Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fick den kvällen sitta inne i herrskapets förmak och bevittna det lysande julklappseländet samt erhöll själf ett litet paket med blankt silfvermynt. Senare i tiden, då mina föräldrar gått hädan, kunde jag gripas af vild längtan efter att till julklapp erhålla strumpor, stickade af någon liten rar flamma, men fick vanligen anonyma penntorkare, cigarrfodral, dito bernstensmunstycken, en och annan gång en fez ä la turc, samt af principalerna icke anonyma cigarrlådor och en penningsumma. Vänta bara, min käre Karl, tröstade jag mig, tills du får spara och sträfva ihop så mycket, att du kan sätta eget bo och taga till hustru någon flicka, som du kommer att älska af hela din själ, och som håller tillräckligt af dig till att vilja med fröjd och icke med suckan dela ditt lilla trefna näste, då skola vi två fira jul » med allvar och gamman, som så väl gånga samman », sade jag med min fars ord. Nåväl, jag fick omsider både bo och en fästmö, och hur jag älskade dem båda behöfver jag ej förtälja. — Min första julafton som fästman må- ste jag tillbringa ensam, ty min Emma och hennes familj bodde icke här; Emma konditionerade dessutom som » gå frun tillhanda » ien adlig familj. Och ingen familjekrets upplåtes en sådan kväll för en redan förlofvad karl. Jag hade på hennes begäran sändt henne min önskelista på julklappar och listan innehöll: ett par broderade morgonskor, nota bene utan behornade kreatur på öfverstycket, samt ett par, af älskade små händer stickade half strumpor. Jag visste nämligen att hon kunde brodera, och jag trodde, att hvarje ordentlig och fin flicka kunde sticka strumpor liksom min fint bildade mamma. Posten kom och med den ett miniatyrpaket, innehållande två otäcka skjortknappar och en dito kråsnål af guld jämte ett kärleksbref från Emma. Ett par dagar därefter fick jag hennes skämt samma kvitto för de julklappar jag sändt henne, och åt hvilka den fina adliga familjen haft mycket roligt. Jag hade bland andra nyttiga saker skickat ylletyg till min blifvande hustrus första hvardagsilädning, ett tyg, du, som jag bland tjogtals andra utsökt åt henne i vår stads förnämsta manufakturhandel.
Födfels uppfoftrans eller förmögenhetens anfpråk på ett utmärktare rum i Samhället, tillhör i vårt Land alltid individuen, aldrig en färlkild Corps. I följe häraf är min tanka, att den Kammare man hos ofs ville förlikna med det Engelfka Ofverhufet, borde för att i beftämmelfe på det närmafte kunna likna det fiftnämnde, fammanfättas af Medborgare, valde till eir del — 5® — af Folket, till en del af Regenten. Jag föreflår derföre att den feall utgöras af 124 perfoner, hvaribland 12 böra vara Bönder, forn * bruka egen jord, (nemligen en Bonde från hvarje diilrikt), och 12 perfoner tillfatte af Konungen. De öfrige väljas ur alla andra K laller af Medborgare. För att göra Folke s Ombud i detta Öfverhus mer oberoende oåde af Konungen och af Underhufet, borde de utdelas i fem delar, hvaraf blott en elei vid hvarje Riksdag utginge för att af nyvalde Ledamöter remplaceras. Derigenom blelve efter de 5 förila Riksdagarnes förlopp, hvarje medlem af denna Kammare under 5 Riksdagar bibehållen vid fm be< fattning; och på det aldrig mera än 20 Ledamöter på en gång kunde komma att ombyv tas, borde, i händelfe någon medlem af de qvarblifvande delarne med döden afginge, den förila Ledamoten inom den afgående delen genalt och utan val intaga den aflednas Hälle-__ Len för en Reprefentant i Öfverhufet erforderliga åldern lkuile kunna beftämmas till minil 35 år. Hvad angår valet af deffa On> bud, hvilka böra hafva ett lika antal fupplianter, lå bör det förrättas af famina Eledorer lorn välja till Underhufet, men valet till Öfverhufet bör göras förlt, hvarefter Underhufets Reprefentanter, genaft och vid famma ^ Sesiion verkftälles. Det bör bero af Konungen allena att efter godtycko tilliätta de 12 Ledamöter af Öfverhufet, forn der på hans vägnar lkola fitta.
Derjemte upplystes, att, i fall arbetet utsträcktes äfven till upprensning af Tidaelfven vid Skalkarike, Tiavad och Ribbenås, skulle sjön Östen derigenom blifva sänkt och en areal af ytterligare 4*676 tunneland vattensjuk och ofta öfversvämmad mark dels uttorkas till odling och dels såsom äng och betesmark betydligt förbättras, hvilka sednare arbeten, beroende af de förra, skulle öka kostnaden med 3 29,572 R:dr nämnde mynt. Frågan om verkställighet af dessa arbeten förföll, emedan jordägarne, änskönt de insågo fördelarne deraf, kände sig icke vara i tillfälle att bestrida den dryga kostnad, som erfordrades; men år 1831 läto några enskilde jordägare genom Förste Landtmätaren Jacobsson uppgöra ett nytt förslag till en mindre kanal öfver Koltholmsnäset, hvilken afsåg blott förekommande af långvarige öfversvämningar och upptog kostnaden till 3,533 R:dr 16 sk. B:ko; dock kom icke heller detta till verkställighet.
Med hvad rätt densamma i sin nuvarande utsträckning existerade, kunde motionären ej utreda, dock syntes det honom sannolikt, att hemmanens räntor blifvit förvandlade till arbete, som anslagits åt kungsgården, men någon rimlig jemförelse funnes nu mera icke emellan räntornas belopp, sådana de ingingo till Kronan, och tyngden Stats-Utskottets Utlåtande N:o 118. 9 af hofveri-skyldigheten. Försök Lade blifvit gjorda att genom rättegång antingen vinna befrielse från hofveriet eller att få arbetsskyldigbeten reglerad i förhållande till hemmanens godhet och beskaffenhet, men hvarje försök i detta hänseende hade slutligen stadnat dervid, att hemmansåboerne låtit genom goda löften förmå sig att vidare fortfara med utgörandet af nämnde onus.
Det hade snöat om natten och bildat ett litet förgängligt, men hjelpeligen godt slädföre. Erik Liljeholm och Sigrid vandrade långsamt och tungt framåt vägen. Nu hördes ljudet af ankommande hästar och släde. "God dag, god dag, gammelfar, god dag flicka. Hvart tänka ni ta vägen?" ropade en vänlig röst ur slädan. Herr Erik strök af sig mössan och svarade: "Åt skogsbysidan, granne, ärna vi oss, men eljest går stafvakarlens väg dit, der han hoppas få en bit bröd och tak för natten." "Det kan allt vara tungt både för dig, far, och för din unga flicka, att gå och vanka i den nyssfallna snön. Mina två kampar äro raska", sade bonden, med ett välbelåtet leende blickande på sina välfödda hästar. "Sätt er på, så kan ni åka så långt vi ha samma väg." Gerna begagnade sig vandrarne af tillbudet. Snart hunno de åkande förbi en gård, der hästar stodo ispända för ett par slädar. Det såg ut som om någon resande här hölle rast. Längre fram på vägen syntes ock några herrar, som vandrade framåt, liksom för att fördrifva tiden medan de väntade på hästarne. Snart hunnos vandrarne af de åkande, ehuru desse nu åkte nästan steg för steg, för att vid sin förbifärd icke tvinga de gående opp i snön. "God dag, Grönbackas Simon", ropade en lång ljuslätt herre, med kort pipskägg och knäfvelborrar. "Fick du rågen väl betald? Jag hör att du varit på slottet i morgons för att sälja." Förvånad frågade Simon: "Hur vet herrn det?" "Ah jo, en af de här herrarne såg dig der, när du lastade af, och kände igen dig." Simon hade stadnat hästarna under samtalet. Den fremmande steg bakpå slädan och sade: "Siså, kör på du bara. Våra hästar ha nu hvilat och de andra herrarne kunna komma efter med dem. Till dess åker jag med dig." Bonden erbjöd åt den fremmande sin plats inuti slädan, men han svarade: "Sitt stilla du, far, i ditt hus och i din släda är du herre sjelf."
De rotar som till följd av särskilt förordnande, avslutat kontrakten med extramanskap på viss tid skall istället hålla hästar så länge kontrakten gäller. Stockholm den 26 september. O E LAGERHEIM Kungörelse angående beräknande av de i stället för kvarntullen ålagda mantalspengar i Stockholm, Göteborgs och Carlskrona städer. Stockholm 26 september 1815 De mantalspengar, som i Stockholm, Göteborg och Karlskrona, erläggs i stället för kvarntull, skall beräknas lika som i landet i övrigt. Summan kan inte bestämmas, utan är helt beroende på antalet personer, som betalar mantalspengar. Stockholm den 26 september 1815. O E LAGERHEIM Kungörelse angående villkoren vid Bancolåns beviljande till understöd för nyttiga uppodlingar i landsorterna. Haga den 27 september 1815. Ständerna har vid urtima riksdagen beslutat att till understöd för nyttiga uppodlingar i landsorterna anslagit en viss summa årligen, för att i sex års tid som lån från banken beviljas. 1: o Den som vill söka lån i banken skall anmäla sig hos befallningshavanden i orten, som anmodar två i lanthushållningen kunniga män tillsammans med två nämndemän syna och beskriva lägenheten. De skall uppge ändamålet med odlingen, sättet som den skall verkställas på och den förväntade nyttan. De skall bedöma om kostnaden är rimlig och hur stor del av lånesumman som erfordras på en gång. Protokollet över förrättningen skall uppläsas i sockenstämman och därefter förvaras hos pastor. Vem som vill får läsa protokollet och göra anmärkningar inom 14 dagar. Kronobetjäningen överlämnar inom 1 månad instrumentet till befallningshavanden, som inom 1 månad överlämnar odlarens lånehandlingar och sitt eget utlåtande till banken. Skulle en vidsträcktare odling göras, skall lantmätare avfatta en karta och beskrivning. 2: o Som säkerhet ställs en av befallningshavanden godkänd proprie borgen av två vederhäftiga män, vilken förnyas varje år. 3: o Lånet får inte överstiga 2.000 riksdaler till varje låntagare och inte mer än hälften lämnas genast. 4: o 2 % ränta från lånedagen och efter 3 år en femtedel av kapitalet varje år tills lånet är betalt.
Voteringen har utfallit med 62 Ja mot 57 Nej; i följd hvaraf den ifrågaställde pensionen icke blifvit beviljad. Bife. till R. St. Den, som, med gillande af Stals-Utskoltets Ullålande, anser Kongl. Majrls Nådiga Proposition om pension af 4»Ooo R:dr för f. di Stats-Rådet Herr Grefve Hård icke böra beviljas, voterar Ja; den, det gi vill, Nej; Vinner Nej, beviljas bemälde Herr f. d. Stals-Råd, såsom pension , halfva Slats-Råds-lönenalt å Allmänna Indragnings-Slaten uppföras, med vanliga vilkor af pensionens minskning eller upphörande, i mon af framdeles erhållande lön på Stat. Voteringen har utfallit med 9 Ja och t08 Nej samt 2:ne casserade sedlar; hvadan pension blifvit beviljad, i öfverensstämmelse med contrapropositionens innehåll. Stockholm den 14 December 1840.. N:o 400» Ank. till Exp< Utsk. d.. 18 December, kl. half 3 e. nn Utlåtande, 1 anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Le damöternes i Rikets Allmänna Årenders f. d. Beredning un* derdåniga ansökning att få såsom pension bibehålla de af/ dem, i sådan: egenskap,. innehafde arf voden. (U. A.) Uti Nådig remiss af den 26 sisllidne October, liar Kongl. Majit, för vinnande af det afseende, allmänna och jemväl förut tillämpade billighetsgrunder påkalla, till Stats-Utskotlet öfverlemnat en af Ledamöterne i Rikets Allmänna Ärenders f. d. Beredning, Friherrarne von Brinckman och C. G. d’Albedyhll samt Herrar J. D. Valerius, G. J. Billberg, J. G. Netzel, C. E. af Tuneld och Pehr Staaff, till Kongl.
Hr Tham har vidare varnat oss för faran af puyseismen, men han har icke tagit i betraktande eller icke velat förstå, att puyseismen ligger ganska nära vår ortodoxa lära, till stöd för hvilket påstående kunde åberopas en och annan upsats i den såsom fullkomligt ortodox erkända Aordislra Kyrkotidningen. Emellan puyseismen och katholicismen är afståndet icke särdeles stort och anmärkas bör jemväl, att ehuru våra prelater, i fråga om dogmerna, anses vara stränga lutheraner, äro de dock, i fråga om Kyrkans förhållande till församlingen, tcmligen katholskt sinnade. En föreg:de talare kar äfven gifvit R. o. Ad. en ganska intressant uplysning, då han upläste en del af den Augsburgiska bekännelsen, af ett innehåll, som utvisade att densamma icke innebär någon egentlig protest mot katholicismen. Jag vill icke längre uppehålla mig vid Hr Thams anförande, ehuru mycket ännu vore att derom säga, utan öfvergår till den del af det Kongl. Förslaget, som jag egentligen anser böra tagas i betraktande, nemi. den 2:dra §:n, ang:de ansvar för utspridande af villfarande lärosatser. Under nuv:de förhållanden, och då vår Statskyrka under långvariga tider varit stelnad i sina gamla former, vill jag ganska gerna medgifva, att det måhända hade varit ett nog brådstörtadt steg, om man nu genast velnt införa religions-friheten i samma utsträckning som i Norrige och Danmark.
Till den ledamoten, som föreslagit, att särskild motion borde göras för hvarje särskildt fall, öfverlemnar jag att sjelf eftersinna, om det vöre öfverensstämmande med rättvisan, att blott de, som hafva vänner och bekanta inom Representationen, skulle vid detta tillfälle ihågkommas. Månne ej i landsorterna finnas flera, som på detta sätt skulle blifva bortglömda? Jag tror således, att om något skall göras, bör det göras generelt, icke såsom personliga favörer. Hr Hjärne: Till den siste talaren vill jag blott ställa den frågan tillbaka, 0111 lian väl kan beräkna summan, hvartill de ifrågavar. pensionerna skola uppgå, i händelse stadgandet göres generell? Detta har varit mitt hufvudsakliga skäl, emedan jag befarar, att summan möjligen skulle blifva så stor, att man skulle anse sig icke kunna göra något. Hr Crusenstolpe: Jag vill endast fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att motionen blifvit väckt af StatsUtsk:s ordförande, som således utan tvifvel vet, hvad statens tillgångar medgifva. Om summan och hvarest medlen skola tagas behöfva vi altså icke hafva något bekymmer. Remitterades till StatsUtsk. Fortsattes pröfningen af Constit.Utskts mentor. N:o 34 med förslag till grundlagsändringar, åsyftande en ändamålsenligare organisation af Statsrådet. i o § R e g. F. Frih. Roye, Ludv.: Den stund är nu kommen, då det skall afgöras, om en af de vigtigaste garantier för folkets säkerhet mot godtycket skall bibehållas eller förkastas. Jag har en gång förut yttrat mig i denna fråga, och jag anser för en pligt att nu förnya min framställning. Utsk:s betänk. innehåller i premisserna intet skäl för den föreslagna förändringen, utan blott att Allm. Beredningen bör upphöra, och då Utsk. sedermera kommer till den § i Reg.formen, som omtalar Allm. Beredningen, har Utsk. likaledes kommit från alla skäl blott med ett enkelt uteslutande.
Att i stallet för uttrycket: det Riksens Ständer ansett Arrende - Innehafwarne af Nyqwarns Bro och Qwarn hafwa förwerkat Arrende förmänen, sä wida ej genom Inteckning i NyqwarnS Gästgifwaregård stätt den dem älagde säkerheten för Arrendets utgörande M. m. mä införas, att pä »vederbörlig undersökning /och pröfning mä ankomma, hurumioa den stadgade föreskriften om berörde Inteckning more iagttagen och r hwad man sädant kunde till ArrendeContractets förVerkande föranleda. Vt su^ra. vx k?rotvcolla §. M. Den 17 April. 635 Utdrag af Protocollet hältet hos Högwördige Preste-Ständct de» Z1 Mars 1810. S. D. Under företagen granskning af Riksens Höglvsl. Ständers Bewillnings-Utstötts ytterligare utlåtande, angäende Bewillnings-Förordningen, har H)resie-Ständer ansett sig skyndsamt böra meddela desi ht» trande öfwer UrjkottetS Förflag, dels om serskild Bcwiklnings erläggande för Hus i Städerne, dels ock »m Bewillning för Rikets Academier. Hwad den försa punctcrr beträffar, sä och enär Ständer redan förut under Len 8 i denne manad enhälligt förklarat, det icke kunna med billighet och rattwika förenas, att Husägare i Städerne skola betala Bewillning för de Hus och Åbyggnader, hwilka de sjelfrve bebo och nyttja, samt i stöd af de stal, hwilka ej mindre Ständers Protocolls^Utdrag af berörde dag, än Wällofl. Borgare-StänLcts Protocolls - Utdrag af den Zo dennes innehälla, fann Prcstc-Ständet sig icke kunna frängä desi förra befluc i detta ämne.
Men om fyra å fem personer kunna sala ihop till en half kanna, så förena sig några flere till salning för en hel kanna. Jag ser 272 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 135. ingen annan utväg att förekomma det grofva kringgåendet af lagen härutinnan än att sätta minimum så högt att det icke blir någon minuthandel. Då alla utskänknings-ställen tillika ega rättighet att försälja bränvin, litet eller mycket till afhemtning derifrån, så synes detta sannerligen vara en mer än tillräcklig utväg att, på hvad sätt och i hvad qvantitet man vill, erhålla allt det bränvin, som önskas; hvarför jag vördsamt föreslår att 2 § i förordningen utgår och de §§ förändras, hvaruti annan minuthandel med bränvin omtalas, än den, som är förenad med utskänkningsrätten. Det är en sorglig erfarenhet, som aldrig nog kan beklagas att från städerna utsprides till kringliggande landsbygd bränvinsförtäringen på ett ganska bekymmersamt sätt. Landtboen besöker staden för att sälja hvad han kan umbära och köpa hvad han behöfver. Detta är godt och nyttigt å ömse sidor. Men derunder förledes han att ingå på stadens utskänkningsoch minuterings-ställen, der super sig mer eller mindre rusig, som gör hans hemfärd bullersam och äfventyrlig — derifrån medförer han en större eller mindre qvantitet bränvin, som ingalunda ökar den husliga sällheten, så länge det varar. Att genom någon lagstiftnings-åtgärd förekomma detta är alldeles omöjligt. Men obilligt och orättvist synes det vara, när förhållandet är sådant, att städerna skola ensamt behålla £-delar af hela den minuteringsoch utskänknings-afgift, som till en ganska betydlig del inflyter för det bränvin, landsbygdens innevånare köpa i staden.
Ungefär så visa sig dessa varelser för oss andra jord-invånare, med en plötslig och kort, men profetisk företeelse; man känner vid deras umgänge, att man har framför sig en himmelsk gäst, men hvars vingar redan lyfta sig till flygt åt hemmet; ur deras blickar, med rörande glans, tilltala oss i en och samma stråle döden och odödligheten. Ernst Kjellander var en af dem. Beslägtad med de nyssnämnda äfven i sitt yttres fägring, bar han öfver den ett själs-uttryck, som åt dragens regelbundenhet gaf en öfverjordisk förklaring. Hans kroppsbildning skulle, i fall man bortsåg från en viss prägel af hämmad utveckling, kunnat kallas till och med kraftfull; på kraft häntydde ock, liksom näsans rakhet och styrka, så framförallt den höghvälfda pannan och de stora, mörkbruna ögonens eld; men den oskuldsklara godhet, som mildrade den och som lade sig med ett blidt sorgedrag öfver den behagliga munnen, öfver hakans fina rundning och en hy, hvars skärhet det mörka, rikt lockiga håret än mer förhöjde, gjorde den begynnande gestalten af en ung man fastmera till ett mellanting af barn och engel. Det var ock ett fromt barns hela menlöshet, som i hans ädla uppsyn, alltigenom, försmälte sig med tänkarens snille. Hans ställning var något framåt lutad, och hans gång ägde något sväfvande, liksom hade den rört sig efter lagarne af en inre musik. Hvad af hans anblick minst kunde glömmas, förblefvo dock alltid dessa ögon af ett slag, som ensamt skulle underrätta oss om vårt andelifs oförgänglighet, äfven om den ej vore bekräflad af andra budskap. Der sådana stjernor tindra genom natten, är ej möjligt att föreställa sig deras utslockning. Hans lynne bibehöll ständigt, jemväl i dystrare stunder, en spänstig, oftast ljuf stämning; hans sätt att vara, uttryckte en blygsam sjelfständighet; hans samtal var på en gång lärgirigt och lärorikt. Det milda barnasinne och det stränga skarpsinne, som utgjorde hans väsendes hälfter, framgingo båda ur en djup innerlighet, och förmedlades genom en tidig erfarenhet af det lif, som är ”menniskornas ljus.”
Micaela kunde ej läsa ett leende på något enda ansikte. Det skulle ej heller kunnat finnas någon i hela Diamante, som velat skratta. Ty man visste nog hur donna Micaela hade det med don Ferrante. Man visste hur han älskade henne och hur han grät, då hon lämnade honom för ett enda ögonblick. Man visste också, att han pinade henne med svartsjuka och att han trampade sönder hennes hattar, om de klädde henne, och aldrig gaf henne pengar till nya klädningar, därför att ingen annan skulle finna henne skön och älska henne. Men under tiden sade han henne alltid, att hon var ful, så att ingen annan än han kunde stå ut med att se hennes ansikte. Och därför att man visste allt detta i Diamante, var det ingen som skrattade. Skratta åt henne, som satt och jollrade med en sjuk man! De äro fromma kristna i Diamante och inga barbarer. Så for galavagnen i sin gamla blekta ståt uppför och nedför corson i Diamante under timmen mellan fem och sex. Och i Diamante for den alldeles ensam, ty där funnos inga förnäma vagnar utom den, men man visste dock att på samma tid körde alla ekipager i Rom till Monte Pincio och alla i Neapel till Villa Nazionale och alla i Florens till Cascinerna och alla i Palermo till La Favorita. Men då vagnen gjorde turen ned emot Porta Etnea för tredje gången, hördes en munter hornstöt utifrån vägen. Och in genom porten svängde en stor hög jaktvagn i engelsk stil. Den skulle nog också vara gammaldags. Postiljonen, som red på högra spannhästen, hade skinnbyxor och stångpiskperuk. Vagnen var lik en gammal diligens, med kupé bakom kuskbocken, hög, smal kur och säten på taket. Men allt var nytt, hästarna voro sköna och starka djur, vagn och seldon glänste, och de åkande själfva voro några unga herrar och damer från Catania, som gjorde en utflykt uppåt Etna. Och de kunde ju ej låta bli att skratta, då de foro förbi den gamla galavagnen. De lutade sig framåt, där de sutto på det höga vagnstaket, för att se på den, och deras skratt ljöd mycket högt och klingande mellan de höga, tysta husen i Diamante. Donna Micaela blef på en gång mycket olycklig.
Grefwe ak OgZIas, njutit Lön pä Extra Stat, likmätigt Kongl. Bref,vet af den 7 September 1802; sä har Stats - Wecker rätteligen icke widkänrs större utbetalning, än 30.726 Rdr 6 H. Och svin Statens hela Utgift i och för delta Werk nästa är blifwer 32,659 Rdr 6st.; sä winner Stats-Werkct genast eller med samma ärs början, en besparing i Utgiften af 67 Rdr, hwilken Härleder sig derifrän alt Kammar-Rädet Prunströms Extra Lön med delta är uphör, sedan han med nä« sta ars början tillträder lön pä Ordinarie Stak. Glats - Lon torre t 1809 arS Ordinarie Stal »pläger 8,066 — Exrra Ordinarie D^o . 3.628 32 - Rdr 11,674 32 1810 ärö proiecterade Stat uptager 8,766 32 S?,lii! ide I best r deruti: 1:0 Alt pä A lmänna Ut . ;-ÄrattN ,.isw',. rx/öfde: Den 22 November. 1275 Till Skrif-Materialier samt andre nödige nt> gifter 1,000 Till uphandling as wedj 250 __ __ I,2ZO __ 2:0 Pä Allmänna Jndragnings-Staten: Diverse Extra Löner, som pä samma Star närmare specificeras och till» hopa utgöra - . 1,79? Rdr 3,043 Stats-Wecker sär således en tillökning i fine Utgifter för nästa är af 135 Rdr i och för denne Stat; hwilken hnrör af de pä Allmänna Indragnings . Slate» upforde Extra Löner, jom först nied InnehaswarenaS afgång, komma alt såsom besparing till Slars Merkel inga.