Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r vid 1823 års Riksdag bifallit att Öfversten Silfverskjöld, af Pommerske Löseskillingen ägde erhålla samt han på grund deraf äfven undfått Accords-ersättning till enahanda belopp, som hans fordna Kamrater åtnjutit, eller /jåoa Pitdr Svenskt Banco, utan att sådant skulle medföra någon skyldighet för honom, att frånträda dess inneliafvande ExpectanceArfvode, anser Utskottet bemälte Öfverste hafva erhållit ali den ersättning som honom af Staten meddelas bör och hvaribland så mycket mindre kan beräknas den förlorade inkomsten af dess beställning i Pommern jemte öfrige förluster, som dylik ersättning derför ej blifvit hans i lika förhållande komne vederlikar tillagd samt Öfversten i stället för sin sålunda saknade inkomst emedlertid varit i åtnjutande af ofvan, nämnde Löningsförmåner härstädes. Utlåtande, i anledning af Herr Lagmannen A. P. Ståhles Motion om uppförande af ett Kongl. Slott vid Helsingborg. (U. A) Ilitt till Vallöf!. BorgareStåndet ingifvet samt lill Utskottet remitteradt Memorial af Herr Lagmannen A. Betänkande n. 7$ P. Stahle innehåller det förslag, att, i likhet med förfäders sed, medelst uppresande af Minnesvårdar åt Store, af Fäderneslandet förtjente Män och till förevigande af timade märkvärdiga händelser, ett Kongl. Slott för Statens räkning mätte uppföras vid Helsingborgs Stad på en uppgifven tjenlig plats nära det ställe, der H. M. Konungen, H. M. Drottningen och U.K. H. KronPrinsen först beträdde den Svenska Jorden; hvilket Slott, medförande den nytta, att Kongl. Personer erhöllo hvad nu saknas, en Dem värdig och passande Boning vid Deras höga Besök i Skåne under Öfnings-Läger, för hälsans vårdande och andra orsaker, vid hvilka tillfällen de ofta få emottaga besök af utländske Konglige och Furstelige Personer sam-t uppvaktas af Ministrar från främmande Hof, äfven framdeles kunde öfverlåtas till H. K. H. Hertigen af Skåne, såsom Hertigs-Säte.
Mångfaldiga namn, ”sätt och vilkor för äfven så mångfaldiga ”slags skatters och besvärs utgörande Och ”redovisning, dölja icke beskattningens ojem”na distribution på egendomar och ägare. ”Styrelsen kan beräkna och bestämma sin till - J7 '"tillgång och sin rätt, utan misstag och orättvisa, — en omständighet, så högst nödvändig för håde Ständer och Regering, ”Jordägaren vet sin utskyld,! jemlikhet med ”hvarenda dess like i samma predicament. ”Begäret till underslef skall sakna utvägar ”att undanhålla det allmänna dess påräkna”de rättigheter. Inga tinera skola finnas, ”sorn icke kunna utgöras; den skattskyldige ”följaktligen förskonas från nödvändigheten, ”att bero af andra vid utgörandet af skatte”artiklar, dem han icke sjelf ägde, och hvil”kas anskaffande skulle drabba honom med ”en Beskattning mera utöfver hvad Staten ”de jure bestämt; lika interesse» och säm”ja beredas emellan medborgare af den vig”tigaste näringsklass. Odlingar och nya bo”sättningar skola icke längre hindras, då Fri ”upplåtelse af jord från de nu så kallade ”Hemman icke verkade på Statens rätt till ”skatt af de frånskilda delarne, hvilka, efter ”bestämda grunder för bördighets grad , bu”ro sin skattskyldighet med sig i hvars band ”de kommo. Intet stort antal af små skäl ”skall hos Allmogen uttränga öfvertygelse» ”om den allmänna pligten att försvara fo”sterlandet. ”1 beloppet af 4 års Statsbidrag af den ”nu beskattade jorden synes den lyckligaste ”medelväg träffad att kunna förena tvänne ”de vigtigaste medborgerliga interessen, hvilka hittills stå till hvarandra i motsägelse. 2 i8 För den beskattade Jordens ägare skall detta bidrag otvifvelaktigt allmänneligen erkännas vara det lindrigaste; för ägare åter ’ af privilegierad jord kunde med större skäl 'sättas i fråga ersättningens tillräcklighet, ”om icke den uppkommande fonden öfver"sköte de anspråk, hvilka nuvarande innehafvare af sådan egendom skäligen kunna ”göra.
Det var den svenske konungen, som i sporrstreck kommit med sina ryttare från Bender. Min storvezir har noga berättat mig allt, och han skälfver ännu på rösten när han talar om den stunden. Utan att hälsa sprängde konungen till hans tält, och genomvåt af flodvattnet satte han sig öfverst på divanen under Mohammeds fana. Han begärde att genast få det nyss underskrifna fredsbrefvet för att rifva det i stycken. Där satt alltså, hundratals mil från sina egna stater, den slagne flyktingen med Mohammeds fana öfver sin kala hjässa, och stolt som hade hans rike sträckt sig ända ned till Arabiens öknar befallde han mina härar att fortsätta striden. Det var en blåsig dag. Tältduken fladdrade och slog. Allt emellanåt frasade det i fanan, och när han lyfte den knutna handen, stötte han sin handskkrage mot de heliga gröna tofsarna ... Men jag säger dig, fred var sluten. Andra tider ha kommit. Hvar dag har jag i Bender låtit penningar och skänker af många slag öfverlämnas till din hjälte. Jag har bemött honom som min gäst, men i stället att återvända till de sina, stannar han år efter år ... Min storvezir råder mig att icke längre ödsla gåfvor på de objudna främlingarna, af hvilka vi ha litet gagn att hoppas. De äro för fattiga att kunna utföra några storverk. Där, moder, har du sanningen! Det skymde medan han talade, men samma natt rådplägade i Thomas Funcks hus de svenska herrar, som blifvit skickade till sultanens stad. De samspråkade ängsligt hviskande, och när det började lida mot morgonen, sköt Funcken ljusstaken öfver bordet till bataljonspredikanten Agrell. – Läs du något för oss ur Skriften, innan vi åtskiljas, ty med allt vårt rådplägande komma vi nu ingenstädes. Grossveziren förde visserligen sina soldater i elden, men han satte högre värde på en fylld börs och vackra slafvinnor än på skottsår i sin hvita arm. Vid Pruthströmmen lät han brädda sin turban med ryska mutor. Sedan dess äro turkarna oss emot. Må så vara att Gustaf Celsing med sin färdighet i deras språk lätt skulle kunna uppsätta en klagoskrift.
— Den nådiga remissen bifogas härjemte, och Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäkt igste A Hern å d ig;s t e Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersäter, J. P. LEFRÉN. O. NORDENSVAN. C. MEYER. G. SANDELS. CARL D. FORSBERG. C, F. LAURKN. S. C. NISSER. Stockholm den 4 Februari 1854. Lade. Platen. — 175 — Kongl. Krigs-kollegii Artilleri - aidel alogs tnxlerduiuga ntlålande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af nämnde Afdelning* räkenskaper för åren 1S50 och 1851. Stor ni äktigste Allernådigfcté Konung! Till åtlydnad af föreskriften i Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss den 4 innevarande månad å ilikets Ständers llevisorers berättelse om livad som förekommit vid granskningen af Krigs-kollegii hufvudböeker och räkenskaper för åren 1850 oell 1851, får Artäleri-ftfdiilninijeu nu i underdånighet afgifva det underdåniga utlåtande, hvartill Ilevisorernes framställningar föranleda. Hvad i 6:te § omförmäles, rörande åtskilliga vid 1851 års utgång balanserade fordringar, innefattar ej någon erinran eller anmärkning, utan blott en framställning om da befintliga förhållanden oell pakallar således ej heller någon förklaring eller något yttrande från Kollegii sida.
Men... Min bror är ju död. Har man ljugi Allt går igen. LAGMANSKAN. Är jag då död eller är jag lefvande? PRINSEN. Men lik Dig är Du som jag lemnade Dig en gång: lika fåfäng och lika tjufaktig. Det må Du fråga ty jag vet af ingen skilnad LAGMANSKAN. Tycker Du att Du är bättre då? PRINSEN. har uppfunnit den åttonde... att bestjäla de döda. LAGMANSKAN. Kanske! Jag har de sju dödssynderna, men Du Hvad är det nu då? FJERDE AKTEN PRINSEN. åt mors graf; du behöll pengarna och köpte ingen krans. Jag sände dig tolf år i rad pengar till en krans LAGMANSKAN. Hur vet Du det? PRINSEN. utfinna af ditt brott. Hur jag vet det, är det enda intresse Du kan LAGMANSKAN. Bevisa det! PRINSEN tar upp sedlar ur fickan. Här äro sedlarne! LAGMANSKAN faller till marken. Det ringer i en kyrkklocka; alla böja hufvudet mot bröstet, men ingen faller på knä. HVITA FRUN in; fram till Lagmanskan och reser henne upp. Känner Duv mig? LAGMANSKAN. Nej. ADVENT HVITA FRUN. från henne. Du hade utplånat mig ur hennes lif, Jag är Amalias mor. Du hade stulit mitt minne men nu skall Du utstrykas, och jag skall återvinna mitt barns kärlek och förböner som jag behöfver. LAGMANSKAN. jag sätta henne att vakta svina... Jaså man har sqvallrat för den slynan; då ska PRINSEN slår henne på munnen. HVITA FRUN. Slå henne icke! LAGMANSKAN. Du ber för mig! HVITA FRUN. Ja, så har jag lärt. LAGMANSKAN. jorden som det är till solen, om Du bara vågade! CEREMONIMÄSTAREN Hycklerska, Du skulle önska mig så långt under rör vid Lagmanskan med sin staf; hon faller till marken. Couche! fördömda hynda!
Kär förhållandet är sådant med det för närvarande mot affall från Stats-kyrkan stadgade straff och. förgångna tiders erfarenhet tillfullo ådagalagt olämpligheten af alla andra straff, som menniskor hittills kunnat upptänka, synes det mig, så vida man nemligen är berättigad att från följdens falskhet sluta till grundens, kunna med skäl antagas, att den af staten hittills begagnade rätt att med straff-lagar sammanhålla kyrkans medlemmar, är mot förnuftet stridande. Bih. Ull R, 8l. Fröt. 1853 $ 1854. 7 Sami. i Af i. 15 Ulft. fl Lag-Utskottets Betänkande, N:o 33. Mer än. 70 år hafva förflutit sedan, religions-frihetens grundsats liek siw' forsta tillämpning på vara nu gällande lagar och snart har ett halft sekel förrunnit, sedan denna grundsats blef i nationens grundlag upptagen. Om Svenska folket ännu ej vore moget för religions-frihetens emottagande, skulle detta folks andliga utveckling hafva upphört; men motsatsen ådagalägges icke allenast af de dag efter dag med kraftigare lif framträdande religiösa rörelserne i värt land, utan äfven af de bestämda fordringar på religions-frihet, som gång efter annan blifva af särskilde nationens ombud vid riksdagarne framställda. Förhållandet härutinnan vare emedlertid hurudant som helst. Efter mina åsigter är religionstvång i allmänhet stridande mot protestantismens väsende, mot kristendomens anda, mot idéen af all religion och med sådane åsigter måste jag, för min del, tillstyrka, att, på sätt af hr Tersmeden, P. 11., blifvit föreslaget, Lagens stadgande i 1 kap. 3 § Missgernings-balken och 7 kap. 4 § Ärfda-balken, äfvensom 1 kap. 2 § sista momentet i 1686 års Kyrko-lag måtte upphäfvas.
Jag är icke för ögonblicket beredd alt utveckla skälen, hvarpå detta ämne kunde och borde motiveras; men för den händelse, alt en K. propos. i ämnet skulle uteblifva, hvilket jag likväl icke förmodar, får jag vördsamt föreslå: 1:0 att alla sådana härdar må förklaras fria, hvilka, utan beräkning af den tillökning, hvartill de enl. K. kungörelsen d. 26 Oct. i838 äro berättigade, blifvit privilegierade inom bergslag för 4^0, och utom bergslag för 4°° skeppund , så att dessa härdar må få tillverka så mycket de medhinna; och 2:0 att skatten å stångjernshärdarne må jernnäs, så att de, hvilka enl. i8o3 års förordning blifvit privilegierade och åsatte 2 skepp:s hammarskatt, må, likasom de härdar, hvilka framdeles kunna anläggas, påföras en hammarskatt af i-J skepptd. Jag utber mig att, i händelse nåd. propos. härom icke blifver R. St. meddelad, få motivera denna motion, och anhåller nu vördsamt att den måtte remitteras till Ekon.Utsk. Lades på bordet. Hr Lagerhjelm, Pehr, anförde skriftligen: För att göra bankens öfverskott af förflutna års inkomster rörligt och likväl förvara detsamma för framtida vigtiga behof, föreslår jag vördsamt: 1:0 Af bankens öfverskott afsältes en million r:dr b:eo att genom Handelsoch Närings-disconten utlånas emot tre proc. ranta till säkra fonder, såsom Manufactur-disconten, Jern-contoret, privat-banker , hypotheks-inrättningar samt på säkra namn, på sätt reglementet för utlåningen genom denna discont stadgar. Lånen ställas på ett år och kunna omsättas; största beloppet 5o,ooo r:dr b:co, minsta 10,000; 2:0 I händelse af krig, skall Discont-styrelsen vägra omsättning , och fullmäktige i banken öfverlemna medlen till Riksg:s-cont., i den mån de till betalning förfalla ; 3:o Af ränte-vinsten bekostas i främsta rummet undersökningar. rör:de communicationer för varu-transport inom Sverige.
Behållningen utgjorde den 30 Juni 1861 Från sistnämnde dag tili och med dea 30 Juni detta år: från allmänheten invexlade » Kongl. Myntet inkomne Under samma tid äro från Banken utvexlade och utgjorde behållningen den 30 Juni 1864 Af äldre prägeln, som icke utlemnas. Öresmynt. R:dr 41 öre. Ofvanberörde kopparskiljemynt af äldre prägel å valörerna i, Va, V», Ve och V« skilling samt Riksgälds-kontorets poletter, utgörande tillsammans 17,650 R:dr, hvilket kopparskiljemynt Banken, enligt Kongl. Mapts nådiga skrifvelse af den 23 Februari 1842, är berättigad att till Kongl. Myntverket öfverlemna till ommyntning efter vigt och godtgörelse efter ett pris af 150 R:dr Banko för hvarje skeppund stapelstadsvigt, har Fullmäktige låtit till Kongl. Myntverket till ommyntning öfverlemna. Depositionsoch Poslvexelrörelsen. § 25. Balansen vid 1862 års slut å räkningar i Depositions-afdelningen utgjorde: l:sta klassen: Medel, som bero af Bankens egen Styrelses disposition 2’dra klassen: Kreditiv eller förlag från Banken 3:dje klassen: Staten samt dess allmänna verk och kassor tillhöriga medel 4:de klassen: Medel, tillhörande de under Stockholms stads styrelse hörande embetsverk och kassor, jemte åtskilliga allmänna inrättningar, välgörenhets-austalter, konkursmassor m. fl 5:te klassen: Medel, tillhörige såväl stiftelser och bolagsföreningar, grundade med beräkning på vinst för den enskilde, som ock enskilde personer S:gr Insättning arne å dylika räkningar under år 1863 uppgingo till Dukater. Riksmynt Summa hvaremot under samma tid uttogos så att räkningsliafvarne vid 1863 års slut egde hos Banken innestående: Dukater. S3* Insättningar. Assignerin gar. — te 3 Cfi Dukater. Riksmynt. Dukater. Riksmynt.
CreditSystem med enskilde capitaler söka tillvägabringas; att den i allmänhet såsom riktig erkända sats: att Staten borde så litet som möjligt inblandas i enskilde förhållanden, vore äfven tillämplig i denna fråga; att de olägenheter, som i afseende på jordbruket väckte bekymmer, gåfvo ej vika för tillkonstlade capitaler, men kunde endast af kloka Lagar och en nitfull förvaltning aflägsnas; att ett land utan verkliga capitaler ej kunde använda ouppsägbara räntepapper; att ett land med redan alltförmycket skuldsatt jord erhöll ingen fördel derigenom att denna jord uppmuntrades att låna mera; att, innan man tänkte på införandet af ett fondsyste'me, det syntes nödigt, att åt folket bereda och lemna ett ordnadt mynt, näringsoch handelsfrihet, tjenliga, praktiska vetenskapliga undervisnings-anstalter och bestämda, lättfattliga Lagar; att, då i betraktande tages, att Tull-, ChartseSigillataesamt Post-afgifterne, under sednare tider, blifvit betydligen tillökade, och alt, i anseende till anvisande vid denna Riksdag af tre millioner Riksdaler till Försvarsverkets iståndsättande, blifvande öfverskott under desse fem år ej kunde bereda någon minskning i folkets skattebördor, tycktes landets ställning S B. 26 visa sig i en mindre fördelaktig dager, oaktadt den ordinarie bevillningen ej under sednare tider förböjts; att, genom begagnande af Statens credit för alt understödja de jordegare, som behöfde omsätta äldre skuldförbindelser och voro i tillfälle att gifva tillräckliga säkerheter, de enskilde förhållanderne syntes blifva dragne under magten, de större Fastighetsegarne erhålla hjelp, men de mindre, hvilka icke kunde erbjuda någre för ett allmänt Låneverk antaglige säkerheter deremot stjelpas och bringas i armod; att om lånet upptages utom landet, blefve, utom det politiska beroende, hvaruti Riket, såsom gäldenär, möjligen kunde komma att stå, den gifna årliga förlusten, att lantan gick ur landet, hvilket skulle verka, lika med undervigt i handel, till fattigdom och ett ofördelaktigt inflytande på Coursförhållanderne; att då, i händelse af låns upptagande å Utrikes ort, StatsCrediten troligen ej komme att begagnas för mera än 4 Millioner, kunde ej heller genom denna upplåning någon rantenedsättning beredas, enär intecknad gäld inom landet uppgick till 60 å 70 Millioner; att, om åter lånet inom landet upptoges, lånebrist emellan enskilde skulle uppkomma och räntan deraf stegras;
När man i sednare tider sett, att brotten tilltagit, under det att. denna efterlåtna eller lindriga strafifmethod varit använd, synes mig skäl vara att återvända från denna origtiga väg häldre än att fortsätta honom. Jag anhåller alltså, att K. o. Ad. ville återremittera denna punkt. Gr. Sparre: Sedan R. o. Ad. i går, genom det vigtiga beslut, som då fattades, bringat till lösning en fråga, som, enl. hvad kändt är, under 20 år väckt split inom nationen, återstår för Ståndet på den följande dagen af denna, i flera afseenden minnesvärda, Riksdag att fatta ett beslut, som skall bidraga till lösning af en fråga, hvilken också redan en längre tid tillbaka legat på Svenska representationens bord och lika länge, sorn den först nämnda, väckt split och missnöje inom nationen. Det försök Utsk. gjort att bidraga till lösning af den för samhället vigtiga frågan, om Kriminal-Lagstiftningens förbättring bör, om det också icke kan anses fullt lyckadt, åtminstone bära vittne om Utsk:s bemödanden, föranledde af det trängande beliofvet, att någonsin komma åtminstone ett steg till frågans bringande framåt, och det är härpå Utsk., under erkännande, att i det gifna förslaget torde, likasom i hvarje menskligt arbete, förefinnas fel, de der med afseende på Utsk:s sammansättande kunna anses förlåtliga, grundar hoppet om öfverseende och mildhet från R. o. Ad:s sida, vid bedömande af detta försök. Jag har sagt, att frågan om Kriminal-Lagstiftningens förbättring är gammal i vårt land. Genast efter 1809 års revolution, då Sverige åter fick glädja sig åt att i lugn njuta skyd - Den 12 Augusti f. m. 255 det af uråldriga lagar, af uråldriga friheter, väcktes upmärksamheten på beskaffenheten af dessa lagar och författningar och huruvida de öfverensslämde med tidens fordringar och tidens begrepp. Det var naturligt, ehnru goda, ehuru förträffliga dessa lagar obestridligen äro, måste de likväl ouphörligen, med afseende å förändrade förhållanden, modifieras. Lagstiftningen måste således ouphörligt fortgå.
Johan hade derföre begärt tillstånd att få resa till Finland, för att ordna och efterse egendomarne och ställa så, att hans mor och systrar skulle få något till sitt uppehälle. Äfven Qvidja, Johans arfvegods, hade hertigen skänkt åt en af sina anhängare, som var gift med Klas Flemings en brorsdotter; men sedan hertigen lemnat Finland och hans befallningar icke der mera aktades, förvaltades det för Johans räkning, af samme fogde som förut. I ett af tornrummen satt nu unge herr Johan Fleming och framför honom stod ödmjukt fogden Jost och åhörde hvad Johan sade, stundom med en bugning eller ett kort ord, bejakande hans befallningar. Johan kastade då och då ögonen på några papper, som lågo framför honom på bordet, eller bläddrade i dem. "Af gamla Göbla på Muddais mellangård", fortfor Johan i sitt tal, "får ingen skatt fordras för detta år. Hennes man stupade vid försvaret af Åbohus och hennes son säges hafva fallit vid Kastelholm. Jag vill icke att sten lägges på bördan. Växa de mindre barnen opp och bli arbetsföra, kan det bli tid att de erlägga sin skatt." "Fattiga gummorna Greta, Elsa och Brita", fortfor Johan, blickande i papperen, "få en half tunna råg hvardera. Lisa på Gäddnäs begär bete för en ko, det skall hon få. I öfrigt veten J, hvad jag eder tillsagt. Framför allt, försumma icke att aflemna den utlofvade gåfvan till kyrkan, äfvensom till de nämnde gubbarne på knektetorpet. Bemöt folket vänligt och lätta deras börda der du det kan, så lyda de villigt och arbeta med nöje, men drif dem icke, som boskapen, under oket. I morgon, innan jag reser, vill jag säga farväl åt dem af godsets folk, som vilja samlas här för att helsa mig." Jost bugade sig djupt och lemnade sin unge herre, under det han brummade för sig sjelf: "Äpplet faller ej långt från trädet, det är som om jag skulle höra fru Ebba sjelf. Nymodiga tider, då bonden skall skonas; det lär väl då bli herrarne sjelfve, som få arbeta.
Lör förfalla. Den siste talaren har yttrat, att Hr Mannerskantz's framställning icke kunde vederläggas: må det förlåtas mig, men jag tror, att ingenting i verlden är lättare att vederlägga än det. Den utgör en anticipation på den discussion, som kommer att äga rum, när en gång det definitiva beslutet skall fattas angtde lånerörelsen i allmänhet. Jag bestrider ej Hr Mannerskantz rättigheten alt anticipera på våra framtida discussioner, och jag bestrider ej heller, att om man vill strypa landet, så må man göra det så gerna först som sist; men jag tror, — ty jag förmodar att R. o. Ad. icke småaktigt fäster sig vid detaljfrågor, utan vill i stort betrakta allmänhetens behof, — att man skall erinra sig den sanning, alt i samina mån som myntet på ena sidan indrages, så mäste det på en annan väg utsläppas; eljest är ett deficit i rörelsen, en verklig strypning för handen. Då det nu ar en gifven sak, att rörelse-capitalet är med 3 millioner förminskadt, enär denna summa sedan sisla riksdag blifvit till banken indragen , så bar jag deruti ett sköl hvarföre jag tillstyrker bifall till Utsk:s , oss nu föredragna, framställning. Jag tror, att om man ytterligare fortsätter på samma sätt, d. v. s. än mera indrager rörelse-capitalet, så försätter man sig i skuld hos nationen att vid nästa riksdag åter öka lånefonden i allm. disconten, för att jemna förhållandena , och gifva rätt åt rörelsens behof i alla afseenden. Den siste talaren, Gr. Frölich, har äfven behagat säga mig, att mitt förslag derom, alt ifrån en fond, som icke blifvit till fullo begagnad, låna eller taga den del som blifvit leornad obegagnad, för alt instickas i en rörelse, som vore i behof af hjelp, — att delta förslag, säger Hr Grefven, vore overkställbar!. Antingen bär den värde Grefven icke förstått mig, eller också har jag icke förstått honom.
Detta kostnadsförslag upntog en summa af 1,200,000 R:dr R:mt för anläggningen af en jernväg, hvars längd skulle utgöra 3 mil 7,970 fot, äfvensom af en 4,630 löt lång bibana till sjön Lillsvan; och hade del för omförmälda företag bildade bolag hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att för utförande af den föreslagna jernvägs-anläggningen, i öfverensstämmelse med åberopade plan, Nådig proposition mätte till Rikets Ständer aflålas om beviljande åt bolaget af ett lån utaf allmänna medel å 600,000 R:dr, eller halfva beloppet af den beräknade anläggningskostnaden, mot enahanda vilkor, som under sednaste riksdag bestämdes för det Gelle-Dala-jernvägs-bolaget beviljade låneunderstöd; anhållande bolaget derjemte, att det måtte förklaras berättigadt expropriera jord för jernvägs-anläggningens behof, detsamma för öfrigt mätte komma i åtnjutande af de fördelar och lättnader, sorn1 i liku.l'lade ff)*1 1‘Ib'Örene blifvit beviljade. Oa k talu ^en jernbana, för hvars anläggning ifrågavarande lån blifvit hegardt, onekligen komme k1* blifva af stort gagn och medföra synnerlig lättnad för den lifliga rörelsen vid de många bergverken inom den ort, hvilken denna bana skulle genomgå, hafva Rikets Ständer dock anseft sig ej kunna för närvarande bifalla framslällningarne om det låneunderstöd från det allmännas sida, som för sagde företags utförande uppgifvits vara erforderligt, enär både utsträckningen och anläggningssältet samt dimensionerna af den jernväg, hvartill detta län skulle användas, mäste bero af den ännu icke af,jorda frågan om ledningen af den jemväl föreslagna och i näst föregående puukt omförmälda stats-banan inom Westerås och Örebro läns bergslager, med hvilken bana den jernväg, hvarom nu är fråga, lärer såsom utgreningseller bi-bana böra framdeles förenas. 6:o. Angående anläggandet af jernväg mellan Hvetlanda och Oskarshamn.