Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rldderskavtt och A» dein blifwit underrättad, att Gränse-Tullarneö utestutande ur Betänkandet, endast harrörer of en mttzskrifning, gör jag mrg svrwihad otc han alstär lfrän sin begäran om Betänkandets återremitterande, lika som Herr i'rintrlköi6 äfwen torde kanske dertill läka lörmä sig wid eftersinnande deraf, att en äterremisi nu mera wore utan ändamål, sedan de öfriga Sränden redan stola hofwa bifallit Betänkandet. Ropades a nyo om proposition. Herr cock anmärkte än ytterligare att alla tre de öfrige Ständen redan hade afgjordt ftägan. Grefwe von Utinxsk-lusen: Jag för mill del osstär gerna isrän allt yrkande om ärerremitz, ty det hufwudsakeliga af Betänkandet, och hwilket wcherligen bör bifallas, är att villtakioner i enstildtaö hus icke mätte äga rum; likwäl kan jag icke o, anmärkt lemna, att försäljande af förbudna waror uti Den 15 Januarii. 859 Uti öppna Bodar, innebär ett söragt för Författningar, lom kunde förtjena beifraS. Herr Grefwen och LandtMarskalken ärnade göra proposition pä Betankandet, men Herr krwtLlköhl yttrade: Genom allt hwad Herr ^ilverttolps, gansta widlöjtigt andragit kan jag för min del alldeles icke finna honom haima wederlagdt de mänga och wigliga stal af cvnsiderationer hwarpä jag grundat min, uti förewarande sak, yttrade tanka: och jag anser mig widettsädant förhållande icke böra genom ett öswerfiödigt beswarande afHerr^>Iveittc>!pe8 ja bestaffade andragande förspilla riden, öka Protocollet fann mrsibruka Höglofl.
Likväl har sakens vigt icke ännu af alla blifvit tillfyllest insedd, och andra åter tro, att undervisningen för allmogen till rättarelärlingav vore det mest magtpåliggande. Ehuru väsendtlig den än må vara, blifver dock personers af den mera bildade classen emottagande vid ett sådant institut af oberäkneligt större nytta för landtmanna-culturen, de dertill hörande näringar och för sjelfva vetenskapen. Illa vöre väl Statens medel använda — i fall de anslås till detta ändamål —, och lärarnes verksamhet äfven, om liufvudafsigten blefve endast bildandet af rättare. Låt vara, att dermed kan förenas tillfälle för hemmansbrukarens söner att instrueras i det förbättrade landtbruk, som bör införas på den jord, de komma att bruka med egen hand, så är dock problemet, hvilken brukning som blifver den mest passande för sådana mindre jordlotter under olika förhållanden, ingalunda lätt att lösa; och huru snart skall väl allmogen kunna förmås att begagna sig af denna undervisning, med de många fördomar, hvilka ännu äro hos den inrotade, fast det måste medgifvas, att den icke saknar ett ljusare förstånd, som efter hand i hög grad kan utbildas, blott man rätt befattar sig med dess handledning. Att cn sådan måste gifvas gratis, med vanliga lönevilkor åt dc sjelf arbetande lärlin gar - De n 27 Februarii. garne, om en bondeson från aflägsen ort skall dervid inställa sig, förstås af sig sjelft. Men olägenheten dervid är, att sådana ynglingar, som vanligen icke förut varit i tjenst, svårligen kunna vänjas vid den i ett dylikt institut införda ordning; och vid rättare-Iärlingens bildande, att jemte de stora svårigheter, hvilka möta, så snart man med allmogen skall öfvergå från det rent handtverksmässiga till något slags utbildande af förståndet och tankeförmågan, äfven subjecter11a, som passa för att blifva dugliga lättare, äro så högst sällsynta, så svåra att i början bedöma, och ändtligen, att de få dugliga, som linnas, så lätt i en framtid visa sig varnartade.
Föredrogs a nyo Statssamt Allmänna Beswarsoch O c'>nornie Urjkottens den IZ Mars pä bordet lagda ?ro:o<-oIl8 Utdrag, rörande medck til ^vks! ;aLins -Inrättningens bibehållande och understöd. Gref - 622 Den 14 Mars. Grefwe orilon b or§, so kl an 146 NNIN^, hade inlemnat et viÄsmen, hwilket uplastes sä lydande: I Högloft. Stars-Utskottets Betänkande huswudsakeligen instämmande, anhaller jag ödmjukeligen, at derwid blott fä göra nagra anmärkningar: 1:0. Al den i 5.'te ?unAk-n k pro^eAersäe In8truÄionen för ö4ag-r/.jn8-Förwaltningen intagne föreskrift, at samma fvrwaltning borde åligga, at wid laga utländska spanmäls-priser och särnionlig (louis utländsk spanmal inftrifwa, matte aldeles ucga. Jag har förut twenne ganger denna Riksdag anförc, at Riksens Ständer synes mig icke böra genom något stadgande medgifwa, mindre Lucboilseia insörlkrifning af Utländsk spannemal. Den skall altid kunna för lindrigare pris saljas i bördigare länder, under blidare luftstreck och dar allmänna bördorne torde för Jordbruket wara mindre tryckande, men det blifwer en nödwändighet, at, utan afseende derpå, hos os; bibehålla spannemalen wid er stadgadt warde, sa framt man wil undgä at bereda åkerbrukets förfall och Landets dermed förenade undergång. Det är den enda upmuntran mrdbrukcl begär och som skäligen bör kunna sörwäntas, at nemligen äga säkerhet för afsättning til skälige, stadgade, men icke wacklande priser, sa framr de,tyngder, som häfta wid jordbruket och beständigt ga i tilökning, skola framgent kunna baras.
FRIHERRINNAN. Öfverenskommet! BARONEN. Då har jag inte mer att tillägga, utan ber endast att få säga dig farväl! Hvarför vi skiljas, veta endast du och jag; och för vår sons skull får ingen veta det. Men jag besvär dig också för hans skull: upptag ingen strid, så att vi retas att smutsa hans föräldrars namn. Det händer nog ändå att han ute i det grymma lifvet får umgälla detta att hans föräldrar äro skilda. FRIHERRINNAN. Jag upptar ingen strid så länge jag får behålla mitt barn! BARONEN. Låt oss då endast koncentrera vår omtanke på barnets väl och glömma hvad vi haft oss emellan! Och tänk på en sak till: om vi kifvas om barnet och jäfva hvarandras fallenhet att vårda det, kan domaren döma barnet från oss båda och sätta det hos läsarna att uppfostras i hat och förakt för dess föräldrar! FRIHERRINNAN. Det är inte möjligt! BARONEN. Jo, min vän, så är lagen! FRIHERRINNAN. Det är en dum lag! BARONEN. Må vara, men den gäller, och den är skrifven äfven för dig! FRIHERRINNAN. Det är onaturligt! Och det skulle jag aldrig underkasta mig! BARONEN. Det behöfver du heller inte, då vi ju beslutat att ej jäfva hvarandra. Vi ha aldrig kommit öfverens förr, men i denna enda punkt äro vi ju sams: att vi skola skiljas utan osämja! (Till länsman.) Är det tillåtet för friherrinnan att vänta där inne i rummet? LÄNSMAN. Var så god och stig på! (Baronen följer friherrinnan till högra dörren, därpå går han ut genom fonden.) Tredje scenen. LÄNSMAN. FJÄRDINGSMAN. ADVOKATEN. TJÄNSTEFLICKAN. DEJAN. TRÖSKAREN. ADVOKATEN (till tjänsteflickan). Ser du, min vän: att du har stulit, det betviflar jag inte ett ögonblick, men alldenstund din husbonde inte har vittnen på det, så är du oskyldig.
Af Kongl. Maj:! s och Pikets Kammar-Kollegii häröfver infordrade underdåniga utlåtande, jemte öfriga till detta ärende hörande handlingar inhemtas: att, enligt Jordeboken, hemmanet Näsby N:o 8 i Ås socken består af £ mantal, hvaraf blifvit lill skatte försålda, den 20 Januari 1829, mantal och den 31 December 1850 likaledes T36 mantal, samt genom Kongl. Majrts Befallningshafvandes utslag den 17 Juli 1823 ^fgmantal äro vordna anslagna till bohemman åt länsmannen i Gräsgårds härad, hvarförutan hemmanet har sig åsatt en ränta af 7 R:dr 2 sk. 4 rst., sorn är kronan behållen, kronotionde 10| kappar råg och 16 kappar korn samt utmarks skatt kappar, hälften råg och hälften korn, deltager i roten N:o 60 för f mantal och är genom Kammar-Kollegii bref den 3 Juni 1829 anslaget till posthemman :—att hemmanet Melby N:o 2 i Segerstads socken, med en kronan behållen ränta af 4 R:dr 26 sk. 3 rst., kronotionde 5jkappar råg och 10|- kappar korn, samt utmarks-skatt 6§ kappar, hälften råg och hälften korn, beslår af } mantal, deraf | mantal blifvit den 15 Oktober 1828 till skatte såld t, och det öfriga \ mantal genom Kammar-Kollegii utslag den 28 Juli 1817 anslaget till bohemman åt förbemälde tjensteman, och deltager i roten N:o 45 Kongl. Maj:ts Nåd.
Gunnar studsade och stannade tvärt i sitt raska gående, men han sade ingenting, och då Bengt frågade: «Hvad va’ det, du? Såg du nå’t?» så svarade Gunnar: «Åh nej, ingenting!» ty ännu kände ej Gunnar sitt samvete så tungt, att han äfven behöfde belasta det med en lögn, och nu var det hans tur att tala om «framtia». – Ja – sade han – nu kommer väl Abraham (det dumma nötet) om onsdag, och så blir det bara strängt arbete hele våren, och se, så länge står väl Lena på fötter, men fram åt sommaren, när hon behöfver hjelp, då vill jag att mor ska’ komma, för nog vill jag väl först litet se hur pass matmor Lena blir, för aldrig skulle jag lida om hon blef stygg mot mor, och när hon tränger till hennes hjelp, då tänker jag hon blir nog bra mot ’na. Och till missummershelgen, om allt står väl till, då ska’ vi väl ha’ litet roligt, för se då men längre kom icke Gunnar, utan stannade nu äfven, men det var i talet. – Ja, hur va’ det? – sade Bengt – lofte intet Elin att komma hem till erat, fram mot missummerstiden, om mora-hennes va’ frisk och rask? – Åh jo, visst talte hon litet på ’et – svarade Gunnar, men bytte genast om ämne. Så här samspråkande, fortsatte de båda ynglingarne raskt sin väg framåt, och kommo till bestämd ort ungefär klockan nio, samt gingo direkte ned i drängstugan, för att få veta hvad tiden led och om de andra redan varit uppe och «spisat». Detta hade just varit händelsen, och samteliga drängarne samt ett par af deras bekanta voro nu samlade i drängstugan, framför en smattrande brasa, rökande sin pipa, skrattande och glammande, på helgdagsqvällen. Ingen helsade just på Gunnar och Bengt, men dessa sade, när de instego, ett generelt: «Go’afta», och då svarades dem: «Gudsfred», och de framgingo, hängde upp sina mössor och närmade sig till spisen för att värma sig. – Hvad ska’ det bli för arbete i måra? – frågade Gunnar, vänd till rättaren.
Genom denna 63 § har man nemi. ingenting mindre gjort, än alt complett organisera det s. k. strypsystemet, då man icke allenast såsom hittills låtit det bero pä Bancodireclionen, att minska sedelstocken genom att afslå begärda lån, utan äfven genom en befallande § ålagt Bancostyrelsen att sä göra. Jag har för min del vid denna riksdag börjat yrka den sats, att det icke är så farligt om ett och annat, till och med större belopp kommer ut i rörelsen, emedan det icke har den immensa verkan att drifva ut motsvarande silfver ur Riket, som man befarat. Om denna den s. k. currency principen har i England blifvit mycket stridt, och man har nu åtminstone på vissa häll börjat finna den vara en galenskap, ehuru den legat till grund för den redbare statsmannen Robert Peels operationer i England. Denna förvillelse, som jemväl hos 3 Ständ i Sverige synes hafva gjort sig gällande, hoppas jag icke måtte delas af R. o. Ad., och jag skulle anse det R. o. Ad. värdigast att rakt afslå denna §, dä saken i alla fall icke lärer kunna hjelpas genom en sådan förändring, som Hr Lagerhjelm föreslagit, att uppställa litt. c) näst efter litt. a), emedan det onda redan är gjordt i samma ögonblick som Bancostyrelsen, efter litt. a), börjar afslå ansökningar om lån i näringsdisconten och nya creditiver, ty genom en sådan åtgärd har Bancostyrelsen redan proclamerat, alt fara för silfverutförsel är å färde, och således, genom den opinion och paniska förskräckelse, som deraf uppstår, åstadkommit just hvad man velat förebygga, nemi. silfrets utförsel, mycket mera än någonsin genom beviljande af några begärda län. Det är en alldeles falsk sats, jag ber om förlåtelse, att jag upprepar det, att hvarje ny sedelemissiori verkar till lika ökadt belopp silfverutförsel.
gevaldiger, fångvaktmästare och fångknektar, äfvensom kammardrängar m. fl., hvilka hittills varit från nådårs-besparings aftjenande befriade, ehuru deras steibhus, sådant oaktadt, egt att 6 månaders lön såsom begrafningshjelp åtnjuta, stadganderne härom må upphätvas, dock så att sterbhusen efter de personer, hvilka dessförinnan erhållit befattningar, hvarmed följt förmånen af begrafningshjelp utan nådårs-besparings aftjenande, varda vid åtnjutandet af en sådan förmån bibehållna; och 14 S/ats-Utskoltets Utlåtande, N:o 81. 4:o att, till ersättning åt pensions-kassoraa för de til! dem anslagna och för uppfyllandet af deras förbindelser påräknade inkomster, hvilka genom nådårsoell begrafnings-hjelps-besparingarnes upphörande skulle förloras, ett årligt statsanslag, motsvarande, efter uppgjord beräkning, tio års medeltal af hvad berörde kassor under sådan titel uppburit, med till 24,800 rdr jemnadt belopp må varda anvisadt, deraf årligen må tilldelas Civil-statens pensions-kass 4,360: Arméens pensions-kassa 18,720: Amiralitets krigsmaus-kassan 1,720: under dervid fästadt vilkor, att något vidare rättsanspråk från kassornas sida i och för ifrågavarande reglering icke må ega rum.“ Häruti instämde herrar af Puke, Gråå och Norin. Af prosten Schram; och af hr Waern:
Herr Laron och Landtmarskalken tilkännagaf i anledning af nyss ankommen underrättelse, at Herr ^fwerste-Lieutenanten ^<llersparre icke kunnat träffas, men hemställde, om icke Hans LxceUence Herr Grefwe klingspor Den 5 Maj. 3i och Lenerkll-^I^iorSn Urll^rcrentu, som Wvre pä Riddarhuset tillstädes, kunde genast fä inför Ridderskapet och Adeln blifwa införda för at emottaga förklaringen af desi tankesätt ropades Ja! Hans LxcLllence Herr Grefwe Ura be, KI^»NU8 kreclriL, föreslog, at Herr E)fwersteUiencenanwn Ucild-! sparre mätte lnvltrra8 at i nästa llenuin, i samma ändamål, inför Riddcrffapet och Adeln upträda. Uppå anmälan af de Ledamöter, som blifwit sände Herr Grefwe Klinspor och Herr (enerat Uc^ori.nr Ucllercreutx til mötes, tilkännagaf Herr karon och Landtmarffalken at beniälte Herrar lätit förklara fin wördnad och tacksägelse i afseende pä Högloft. Ridderskapets och Adelns smickrande i-,vision, mcn at, enär de ibland sig saknade en wid detta tillfälle, genom sin förtjenst sä utmärkt man, som Herr ^ fwerste-Ui(-uteii:>,nct.'N /^cIIer8parrL, anhölle de hos Ridderskapet och Adeln, at deras gemensamma emottagande kunde til nästinträffande xlonum upskjutas. Bifölls. Friherre ^iikverscbjolct, b>lil8 erinrade, a t ehwad anstalt fogades til bemälte Herrars iliviwuon at pä Riddarhuset upträda, den samma mätte wara sädan, at den för dem kunde anses smickrande. Herr lulli eli örn, 6n3tak Ucloik föreslog, at för hwardera af dem mätte uties en l)s - 32 Den 5 Mas.
Nej, kommer artikeln Foglar, slagtade, att indelas i »råa», med 4 sk. 6 rst., och »insyltade eller rökta», med 3 sk. införselstull per skålp. samt artikeln gäss alt ur texten uteslutas och i noten hänvisas till lika tullbehandling med foglar, slagtade. Borgare-Ståndet har bifallit, men de öfriga Stånden, med vidblifvande af gällande tulltaxa, ogillat Utskottets förslag, att för Tryckoch pappers-formar, hvilka nu äro åsatte införselstull af 40 procent å värdet, tullfrihet skuile medgifvas och denna, artikel följaktligen öfverllyttas till förteckningen öfver tullfria varor. Derest icke B or g are-Ståndet skulle vilja frånträda detta sitt skiljaktiga beslut, måste följande omröstning anställas: 30:o. Den, som vill att, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, gällande införselstull å Formar: tryck-och pappers-, 10 R:dr för 100 R:drs värde, fortfarande bibehålies, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna artikel att intagas bland varor, som äro vid införsel tullfria. Utskottets förslag, att Frukter och Bär, ej specificerade, andra slag, än de i bränvin eller ättika inlagde, nu indelade i »friska, jord-», med 36 sk., och »träd-», med 2 R:dr införselsafgift tunnan, »torra, jord-», med 30 sk. och »träd-» med i R:dr 12 sk, lispundet, måtte, utan åtskillnad för jordoch trädfrukter, indelas i »friska», med 36 sk. införselstull per tunna, och »torra» med 32 sk. samma tull per lisp., hafva Presteoch B or g are-St unden godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet härutinnan bibehållit gällande bestämmelser. Utskottet hemställer, att Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ständet ville instämma roed'de båda öfriga Stånden och godkänna ifrågavarande förslag. I annat fall föreslår
Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse j N.-o i5l. 307 f) För (le fall, eler Rikets Ständer till allmänna arbeten, som afse upphjelpandet af någon orts industri, beviljat anslag, utan att tillika något visst bidrag af orten eller dem, som deraf draga nytta, finnes bestämdt, bör i allmänhet stadgas det vilkor, att sistnämnde bidrag, vare sig kontant eller materialier och arbete, alltid bör utgå i den mon, sorn E. K. M. kan finna skäl i nåder bestämma. g) Å de af Rikets Ständer beviljade lånebiträden kommer i alla de fall, der ej serskildt annorlunda blifvit förordnadt, att årligen erläggas 6 procent af hela den beviljade lånesumman, hvarigenom godtgöres ränta af 4 procent å det vid hvarje liqvid återstående kapital, och skall det öfriga utgöra kapital-afbetalning. Någon serskild årlig ränteliqvid kommer ej att ega rum eller någon föreskrift derom att i skuldförbindelsen intagas, utan bör låntagaren endast sig förbinda att under den tid (omkring 28 år), som åtgår till det erhållna lånets fulla infriande, å detsamma före hvarje års slut till Riksgäldskontoret erlägga sex procent. Men verkställes ej afbetalning å bestämd tid, är låntagaren pligtig att å det till liqvid förfallna beloppet erlägga fem procent årlig ränta, intilldess betalning sker. h) Menigheter eller bolag, till hvilka statsmedel anvisas, böra ställa sådan säkerhet, som af E. K. M. i nåder godkännes, så väl för fullgörande af det kontrakt, hvilket i afseende å arbetets verkställande upprättas, som för återbetalningen af låneunderstöden, i händelse företaget ej vederbörligen fullbordas. i) Den af E. K. M. i nåder fastställda arbetsplan bör, så framt ej E. K. M., uppå derom gjord anmälan, skulle förändring medgifva, oförändrad följas, äfvensom arbetet inom i kontraktet bestämd tid fullbordas, vid det äfventyr, att, i annat fall, E. K.
Möjligt, jag vågar säga troligt, är, att nya företag af samma eller större vigt än de, hvilka numera upphört att taga fondens tillgångar i anspråk, kunna vara af Kongl. Maj.t beslutade, och jag hemställer då, om det är statsklokt ali på denna fond anvisa så betydliga utgifter, som alla de nu föreslagna. Hvarje näring är aldrig mer i behof af uppmuntran, än just i det ögonblick, då den börjar lyfta sig ifrån ett långvarigt stillastående. Förminska eller tillintetgör medlen för underlättande af den nylifvade handeln och skeppsrörelsen, och den skall törhända snart återgå till sitt fordna tynande tillstånd”. Häruti instämde Friherre ron Kramer och Herr af Geijerstam. af Herrar Lagerberg, von Rosett, af Hannens och Biskop Hedrén. Vid 10 —12 punkterna: af Herr Ehrenstam: ”Det stats-anslag, som, till lotsoch fyringsverket hittills varit anvisadt, utöfver lotsverkets egna inkomster samt Danska fyringsmedlen, har Stats-utskottet föreslagit till indragning för statsverket och beloppets framtida utgående ifrån handelsoch sjöfarts-fondens tillgångar. Ett sådant förfarande anser jag vara i strid med föiegående Rikets Ständers beslut: att nämnde fond skall fortfarande vara under Kongl. Maj:ts disposition. Om än samma anmärkning ej kan , med fullkomligt lika skäl, göras emot förslaget att, till bestridande af handelsoch sjölartsfonden, hänvisa hvad Kongl. Maj:t vid denna riksdag ytterligare äskat för lotsverkets behof, hufvudsakligen i anledning af Rikets Ständers egna framställning om behöflig förbättring af lotsars lönevilkor, måste det dock förekomma högst betänkligt att, till sammanlagdt belopp af vid pass 30,000 r.dr banko, betunga denna fond med en fortfarande årlig utgift, som hittills varit för densamma främmande. Handelsoch sjöfarts-fondens ursprungliga och egentliga ändamål är den allägsnare handelssjöfartens befrämjande och betryggande.
Ångfartyg kunna blifva af största vigt vid infallande krig. Friherre Cederström: Det ar an geläget, att icke olika begrepp uppstå om rälta förståndet af de ifråga varan ie afgif terne. — Lotsoch Båk-afgiflen ingår till Staten, men Lots-penningärne erläggas till Lotsen. —■ De fartyg, som gå inom skärs, äga rätt att ej begagna Lots, och de betala också endast en 4;del i Lots-pengar, eiler hälften emot hvad andre Fartyg erlägga. Herr Ribbing: Det torde hända, att det tjenar till någon upplysning, om jag meddelar den uppgift jag nu äger i handen. — Här står upptaget för ett Ångfartyg , att till Lots för tour och retour är utbetaladt 39 R:dr, samt i Lotsoch Båk-afgift i4 R:dr. Denna sistnämnde afgift kommer. Den 17 November e. jn. dock icke i fråga för de fartyg, som gå i Saltsjön. — I anledning häraf samt på grund af Herr Nordensköld» yttrande , vågar jag anhålla, det Ridderskapét och Ådeln, med ogillande af Utskottens liu. förevarande Utlåtande, ville bifalla Ekonomi - Ufskottets först afgifne Betänkande. Herr af Forséll: *Ora Ångfartyg ’ på salt Utskotten tiJlslyrkl, få i 10 år nju" ta förmåner, att varda befriade från dc i" fråga varande afgå fler ne, är jag fullt öfvertygad derom att flepe dylika fartyg byggas* och hvarigenom Kongl. Majit och krona» efter den tidens förlopp kommer i åtnjutande af så mycket större inkomster. Jag förnyar derföre min anhållan , att Ridderskap. et och Adeln, för enighet i beslutet, ville godkänna Ekonomi-Utskottets först afgifne Betänkande i detta ärende. Herr Munck af Rosenskjöld, Eherhard: Jag hemställer om icke beslutet rörande nedsättning af visse afgifter för Ångfartyg, det må blifva hurudant som helst, endast mätte bestämmas till nästa Riksdag.
Och då det är uppenbart, att fängelsebyggnaderne, för att motsvara behofvet, måste rätta sig efter högsta behofvet på hvarje ställe; kan häraf ej annat följa, än att ändamålet förfelas, om icke de ransakningsfängelser, som vid underrätterna skola anläggas, komma att innehålla ett vida större antal af celler, än de i förslaget beräknade. Ofelbart måste det öfver hufvud ökas minst med 50 procent, och får således icke blifva mindre än 3,000. Den minskning, som derigenom uppkommer, i antalet af behölliga celler uti länshäktena, torde svårligen kunna beräknas; Och sannolikt blir den så obetydlig, att någon egentlig inskränkning i planen för de ännu återstående länshäkte-byggnader ej kan derpå grundas*). Det synes mig således afgjordt, att om genom domstolsinrättningen alla ransakningshäkten vid underrätterna blifva öfverflödiga, hela kostnaden för dessa häktens uppbyggande och underhåll kan anses för ren besparing. Denna kostnad, uppgående endast för nybyggnaden troligen till tre millioner R:dr banco, är dä först och främst den vinst, som måste uppkomma af brottmålsransakningarnes med häktade personer förflyttande till länsresidentserna, der länshäktena allena då behöfva för ransakningsfångarna begagnas. Näst efter denna vinst kommer besparingen af fångvård vid underrätternes nya häkten. Dessas antal, enligt regleringsförslaget, skulle blifva 132, och medeltalet af cellerna i hvartdera således nära 16, men efter verk liga behofvet troligen 23. Vid våra häradshäkten har hittills ej behöfts annan fångvård, än den en häradstjenare eller profoss på hvarje ställe åstadkommit för en eller högst ett par dagar, som fångar hvarje gång kunnat hafva att i häktet tillbringa, och hvarvid fångvaktaren stått under tillsyn af en såsom åklagare närvarande länsman. Annan anstalt blir påtagligen nödig, när fångar möjligen komma att qvarsitta ända till flera månader. Att erhålla en pålitlig och jemnt vakande tillsyn öfver hvart och ett af alla dessa häkten, synes mig blifva så svårt, att jag derom alldeles misströstar. Utan en sådan tillsyn kan förfarandet vid häktena blifva högligen ändamåls vidrigt, och kostnaderne för fångbevakningen illa använda.