Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, Öfver väckta frågor om ändring i nu gällande Taxa pd arfvode för Landtmäteri-förrättningar Från Hedervärda Bonde-Ståndet hafva Utskotten fått emottaga 2:ne i förevarande ämne till Ståndet aflåtne Memorial af Nils Strindlund från VeslerNorrlands Län och Bengt Ericsson från Wermland, som anfört, att det för delning af skog, myror, kärrängar och impedimenter i allmänhet bestämde landtmäteri-arfvode, 10 3f4 skillingar för hvarje tunnland, vore för högt, serdeles i de norra orterne, der värdet af jorden stundom icke skall motsvara utgifterne för dess delning, och i följd deraf föreslagit, att samma arfvode borde skäligen nedsättas, hvarjemte Strindlund yttrat,'att någon anmärkning emot bestämningen om arfvode för inegors delning icke kunde ega rum. Uti detta yrkande hafva Botvd Jonsson från Östergöthland, Peter Jönsson från Jönköpings Län, Nils Persson från Södermanland m. fl, af Ståndets Ledamöter instämt, de fleste likväl med den skiljaktighet, att nedsättning i arfvodet för inegors delning jemväl ansetts böra ega rum, hvaremot Lars Larsson från Elfsborgs Län, med afseende derå, att så kallade impedimenta, som måste serskildt upptagas och anmärkas, i större antal förekomma i utmark än uti inegor, förmenat arfvodet för delning af de förra icke vara för högt, men att nedsättning deri för dc senare, liksom för stängseldelning, som verkställes i sammanhang med Jaga skifte, borde medgifvas. Härförutan har Nils Persson från Södermanland anmärkt, att uttryeket egofigur, som brukas i 6 §. af Landtmäteri-taxan, vöre obestämdt och tarfvade förklaring, helst det vöre att befara, att en sådan tydning deraf stundom egde rum, att intill hvarannan liggande åker och ängstegar beräknadessåsom serskilda egofigurer.
Och dä tillfälle nu erbjuder sig att genom en för kunskaper i förevarande ämne vitsordad läkare derutinnan lemna undervisning utan någon synnerlig uppoffring för Staten, och Upsala hospital jemväl är genom sitt läge i närheten af Universitetet härtill väl egnadt, samt dertill kommer behofvet att bilda skicklige läkare och föreståndare vid de nya hospitalerna i riket, kan Utskottet ej annat än tillstyrka, att Rikets Ständer matte bevilja det för ifrågavarande ändamål begärda arfvode af 1.500 R:dr R:mt årligen. b) Till lön för en Conservator vid Zoologiska museum, 1,500 R:dr. På det att deli vid Upsala Universitet nybildade Zoologiska institutionen inä kunna utvecklas till full verksamhet, är ulan tvifvel nödvändigt alt en särskild tjensteman anställes, hvilken, med både iheoretiska och praktiska studier och insigter i ämnet, uteslutande egnar sig ål samlingarnes ordnande, beredande och förvarande, hvarföre Utskottet tillstyrker, att den äskade Conservators-lönen, 1,500 R:dr R:mt årligen, må beviljas. c) Till bin för en Conservator vid Botaniska museum, 750 R:dr. Af enahanda skäl, som i föregående mom. anlores, är nödigt att äfven vid det botaniska museet en dylik tjensteman anställes; och då vetenskaplig bildning hos denne icke torde erfordras, samt hans göromål äro mindre trägna än Conservatorns vid Zoologiska museum, synes lönen, på sätt föreslaget är, kunna bestämmas lägre än för den sednare. Utskottet tillstyrker, alt lön för ifrågavarande Conservator må med det begärda beloppet, 750 R:dr R:mt årligen, anvisas. d) Till arfvoden för 6 Amanuenser, deraf 4 vid Kemiska laboratorium, 1 vid Fysiska kabinettet och 1 vid Astronomiska observatorium, 350 R:dr för hvardera, eller tillhopa 2,100 lUdr.
Enär fide §:n innehåller: ”har gäldenär genfordran hos borgenär; ege rätt att sin skuld deremot qvitta, ändå att han den genfordran ej så bevakat, som i Usta §:n sägs”, synes det mig tydligt, att äfven om fordringsegaren genom bevakandet af sin fordran icke har bibehållit rättigheten att kära inför domstolen, eger hart likväl qvittningsrättigheten qvar, till följe hvaraf också, enl. min öfvertygelse, den fide §:n i jemförelse med den nu förevande är riktig. Jag anhåller vördsamt om bifall. S3S Den 20 November. Hr Carleson: Derest en fordringsegare, som har flere solidariska gäldenärer, åt den ene efterskänker sin fordran eller utplånar hans namn, tror jag att de öfrigas ansvarighet blifver uti Högsta Domstolen bestämd som Gr. Sparre framställt, men det torde icke vara Gnn obekant att högsta doraaremakten förklarat, att fastän en fordringsegare försummat att i en konkurs bevaka sin fordran hos en af de solidariskt ansvarige gäldenärerne, och han till följe deraf förlorat sin talan, t|varstår likväl solidariteten för de öfrige. Bestämdt erinrar jag mig att så varit händelsen, då personer åtagit sig gäldeu såsom för egen skuld. Detta förhållande är af LagUtsk. åberopat i ett förut förehafdt Betänk., N:o 54, hvari Utsk., som ansåg den af domaremakten i detta hänseende följda grundsats riktig, äfven afslog en väckt motion, hvilket tillstyrkande af R. o. Ad. samt de öfriga Stånden hlef gilladt. Gr. Sparre: Den af Hr Carleson sist omtalade kasus angår endast den frågan, huruvida en fordringsegare, som icke bevakat sin fordran i gäldenärens konkurs, likväl kan söka löftesmannen, dä han ingått borgen såsom för egen skuld. R. o. Ad. torde finna att det utgör en helt annan fråga, än den hvarom 5:te §:n handlar, eller den ansvarighet, som drabbar flere gäldenärer, hvilka äro lika ansvarige.
Som ett Utlåtande öfver Friherre Anders Cederströms förslag förmodligen måtte från Bevillningsutskottet aflemnas, och detsamma kan innefatta trpplysningar, hvilka äga inflytelse på öfverläggningarna oiyf förevarande Betänkande, rörande grunderna för fördelningen , så får jag ödmjukeligen begära att detta Betänkande må ligga på Bordet intill dess berörde Utlåtande inkommit. Herr Grefven och Handt Marskalken: Uppå fleras begäran kommer enligt Riksdagsordningen, BevillningsUtskottets nu andra gången föredragna Betänkande att hvila på Bordet, och föröfrigt får jag proponera att, i enlighet med Friherre! Anders Cederströms anhållan , BevillningsUtskottet må anmodas, att skyndsamt aflemna det af Ridderskapet och Adeln förut äskade Yttrande öfver hans förslag. Bifölls. Föredrogs å nyo det Särskildta'Utskoftets den 2o och 28 Juni på Bordet lagda Betänkande angående, öfverklagad förlägenhet i Allmänna rörelsen , och förslag till inskränkning af umbärliga utländska varor m. m. \ tillika med BancoUtskottets den 5 Juli upplasta Yttrande öfver detta Betänkande. 332 Den 7 Juli. e. m. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard, anförde: Då Särskildta Utskottets Betänkande, äfvensom tvänne dess särskilda ledamöters, vidröra ämnen, öfver hvilka jag haft den äran inför Riddersknpet och .Adeln förut yttra mig, så utbeder jag mig Ridderskapets och Adelns tillåtelse , att i anledning af dessa Betänkanden nu anföra några ord. Jag får först, För min enskilda del, förklara min stora tillfredsställelse, att hnna de flesta af mina uppgifter och omdömen bekräftade genom Särskildta Utskottets forskningar; men jag är äfven skyldig mig sjelf och det allniänna försvara min mening i de delar, der Utskottet är af olika tankar med mig och der jag tror mig hafva rätt.
I sista plenum tyckte jag mig märka, alt Hr von Hartmansdorff icke vore obenägen att ingå på ifrågavar. inbjudning, och om jag fattat rätt, lära vi då slippa att vidlyftigt debattera StatsUtsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Gr. Frölich har misstagit sig om mina afsigter, då han trott, det jag vore benägen att bifalla BorgareStts inbjudning. Jag inser tvertom alldeles icke något skäl dertill för R. o. Ad. Borgareds inbjudning åsyftar att R. o. Ad. skulle antaga de anslagssummor för extra-statsregler:n, hvilka redan äro genom 3:ne Stånds beslut bestämda. Dessa anslagssummor kunna således ej blifva mindre än de äro; deremot, och örn det röstas i förstärkt StatsUtsk. öfver de ifrågavar. anslagen, så kunna de möjligen öfverstiga hvad 3:ne Stånd för det närvar. beviljat. I sådant fall är det hopp för mig och de med mig liktänkande, hvilka förut yrkat de högre summorna, att kunna få dem, åtminstone i vissa hänseenden, bifallna. Det är således icke något skäl för oss att antaga inbjudningen. Gr. Frölich: Jag finner då att jag misstagit mig om Hr von Hartmansdorffs mening, men lärer ej kunna misstaga mig om hvilken mening, vid sådant förhållande, blifver Ståndets i denna fråga. Jag får då förklara, att jag ej rår för om tvisten rör:de den efterföljande frågan blir långvarig och allvarsam. Den siste värde talaren torde elinia sig, att det ännu icke är så alldeles afgjordt att votering kommer att ske om de voter:s-propos:r, som StatsUtsk. uppgjort. Det är visserligen sannt, alt 3:ne Stånd hvart för sig yttrat sig deröfver och godkänt desamma, men deraf följer icke att man kan få anse ett så beskaffad! godkännande af proposm såsom tre Stånds beslut, ty något sådant kan jag ej hemta ifrån grundlagarna, ehuru jag finner att åtskilige af Stats - Den 17 Maj. Utsk:s ledamöter så behaga anse saken.
Du blinde Pharisee, gör först rent det som är innantill i drickekaret, och i fatet, att det utvärtes är må ock rent varda. Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som ären like de grafvar, som utantill äro hvitmenade, hvilka utvärtes synas dägeliga; men innantill äro de fulla med de dödas ben och all orenlighet. Så synes ock I utvärtes för menniskomen rättfärdige; men invärtes ären I fulle med skrymteri och odygd. Ve eder, Skriftlärde och Phariseer; I skrymtare, som uppbyggen Propheternas grafvar, och pryden de rättfärdigas grifter, Sägande: Hade vi varit i våra fäders tid, vi skullom icke hafva varit delaktige med dem i Propheternas blod. Så betygen I då öfver eder sjelfva, att I ären deras barn, som Propheterna dråpo. Nu väl, uppfyller ock I edra fäders mått. I ormar, I huggormars afföda, huru skolen I undfly helvetes fördömelse? Derföre, si, jag sänder till eder Propheter, och visa och Skriftlärda; och somliga af dem skolen I dräpa och korsfästa, och somliga af dem skolen I hudflänga i edra Synagogor, och förfölja ifrå den ena staden till den andra; På det öfver eder skall komma allt rättfärdigt blod, som är utgjutet på jordene, ifrå dens rättfärdiga Abels blod, intill Zacharie, Barachie sons, blod, hvilken I dråpen emellan templet och altaret. Sannerliga säger jag eder, att allt detta skall komma uppå detta slägtet. Jerusalem, Jerusalem, du som dräper Propheterna, och stenar dem som äro sände till dig; huru ofta hafver jag velat församla din barn, lika som hönan församlar sina kycklingar under sina vingar, och I villen icke? Si, edart hus skall eder blifva öde. Ty jag säger eder: Efter denna tiden skolen I icke se mig, tilldess I skolen säga: Välsignad vare han, som kommer i Herrans Namn.
Om man deremot finner sedelstocken Ökad genom ett mynt, som är ute i rörelsen, så lär ej någon liquidation då mera än nu äga rum; men om det mynt.sorn är lemnadt i rörelsen är sådant som 3 procentssedlarne, hvilka man ej behöfver taga i beräkning, emedan räntan håller dem ifrån cassan, så skall man finna fördelen af denna ränteuppoffring, och man skall kunna göra liquidationen utan något afseende på dessa sedlar. Af alla dessa skäl, och då man bör taga i betraktande, att det är bevillningen som skall betala räntan, att man bör undvika papper som coursera, att man bör vidtaga åtgärder, som bereda möjlighet att vid en blifvande Riksdag utreda Bankens ställning; tror jag att Bidderskapet och Adeln ej bör tveka att samtycka det förslag Utskotten framställt, såsom det enda hvarigenom fiS Ven 12 September /. m. man för det närvarande endamålsenligt kan fylla de anslag sorn kunna erfordras. Herr von Hartmansdorff, Auguft: Det synes mig alt frågorna äro sammanblandade. Innan man talar örn huruvida lånen skola ske å 3 eller 5 procent, bör man afgöra om något lån skall äga rum eller icke. Jag hade val ej trott att detta skulle komma att sättas i fråga, men då det skett, så bör den saken först afgöras. I afseende derpå anhåller jag att få göra några betraktelser. Bör man upptaga lån, så frågas; i hvad ändamål? Vill man skuldsätta sig för Statens dagligen bestämda utgifter, så är det att bereda dess undergång. De behof som skola genom lån fyllas, mäste vara tillfällige och af sådan natur, att de förskott sorn nu lemnäs gif va större afkastning i framtiden. Jag kan ej med Herr Stråle inse det vara en klok hushållning, att ej något våga till framtida förkofran. En sådan njugghet vore lika skadligt för Staten som för enskilt»; ty den som intet vågar han intet vinner, enligt det gamla ordspråket, Äro dessa utgifter nyttiga och derföre nödiga, så frågas vidare: hvar skola medlen tagas till deras bestridande? Antingen skola de genom bevillning utgöras? eller skall Banken utgifva nya sedlar? eller skola lån upplagas?
Då visar sig otvifvelaktig!, att här är fråga om en gärd, pålagd vid förra riksdagen, och hvilken då, äfven med förutsättning, att den lagligen tillkommit — hvilket nu icke är fallet, ty beslutet hade ett Stånds protest emot sig —, icke kunnat, utan nytt beslut, räcka längre än intill denna riksdag. För mig synes vådan vid att rätta ett misstag vara mindre, än att qvarstå vid ett våld. Huru litet ovanligt är det icke dessutom, att hvad vid en riksdag beslutes, upphäfves vid en följande; och jag vet icke, hvarföre man här skall hålla sig så strängt till consequensen, helst då man vet, att fel ägt rum. Frih. Boye, Ludv.: Uti detta ämne är formen ett och saken ett annat. Utaf de grundade skäl, Hr Cederschjöld uppgifvit, finnes, att passevolancefrågan icke tillhör föremålen för Ständernas pröfning, utan ensamt angår Kronan och rotehållarne. Det var således icke rätt, att Ständerna inblandats i denna fråga; och på samma sätt, som Kronan förut uppgjort contract derom med den enskilde, boede l6 IL IQ Den 17 November f. m. ock nu hafva tillgått. Men nu har det emedlertid skett på annat sätt; och utan tvifvel vore det ett nytt ordningsfel att ålägga rotehållare en pal tiel bevillning. Jag öfverlemnar till den värde ledamoten sjelf att bedöma, om det icke ligger någon contradiction i hans anmärkta yrkande. På samma gång nemi. som man påstår, alt Ständerna aldrig hort befatta sig med denna fråga, på samma gång uppger man ett nytt sätt för en lika beskaffad oriktighet. Jag har nu yttrat mig om formen och tror icke, att ändring deri kan tillvägabringas utan ändring i sak; och då finner jag, att för det jordbruket på 1600-talet var det enda, som kunde beskattas, är det orättvist, att jordbruket fortfarande skall ensamt draga en börda, som gäller allas nytta.
Utskottet, som ansett omlörmälda lindring i bevillningen böra för framtiden upphöra, har fördenskull uti det förslag till ny bevillnings-stadga, som under denna dag till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas, icke upptagit det åberopade stadgandet i 145 § af gällande Bevillnings-förordning; och kommer, i fall Rikets Ständer bifalla att denna lindring icke vidare får tillgodonjutas, folkskole-afgiften till följd deraf att inom förberörde delar af riket utgå med enahanda belopp, som i allmänhet är eller kan varda bestämdt. Meri om deremot den hittills beviljade lindringen i bevillningen skulle anses böra fortfarande medgifvas, synes ett stadgande i afseende pä folkskole-afgiften i den syftning motionären föreslagit endast föranleda till inreckiing af föreskrifterna för de särskilda personela afgifternas debiterande. Utskottet, anser sig vid sådant förhållande böra hemställa, att sistnämnda motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 12 April 1860. STOCKHOLM. G. E. Bevillning »-Utskottets Memorial N:o 25. i RT:o 25. Ank. till Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o angående Poslbcvillningen och dermed sammanhang egande frågor. Enligt Utskottet tillhandakomna Protokolls-utdrag hafva Rikets Ständer, vid behandlingen af ofvanberörde Betänkande, stadnat uti följande beslut, nemligen: l:o.
Horns yttrande, till mina förut anförda skäl tillägga, att jag icke stödjer mig blott på y5, utan äfven på 58 § Riksd.Ordn. HvadHrGr:s yttrande om lagstiftarens första åliggande beträffar, så tror jag detta vara att ställa sig till efterrättelse grundlagen, så länge han äger den. Om dess former röra någonting ”småaktigt, ” kan det visserligen ursägtas, om de tilläfventyrs vid ett eller annat tillfälle förbises; men då de röra en så vigtig princip som den, huruvida det skall ligga uti enskild motionärs magt att gång efter annan, genom nya motioner, upprifva behörigen fattade beslut, så tror jag det vara högst betänkligt och betviflar ganska mycket, att den store man, till hvilken Hr. Gr. vädjat, skulle i detta fall delat Hr Gr:s åsigter, om han lefvat pä samma tid som vi. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. Den i/j Mars. behagade till StatsUtsk. remittera H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, tillika med de i anledn. deraf afgifna yttranden. Piopades starka ja, blandade med nej. Frih. Boye, Fredr.: Jag har redan begärt votering, men torde kanske böra förnya min begäran, emedan den förra gängen gjordes för tidigt. Hr von Hartmansdorff: Om Ståndet nödgas votera öfver denna punkt, så hemställes, om icke ja-propos:n må blifva så fullständig, att vi slippa mer än en votering, d. v. s. att, om ja vinner, R. o. Ad. beslutat icke blott remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion med dervid gjorde anmärkn:r, utan äfven att BondeSt:s inbjiidn. och StatsUtsk:s utlåt, öfver Frih. Palmstjernas motion skola hvila, intilldess StatsUtsk:s utlåt, öfver förstnämnde motion inkommit.
Man var då i allmänhet mycket missnöjd med Stats-verket öfverhufvud, såsom orsak till Bankens bankrutt. Man var ogin emot Riksg:s-kont., såsom representant af Stalsverks-sidan i motsats af Banken; men slutligen blef man ense derom, att det icke var i sin ordning, att Banken skulle lemna Riksg:s-kont. kreditiv för vissa bestämda ändamål. Detta kreditiv gafs likväl under förutsättning att Riksg:s-konl. icke skulle missbruka detsamma. Jag för min del satt då i Banko - Den 12 April e. m. 371 Ulsk., och vel alli för väl och många lill mig, hvad som då mentes med ”missbruka” i delta afseende, nemi. om Riksg:s-kont. skulle ställa sig på så knappa behållningar att det alltför ofta skulle komma att begagna kreditivet. På sednare år har man ålagt Riksg:s-kont. alt söka göra medel fruktbara, som finnas i Riksg:s-kont. Detta naggande efter den största räntevinst, som är möjlig alt få, gör att Riksg:s-kont. kommer i en ställning, hvaruti det icke borde vara, och att det kan komma att begagna kreditivet på Banken vida oftare än som skett. Jag anser likgiltigt om Riksg:s-kont. betalar ränta på kreditivet eller icke; men om något skulle ändras i den syftning Hr von Hartmansdorff framställt, så tror jag det vara rättast, att Riksg:s-kont. alltid betalar ränta på hvad, som löper på kreditivet. Jag föreslår likväl icke att så må ega rum; ty, med kännedom om Banken, vill jag icke lemna något tillfälle för Stats-verket att kunna i en framtid ytterligare skaffa sig tillfällen alt kunna ruinera Banken. Om Riksg:s-kont., såsom nu, får räntefritt begagna sitt kreditiv, och fordringar t. ex. på krediti veis ökande framställas, så kan Riksg:s-konl:s Fullmägtige icke då säga: vi betala ju ränta, för hvad vi lyfta. Aro icke vi, lika väl som andra, berättigade att begagna Bankens medel? — Jag är rädd för det bär. Vestigia me terrent.
Då riksdag fulländad är, iufiruie sig, på Konungens kallelse och efter förrättad gudstjenst, Riksförsamlingens ledamöter på rikssalen; riksdagsbeslutet uppläses; hvaref - KonstUutions-UtskoMels Memorial, N:o 7. 53 ter Konungen sjelf eller genom någon af Statsministrarne förklarar riksdagen vara afslutad och hemförlofvar Riksförsamlingen. 4. Riksförsamlijngens sammankomster. ' § 104. Talmännen eller, då de laga förfall hafva, vice talmännen ega att, hvar för|R. o. §S 46, sitt ting, utfärda kallelse lill sammankomster. Talman ege ej makt att, utan riksförsamlings 46. eller vederbörande tings samtycke, någonderas sammanträde afsluta. Intet ärende kan i riksförsamlingen e/ler i någondera af dess afdelningar till afgörande företagas, der icke öfver hälften af vid riksdagen närvarande medlemmar tillstädes äro. § 105. Riksförsamlingen och dess afdelningar skola, utom i de mål, som i 138 och 151 §§ omtalas, för öppna dörrar hålla sina öfverläggningar. § 106. Riksförsamlingen, dess Afdelningar eller Utskott må icke i Konungens närR. F. $ 55. varö öfver något ämne rådpläga eller besluta. § 107. Uti Riksförsamlingen eller dess afdelningar ege Statsrådets ledamöter tillträde, och vare berättigade att, såsom om riksdagsmän stadgadt är, deltaga i öfverläggningarne; dock må de icke deltaga uti besluten, derest de ej afdelningens ledamöter äro. § 108. Den ordning, som i riksförsamlingen, dess afdelningar och utskott iakttagas bör, och i denna regeringsform icke finnes närmare bestämd, ege riksförsamlingen sjelf att, på sätt den godt finnér, fastställa och i en ordningsstadga sammanfatta. Ej må dock något i sådan ordningsstadga införas, som mot denna regeringsform eller andra gällande lagar strider. Ändringar och tillägg, hvilka riksförsamlingen sedan kan finna nödigt att ordningsstadgan göra, må icke såsom gällande anses förr än riksdagen efter den, på hvilken de antagne blifvit. 5. Riksdags frågors väckande och beredning. § 109.
F RU W ALSTRÖM . Men nog vore det bättre, om herrn gick åstad och gifte sig, som annat hederligt folk. K ONJANDER . Nej, tack ska' hon ha, fru WalF RU W ALSTRÖM . Jag tycker ändå att en god och förståndig hustru ... inte för ung, utan så der midt emellan... saken. K ONJANDER . Jag tror vi dröjer med den F RU W ALSTRÖM . Och små vackra barn... ström ... så tokig blir jag väl aldrig. äro rätt söta på långt håll och hos andra, ja ... men hemma hos sig ... nehej ... ungarna skrider ... fläckar på stolar och soffor ... det kal K ONJANDER . Allt bättre och bättre ... de ka, hustrun skriker också ... smörgåsar här och las för äkta sällhet det... Man kommer hem om afton litet upprymd, som jag nu är till exempel... på armen, och då ska' pappa ta' emot den ... Vipps kommer mamma emot en med den sista lilla medan hon klär af den äldre ... och så klippa de sönder mina kortlekar, bygga hus af mina svafvelstickor och lägga min peruk på till tak ... det pos, har frun haft messlingen än haft. är äkta sällhet, och så få de messlingen ... aproF RU W ALSTRÖM . Nej, det har jag visst inte det är modernt och förnämt att ha messlingen, ska' jag säga henne ... det är väl bäddadt åt mig, kan jag tro K ONJANDER . Skaffa sej den genast då ... F RU W ALSTRÖM . Ja, herre; men bli inte ond för det jag... K ONJANDER . Låt bli då att tala om giftas ifrån morgon till qväll ... bli hon, som jag, ungkarl, det gör hon bäst uti ... god natt, herr Bällin! god natt, fru Walström dröm om mig så ( går emot sin dörr ) . alltförväl ... om jag kan tjena henne med så litet, F RU W ALSTRÖM ( afsides ) . Det gamla odjuret! Herr Konjander?