Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är här ej fråga om någon ökad bevillning, utan endast att använda befintliga öfverskott, och det tyckes då vara så mycket mera skäl att Stånden förena sig uti gemensamt beslut angående StatsRegleringen, som, genom den uppkommande besparingen af 6 veckor på Riksdagen, en betydlig lindring för hela Svenska Folket inträffar genom förminskning af Riksdagskostnaderne och underhållet till deras Representanter, hvilka alla utom Ridderskapet och Adeln, sorn underhåller sig sjelf, hafva dagtraktamenten. Enär Herr Crusenstolpes motion således innefattas uti Den i3 Octo b er. IOI min, torde Herr Grefven och LandtMarskalkeu benäget göra proposition derpå, att Ridderskapet och Adeln må inbjuda de öfrige RiksStånden, att med Ridderskapet och Adeln instämma uti dess angående a:dra och 3:dje IIufvudTitlarne fattade beslut. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Med tacksamhet för Friherre Cederströms godhet, att låta min motion åtfölja sin om inbjudning i allt hvad rörer 2:dra och 3:dje HufvudTitiarne, får jag dock ödmjukast anhålla, att min motion måtte få serskilt afhandlas, då jag, när Friherre Cederströms förekommer, skall bevisa, att den af Friherren omtalde tidsbesparing icke inträffar. Jag får blott tillägga den vördsamma anhållan, att om Herr Hjerta fortfar uti sitt förra gången gjorde yrkande, att hans reservation skall åtfölja beslutet angående 25:tePunkten, så väl de under discussionen derom af Konungens Rådgifvare Herr Grefve Brahe och Friherre af Nordin afgifne yttranden, som Friherre af Tibells och Herr Möllerhjelms anföranden i ämnet, måtte få åtfölja till de öfrige respective RiksStånden. Friherre Cederström: Jag ämnar icke upptaga tiden, att tvista med Herr Crusenstolpe örn skillnaden emellan hans och min motion, ty det lönar sannerligen icke mödan.
Under öfwertygelse således om nödwändigheten, att denne afgift bör bringas till ett mer enformigt och äfwen mer billigt förhällande, förmodar Utskottet att den bäst kan fördelas i öfwerensstammelse med Allmänna Bewillningen, och tillstyrker således att Charta-Sigillata ä Lysningssedlar hädanefter bör er - 338 Den 5 Zebruarii. läggas med ^:dels eller 6^ procent efter Fästemannens det föregående äret honom sjelf päförde Kronomtstnlder; iikwäl erinras att sä »val här som ä de flere ställen, hwarest afgifter är beräknad esler procent och slutar sig pä runstycke, anses det samma för hel stilling, och sar mindre stämpladt papoer än a 8 si ej nyttjas wid lysning, utom för de särstildt i projecret omnämnde personer, hwilka lika som tillförene berala blott 4 si Tharia härtill. 22 §. Med fullföljd afsigt och föresats att stalla alla Bewillningar nu mera i möjeligaste mätto pä jämlik fot, Ständer och Rikets samtelige Jnnewänare emellan, kan Utskottets pluralite ej annat än önsta, att den Allmogen och de flere personer i denna §. tillerkände minskning i Charta«Sigillala mätte hädanefter upphöra och de fast häldre aläggas att nmja lika Charta-Sigillata med andre i beswärs och Rättegängsmäl, som sädant cgenkeligen faller pä dem, hwilka äro benägne till lauster och lagsökningar, samt icke heller utgör något bctydeligt emot de öfrige dermed förenade kostnader.
Han hade ett stort hus vid torget, och här bodde han med sin familj, som bestod af sex döttrar – han var enkling sedan ett par år tillbaka – af hvilka två voro fullväxta och skötte hans hushåll. De skulle äfven läsa med småsyskonen, men då det aldrig blef någonting af dermed, tog grosshandlaren en guvernant för sina yngsta barn. Då Thure anlände till stationen, var grosshandlarens vagn nere för att hemta honom. Thure kastade sig upp i vagnen, ropade »kör» åt kusken, lutade sig baklänges och lade det ena benet öfver det andra. Under vägen mötte han flere af stadens unga damer; han plirade med ögonen, strök sina mustascher och gaf dem en kritisk blick, som han tydligt såg jagade blodet till deras kinder. »Nu äro de allt bra nyfikna» – tänkte han småleende, i det han förestälde sig, hur det skulle gå som en löpeld genom staden, att grosshandlar Vikblads vagn hade varit och hemtat en främmande herre nere vid stationen. Redan i tamburen mötte Thure sin morbror, som med bullrande glädtighet helsade honom välkommen. »Det var t–n, hvad du har växt, pojke, du är ju lång som en dragon!» sade han, i det han slog Thure på axeln. Grosshandlaren var en stor, fet herre med rödbrusigt ansigte och små, skälmska ögon. Han skrattade mycket och kunde vara icke så litet illmarig, när han ville. Han tyckte om att gyckla med menniskor, men han var för öfrigt en hjertans god och välvillig person. Thure blef nu visad till sitt rum, och der uppehöll han sig en god stund med att göra toalett. Slutligen blef han färdig och inträdde i salongen, der han träffade de båda kusinerna, som han ej sett på tio år och med hvilka han nu förnyade bekantskapen. De voro hvarandra temligen lika, feta, runda och finhylta och nästan alltid leende båda två. Men den ena af dem var 24 år och hade blå ögon, och den andra var bara 19 och hade bruna, de mest skälmska och qvicka man kan tänka sig. Thure sade också genast till sig sjelf, att det var hon, den brunögda, som skulle bli föremålet för hans ridderlighet.
Att räntans eller diskontons belopp vid vexeltransaktioner må helt och hållet få bero af konjunkturen, konkurrensen och öfverenskommelsen; Att för affärspapper eller i allmänhet skuldförbindelser, ställda på icke aflägsnare förfallodag, än högst sex månader å dato, ränta till högre belopp, än högst nio procent, beräknade efter år, icke må kunna af domaren utdömas, äfven om högre ränta vore förskrifven; Att, för att kunna få sig sådan högre ränta af domaren tillerkänd, borgenären bör, om skuldebrefvet är af löpande egenskap, visat sig hafva på förfallodagen gäldenären kraft, och, ehvad skuldebrefvet är af löpande egenskap eller ställdt till viss man, utsöka gälden sednast å femtonde dagen från förfallodagen, der godvillig betalning ej följt; Att för skuldförbindelser med aflägsnare förfallodag, än sex månader å dato, högre ränta än till högst sex procent ej må utdömas; Att, till säkerhet för skuldförbindelse, der högre ränta än sex procent är förskrifven, inteckning i fast egendom ej må beviljas, eller högre än nu sagda ränta utdömas, der sådan inteckning blifvit till underpant för gäldens fulla återbetalning emottagen; Att, der vid förslräckningens utgifvande afdrag af räntan förskottsvis egt rum, hvad sålunda öfverskjuter den af lag, med hänsigt till förfallotiden, högst medgifna ränta bör, der gäldenären det yrkar, på hufvudstolen afräknas, såvida ej sådant afdrag särskildt i vissa fall af lag medgifvet är; Att ränta på bodmerioch bil-lån må förblifva vid hvad nu är stadgadt; Att, der ränta ej är förskrifven, dröjsmålsränta må efter sex procent beräknas och skuldebref att inlösas vid anfordran alltid räknas till denna kategori; och Att, för öfrigt, ansvar för ocker må förfalla, och således fri öfverenskommelse om ränta kunna ega rum, så vidt domarens mellankomst till försträckningens återfående ej påkallas; blifvande det alltså en ny uppmaning, för hvarje om sin kredit angelägen man att hålla hvad han i detta afseende utlofvat.
Banken derigenom skulle få betala ränta på en och annan million, som hittills utan ränta varit i banken inneslående, kan visserligen anföras såsom en olägenhet; men, till afhjolpande deraf hade jag föreslagit, att Riks-Banken skulle begagna närvarande fördelaktiga konjunkturer, för alt, genom inköp af i utländskt mynt ställda svenska hypolheks-förenings-obligalioner, inlösa ett par millioner af landets nu egande skuld lill utlandet, hvilken åtgärd, utom det alt den i många andra alseenden hade varit för landet i allmänhet mycket gagnelig, äfven skulle medfört den fördelen, att Ranken, genom den för obligalionerne utfallande räntan, hade skaffat sig ersättning för den ränta, som Banken åtagit sig att för framtiden betala, å ett par millioner, hittills räntelösa äldre depositioner, hvilka det icke hade varit nyttigt att åtminstone under nuvarande förhållanden på annat salt i rörelsen utsläppa. Genom att tillåta emottagning i Riks-Banken af alla slags pcnninge-depositioner både af större och mindre summor, och på längre eiler kortare tider, Samt af hvilken insättare som helst, hade man äfven till stort gagn för landet gjort fruktbara en mängd kapitaler, som nu ligga döda och overksamma, samt lemnat Biks-Banken tillfälle att uppfylla en af de hufvudfunktioner, som borde tillböra hvarje bank, men som den sjelf så väl sorn nästan alla andra banker här i landet hittills allt för mycket har försummat, nemligen att uppträda såsom medlare emellan dem, som vilja å ena sidan läna ut, och å den andra läna upp, för att derigenom kraftigt befordra både lätthet och säkerhet, då kapilalerne skola omsättas, och förhindra eljest ofta förekommande, för ena eller andra parten mindre lag - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 3A. 93 liga, omsättningar af densamma.
— Nej! de skola ej, med klarnad blick på Sveriges nyfödda lif, vilja återsänka det i sin fordna dvala; åter hämma dess jordbruks stigande utveckling; åter stänga tillförseln för den genom missvext lidande landsorten; hämma kapitalernas omsättning; qväfva industriens mångfaldigt tilltagande utgreningar; och, i händelse af en våra gränsor hotande fara, åter betaga landet förmånen af det hastiga fortskaffningsmedlet för sammandragandet af dess armée med många andra fördelar att förtiga och säkerligen ännu flera som ej kunna beräknas. Låtom oss nu gå tillbaka — 1848 års Ständer! skola vi ej samla öfver våra hufvud den skuld, som vi tro R. St. ett decennium härefter ej vilja belasta sina samveten med, då måste vi begagna de medel vi hafva, att verkställa hvad våra efterkommande till intet pris skulle vilja hafva ogjordt. Troligt är, att en betydlig del af jernvägskoslnaden kan ställas på aktier; men, vi böra ej låta jernvägarne bero utaf enskildas mer eller mindre håg att dertill bidraga, då det är samhället som har nyttan deraf, utan, fullt behjertande dess betydelse för Sverige, påskynda dess anläggande genom Statens biträde; och derföre till en början, som ofvanföre är nämndt, af den nu befintliga bankovinsten afsätta för detta ändamål 1,296,000 r:dr b:co; så bidrager R. St:s bank i sin mån till detta vigtiga arbete åtminstone genom att med 129,600 r:dr b:co godtgöra 4 procents ränta och 2 procent ammortissement för hvarje arbetsår intill det 10 årets utgång, då de nu ifrågavar. jernvägarne skulle vara färdiga. Vi hade härigenom till en början en garanti för sjelfva arbetets bedrifvande; hvad som erfordrades till ränta och ammorterande af kostnaden för hvarje fullbordadt vägstyc 26* - 404 D e n 12 Februari f. m. och ej erhölls genom inkomster af jernvägen, skulle Staten godtgöra i enlighet med min förut afgifna motion, då det, som förut är sagdt, alltid blir riket, som först och sist har största nyttan af jernvägarne.
Der står nu, att krokiga Råskillnader böra så mycket som möjligt rätas, men då utbyte af mark dervid alltid kommer i fråga, fruktar jag, att det blir svårt för Ländtmäteriförrätlningen, att säga hvad med orden: ”märkligt mehn lider” förstås skall. Jag föreslår derföre, att efter dessa ord måtte tilläggas: "eller Laga Skifte deraf ovillkorligen föranledes. ” Herr Ribbing: Jag tror mig hafva framlagt några ovedersägeliga sanningar i afseende på den nya SkiftesStadgan, och Utskottens Betänkande om densamma. I anledning af dessa anmärkningar har blott en af Utskottens Ledamöter yttrat sig. Han har gifvit oss tillkänna, att Utskottens Ledamöter troligen komma att stanna vid samma correctif, som redan är föreslaget. Ridderskapet och Adeln lärer icke hafva glömt, att det är besynnerligen de personer, som bland oss äro minst representerade, hvilka böra vid detta tillfälle mest 34* 37a Den 6 April e. m. ihågkommas, efter de icke äro i tillfälle, att sjelfve bevaka sin talan. Det är, bland andraj sådane personer, som med en besparad skilling, efter många års tjenst bos andra, kunna köpa sig en liten hemmansdel för en köpeskilling, hvaraf endast kanske * kunnat liqvideras. Skall ett Skifte •emedlertid för Statens bästa öfvergå dem, så kanske mista de hela denna afbetalning i Skiftesomkostnad; hvad är det då, sorö jag såsom deras målsman bär dristat begära? Jo blott att få på förband bestämdt huru mycket af deras enskildta egendom de skola anses skyldige uppoffra för denna allmänna så oaflåteligen pådrifna odling. jag för min del bade trott, att det vöre nog med f af egendomsvärdet. Här hafva blifvit framställde exempel öfver tillfällen, då Landtmätarekostnaden icke allenast öfverskjutit detta belopp, utan till och med hela egendomsvärdet, oell att sådane tillfällen inträffat, när Hemmanet derigenom fallit i Skattevrak. Hvad kan väl då mera sätta de små och skuldsatte jordägarne ur possession af sin jord, än en påkänning af ett sådant
Om förhållandet de sednaste åren ej varit precist enahanda, ehuruväl det ej alldeles uteblifvit, har sådant härledt sig derutaf, att den nu tjenande Officerspersonalen sjelf, från begynnelsen af sin tjenstetid, ägt några af tjensten oberoende egna tillgångar. I förtröstan på en förmodad löneförbättring, som de sett andra kamrater inom Arme'en tillerkännas, hafva de tillitat och numera uttömt alla egna ressourcer, hafva de intecknat sina accord till hela beloppet och motse nu den mest mörka framtid, derest äfven detta Riksmöte skulle tilländalöpa, i likhet med 2:ne förutgångna, utan någon förbättring i deras verkligen bekymmerfulla, financiella ställning. Den nu gällande interimsstaten upptager för Compagnibefälet följande lönebelopp: 3 Capitainer med hvardera R:dr B:co 4431 22. 1 Regem:s-Qvartermästare 400- — 5 Capitainer med hvardera 3g3: 22. g Lieutenanter med d:o . 2g3: 22, g Fänrikar med d:o 268: 22, Hvarvid likafullt bör observeras, att 43 R:dr 22 sk. å hvardera af ofvan specificerade löner utgå Tinder benämning af Den 24 Februari i. beklädnadspenningar, mot skyldighet hos Conipagnibefälet att anskaffa och underhålla den gula parade-costvm, sora bäres af dem vid högtidliga tillfållen, dåde, i egenskap af Lifvakt, tjenstgöra hos H. M. Konungen. Dessa medel äro dock inbegripna i calculen öfver den behållna revenuen, som strax skall utföras och som utgör, sedan alla afdrag af bevillning, accordsränta, afgifterna till PensionsCassan, centonal, m. in. blifvit beräknade: För en Capitain med högre lön R:dr B:co 284: 1. 3. D:o d:o med lägre d:o 260: 25. 3. För en Lieutenant 212: 1.
Åt Kommendanter, Place-Majorer och Adjutanter i befästade orter, såsom mera underkastade ombyte eller förflyttning, har aflöningen ansetts lämpligen böra bestå i traktamenten efter innehaf vande grad, hvaremot åt alla öfriga föreslagits arfvoden. Enligt aflönings-försloget (Bil. Litt. K. k.), uppgår den nya Kommendants-statens aflöning till 22,738 Rdr Rmt, hvartill nuvarande anslag endast lemnar tillgång med 10,148 Rdr, då icke i beräkning tages det belopp af 829 Rdr Bko eller 1,243 Rdr 30 öre Rmt, hvilket vid 1830—1831 årens Riksdag från Fångvårdsanslaget lill Kommendants-staten öfverflyltades, men nu torde böra derifrån afskiljas. Till fyllnad i Kommendants-statens behof föreslås alltså en tillökning af , Beträffande åter förenämnda belopp 829 Rdr Bko eller 1,243 Rdr 30 öre Rmt, hvilka medel äro afsedda för åtskilliga personers godtgörelse för mera tillfälliga tjenste-biträden vid fästningarna, hemställer jag i underdånighet, att detta belopp måtte öfverföras till anslaget för försvarsverket i allmänhet eiler KrigsKollegii-Departementer, för att tilläggas medlen för Komrnendantsskaps-utgifterne, dit äfven förberörda utgifter rätteligen kunna hänföras; men som under samma belopp jemväl inbegripas dels arfvode åt f. d. Kapellanen vid Dalarö Skans 75 Rdr, dels arfvode åt f. d. Transport Rdr Rmt 132,929: — 4,238: 75. 12,390: 119,737: 73. Bil. M 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. As 4, om Statsverket lttäfl. 141 Transport B<lr Rint 149,757: 75. Vaktmästaren derstädes 247
Deremot hade han icke något att lemna sina oförsörjda döttrar, och jag är säker att icke misstaga mig om en välvillig uppfyl lan af min begäran, att Rikets Högl. Ständer måtte bevilja aflidne Sekreteraren i Kongl. Landtbruks-akademien Johan Theophil Nathhorsts trenne efterlemnade oförsörjda döttrar, Ida Mathilda, född den 22 Aug. 1823, Emma Amalia född den 22 Maj 1827, Bertha Diona, född den 7 Aug. 1839, en årlig pension af Tvåhundrafemtio Riksdaler hvardera; ■— hvarigenom de obemedlade barnen efter en för vår modernärings förkofran så vidtfrejdad man icke skola, i förening med egen verksamhet, blifva i saknad af en tarflig utkomst. Om remiss häraf till Ståts-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 22 Nov. 1862. B. F. Ekerot. JW *5. Af Herr Staaff: med förslag till 'förordning angående rätt för ogift qvinna att vid viss ålder sjelf utöfva giftomannårätten. Hvarje äkteuskapsaftal mäste, för att ega inför lag giltighet, vara stödt helt och hållet pä frihet i valet och ett otvunget samtycke hos båda kontrahenterna. Möjligheten till en sådan frihet och ett sådant samtycke måste dock lida ett betydligt afbräck af hvarje utom de kontraherande stående myndighet, som eger annorledes än med råd tillhandagå kontrahenterna. Men då nu emellertid giftomannaskapet i dess egentliga form. sådant det i lag bestämmes, innebär tillika för äktenskapsaftalets giltighet förutsättning af giftomannens samtycke, så lärer giftomannainstitutionen och dess bibehållande, ehvad motiver derföre än åberopas, hufvudsakligen hvila på den föreställning, att qvinnan skulle sakna förmåga att under böjelsernas inflytelse låta förnuftet och eftertanka)! tala, kämpa emot och besegra känslans magt.
Härvid förekommer likväl hvad serskildt denna sak beträffar, efter milt förmenande, en omständighet, som icke bör förbises. Man bör nemi. skilja emellan de skyldigheter, som voro förenade med fjerdingsmans-bestyret den tiden då R. o. Ad. ensam egde den privilegierade jorden, och dc skyldigheter, som sedermera tillkommit. De förra, kunna i min tanke icke på något hemman af annan jordnatur öfverflyltas, utan hemmansegarnes frivilliga åtagande; men alla de skyldigheter, som sedermera tillkommit, böra fördelas på alla hemmansegare, och jag hemställer således att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, på det att Ekon.Utsk. må noga utreda hvilka de skyldigheter äro, som af ålder ålegat fjerdingsmännen, och att det icke må kunna åläggas frälsehemmanen att deltaga i några andra skyldigheter, än dem, som på sednare tiden tillkommit för fjerdingsmännen. En talare har anmärkt, att man ingenting förlorade vid en sådan öfverflyttning af fjerdingsmans-bestyret, emedan, om man fick Den 12 M a rs f. m. 359 ett större onus för frälsehemmanen, så fick man deremot så mycket mindre onus för sina skattehemman. Detta låter mycket bra, och det är ganska rätt, så vida man är egare till både kronooch frälsehemman i samma proportion ; men jag tror det icke vara fallet med alla och då lärer det vara en uppenbar orättvisa emot dem, som icke åro i en sådan lycklig belägenhet. Många ledamöter ropade på propos. Hr Drakenhjelm: Jag får blott reservera mig å Utsk:s vägnar emot en så beskaffad återremiss, som skulle blott i allmänhet klandra Utsk:s förslag och dess behandling af de remitterade motio nerna ifrån BondeSt., utan att upgifva i hvilka punkter Utsk. har misstagit sig och utan att upgifva någbt förslag, som Utsk. sedan må underställa R. St:s pröfning. Något sådant har nemi. icke blifvit upgifvit af den talare, som yttrade sig näst före den siste.
Ridderskapet och Adeln den 17 Julii 1815. S. D. Sedan inom Ridderskapet och Adeln det yrkande blifvit framstäldt, att Constitutions-Utskottet måtte åläggas inkomma med upplysning om orsakerne, hvarföre detsamma vägrat en af Ledamöterne i samma Utskott att i frågan rörande decharge för Stats-Rådet vid Utskottets Memorial bifoga ett särskildt yttrande, och Hans Excellence herr Grefven och Landt-Marskalken uppå lemnad förklaring häröfver af samma Ledamot, hvilken sådant hade blifvit förvägradt, ansett sig icke, emot sitt begrepp om Constitutionens lydelse, kunnar göra proposition om en remiss af denna beskaffenhet, samt denna proposition icke dess mindre hade blifvit yrkad, förklarade Herr Landt-Marskalken, enligt 55 § Riksdags-Ordningen, cfverläggningen hvilande, och målet blef till Constitutions-Utskottet förvisadt, att sig deröfver skyndsamt utlåta. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. Bilaga B till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 19 Julii 1815. Justerades Utskottets Utlåtande, angående den af Hans Excellence, Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorda vägran af proposition till remiss, angående Constitutions-Utskottets skyldighet att uppgifva skälen, hvarföre enskilde Ledamöter blifvit förvägrade att med ytt - 992 Riksdagen 1815. rande inkomma till Riksens Ständer i afseende å StatsRåds-Protocollernes granskning. Efter någon discussion begärde Herr Professoren Rosenschöld att få i Protocollet antecknadt, att han för sin del, då Grundlagen sådant icke förbjuder, ansett Utskottet pligtigt att uppge sina skäl till ifrågavarande vägran, hälst det synes, som Riksens Ständers Plena skulle äga rätt att fordra det.
Utskottet kan likväl icke finna någon anledning till en dylik farhåga, helst ej mindre allmänna bevillningen, än äfven flera andra contanta Statsbidrag, såsom krigsgårdsoch licentsamt skatterättsoch kortstämplings-medlen från längre tid tillbaka ingått omedelbart till RiksgäldsContoiret, utan att, Utskottet veterligen, några olägenheter eller någon splittring och oreda i uppbördsförvaltningen här genom uppkommit. Påståendet, att lulloch post-medlens samt bränvinsbevillningens inlefvererande till Riksgälds-Contoiret skulle medföra nödvändigheten att ställa Tulloch Post -veiken samt dervarande em betsoch tjenstemän, äfvensom uppbörds-betjeningen i orterne, under nämnde Contoir, vederlägges af nuvarande förhållandet, då dessa Veik och deras tjenstemanna-personai lika litet kunna anses lyda under Kongl. Stats Contoiret, fastän uppbörden dit ingår, sorn Kongl. Maj;ls Befallningshafvande samt uppbördsmännen i städerne och å landet under Riksgälds-Contoiret, emedan en betydlig del af deras uppbörd nu redan till nyssnämnde Verk insändes. Anmärkningen att, genom ifrågavarande medels ingående till Riksgälds-Contoiret, brister skulle i Land t-Ranterien uppstå för bestridandet af de utbetalningar, sorn äro å dem anvisade, saknar, hvad lulloch postmedlen beträffar, ali grund, enär tullmedlen icke lefvereras i Ränterien, och den Stals-verket förbehållna summa af post-medlen endast utgör en del af det å denna inträd uppkomna öfverskott. Vidkommande åter saluaccis-medlen, så uppgå dessa, inom de serskildta Länen, lill alltför ringa belopp, för att saknaden af tillfället att begagna dem för de Ränterien åliggande utgifter skulle kunna blifva af någon märkbar vigt.
Detta, i förening med den omständigheten, att, såvidt Kommitén känner, för närvarande saknas all föreskrift, huru dessa kostnader skola af allmänna medel gäldas, har föranledt Kommitén att i underdånighet hemställa: att Eders Kongl. Majit täcktes i nåder särskildt förordna, huru ersättning för förskott vid hemtning af beväringsskyldige skall kunna reqvireras; och om sättet för deras afskrifning, i händelse den hemtade saknar tillgång till hemtningskostnadernas bestridande. Efter hvad Kommitén förmodar, torde påminnelse om den utsträckning af beväringsåldern, som Kommitén föreslagit såsom ytterligare påföljd för obehörigt uteblifvande från mönstring och öfningsmöte, mer än något annat verka till förekommande af dylika oordningar. Då det derjemte måste anses ligga i sakens natur, att den, sorn, för visad försummelse att ställa sig erhållen kallelse till efterrättelse, skall drabbas af ansvar, äfven bör i kallelsen underrättas om beskaffenheten af detta ansvar, har det synts Kommitén lämpligt: om uti de Kungörelser, hvarigenom beväringsmanskapet kallas till mönstringar och möten, intages äfven underrättelse om de påföljder, som drabba den försumlige. Lika rättvist och ändamålsenligt, sorn det måste anses, alt den, hvilken i följd af försumlighet eller tredska uteblifver från mönstring eller öfningsmöte, derigenom icke erhåller någon minskning af sin beväringspligt, lika hårdt skulle det vara, om den. som utan eget vållande icke kommit att i behörig tid mönstras och vapenöfvas, derför lika med den tredskande finge vidkännas påföljden af en utsträckt beväringsålder.