Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För vinnande af detta ändamål, hvartill ej kunde erfordras betydliga utgifter, och då för öfrigt stora anslag voro ställda till Poststyrelsens förfogande i och för nödiga förbättringar af postväsendet, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer ville till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, att Postverket måtte åläggas ansvara äfven för enskilde eller kommuner tillhöriga så kallade löspostväskor, så länge de befunnes under de i Postverkets tjenst antagne postiljoners eller posttjenstemäns uppsigt och vård, så att, i händelse dylik väska förkomme, ersättning skulle tillerkännas dess egare i ett för allt med t. ex 50 R:dr R:mt, samt att, om styrkas kunde, det penningar eller penningevärde utöfver 50 R:dr R:mt varit i väskan inneslutne, afsändaren äfven härför skulle af postverket erhålla godtgörelse, dock till högst 150 R:dr; i sammanhang hvarmed motionären jemväl med afseende derå, att enskildes postväskor till olägenhet för postbefordringen ofta befunnos vara af olika storlek och tyngd samt äfven af dålig beskaffenhet, ansåg böra stadgas, att Postverket skulle för egen beqvämlighet och säkerhet, mot skälig ersättning, hålla löspostväskor allmänheten tillhanda: samt af Fredrik Hallström från Stockholms län: att den enligt Kongl. Brefvet den 29 Oktober 1823 bestämda ersättning till postförare af 16, 24, 32 skill, till och med 1 till högst 2 R:dr B:ko om året för forsling af enskildes lösväskor vore, under nuvarande förhållanden och i anseende till dermed förenadt besvär och ansvar, alltför ringa, samt att derför minst 6 R:dr R.mt för är borde af lösväskas egare till postföraren erläggas, så framt ej särskild öfverenskommelse dem emellan träffades.; hvarförutom motionären föreslagit, att egare till dylik väska måtte tiliförbindas att å något passande ställe invid landsvägen hålla brefbärare postföraren till mötes, för att direkte afhemta posten, på det att så litet uppehåll som möjligt för den skjutsande måtte förorsakas. 12 Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 33.
Svn och taxering till erhållande af lån verkställes efter skedd anmälan hos Kronofogden i orten, som sammankallar 2:iie ojäfvige, närmast boende taxeringsman, som af K. M:s Bef:de årligen väljas utaf ledamöter inom hvarje Hushålis-nämnd. Ersättningsbelopp för erhållet lån bestämmes enl. företagets beskaffenhet, antingen uti en viss procent af ifrågasatte lån eller »in natura», att enl. ortens markegångs-pris lösas och på vanligt sätt upbäras. Taxeringslängd, jemte låneansökan, granskad och godkänd af K. M:s Bef:de, företes, jemte säkerhets-handlingarne, vid lånekontoret, hvarefter, sedan lånet blifvit beviljadt, detsamma å Landskontoret antecknas till efterrättelse för blifvande upbörd. Hvart 3:dje år skall, efter derom af K. M:s Befide skedd anmälan, ledamöter, utsedde af länets Hushållnings-sällskap, granska de med dylika lån inom länet fortgående företagen, och derom afgifva berättelse, som intagas uti K. M:s Bebdes årsberättelser samt uti Hushållnings-sälskapets handlingar. Till beredande af tillgångar för förenämnde ändamål, utbedjes slutligen få fästa upmärksamhet dels på en större eller mindre andel af den för missväxtår reserverade undsättningsfonden, utgörande nära en och en half million, hvaraf, efter afdrag af de utaf K. M. äskade 150,000 rdr, likväl återstår omkr. 1,300,000 rdr, dels derpå, att medelst någon lindrig importtull å spanmål öka ifrågav:de lånefond. Till jordbrukets och näringarnes nödiga förkofran, till minskning af stegrade anspråk på samhällets uteslutande medverkan och till vinnande af en stadigvarande, sig småningom förökande lånefond för jordbruket och näringarne, vågar jag utbedja, att denna fråga måtte af R. o. Ad. till Ekon.Utsk:t remitteras. Äfven denna motion bordlädes. Hr Brakel, Mauritz:
På alla dessa skäl vågar jag för min del lifligt önska, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk;s Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Det hade enl. min öfvertygelse varit väl, om Utsk., på samma gång som det behandlat ifrågavar:de ämne, äfven gifvit svar på en annan dermed gemenskap egande motion, nemi om reglering af det lägre Presterskapets löner, så att Ständerna i ett sammanhang kunnat behandla dessa båda frågor; men då detta icke är fallet, måste vi inskränka oss till att yttra oss öfver det nu föredragna Betänk., och i detta hänseende får jag erkänna, att jag i hufvudsaken är förekommen af Gr. Liljencrantz, åtminstone i det slut, hvartill han kom. Jag ber emellertid att få till besvarande uptaga några af de skäl, som blifvit anförda emot Utsk:s hemställan. Den förste värde talaren har sagt, att förslaget vore öfverflödigt, derföre, att R. St:r redan ingått med en skrifvelse i detta ämne till K. M. Jag vet väl, att Ekon.Utsk. vid 1844 års Riksdag tillstyrkte den alltför radikala åtgärden att indraga Biskopsembetena; men detta förslag vänn ieke Ständernas bifall, och jag kan ej erinra mig att någon skrifvelse, jemförlig med den här före - 54 T> tn 4 Mars e. m. slagna, någonsin från R. St:r till K. M. afgått. Men om så också varit fallet, och den icke vunnit Nåd. bifall, så ligger deruti desto mera skäl att förnya en dylik skrifvelse. Vidare är sagdt, att hvar och en, som önskar erhålla kunskap om Biskoparnes löner, kan sjelf förskaffa sig den. Visserligen finnes i Utsfcs Betänk. N:o 83 vid nyssmde Riksdag en reservation, som innehåller en upgift på dessa löner; föregående talare hafva uplyst, huru denna upgift är beskaffad, och jag ville derföre här anföra blott ett enda exempel.
Om under sådana förhållanden, vissa koncessioner för tillfället ansågos nödige, om man fann sig föranlåten att framställa ett förslag till national-representationens ombildning, som innefattade stora och vidt genomgripande förändringar, kan icke så mycket förundra mig, men att man nu, då förhållanderne äro helt annorlunda, icke destomindre fortfar, att varmt förorda det förslag, som, jag fruktar det, af förhastande tillkom, det förundrar mig, ty, som jag redan nämnt, liderne äro i sanning betydligt förändrade; och trots alla de försäkringar man gjort att man ännu vidhåller samma mening, förklarar jag för min del att jag, just i förtroende till förfäktarenas insigt om förslagets oantaglighet ännu är tviflande. Men härom må vi icke tvista; jag vill således, då förslagets brister af lieie föreg:de talare äro ådagalagda undersöka de grunder, som blifvit anförda till stöd för yrkandet om dess antagande, för att tillse om dessa grunder skulle kunna förmå oss att öfverse med bristerne. — Representations-förslagets vänner hafva yttrat, att det innefattade en förmedling. Jag måste bekänna, 10 Den 18 December. att jag icke riktigt förstår, hvad man menar med denna förmedling. En af förfäktarena eller kanske författarena sysselsatte sig i gärdagens plenum mell en utförlig beskrifning öfver den förmedlande principen. Han började med planetsystemet, centrifutaloch centrifugalkraften m. m. hvars sammanhang med frågan om nalional-represenlalionen jag ej fömådde fatta och ännu i denna stund har jag icke riktigt reda på begreppet förmedling i den mening, man här begagnat detta uttryck. Jag vill utan att vidröra physiken, tala om det ämne, som sysselsätter oss. 2:ne motsatta principer i fråga om representationens bildning klassvals-principen och personlighetsprincipen, strida om företrädet. Den förra hyllas af ett parti, som för närvar, har vissa företrädes-rättigheter, hvilkas eftergift man fordrar. Detta parti förklarar sig villigt att eftergifva sina företrädesrättigheter. Det vill lika med andra medborgare endast genom val deltaga i representationen; men fordrar klassval.
Jag kan ändå anförtro er den lilla läckra historia, som gaf mig anledning att besöka konsuln. Fröken Alice, hon bor ju på ... – Kungsgatan, i nittiosjuan, ja! – Nej, då var det inte hon. Men emellertid, så ... Kristian, som vädrade en skandalhistoria, var icke nöjd med att endast få veta denna utan namn. Först när han visste hvem den angick blef den värdefull för honom. – Vänta litet, afbröt han, kanske det var Valborg, tolfvan Skeppsbron, eller Frida, Köpmangatan trettiotvå, eller Emmy, Badstugatan tjugotre, så vida det inte var Dagmar, Drottninggatan fyrtio? Hammar jublade. Om han blott kunnat anteckna adresserna med detsamma! – Herrarne Hammar och Lindberg! Ni dricka ju ingenting! hördes en röst i laget och de samtalande tvungos att vända sig till gästerna. Detektiven passade på tillfället och gick fram till den stora snusdosan vid disken. Här nappade han en räkningsblankett och skref hastigt ned de adresser han fått, hvarefter han återvände till bordet. Man talade om ett och annat för dagen en stund. Kristian förlorade emellertid tålamodet. Han var angelägen att få reda på fortsättningen af Hammars meddelande och flyttade derför sin stol närmare dennes. – Nåå? frågade han. Hvem af dem var det nu? – Jo, fröken Dagmar, svarade Hammar på måfå. Jag skall strax berätta. Men apropos! Medan jag kommer ihåg det, så måste jag fråga er om en sak. När tror ni, att jag kunde träffa ingeniör Danielsson hos konsul Brauner? Frågan hade kommit så oförberedt, att Kristian ej kunde dölja en åtbörd af förvåning. – Det vet jag inte, sade han. Det vill säga, jag känner ingen med det namnet. Befald att tiga! tänkte Hammar. – Verkligen? Det var besynnerligt. Och han sjelf sade mig, att jag skulle kunna vända mig till konsuln, om jag behöfde meddela mig med honom. – Jag försäkrar er, att jag inte känner den mannen. – Och jag, som trodde att ni hade reda på allt, som anginge konsuln. – Visserligen, visserligen; men en kan inte minnas allt. Hur var det nu med historien? – Tänk efter, har ni aldrig sett ingeniör Danielsson? kanske han kommit under annat namn, sådant kan ju hända?
N:o 142, med förslag till allmänna vilkor och stad-* ganden i afseende på de statsbidrag, som under denna riksdag beviljas för väganläggningar och väglörbättringar, brobyggnader, hamnanläggningar, kanaler och andra vattenkommuuikatiouer, äfvensom för sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag. Föredrogs Vällofl. Borgare-Shs den 5 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 393, innehållande inbjudning till de öfriga Uiks-Stånden alt biträda Borgare-Shs, vid behandling af 89:de punkten i Stuts-Utsk:ts Utlåt. N:o 139, fattade beslut, alt till K. M. skulle allåtas en underd. skrifvelse af det innehåll Hr Björcks vid Utlåtit fogade reservation emot ofvannämnde punkt utvisade. Frih. af Ugglas: Då R. o. Ad. efter långvarig öfverläggning fattat sitt beslut i denna fråga, och dervid icke kunnat sakna kännedom om det i llr Björcks reservation framställda förslag, hvilket, på sätt den (öredragna inbjudningen utvisar, blifvit Den 7 September. 209 blifvit af Hederv. Bonde-St. anlaget, hemställer jas, om icke B. o. Ad. ville afslå inbjiidninsen, enär eljest en utvidgning företoges i elt redan fattadt beslut. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef ifrågavide inbjudning af U. o. Ad. alslagen. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 2 dennes bordlagde UtläCn: N:o 146, i ani. af väckt mnlion angtdc Skogs-inslitutets förflyttning lill Leckö kungsgård; och N:o 147, i ani. af väckt motion om Kyrkoherden G.
DomCapitlet älägger. Ankom till Exped. Betänkande efver Herr Grefve Johan Henning Gyllenborgs Motion, att jordegare må får fordran hos sin Landbo erhålla förmånsrätt till Landbos gäldbundna egendom. fl dglofl. Ridderskapet oell Adeln har till LagUtskottet remitterat ett af Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg inlemnadt skriftligt anförande, deruti Herr Grefven förnyat en af honom vid 1818 års Riksdag väckt, men då afslagen Motion , om företräde för jordegare till säkerhet i hernrnansbrukares lösa egendom. I anledning af denna remiss har Utskottet i 1818 års Riksdagshandlingar' sökt närmare underrättelse om denna fråga , och inhemtat, huruledes Herr Grefven anmärkt, dels att , då hernrnansbrukares för hemmanets skötsel oumbärliga kreatur, dragare och redskap kunna, utan jordegarens bifall eller vetskap j till gäldande af brukarens skuld utmätas, jordegaren derigenom äfventyrar ej Lagutskottets Betänkande N:o 51. 37 allenast förlust af de förskott, han brukaren meddelat , utan äfven hemmanets försättande i ödesmål, och dels att, i fall brukare af skattehemman underlåter att betala den ränta , jemte kronooch tertial-tionde samt andie utskylder, sorn at hemmanet bör årligen utgå , och han sedermera antingen kommen på obestånd eller affiyttar, jordegaren, i följd af Lagens stadgande i 17 Cap. 3 §. JordaBalken , att skattejord är Underpant för trs> års ränta , sättes i nödvändighet att betala dessa brukarens skulder, så framt han vill .undvika jordens tagande i mät; att Herr Grefven i anledning deraf föreslagit, i förra afseendet , att, enär 5 Cap. 2 J.
Ort och datum. Namn. Sigill Caracter. §. 17. — Se 18 §. Uppvisas vid en och sanjma anteckning tvenne eller flere Fullmagter för en och samma ätt, varde de alie, ehuru af behörig man utgifne, ogillade. Anmälas sådaoe Fullmagter Vid piska anteckningar, galle den som först uppvisad blifvit Den som med obehörigt utg'} vande af en eller flere Fuliipagter beträde®, kommer för ett sådant förhållande, hvilket uti Ridd arhusUiskottct, uppå RiddarhnsFiskalens anmälan upplagas och undersökas bär, att an* ses Säte och Stämma på Riddarhuset för längre eller kortare tid förlustig, allt efter hvad Ridderskapet och Adeln iu Pleno derom kap. rättvist pröfva. §. i8- — Ny §. Den hvars anhållan om InträdesPollet ansetts icke kunna beviljas, äge när afslaget haijom tiilkännagifves, äska förhållandets anmälande t£ Ordföranden hqs Ridderskapet och Den 5 Junii. 61 Adeln 5n Rleno, på hvars slutelig* afgörande frågan kommer att bero, utan att likväl det beslut, som af sådan anledning i Ståndet fattas, må såsom prejudicat anses eller framdeles kunna i sådan egenskap åberopas. Såsom allmän grundsatts gäller, att den, hvilken enligt denoa Riddarhusordning blifvit ansedd oberättigad att sjelf intaga Säte och Stämma pa Riddarhuset, under samma tid ej eller får Fulimagt utgifva. till PleniProtocolIet för den 6 Junii, Grefve Hård} Cart Gufiajt Vore fråga härom eft inrättning, som icke fedan existerade, skulle jag troligen afstyrka NummerLotteriets införande, men ett olika förhållande kan vara, att inrätta något nytt och att afskaffa »ågot gammalt. NummerLotteriet har för det mästa lemnat Staten eö betydlig behållning. Detta är en allmän för - förmiddagen* N:o i« v 62 Den 6 Juni i f. m. moa, och frågan är då att
Nog kan det väl hända att hon är här men inte hämtade Santeri henne hit. Och som svar på en mängd ytterligare frågor meddelade han, att han sett henne komma ut från skogen kort före klockan sex, då manskapet återvände från arbetet. Hon hade varit mycket uppskrämd och tycktes frukta att någon skulle komma efter henne, hvarför han själf låst in henne i källaren, där vårt sprängkrut förvarades. Där var hon nog ännu sedan fem timmar! och Santeri visste ingenting om hela saken. Jag skickade honom genast efter flickan och meddelade dem, som sökte henne, hvad jag just hört. Men det förändrade knappast saken, påstodo de. Det var i alla fall för att träffa honom hon kommit. Och det var en skam, som inte så lätt kunde utplånas en skam för hela hennes släkt och ingalunda minst för fästmannen. Vi började förlora tålamodet och jag hade just beslutit bedja dem taga flickan med sig och draga åtminstone till sin egen by, då Pietari Taivalmaa trädde in och tätt efter honom både Chepita och Alexander. De rusade alla mot honom, men han sköt den främste åt sidan på samma sätt som negrerna vid luckan och pappa Taivalmaa höjde ämbetsstafven med en uppsyn, som icke lämnade rum för missförstånd. Samtidigt tillropade dem El diablo kaptenen att vi skulle skjuta på ögonblicket och alla på en gång, om de gjorde minsta bråk. Det hjälpte. Jag började förhöret: Hvem hämtade er hit till camp'en, Chepita? Ingen jag kom själf, emedan jag inte vill gifta mig med Iberio. Hennes far mumlade någonting alldeles obeskrifligt. Men tillade om ett ögonblick att el señor Alessandro kunde gifta sig med Chepita om han ville, eftersom hon var så galen. Mot skälig ersättning till don Iberio naturligtvis. Inte hade jag ju tänkt gifta mig här, sade don Alessandro fundersamt, då frågan framstäldes till honom men hällre gifter jag mig väl än jag lämnar henne åt det där tattarpacket. Inte kan du föra hem en sådan hustru, invände hans far kort. Nog skulle de väl se mera på henne än på prästen i Härmä kyrka, medgaf Alexander med en lustig glimt i ögonen men inte är jag ju ändå alldeles utan fel i det här. Det gaf mig en idé.
Klockan var omkring nio. I societetssalongen strålade Edisons båglampor på Sveriges fashionablaste badgäster. Däruppe på läktaren till vänster spelade musiktextetten: » Les soirées de Pest », denna förtjusande polka, som jag hvarken hört spelas eller ens omtalas på någon annan fläck af jorden än i Marstrands societetssalong. Baron von Humboldt, den store vetenskapsmannen, försäkrar, att det lönar mödan att resa till Brasilien endast för att äta några frukter af Chilimoyaträdet; jag Mari Mihi, försäkrar, att det lönar sig att fara till Marstrand endast och allenast för att höra ofvannämde » soirées » under en stilla flirtation med en engelsktalande svensk göteborgska i lawn-tennisdräkt. Men nog härom! I dörröppningen till » Blåa salongen » stod vår hjälte — ett mycket olämpligt uttryck, ty han var ej alls nå- gon hjälte, mais que voules vous, mesdames — stod vår hjälte, säger jag, och torkade sin pincenes med en elegant battisnäsduk med monogram på. Krona hade han ingen, ty han hette bara Alfred Carlgren och i hela hans släkt hade aldrig smugit sig in någon patricisk - schiöld eller - stierna. För Öfrigt var han » e. o. i kongl. Svea Hofrätt », betraktades allmänt af sina släktingar såsom en framtidsman, hade liberala åsikter, utom på embetsrummet, ty där höll han sig alltid strängt till de konservative och ägde ett hjärta » af guld ». Men ack, det guldet väger ej tungt i vårt materialistiska tidehvarf! I medvetande af de många, och de få +, som förekommo i hans ekonomi, reste Alfred Carlgren en vacker dag till Marstrand. Om det var för att fiska guld eller torsk, öfverlämnar jag åt hvars och ens pröfning. Tack vare en välvillig löjtnant blef vår hjälte en dag i Paradiset presenterad för vår hjältinna. » Notarien Carlgren — fröken von Reuter af Reutersholm. » Det klack till i juristhjärtat. En arftagerska, åh katten! Och vår e. o. gjorde en siratlig bugning och fann sig naturligtvis » charmerad att göra fröken von Reuters af Reutersholm bekantskap ».
Till man äler förstå ordalydelsen på annat sätt, så skulle, enligt 56:te §., Rikets Ständer icke ens kunna genast förkasta en Kongl. Proposition, som blifvit af Constitutions-Utskottet afstyrkt; hvartill likväl Sirsta §. lemnar Rikets Ständer full frihet Det är väl sannt, att Constitutions-Utskottet har i sitt förslag undanröjt dessa motsägelser; men detta har skett på bekostnad af den rätt, Ständerna hittills baft att tilläfventyrs kunna på anmärkningsvägen genast tillintetgöra en af Constitutions-Utskottet tillstyrkt Kongl. Proposition. Dessutom anser jag för min del grundlagsändringar böra behandlas efter samma allmänna princip, förslaget må komma från hvilkendera Statsmagten som helst, nemligen att ingen ändring må kunna ske, derest icke Rikets Ständer dertill samtycka vid 2 på hvarandra följande Riksdagar.” ”Af alla dessa skäl, och för att derjemte kunna få föreskrifterna örn sättet för grundlagsändringars lillvägabringande mer sammanhängande och helgjutne, hade jag för min del önskat, att Utskottet velat föreslå följande förändrade redaclion af hela Sirsta § Regeringsformen:” ”Denna Regeringsform och Rikets öfriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas, derest icke förslaget dertill blifvit, vid samma Riksdag då det väcktes, af Rikets Ständer godkändt, samt vid den nästföljande af alla Stånden antaget och af Konungen bifallet. Och under ingenfö1 evändning må en ändring i Grundlag göras vid samma Riksdag, då frågan derom väckes. Frågor i detta ämne kunna väckas dels af Konungen och dels af enskilda Riksdagsmänd’ ”Vill Konungen väcka en sådan fråga, höre hän hela StatsRådet, och öfverlemne sedan sin Proposition, jemte Stats-Rådets tankar deröfver, , till Rikets Ständer, med utförlig uppgift på den lagtext, som föreslås. Sedan Constitutions-Utskottet deröf ver utlåtit sig, ankomme det på Rikets Ständer att antingen godkänna eller ogilla förslaget. Godkändt anses förslaget genom minst 3 Stånds bifall; men i annat fall ogilladt. Blir förslaget godkändt, hvite det till nästa Riksdag.
Vexe 1-under visn i ngs-Lä rare, men icke ega tillfälle att här uppehålla sig på egen bekostnad, och att Slaten så mycket hellre till detta gagiieliga ändamål borde bidraga , sorn det sällskap, hvilket inrättat nämnde Skola, för samma ändamål redan gjort betydliga uppofii ingar. Utskottet bestrider ingalunda gagnelighelen af den äskade utgiften för Noi mal-Skotan, men anser fortfarande ett anslag af i,5oo 11:dr eller, fördeladt på 5 år, af endast '3oo R:dr om året, icke tillhöra denna Extra Sluts-Reglering, ulan att tillgång för detsamma bör kunna utfinnas i förut varande, å ordinarie Stat uppförde anslag. Vaitcn-CommimicaLioncr m m. ( Å denna punkt af Betänkandet N:o ao3, deruti Utskottet afslyrkt.alit extra anslag, har Utskottet erhållit ålerremrss från alla fyra Riks-Stånden.< Och jemte det de företag, som här ära i h åga, blifvit framställde såsom d« mest nyttiga och för Staten i en framtid fruktbärande, har i anmärkningarna tillika blifvit yttradt, att Staten tvifvelsutan ännu har ouppfyllde förbindelser till enskilda, hvilka, i förlitande på utlofvade bidrag, börjat oek gjort betydliga uppoffringar på Canal-auUiggningar, hamnbyggnader, upp-, rensningar, m. m. Utskottet, sorn redan i förra Betänkandet erkänt vigten och nyttan af iättade communicationer inom landet, och sorn för sitt afstvrkande hemtat det hufvudsakliga skälet af den tillökning i skatterna, som genom eib anslag skulle förorsakas, har, då en annan opinion inom Riks-Stånden mera allmänt blifvit yttrad, trott sig böra frångå sitt förra förslag och får derföre åt detta ämne nu gifva en fullständigare utveckling,mn sorn åt detsamma, utur förra synpunkten betraktadt, ansågs behöflig. Utom cle i Utskottets förra Betänkande uppräknade Kongl.
Prisse slog bort saken. “Ja-a — hvar ska’ man nu göra af sig?“ “Ni kan gärna göra mig sällskap — det är så trist att gå ensam ända upp till Badstugatan. Och hvarför ska’ vi inte kunna vara tillsammans, fast vi inga pängar ha?“ “Jo-o vars!“ “Låt oss kila med! — Man satte sig i gång. “Vet ni, gossar — det har varit en spekulant på min tafla“, sade Henning. “Så-å“, instämde Sven och Prisse samtidigt. “Han stod en lång stund framför den, och så mumlade han: ’fan annamma! — En af herrarne hörde det; han trodde det var den ryske millionären, som bor på Grand.“ “Bruka de ryske millionärerna säga sitt lilla ’fan annamma’ på svenska?“ frågade Prisse och såg giftig ut. Henning blef häftig strax: “Än se’n då! Det måtte de väl ha lof till!“ “Det är inte fråga om det en millionär har lof att göra nästan allt hvad han vill, men inte är det mycket troligt — eller hvad säger Sven?“ “Det måste vara en missuppfattning“, menade Sven. “Kanske det var en vanlig svensk profryttare“, retades Prisse. Henning var stött. Han teg. “För öfrigt bad han ju fan ta’ hela konstverket, och det bevisar, att han önskade slippa se det oftare. Det var också något att vara stolt öfver“, fortsatte Prisse oförbätterligt. “Det begriper du inte“, sade Henning vresigt. Så blef det tyst ett ögonblick. Drottninggatan strålade af ljus från skyltande butiker. Människomassorna strömmade som två svarta floder åt olika håll på hvar sin trottoar. Men trångt var det ändå om platsen, och knuffar utdelades åt höger och vänster, ty somliga gingo på orätt trottoar, och andra hade brådtom och trängde sig fram utan konsiderationer. “Hör nu ni!“ — Sven och Prisse vände sig om. Henning hade stannat midt i folkträngseln, skrikande och gestikulerande. Han generade sig aldrig för att väcka uppseende. Det var “artistemang“, påstod han. De båda andra gingo tillbaka.