Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet säger vidare, att åliggandet att utlemna omyntadt silfver skulle vara grundadt i sakens egen natur i det fall. att det omyntade silfret, såsom sådant, innebure samma egenskap, som är den hos myntet utmärkande, att nemligen vara en fast oföränderlig och lätt beräknelig måttstock för jemförelse af varuvärden och underlättande af varubyten, hvilken egenskap Utskottet anser den ädla metallen i dess omyntade form sakna. Om nu detta påstående vore rigtigt, så borde väl deraf följa, att den myntade metallen, som har denna så framstående egenskap, hölles i högre värde än den omyntade och att således vid prisbestämningen å de båda, den bättre och dyrbarare varan, mynt, taxerades högre än den. af mindre värde varande, omyntade metallen. Men annorlunda står det skrifvet i Bankoreglementets 101 Utskottets påstående, att omyntadt silfver och guld saknar egenskapen att utgöra en fast oföränderlig och lätt beräknelig måttstock för underlättande af varubyten synes mig icke ega stöd hvarken af praktisk erfarenhet eller allmänt er kända sunda banktheorier. Jag vägar tvärtom påstå att den omyntade metallen är både mera oföränderlig och lätt beräknelig än den myntade, och jemväl den, som mest användes vid alla sådana större utländska liqvider, der metaller mäste användas och lätt begripligt torde också vara, att mindre tid och besvär fordras för att uppväga en silfvereller guldplants, än att uppräkna så många småmynt, som af densamma kunna utpräglas, likasom att den nötning, som ett enda stort me tallstycke undergår, är betydligt mindre än de mänga mynts, som i värde af samma motsvaras. Uti de stora handelstransaktionerna och internationela bytena förekomma derföre högst sällan myntade metaller. Desse sednares ändamål har deremot ansetts vara att tjena blott, vid den mindre handeln, men har äfven der på många ställen undanträngts af banknoter eller sedlar.
Uppå derom af Flans Excellence Herr Grefven oell Landt Marskalken framställde särskilte propositioner, fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla hvad Utskottet i afseende å 20 och (22 §§, hemställt, samt godkänna, under förhlifvande i öfrigt vid sine i ämnet redan fattade beslut, de af Ulskotlet föreslagne voteringspropositioner. Å nyo föredrogs ConstitutionsUtskoltets, den 26 sistlidne November, under N:o 56 aflåtne, och den 7 derpåföljde December eftermiddagen på bordet lagde Memorial, med förslag lill ändrad redaction af 72 § Reger ingsFormen. Herr Rosenbladj Bernhard: Till det nya skick, hvaruti Banken kommer efter realisationen, fordras garantier för folket, att den ej råkar i de fordna oordningarne. Det blir derföre i detta fall nödvändigt, att bägge Statsmagterna deltaga i garantierna för Banken. Jag vågar derföre föreslå en sådan förändring af 72 § Regeringsformen: ”Sveriges Rikes Bank vare under Konungens 62 H. 9 * Den 17 Februarii f. ni. och Rikets Ständers gemensamma garanti, men under Rikets Ständers egen vård, ostördt förvaltad af de Fullniägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Lagar och sladganden för Banken och dess rörelse, hvilka nu liro gällande, eller af Konungen och Rikets Ständer gemensamt varda stiftade. Dock äge Rikets Ständer, som genom sina Fullmägtige tillsätta Tjenstemälinen innom Banken, att allena fastställa Reglementen för Bankens inre förvaltning och arbetssätt, samt för dess tjenstemäns befordringar och aflöning. I öfverensstämmelse med ofvan åberopade lagar och stadganden, äge Banken allena rätt att utgifva Sedlar eller myntförskrifningar, hvilka må, lika med mynt, i Riket erkännas, och skola af Banken med mynt, efter deras lydelse, inlösas. — Öfver användandet af Bankens årligen behållna vinstmedel, äge Riksens Ständer allena besluta, så framt dessa medel ej, till bibehållande af Bankens grundfond eller till dess förstärkning, af Konungen pröfvas erforderlige.
En värd Ledamot af detta Stånd, som tillika är medlem af Conr 63 H. 4* Den 11 Februari i f. m. stitutionsUtskottet, har leranat den upplysning, att åtskillige af Kongl. Majrts Propositioner i Grundlagsfrågor behandlas på det sätt, att de, utan någon förändring, blott framställas till RiksStåndens antagande eller förkastande. Detta är visserligen ett historiskt factum, som således icke bestrides, men hvars grund jag deremot ogillar; ty vore ändamålet med remissen till ConstitutionsUlskottet ej annan, än att Utskottet skulle med ett enkelt missiv återlemna dem , så vore Utskottet, till det minsta sagdt, obehöfligt. Detta kan således aldrig hafva varit Grundlagsstiftarens mening, utan måste den deremot varit, att Utskottet skulle yttra sin opinion angående den afgifne Propositionen; och att Utskottet icke så gjort, är ett bevis, att det ej uppfattat Grundlagens anda. Hvad beträffar Pierr Grefve af Wetterstedts anmärkning, så vill jag visserligen för min del gerna låta Kongl. Majrts Propositioner behålla namnet proposition, ehuru de till sitt väsende visserligen icke äro annat än motioner. Jag tror att Stånden, vid besvarande af Konungens Propositioner, gå behörigt tillväga, då de yttra sig deröfver, och att de kunna afgifva svar, utan alt förnärma värdet deraf. Hvad åter vidkommer den omständighet., att Kongl. Majrt icke afslår våra motioner, så hemställer jag om det ej blir samma resultat, när de bifallas med förändringar. Detta har jag velat till svar å Herr Grefve af Wetterstedts anmärk - Den 11 Februarii f. ni. 53 ningar nämna. I öfrigt anser jag saken vara så klart utredd, att jag endast instämmer i den nu allmänt högt yttrade önskan om proposition. Herr Cederschjöld: För en stund sedan yttrade någre värde Talare, för att bevisa det Ständ erne icke kunna ändra en Kongl. Proposition, att anmärkningar finge i Stånden göras endast vid Utskottets Utlåtande och ej vid sjelfva Propositionen; men häruti hafva de begått ett misstag.
Komna ett godt stycke ut p&amp; elfven öfverfölls fra Torborg af ett plötsligt illamsende, som yttrade sig sh, att hon ville svimma. Bi hon satt ytterst i fören p&amp; den snipiga baten, skulle en haftig rörelse af hennes ratt korpulenta kropp otvifvelaktigt kommit b %ten att kantra. Situationen var ytterst betanklig. I min förskrackelse bara ropade jreg oupphörligt: " Kära, svimma ej förran vi komma i land, hör du, ej förrän i land. " Detta tycktes verka som en besvarjelseforwel, t.y just som blten lade till vid stationen svimmade fru Torborg af. Bestörtningen och vtilviljan vm stor blarid de hyggliga fiskrarne, som alla Bande den raska fru Torborg frin Granhult. De bnro henne varsamt upp p i stranden och lade henne p i kuddar, som de hemtade frgn sin barrack. Sedan jag baddat hennes tinningar flitigt med elfvens kylande vatten kvicknade hon snart vid. Antagligen - hade den ansträngande skogspromeneden i förening med nAgon förkylning, &amp; dragen bland ltixarne i blockhuset, ~ A h det t plötsliga illamilendet. Det var endast hvih som behöfdes och efter ett par timmars rast fortsatte vi farden. Det var dock ej ' utan - biltvan vi &amp; ter stego i btktea tillika. med sex laxar for att af vir gubbe lita ro oss tv&amp; timmars v@ p&amp; den strida elfven. Enligt öfverenskommelse skulle vi derefter hamns pk ett litet jilgmilstarbost&amp;lle hos fru Torborgs bror, hvarifrain senare g&amp; aftonen hästar fr&amp;n Granhult skulle föra oss hem. Det var med en obeskriflig känsla af trygghet jag &amp; ter satte foten pi % terra firma, ty senare delen af var f&amp;rd med sin angslan och oro hade hirdt medtagit mina krafter.
Jag tror, nemligen, att då Konungen, som måste bäst kånna sin allmänna och enskilta inkomst, och som ej heller kan vara okunnig om den sanna, den djupa förlägenhet, hvari Nationen sig befinner, dock låtit Chefen för sitt Hus, hår förklara, att Hans Maj:t behöfver, för Sin Hofhållning, ett förökadt anslag, på den grund att det förra icke förslår; så svår det emot min känsla af Nationalstolthet att såga Nej; utan jag bifaller hällre. Vi veta dessutom alltför vål, att de andre tre Stånden hafva bifallit, eller säkert bifalla Betänkandet; och ett annat förfarande af Rikets första Stånd ågde alltså sin betänklighet. Jag tror oss följakteligen icke heller böra marchandera om vissa smärre behof. Flere hördes häruti instämma. Friherre Lagerbjelke: Med få ord anhåller jag att få besvara en anmärkning af Friherre Ankarsvärd. Jag hade sagt: att i närvarande allmänna ställning vöre det ytterst nödvändigt icke blott att bibehålla samdrägt emellan Konung och undersåtare, emedan sådant år utom all fråga, utan äfven att icke gifva ringaste anledning åt dem, som af aflågsenheten kunna villas, att tro motsattsen. Detta år icke diplomatik, utan resultatet af verlds händelsernas kända lopp; de Den ä Julli. /, ni. utveckla sig under våra ögon, och ett omdöme derom år således lika tillgångeligt för alla. Äfven får jag nyttja detta tillfället, för att, i afseende på har.dpenningarne åt Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan, upplysa, att sådant i alla af mig kända Kongl. GiftermålsContract, år en urgammal plägsed, och att, om icke så håndt, i afseende på vår nu varande Drottning, så lärer det vara af det enkla skål, att Hennes Maj;ts giftermål år äldre ån hennes krona. Ett sådant exempel, i afseende på närvarande fall, lärer således ej kunna tillämpas. Många yrkade på proposition. Herr von Hartmansdorff, August:
Men du har icke sett hvarken Fatme eller Nuhr Dsjehan, dessa solar bland stjernorna, dessa paradisets glansstrålande rosor bland fältets bleka blommor. Prisa din lyckliga lefnadsstjerna och din herres nåd en af dem skänkes dig i afton till brud! Min far, nu mera på allvar öfverraskad, störtade å nyo på knä, och alla de närvarandes ansigten uttryckte förvåning och afund. Sanslös, förkrossad, med stela, orörligt på golfvet fästade ögon stod jag vid detta åskslag. Skulle jag emottaga denna gåfva? nej, min sällhet vore då för evigt förlorad, de löften jag svurit mig sjelf, på engång brutna! Och afsäga denna farliga skänk, vågade jag dock icke, utan att tillika uppoffra Schahens gunst, utan att äfventyra min och min fars välfärd. Ingenstädes såg jag räddning, under det min far än trampade mig på foten, än förtvifladt ryckte mig i kaftanen. – Jag har slitit henne från mitt eget hjerta för att gifva dig; i sanning jag äger knapt någon dyrbarare skänk att bjuda dig! sade monarchen med en blandning af godhet och vrede. – Öfverraskad, rörd af dessa ord, kunde jag omöjligt förkasta en ynnest, hvarmed han velat göra mig lika mycken ära som glädje. Jag böjde ett knä för divanen, stammande förvirrad: Med vördnad emottager jag ett prof af ... – Det förstås att du emottager det, svarade Schahen, hvars kinder färgades af växande förtörnelse och tillika af det öfverflödigt njutna vinet. Hvem skulle också ej gerna förmäla sig med en ung drottning; hvem skulle icke skatta sig lycklig att äga den dyrkansvärda Fatme? Han häftade på mig en skarp blick, som småningom förvandlade sig till mildhet. – Den kallsinnighet, hvarmed Rustan i dag emottager min nåd, förtjenar en bestraffning. Hela sällskapet skall i all sin glans skåda den, som denna afton skall blifva Rustans maka: endast han sjelf skall umbära hennes anblick.
S. D. e. m. Wid förryad föredragning af BancoUtskottets den 31 sistlidne Julii un der N:o 40, afgifne samt den 6 dennes e m. på bordet lagde Memorial, angående det äfventyr som för Ranke» uppstår, i anse - 686 Prat. Vtdr. d. n Aug. 1823. ende till omöjligheten att fS tillförlitligen upplyst, huruvida dess Lånfgare mot inteckning i fast egendom är frie från förmynderskap eller förvaltning af andre förmånsrätt egande medel; famn Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde Memorial jemte det af Grefve Spees, Carl Guataf, i anledning deraf afgifne yttrande, till Lag Utskottet remitera. •S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af Stats samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens den 16 sisttidne Julii under N:o 376 afgifne samt den 6:te dennes e. m. på bordet lagde utlåtande, i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition angående Recognitions skogarne, blef samma utlåtande, på grund af dereid gjorde anmärkningar till Utskotten återremittcradt. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af Stats och BevillningsUtskottens den 31 sistlidne Julii, under N:o 369 afgifne samt den J dennes e. m. på bordet lagde, utlåtande, i anledning af väckt fråga om redovisning för de till tryckningen af 18 U års Bevillningshandlingar anslagne medel, blef samma utlåtande, på grund 3f Herr Ankarsparres, Ingemar August, dervid gjorde anmärkningar, lii! Utskotten återremitteradt. Prat.
För den återstående Capitalskulden 21 R:dr 12 sk. har Magazins-Inrättniugens RevisionsContor vändt sig t 372 Ståts-Utskottets med ersättningstalan emot Magazinsförvaltaren i Warberg A. Öhrwall för oriktig påföring, då låntagaren icke allenast bestridt sig hafva uppburit de 2!ne tunnor Korn, för hvilka han till nämnde belopp blifvit debiterad, utan ock, jemte löfte.männen, nekat till deras underskrifter å de dem företedde skuldförbindelser. Och som denna fråga ar på Domares pröfning beroende, utföres här till afskrifning endast 33o: 36.5, Jemtlands Län. Med åberopande af K. Brefvet d. 21 Juli i8i3 har K. M:ts Bef:h:de i detta Län under d. 21 Nov. i8a5 till afkortning anmält 5o8: 6. för år 1813 utborgad undsättnings-spanmål. Uti till K. M:t d. 7 Januari 1826 afgifvet underd. betänkande, är, i afseende på berörde anhållan, af Styrelsen för Allm. Magazins-Inrättningens utredning, anmärkt: att gi: 6.
Skulle Actierne icke vara på antagliga villkor försålde före den insättning, som å desamma bör äga rum, inom den i5 nästkommande April, skall ifrågavarande insättning af Fullmäktige besörjas, innan Actierne åter till försäljning utbjudas, Vidkommande därefter de erhot den föreslagne 98 §. gjorde anmärkningar; så enär R. H. St:r, genom lemnadt bifall till Utskottets, under N:o ij5, afgifne Betänkande, beslutit, att de till Försvarsverkets iståndsättande anvista medel skola, så vida de icke redan förut till RiksgäldsContoiret ingått, dit öfverlemnas, att, till fyllnad i den anslaghe summan, hållas K. M:t tillhanda, till det belopp hvarje år, som K. M:t finher böra, i ett eller annat afseende, användas för Försvarsverkets iståndsättande och, efter Nådig föreskrift, af K. StatsContoiret varder retjuireradt, anser Utskottet det Vara billigt, att den möjligen uppkommande räntevirtst å hvad af berörde medel, K. M:t icke sålunda låtit i RiksgäldsContoiret lyfta, jemväl må komma Rikets Försvarsverk till godo, för att af K. M:t anVändas; Och har Utskottet alltså ansett sig böra tillstyrka, att de åt FÖtsvarsVerket ansiagne och, under 79, 80, 81, 83, 84, 85 och 86 §5. uti det till R. II. St:r, genom Utskottets Memorial N:o 422j aflcm - 620 Stats-Utskottets nade Förslag till Reglemente för RiksgäldsContoiret, upptagne medel må, så vidt ske kan, i Ranken förräntas, på sätt för långifvare af Allmänheten blifvit bestämdt; och att den häraf möjligen inflytande ränta må af K. M:t användas till 3:dje HufvudTitelns förstärkning för oförutsedde Militaira utgifter, dock ieke till Lonerj Pensioner eller Gratijicationer. Skulle R.
Haden J det gjort, så skulle det hafva varit min lifligaste tillfredsställelse, att med min röst kunna bidraga till förslagets framgång, och min lillla öfvertygelse är, alt ilen stora majoritet, som nu strider emot del hvilande förslaget, skulle hafva med glädje omfattat tillfället att understödja framgången af ett förslag, sorn skolat bereda en allmänt efterlängtad förbättring uti vårt representationssätt ; och J, som varit uphofvet dertill, skulle då hafva förvärfvat rättvisa anspråk på så väl samtidens som efterkommandes uprikfiga tacksamhet och erkänsla. Men ett är att förbättra, annat deremot att omstörta ■— och efter min (anka skulle det framlagda förslaget derest det gick igenom, inom kort leda til! en fullkomlig omslörtning af samhället. Härmed vill jag ingalunda hafva sagt, alt elt sådant resultat varit af förslagets författare åsyftadt. Tvärtom är jag fast hellre förvissad ali både förslagets förfaltare och de fleste af dess anhängare likasom vi, som äro dess motståndare, upriktigt önska att i den blifvande representationen se endast insigtsfufla och redlige män. Skillnaden är endast ilen, att, under det förfaltarne och anhängarne lill förslaget äro lifvade af allt för sangviuiska förhoppningar i afseende å det resultat, som skulle blifva en följd af förslagets antagande, så hysa de med mig liktänkande deremot, likasom jag sjelf, den öfvertygelsen, att, om förslaget antages, ränksmideriet och intrigerna skulle blifva de krafter som hufvudsakligen komme att användas för tillsättandet af nationens representanter — och då frågar jag om det är tänkbart, att de redliges antal bland dem skulle bli öfvervägande? men, äfven om jag kunde gilla hrifvudgrunden för detta förslag, har jag dock funnit det till sin sammansättning och innehåll vara sådant att jag aldrig med min röst skulle kunna biträda detsamma. Jag har redan löfval alt ej ingå l)cii 18 December. 71 i någon detalj-granskning af förslaget.
Wenus’s skuld till den fordna spinnoch corrections-inrättningen i Stockholm : Bifölls; N:o 5g, i anledning af Kongl. Majis Nådiga Skrifvelse, angående nedsättning af arrende-afgiften för Motala kronofiske och mjölqvarn: Bifölls; N:o 60, i anledning af väckt fråga om infriande eller afskrifning al' Kongl. Krigs-Collegii Artilleri-Afdelnings skulder i och för inköp af Mariebergs egendom. i sta momentet, angående afskrifning af Artilleri-Afdelningens skuld 14,000 R:dr B:co till Rikets Ständers Riksgälds-Contoi: Bifölls; zaira momentet, angående anslag till inbetalande af Militiae-boställs-cassans fordran af berörde Afdelning å 33,893 R:dr 39 sk. 7 nst banco: Af slogs. S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-Utskottets betänkande, N:o 11, angående grunderne för den blifvande Allmänna bevillningen samt föreskrifterne lör tillämpningen deraf:
A en annan sida misskänner jag icke, i likhet med Hr von Hartmansdorff, nyttan af en reduktion af alla dessa 30 eller 40 artiklar, som kunna finnas på ett hemman samt de - 44 Den 7 September f m. ras förvandling till en eller några få persedlar. Ehuru jag anser den frågan vara af underordnad vigt i jemförelse med de öfrige, så anser jag den dock vara af ganska stor vigt, och har jag derföre, i ändamål att underställas mera upplyste och erfarne mäns pröfning, uppgjort 2:ne alternativa förslag och framställt dem i min reservation, hvaraf det ena grundar sig på komilerades förslag om skatteriksd:n. Hvad detta beträffar, så ehuru jag godkänner den grundsats, som deri uttalats och anser den bonit tillämpas i fall fråga varit om att hörja en ny skattläggning här i landet, i hvilken händelse berörde förslag utan tvifvel, med få undantag, varit det bästa; likväl och då det i mångfalldigt afseende rubbar beslående förhållanden, mäste jag afstå derifrån och endast hälla mig vid det andra alternativet. Som jagj^förmodar och hoppas att andra och möjligen bättre förslag till frågans lösande än milt, skola framkomma, vill jag nu endast med några ord fästa uppmärksamheten derpå, hurusom den räntepersedel jag framställt såsom medlare emellan de persedlar, som skola reduceras, har den stora fördelen alt vara mindre fluktuerande och fastare än någon annan persedel och det öfver hela riket. Sålunda hafva markegångspriset ä dagsverken förbiifvit nästan oförändradt öfver hela riket, icke blott under de 20 åren komilerade tagit till grund för sina beräkningar, utan äfven under de följande 5 åren, så väl under de låga spanmälspriserne år 1844, som de höga, åren 1846 och 1847, der icke särskilda förhållanden verkat någon förändring, och der liar skilnaden varit sä obetydlig att de, såsom på Gottland och i Calmare län, endast omvexlat med några skillingar. Den största förändringen har egt rum här omkring Stockholm, der priset vexlat från 26 till 24 sk. och i Upsala län från 28 till 20 och 24 sk.
Letourneau indelar, alldeles subjektivt, människans moralhistoria i i) den djuriska moralens historia, därnäst 2) den vilda moralen, 3) den barbariska moralen, hvilken räcker till in på 1700-talet. Därefter kommer så 4) vår tids » industriella och merkantila moral ». Under den » djuriska moralen » var alltså människoätandet allmänt. Den danske kritikern finner Letourneaus framställ-r ning af denna sak alltför ytlig, för att inlåta sig med honom men vänder sig mot Andree, som förfäktar alldeles samma sak, men ej genom lösa postulat utan med framdragande af vetenskapligt materiel. Det är mot den vetenskapliga bevisföringen man måste vända sig. Till och med Andree medgifver, att » bevisen för att antropofagi förekommit i förhistorisk tid ännu äro föga talrika och till en del ej rätt styrkta ». Men äfven hvad Andree finner styrkt, har motbevisats af arkeologien. I grottorna vid Namur har man funnit klufna människoben. Så väl naturforskarne Steenstrup och Virchow som äfven andra hafva dock påvisat, att klyfningen ~ ej skett genom människohand » för att komma åt märgen » utan på annat sätt. Men äfven om påståendet vore bevisadt, så vore ej därmed människoätandet bevisadt. Ty Yamafolket vid Amazonfloden, hvilket ej var människoätande, sög dock märgen ur människoben, emedan det trodde, att den dödes själ bodde däri och kunde öfverflyttas till den pers.on, som åt märgen. Att man funnit genomborrade människotänder som smycken, är naturligtvis intet bevis; de kunna vara och voro säkerligen segertecken. Katolikerna äro ej människoätande, fastän de gömma på helgonben och bära helgontänder som amuletter. Fornfynden, äfven de allra äldsta, gifva sålunda ingen som helst anledning att tro, det människoätande varit i bruk hos forntidens människor. Brända och krossade ben, som funnits, äro ej bättre bevis än ben, hvilka i en framtid kunna finnas efter Karlteaterns brand eller på Gravelottes slagmarker.
Författningar, rörande Banco-lerket, i sammandrag och med anmärkningar, innehållande icke endast, såsom titeln lyder, en samling af alla Banken rörande Författningar, dels in extenso, dels i sammandrag, deribland en del aldrig varit allmänheten genom trycket meddelade, och hvilka, för att lätta uppfattningen, blifvit i bifogade Tabeller, till deras innehåll, under serskilda rubriker sammanförda, utan äfven, dels i noter under författningarne, dels i serskildt meddelade handlingar och tableauer, en historisk öfversigt af Banken från dess första början till närvarande tid och verkningarne af de för dess rörelse gifne och tillämpade författningar, på så väl Banken sjelf, som det allmänna. Banco-Utskottet, som förbehåller sig att, sedan förutnämnde Comité inkom - Bancc-XJtskottets Betänkande. N:o xi mit med sin berättelse, framdeles yttra sig, huruvida det anser, att genom detta Herr Grefve von Schwerins arbete, de i förra Riksdagens Banco-Utskotts ofvanåberopade Skrifvelser af den 28 Nov. och den 5 Dec. 1823, åsyftade ändamål blifvit i allo uppfyllda, har dock, likmätigt dess pligt, att bereda sina Principaler, Rikets Ständer, alla medel för bedömmande af hvad med Bankens ställning och rörelse gemenskap eger, trott sig böra, ju förr desto hellre, föreslå inlösen af ifrågavarande arbete till utdelning bland Riks-Ståndens Ledamöter; och då Författaren, efter härom gjord förfrågan, erbjudit sig att, för ett pris af blott En R;dr Banco Exemplaret, (eller x-4-‘del af Boklådsprisef) derigenom Författaren lör sina hafde kostnader biifver betäckt, aflåta Sex Hundrade Exemplar, dem Författaren serskildt aflagt för att tillhandahållas Rikets Ständer; så får Banco-Utskotlet nu vördsamt föreslå, att nämnde 600 Exemplar må blifva för Bankens räkning inlösta och bland Riks-Ståndens Ledamöter utdelta, sålunda, att 370 Exemplar lemnäs till Höglofl. Ridd. och Adeln, 60 Exemplar till Högv. Preste-Ståndet, 5o Exemplar tili Vällofl.