Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brot. 1853—1854, 4 Sami, 1 Afd. 3 Band. 38 Bält. 2 10 Stats-Utskotteti Memorial, N:o 370. tioner, böra erhålla följande lydelse: ”Vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, ega Fullmäktige i Riksgälds-kontoret att, med afseende å dåvarande penningeställning samt de förhållanden, som härvid för öfrigt böra komma i betraktande, pröfva och bestämma om och i hvilken mån rabatt å det kapital-belopp, derå obligationerna äro utfärdade, må, inom de gränser nedanstående moment, i fråga om lånets amortering, föreskrifver, varda af Riksgälds-kontoret medgifven,” röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns beslut, orden: ”inom de gränser nedanstående moment, i fråga om lånets amortering, föreskrifver,” att utgå ur denna punkt. Som denna votering utfallit med 77 Ja och 42 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 2:a voteringen (2 p. i Mern. Den, som bifaller Stats-Ulskottets hemställan, alt obligationernas valörer skola utsättas i både sedeloch silfvermynt, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, skola, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, obligationernas valörer utsättas å både Riksdaler Riksmynt och Silfverspecie. Denna omröstning har utfallit med 52 Ja och 87 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Nej-propositionens lydelse. 3:e voteringen (3 p. i Mern. Den, som, med gillande af Stats-Utskottets, utaf Borgare-Ståndet biiallna, förslag, anser att någon obligation icke bör få utfärdas å lägre be - Stats-Utskottets Memorial, N:o 370. ii lopp än Fyrahundra Riksdaler Riksmynt, eller Etthundra Riksdaler Silfver-specie, röstar Ja; Ben, det ej vill, röstar Nej.
Detta tycker jag tvärtom utgöra ett stort skäl till bifall af Betänkandet, då derigenom för Döttrarné kan beredas en utväg, att i någon, fast obctydelig nion, få ersatt hvad de njutit mindre än deras Bröder, hvilkas hopp om större arf erfarenheten visat oftast hafva befordrat lättja och odugelighet, då det döfvar all omtanka för deras fortkomst, för hvilken de ansett sig icke behöfva arbeta eller tänka* utan endast litat på ett stort arf, hvarförutan någon här yttrat sig tro, att en Adelsman icke kan draga sig fram; men jag kan icke finna något antageligt skäl härtill vara anförd t. Att jag fått uppfostran och undervisning i de stycken som fordrats till min fortkomst, derpå vågar jag väl förmoda ingen lärer tvifla; men jag får upplysa, att jag, sedan min uppfostran vid 16 års ålder var slutad, icke af någon fått det minsta understöd eller arf, och jag har ändå med flit och omtanka förmått sträfva mig fram, hvilket af hvarje tänkande torde anses bevisa, att det går an ulan rikedomar, som jag tror vara drygast, då man sjelf med flit och omtanka redeligen förvärfvar dem. Skulle någon härvid vilja anmärka, att jag icke hunnit långt, svarar jag, att jag al 2Q H. 8 Den 22 Junii f, m. drig besvärat någon med ansökningar att binna längre, och att jag har det tillfredsställande medvetande, att hafva efter yttersta förmåga noga uppfyllt mine pligter, hvarföre Höga Öfverheten nådigst förklarat mig hafva förtjent upphöjelse till detta Stånd. Jag får tillika uppriktigt bekänna, att jag icke begriper, hvarifrån någon af Ståndet skall kunna hämta hederliga och antageliga skäl till yrkande af den olika arfsrättens fortfarande, då jag aldrig hört någon enda af de oräkneliga antal Adelsmän, som gift sig i Borgarehus, vara missnöjde dermed, eller funnit skäligt beklaga sig deröfver, att de för Hustrurne fått taga lika alf med dessas Bröder. Jag frågar då — kan det förenas med hedersoch rättskänsla, att neka sin egen Syster, njuta lika rätt? Jag vill icke såra med uttrycket af svaret härpå.
Då. enligt hvad Utskottet inhemtat, ej mindre Kongl. Maj:ts särskildt afgifna nådiga Proposition angående det tillägg i 15 § af Kongl, Kungörelsen angående den allmänna Beväringen, den 43 November 1860, att beväringsskyldig, som vore aktiv medlem af skarpskytteförening, skulle under vissa vilkor befrias Irån deltagande i första årets vapenöfningar med allmänna beväringen, än äfven en af Riksdagsfullmägtigen Ola Jönsson inom Bonde-Ståndet väckt motion, som afsåg skarpskytts befrielse från såväl första som andra årens beväringsmöten, blifvit af samtliga Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterad, lärer icke Stats-Utskottet tillkomma, att öfver de af Herr Blanche och Riksdagsfullmägtigen Anders August Andersson i enahanda syftning gjorda framställningar meddela yttrande. Att frivilliga skarpskytteväsendet, derest det fortfarande af nationen omfattas med det allvar och det varma nit, hvarmed denna fosterländska angelägenhet hittills i alla delar af landet blifvit upptagen, bör komma alt för rikets försvar och betryggande af dess sjelfständighet blifva af oberäknelig vigt och betydelse, anser Utskottet så allmänt erkändt, att något vidare ordande derom här ej torde vara erforderligt.. Såväl Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, som ofvanberörda Stats-Utskottets Utlåtande M 67. 7 inom tre särskilda Riks-Stånd väckta motioner, jemte de inom tvänne Stånd i ämnet afgifna talrika yttranden, ådagalägga jemväl att skarpskytteföreningarnes understödjande från Statens sida blifvit allmänt betraktad såsom särdeles vigtigt. Endast i fråga om beskaffenheten af detta understöd och de föreslagna anslagens belopp hafva åsigterna varit delade.
Jag såg, och si, der var ingen menniska; och alle foglar under himmelen voro bortflogne. Jag såg, och si, åkermarken var öde, och alle städer derinne voro nederbrutne af Herranom, och af hans grymma vrede. Ty så säger Herren: Hela landet skall öde varda, och jag skall platt intet skona. Derföre skall jorden vara bedröfvad, och himmelen ofvantill sörjande; ty jag hafver det sagt; jag hafver beslutit det, och det skall intet ångra mig; jag vill ock intet öfvergifvat. Alle städer skola fly för resenärers och skyttars rop, och löpa uti tjocka skogar, och krypa in uti stenklyftor; alle städer skola stå öde, så att der bor ingen uti. Hvad Till du göra, du förstörda? Om du än prydde dig med purpurkläde, och med gyldene klenodier, och färgade ditt ansigte, så pryder du dig dock fåfängt; ty de som nu hofvera för dig, de skola förakta dig; de skola gå efter ditt lif. Förty jag hörer ett rop, såsom enes den der föder; en ångest, såsom enes den der i första barnsnöd är; ett dottrenes Zions rop, den der klagar och utslår händerna: Ack! ve mig, jag måste nästan förgås för dråps skull. Går omkring gatorna i Jerusalem, och ser till, och förfarer; och söker på dess gator, om I någon finnen, som rätt gör, och efter trona, så vill jag vara honom nådelig. Och om de än sade: Så sant som Herren lefver; så svärja de dock falskeliga. Herre, din ögon se efter trone. Du slår dem, och de kännat intet; du plågar dem, men de bättra sig intet; de hafva ett ansigte hårdare än sten, och vilja icke omvända sig. Men jag tänkte: Må ske, att den arme hopen är oförståndig; vet intet af Herrans väg, och af sins Guds rätt. Jag vill gå till de väldiga, och tala med dem; de måste ju veta af Herrans väg, och sins Guds rätt; men de samme hade alle sönderbrutit oket, och sönderslitit banden.
Bondeståndet ingifvet memorial, föreslagit, att med ändring af det lagens stadgande, enligt hvilket bördeskilling skall i Rättens vård qvarblifva, derest densamma ej lyftes af köpare eller bördeman, stadgas måtte: ”att om bördeskilling, sedan dea vid Rätten blifvit uppvist, ej af någondera parten lyftes, bördemannen skall åligga att i landtränteriet inom det län, der egendomen är belägen, pä sätt 5 kapitlet 1 fj Jordabalken bjuder, nedsätta bördeskillingen och deröfver innan tingets slut eller sist en månad från det bördeskillingen varit vid domstolen uppvisad, hos domliafrandén mot bevis förete qvitto, vid äfventyr att eljest hafva sin talan i saken förlorat”', varande såsom skäl för detta förslag anförd t, att bördeskiilingar, som i Rättens vård qvarstanna, skola, efter hvad erfarenheten visat, lätteligen förkomma samt att lagstiftaren destoheldre bör söka förebygga dylika förhållanden, som Staten icke är pligtig godtgöra de förluster, hvilka i omförmälda hänseende kunna tillskyndas enskilde personer. Då Lag-utsköttet, till hvars behandling berörda, utaf Riksdagsfullmäktigen Carl Tholsson från Skaraborgs län understödda förslag, blifvit hän visad t, detsamma under öfverläggning förehaft, har Utskottet inhemta t, att, sedan Kongl. Maj:t förnummit huruledes de efter lagens ovilkorliga föreskrift uti bördesmul insatta bördeskiilingar, dels i ränterierna, dels i häradskistorna blifvit tillgripne och förskingrade eller genom hvarjehanda vådliga händelser förkommit, Kongl. Maj:t, uppå Rikets Ständers tillstyrkande, genom Förordningen den 7 Augusti 1766, stadgat: ”att den bördeman, som till sin talans utförande uti Rätten insatt folia köpeskillingen, som lag säger, eller der framlagt på insatte penningar sådane bevis, som Bih, till R. St.
Konsistorium academicum att fran samma Fakultet infordra, samt, med Konsistor» betänkande, till Eders Kongl. Höghet insända sådant försias; till lämpligare fördelning af läroämnena inom Fakulteten, sorn i Kongl. Maj:ts ofvan anförda nådiga beslut omförmäles. Till underdånig åtlydnad häraf, får Konsistorium öfverlemna en af Juridiska fakulteten till Eders Kongl. Höghet ställd skrift, i hvilken föreslås, att statsrätten matte förenas med professionen i administrativ rätt, hvilken professions innehafvare, Professoren Lundell, förklarat sig villig att äfven hädanefter föreläsa och examinera i statsrätten samt att, på det ej för mångå läroämnen måtte tilläggas nämnde profession, kyrkolagfarenheten måtte densamma frånskiljas och förenas med professionen i civilrätten, hvars innehafvare, Professoren Schrevelius, vore benägen att åtaga^ sig en slik tillökning i sin befattning. Sedan denna fakultetens skrift bland Konsistor» academici öfriga ledamöter cirkulerat, jemte äldre handlingar angående ärendet, har Konsistorium tagit detsamma under noggrann pröfning, och anser sig höra, vid afgifvande af det anbefallda unuei daniga betänkandet, förutskicka en framställning af den behandlingfrågan hittills vunnit. ° ° „ ^ M Hera riksmöten hafva Rikets Ständer förnyat sin begäran, att undervisning i fäderneslandets grundlagar måt^e, i likhet med hvad i alla andra konstitutionella stater tiger ruin, vid våra Universiteter meddelas, och dervid i underdånighet fästat uppmärksamhet pa vigten och nödvändigheten deraf, att ej blott hvarje i statens tjenst inträdande person, utan i allmänhet hvarje ung medborgare, som vid dessa lärosäten söker sin hildning, i rätt tid erhåller fullständiga och riktiga begrepp ‘i de maktpåliggande vetenskaper, som innefattas under benämningen inre och yttre statsrätt, samt särskilt rörande det lands konstitutionella institutioner, inom hvilket hans framtida verksamhet tages i anspråk. Kongl.
(Denna § kommer att innefatta de vid denna riksdag beviljade ytterligare anslag till Nation almusei-byggnaden.) Stats* Utskottets Memorial N:o 220, § 160. Utöfver de å Riks-statens Nionde Hufvudtitel för pensionsoch indragningsstaterna anslagna summor hafva Rikets Ständer till utgående från Riksgäldskontoret till Kongl. Maj:ts disposition anvisat nedanstående belopp, hvilka alltså böra, för dermed afsedda ändamål, i stadgad ordning utbetalas, nemligen: l:o, till pensioner åt vissa, till framlidna Hennes Maj:t Enke-Drottning Desiderias hofstat och betjening hörande personer, för tiden från och med den 1 Maj 1861 till 1863 års slut, Tretiotvåtusen Fyrahundrafemtiosex R:dr; 2:o, till ersättning åt nedannämnde 3:ne officersenkor för hvad som under deras numera aflidne mäns krigsfångenskap blifvit af desses aflöning innehållet, nemligen: till Johanna Wilhelmina Standertskjöld, född Mellin 105 R:dr „ Jeannette Standertskjöld, född von Törne 112 „ 50 öre. „ Louise Lindman, född Röper 288 „ eller tillsammans 505 R:dr 50 öre. 3:o, till understöd åt sådane, efter 1808—-1809 års krig qvarlefvande, Landtvärnsman, som kunna anses vara af dylikt understöd i behof, 10,000 R:dr under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, eller tillhopa Tretiotusen R:dr; varande i afseende pä ifrågavarande understöd stadgadt, att Landtvärnsmans rättighet till fattighjelp från vederbörande kommun icke i någon mån förringas deraf att han utaf ofvan omförmälda understöd af statsmedel kommit i åtnjutande. § 161.
"huruvida förseelsen härrört af uppsåt eller af större eller ”mindre vårdslöshet.” Jemför man härmed § 20, så finner man föreslaget, att innehafvaren af brännvinsbränningsredskap skall, vid ofvanförutsutta händelser, vara från allt åtal i afseende på dess beskaffenhet fri, derest den finnes i oförändrad enlighet med justerarens betyg, och ej stå annat äfventyr, än alt för löpande året påföras den högre afgift, som för redskapens högre class i tariffen finnes bestämd. Huru åter med ansvarsskyldigheten förhållas skall, när redskapen skulle vara olika mot justerarens betyg, derom saknar man hvarje stadgande Hvad beträffar oriktig stämpling af brännvinspanna, är ofvanföreslagna ansvarsbestämmelse derom rättsenlig, i så måtto, som den otvunget följer af den lagliga ansvarighet, justerare åligger för alla justeringsbefattningen tillhörande göromål ; men när Utsk:n velat påbörda justeraren, som vanligen är en stundom yngre landtmätare, ansvaret för bränningsredskapens hänförande till behörig class, — en åtgärd, som icke har gemenskap med hans yrke, eller kan grundas på den kännedom han i och för detsamma varit skyldig sig förvärfva — synas Utsk:n hafva öfverskridit billighetens gräns och tillika felat mot den enkla rättsprincip, att icke någon bör och kan böta för annans förgörelse. Jordägares rättighet är att bränna brännvin och dervid välja bland de i författningen tillåtna redskap, samt hans skyldighet att anmäla sig dertill, med uppgifvande af den redskap han vill begagna; hvaraf lärer följa, att han ensam är rätter målsägare, och att det ansvar, som kan böra stadgas för oriktig uppgift 0111 redskapens beskaffenhet, mäste honom obetingadt åligga. Bland nödiga föreskrifter saknas i förslaget alla de, som, upptagna i 4:e a,'t* <835 års K. förord n., skola be stämma atig:de ansvaret för öfverträdelse af hvad rörtde brännvinsbränningen varder i allmänhet förordnadt. Jag förmodar II.
Då » moster Fiken » klockan tolf på dagen, efter slutadt förmiddagsarbete i skolan, kom ner därifrån och såg den lillas missnöjda uppsyn, sade hon blott: » Kläd på dig, men fort, så skall du få följa mig ut. » Med en kruka soppa i handen och ett knyte i den andra trafvade hon nu, med flickan vid sin sida, ut genom tullen, förbi Källbäck utåt » Sörby urfjäll ». Vägen, som endast var sommarväg, låg obanad framför dem, snön yrde, och promenaden var allt annat än behaglig. Till sist stannade hon vid en » vaktkur », och när dörren till densamma öppnades, hvirfiade snön in på en fattig kvinna, som satt där, omgifven af tre små barn. Några tal höllos ej; krukan och knytet aflämnades, dörren stängdes åter och under tystnad togs vägen hemåt. Men vid hemkomsten tillfrågades den lilla, om det var svårt att äga ett varmt hem, och om hon hade lust att byta ut det mot hvad hon nyss sett. — Klockan två var middagsrasten slut, och arbetet i skolan återtogs då. Hur träget hon än var sysselsatt, hade hon ändå alltid litet tid öfrig äfven för sina vänner, och när hon efter slutadt dagsarbete visade sig hos någon af dem, hälsades hon med glädje, ty hennes hurtiga väsen och hjärtliga skratt hade samma inverkan som en frisk, lifvande vindfläkt. Och kom sorg eller sjukdom öfver någon af dem, så besökte hon dem ännu oftare än förr, med råd och dåd bistående allt hvad hennes tid och krafter tilläto. Men hon hade också andra vänner, hvilka icke fingo försummas. Med sinne för naturen och allt skönt, offrade hon sina sommaraftnar for blommornas vård i den lilla trädgårdstäppa, som hon själf med järnspett och spade upparbetat, och blommorna, lönande hennes omsorger, blommade i tusental. Rosorna voro i synnerhet hennes älsklingar. Rörande voro hennes förtjusning, då hon för hvarje morgon upptäckte någonting nytt att beundra, hennes jubel, när den första fågeln sökte skugga i träden hon planterat, och hennes belåtenhet, när dessa såsom mera vuxna skänkte henne svalka. Allt, allt var för henne anledning till glädje och tacksamhet. Och därför fanns ej heller det fula ordet afund i hennes ordbok.
Denna motion, hvilken Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ansett jemväl tillhöra Lag-utskottets behandling, hafva Utskotten gemensamt tagit under öfvervägande; och ehuruväl del medgifves, att ifrågavarande enskilda banker, synnerligen vid de lider desamma först tippkommo, medfört fördelaktiga verkningar såväl i allmänhet genom spridande af kapitaler, som förnämligast medelst beredande af förlag för näringarne i de orter, der industrien varit i behof af en större utvidgning, lärer det å andra sidan icke kunna bestridas, att, till följd af dessa bankers sammansättning, numera förökade antal och vidt utsträckta penningerörelse, flera olägenheter dels redan uppkommit, dels ock för framtiden kunna vara att befara.
Den som, lika med Utskottet samt Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden, vill, att tullfrihet fortfarande skall ega rum för »Vagnar och Åkdon, synbart brukade, som af resande för eget behof medföras», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, jemlikt Bonde-Ståndets beslut, detta stadgande att uteslutas och sagda afgiftsfrihet derigenom att inskränkas till sådana åkdon, »som blifvit ur riket bevisligen utförda.» Omröstningen har utfallit med 71 Ja och 48 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 57 :de Omröstningen. Den som godkänner Utskottets, af tre Stånd gillade, förslag, att för »Vattenglas eller en lösning af kiselsyra i kali eller natron» bör bestämmas en till 5 procent å värdet beräknad tull vid införsel, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut, att sagde artikel skall hänvisas till lika tullbehandling med varor, i taxan ej nämnda, arbetade. Då denna omröstning utfallit med 84 Ja och 35 Nej, är Ja-propositionens innehåll Rikets Ständers beslut. Bevillnings-Utskottets Memorial M 19. 21 5S.de Den som, med bifall till Utskottets förslag samt Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, vill att införseltullen å »Vekar, lampoch ljus-» skall utgöra 30 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer den å nämnda artikel nu stadgade införselafgift, 70 öre per skålpund, att, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets mening, bibehållas Omröstningen har utfallit med 51 Ja och 68 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Nej-propositionens innehåll II. Utforsel-tarifen. 59:de Omröstningen.
Jag ber att vid detta tillfälle få förklara, att jag anser billighet och rättvisa fordra, att den öfriga arméen upföres till högre stat än den af Chefen för Landtförsv.Depart:tet föreslagna, helst när man tager i betraktande med hvilken hägnande omtanka de civile Depart:tsCheferne sörjt för betryggandet af sina underlydande tjenstemäns ställning. Det är visserligen en sanning, att den civile tjenstemannen är mera uptagen af sin tjenst, än den militäre, med undantag likväl, åtminstone hvad ArtilleriOfficern beträffar, af en 3 månaders sträng exercistid; men man bör ock ihågkomma, att Officern är förpligtigad, att när som helst vara beredd på, att hungra och törsta, frysa och vaka, mödas och stympas, blifva fånge och bortföras, offra lif och blod i fäderneslandets tjenst. Lägger man denna Officerns förpligtelse jemte hans tjenst i ena vågskålen, och den civile embetsmannens tjenst i den andra, så tror jag att, om rättvisan håller vågen, dess skålar skola väga någorlunda jemt. Begärdes på bordet. Hr Montgomery, Gust. upläste 3:ne motioner af följande innehåll: 1:0. Tillfredsställelsen öfver det rättas slutliga framgång, bringar mig till den erinran, som troligen få, om ens någon, inom detta rum, nu mera kan påminna sig, nemi. att det var jag, som för 33 år sedan, eller under 1823 års .Riksdag först och ensamt väckte motion om den s. k. Busbehofs-, eller sannare Busförderfs— likasom all annan — Bränvinsbränningsbeskattning med den nu för ångapparater utgående 24 sk. r:mt pr k:a, i st. f. den då gällande runstycksbeskattningen. Men denna min vördsamma framställning, tillika med de af mig samtidigt väckta motionerna om de riksskamliga och skadliga Kgl, Nummerlotteriets, Kgl AssistansKontorets och Bcrgningsoch DykeriKompaniets uphörande, vunno ej blott intet medhåll utan fast hellre 206
Generalförslag rörande allmänna vägoch vattenbyggnadsanläggningar, för hvilkas utförande statsbidrag blifvit ifrågasatt, dervid Styrelsen i underdånighet anfört, att de vilkor och föreskrifter, som varit under tiden alltifrån 1840—1841 årens riksdag gällande, fortfarande visat sig så fördelaktiga och ändamålsenliga för kontrollens handhafvande m. m., att Styrelsen, med stöd af den vunna erfarenheten, funnit sig böra på det högsta i underdånighet förorda: att för hvarje företag, som af Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer hugnas med anslags eller låneunderstöds åtnjutande tili utförandet, arbetsdirektion Bih. till R. St. N:o 5 till Kongl, Maj:tu Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket \1865. bör inom orten af intresscnterne utses, för att å deras vägnar under nödig kontroll ansvara för arbetets utförande; samt att dessa direktioner genom kontrakter, iör hvilkas fullgörande, der Eders Kongl. Maj:t finner nödigt så, stadga, säkerheter höra ställas, måste tillförbinda intressenterne att, mot utbekommande af beviljadt statsbidrag, inom viss tid och med rättelse efter nådigst gillad arbetsplan, utföra och fullborda arbetena utan att ytterligare understöd från det allmänna kan påräknas. I berörda generalförslag äro främst antecknade de företag, som enligt i nåder gillade arbetsplaner och antagna kontrakter om utförandet blifvit påbörjade under den nu löpande statsregleringsperioden, men för hvilka Rikets sednast församlade Ständer till utgående anvisat endast viss del af de statsbidrag, som beviljats. Dessa anläggningar äro: Segelleds öppnande från Hattefura vid Wenern förin Köpmannabro till sjön Stora Lee. Härtill beslutade
I delta fall, eller om en vexelundervisningsskola lemnade Läraren icke allenast en säker årlig inkomst, motsvarande hvad som fordras för en yngre Prestman till dess anständiga utkomst, utan ock rättighet till tjensteårsberäkning såsom Prest, vore äfven inrättningen alt anse för en Presterlig lägenhet, som, efter innehafvarens förflyttande till bättre tjenst, emottoges af en annan med samma hopp om befordran; och någon inskränkning i obefordrade Presters billiga anspråk på hågkomst skulle då icke uppkomma, utan snarare en förmon för dem beredas. På desse grunder och då Utskottet anser, att en vexel-undervisningsskola, bestående af 5o Elever, serdeles på Landet, der Allmogens Barn i allmänhet äro, vid inträde i skola, mindre för sig komna, ari Barnen i Städerne, lemnar Läraren full sysselsättning, så vida han åt sitt kall egnar det nit, som för det goda ändamålets vinnande är af nöden; finner Utskottet sig böra på det sätt biträda första delen af motionen, att Utskottet vördsamt tillstyrker den underdåniga anhållan hos Kgl. Maj:t, —" att enär, vid en Lancaster-skola, der minst 5o Barn undervisas, hvars Reglemente är af Dom-Capitlet i Stiftet granskad t och gilladt, och hvilkens stiftelse är sådan, att dess fortfarande bestånd är försäkradt och Lärarens löneförmoner till det minsta motsvara dem en Adjunct inom Stiftet vanligen åtnjuter, en Prestman blifver af Dom-Capitlet, på vederbörande Skol-Föreståndares kallelse, tillsatt, samt i öfrigt, i afseende å Preslerliga förrättningar, fullgör hvad gällande Skol-Ordning för Skol-Lärare i allmänhet derom stadgar; — det måtte en sådan Prestman i Nåder tilläggas rättigheten att tillgodonjuta enkel tjensteårs-bei åkning.