Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolens utlåtande blifvit infordrad t öfver eli inom Justitie-departementet upprättadt förslag till förordning angående arfsrätt för oäkta barn; så föredrog nu Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern de i Högsta Domstolen, enligt dess protokoll den 22 Mars innevarande är, uti delta mål afgifna yttranden; hvarefter Hans Excellens vidare anförde: Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 35. 11 ”Med afseende å de i Högsta Domstolen emot det remitterade förslaget framställda anmärkningar, anhåller jag i underdånighet få erinra, att anledningen, hvarföre en vidsträcktare arfsrätt ej blifvit i förslaget oäkta barn mcdgifven, är den omvårdnad och det skydd, som böra egnas familjen såsom Statens rot, men ingalunda åsigten, att oäkta barns arfsrätt vore stridande mot de grundsatser, som af sedligheten förestalvas. Till stöd för en sådan åsigt anföres vanligen, att en öfverträ delse af sedlighetens bud icke bör grundlägga någon rättighet. Det oäkta barnet bar likväl icke genom sin födelse förbrutit sig, och kan således icke på denna grund uteslutas från någon rättighet; och ehuru föräldrarnes öfverträdelse visserligen icke bör grundlägga någon rättighet för dem, skulle den deremot kunna utgöra grund för en skyldighet. Uteslutande från sedlighetens synpunkt betraktadt, vore måhända ingenting i lagstiftningen mera egnadt att främja otillåtna könsförbindelser, än ätt förklara föräldrar fria från alla skyldigheter emot sina oäkta barn. Anmärkningen alt förslaget lemnur just de oäkta barn utan hjelp, som bäst behöfva den, nemligen de, hvilkas födsel blifvit af modren förhemligad, kan jag icke tillerkänna någon giltighet, enär arfsrättens grund icke lärer vara att söka i behofvel all ärfva, hvaraf skulle påkallas en helt annan fördelning af arfvén, än sorn nu eger runi.
Efter honom byggde Eser, Jesua son, öfversten i Mizpa, ett annat stycke, inåt harneskhushörnet. Efter honom, uppå berget, byggde Baruch, Sabbi son, ett annat stycke, ifrå hörnet allt intill Eljasibs öfversta Prestens husdörr. Efter honom byggde Meremoth, Uria son, Hakkoz sons, ett annat stycke, ifrån Eljasibs husdörr, allt intill ändan af Eljasibs hus. Efter honom byggde Presterna, de män af landsbygdene. Efter dem byggde BenJamin och Hasub, tvärsöfver deras hus; efter dem byggde Asaria, Maaseja son, Anania sons, jemte sitt hus. Efter honom byggde Binnui, Henadads son, ett annat stycke, ifrån Asaria hus intill båget, och allt intill hörnet; Palal, Usai son, emot båget, och det höga tornet, som synes utaf Konungshuset, vid fångahusens gård; efter honom Pedaja, Paros son. Men de Nethinim bodde uti Ophel, allt intill vattuporten österut, der tornet ut synes. Efter dem byggde de af Thekoa ett annat stycke, tvärtemot det stora tornet, som ut synes, allt intill murarna Ophel. Men ifrå hästaporten byggde Presterna, hvardera emot sitt hus. Efter dem byggde Zadok, Immers son, emot sitt hus; efter honom byggde Semaja, Sechania son, den dörravaktaren, östantill. Efter honom byggde Hanania, Selemia son, och Hanun, Zalaphs son, den sjette, ett annat stycke; efter honom byggde Mesullam, Berechia son, emot sin fatabur. Efter honom byggde Malchija guldsmedssonen, allt intill de Nethinims och krämares hus, emot rådsporten, och intill hörnsalen. Och emellan hörnsalen allt intill fåraporten byggde guldsmederna och krämarena. Då nu Saneballat hörde, att vi byggde murarna, vardt han vred, och förgrymmade sig svårliga; och han bespottade Judarna; Och sade för sina bröder, och för de väldiga i Samarien: Hvad göra de vanmägtige Judar? Månn man så skola låta betämma dem? Månn de skola offra?
De för omförmälde fördelning eller utflyttning åberopade skäl äro: att Hofrätten måste, sedan den blifvit andra instansen, vara tillgänglig för folket, hvilket ej vöre förhållandet för det närvarande, deraf rättsökande, i synnerhet de som bo i rikets nordliga del ock finge vidkännas stora olägenheter och kostnader; att en skyndsammare pröfning af fullföljde mål vore att förvänta genom Hofrätternes utflyttning; att Hofrätterne derigenom komme i bättre tillfälle att utöfva uppsigt öfver underdomare, och att förvärfva den Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 21 kännedom om folk och lokala förhållanden, som så ofta skulle vara af nöden, för att kunna döma rätt, samt slutligen att Hofrätterne oftare kunde besökas af unga jurister, hvilka för sin utkomst måste arbeta vid Häradsrätterne, och såmedelst mera uppfylla deras bestämmelse, såsom bildningsanstalter. Om man går till det af f. d. Lag-kommittéen år 1815 afgifne underdåniga betänkande angående domstolarnes organisation, så återfinnas berörde skäl. De anfördes äfven då för ådagaläggande af nödvändigheten att genom utflyttning af divisioner från Götha och Svea Hofrätter erhålla flere Hofrätter, derest Lagmansoch Kämnersrätterne indrogos. Men att en sådan nödvändighet dermed ådagalägges, kan Utskottet ej inse Meningarne derom voro ej eller ense bland kommittéens ledamöter; och till de, hvilka hyste den åsigt, som Utskottet nu yttrat, hörde rikets dåvarande Justitieminister, hvars mening jemväl helt och hållet understöddes af den år 1S41 i nåder tillförordnade Lagberedning, hvilken, uti underdånigt betänkande, således afstyrkte den af Lagkommittéen förordade utflyttningen. Om nu denna stridighet i åsigter å ena sidan vittnar om svårigheten att på ett tillfredsställande sätt lösa förevarande fråga, så har, å den andra, det utbyte af skäl för och emot, som stridigheten framkallat, bidragit till ett mångsidigare begrundande af samma fråga och såmedelst underlättat lösningen deraf. För sådant ändamål torde en pröfning af de skäl, man anfört för, vara tillfyllestgörande.
Förordningen den 20 Januarii 1779 lamla grund, att de i flere fall stadgade dödsstraff för stöld, komrae att upphöra, och då 6 § i Missgernings-Balkens 40 Gap. vore uti allmänna lagen, vid dess år 1779 företagna granskning, bibehållen, utan någon skärpning i straffet, i anledning af 1773 års Kongl. Bref, det vore otvifvelaktigt, att det i samma Kongl. Bref bestämda dödsstraff för tredje gången inbrottsstöld upphört, och att den brottslige i stället borde, ehvad det stulna vore litet eller mycket, dömas till 1 ifstidsarbete; hvaremot 1773 års Kongl. Bref borde lända till efterrättelse i afseende på den, som andra gången beträdes med inbrottsstöld, — samt att, i anledning al gjord förfrågan, blifvit, genom Kongl. Brefvet till Götha Hofrätt af den 18 Juni 1807, förordnadt, att den, som begått tredje resan stöld af mindre värde än 100 daler, som tillika utgjorde andra resan inbrottsstöld, skulle, jemte bestraffning i öfrigt efter lag, beläggas med fem års straffarbete, hvaraf tre år belöpte för tjufnaden och två år för det tjufven en gång förut under inbrott stulit. Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit stadgadt, anser sig Utskottet till en början böra erinra, att, enär Kongl. Brefvet den 1 Juli 1746 endast innefattat förklaring af den till all kraft och verkan, genom sedermera utkomna författningar, upphäfna Kongl. Förordningen af den 20 December 1745, så lärer berörde Kongl. Bref ej kunna läggas till grund för tydningen af dessa sednare författningar.
Hvad angår den anmärkning , att JustitiaeStats-Ministern icke borde vara Ledamot af Högsta Domstolen, har jag förut bestridt densamma emedan jag tror det vara af yttersta vigt , att detta samband bibehålies emellan Stats-Rådet och Högsta Domstolen , emellan Högsta Domaremagten och den högsta administrativa myndigheten. Friherre Cederström : Olägenheten af den form för discussionen, som blifvit vidtagen med detta ämne, märkes nu genast. Herr von Hartmansdorff har tydligt utredt nödvändigheten af att skilja Justitia - Stats-Ministern från dess befattning i Högsta Domstolen , hvarigenom han, såsom Ledamot af Stats-Rådet, icke kan af Konungen afsättas. Jag tillstyrker vördsamt, att Ridderskapet och Adeln behagade instämma med Herr von Hartmansdorff i denna del. Den 3 December f ni. j33 Herr Gref ven och Landt-Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln instämde uti den af Herr von Hartmansdorff gjorde anmärkning , att Justitia-Ståts-Ministern borde upphöra att vara Ledamot af Konungens Högsta Domstol. Ropades J a och Nej. Herr Cederschjöld: Jag anser denna sak för vigtig, för att icke å nyo upprepa hvad jag förut derom yttrat. Man har sagt, att Konungen icke bör vara besvarad af Rådgifvare, med hvilka han kunde vara missnöjd, och att följaktligen Jostitiae-Stats-Ministern bör vara amovibel lika med andra Stats-Råd. Jag tar mig den friheten erinra, att detsamma kan sägas om Justitiae-Råden, af hvilka tvänne alltid böra öfvervara alla Föredragningar inför Konungen i Justitix-ärender. Äfven dessa äger icke Konungen att afsätta. När Han kan sakna en sådan rättighet i afseende på dem, kan jag icke inse, hvarföre Han så nödvändigt borde äga den, i afseende på Justitia - Stats - Ministern. Det är på ett annat ställe i'
Sökandens inför E. K. M. framställda åsigt, att, såsom följd af Krigsoch Kammar-kollegiernes kungörelse af deri 26 Februari 1817, det ålegat befälhafvande amiralen i Carlskrona att hos landshöfdinge-embetet göra anmälan rörande beliofvet af ny borgensförbindelses anskaffande, och sådant ej mindre under den tid, då arrendena af dylika Lohemman fingo af kompagnicheferne tillgodonjutas, än ock sedan, jemlikt Kongl, brefvet af den 2 November 1824, ifrågavarande arrenden blifvit till kronan indragna för att till flottans behof användas, har äfven, efter hvad handlingarne utvisa, varit delad af Kammar-rättens advokatfiskal, hvilken i första rummet rigtat sitt ansvarspåstående emot vederbörande befälhafvande amiralen. I betraktande häraf och då Kammar-rättsrådet Sylvanders ifrågavarande ansökning blifvit, så väl af befälhafvande amiralen i Carlskrona, som utaf Förvaltningen af Sjö-ärendena och Kammar-rätten förordad, samt, efter hvad hos Rikets Ständer upplyst blifvit, utkräfvandet af statsverkets hos Sylvander egande fordran skulle tillskynda denna ålderstigne embetsman, hvilken med talrik familj befinner sig i mindre goda omständigheter, en känbar olägenhet, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt, att Kammar-rättsrådet Sylvander må från den genom Högsta Domstolens ofvannämnda utslag af den 25 April 1845 honom ådömda ersättningsskyldighet befrias, och beloppet, 605 rrdr 30 sk. 7 r:st banko, således i kronans räkenskaper afskrifvas. Hvilket, till svar å E. K. M:s högstberörda nådiga skrifvelse, Rikets Ständer fa i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Mars 1848. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Mars 1848.
Varder under äktenskapet egendom genom gäfva eller testamente till ena makan gifven med vilkor, att den honom eller henne enskildt tillhöra skall; må ej heller i den egendom andra makan giftorätt åtnjuta. 11 Kap. 3 S. Nu kunna de både, eller endera, hafva gjort gäld i äktenskapet, eller till fästning och bröllops-koslnad; den skall af bo oskiflo i lösören och aflinge gäldas, sä ock af begges deras hus och egendom i staden. Bäcker det ej till fulla gälden; dä fylles det, som brister, af begges arfvejord ä landet, efter den andel, hvardera i gälden och bolaget eger. Häfver ej utan endera arfvejord; är del mannen, betale då det. som återstår och gäldas skaij med sin arfvejord, så långt den räcker. Är det hustrun, belale ej mer, än dess andel i gälden; ulan sä är, att man och hustru, begge för en, och en för begge, sig till gäldens betalning förskrifvit hafva. Reservationer: Af Herr Friherre Wrede: ”Då begreppet om arfvejord ännu i vår lag är häfdadt och dertill oslridigt hör att dylik jord bör för arfvingar bibehållas, lär ensam! af sådant skäl motionärens förslag, att giftorätt i arfvejord skulle ega rum, Lag-Utskottets Betänkande N:o i5. 5 icke kunna liifallas, hvilket älven öfverensstämmer nied (ten mening, Utskottets Betänkande i denna del innehåller; men Utskottet har deremot instämt med motionären derutinnan, att giftorätt bör, utöfver hvad lag nu stadgar, lemnäs i den fasta egendom å landet, som make före äktenskapet förvärfvat och är det denna åsigt, som jag anser mig icke kunna dela.
Då detta slags inrättningar deremot i öfriga fögderierna dels mindre allmänt oell dels endast undantagsvis finnas, samt fullständiga uppgifter om de befintligas fonder eller ställning från åtskilliga håll saknas, torde Landshöfdinge-Embetet lämpligen kunna inskränka sig till den från förstnämnde fögderi inkomna redogörelse i ämnet, enligt hvilken de 20 särskilda magasinsinrättningarnes sammanlagda behållning den 31 December 1860 utgjorde 2,047 tunnor råg, 1,872 tunnor korn och 19,296 R:dr i kontanta medel. Största fonden fanns i Odensala socken och uppgick till icke mindre än 411 tunnor spanmål och 5,530 R:dr kontant. Tab. Litt. F. Sjukvårdsanstalterna i länet äro desamma, sorn funnos vid nästförutgångne periods slut, eller SerafimerLasarettet, Norrtelge Lasarett, Kurhuset och Löwenströmska Lasarettet i Hammarby socken af Sollentuna fögderi. Vid hvarje af dessa sjuk vårdsanstalter har det i nedanstående tab. Litt. F upptagne antal personer från länet under periodens särskilda år njutit vård. o A Serafimer-Lasarettet finnas, enligt kontrakt med Lasaretts-Direktionen, 32 ordinarie sängplatser för länet emot viss ersättning, utgörande sedan 1859 års början 8,100 R:dr, hvarjemte vid behof ytterligare från länet emottagas så många sjuka, som utrymmet medgifver, emot en daglig afgift för hvarje begagnad extra plats af 75 öre. I Norrtelge utgöra ordinarie sängplatserna 8, å Löwenströmska Lasarettet 16 och å Kurhuset 20. Samrnanlagde kostnaden för dessa sjukvård sanstalter har uppgått till de i tab. Litt. F anförde belopp, och bestrides densamma, i hvad rörer första, andra och fjerde sjukvårds-inrättningarne dels af kurhusmedlen, dels af räntor å kurhusets fond, uppgående till något öfver 40,000 R:dr Runt, dels af hospitalsfonden, dels af donationsmedel och dels af lasaretts-afgifter. Legosängs-afgiften å lasaretten har under hela perioden utgått med 4 skillingar Banko.
Det är visserligen sannt, att det för närvar; är communernas lagliga åliggande att halia häkten, men tiar dessa befinnas i sådant skick, att fångarne der kunna förva. ras, så torde det svårligen kunna lagligen åläggas dem att ombygga eli föiöfrigl i godt stånd varande häkte, på så sätt, att det uppfyller hvad man fordrar af ett ransakningshäkte. Det synes mig således vara alldeles ostridigt, för ali kunna förändra dessa häkten så att de kunna uppfylla ändamålet, att statsanslag äro oundvikliga, och att man således ej bör ett ögonblick tveka alt, dä medel finnas, besluta ett sådant anslag. Hvad åter angår straff-fängelserna, så har jag visserligen hört yttras, att man först bör antaga den nya lagell, innan man bygger fängelserna, men jag bär i många år halt den öfvertygelse!), att man först borde veta, huruvida ett sådant stralf-sysleme hos oss verkligen kan tillvägabringas, och om det uppfyller ändamålet. Det är nu redan sexton år sedan jag, såsom tillförordnad föredragande för dessa ärenden, föreslog, att ett sådant fängelse skulle byggas, på det att man måtte vinna erfarenhet, huruvida det här i Sverige kunde tillvägabringas. Då blef äfven af K. M. en ritning fastställd, hvarefter ett straff-fängelse skulle uppbyggas, hvilket visserligen icke var sådant, solli man nu anser deni böra vara, men del var åtminstone det bästa, som då var kändt. Detta förslag blef likväl ej verksteldt, men häraf synes, att man för sexton år sedan ansåg nödvändigt alt hafva erfarenhet i detta ämne, innan man tog något beslut om, huruvida man skulle stifta eli brottmålslag, grundad på ett sådant slraff-fängelse-systeme, och jag tillstår för min del, att jag skulle anse högst nödvändigt alt hafva en erfarenhet i detta afseende; ty vi hafva visserligen i andra länder sett verkan deraf och hoppas alt äfven här i Sverige kunna röna en god framgång af detta fängelse-systeme, men hvad man ännu ej har sett verkstäldt, det kauman svårligen med full säkerhet betrakta såsom en afgjord sak.
Staten då ägde och hvilka sällan af någon efterfrågades: men i följd af tidens utvecklade syftning att i ett mera ordnadt och vårdadt skick ofta få tillfälle att bese och blifva uplyst om dessa skatter, hvilka i sednare tider betydligen ökats, har denna befattning fått en vidsträcktare sysselsättning och kräfver nu en man, som uteslutande egnar sig deråt; och det synnerligen i delin ögonblick då vi med trygghet kunna motse den dag dä ett national-ttuiscum skall för allmänheten öpna sina salar är denna platsen af större betydenhet än någonsin förr, emedan ett mödosamt ordnande af våra rika gravyer och handteckningssamlingar, såväl som tjenliga katalogers uprättande öfver allt hvad vi i konslväg äga — nu borde fullbordas. Det är mig bekant med hvad omsorg detta arbete redan blifvit börjadt och hur det förorsakat, att den lokal hvilken i K. Slottet förut tjente (ill bostad ät Kammereraren vid museum, nu måst tagas i anspråk för nämde samlingars fullständiga ordnande — och äfven derigenom förminskat de förmåner som bort tillkomma denna [ilats. På grund af dessa mina skäl, varmt önskande framgång för allt som kan båta lill landets ära och trefnad, och i förhoppning derpå att J Mine Hrr af R. o. Ad. jemte MedSt:n, finna billighet uti denna ringa begäran, har jag äran föreslå Att lönen på stat för kammererare-befattningen vid K. Museum, måtte hädanefter, i ställe för 400 r:dr b:co blifva upförd till 800 r:dr b:co. Om remiss lill StalsUlsk. af denna motion anhåller jag. Frih. Toll, Gustaf: Då man känner de stora omsorger, som den store Konungen Carl Johan, och sedermera vår nuvande Konung egnat åt de dyrbara skatter, som förvara Svenska minnen ät Svenska folket, så vore det icke rätt att liga, när en så vigtig motion här föredrages inför R. o. Ad., och dä den föreslagna åtgärden verkligen är af behofvet påkallad, sä förenar jag mig med motionären uti del förslag han framställt. Remitterades (ill SlatsUtsk.
Betänkande ganska riktigt; men må man. läsa Expeditionen, som afgick till JustitiagCanzleren, och man skall finna, att rätts-frågan, angående Contractet, är lemnad alldeles ovidrörd, samt blott en förklaring lemnad öfver förra Resolutionen, till rättelse i det begrepp der-» om, som JustitiaeCanzleren hade fattat; och denna förklaring innebar ingenting klanderligt; ty derigenom var Bagge ingalunda hindrad att, om och när han ville, vid vederbörlig Domstol, eniot Kongl. Maj;t och Kronan, utföra sin förmenta Contracts-rätt. På samma sätt har, i frågan om Ebersteinska Testamentet, den värda Ledamoten icke urskiljt de tvenne frågor, som der existerade; och af hvilka hufvud-frägan vis, serligen var judiciel, men den andra frågan, nemligen den, om behofvet för SöndagsSkolan, var blott administratif; och genom denna brist uti frågornes fördelning, har den värda Ledamoten kommit till det felaktiga omdöme, att Konungens i StatsRådet gifne Resolution undanröjde Testamentstvisten. Sådant var likväl icke förhållandet; och var det så litet, att jag icke ens förstår, hvarföre Ebersteinska Arfvingarne, som voro sökander i tvisten, återtogo deras ändrings-sökande j ty sedan Resolutionen tillkommit och begränsat hvad till Skolan borde utgöras, så kunde aldrig mera tappas; men väl ä deras sida allt vinnas i Domen. I allmänheten flen 10 Julii c. m. 429 är det icke känt, och jag har mig ingalunda bekant om en enskilt aftalad förlikning ägt rum, eller ej; men det står dock alltid fast, att Konungens Resolution ingalunda innebar något band dertill, eller något hinder för Högsta Domstolen, att laglikmätigt afdöma tvisten. Sluteligen har jag i Herr Thams yttrande trott mig finna ett misstag, angående min opinion, rörande Tidningarnes indragning. Jag vidkännes alldeles icke, att hafva fallit i någon ytterlighet, då jag sagt, att jag funnit indragningsmakten för litet utöfvad; man jag har rätt att fordra skäl för mitt omdöme.
» Stallets tillbyggnad på norra sidan » 81,000. » ett ridhus på planens norra sida » 54,000. b Jernstaket, m. » 4,500. b Kaserngårdens fyllning och stensättning b 7,500. b Inköp af tomter, förslagsvis o 75,000. b Inredning af kronobageri i annan lokal, förslagsvis o 15,000. b Oförutsedda utgifter » 12,000. Summa R:dr 899,000, hvaruti likväl någon besparing ansetts kunna tillvägabringas, dels derigenom att stora kasernens yttermurar gjordes mindre tjocka, dels ock på det sätt att manskapsrummen utvidgades så, att hvarje batteri finge två i stället för sex rum; blifvande besparingen i förra fallet 18,430 R:dr och i det sednare 8,975 R:dr, eller tillhopa 27,405 R:dr; och hade Chefen för Ingeniör-korpsen, jemte upplysning att den kostnadstillökning med 74,000 R:dr, sorn uppstått i det hos Militärkontoret sålunda uppgjorda förändrade förslag, egentligen härledde sig från ökade murmassor i grundeu och vissa delar af de öfre murarne, yttrat, det han för sin del funnit inskränkning i yttermurarnes tjocklek från 2V2 och 2 fot till 2 och lVj fot, utan skada för byggnadens soliditet, kunna göras och byggnadssuraman följ - Siats-Utskottets Utlåtande J\2 66. 49 följaktligen nedsättas till 880,370 R:dr, hvaremot bemälde Chef, af anförda skäl, förmält sig icke kunna tillstyrka borttagandet af vissa mellanmurar i manskapsrummen, emedan en sådan åtgärd hvarken vore lämplig eller nyttig.
Jfr pleniprotokollen för den 19 juni (ovan sid. 222) och 23 juni (nedan sid. 253!). 246 Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 då Under Rätt, (målet) der namnsedeln blifvit öpnad, saken till HofRättens handläggning, hvarefter med densamma vidare förfares, såsom denna Tryckfrihets lag föreskrifver. 10 :o. Angripes uti af Trycket utkomna skrifter enskildta personer, en eller flera, och det ej sker i och för deras Embete, derom må ej annor än rätter målsägande kära, ej eller må tillförordnad publik Actor någonsin sådant i sitt käromål uptaga och åklaga. Målsäganden vare likväl obetaget, att hos Justitia* Canzlers Embetet begära biträde i Rättegången af Kronans Ombud ; och må på & C lika med Betänkandet.1 11 :o. I frågor om quarstad, böra i sådant fall Konungens Befallningshafvande och vederbörande Magistrater owägerligen och vid ansvar biträda; dock må ej hos Bokhandlare eller annan försäljare å någon inom Riket utkommen skrift quarstad begäras, utan att genom bevis kan styrkas, att Skriften i Tryckningsorten blifvit med quarstad belagd; eller i det fall att skriften ej blifvit, enligt 4 § 2 mom. till HofCanzlern eller Dess ombud inlemnad. 12. Varder någon af Tryck ket & c bibehålles, sådant det föreslaget är, med uteslutande af sista punkten I de fall då enligt & c.2 13. Skulle den oförmodade 1 Jfr C. U. M. 1810—1815, sid. 73! 5 Jfr C. U. M. 1810—1815, sid. 73—74! Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 247 händelsen inträffa & c såsom i betänkandet.1 14. Alla mål, angående förbrytelser & c blifver oförändradt. 2 15.