Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådan händelse skulle han alltid återinträda i sina förra rättigheter; men en dylik företeelse torde dock stiidse komma alt höra till en af de ovanligaste; hvaremot, pä sätt anmärkt blifvit, del läll att en person försvinner och dör, utan att utrönt hlifver om, när eller hvar han dött, ej varit sällsynt. Och då arfvingars rättigheter bero på bevisning om dödsfallet eller på en bevisning den de aldrig kunna åstadkomma, hafva Rikets Ständer ansett lagstiftaren böra utfinna ett sätt, hvarpå arfvingarne kunna förhjelpas till sin rätt. 84 Expeditions-Vtskollets Förslag till underd. Skrifvelse, Avo S6. Rikets Ständer hafva, i sådant ändamål, funnit skäligt, för sin del, besluta följande förordning, huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig: §• 1. Är någon borta, utan att man vet om han lefver, och har man ej heller underrättelse, att den bortkomne inom de sist förflutna tjugo åren varit vid lif; då må de, som, der han afliden vore, egde rätt lill hans qvarlåtenskap, hos Rätten i den ort, der han sist hemvist hade, söka förklarande, att han skall för död anses. När sådan ansökan sker, höre Rätten deröfver den bortkomnes make, om den till är och å känd ort inom riket vistas, Syssloman, god man eller förmyndare, der sådan är till boels vård satt, Kyrkoherden i församlingen och Kronans ombudsman i orten: kan det ej utrönas, att den bortkomne varit vid lif inom tid som sagd är; läte Rätten tre gånger, minst en månad emellan hvarje gång, i allmänna tidningarne kungöra kallelse å honom att gifva sig an hos Rätten eller dess Ordförande. §. 2. Har den bortkomne veterligen blifvit i krig lifsfarligt sårad, eller befunnit sig ombord på fartyg, dä det förgicks, eller varit i annan sådan lifsfara, och vet man ej att han räddad blef, då må, när fem år förflutit, sedan han veterligen var vid lif, så förfaras, som i 1 §. sägs.
N:o 7 jemväl införes 2:ne exempel, det ena ”Kammarskrifvaren N. TV.”, med anteckning i sista kolumnen: ”eger annan inkomst”, utvisande att lindring i bevillningen enligt 8 icke får beräknas, emedan den skattskyldige tillika eger fastighet eller inkomst afaktier eller af rörelse, som drifves pä annan ort. och hvarigenom de sammanräknade inkomsterna öfverstiga de i § 8 bestämda belopp; det andra: ”Kamereraren N. N.”, utvisande, att i anteckningskolumnen bör specifikt upptagas lönebeloppen äfvensom de sportler, som åtfölja de flera tjenster, som af en och samma skattskyldig kunna innehafvas, såsom: lön såsom Kamererare i N. N. verk R:dr 3,000, „ Regements-skrifvare vid N. N. reg:te „ 1,000, sportler vid sistnämnda befattning , 500; att likaledes i samtliga formulär, der kolumnen eller rubri ken Karaktersfullmagter förekommer, densamma må uteslutas tillika med de anförda exemplen; att i formuläret N:o 14 till debetsedel genom en antydning åskådliggöres att för hvarje i en och samina debetsedel upptagen fastighet värdet bör, i enlighet med stadgandet i § 82, specifikt utföras, samt att hänvisningen angående besvärstiden ändras i öfverensstämmelse med hvad derom vid § 71 blifvit föreslaget; samt att i formuläret N:o IG, kolumnen ”antal personer, som äro fria från skyldighet att erlägga personlig skyddsafgift efter l:a Art.”, öfverskriften på första specialkolumnen ändras till: ”Gemenskapen vid Arméens och Flottans vårf vade regementen och korpser11 samt i andra specialkolumnen i stället för rubriken: Ofveråriga samt inhysesoch backstugusittare m. fl.” införes: ”Fattigunderstödstagare samt sådane, som, enligt vederbörande kommunalstyrelses intyg, för fattigdom och sjuklighet böra befrias.” 40 Bevillnings-Utskottets Betänkande J\& 9. Instruktionen för laxeringsförrättningarne. §§ 4-7.
Nog håller min vadmalsjacka ännu en tid ihop, dessutom har jag helgdagskläder här i knytet. Det har ingen nöd dermed, och dålig karl den, som ej kan förtjena sig födan! Käre herr Erik, aldrig var ni svårbedd förr i verlden; var nu inte heller omild emot mig, utan tag mig i er tjenst." "Det är i sanning en präktig tjenst, du är så angelägen om", sade herr Erik skrattande, "men icke har jag heller hjerta att försmå din välmening. Må du då stadna hos mig. Kanske kommer ock en tid, då jag kan få löna dig. Om icke, så må du få din trohetslön af honom, som ingen olönt lemnar." "Tack, tack, min älskade och hjertegode herre, för löftet att få stadna hos eder. Om jag än skulle lönlös tjena er i all min tid, så är jag ju förut betald. Hvem var det, som i så många år födde min fattiga mor, till dess hennes långvariga sjukdom slutligen förde henne i grafven. Hvem har betalat er derför? Hvem har betalat er för, att ni upptog den faderoch moderlöse gossen, och födde och klädde honom och bjöd till att göra folk af den vettvillingen? Nå, nu är det ju allt klappadt och klart, och jag får stanna hos er. Men törs jag nu fråga, hvart J ernen eder?" "Ja, visste jag det rätt sjelf. Mest har jag tänkt på att, då nu landet är så öde och folket utrotadt, så finnes väl mången koja, som blifvit obebodd. Skulle man i någon afsides nejd hitta en sådan, så vore väl bäst, att der slå sig ned. Några daler har Sigrid medfört och så kan man väl kanske slå sig ut, till dess jag hittar på något arbete, hvarmed jag kan förtjena mitt bröd. Sigrid måste återvända till sin mor, såväl för att trösta henne, som för det hon icke kan öfvergifva sin fästeman. Dessutom är faran att bli upptäckt blott så mycket större, när hon är med, ty nog ser en hvar att hon icke är en bondqvinna." "Jaha, si just så skall det gå", utropade Elias och knäppte med fingrarna.
Säsongens tredje symfonikonsert, som afhölls forliden lördag, var m e d anledning af 70 årsdagen af den oförgätlige mästarens bortgång helt o c h hållet ägnad åt Beethoven o c h kan, både g e n o m den genialiska halten af programmet o c h det i allo besjälade sätt, hvarpå det utfördes, obetingadt betecknas s o m den förnämligaste musikfest bland alla, s o m på m y c k e t länge bjudits oss. Entusiasmen var också lika märkbar bland de gifvande artisterna s o m bland den m e d förtjust tacksamhet mottagande, fulltaliga o c h lysande publiken. Den mäktiga 3:e Leonorauvertyren, s o m stod s o m inledningsnummer, fick genast af hofkapellet under hr Nordquist ett så tändande utförande, att publiken från början sattes i eld. F ö l j d e så violinkonserten i d-dur, där konsertmästaren L. Zetterqvist glänste s o m kanske aldrig tillförene m e d sin gedigna, alla uttrycksmedel fullt behärskande konst. I den stora arian » A h Perfido » k o m fru Östbergs glansfulla stämma o c h öfverlägsna koloratur till yppersta rätt. Och så, s o m kronan på det hela, den härliga c-mollsymfonien, » symfoniernas symfoni^! Samtliga satser i det m y c k e t kräfvande verket fingo en mästerlig tolkning, o c h när den sista tonsvallvågen i den storslaget mäktiga finalen till sist nått land o c h allt var oåterkalleligen för denna gång förbi, var det nästan m e d motsträfvighet publiken k u n d e besluta sig för att lämna salongen, Helt visst var det i det bestämda h o p p att en dylik högtid snarast åter må gifvas oss. Fransesco å " Ändrade, den framstående o c h sedan flere föregående uppträdanden härstädes välkände operasångaren, har anländt hit o c h börjat ett nytt gästspel härstädes. A t t detta skall bli lika framgångsrikt o c h lysande som de föregående, kan m a n taga för gifvet. Början skulle göras i går torsdag m e d uppförandet af Mozarts odödliga opera ' D o n Juan ».
Ja, säger man. hvarföre skall hela ungdomstiden förslitas med att lära saker, hvaraf man i mannaåldren ej har den ringaste nytta? Nåväl, äfven jag vill ställa mig på nyttans solida grund. Jag förbigår härvid den omständigheten, att det praktiska och nyltighetsilrande Storbritannien och det mångförsökta Frankrike, ej, så vidt jag vet, ega en enda egentlig lärdomsskola, der ej latinet utgör hufvudämnel från den första klassen till den sista. Att förhållandet är alldeles detsamma i bela Tyskland, behöfver knappast nämnas. Men äfven i de realskolor, som i dessa länder blifvit upprättade af den nyare tidens målsmän, ingår latinet bland undervisningsämnen, såsom i Edingburgh Academi), upprättad af Waller Scott, London Unicersity School m. fl. Likaså i de Franska Lyceerne är latinet äfven pd reallinien eli af Imfcudämnena. Så älven i Tysklands realskolor, till och med i fria handelsstäder, såsom Lybeck. Vi tvifla ej alt ju nyttan varit drifljedern i alla dessa anordningar; men vända oss gerna från de utländska mönstren till förhållandena inom vårt eget fädernesland. Hvartill tjenar latinet för köpmannen, fabrikanten och åkerbrukaren, frågar man. Härtill kunde vara nog att svara, alt köpmannen, fabrikanten och jordbrukaren i ett fritt samhälle vilja och böra hafva ett ord med i mensklighetens allvigligaste angelägenheter, och att religionens, sedelärans och samhällslifvets principer icke kunna nystas ut ur den enskilda menniskans hjerna såsom silkeshärfvan ur cocongen, utan ligga inneslutna i vårt slägtes historiska utveckling, och att latinska språkets och litteraturens studium gifver oss en förtrolig bekantskap med de forntidsförhållanden, hvarur de moderna samhällena uppstått. Delta, jemte latinets mägliga inflytelse på den öfriga språkundervisningen, är utan tvifvel orsaken hvarför de civiliserade folken ännu envist vidhålla latinet såsom en nödvändig beståndsdel af den allmänna medborgerliga bildningen äfven i realskolorna.
Pris å persedlar, requi“sita och arbetslöner, Såsom ständiga ornvexlin“gar underkastade, upptagas i likhet med de vid “hvarje krigstillfälle gångbara och af Kgl. Krigskollegium betalde vid besörjda anskaffningar “för Värfvade Regementenas eller Bevärings“inanskapets behof.“ “Mot denna afgift bestrider Rrigsfonden, ‘‘så länge cornmenderingen under kriget fortfar, “ali den utgift, sorn med underhållandet eller “ny anskaffning af Bevärings-, Retntygs-, Be“klädnadsoch Sadelmonderings-perSédlar samt “Hästbeslag varder förenad. Monderiftgeh, som, “vid uppbrottet till Fältort, bör till Kgl. Majtt “och Kronan i fullt brukbart skick afmönstras, “varder, efter krigets slut, till Regements-Di“rection i enahanda godt tillstånd aflemnad, med “rättighet för Directionen att, i annan händelse, af General-Krigs-Cornmissariatet erhålla ersättning i penningar för hvad sämre eller bristande kan befinnas.“ Statssamt Oec.-UtsL Uti. N:o 108. i'5 Utskotten hafva likväl härvid vördsamt skolat hemställa, att sistornförmälde öfverenskommelse om Monderingens underhållande i krigstid genom Kronans försorg, hvilken Passevolance icke med enskilde Rusthållare bör ega rum, endast må afslutas, 1 den händelse samtlige Rusthållare inom ett Regemente eller Corps om dess antagande och begagnande sig förena» Slutligen, och med anledning af Riksdags-1 Fullmägtigen Anders Danielssons anmärkning emot sammansättningen af de inom Indelta Infanteri-Regementena redan organiserade Beklädnads-Directioner, anse Utskotten, för sin del, den, genom 1 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Xnstruction för bemälde
Beträffande det föreslagna sättet, att efter vigten bestämma värdet af mätbara varor, så uppkommer derigenom mindre skydd för dem, som tillverka fina varor, än fördem, som tillverka gröfre; och jag förnyar alltså mitt yrkande, att Utskottets yttrande, 47 H. 29 45o Den 3o October e. m. hvarigenom nämnde sätt blifvit för närvarande afstyrkt, må af Ridderskapet och Adeln bifallas. Herr Tharrij Wollrath: Uti TullStyrelsens förslag förekommer äfven en tariff af 3 R:dr i6sk:s tull å kläden, den Utskottet likväl icke ansett lämplig. Jag tror visst, att den kunde tillämpas på finare kläden, men då sådana icke till någon mängd här i landet tillverkas, tror jag, att det icke vore rätt bestämma en afgift, som, i fall den skulle användas på mellanfina och gröfre kläden, blefve detsamma som ett förbud, och en uppmuntran till lurendrejeri, hvilket jag alltid sökt och skall söka att undvika, så vidt möjligt är, i synnerhet då, såsom här är fallet, varan icke kan umbäras. Helt annat blir förhållandet, om den tullbara artikeln kan undvaras, men då det är upplyst, att af alla slags kläden bär i landet icke tillverkas mera än omkring 400,000 alnar, och utländskt kläde följaktligen måste införas, om vi skola hafva något att kläda oss med, anser jag det vida bättre, att hafva en måttlig tull å införsel af ut* ländska kläden, än att med Friherre Åkerhjelm stadga en så hög tull, hvilken vore detsamma som förbud. Det grofva utländska klädet kostar vida mindre än den af Friherren föreslagna tullen, och det mellanfina kostar icke mera än 3 R:dr 16 sk. B:co alnen. Jag vidhåller alltså Utskottets för - Den 3o October e. m. 4^r sing, och yrkar bifall dertill, fast af helt andra grunder än Herr Lefren.
Men deremot anser jag, lika med Utskott tet, högst nyttigt och nödigt, att sådana tjufvar, hvilka till lifstidsfängelse blifva dömde, och således icke äga hopp att återfå deras frihet , måtte varda brännmärkte , för att blifva fortare igenkännliga, om de finna tillfälle att från deras förvaringsställe undkomma; dock yrkar jag, att detta märke skall sättas å något synbart ställe, på det dermed åsyftade ändamålet desto iullständigare måtte vinnas. Herr Cederskjöld; Den siste värde Ta» Den 21 Maji, laren har med Utskottet instämt deruti: ”att ”Lifstids^arrestanter borde förses med ett outplånligt märke,” men tillika yrkat, ’’att det ”borde sättas på något obetäckt ställe af kroppen, pä det hvar och en genast kunde igen”känna brottslingen, i händelse han kunde ”komma på fri fot.’’ Detta vore visserligen ganska rigtigt, så vida man kunde befara, att lifstidsfängelse skulle för alltid bibehållas i vår StraffLag. Men då man, såsom jag förut haft äran nämna, synes kunna förmoda , att detta orimliga straff måste i den innan kort utkommande Lagen alldeles ifskaffas, och de då varande Lifstids-arrestanternas straff utan tvifvel lär komma att förvandlas till fängelse på viss tid, till exempel 25 år, efter hvilken tids förlopp de återfå friheten, i händelse de, genom sedeförbättring, deraf skulle visa sig förtjentej så Skulle man, genom en sådan stämpling, på förhand betaga alla dessa, den gamla felagtiga Lagstiftningens olyckliga offer, möjligheten att kunna begagna den frihet, som den nya Lagstiftningen tillät dem, att genom sedeförbättring återvinna. Då dessutom till och med i Ryssland det bruk lär hafva blifvit afskaffadt, att uppskära näsborrarne på sådana grofva brottslingar, som för lifstiden förvisas till Siberien ; skulle det vara alltför olämpligt, att i Sverige nu börja påtrycka brottslingar outplånliga och allmänt synbara märken.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Okt, 1848. Preste-ståndet den j3 Borgare-ståndet den 14 Bonde-ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående bestämmande af hvad med ”matlag" bör förståsj m. m. (^Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 32 och Uti., K-o 53.) S. A. K. Rikets Ständer hafva fästat uppmärksamhet dervid, att den för beräkning af vissa skattebidrag och tjenstbarheter antagna grund af ”matlag” eller ”rök,” vid tillämpning, dels orsakar tvister, i anseende till sin tvåfalldiga betydelse, enär detta begrepp, ursprungligen betecknade hvarje hushåll, ”under serskild duk och disk,” sedermera blifvit utsträckt jemväl till sjelfva den hemmansdel, som af det gemensamma hushållet innehades, dels ock i allmänhet föranleder till en ojemn och obillig beskattning; och ehuru flera af de i berörda hänseende inträffande olägenheter lämpligen skulle kunna förekommas af kommunerna sjelfva, derest emellan dessas medlemmar öfverenskommelser ti’äffades för afhjelpande eller jemnande af de missförhållanden, som. af en dylik beskattningsgrund, till följd af lokala omständigheter, kunna förorsakas, lärer likväl icke höra förnekas viglen deraf, att, genom den lagstiftande maktens åtgärd, sådana föreskrifter i förevarande fall varda meddelade, att nämnda missförhållanden rättas, samt de tvister, hvartill obestämdheten uti de i ämnet gifna, nu gällande stadganden föranleder, för framtiden förebyggas. Med anledning häraf och då Rikets Ständer i saknad af en närmare utredning af detta ämne, icke äro i tillfälle att derutinnan föreslå några ändamålsenliga bestämmelser, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. frambära den önskan, att E. K. M. täcktes, dels i nåder föranstalta örn en undersökning, för utrönande, i hvilka fall afgifter och praestationer nu utgöras efter matlag, dels ock, efter det en dylik undersökning egt rum, genom nådig proposition till Rikets nästsammanträdande
I Plenum förkunnas honom detta val, och då afsägelse» sker i samma stund, som valet skulle vinna laga kraft, tyckes sunda förnuftet äfven säga, att en sådan Ledamot, aldrig blifvit legimiterad Utskotts Ledamot, och sålunda aldrig afgått som Elector, så vida ej andan af §:n skall vara, att på sådant sätt straffa en Elector, sorn afsäger sig Utskottsbefattningen, medelst återkallandet af det honom förut visade förtroendet, Ett sådant återkallande måste för hvar redlig medborgare blifva sårande, och sådana straff §. §. böra vi undvika} hvarföre jag ödmjukast vågar föreslå, att 24 §. Riddarhusordningen må undergå följande ändring:”Varder Elector till Utikvtts Ledamot vald, och han sig befattningen åtager, tipphöre lian att vara Elector, och b ra genast Bankmännet} tammaniräda och en aunan utvälja.’' Herr Montgommery, Gustaf Adolph; Om odlade fält, om ett förökadt antal idoga innevånare, om fö/storade Bergsrörelser, Ditt 6 Fclruxr.iL 13 S om lättade communicationer utgöra de egentligaste. de sannaste bevisen på Statens flor, på dess innebyggares trefnad och välmåga, så bör jag icke längre tveka att inför Rikets nu församlade Ständer framställa ett project, sorn jag redan under 1817 års Riksdag ämnade afgifva, men då uppsköt under hopp, att af nå-< goo mera erfaren Riksdagsman från den ort, som rör detta ämne blifva förekommen. Men jag missräknade mig. Nu på en gång uppmanad af egen öfvertygelse och erfarenhet, samt af dm förtj; nstfulle Professorn j. WZetterstedt resa genom Sveriges och Norriges Lappmarker år 1821. Första delen pag. 149, 150, 151 och 152, tror jag mig icke längre böra dröja, att fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af en väganläggning emellan Öjvtr Torneå och Kengis.
”Skulle väl icke då all split och blodsutgjutelse emellan partierna upphöra?” ”Troligen, ty utan att hafva något stöd inom landet, kan konungen föga ens försöka, att med främmande troppar befästa sin thron.” ”Tror J icke att hertigen med rättvisa och kraftig hand skulle styra landet?” ”Jo, detta blefve troligen fallet.” ”Välan, jag har nu uppfyllt drottning Cathrinas begäran, jag har framställt hennes önskningar till det bästa. Hvad sägen J härom, herr Klas?” ”Att konung Sigismundus är min herre och konung, den jag, och hela Sverige och Finland hafver svurit tro.” Fru Ebba böjde djupt sitt hufvud och sade med värma: ”jag väntade det så.” Efter en stunds tystnad började fru Ebba åter: ”Min vän, jag kom nu in till dig äfven för att tala om några små husliga angelägenheter. Du har ju lofvat ditt beskydd åt herr Erik Liljeholm och hans unga dotter. Hvad synes dig, ville du icke erbjuda henne att, till en tid, vistas i vårt hus? Sedan du berättade mig om den anklagelse, som mästar Erik gjort emot henne, vid sammankomsten i höstmarknaden, har jag tänkt härpå.” ”Gerna, min Ebba, vill jag visa herr Erik denna lilla välvilja för all hans trohet och vänskap emot mig.” ”För samma vänskaps skull har ock hertigen hotat honom att han skulle få sin kål kokad och sina fiskar varma”, sade fru Ebba. ”Men”, tillade hon med ett litet fint leende, ”nu såge jag gerna, om han skulle hitsända, vare sig kall eller varm, kål; ty, som du vet, ha vi här en 40 à 50 personer att dagligen bespisa, och förråderna börja tryta. Jag ville just fråga härom. Från Qvidja är större delen af afkastningen inhämtad. Det torde väl vara nödigt, att från de andra godsen låta leverera något, så framt du ej vill taga af kronans förråder, åt det myckna folket.” ”Nej, käraste Ebba, kronans förråder äro hårdt anlitade i dessa tider. Från Ylänä må hemtas hvad der finnes, när föret stadgar sig.” ”Jag förmodade sådant svar.
Enl. nu gällande stadganden skall en sådan fråga först väckas inom RiksStm, — jag undantager härvid K. M. Nåd. propus, om Statsverkets tillstånd och behof, som äf - 38 Den 15 Februari f. ra. ven kan direkte öfverlemnas lill StatsUlsk., sedan ifrån dem remitteras till StatsUtsk. och der behandlas, och så återkomma till RiksSt:n. Den mest skiljaktiga behandling kan nu hos dem upstå och upstår äfvenledes i många fall. Så t. ex. antager ett Stånd Utsk:s förslag; ett återremitterar frågan pä grund af en klass utaf skäl; ett annat Ständ återremitterar samma fråga på en annan klass af skäl och det fjerde Ståndet bifaller måhända förslaget med vissa modifikationer. Frågan, på delta sätt återkommen till Utsk., skall der undergå en fullkomlig omskapning och derifrån återgå till RiksSt:n. Är då lyckan god, så slapna alla Stånden åter i olika beslut. Sedan skall Utsk. sammanjemka dessa beslut, som ofta icke kunna sammanjemkas, och derefter skola voteras i förstärkt StatsUtsk. Man klandrar med skäl, alt, på detta sätt, vigtiga frågor komma alt bero af slumpen. Uti det ifrågavaride förslaget är detta förhållande borttaget och frågornas slumpvis skeende behandling alldeles undanröjd. Efter det nya förslaget kommer nemi. hvarje fråga att ifrån Riksnämnden remitteras till ett Utsk., ifrån Utsk. återkommer den och behandlas af Riksnämnden, der den kan återremitteras, men skall sedermera, när den återkommer af Riksnämnden afgöras. När på detta sätt, frågorna återremitteras till vederbörligt Utsk., sä kunna de visserligen till följd deraf undergå förändringar, men omöjligen sönderbrytas. Hvilket sönderbrytande dessutom är förebygdt derigenom att när frågorna sedan i sista hand afgöres af RiksStm dessa rösta endast jä eller nej öfver desamma. Den olämpliga voteringen i förstärkt Utsk. vid Statsregleringsfrågor nndvikes derigenom att, när två Stånd stanna mot två, så blifva Riksnämndens förut fattade beslut äfven Ständernas gemensamma.
De som hälla pensioner och skolor hemma hos sig; 2:0 Kronans saltpetersjudare; 3:o Lagstadde drängar och pigor samt torpare; allmogens hemmavarande söner, må gar, döttrar och sonhustrur; — men äro dessa mantalsskrifna hos tjenstgörande eller afskedadt kronans manskap, förr varande bönder eller s. k. fördels-tagare, inhyseseller backstuguhjon, eller stat-torpare, åge befrielse från nämnde bevillning icke rum, med mindre vid Berednrsoch Taxerrscomitéerna utredes och styrkes, att de af lagliga orsaker äro skallfria, eller att de för husbönders och anhöriges oundgängliga biträde, vård och skötsel äro behöfliga, hvilket comitcernas intyg bör i prot. intagas till verificalion för befrielsen. 4:o Lärlingar i handtverk, manufacturier och fabriker; 5:o Barnmorskor; 6:0 Handels-lärlin gar, som ej i 8 år t jent vid handel. Art. IV. Bevillning: af Handel, Skepps-Varf, Skeppsoch Jngfartygs-Rederier Handtverk, Näringar j Fiskerier j Capilaler j Actie-Bolag , Societeler j Cassör Nerk och Allmänna Inrättningar, så på landet som inom stads område. § 18. fr. § 9 Bev:s-förordn. Af behållna inkomsten under föregående året från sådan rörelse eller handtering, denna Art. upptager eller dertill är hänförlig och icke annorstädes är nämnd, utgöres bevillning med 5 för hundrade. Vid uppgift på sådan behållen inkomst, får inga andra afdrag beräknas, än arbetskostnad för rörelsens eller handteringens drifvande samt i och för densamma fidna förluster, då dessa med bevis styrkas. § 19. fr. § 38 Bevts-förordn. Mom. 1. Af actiebolag, societeter, verk och allmänna inrättningar, der utdelning per actie eller insatt capital öfverstiger 6 för hundrade, erlägges bevillning med 10 proc. i36 Den i Februari.