Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tryckfrihets-Förordningen blifvit stundom så tolkad, att Konungens Regerings-handlingar derunder hafva blifvit hänförda och dymedelst Konungens ansvarige Rådgifvare fått njuta det skydd, hvarmed lagstiftaren endast velat omgärda Konungens höga person, så har det synts 111ig, att ett förtydligande af momentet, sorn förebyggde möjligheten afen sådan tolkning, vore af behofvel påkalladl; denna min mening har likväl ej kunnat göra sig gällande inom Constitutions-Utskottet, hvarföre jag anser mig böra i form af reservation för Rikets Högloft. Ständer framlägga mitt förslag lill redactions-förändring af 3 §. 4 moni. Tryckfrihets-Förordningen, så lydande: ”Allt slags lasteligt yttrande om den regerande Konungens höga person eller dess enskilda gerningar” — I denna reservation instämde Friherre Kanzou och Hans Jansson, hvilken sistnämnde ansåg klandrande omdömen öfver Regerings-åtgärder icke höra kunna under någon förevändning hänföras till ”lastliga” eller 'smädliga” yttranden om Konungens enskilda gerningar. Af Constitutions-Utskoit ts Memorial, JS:o y8. 9 Af Herr Grefve Spens: ”Så länge de nuvarande orden bibehållas i 3 §. af Regerings-formen: ”Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad;” tror jag icke, att det smädeliga yttrandet örn Konungen bör vara det enda förbjudna. Tryckfrihets-Förordningens 3 §. 4 mern, synes mig kunna behöfva ett förtydligande; men jag kan ej godkänna en så väsendtlig förändring deraf, som Utskottet nu tillstyrkt. Jag inser, så väl sorn någon annan, den våda, som uppslår, om detta moments lydelse kan medgifva Konungens omgifning och Rådgifvare att fredas för allt klander bakom lagarne om Majestäts-brott, och om en författare kan, enligt detta moment, fällas för ett ladel, som i sjelfva verket har varit emot nämnde omgifning rigtadt
Om det är af dumhet, kan det få passera, men om det är af elakhet, är det skändligt. Jag skulle tala och handla i engelska regeringens namn! Hvem är ett sådant dumhufvnd, att han ieke i dylikt fall skulle skratta mig midt upp i ansigtei? och htxtr-till skidle det tjena att göra mig skyldig till denna löjlighet? Det är sant, att jag spridt ett stort antal broschyrer af genevetren Ivernois rörande den engelska handeln, att jag låtit en annan slcrift af en amerikanare hinna [ända fram till ryska kejsaren, att jag inbillat välsinnade men svaga hufvuden, att Ryssland förlorade mer pä kontinentalsystemet än England och att detta sist-nämda land aldrig skulle låta tvinga sig till fred af så löjliga åtgärder. Det är hvad jag sagt och gjort Jag skulle rara i stånd att lata Mjcka ett tillkännagifvande derom, ty jag håller före att man kan ursäkta allt utom löjligheten, som aldrig utplånas. » I samma bref uttalar Armfelt sina förhoppningar om, att Gustaf Adolf skulle förhålla sig lugnt, ty med honom var det ute i alla fall. Annorlunda med hans son, som lemnat efter sig minnen af sin oskuld och af partiernas orättvisa förfaringssätt mot honom, minnen som aldrig utplånas. Men hvad jag egentligen ville komma till, är att Armfelt i ett bref till Rehausen af den 4 mars 1811 yttrar om sig sjelf: » Inom kort sJcall jag lemna detta land kanske för alltid.jag har här intet mer att göra och jag vill icke hafva någon gunst eUer några fördelar, men sanningm måste triumfera öfver alla föregifvanden och om hatet till korsikanen är en religion hos alla goda svenska patrioter, har öfverste presten för denna kult anländt midt ibland oss. » Så långt Armfelt — det är just rörande den näinda kulten och dess öfVerste prest som jag skall be att få anföra några ganska märkliga aktstycken. Att hatet till korsikanen var med den mest glödande bitterhet besvaradt, framgår på många sätt af den i Paris förvarade diplomatiska korrespondensen.
Skrifvelsej N.o gu ofvan åberopade kungörelse den 5 Mars 1831 gifna föreskrifter, stadgas måtte, det auktioner å landet, hvilka hållas från och med den 1 Mars till och med den 15 Oktober, få fortsättas till klockan nio eftermiddagen. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 Maj 1848. Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga huruvida Kongl, förordningen den ig Maj 184S> angående giftorätt och morgongåfva j eger retroaktiv verkan eller ej. (Lag-utsk. Bet., N:ris 15 och 42). S. A. K. Enär den utaf E. K. M. under den 19 Maj 1845 i nåder utfärdade och den 14 derpåföljde September till efterlefnad kungjorda förordning, upptagande åtskilliga af E. K. M. jemte Rikets Ständer beslutade förändringar i lagstiftningen, angående arfoch giftorätt samt morgongåfva, saknar uttrycklig föreskrift, beträffande den verkan, som den sålunda stiftade nya lagen kan utöfva på makars rättigheter i de äktenskap, hvilka voro ingångna, innan densamma Iredde i verksamhet, eller huruvida de förändrade stadgandena höra tillämpas vid bestämmande af berörda rättigheter, då upplösning af äktenskapet eller bodelning inträffade, har hos Rikets nu församlade Ständer fråga förekommit rörande behofvet deraf, alt en förklaring i omförmälda hänseende, eller hvad anginge giftorätt och morgongåfva, blefve beslutad, destohellre sorn skiljaktiga åsigler 0111 lagföntnd ringa nies verkan på äldre äktenskap skola försports bland både domare och skiftesmän i alla delar af riket. Vid öfvervägande af denna framställning hafva Rikets Ständer såsom grutidSatts antagit, att en ny lag ej kan medföra tillbakaverkande kraft eller rubba för - N:o 91. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a4 Maj 1S48. Pi este-slåndet Borgareståndet Bonde-ståndet den 24 — den 27 — den 27 — Expeditions-U (skottets Forslag till und.
Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarefter H. Ex. tillkännagaf, alt han trott sig finna, att härvid ja öfverröslat nej. Frih. Cederström hegärde votering. Hr von Troil: Till undvikande af tvenne voteringar, afstår jag från begäran om propos. ä den mening jag framställt. Då nu voter.propos. skulle uppsättas, afgåfvo Gr. Lagerbjelke och Frih. von Krsemer, för att deri inlagas, förslag till den redaction, det ifrågavar. 4:de mom. enligt deras mening borde erhålla; hvilket II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf R. o. Ad. tillkänna, hvarefter upplästes och R. o. Ad. godkände följande voter.propos.: Den som bifaller StatsUtsk:s, i utlåt. N:o 241, gjorda tillstyrkande, i fråga om framtida iaktlaganden vid utarrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andre kronolägenheter, hvilkas arrenden ingå lill statsverket, endast med den förändring, alt i 1 mom. framför orden ”ett minimum,” införas orden ”vid hvarje auclionslillfälle,” och 4 mom. erhåller följande lydelse: ”Derest förre innehafvaren egendomen väl brukat, åge han, eller, i händelse han med döden afgått, hans enka eller barn optionsrätt, eller rättighet att öfvertaga arrendet till maximisumman. Begagnas icke optionsrätten och flere anbud ske till maximisumman, erhålle den arrendet som derjemte bjuder högsta contanta städja för en gång. Skulle åter” etc., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Ulsk:s ofvanberörde tillstyrkande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 26. Nej - 21. Gr. Lagerbjelke:
Jag fruktar icke för att jemföra Ständernas reglementen med de förhållanden, som sedermera förekomma, och att afslå alla obilliga framställningar. Men den synpunkt, ur hvilken StatsUtsk. i första handen och sedermera Ständerna, skola upfatla ett sådant reglemente, måste väl vara helt annan, mera utvidgad och högre, än den, hvarunder det förvaltande verket måste betrakta det. Detta måste tolka ett reglemente blott och bart efter dess bokstafliga föreskrifter, men Ständerna äga i sin makt att göra afseende på andan, och icke låta sig hänföras af bokstafven, och då denna händelse är af den extra ordinära art, att den icke är af den ringaste skada för medlen, men har verkat dubbelt, derigenom att medlen först voro i den ena låntagarens händer, och sedan lemnades åt den andra, hvad kan man då se och finna annat, än att just händelsen här afsett ett sätt alt använda medlen, mera produktivt, än om den förste låntagaren hade behållit medlen i sin hand. På dessa skäl tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte bifalla detta SlatsUtsk:s utlåt. 128 Den 22 Mars. Gr. Lagerbjelke: En värd talare har yttrat, att hvad vid delta tillfälle har blifvit begärdt, kunde ulan all olägenhet beviljas. Jag vågar anmärka att genom ett sådant beviljande, 7500 R:dr mindre blifva nu genast för Ständerna disponibla; hvilken summa, ehuru obetydlig, dock säkerligen kunde vida bättre användas. En annan och stor olägenhet finner jag deruti, att man skulle frångå de vilkor, under hvilka lånet beviljats. Gr. Mörner C. G. har redan visat, hvilka olägenheter det har med sig att frångå redan ulfästade vilkor. Den som fått lånet, vänjes derigenom till att icke punktligen betala det, hvartill han sig förbundit, och Ständerna blifva skygga, för att en annan gång våga utlåningar, enär erfarenheten säger dem, att när penningarne väl kommit ut en gång, så komma de icke åter, äfven om förbindelsen gjorts aldrig så sträng. Men det är icke nog med att ingen olägenhet skulle följa deraf, att medlen skulle fortfarande blifva ute.
Dä wid anställd undersökning Riksens Stän. >er funnit att denna besparings, summa stiger ill ett belopp af 11,927 Riksdaler 16 si., hwit, ken 196 Den 14 October. Den 14 October. 197 ken Summa tillräckeligen förstär tia de före flagna utgifterne, och Riksens Ständer derjemte funnit desta Förstag tia alla delar biniga ock endast de af Finsta Armcens Befäl äro qwar, som för beständigt ärna stadna inom Riket, kan anses hafwa aldeles uppbörd!, hofwa Rik. nyttiga, hafwa Riksens Ständer bestulit och Mens Ständer bestulit, det de af Finsta Befä härmed hoS Eder Majck i underdänighet an hälla: i.o Det täcktes Eder Maj:t i Räder frän innewarande ärs början läta Stabs Capi rainer och Subalterner pä berörde Expectance Stat tillgodonjuta följande Lön-förhöjning, stderaf fastständt. Hwilket Riksens Ständer här - att deras Expectance. Löner mä utsättas fö StabS-Tapitainer till 200. R.dti För Lieutenanter som innehaft Lön pä Stat till ... igo. För Fändrikar som pä Stat njutit Lön till 120. samt för öfrige Subalterner som pä Expectance-Staten blifwit upptagne med 7Z R.dr. till . ioo. kommandes, sedan denna Lön.förhöjning blifw EmbetSoch Tjenstemän pä Stat. let, som till Accords-ersättning äga rättighet, mäga genast, utan afseende pä den förra före» skriften cm irenne ärs tjenstetid, tvid afstedstagandet sä uppbära samma Aecords-ersättning i den ordning Riksens Ständer för utbetalningen med Eder Majck i underdänighet fä tillkännagifwa. Riksens Ständer framhärda re.
Den som vill, att vid blifvande omröstning öfver det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 15 framställda förslag till ändring uti 72 § Regerings-Formen, angående inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar, till kontra-proposition skall uppställas Bonde-Ståndets gemensamma tanke, att, med uteslutande af den i slutet af den föreslagna lagtexten förekommande meningen: »och bestämmes genom lag, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, ä hvilkendera af dessa metaller sedlarne skola lyda», Utskottets förslag i öfrigt antages att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Vinner Nej, kommer vid nämnde omröstning att till kontraproposition uppställas, att nämnde grundlags-ändrings-förslag bör förkastas. Andra Omröstningen. Den som vill, att Konstitutions-Utskottets uti Memorialet N:o ,15 framställda förslag till ändring uti 72 § RegeringsFormen, angående inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar, skall oförändradt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, Stockholm den 1 September 1857. An k. till Exp.-Utsk. den 2 Sept. 1857, kl. 2 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med votcrings-propositioner rörande de af Konstitutions-Utskoltet ali Memorialet N:o 16 föreslagna tillägg i 109 § Regerings-Formen och SO § Riksdags-0rdningen, angående uppskof i Riksdag.
Omsatt Årsföi lag för nämnde Bruk 8,996: 9. 2. Ersättning till Academier och Allmänna Inrättningar för förlust vid utvexling af Silfvermynt 3,378: 16. — 64,482: 33. 6. b) Tillökningen af 20 procent i Banco-Statens Löner, uppgående lill 18,000 R:dr, hvarom först efteråt beslutades. c) Förmodade Ränte-Inkomsters uteblifvande, så väl genom förändringar mot de af Banco-Ulskottet framställda Förslag i afseende på Räntefoten, som genom Riksdagens förlängande och deraf förorsakadt uppskof med beslutade Utlåningars och Ränte-förhöjningars verkställighet, och genom den för Stockholms Stad (Af orsaker hvilka å sitt ställe omförmälas) alldeles uteblefne verkställigheten af beslutad Utlåning på Tackjern. Utan dessa förenade omständigheters samverkan hade Öfverskottet på Bankens behållna Räntevinst för år i83o säkerligen icke allenast uppnått, utan äfven något öfverstigit, det påräknade beloppet R:dr 200,000.
Jag anser derföre, att man bör vänta till nästa Riksdag och då tillse, om man bar råd alt för ett sådant försök, endast för en idé ulan någon motsvarande nytta, här i Sverige bortkasta 300,000 R:dr b:ko. Intilldess tror jag, att man bör bibehålla de nuvactde portosatserna och derföre anhåller jag om bifall till Dtskts förslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Gr. Gyldenstolpe har anfört, all han anser den ifrågavartde förändringen af postporto icke vara allmänt nyttig, så har jag ansett mig böra redogöra för de motiver, hvilka efter mitt förmenande ligga till grund för en förändring, sådan som K. M. föreslagit och sådan som i K. M:s Propos. är åsyftad, och hvilken Gr. Björnstjerna ansett böra genast införas. R. St. hafva vid sista Riksdagen begärt, alt K. M. skulle, efter skedd undersökning, framställa lill R. St. en Propos., som syftade på ett ett lågt medelporto för alla bref, samt att alla postbref skulle genom frimärken eller portomärken kunna betalas, men R. St. förutsatte derjemte, att en sådan anstalt skulle kunna ega rum, ulan att den medförde en alltför betydlig upoffring för statsverket. Då det sednare tillägget af R. St. var ett vilkor, utan hvilket jag för min del icke trodde, att någon förändring i gällande stadganden borde föreslås, så har min mening varit att, så vidt med bibehållande af detta vilkor kunde ske, ett förslag borde framläggas, som kunde lätta brefvexlingen emellan alla orter inom Riket på ett sätt som var möjligt, med bibehållande af det vilkoret, d. v. s. på ett sätt. att statsverket icke skulle göra några stora upoffringar vid förändringen. 90 Den 7 Juni e. m. Genom skedd beräkning är uplysl, alt ett sådant medelporlo, med bibehållande af de utaf K. St. uttryckta vilkor, icke kunde sättas så lågt som till 4 sk., utan medelporlot blef 5 sk. eller litet deröfver, egentligen 5j sk., men med 5 sk. skulle jag tro alt det vore möjligt.
Prof på papper, innehållande dylika vattenmärken, aflemnades den 21 påföljde December till Fullmägtige, hvilka ock, efter anställd granskning, ansågo detta prof böra ligga till grund vid upprättande af de till pappersformarne nödiga förslagsritningar, hvilka äfven uppgjordes och fastställdes, efter det Fullmägtige, i öfverensstämmelse med ett af Bankens Tryckeri-föreståndare, Professoren J. Bagge afgifvet förslag, bestämt dimensionerne å papperet till de 3:ne olika sedelfonnaten samt derjemte förordnat, bland annat, att något remedium i det fastställda normal-måttet ej finge ega rum och att papperet icke borde lisseras utan endast pressas. Med iakttagande af dessa föreskrifter, fortsattes vid Tumba bruk försöken med det nya sedelpapperets tillverkning; och inlemnades till Fullmägtige den 24 nästlidne Mars åtskilige prof-blanketter till sedlar af minsta formatet å 5-R:drs-valören, hvilka Fullmägtige väl för sin del funno vara antaglige, men ändock beslöto remittera till utlåtande af Tryckeri-föreståndaren, som i anledning deraf vid de aflemnade profven gjorde vissa erinringar, dem Fullmägtige, efter Förvaltarens vid Tumba bruk hörande, emedlertid funno vara af beskaffenhet, att icke böra till något 44 afseende föranleda, hvadan samma prof den 30 Mars af Fullmägtige gillades och fastställdes. Sedermera hafva från Tumba Bruk till Fullmägtige inkommit jemväl prof-blanketter till sedlar af största formatet å valören 100 R:dr; men dessa prof, mot hvilka Tryckeri-föreståndaren likaledes framställt anmärkningar, äro icke, under den tid, förevarande revision omfattar, af Fullmägtige slutligen pröfvade; och ej heller har något prof på papper till sedlar af medlersta formatet under samma tid till Fullmägtige aflemnats. Såsom nyss är nämndt, hade Fullmägtige omsider den 30
Herr Michaelsson har ju böljat sin teaterbana som faiseur, det är i hans båda förra stycken mera af handtverk än af verklig konst, och han har aktat sig för att slå in på vanskliga, oförsökta stigar, hellre hållande sig på stora allfartsvägen. Man märker nog äfven i Ett val spår från denna hans första ståndpunkt, men då han * nu lyckats förena sin vunna och obestridda skicklighet i handtverket med säker blick och urskiljning och äfven förmåga att gä djupare in i karaktärsteckningen, då ha vi skäl att. hoppas att han skall lemna stora landsvägen för alltid och oförskräckt börja hugga sig fram genom snåren. Han tycks behöfva mera studier efter den enkla verkligheten, en skärpt blick för det väsendtliga i men-niskornas skaplynne. Ett val har visat att han ej är ytlig och flack, som man förut så gerna trodde. Och derför är man nyfiken på det nästa, haft kommer att skrifva. Det är ovanligt att hos en författare träffa på så utpräglade dramatiska anlag — och som det ser ut så ensidiga, ty ingen har hört talas om att herr Michaelsson skrifvit en novellskizz eller något annat i annan form än den dramatiska. Och som vår teater behöfver nya lifgifvande element, så må det tillåtas mig att vara glad St den nyförvärfvade kraften. Ett val var utspeladt och Kronofogdarne hade sjungit på sista versen, då Min vän Lebman kom rusande, — Lehman i sin lustiga Jsegerkostym, i ylle och filtskor utan klackar. Man skrattade godt åt påhitten, och det såg ut som hade teatern förvärfvat sig en kassapjes. Inte var stycket jemförligt med Sabinskorna i komisk kraft och i burleska situationer, men det kan ju fä vara roligt för det. Inte var det mera originelt eller mera troligt och sammanhängande än många andra tyska komedier, som svämmat öfver oss af de sista årens ymniga skördar.
Vi fem voro dock fullkomligt öfvertygade om, att vårt inkognito skyddade oss från hvarje tilltal och förhör af medresande; men »man skall ej prisa dagen förrän solen gått ned.» »Nej, ä' ni här!» ljöd det plötsligt midt emellan oss och akterns Skidbladners förstås hvirfvelvindar. Och genast grepos två af våra kamrater samt underkastades en noggrann ransakning, hvilken slutades med ett korsförhör. Af detta senare framgick, att dessa nya turister reste med ett större sällskap hattaskar och koffertar, i hvilka senare slumrade utringade ballif, afsedda för helsans styrkande under ett mycket höghalsadt sanatorielif i vinterkappor, på en granklädd bergsluttning, hvilken de resande nu tänkte utbyta mot det ännu kallare Gausdals sanatorium, som ligger på ett högfjell i jemnhöjd med trädgränsen. Fortfar läkarevetenskapen att gå i denna höga rigtning, hoppas jag att en gång få återse både dessa tillfälliga reskamrater och mina fyra ordinarie, klädda i fiskblåsor, på ett sanatorium, anlagdt af vår egen kandidat på yttersta spetsen af nordpolen. Dessa modiga sanatorie-troende tyckte dock efter slutadt förhör, att vi fem vandrare voro ena värre dödsföraktande våghalsar, som, utan manligt beskydd, vågade oss upp på öde fjellstigar emellan fäbodar och sätrar. »Ni kunna ju råka ut för vilda djur!» menade de. Våra två kamrater läto höra ett diftongfritt Å! i tviflande tonart. »Vi ha ju insektpulver i renslarne», mumlade jag lugnande, men vågade ej högt trösta de bekymrade resenärerna, ty vi voro ej presenterade för hvarandra. Som man vet, kan endast en allvarsam dödsfara, eller i brist deraf sjösjuka, tandvärk eller häftig vrede ursäkta ett samtal emellan två svenskar, som ej ställt borgen for att de äro oskadliga för samhället. Lillehammer.
Beslut i detta ämne icke skall blifvit RiksgäldsContoiret meddeldt, samt för Herrar Fullmägtige således är okändt, huruvida Riksens Högl. Ständer vid dispositionen af desse medel behagat fästa särskildta vilkor; så hafva Herrar Fullmägtige af denna anledning begärt, att Utskottet ville meddela Herrar Fullmägtige föreskrift, i afseende på hvad, å Riksgälds-Contoirets sida, härvid bör tillgöras, Stats-Utskottet har begärt och genom HofCanzlers-Embetets benägna föranstaltande erhållit del så väl af den år 1809 förrättade upptekning och värdering öfver f. d. Konung Gustaf Adolphs och dess Familles enskilde tillhörigheter, som af de ifrån och med år 180g till och med år 1814, serskildt för hvarje år författade och till Kongl. Majit i underdånighet ingifne Redogörelser för sådane f. d. Konungen enskildt tillhörige medel, hvilka varit stälde under framledne Herr Presidentens in. m. Friherre jLagerheirns och Herr Stats - Commissarien Wåhlbergs förvaltning. I afseende på nyssnämnde medel, så lyder den i November månad 1809 hällne Bouppteckning i Utdrag sålunda: ”Fruktbare Capitaler och Contante Penningar. ”Enligt författad Räkning under den 30 ?,Augusti nasti, af Herr Presidenten och Com men - Dm ss JuU. ”mendeuren Friherre Lagerheim samt Herr Stats* ”Commissarien och Riddaren Wåhlberg och sedermera under den 34 October upprättadt Novo ”Conto för f. d. Konungens enskilde medel , ”hvilka till underdånigste följd af Kongl. Majus ”Nådige Bref den 18 April 1809, En af Rikets Herrar, Presidenten, Ridd. och Commen”deuren af Kongl. Majus Orden Herr Grefve ”af Ugglas, emot erhållet qvittence, aflemnat, ”att tills vidare förordnande uti Kongl.
Dansen hade icke väl kommit i gång, förr än två, tre herrskapsvagnar och ett par schäsar höllo vid den ståtliga bondgården, och ur dessa steg herrskapet på Grantorp, majoren och hans unga dotter, fröken Elfrida, och en äldre herre i deras sällskap, samt kyrkoherden och kommistern i församlingen med hela sin familj, alla inbjudna af Lars Carlsson «för att titta på dansen i gröngräset e’ lita’ stund i qvällninga», och alla voro populära nog att gerna infinna sig. Dessa serverades nu med både kaffe och thé, det förra starkt och präktigt, det sednare något litet kryddadt med stött kanel; vidare bjöds dem «stadsskorpor», fint bröd och till och med vin i höga spensliga glas. Dansen led väl i början ett litet obetydligt afbräck af denna herrskapsuppenbarelse, men efter några ögonblick fortgick den med fördubblad fart, och snart såg man både den gamla majoren, som liknade en af tolfte Carls bussar blå, och den unga fröken, prestgårds-ungdomen, magistern och gossarne på Grantorp, blanda sig i den glada, lifliga dansen och taga sig en liten polska, och det gick ett svart moln öfver alla Gunnars sinnen när han slutligen såg Elin, gladt och muntert, svänga om med sjelfva patron på Grantorp. Denna syn var hemskare för Gunnar än alla andra han kunde tänka sig, helst han i sin dämons blickar upptäckte hur behaglig denne fann den unga vackra Elin, hvilken bland alla herrskaperne utgjorde det förnämsta talämnet. – Ma foi – sade den äldre herrn, som var med majorens, och tog en väldig pris ur sin tuladosa – den flickan skulle göra uppseende i sjelfvaste stora Stockholm! Det är ju alldeles en Taglioni champêtre. Se bara hur lätt och gracefullt hon svänger, alldeles som Taglioni i Sylfiden pirouetterar omkring sin sofvande älskare! Bravo! – Ja, men vår bränneridräng Olle ser minsann ej ut som någon sofvande älskare, utan en som är rätt yrvaken ändå – sade skrattande och litet spefullt mamsell Sara, hvilken med en viss kaustik och lakonisk ironi ofta besvarade den gamla precieusa kammarjunkarens evinnerliga Stockholms-reflexioner.