Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall lian sitta som en siffra i Regerings-R:n för alt afhöra ledamöternes tanka och med dem endast öfverlägga om hvad som kan vara rätt eller icke; skall han, utan att deruti få deltaga, se huru en votering der eger runi, i hvilken hans röst, om den hade fått afgifvas, skulle hafva gifvit utslag i den riktning han anser vara den rätta? Skall han val kunna se detta med likgiltighet? Jag tviflar derpå. Således, långt ifrån att, på sätt Const.Utsk. föreslagit, anse Departrs-Cheferne böra skiljas från all befattning med de s. k. besvärs-målen, anser jag det vara af yttersta vigt, att åt dem bibehålla rättigheten att handlägga och föredraga dessa mål samt att uti besluten deltaga. Sedermera må det på dem sjelfva ankomma, att åt de embetsman, som de vilja begagna till sina biträden vid ärendernas föredragning inom Regerings-R:n, öfverlemna de ärenden som de sjelfva icke medhinna eller anse sig lämpligen kunna skilja ifrån sin egen handläggning. På detta sätt allenast kan enhet uti ärendernas behandling bibehållas, ty, man må säga hvad man vill, så måste man ändock till undantagen räkna sådana utomordentliga snillen, som med den största lätthet inhemta författmnes innehåll, formerna för ärendernas behandling och, med ett ord, på kort tid bildas till Statsmän. Statsmän hildas för det mesta säkrast derigenom, att de sjelfva handlägga en mängd ärenden och således pä detta sätt vinna en praktisk kännedom om huru de författmr, hvilkas utfärdande de hafva tillstyrkt Konungen, blifva tillämpade. De uptäcka derigenom hvilka brister i författmne föreiinnas och sättet för deras afhjelpande. Genom denna rättighet för Departts-Cheferne att föredraga, af hvilken jag icke tror dem skola underlåta att begagna sig, står för dem alltid en väg öppen att vinna praktisk erfarenhet, hvilket tillfälle, enl. förslagets nuvande lydelse, skulle gå för dem alldeles förloradt. Jag återgår nu till det första lytet förslaget eger. Man vet att Konungen i sin konselj är allena beslutande.
Stockholm den 2 Mars i83o. STOCKHOLM, hos Cari, A*. Banco.Utskottets Memorial N:o 135.' t N:o 135. Ankom till Expc<litions-Utskottet den 4 Mars 1830. Memorial, med Förslag till i sta Arti~ kela i det blifvande Banco-Reglementet, Denna Artikel liar Banco-Utskottet ansett böra innehålla Framställning om BancoVerkets föremal och beskaffenhet, jemte några allmännare föreskrifter om hvad vid Öfverstyrelsen är att iakttaga, på sätt sota följer : Banco-Verkets föremål, sådant det uti Rikets Ständers Beslut och Förordning otn Banken af den 522 September itiG8, finnes uttryckt och tillkännagifvet, är: A. I egenskap af Depositionsoch Vexel-Bank. All lör Allmänhetens säkerhet, nytta och beqvämlighet emottaga penningar af en hvar, sorn sådant åstundar, deröfver föra räkning , och dem, vid anfordran, insätiaren tillhandahålla, så att handel och rörelse rnå under Bih. till Riks, St, Prot, 1828 —3° > 6 Sami, 3 B, 1, II; t. 2 haneo-Vtskottets Memorial N:o i35, lättas genom de deiå utfärdande Assignalioners och Invisningars credit, kraft och giltighet, samt att dessförutan jemväl, till säkert förvar mot vådliga händelser och tillgrepp, under försegling emottaga och vårda, så väl contanta penningar, som annan flyttbar egendom. (Se Ingr. till 1668 års B:co Ordn.) B. I egenskap af Lune-Bank. Att deta upplåna frugtlöst liggande Capital, deta, på drägeliga vilkor mot fullgod säkerhet, biträda Lånebehöfvande med understöd; och sålunda, till befordrande af Handelns och alla nyttiga näringars uppkomst och förkofran, förebygga ocker och obilliga interessens beräknande, enskilda emellan.
Fabrikerne ägde åren förr än ofvart anmärkte hastiga afbrott inträffade och hvilken Xiånoandel då varierat imellan 26 och 2o Pro* cent för Cattunstryckerierne och imellan 34. och 34 Procent af tillverkningarnes värde för öfrige Fabriker. Utskottet anser 31 Procent af sistnämnde Fabrikers tillverkningsvärde, mert med afseende derpå, att sjelfva Bomullsväfnatlen i berörde beräkning ingå, endast 12 Procent för Cattunstryckeriernes tillverkningar, utgöra den ungefärlige Uåneandel, sorn erfordras för att underhjelpa Fabrikerne och återföra dem till deras förra ställning samt Utskottet dervid, tror lämpligast vara, att beräkna denna Prdcent efter det uppgifne tillverkningsvärdet fö£ sistledit år, som, i afseende på Cattunstryckerierne uppgeck till 371,053 Jbdr och för samtlige öfrige lånberättigade Fabriker och Manu» laclurier steg till *2,803,033 R:dr, hvilka efter Stats-Vtskottets Bctänkändenl 1409 nämnde grund, lälunda i Lånbiträde fordra Cattunstryckerierne 44,526 R:dr och de öfrige Fabrikerne 868,937; altså och då, enligt hvad bifogade Calcul omständligare utreder , Manufactur-Discontens tillgångar uppgå till ett sammanlagt belopp af 1,026,657 R:dr hvaraf Bankens redan meddeldte försträckningar bestiga signill 491,286 Ridr 11 sk. 5 rist och de återstående 535.370: 36. 7. utgöra Manufactur - Discontens egen så kallade Besparings-fond; men ifrån hela detta belopp mäste afgå och afräknas dels den till Förlagslån projecterade Summa och. det belopp, sorn åtgår för de utöfver repartitionen Lånberättigade, dels flere andre uti Calculen specificerade afsättningssummor, hvilka torde äfven böra calculeras till lika belopp, som ipnevarande år är derföre anslaget, erfordras till de redan Lånberättigade
Ogifte och enklingar, samt gifte utan minderåriga barn r:dr 1: Gifta samt enklingar med ett minderårigt barn . — 24. — I de öfrige städcrne: Ogifte och enklingar, samt gifte utan minderåriga barn „ — 32. — Gifte samt enklingar med ett minderårigt barn „ — 16. — På landet: Arbetsfolk från och med fyllda 18 år, som icke innehafva årstjenst: Mankön. Ogifte och enklingar, samt gifte utan minderåriga barn „ — 24. — 22 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N-.o 4. Gifte samt cnklingar med ett minderårigt barn r:dr — 12.— hvarjemte uti 29 § pag. 39 en anvisning i samma syfte lemnäs för de vid bruk, bergverk och alla öfriga inrättningar antagne arbetsfolk, som icke innehafva årstjenst*. Bland skälen för bibehållande af denna beskattning har jag både förr och nu hört åberopas, att äfven arbetsklassen bör i sin mån bidraga till statens upprätthållande och att berörde beskattning bör fortgå såsom en uppmuntran att söka sig årstjenst eller annat ständigt arbete. För vederläggning af förra skälet torde vara tillräckligt att erinra, hurusom arbetsfolk både i städer och på landet i alla fall be c? / ^ * tala skyddsafgift 12 sk., folkskoleafgift 12 sk., mantalspenningar 12 sk., kurhusafgift från och med 1 till och med, såsom i Stockholm, 16 sk., och kanhända på de flesta ställen dessutom fattigvårdsafgift 8 sk. samt, om arbetskarlen är gift, mantalspenningar, kurhusafgift och hälften af do öfriga utskylderna för hustrun jemte lika mycket för en hemmavarande dotter, om eu sådan under föräldrarnes ålderdom eller sjukdom dem till godo ser. Sammanräknade utgöra dessa utskylder ingen för arbetskarlen obetydlig summa, som staten i alla fall hos honom utkräfver.
Vill han under loppet af den månad, under hvilken han anmält sig att idka bränvinsbränning, använda ^ dygn är det honom tillåtet och skatten härför är inbegripen i den för bränvinsbränningen. Detta synes mig fullkomligt klart. En annan talare tiar sagt, att inom Utsk. frågan icke blifvit tillräckligt discuterad utan tillkommit mera geuom hugskott. Delta är ett fullkomligt misstag, ty hon har varit ganska mycket derinom discuterad. Man har ansett farligt, att, såsom nu gällande bränvins - 566 Den 29 April f. m. förordning medgifver, små dislilleringspannor om 6 k:rs rymd skola få begagnas öfver alli på landsbygden med den nu föreslagna slöra skall, emedan det skulle blifva en alltför stor frestelse för mången att med dessa pannor tillverka bränvin afgiflsfritt, hvarföre Ulsk. oek föreskrifvet, ali distillering icke må ega runi under annan än den för bränvinsbränning tillåtna lid, och endasl med den redskap som för bränvinsbränning blifvit medgifven. Sedan nu R. o. Ad. faltat det beslut, atl småpannor i släderne icke få användas, tror jag lika med Hr Braunerhjelm, att det tillägg till §:n bör göras att i siad inä distilleras med pannor om 20 k:rs rymd, emot nödiga kontroller naturligtvis, och under den tid, som för bränvinsbränning är tillåten. Det är alldeles gifvet, att om man vill atl BorgareSlts ledamöter inom Ulsk. skola lyssna till ett sådant förslag till förän dring i författningen, som här blifvit föreslaget, eller att i städerna den mindre redskapen till bränvinsbränning icke får begagnas, måste en sådan consession göras, alt den mindre redskapen får i städerna under nödig kontroll användas till distillering. Jag får derföre tillstyrka, att om R. o. Ad. vill ega något hopp alt när 2 Stånd antagit Ulskts förslag, som medgifver rättighet åt städerna att använda den mindre redskapen, få Utsk:s förslag anlaget, så är det alldeles nödvändigt alt del föreslagna tillägget i §:n göres, men detta kan ske utan återremiss.
Två år senare följde från samma hand en ny diktsamling, och denna kunde man ej förbigå med samma stumma vältalighet, i all synnerhet som författaren, om vi icke missminna oss, redan då hugnats med ett årsanslag af svenska akademien. Utan att söka göra så mycket buller af sig som Strindberg, bryter Rååth dock helt visst i sitt författareskap fullt utmycket som den sist nämde med den gamla slentrianen. Och om än icke en så vidt famnande natur som Strindberg, är Bååth dock fullt ut lika originel som denne i sin uppfattning af naturen och ser framför allt på tingen med en sympati, som måste vinna erkännande hos alla, hvilka icke ovilkorligen vilja hafva naturen vanstäld och snörpt för att kunna finna henne njutbar. Med Snoilsky eger Bååth der-till det företrädet gemensamt att hafva en öppen blick för tidens stora rörelser och — horribelt opatriotiskt! — våga rikta denna blick ut öfver det egna fosterlandets trånga gränser för att egna uppmärksamhet äfven åt hvad som tilldrager sig der utanför. Detta var naturligtvis i visst folks ögon lika många oförlåtliga fel, på hvilka man icke heller dröjde att taga fasta. Hvad man hos Snoilsky låtit sig angeläget vara att i sitt •eget intresse förbise eller rent af bortförklara, det kunde man ändtligen få tillfälle att här desto mera exemplariskt « afstraffa; och det var hvad den officiella kritiken äfven genast skyndade sig att göra. Man läste dessa djerfva dikter “ med en känsla af oro och missmod “, och satte sig sedan ned att skrifva vemodsfulla profetior om en allmän upplös-ningstid, i hvilken vi nu skulle lefva, och hvari man förmodligen sörjde utslocknandet af den närmast föregående tidens sol, profetior, hvilkas snara fullbordan vi i så fall endast af hela vårt hjerta kunde önska. Att alldeles frånkänna Bååths diktning alla förtjenster lät sig nu, förargligt nog, icke göra, men nog ansträngde man sig i det längsta för att reducera dem till det minsta möjliga. Ja, med några högst egendomliga tankevolter fick man till och med den käcke unge skalden till att blifva pedantisk (!
I betraktande häraf hemställer Utskottet, alt den nådiga framställningen för närvarande icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 4:o Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i likhet med hvad jemväl vid 1856 —1858 årens riksdag blifvit beviljadt, medgifvit, alt de läkare vid Arméen och Flottan, hvilka under påföljande stalsregleringsperiod erhölle afsked, finge under de för civile embetsoch tjenstemän i förfatlningarne stadgade vilkor samt efter enahanda grunder, som för dessas pensionerande blifvit af Rikets Ständer antagna, uppföras lill pension å allmänna indragnings-slaten med iakttagande, all från samma pension skulle afräknas del belopp, som hvarje sådan pensionstagare egde att från Arméens pensionskassa eller Amiralitets-krigsmanskassan i årlig pension uppbära; så bar, uti särskild nådig Skrifvelse den 6 Februari innevarande år (införd under N:o 72 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) Kongl. Majit, enär delta Rikets Ständers medgifvande förklarats gällande allenast för nu pågående statsregleringsperiod, men enahanda förhållanden, som föranledt berörda medgifvande, ännu oförändrade fortfara, föreslagit, att afskedstagande läkare vid Arméen och Flottan än vidare och intill dess annan pensionsreglering kan varda för dem fastställd, må få sig tillerkänd samma rätt till pension å allmänna iudragnings-staten, som under nuvarande och nästföregående stalsregleringsperiod blifvit dem medgifven ;—1 och enär Rikets Ständers förut i ämnet fattade beslut härmed hufvudsakligen öfverensstämma, samt någon återgång derifrån eller ändring deruti lämpligen icke bör ifrå gakomma förrän vid den allmänna reglering af pensionsväsendet, som är att förvänta, tillstyrker Utskottet, att den nådiga framställningen måtte bifallas. 5:o.
Jag kan ej annat än beklaga, att något prot.utdr. i detta ämne ännu ej är från Högv. PresteSkl ankommet ; men med den kännedom jag af tidningsreferaterna vunnit, tror jag mig kunna påstå, att nämnde Stånd ej i allo antagit den ordalydelse, Utslct i detta afs:de föreslagit. Jag är icke fullkomligt säker på ordalagen i Ståndets beslut, men hufvudsak en af detsamma är den, att Ståndet ej velat begagna ordet »ålägga» för den myndighet, som skall framställa förslag om kyrkors sammanbyggnad o. m. d., utan 'har Ståndet ansett det böra bero på nämndens »pröfning» huru detta skall tillgå. Jag skulle derföre hemställa att K o. Ad. ville upskjuta pröfningen af detta ämne, till dess prot.utdr. härom från Högv. PresteStrt inkommit. Gr. Lagerbjelke: Att nu ytterligare upskjuta denna fråga, som redan blifvit tvenne gånger bordlagd, kan ej låta sig göra, synnerligast som den redan blifvit föredragen. Deremot synes det mig som den siste talaren hade rätt deri, att ordet »åläggas» ej är väl valdt. Jag skulle derföre vilja föreslå, att g:-n antages med den förändring, att ordet »åläggas» utbytes mot ordet »ega». Hr Printzensköld: Jag medger, att Gr. Lagerbjelke har rätt deri, att man ej gerna kan upskjuta med pröfningen af ett mål, som redan blifvit tvenne gånger bordlagdt, men dock tror jag att man i detta fall skulle kunna afvakta PresteStrts prot.utdr., innan man skrider till afgörande, men då Gr:n är af samma åsigt som jag, att ordet »åläggas» är mindte väl valdt, så vill jag förena mig med honom i den anhållan, att detta ord utbytes mot ordet •sega», och att §:n i öfrigt måtte antagas. Den 1 Augusti e. m. Hi Nordenfelt: Äfven jag ber att få förena mig med Gr. Lagerbjelke derom, att ordet »åläggas» måtte förändras till ordet »ega».
Detta mom. hade kunnat qvarstå, om det blott haft afseende på sjelfva pannan; men då det äfven rörer hatten och mäskvärmaren m. m., finner jag det olämpligt och tillstyrker derföre, att detsamma må utgå. It. o. Ad. godkände 1 mom. i 21 §:n, men beslöt, alt 2 mom. i samma § helt och hållet skulle uteslutas. 22 och 23 §§ godkändes. 24 §. Hr af Ekenstam, Isr.: Jag anhåller, att Prosten Nibelii reservation må blifva uppläst. Prosten Nibelii reservation upplästes. Hr af Ekenstam fortfor derefter: Också jag delar samma åsigt som Prosten Nibelius; ty när Stånden antogo samma indelning af terminerna för brännvinsbränning, skulle det stadgande, som gjordes af PresteSt. i sammanhang dermed för förseglingskostnaden, åtfölja. Detta påstående sträcker sig derhän, att 3 mom. uti 4 § af utlåt. N:o 6 måste komma tillbaka i delta utlåt.; och anhåller jag derföre om upplysning, huru PresteSt. fattat sitt beslut. Underteckn. Ridd.Secret.: PresteSt:s prot.utdr. upptager ingenting särskildt rör:de 24 §, men innehåller slutligen, att Ståndet i öfrigt till alla delar biföll, hvad Utsk:n uti förevar, utlåt, föreslagit, hvaraf således synes, att PresteSt. godkänt 24 §. Hr af Ekenstam: Jag har icke vunnit mycken upplysning af detta prot.utdr. och vidhåller derföre min anhållan, att, på sätt uti utlåt. N:o 6 var föreslaget, här må stadgas, att den, som endast till första hälften af brännvinsbrän - igo D e 11 26 Januari. ningsterminen sig anmält, sjelf bör vidkännas kostnaden för redskapers försegling. Hr Peyron förenade sig med Hr af Ekenstam. Hr Stuart: Jag kan icke neka, att det förefaller mig underligt, att uti PresteSt:s prot.utdr. ingenting finnes intagit rör:de Ståndets beslut vid förevar. §, särdeles som jag händelsevis var tillstädes i bemälde
Det är sant, att häruti är inberäknad en creditiv-tillökning af 1,327,003 r:dr, hvilken troligen, till en början åtminstone, ej kommer att till sitt fulla belopp utgå. Deremot har Utsk. icke såsom tillökning upptagit de 350,000 r:dr, hvarmed fastighetslånefonden detta år, enligt Bancofullm:s beslut, blifvit förstärkt. Man torde derföre icke räkna för högt, då man påstår, att Utsk. med minst 4 millioner r:dr b:co velat öka den utelöpande sedelstocken, hvarjemte, i händelse af privatbankernes upphörande, deras utelöpande rörelsecapital äfven skulle af Bankens sedlar ersättas. Ar detta välbetänkt i en tidpunkt, som denna ? Är väl Sveriges statsbanks förnämsta ändamål, att tillfredsställa alla låuehungrigas aldrig mättade anspråk pä penningar? Jag för min del betviflar det ena som det andra. Bankens räkenskaper utvisa, att den i fordringar ägde år 1830 15ä million, år 1837 20£ och år 1843 25| millioner r:dr; med ett ord, att allmänhetens skuldsättning hos Banken gått i jemnt stigande, och det oaktadt vill man, långt ifrån att nu sätta en gräns för densamma, ännu mera utvidga den. Jag erkänner det vackra, det ädla syftemålet, alt vilja afhjelpa den nöd och den penningebrist, som i så bjerta färgor afmälas ifrån alla landsändar; men månne detta ändamål ernås genom den föreslagna sedelutsläppningen? Månne ej densamma snarare torde böra anses såsom en palliativåtgärd, hvilken, om den också för någon tid uppskjuter den befarade krisen, likväl har till gifven påföljd densammas snara återkomst under förvärrade symptomer? Jag är åtminstone af denna öfvertygelse, och skall försöka att framlägga skälen för denna min åsigt. Men dessförinnan må det tillåtas mig att förklara hvad jag anser vara orsaken till den så allmänt öfverklagade förlägenheten. Den härleder sig i första rummet från det synbara missförhållandet emellan vår export och import.
41 helen afl på billigare vilkor, än afträdande af uu ifrågavarande privilegier och förmåner, vinna den åsyftade förmedlingen i koppar-räntan och för att ej lägga hinder i vägen för den frihet, som å de skallskyldiges sida påyrkats, har Stora Kopparbergs bergslag, uti underdånigt yttrande af den 5 nästlidne Februari, med förbehåll af koppar-räntans förmedling till hvart 30:de skeppund af tillverkningen samt under yttrad förhoppning, att Stora Kopparberget, i afseende å nya koltärande verks anläggning i dess grannskap, ej varder sämre lottadt än stångjernsoch gröfre jern-förädlingsverk, förklarat sig villigt; l:o att afstå från hemmansräute och mantalseller qyarntulls-kolens uppbärande af de skaltskyldige, som från natura-prestationen yrka befrielse, med förbindelse för bergslaget, dels att, om några socknar komma att med samma prestation fortfara, då emottaga deras kolskatt på hittills gällande ömsesidiga vilkor och dels att, efter träffande öfverenskommelse, godtgöra hyttegarne dem tillkommande liyttreveny, efter vanlig ock gällande grund för dess beräknande; 2:o att afsäga sig dels uteslutande kolhandelsrättighet af skatteallmogen inom det sednast den 2 Juli 1816 bestämda köpekols-distrikt, dels uteslutande timmeroch virkeshandl! inom bergslagets s. k. frihet, med dertill hörande Österoch Weterdahls socknar; 3:o att afs'å från den af bergs-frälsejorden med 5 sk. 4 rst. för hvarje durchtågs-spauland eller tillsammans 1165 r:dr 15 sk. 2 rst. utgående vedhyggst er-ränt an, i händelse densamma komme att från Fahlu grufva afsöndras och till stats-verkej. indragas, hvarvid bergslaget dock fästat det förbehåll, dels att få denna ränta fortfarande uppbära, såsom ersättning för det från afrads-kassan utgående lönebidrag af 12(30 r:dr till förste läraren vid Fahlu bergsskola, intilldess bergslaget varder från denna utgift hefriadt, och dels att räntans afsöndring från Stora Kopparberget nu eller framdeles icke må kunna åberopas såsom skäl till bergs-frälse-jordens skattläggning; hvaremot, med anledning deraf, att i de underdåniga ansökningarne om fri koloch virkes-handel inom bergslagets skogsdistrikt äfven bergs-frälse-skogarne blifvit inbegripne, bergslaget uppå anförde skäl ansett sig böra underdånigst hemställa, att bergs-frälse-skogarnes urgamla förhållande till grufvan och kopparverket ej måtto Bih. B.
M. täcktes, så vidt de politiska förhållanden sådant medgifva, i samråd med öfriga uti Östersjöhandeln deltagande makter, vidtaga de åtgärder, hvilka K. M. kan i nåder finna tjenliga, samt alt under den tid, sorn kan förflyta, innan detta hinner afslutas, K. M. mätte söka förskaffa åt Svenska handeln och sjöfarten genom Öresund de ytterligare lättnader, som utan störande af den vänskap och grannsämja, hvilka med Konungariket Danmark lyckligen äro rådande, kunna erhållas.” Med ett ord, alt Ulsk:s förslag till den underd. skrifvelsen måtte antagas, med uteslutande af alla deri förekommande uttryck, som afse den ifrågasatta aflösningen. Frih. Cederström, Rud.: Afven jag harvid genomläsningen af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nu föredragna utlåt, funnit betänkligheter hos mig upsla att detsamma godkänna. Den betydliga summa af 10,714,000, nedsatt, för jemn räkning af Utsk. till 10,700,000 r:dr rg:ds, som skulle erfordras för det föreslagna aflösandet af Öresundstullen, har Utsk. visserligen, genom att fördela densamma pä en längre tid af omkring 28 år, med 642,000 r:dr årligen, sökt göra mindre kännbar; men just denna länga liderymd synes mig å en annan sida utgöra ett hinder för antagandet af förslaget. Under en sådan längd af år kunna så många oförutsedda händelser inträffa, att måhända dessa betydliga summor blifvit förgäfves erlagde, och redan deruti ligger alltså en stor betänklighet emot det föreslagna sättet. Följaktligen har jag för min del, hvad sjelfva saken Den 25 Juli. 591 beträffar, intet att invända emot Frih. Palmstjernas förslag till den nnderd. skrifvelsen; men jag önskar att få fästa såväl Hr Frih:s som Ståndets upmärksamhet deruppå, att vid delta utlåt, finnes pag. 15 och 16 en reservation bifogad, hvarutinnan i mera korta och som mig synes äfven ganska tjenliga ordalag föreslås: ”att R. St. skulle till K.
11 moni, del på hvarje enskild man, som i tryckt skrift blifvit angripen, ulan att angreppet skett i och för embete, beror att åtala angreppet eller låta det gå opå ta hit; och då vården om embetets värdighet, som icke kan anförtros hvarje enskild embetsman, hvad hans embete angår, deremot, hvad angår det Konungsliga Embetet, icke kan lemnäs i säkrare händer, än i Konungens egna, har Utskottet trott den rätt böra Konungen förbehållas att afgöra, huruvida åtal., enligt TryckfrihelsFörordningens 3 §. 4 morn., må ega rum eller icke. Utskottet får således, med åberopande af det förslag till ändring af 5 §. 6 mom. Tryckfrihets-Förordningen, som innehålles i Utskottets Memorial N:o 77, hvilken ändring Utskottet velat göra oafhängig af den här föreslagna, men hvilken, i händelse den, jemte den nedan föreslagna, skulle godkännas, kommer alt jemte denna iagtlagaSj och med anledning jemväl af förslaget lill ny Criminal-Lag 10 Cap. 4 §• Slraif-Balken till Grundlags-enlig behandling föreslå, att Tryckfrihels-Förordningens 5 §.6 mom, må erhålla följande ändrade lydelse: Förbrytelser emot denna Lag genom delta Förordnande icke uttryckligen annorlunda stadgadt är. Ej må åtal ske, enligt 3 4 morn., utan att Konungen eler* till lof gifvit. Slockholm den 17 December iS4o. 12 ConstitutionsUtskott, ts Memorial, N:o yg. Reser vation af Herr Professor Geijer: ”Då jag anser Kongl.