer löna mödan, att försända sädén till utrikes ort. och den allt:å måste, förvandlad i bröd eller bränvin, consumeras hemma i landet icke af de närande allena, utan äfven af ett proportionerlig antal tärande Samhällsmedlemmar. Hvar och en upplyst lärer väl inse, att 150,000 Tunnland tillkommen åkerjord med dubbelt ökad gräsvall o $. v böra förskaffa födoämnen för flere andem, sorn med frambringandet af jördens alster utaf desse od lingar hafva att skaffa, Stockholm hyser förmodligen en fredje - 846 Den 19 Martil, del af Rikets tärande folkmängd, för ögonblicket tillökad af Riksens Höglofl. Ständers härvaro; men exempel hafva ändock gifvits i dessa dagar, att landtmaonen icke utan mot en nog ringa penning blifvit utaf m'^d sin vahra oell att ’ vissa föryttrade produeter knappast lönat transportkostnaden, i aflägsnare orter från Hufvudstaden måtte den närandes förlägenhet vara ännu svårare, i saknad af tillräckligt antal afnämare, sorn consumera åkerbruksoch Landtmannaproducterne, hvilka sednare, i anseende till bristanne afsättning flere år å rad icke ägt det värde, som jordbrukaren af sin egendom och sine derpå nedlagde penningar bordt påräkna, i förening med trefnad or«ii bestånd samt möjligheten att erlägga de utskyldec honom affordras.
Darney och såg, huru han upptog saken, så föresatte jag mig att uppoffra ännu ett par nätter, för att stadga min öfvertygelse, innan jag nämde något åt dig. — Nåväl, såg du honom återkomma? — Ja, och denna gång blef han bättre mottagen. — Är du säker derom? Vid ditt lif Herrman, säg sanningen. Är det möjligt, att hon ... — Se så, öfverdrif nu icke saken, utan låt mig berätta dig just jemnt så mycket, som jag är fullt säker på. — Och det är? — Att jag rätt många nätter väntade förgäfves, och ingen syntes till. Fönstret hölls öppet endast en liten stund, och stängdes sedan af en fin och hvit hand, hvars bara runda arm jag hade tillfälle att beundra, och sedan drogs gardinen igen innanför; men i natt såg jag honom åter komma balanserande på stången, med en säkerhet och vighet som skulle gjort heder åt en akrobat och, alldeles som sist, tyst och smidigt smyga sig fram till fönstret, som just då ännu stod öppet. Äfven nu tycktes hon vilja stänga detsamma, men han hindrade det troligen, och han var rädd att göra buller; alltnog jag såg, att han lutade sig in öfver fönsterkarmen, och såg hennes arm, som lyste bar och hvit i skymningen, läggas omkring hans hals. De stodo så några minuter; äfven nu hörde jag henne hviska några ord, men i en helt annan ton än sist, och de skildes åt. Han smög sin väg på samma sätt som förra gången, och hon stod ännu qvar i fönstret ett ögonblick, sedan han var borta. — Med ett ord, Malkolm, jag är fullt öfvertygad, att den, som i natt stod utanför Sara S—s fönster, är eller borde vara hennes trolofvade, och så vida det icke var du sjelf, så gör du klokast uti att glömma henne. — Den der Darney är en skurk, och det trodde jag honom genast om, — utbrast jag förbittrad. — Så tycker nästan äfven jag, ty hvartill skall detta tjena? Men vi skola icke döma honom för hastigt, kanhända eklateras deras förlofning snart. — Jag hade god lust att slåss med honom. — Det tviflar jag alls icke på. Men kom nu med!
Utskottet från motionären, för så vidt sjelfva saken angår, att den af honom föreslagna internationela lagstiftningen synts Utskottet böra afse, icke allenast de Skandinaviska länderna, utan äfven andra stater, som fordra eller erbjuda reciprocitet. I samma mån den Skandinaviska litteraturen, genom en närmare sammanslutning emellan de närbeslägtade folken i detta och andra hänseenden, erhåller en större spridning, blir det nemligen allt sannolikare, att eftertryck af denna litteraturs alster skall komma att utgöra föremål för spekulation inom länder utom Skandinavien, och, för åstadkommande af öfverenskommelser emot ett dylikt intrång i de Skandinaviska författarnes rätt, är det nödigt att kunna erbjuda de främmande länderna reciprocitet. Sedan det dessutom blifvit en snart sagdt allmän Europeisk angelägenhet att bereda ömsesidigt skydd för de olika nationernas litterära eganderätt, torde icke heller Sverige böra i längden hålla sig utom denna allmänna samverkan för ett i litteraturens intresse särdeles önskvärdt mål; och att äfven de mindre staternas medverkan till detta mål icke varit för de stora kulturstaterna likgiltigt, visar den af motionären anförda om - Lag-Utskottets Betänkande N:o 36. 15 ständigheten, att Frankrikes och Englands lagar emot reciprocitet lemnat skydd äfven åt den Norska och Danska litteraturen. Utskottet delar väl motionärens mening, att det för närvarande är endast inom de Skandinaviska länderna, som frågan om utländskt eftertryck är af praktisk betydenhet för Sverige; men på ofvan anförda skäl har emellertid Utskottet ansett att, när en internationel lagstiftning uti förevarande ämne kommer till stånd, densamma bör omfatta alla länder, som bevilja den Svenska litteraturen motsvarande skydd. Hvad åter beträffar formen för ifrågavarande lagstiftning, delar Utskottet äfven motionärens åsigt, att denna lämpligast borde erhålla civillags natur; men vid ett sorgfälligt öfvervägande af möjligheten att kunna, jemte Tryckfnhets-förordningens föreskrifter om Svensk mans litterära eganderätt och med hänvisning till dem uppställa civilrättsliga stadganden, som tryggade utländningar mot eftertryck eller obehörig öfversättning inom Sverige, har Utskottet mött svårigheter, för hvilkas undanrödjande Utskottet saknar grundlagsenlig befogenhet att framställa förslag.
Alltid har sagts att inom by skulle utskylderne fördelas efter örestal (de der enligt skiftesstadgan också vanligen utgöra delningsgrunden grannar emellan); men utom hy, har sagts, dels att hemmans godhet och storlek skulle tjena till grund, dels att hemmantalets storlek, alltså mantalsberäkning, utan afseende å godheten och storleken af hemmanets tillhörigheter, dels äfven att de å soldaterotarne, enligt roteringsrullorne, utförde antal öresland skulle tjena till efterrättelse. Rörande utjordarne, hvilka icke äro i mantal antecknade, men väl i örestal, synes något nytt beslut ännu icke vara att åberopa. För att förekomma långvariga och kostsamma rättegångar emellan färre eller flere af soldat rote-intressenterne vid Uplands reg:les 1200 soldat nummer, hemställes att ett allmänt lagbud i detta ämne måtte beslutas och kungöras, grundadt på rätt och billighet. För min del föreslås vördsamt, att soldathållet mätte vid Uplands reg:te utgöras såsom tillförene eller efter öreslandstalet för hvarje rote, såsom roteringsrullorne upptaga, hvilket öfverensstämmer så väl med 52 § af 1734 års resolution på allmogens besvär, hvarest stadgas, att någon rubbning i roterings-verket ej må göras, som äfven med 80 § Reg.F., hvarest föreskrifves att roteringens och indelningsverkets hufvudgrunder böra vara orubbade intilldess Konung och R. St. finna nödigt att någon ändring deruti samfäldt göra. Till undvikande af större vidlyftighet i närvar, anförande, an hålles vördsamt ali till H. Ekon.Utsk., dit denna motion torde remitteras, få aflemna eller förete de vidare upplysningar i ämnet, som kunna påkallas. Remitterades till Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm. Frih. Cederström, Anders, hade inlemnat en sålydande motion:
September bar ifrågavarande behållning undergått följande förändringar, nemligen: genom godtgjord ränta å behållningarne på utrikes orter 1,583: 24. „ ränta å och utlottning af Bankens egande, i utländskt mynt ställda, Ilypotheks-förenings obligationer 7,870: — 9,453: 24. är behållningen ökad till Silfver R:dr 239,200: 31. men deremot minskad: genom försäljning af vexlar å 73,020: 4o. „ afbetalning å protesterade vexlar 85,607: isj. „ provision, stämpel och porto 1,761: 37. 160,389: u\. till . Silfver R:dr 78,810: 34^. hvaraf innestodo: hos Handelshuset Peter Siemsen & K:o 4,265: 281 „ „ Salomon Heine 19,215: — „ „ J. H. & G. F. Baur 19,3 72: 34. S:gr R:dr 42,853: ui. hvadan återstoden 35,957: 20. 78,810: 34*. utgjordes af ännu ej infriade protesterade vexlar. o A protesterade vexlar, uppgående den 22 September 1858 tid Silfver R:dr 140,946: 33. och den 14 nästlidne September 35,957: 20. äro således inbetaide ' Silfver R-cir 104,989: 13. Inkomst och Utgift, i följd af vexelhandel^ har under år 1858 förhållit sig som föijer: Inkomst: Vinst å köpta vexlar R.mt 49,025: 65. „ å sålda „ „ 80,811: 44. „ å sluthetalta, protesterade vexlar. ... „ 42,964: 35. Ränta å behållningarne hos Handelshusen i Ham burg och Altona v 7,047: 9. Utgift:
S:r förese ett fortgående behof af Betänkanden, N:o i28. 13g ökade Divisioner inom HofRätterne, och måhända slutligen äfven Divisioners införande vid Högsta Domstolen; såvida icke åtgärder tagas till hämmande af det fortfarande stigandet i Rättegångarnes antal, och hvartill troligen intet säkrare, och tillika på sedlighetens och inbördes förtroendets återförande mera kraftigt verkande medel torde finnas, än införandet af FörlikningsDomstolar; hvarmed början kunde göras inom de starkast befolkade delarne af landet. 1 en tid dåinan, på goda grunder, synes vara betänkt uppå att småningom återföra Svenska folket till dess urgamla styrelseformer, genom att öfverlåta till municipal-handläggning sådane ärendetsom rätteligen tillhöra folket att i sådan form behandla , torde förlikningsDomstolars införande vara det verksammaste steget till ändamålets vinnande, som är: att ånyo närma de serskilda folkclasserne till hvarandra; att göra Sveriges Lag ånyo lefvande hos folket, och att vänja folket styra sig sjelft inom den krets och i de ärendetder sådant bör äga rum, för att sålunda lära sig inse nödvändigheten att låta styra sig i mål som ligga utom denna krets, och rätteligen tillhöra offentliga magtens organer. Häruti hafva Hr Contre Amiralen v. Schantz samt Hr Lagman Ståhle instämt. Hr Lagman Noraeus har, i afseende på lönerne för HofRätternes Presidenter yttrat sig förblifva vid den mening Utskottets Afdelning derom framställt, nemligeu att en ytterligare tillökning af Soo Rtdr för Presidenten i Svea HofRätt borde äga rum. i/fo Stats-Utskottets H.ie Punden cl) smittosamma sjukdomars hämmande Af Hr Öfversten Lefrén: Jag har intet att anmärka vid beloppet af den summa som blifvit af Utskottet föreslagen till utgifters bestridande för smittosamma sjukdomars hämmande; men jag önskade att Utskottet hade tillstyrkt R. St:r att för framtiden sätta en gräns för detta anslags otvifvelaktigt fortfarande stigande; samt att fästa R.
Skillnaden består deri, att Ledamöterna af den motsatta meningen vilja dermed förstå det antal ass finsilfver, som finnes i de bästa myntstyckena och på papperet, samt gör det mesta bråket vid ulmyntningen; men att de Ledamöter, hvilkas mening jag delar, vilja dermed förstå ett anta! ass finsilfver, sorn närmare svarar emot myntet, sådant det j alla styckena sammantagna verkligen befmnes, och som vid utmyntningen gör mindre bråk. Vill man således i Ja-propositionen särskildt åberopa 1664 års myntfot, så böra vi äfven göra det i »ej-propusitionen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då förevarande fråga endast syntes angå qvantileten af det silfver, som borde ingå uti bestämmandet af BancoSedelns silfvervärde, och skillnaden emellan de i denna omständighet framställde olika meningar vore 0111- De n ig O ct ober f. m. 61 kring 4 ass> kade Hans Excellence fördess del trott, att Volerings-propositionen icke borde omfatta annat, än endast denna skillnad, hvarom discussionen äfven egentligen hvälft sig. Friherre Cederström'. Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att BancoSedelns silfvervärde må bestämmas till 2f R:dr i sedlar för x R:dr i silfver efter 1664 års myntfot. Denna myntfot kan således ej förändras, utan genom upprifvande af det redan fattade beslutet. Herr Skogman vill, att hädanefter en myntfot skall bestämmas, som är ett medium af 1664 och 1772 års myntfötter. Men 1770- talets myntfot är alldeles icke densamma, som 1664 års, och den sednare är ej af natur, att någonsin kunna undergå förändring; och då fråga härom således nu ej kan uppstå, bör ja-propositionen innehålla förblifvande vid denna Myntfot, och nejpropositionen frångående deraf.
Domare-corpsen nog misstänksamma, till och med förnärmande; att med förslagens antagande blefve förknippade ökade besvär för under-domstolarneoch dryga statsutgifter;attden föreslagne controllen icke allenast komme att alltför länge uppehållas, då Domböckerne först påföljande året skola renoverade insändas till Hof-Rälterna och dermed ofta långt öfver den föreskrifna tiden fördröjdes, utan äfven någon gång blefve alldeles utan påföljd, då extra Domare varit förordnade, och möjligen vid den tid, Domböckerna skulle insändas och chartonia redovisas, lemnat orten samt till och med alldeles försvunnit; att samma conlroll vore i så målto ofullständig, som den icke kunde sträckas till de i Embetsverkens archiv förvarade handlingar; att Rådhus-Rätten samt Justitiae-Collegium och Förmyndare-Kammaren i Stockholm yoro befriade från skyldigheten att till Hof - Bevillnings-Utskottets Utlåtandej N.o 29. 15 Rätten insända sina Domböcker, hvarföre förslagen icke eller i detta hänseende kunde tillämpas; samt slutligen att första alternativet af Utskottets förslag vöre felaktigt, derföre att Hof-Rätterna dels, genom föreskriften att Chartorna skulle dit insändas, Liefve inblandade i sjelfva uppbördsbestvret, och dels gjordes till Domstolar i revisionsinål, hvilket allt förmentes ligga utom Hof-Rälternas befattning; hvarjemte i afseende å de handlingar, som borde serskild controll underkastas, blifvit yrkadt, dels att dertill äfven mätte hänföras intecknade skuldebref, emedan en långifvare icke borde blottställas för förluster, derföre att
Classval utgöra en medelväg emellan ståndsval och samfällda val, en medelväg, som möjlitvis skalle kunna förena de stridande tankarne i denna fråga. R. o. Ad. torde så mycket mindre förkasta denna medelväg, sorn R. o. Ad. redan vid förra riksdagen medgifvit, att valen skulle ske ståndsvis eller classvis. Att neka detta nu, vore att gå retroactivt tillväga i sina beslut. Hr von Hartmansdorff: Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, icke kan göra propos. på detta förslag, sådant det nu belin nes, emedan det upptager den blifvande riksförsamlingens fördelning i 4 classer, och följaktligen står i strid med det beslut, R. o. Ad. i detta afseende fattat. Jag befarar också, att det är något fel uti sjelfva uppställningen, ty då Hr Gr. Björnstjerna förklarat, att classen är del högsta och Ståndet en underafdelning, så måtte det väl icke vara riktigt att säga, det classvalen utgöra en medelväg emellan ståndsvalen och de allmänna valen. Gr. Frölich: Jag anser det verkligen icke vara rikligt att, efter de yttranden II. Ex. Hr. Gr. o. Landtm, redan fällt, bedja honom ytterligare förklara sin tanka om en sak, som, efter min öfvertygelse, är så pass utredd och upplyst som denna, då det åtminstone förekommer mig, som om Gr. Björnstjerna här framställt, dels en hop allmänna delinitioper eller theser, om hvilka man skulle kunna tvista så länge man behagar, dels och några satser, hvilka på det närmaste sammanhänga med Gr. Anckarsvärds förslag, som redan fallit. Jag tycker således det snart sagt vara ohemult, att Hr Gr. o. Landtm, skall afgöra den saken, hvaremot, om vi komma så långt som till propos., vi sjelfva lära kunna derå svara ja eller nej och således komma ur delta dilemma. Ex. Ilr Gr. o. Land tm. yttrade, att han, i anledn. af Hr von Hartmansdorfls framställning, linge erinra, att R. o. Ad. genom sitt beslut väl förklarat, all ett öde Stånd skulle finnas, hvilket numera uti Gr.
»Jag vet hvad ni icke väntade — jag vet hvad det var. Hon föll er om halsen och gömde sig ... Ni visste icke, att ett sådant äfventyr tager en människa så, att hon icke vet hvad hon gör och att folk, som kommer till, jaga de besynnerliga bort. Då händer det alltid, att den borttagna klamrar sig fast vid den, som kommer — yrvaken, glad, förkrossad.» »Ja», sade den gamle. »Jag miste sans och besinning, då jag höll det varma människobarnet i min famn ...» Ynglingen fortsatte: »Hon var den fagraste plantan i landet. Hvem hade icke mist besinningen i hennes armar ...? Och sålunda gick det till att hon ...?» Professorn suckade. »De dagarna komma aldrig åter — och hon kommer aldrig tillbaka. Jag har rest upp för att söka henne nu ... och kommer för sent. Jag följer dig till obygden och du följer mig tillbaka. Du är ju min son och hennes.» »Nej, det vill jag icke. Hennes årslånga gråt skall alltid stå mellan er och mig. Jag skall aldrig glömma den stund, då hon hade mördat mig, som hon trodde, och ropade ert namn i förtviflan. Jag sade att jag hade glömt namnet ... nej — ingen kan glömma det han hör en sådan stund. Jag visste hvad han hette, som jag bar hat till. Vänd om här och låt oss skiljas. Jag har icke kämpat mig fram hittills, för att nu, då jag känner min egen kraft, bli en pappas gosse. Min väg går till fjällen och till min diktning. Hvad Gunnel kände där hon sprang fridlös i hembygden, skall jag dikta. Jag har historier i blodet ... jag är ju Gunnels gosse. Oäkta kalla de mig — äkta säger jag. Jag går till fjällbygden och händelserna. Han axlade sin näfverkont och räckte handen till den gamle. »Ni skall icke förklara någonting. Jag vill ingenting veta. Jag är nöjd att ha sett er ... jag förstår nu, att Gunnel kunde glömma allt, då hon hade er ... och nu skall ni lefva så väl. Ni skall få höra om mig.»
Stander fa salunda härmedelst till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet. öfverlemna, att i Nåder låta pröfva liqviden af hela i fråga varande RiksgäldsContoirets Utrikes skuld, hvarmed RiksgäldsContoiret icke vidare kommer att äga någon befattning; till följe hvaraf Riksens Ständer anbefallt deras Riksgälds Cuntoir, att utfärda en till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen och dess Arfvingar efter Successions-Ordningen deri 26 September 1810 ställd förbindelse att årligen betala Tvåhundrade Tysende (200,000) Riksdaler i Svenska Banco. Sedlar, att af dem efter behag disponeras, hvilken Summa för första året kan lyftas, sedan den första (i:sta) innevarande Augusti ingått. Riksens Ständer framhärda med; djup. undersåtlig vördnad, trohet och nft Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Majus. Underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter Pa Ridd. och Adelns. På Prest-Ståndgts vägnar vägnar Carl Mörner J. J. landblom h. t. Landtmarskalk. n., v.,. Talman. På Borgare-Ståndets. På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H■ Schvan. Lars Olsson. h. *. Talman, ( n. v. Talman., lipp - 54 Den 2 Augusti Uppläst hos samteliga Riks ~ Standell ti. 2 Augusti, Stermägtigste xAllernådigste Konung!