Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen protest hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej böra ega någon kraft i annat fall, än att utgifvaren oj kunnat anträffas, i följd hvaraf en härmed öfverensstämmande förändring af stadgandet i denna § syntes nödig. 18 Kongl. Maj: t a Nåd. Proposition, N:o 97. Vid 25 och 26 gg. Då motbok vanligen innehades af köparen, syntes det icke vara lämpligt att, såsom föreslaget vore, ålägga köpmannen att inom en viss tid och vid stadgad påföljd afsluta motboken och tillställa den gäldenåren; oell då gäldenärens vägran att förete motbok stundom kunde härleda sig af omständigheter, hvilka ej borde räknas honom till last, ansågs en sådan vägran icke alltid böra föranleda till den påföljd förslaget derföre ovilkorligen utsatte. På grund af dessa anmärkningar och då för öfrigt i afseende på motbok, hvars egentliga ändamål endast vore, att lemna köparen ett medel till enskild kontroll å hvad köpmannen i sin handels-bok honom påfört, men icke att utgöra något i och för sig sjelf inför lagen giltigt bevisnings-medel, några särskilda stadganden i den syftning med ifrågavarande §§ afsåges, ej' syntes påkallade af behofvet, hemställde Högste Domstolen, att nämnde §§ måtte utgå. För den händelse likväl, att några dylika stadganden skulle finnas erforderliga, ansåg Högste Domstolen desamma böra bringas i öfverensstämmelse med hvad Lag-beredningens förslag till Rättegångs-balk, förra delen 22 kap. 13 .§, i ämnet innehåller. Vid 27 g. Angående innehållet af denna § åberopade Högste Domstolens fleste ledamöter hvad af dem vid 1 och 2 §§ blifvit yttradt. Justitie-råden Backman och Quiding åter lemnade denna § utan anmärkning. Justitie-rådet Gynther utlät sig härefter: Ehuru jag med Högste
Friherre U08enliLne. 8cberin^, äterkom med den til de andra Ständen afsände vepnrarionen, och sedan han för sin beskickning redoZjort, ÄtskiljdeS Ridderstapet och Adeln kl. z til 5. In käem krotvcolli 6. Fredagen den 19 Maj. ?ienum klockan 1 om middagen. Herr karon och Landtmarssalken tikkännagaf, at Friherre Liitverscdöiä, dlii8, inlem - rytz Den 19 Maj. lemnat et strifteligt tillägg til sin förledne gårdag gjorda mociou, hwilket rm uplästes, sä lydande: Det största bewis pä Högloft. Ridderstapets och Adelns utmärkta beredwillighet at lätta Hans Kongl. Höghet Riksföreständarens omsorger och sätta honom i belägenhet at med fult kraft antaga sig Rikets förswar, är wisierligen den hastighet, hwarmed Ständer, utan afseende pä nödiga tormainLtsi-, och utan at i ögonblicket betänka bankens säkerhet, bewiljade utbetalningen ur Lankan af Riksdaler 2,000,000 LLnco. Men sedan wi aflagt detta prof af patriorisins och ren wilja at för Fäderneslandet göra alla 'möjliga upoffringar, bör jag, som bertil gifwit anledning, ej underläta at leda Ridderstapets Dch Adelns upmärksamhet pä medlen, huru - -«nKs»8 säkerhet äfwen mä wara stpdvav. Jag föreftär derföre som et tillägg til min i gär gjorda proposition, at Ridderstapet och Adeln mätte älägga öanco Utskottet, at genast föreftä sädana n^potegue, hwarigenom -tnkens ersättning för denna summa kan blifwa försäkrad, och chärä anhäller jag om Herr l^ron och Landtmarstalkens proposition. Grefwe Xlörner, L^rl 6Lkciel. Det af Friherre >illv6rsc!,öi6 nu fcresiagna tillägg an-, ser jag för min del af bogsta uodwändighet.
Detta hindrar likväl icke att man, tilldess något annat uttryckligen stadgas, kan åberopa 17:de kap. 7:de §:n Rättegångs-balken såsom ett hinder för att den, som begått mened, sedermera må kunna vittna. Villigt medgifver jag de stora svårigheter, i hvilka en domstol skulle råka, om det komme i fråga att såsom vittne åberopades en person, som på vissa år varit ådömd ärans förlust, och efter denna tids förlopp inställde sig hos domstolen för att Oen 15 Juli f. m. 485 aflägga vittneseden, men jag hoppas att, innan detta skall kunna inträffa, den anmärkta inkonseqvensen skall vara afhjelpt. Hr Carleson: Min mening var endast att erinra om det förhållande, som den siste värde talaren redan fästat uppmärksamheten på, att det nemi. är Strafflagen, och icke Rättegångsbalken, som för närv:de är föremål för öfverläggningen. Gr. Mörner: Jag anhåller att ännu en gång få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet på de orimliga konseqvenser, som skulle blifva en följd af det förslag han förordar. Det skulle kunna hända att en person, sorn begått mened och på vissa år varit dömd förlustig medborgerligt förtroende, blir vald till nämndeman. Han åberopas till vittne, uppstår från sin plats i rätten och framträder för att vittna, men jäfvas och återtar sin domareplats, för att kanske biträda att, när domen skall fällas, öfverrösta domaren. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändad och dels bifall till densamma, med tillägg af orden »eller på viss tid» efter orden »för alltid»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvansagde tillägg, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter propos. på bifall till §:n utan förändring förnyades samt besvarades med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Jag har blott velat anföra detta till genmäle å den värde StatsUtsk:s-ledamotens, Hr Bildts, vid detta tillfälle afgifna yttrande ang:de förträffligheten af det nu ifrågav:de Geijerska husets inrymmande till Riksarkiv, och får jag för öfrigt anhålla om afslag, å ifrågav:de Betänk., samt bifall till det af reservanterna å sidd. 10—11 afgifna förslag. Hr Printzensköld, Carl: Den siste värde talarens min dre gynsamma omdöme öfver det sätt, på hvilket 1844—1845 års Ständer gått till väga vid inköpandet af det s. k. Ridderstolpeska huset till Riksarkiv, anser jag vara fullt befogadt. R. St:rs förfarande vid det tillfället innefattar blott ett bevis derför, att det är i högsta grad olämpligt att R. St:r direkte inlåta sig i några afhandlingar och transaktioner för det allmännas räkning; dessa bestyr äro vida utom Ständernas verksamhetskrets; de böra alltid af Ständerna öfverlemnas dels till Regeringen dels till dess delegerade, och jag vågar påstå att, örn anskaffandet af en lämplig byggnad till Riksarkivet vid sagde tillfälle blifvit öfverlemnadt till Bankens eller Riksgäldskontorets fullmäktige och Ständerna ej befattat sig dermed, så hade äfven hela affären blifvit afslutad på för Ständerna och det allmänna vida mera tillfredsställande sätt, än som nu varit förhållandet. Hvad särskildt det behandlingssätt beträffar, som K. M:ts Nåd. Propos., i fråga om f. d. Geijerska husets på Riddarholmen användande till Riksarkiv, inom de respektive RiksSt:n rönt, så är det en egen företeelse, som ej så sällan inom representationen inträffar, att när Reg:n framställer ett förslag att hushålla med statens medel, att skaffa något som är lämpligt för godt pris, då svarar representationen: »nej, det gå vi ej in på.»
Dessa handlingar böra på Landstingskassans bekostnad skyndsamligen tryckas och ett exemplar af dem till en hvar af länets kommuner utdelas, samt der från predikstolen kungöras. § 62. Besvär emot Landstingets beslut må icke ega rum, såvida den klagande ej tilltror sig kunna visa, att hans enskilda rätt blifvit genom beslutet Kränkt; och må han i thy fall, inom tretio dagar från den dag, då beslutet blifvit, på sätt i § 61 sägs, kungjordt, till Konungens Befallningshafvande ingifva sina till Kongl. Maj:t ställda underdåniga besvär. Vinnes ändring i beslutet, galle den till förmån för honom som klagat, och stånde beslutet i öfrigt, så vida ej Kongl. Majit tillika finner skäligt beslutet i dess helhet upphäfva. $ 63. Der, i anseende till läge eller andra skiljaktiga förhållanden, ett för hela länet gemensamt Landsting icke anses medföra de med denna Förordning alsedda fördelar, må inom samma län två Landsting kunna bildas. (Bilagor till Förordning om Landsting.') 87 Tabeller, utvisande det antal ledamöter ifrån hvarje stad och härad eller tingslag, hvaraf, enligt stadgandet i § 4 af förslaget till Förordning om Landsting, först sammanträdande Landsting, skulle komma att utgöras efter hvarje läns folkmängd den 31 December 1855. Stochholms Län. Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Landstingsman. Hela antalet Landstingsman för Länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Upsala Län. Siad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Landstingsman. Hela antalet Landstingsman för Länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Södermanlands Län. Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Landstingsman. Hela antalet Landstingsmän för länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Siad. Linköping . Norrköping Söderköping Wadstena . Skenninge . Östergöthlands Län. Härad eiler Tingslag. Antal La ldslingsin. Jönköpings Län. Stad.
Herr Piper förmenar slutligen, att bruket af Guldoch Silfver-prydnader inom Arméen ej så urartat till öfverflöd, att Riksens Ständer derå behöfva fästa derag af så mån, ga vida vigtigare ämnen påkallade, uppmärksamhet, utan anser detta ämne kunna till f Kongl. Majrts nådiga godtfinnande i underdånighet öfverlemnas, utan fara, att, om de nu brukliga Guldoell Silfver-prvdnader innom Armém komma att bibehållas, detta skulle i li ancielt afseende medföra några skadliga följder för Staten. 5:0 Anförande af Herr Friherre Koskull, som i likhet med Herr Piper, uppgifver, att vid Infanteriet en MössCordon och 2ne galoner på kragen utgöra de enda Guldprydpaderna. Då denna Cordon, som kostar Fyratiotvå R:dr Banco, kan nyttjas minst Sex år; och Galonerne på kragen, som kosta Två Riksdaler Banco, kunna brukas Ett år, blifva Oflicerarnes Lönevillkor, i händelse dessa prydnader aflades, årligen förbättrade med Nio Riksdaler Bancohvarföre Friherre Koskull smickrar sig med det hopp, att, sedan af Friherre Björnstjerna blifvit bevist, det en Löneförhöjning för SubalterneOfli'erare vid indeldte armeen vore af nöden, den, som i Herr Liljehorns Ekonomiska plan uppgifves, Besv. och Ekon, Utsk.
Vid val till Fullmäktige, Revisorer samt ledamöter i Val-nämnd och Utskott, äf vensom vid val af ledamöter till Riksförsamlingens /Indra Kammare, äger lottning rum, så ofta valet genom erhållet lika röstetal oafgjordt är. Lag samma vare vid de val i T ryckf rihets-Comitéen, som i nästföregående § omtalas, och vid alla de val, hvilka, enligt serskildt fattade beslut, Riksförsamlingen, dess Kamrar, Nämnder eller Utskott kunna komma att företaga, sä framt valsättet icke genom ett sådant beslut annorlunda bestämdt blifvit. § 135. Allt hvad Riksförsamlingen har efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till ansvarighet förbindande, granskning af ny Riksförsamling i samma mål vara tillåten; dock hör, oaktadt den af Riksförsamlingen eller dess Utskott eller Revisorer förrättade allmänna öfversigt af Stats-medlens utdelning, viet åligga vederbörande Embetsman att verkställa den serskilda Revision, sorn dem i kraft af deras Einbetsbefattning tillkommer. § 136. Ej må Riksdag utan Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut kunna upplösas förr, än Sex månader tilländagätt från den dag, då, vid Lagtima Riksdag, Konungen låtit om Stats-Verkets tillstånd och behof Riksförsamlingen underrätta, eller, vid Urtima Riksdag Riksförsamlingen af hört den i lif omförmä/da berättelse. Efter nämnde tids förlopp skall Riksförsamlingen åtskiljas, sä vida icke Konungen och båda Kamrarne, hvar för sig, minst fjorton dagar förut hafva Ny S* . O. §. 76. R. F. 5 109. R, O. jj, 30. Bih, till R. St. Brot. 1844. 3 Sami. 1 Haft. 9 42 Constitutions-Ulskottets Memorial, N:o 2. öfver en skommit o/n Riksdagens förlängning på bestämd tid.
St:r medgåfve ingifvande af obligationer till dess bekostande, lika fort, måhända fortare utföras af Staten än af enskilde. Mycket vore ännu att säga i denna fråga, men jag vill icke längre uptaga R. o. Ad:s tid, utan slutar med att anhålla det dessa mina anmärkn:r mätte få till StatsUlsk. åtfölja motionen. Hr Estenberg, Carl Christian: Det är med anledn. af ett yttrande utaf Hr Fåhraeus, som jag tagit mig den friheten att här upträda, nemi. det, att det utomlands skulle varit en praxis att för jernbanssträckningar företrädesvis npsöka rikare trakter. Med anledn. af detta yttrande, får jag först anmärka, Den i Januari f. m. 13 alt jag icke vill bestrida sanningen deraf då Hr Fåhraeus sagt det, men att jag anser det tillhöra oss att betrakta detta erfarenhetsrön litet nogare och tillse om vi verkligen böra antaga det såsom ett rättesnöre eller om vi icke möjligen i denna punkt, borde frångå den allmänna praxis. Jag vill nu försöka visa den värde talaren att man kan betrakta saken äfven från en annan sida, nemi. ur synpunkten af det nationalt-ekonomiska intresse, som med den nya väganläggningen är förenadt. Anläggandet af en jernväg, sorn går igenom rika provinser, i synnerhet om Slaten skall bekosta densamma, har naturligtvis den följd att Statskassan derigenom hastigare'riktas, och de rika blifva ännu rikare; leder man åter denna väg igenom fattigare provinser, befordras derigenom eli stort national-ekonomiskt intresse, nemi. de fattiges upkomst och derigenom fortskridande national-välmåga inom landet. Jag tror icke att Statskassans riktande utgör föremålet för Stats-Ekonomens eller Statsmannens bemödanden; jag tror ali nationens eget riktande och industriella välstånd äfven måste hafva sin tyngd i vågskålen, och hemställer om icke denna del af nationalvälmågan bör väga mera än sjelfva Statskassans riktande. Hr von Troil, Sam. Gust.:
Dernäst förekomma under N;ris 2 och 3 tvenne andra punkter af nära förvandtskap med hvarandra, den ena rörande ett visst anJlcig af Batikens behållna vinft för att inköpa Gilld och Silfver, den andra angående tillåtelfe för hvar och en, att emot myntbara Metaller i Banken tillväxla fig Sedlar. Den senare af dessa båda punkter torde anses förtjena ett närmare eftersinnande; den förra synes mig af egenskap att göra gagn eller skada, allt efter vilkoren för verkställigheteo. Det blifver således för mig oundvikeligt att, ehuru för tidigt, vidröra de änau oupplästa utlåtanderna Litt. A. och B. Då man be*lutar att icke genast realisera, förutsätter jag, att man upprigtigt önskar inträda uti ett väntningsoch beredelsetillstånd, äm< nadt att så vidt ske kan, påskynda det resultat sorn man ännu anser vara återhållit af en temporär omöjlighet, och endast af den. De två punkterna, helst den förra, kunna i sig sjelfva anses såsom hörande till ett sådant väntningsoch beredelsetillstånd. Men hvarföre då bestämdt utsätta ett värde af 128 skBaDco för SilfverRiksdalem? Om detta anses vara ett medelvärde, är det visserligen något högt emot ögonblickets förhållanden helst då man 3°4 Den 14 Jalii. besinnar att Coursen nu är i fallande, icke genom konstlade åtgärder, utan ganska naturligen, genona den starka skeppningen. Skillnaden emellan värdet af Hamburger Banco Växeln och det förmodade Silfvervärdet, föranleder icke heller fullkomligen till det föreslagna Maxitnipriset. Första effekten kunde blifva både Coursens och Silfvervärdets uppjagande på en gång ända till detta åsätta Maximipris; deraf må hända mångas öfvertygelse, att tendensen af hela anstalten är mindre ett Status qvo, än en verkelig myntförsämring; deraf åter oro och fruktan hos dem, som genom tidshändelserna redan så mycket förlorat; deraf änteligen disponibla Capitalers utvandring utur landet.
Men skogen besökte han dagligen på de timmar, när ej riddaren kräfde hans tjenst, och Käck följde honom nästan alltid. På tolfte dagen hände att pater Henrik gick till slottet dels för att se den lille pilgrimen, som han höll kär och betraktade med större vördnad, alltsedan den underbart återfunna kronan ånyo prydde den heliga jungfruns bild i klostret; dels ock för att meddela riddaren innehållet af ett bref, som anländt från ett kloster uppemot norska gränsen. Men då patern ankom till slottet, fick han veta, att Sorgbarn länge varit i skogen. Deremot var riddar Erland nyss hemkommen, och pater Henrik gick då till honom. Paterns anlete, annars på en gång lugnt och lifligt i uttrycket, bar tydligt vittnesbörd om en tung och orolig sinnesstämning. De begge männen träffades i tornkammaren. – En hemsk nyhet, sade patern, lade brefvet på bordet och satte sig tungt i en länstol. – Detta pergament är mig tillsändt från min broder Benediktus, prior i Gudtorps kloster, som ligger vid gränsen af Norge. – Nåväl? frågade riddaren. – Du spådde sannt ... jag fruktade det ... Läs! Han nalkas oss med stora steg, Guds vredes dag, dies iræ dies illa ... Pesten är i landet och sprider sig hastigt. Förbarma dig, Gud! Hvem undrar, om det starkaste hjerta nu vill bäfva! Riddar Erlands bleka kinder blefvo blekare. Han fattade pergamentet, och hans blick föll på följande rader: „Den hemske mandråparen lär kommit till norska staden Bergen med ett redlöst angliskt skepp, hvars besättning var i nöd, då skeppet dref in i hamnen. Han skonar hvarken hög eller låg, klerk eller lekman, rik eller fattig. I Trondhiem är ärkebiskop Arne med hela domkapitlet slagen af honom. Han har vandrat från dal till dal och bortsopat allt lefvande, icke blott menniskorna utan husdjuren, vilddjuren, ja fåglarne under himmelen. Nu är han här. Parce, parce, cohibe flagellum, Domine Deus! Mitt kloster är utdödt. Jag är ensam qvar.
Vid sådant förhållande och enär någon bestämd gräns icke eller kail uppdragas emellan de orter, der Jagen kan vara tjenlig och icke tjenlig, torde det vara lämpligast att denna fråga öfverlemnas lill orternas innevånares eget afgörande sålunda, att de sättas i tillfälle att föreningsvis besluta om företrädet emellan den nya egofridslagen och den gamla stängselstadgan, med rättighet att antaga den de finna för sig tjenligast. På detta sätt torde de olika lagarne naturligast och bäst lämpas efter de särskilda orternas olika förhållanden och behof.» »En sådan rättighet är väl redan erkänd och genom Kongl. Kungörelsen den 23 Oktober 1850 i lag antagen; men genom stadgandet att öfverenskommelse» skall vara enhällig för att blifva förbindande, har denna lag blifvit utan ali inverkan på de gamla förhållandena, hvilka, stärkte af vanans makt, alltid vunnit någon anhängare, som önskat bibehålla stängsel-vitsordet.» »Då nu blifvit antaget, att frågan lämpligast bör lösas på den fria öfverenskommelsens väg; men frihet i öfverenskommelse ej finnes der, hvarest det beror pä en enda delegare att förhindra utförandet af hvad alla de öfriga anse nyttigt; lärer häraf följa att, i denna fråga, såsom i andra dylika, der omröstning eger rum, beslutande-rätten bör tillerkännas flertalet af dem öfverenskommelse» angår. Som likväl flertalet af delegare > en by eller ett hemman sammanlagdt kunna ega en mindre del af samfällighetens ego-område och följaktligen mindre andel i dess hägnader, än eli mindre antal delegare •ned större ego-lotter; i hvilket fall rättvisan synes fordra, att de sednare ej böra kunny Bih. till B. St. Prot. 4833 & 3 Lagsamt Allm.
Sålunda har denne motionär, utan att underkänna nyttan af det allmänna skärskådandet af offentliga inrättningars tillstånd ochtjenstemäns förehafvanden i orterna, hvilket beverkades genom vissa Chefers inspektionsresor, likväl trott sig finna, ”det bruket i detta fall börjat närma sig ett missbruk”, och att de kostnader, som derigenom tillskyndades Staten uppgingo till alltför betydliga belopp, hvadan och enär nog ringa resultater af dessa många resor förspordes, motionären ansett sig böra föreslå, dels att hvarje inspekterande chef eller annan i sådant ärende stadd embetsman skall inom 2 månader efter sin hemkomst eller, om flera resor under året företagas, inom hvarje års slut till Kongl. Maj ;t afgifva berättelse om hvad han under resorna iakttagit, och hvad i anledning deraf blifvit tillgjordt, hvilken berättelse bör, utom hvad angår personela förhållanden, i olficiela tidningar publiceras, dels att orri någon chef vill dervid begagna skrifeller annat biträde, sådant bör ske på hans egen bekostnad, dels ock att något dagtraktamente ej må tillerkännas embetsman, sorn har öfver 0,000 Riksdalers lön. Utskottet, som ej erhållit något bevis för uppgiften, att den vissa högre embetsmän och chefer, enligt särskilda instruktioner, åliggande skyldigheten att genom resor inom landet förvissa sig om de under deras inseende ställda embetsverk^ och institutioners tillstånd m. m. utöfvas på ett sätt, som bör få namn af missbruk, anser jemväl, att då denna skyldighet ej lämpligen kan upphöra, Staten i så fall äfven måste vidkännas de dermed förenade kostnader, hvilka dock i väsendtlig grad komma att minskas genom den förändring i beräkningsgrunden, hvarom ofvan är nämndt. Med hänsyn till ändamålet med dessa inspektion sresor, egnar sig likväl det. som motionären benämner resultatet af desamma, icke väl till föremål för en sådan särskild underdånig embetsberättelse, som han föreslagit, och Utskottet inser ej heller, hvartill det utan tvifvel tidsödande arbetet dermed skulle gagna.
Efter pröfning af Riksens Högloft. StänderS Statsoch Banko-Utskotts Project till Instruction för Rikssens Ständers Rewisorer öfwer Stats-Banco-och NikegaldsWerken, bcflöt Preste-Ständct,att sä wäl i allt öfrigt, som hwad särskilt l>eträffade'Z §.hwarom inom det sammanfatta Utskottet 2 Ständ stadnat emot 2, samma Jnstructiont, sadan Dpn blifwit föreslagen, gilla och godkänna, lär suxrs. S. D. Efter uppläsande af Högloft. RidderffapctS och Adelns Protocolle-Utdrag af den 17 dennes, innehällande de förändringar, med hwilka Högloft. Nidderstapet och Adeln antagit Lag-Utskottets förnpnde Project till answar, righets Lag för Riksens Ständers Fullmäktige i Banquen, tsgS 670 Den 17 Apri!. togs berörde Lag under granskning af Vreste-Standek, som, jämte gillande af de utaf Högloft. Mdderskapet och Adeln ästade förändringar sann följande rättelser och til» lägg wara behöflig?, nemligen: i:o Uti Z. §. fann Ständet näst efter orden: Riks» >ags Ordningen böra tilläggas: samt dcn af Riksens Stander för Rewisorerne särskilt utfärdande Instruction in m. 2w För undwikande af den twctydighet, som uttrycket: Frågor af rrigt, synes wara undcrkastadt, ausag Ståndet början af6§. böra sälunda styliseras:Underläta Fullmägtige att L sädane Frägor der enligt Instructionen, Lommitzariates hörande fordras, inhemta desi ntlätande, hwilket sirifteligcn bör Fullmäktiges protocoll, bilaggas m. m. z:o Efter ordet.