Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Ombudsmannens särskilda berättelse öfver fondernas balanserade fordringar äfvensom af de utaf honom förda lagsöknings-diarier hafva Revisorerne äfven tagit kännedom och dervid icke funnit något att erinra beträffande det sätt, hvarpå bevakningen och indrifningen af de förfallna fordringarne blifvit besörjda. För de i denna revisions-berättelse förekommande siffer-uppgifter ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. —- 9 — Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin instruktion, till Kongl. Maj:t i underdånighet insända ett exemplar af denna berättelse. Stockholm den 14 Oktober 1861. Höglofli ge Ridderskapet och Adelns ledamöter: FR. CRONSTEDT. J. W. STJERNSTEDT. THURE CEDERSTRÖM. G. H. STRÅLE. C. KUYLENSTJERNA. G. W. von FRANCKEN. Högvördige Preste-ståndets ledamöter: JOH. ER. FORSSELL. OSCAR ERIL RABE. ANDERS SANDBERG J. M. MALMSTEDT. ESBJ. BERGMAN. CARL AHLBERG. Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: JOH. VICT. ÅBOM. GUSTAF NETTELBLADT. G. HOLM SYLVANDER. JOH. RYDING. JSÖDERHOLM. GUSTAF RHODIN. Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: S. HEURLIN. ANDERS PEHRSSON. OLOF OLSSON. A. W. UHR. MÅNSSON. LARS OLSSON. <KL Hegardt. 2 Kapital-slut öfver Manufaktur-diskont-fonden för år 1859. Riksmynt.' Skuld: Debet. Salans från år 1858. Till Rikets Ständers Bank, Kongl.
S. D. Föredrogs ånyo Yällofliga Borgnre-Ståndets, i Protocolls-utdrag af den 6:te dennes meddelade inbjudning att biträda det beslut, hvarvid Ståndet stannat vid samma dag skedd föredragning al Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 455., i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, N;o 4io, angående ett föreslaget låne-understöd för stads-församlingen i Carlscrona. Preste-Ståndet, som den 29 Mars sistlidne fattat beslut, rörande förstnämnde Utlåtande, vidblef detsamma och lade inbjudningen till handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Hogloflige Ridder skåpets och Adelns i Profocolls-utdrag af den 5 dennes meddelade beslut vid föredragningen af Bevillnings-Utskotlets Memorial, N:o 4’> *4 punkten, att Rikets Ständer, på det Kongl. Majit måtte kunna; i afseende på utländske magter, bereda en för svenska handeln förmdnlig reciprocitet, hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj;t täcktes vidtaga alla de mått och steg, som i afseende härå med landets bästa äro förenliga samt för befremjande deraf minska eller nedsätta den i Tull-taxan utsatta tull, med inbjudning lill Med-Stånden att i samma beslut instämma, förklarade PrestSiåndet, att det, med frånträdande af sitt i samma syfte fattade beslut, i Prot. Utdr. d. i5 April 1841 • 355 allo instämde med hvad Högloflige Ridderskapet och Adeln sålanda beslutat. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsock EkonomiUtskottcns följande Betänkanden: N:o 5y, i anledning af väckte motioner, rörande ändringar i nu gällande Lego-Stadga af den 23 November 1833, samt begagnande af såkallade nppehålls-kort, m. m. Bifölls. N;o 58, i anledning af väckle motioner om förändiing i Författningarne, angående mått, mål och vigt. Återremitterades.
Konungen i nåder besluta dels att hos Rikets näst sammanträdande Ständer göra framställning derom att ett belopp af 150 Riksdaler Riksmynt finge på allmänna Indragningsstaten uppföras för att årligen komma Häradshöfdingen Bosaeus, så länge han innehar Öster Dalarnes domsaga, till godo såsom ersättning för den genom omförmälde förändring af domsagans område förorsakade minskning i inkomsterna af densamma, och att denna ersättning finge från och med innevarande år utgå, om hvilket beslut note ur Protokollet skulle till Finans-Departementet öfverlemnas, för att vid regleringen af utgifterna under Riksstatens Nionde Hufvudtitel iakttagas; dels Ex protocollo Joh.,Flach. Stockholm, tryckt hos H. Nisbeth, 1865. Bil. N:o 1 a) till Kongl. May.ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865, 1 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements ärenden, hållet inför Hans Maj;t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Fredagen den 13 Oktober 1865, i närvaro af: Hans Excellens Justitie Stats-Ministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Hans Excellens Herr Justitie-Sfats-Ministern hemställde i underdånighet att hos Rikets Ständer måtte föreslås en sådan reglering af Riksstatens Andra Hufvudtitel, att de å densamma nu uppförda belopp måtte fortfarande komma att utgå, endast med de förändringar, som kunde föranledas af följande underdåniga framställningar: Angående Svea llof-Ilätt med derunder lydande Justitiestat:
Jag vet ganska väl, att detta anses som en hypothes, men jag frågar om man väl så bör kalla det, då, ifall de påbörjade arbetena på Jutland fullbordas," man kan komma ifrån London till Götheborg och från Götheborg till Stockholm, om denna väg färdigbygges, och från Stockholm till Petersburg, sammanlagdt på 75 timmar. Har det icke tverlom all sannolikhet för sig, att denna väg skall blifva en transitolinie mellan Ostra och Westra Europa? För vår -egen enskilda förkofran anser jag denna bana vara af så omätligt intresse, att fråga icke ens kan upstå om huruvida, i fall blott en bana skall byggas, denna skulle i främsta rummet företagas. Den har äfven en annan sak för sig, nemi. K. M:s Nådiga beslut af år 1845, att denna bana skulle blifva den första, som i Sverige byggdes, och det var med anledn. häraf, som linien mellan Köping och Hult blef bestämd att först anläggas, emedan den förenar Mälaren med Wenern, på samma gång som den utgör en länk i den stora kedjan. Jag tror således, att denna bana har ett afgjordt företräde, så väl med afseende på K. M:s förenämnde Nådiga Beslut, som nödvändighetens kraf, men det skulle, såsom mig synes, vara ganska hardt, om de öfriga provinserna i Sverige derföre skulle beröfvas alla de fördelar, som jernvägarne kunna medföra, och jag kan således icke annat än på det aldra högsta yrka derpå, att en jernbana anlägges äfven från Norr till Söder, d. v. s., att en branche af Stockholm-Götlieborgs-banan drages till söder. Här kan man nu se frukten af, såsom ordspråket säger: ”<levide et impercC1, enär jernvägssystemet lisqueras derigenom att dess förfäktare söndrat sig. Hade man, såsom jag hoppats, velat behandla systemet i dess helhet, i st. f. att bitvis lösrycka detsamma, tror jag att vi fått enhet och kraft icke allenast i beslutet utan äfven i dess utförande.
Med afseende å det gagn ifrågavarande arbetsförelag skulle medföra för den i ekonomiskt hänseende mindre väl lottade ort. som af detsamma skulle hafva fördel, hafva Rikets Ständer till sänkning och upprensning af Lida-ån beviljat ett låneunderstöd af Etthundratjugusex tusen Riksdaler, under de vilkor, som i afseende pä andra för valtenaftappnings-ai beten vid innevarande riksdag anvisade lånemedel varda stadgade; dock att utaf del beviljade lånebeloppet under nästa slatsregleringsperiod får lyftas endast Fyratiosex tusen Riksdaler och återstoden den derpå följande. 21:o. Hos Rikets Ständer är vordet föreslaget, alt ett lån af 80,000 R:dr mätte, på billiga vilkor anvisas för uttappning af sjön IVesan i Listers härad af Blekinge län. Enligt uppgift, som jemväl bestyrktes al ett, till följd af Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komitées förordnande, efter verkställd undersökning och afvägning, år 1860 utaf Landtbruks-ingeniören, Löjtnanten Philip Åkerman, uppgjordl förslag för torrläggning af sjön Wesan, vore nämnda sjö egentligen ett träsk af 2,300 tunnlands rymd. Denna egorymd afkastade nu rörvass, som begagnades dels till taktäckning, dels till toder åt kokrealur, samt stöde tili en del under valten, hvilket vore ganska grundt; men den kunde, om vattnet utdikades, förvandlas till åker. Denna utdikning vore påkallad både deraf alt den kringliggande fattiga och magra orten vore i stort behof af ökad sädesproduktion, och deraf, att det i sanitärt hänseende skulle hafva välgörande följder, om träsket blefve utdikadl, hvarigenom de derifrån kommande skadliga utdunstningar skulle minskas.
När RiddarhusOrdniugen stadgar, alt ingen må tillåta sig förolämpande uttryck; så måtte det ock vara Ridderskapets och Adelns ostridiga rättighet att ogilla ett slikt förfarande, om också dervid skulle inträffa, alt uttrycken icke kunnat så alldeles till Protocollet fattas. Om för öfrigt den enas ord och framställningar härstädes kunna af en annan citeras helt olika och tvärtemot hvad som blifvit sagdt; £82 Den 27 Januarii. så uppkomma sådana öfverflödiga och obehagliga öfverläggningar, som de, hvilka nu ägt lum. Oagtadt allt som blifvit sagt i afseende på Friherre Anckarsvärds Dictarnen, måste jag bekänna, att jag deruti icke funnit ett enda ord, som kan vara sårande för Svenska Militairen. Med uppmärksamhet afhörde jag det första gången här uppläsas, och förvånades att straxt derefter höra en annan verld Talare påstå, att Friherre Anckarsvärd framställdt den mening, det Svenska Arméen ej kan försvara sig, jemte flera andra slutsallser, ledande till att bibringa ett förvilladt begrepp, om hvad sorn blifvit yttradt, åtminstone hos alla, som icke baft tid eller velat göra sig mödan sjelf undersöka hvad som verkeligen blifvit sagt. Jag har sedermera genomläst ofvanämn-» de Dictarnen. Jag delar icke i allt Friherre Anckarsvärds öfvertygelse, serdeles hvad den Indelta Armeens förminskning angar; men jag bar i detta dess Dictarnen funnit sådana obestrideliga sanningar, som i min tanka snarare förtjent att af Statsmannen moget öfvervägas, än att med bitterhet bestridas. Väl får man ofta höra påstås : Att all sanning är icke nyttig att säga. Delta kan jag endast medgifva, så vidt det lämpas personligen på den som sagt densamma. För ett Samhälle åter, har ännu aldrig någon sannings yppande varit menlig; men väl hafva Timmer störtats af Smickrets och Lycksökeriets skadeligå följder. Den 27 Januarii. 333 Härtill yttrades allmänt bifall, hvarefter Herr Påhlman fortfor.*
Huru förhållas skall med afliden, eller eljest från tjensten afgången Not ar ii publici arkiv. § 1. Nu dör notarius publicus eller afgår på annat sätt från tjensten: finnes i staden annan notarius publicus; vardén den afgångne notariens dagböcker och andra inneliggande handlingar, efter skedd inventering, sist en månad efter fois-glingen, genom Rådhusrättens försorg till den notarie öfverlemnade, och gifve han qvitto derå: äro i staden flere notarii publici, vardén handlingarna till den, som i tjensten äldst är, öfvetlemnade på sätt nu är sagdt: finues i staden ej annan notarius publicus; stannen då handlingarna under Rådhusrättens vård , till dess notarius publicus elter den afgångne nämnd är; sedan vardén de till honom öfverlemnade. § 2. MoLlagaren af afgången notaries handlingar skall ega rättighet att dem deponera på det ställe stadens styrelse anvisar. För vården af desamma ansvare dock notarien, som dem emottagit, hvilken ock ensam ege rättigtighet att på grund af dem utfärda attester och expeditioner.’* Utskottet, som tagit detta ämne i öfvervägande, inser visserligen behofvet af en lag, som utstakar notarii-publici skyldigheter, den kraft och verkan der.s åtgärder lagligen böra medföra, och hvad i öfrigt till dessa befattningar hörer; men som vid granskning af ifrågavarande förslag, detsamma hvarken till innehåll eller uppställning, efter Utskottets omdöme, synes ändamålsenligt, får Utskottet, hvars tid ej medgifver ett så vidlyftigt arbete, som uppgörandet af ett nytt förslag i förevarande syftning, vördsamt föreslå det måtte Rikets Ständer förklara, att den af Herr Brinck väckta fråga för närvarande kommer att förfalla. Stockholm den 19 September 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Sept., kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i 9 och 10 §§‘ af 11 Kap. Kyrkolagen. Uti ett hos Höglofl.
Vid 1828 -1830 årens riksdag lemnade Rikets Ständer derföre ett kreditiv å Riksgälds-kontoret. för att, genom inrättandet af ett ullkontor, öppna för landtmannen dittills saknade utvägar, ej allenast att få sin vara sorterad och uppskattad, utan äfven att vid bristande afsättning kunna den beläna. Medelst den äldre fondens tillgångar byggdes derpå ullmagasinet i Norrköping, hvarefter båda fonderna blifvit till en enda hopslagna. Lånen beviljas mot 4 procents ränta på högst 11 månader, och till 50 procent af ullens antagna värde. Ulldiskontens tillgångar vid början af innevarande år 1862 utgjorde i kontant och utestående lånefordringar tillhopa 95,463 R:dr 39 öre, hvaraf i osäkra fordringar Runt 1,678 R:dr 83 öre. Dess skuld till Riksgälds-kontoret för hvad af kreditivet, stort R:mt 225,000 R:dr, blifvit begagnadt, uppgick, med ränta derå, till bunt 79,512 R:dr 4 öre, hvadan fondens behållning var Runt 15,951 R:dr 35 öre, de osäkra fordringarne inberäknade. Det saknar ej intresse att följa huru lånerätten småningom utvecklat sig. Ulldiskontens reglemente af år 1831 inskränker lånerätten till förmån för producent af inhemsk ull, hvilken vara blifvit såsom pant i Ullkontor aflemnad; och reglementet. 1835 utsträcker den äfven till dem, som deraf emellertid blifvit egare. Redan i sistnämnda reglemente medgafs, att den, som erhållit lån emot. underpant af ull, må, innan länet, är betaldt, från Ullkontoret uttaga ullen mot annan säkerhet; och man finner således att pantens utbyte emot borgen snart blef tillåtet. Men detta var ännu till förmån egentligen för ullproducenten, tills Kongl. Brefvet den 11 Augusti 1837 samtyckte dertill, att klädesfabriksidkare såsom vid ullmarknad i Norrköping tillhandlat sig ull, egde, med bibehållande af den honom tillkommande lånerätt för redan i ullmagasinet insatt ull, genast från magasinet uttaga och disponera ullen.
— Ofver kostnaderna för alternativet norra stambanans framdragande till Ladugårdslandsviken och en hufvudstations anläggande i dess närhet är något förslag, samtidigt med här ofvan anförda, väl icke upprättadt; men att dessa kostnader på det hela åtminstone icke blifva mindre än för liniens dragande till Klara sjö, kan med desto större skäl antagas, som vid äldre undersökningar finnes utredt, att den längre förbindelsen med stationen vid Humlegården blefve dyrare än den kortare med Klara sjö. Om nu, såsom kommitterade icke tveka att antaga, det i alla händelser anses af rörelsens behof påkalladt att draga både norra och vestra stambanorna till de inre delarne af hufvudstaden, och kostnaderna derför, på sätt nyss nämdt är, uppgå till 1,370,000 R:dr, skulle derutöfver erfordras en ytterligare uppoffring af endast • 406,000 R:dr, eller, såsom ofvan är visadt, sammanlagdt 1,776,000 R:dr för att på en gång fullborda anläggningen af hela sammanbindningsbanan jemte en enda gemensam hufvudstation. Denna beräkning kan väl vid flyktigt betraktande förefalla tvifvelaktig, men förklaras ganska enkelt, om man besinnar, att den egentliga sammaubindningsbanan emellan Jernvägen och Tegelbacken är upptagen till en summa af. R:dr 1,500,000: - och att derifrån böra afgå de endast genom sammanbindningen möjliga, här förut specifikt uppgifna besparin garne R:dr 1,294,000: efter afdrag af deri inberäknad, men norra stambanan rätteligen tillgodokommande besparing för särskild stations och verkstadsanläggning » 200,000: — » 1 094 000' - då återstoden för den egentliga sammanbindningsbanan utgör R:dr 406,000:
Huru förhåller det sig då med det orientaliska Harem, som är så illa beryktadt och hvars stackars fångar är o sä undertryckta och beklagade? Om man vågar troen engelsk dam, som utgifvit en resa i Turkiet, så lär det förhålla sig på detta sätt. * Den turkiske bonden är monogam, måttlig, tålig, hushållsaktig. Hustrun enkel och älskar icke nöjen, utan har sitt arbete inomhus. Barnen åtnjuta stor frihet. Vi se sålunda, att öfverallt, der naturligt lefnadssätt föres, äfven qvinnans ställning är likställig med mannens och oftast icke så mödosam. Det turkiska kulturäktenskapet åter, det ter sig på annat sätt, och vi återfinna i detsamma qvinhans falska ställning mera än hennes underordnade. » Den turkiske mannen », säger vår dugtiga miss, » är knappast mindre under toffelväldet än hans kristne broder. » Hvad vill detta sägä? Skulle mina tankar om ett verkligen befintligt eller i utveckling stående europeiskt Amazonsamhälle ega någon grund? » Hustrun leder honom, alldeles som om hon vore döpt, och gifver honom till och med rapp, i händelse af revolt. Man anför en viss sultan, en af de sista, som fick sig ett par ordentliga örfilar af sin förolämpade maka, och som alls icke lät sy henne i en säck, som man skulle kunna tro. De högre embets-männens hustrur underlåta icke att blända sig i mannens affärer, och mer än en disponerar platser och gunster. Också äro dessa salonger fyllda med besökande och supplikanter. » Det var ju ett okristligt Harem! » Mindre fri än engelskan i vissa fall, är turkinnan det mer i andra; hon är fullständigt herre öfver sin förmögenhet och hennes välde inomhus är absolut! » (Hör! ) » Damerna af de bildade klasserna gå mycket ut. Då man ser dem uppstaplade i deras vagnar, talande högt, skrattande, koketterande för de förbigående, måste man öfverge den legend, som påstår, att den gifta qyinnan ser sin make * Ur en Revue Suisse; namnet på författaren har jag tyvärr förgätit och har icke boken till hands.första gången på bröllopsdagen.
Emedlertid och dä denna fråga tolde blifva beroende af den första eller sjelfva principfrågan, så hemställer jag, huruvida det icke vore lämpligt att återremittera betänk, äfven i denna del. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då R. o. Ad. återre mitterat första punkten, hemställer jag att äfven denna mätte återremitteras, med förklaring, att R. o. Ad. anser fjerdingsmannabefattningen för närvar, vara ett kronobesvär. Frih. Cederström har visserligen sagt, alt den är ett personligt besvär; men derjemte tillagt, att det endast hitintills har träffat innehafvare af kronooch kronoskattejord. Deraf skulle jag sluta, alt det icke är ett personligt besvär, utan att det åtföljer jorden, och jag hemställer, huruvida dessa båda delar af Frih. Cederströins yttrande låta sig förenas på ett tillfredsställande sätt. Vid sista riksdagen var äfvenledes fråga 0111 att ålägga säterier fjerdingsmannabefattningeus utöfvande, men detta blef då afslaget af tre Stånd. Således vore det efter min tanka lika riktigt och måhända den kortaste vägen, alt R. o. Ad. äfven nu afsloge denna punkt; men dä en del af Utsk:s utlåt, är återremilteradt, så anser jag, att denna punkt jemväl måtte blifva återremitterad, men med den förklaring, hvarom jag nyss hemställde, nemi. att R. o. Ad. anser fjerdingsmannabclällningen såsom ett kronobesvär. Gr. Mörner: I det yttrande Frih. Cederström nyss af gifvit, råkade han, såsom en föreg:de talare redan anmärkt, att tala uti hvad man kallar kretsgång. Han påstod, att fjerdingsmannabefatlningen icke var ett onus, som åtföljde jorden, pä samma gång, som han yttrade, att om ett säteri råkade i ofrälse persons hand, så vore han fri frän skyldigheten att bestrida fjerdingsmanuatjensten, meri om deremot en frälseman ägde kronoskattehemman, så vore han skyldig att utöfva denna befattning.
Likaså har frågan af Gröta kanal-direktion ansetts af den vigt, att bemälde direktion lärer vara betänkt på att kalla bolaget till extra stämma, för att höras öfver gjord framställning, att äfven Göta kanalbolag måtte för något betydligare belopp deltaga i aktieteckningen för Kinda kanals fullbordande, så framt statsanslag kan för ändamålet erhållas. Jag hyser sålunda intet tvifvel derom att, derest Rikets Ständer täcktes anvisa f-delar af den för detta arbete erforderliga summa att utgå såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, den återstående tredjedelen, ehuru uppgående till det betydliga beloppet af omkring 440,000 R:dr, skulle kunna genom aktieteckning erhållas. Jag torde icke heller sakna skäl till den förhoppning, att Rikets Ständer skola bevilja de erforderliga medlen, då jag vet, att Stats-TJtskottet vid 1856— 1858 årens riksdag, i anledning af då väckt fråga om anslag för båtledens utsträckning från sjön Åsunden genom sjöarne Erlången, Juttern och Krön till Wimmer by-trakten, gifvit förslaget sitt varma förord och hos kommande Ständer rekommenderat detsamma till erhållande af nödigt understöd vid utförandet. I Stats-Utskottets den 10 November 1857 afgifna betänkande N:o 158, pag. 46, förekommer nemligen följande yttrande: “Med begagnande af de flera, närä hvarandra liggande och nästan sammanhängande samt hufvudsakligen i samma rigtning sig sträckande sjöar, hvilka “söder om den midt i Östergötland belägna sjön Roxen genomskära denna provins “och en del af norra Småland, synes visserligen en både naturlig och ändamålsenlig kommunikationsled genom och mellan nyssnämnde landsorter böra åstad“kommas, och Stats-Utskottet tror sig kunna antaga, att denna kommunikationsled “inom en föga aflägsen framtid skall vara både öppnad och allmänt begagnad för “transporterandet af samma orters naturprodukter.
St. berodde, orubbligen komme att förblifva; i följd hvaraf, och utan att fästa sig dervid, att BevillntsUtsk. i förtid och med afvikande från föreskrifterna i 49 och 73 §5 Riksd.Ordn. inkommit med sitt förslag till frågans sfgörande genom votering i förstärkt Utsk., Ståndet ansett detta förslag jemte den, i sammanhang dermed, tillstyrkta voter:spropos:n komma att förfalla; förklarande Ståndet i öfrigt, att dst, oaktadt hvad Ståndet sålunda beslutat, icke funnit betänkligt att antaga husbehofsbrännerimedlens beräkning till det i Bsvilln.Utskts betänk. N:o 56 föreslagna belopp; i hvilket beslut röride husbehofsbrännerimedien de öfriga RiksStm blifvit inbjudna att sig med BondeSt. förena. Gr. von Ferien, Hans: Uti en reservation, som jag vidfogat detta memor., har jag sökt ådagalägga, att Utsk. oriktigt uppfattat detta ämne. På pluralitetens öfvertygelse i Utsk. berodde att se saken från dea ena eller andra synpunkten. Hvarom likväl något tvifvel icke bort uppstå, enär 49 § Riksd.Ordn. i sådant fall är tydlig och klar, var den frågan, huruvida uti svaret på en återremiss bör få inflickas en votenspropos., som icke bör kunna komma i fråga, förrän Stånden fattat sina definitiva beslut; men något definitivt beslut är icke vid återremissen fattadt. Utsk. ansåg, till tidens vinnande och för ali icke fördröja riksdagens snara afslutande, voter.\spropos:n kunna medfölja svaret på återremissen. Jag ansåg det helt och hållet formstridigt, och i D c.n 4 Maj e. m. Gi den reservation, jag vidfogat memor., har jag deducerat min öfvertygelse härom. Huruvida Hr Gr. o. Landtm, framställer propos. till bifall af memor., känner jag ej. Jag inskränker mig till att, med afseende å meni orts håde innehåll och uppställning, yrka afslag derå.