Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Revisorerne här anföra om beloppet af fondens utlånta kapital, den gemensamma fondens utgifts-summa för de båda revisionsåren 1844 och 1845, anledningarne till de förökade utgifterna sistnämnde år och förhållandet med det Norska bidraget, äro allt uppgifter, hemtade ur räkenskaperna och enliga med rätta förhållandet, och hvartill Konvoj-Kommissariatet anser sig hvarken hafva något att tillägga eller dervid att upplysa, om icke att Konvoj-Kommissariatet åtskilliga gånger såsom: den 27 December 1848, den 7 Januari 1842, den 21 Oktober 1844 samt den 5 Februari 1845 och sednast den 17 Mars sistlidet år, fästat Eders Kongl. Maj:ts Norska Regerings Finansoch TullDepartemenls uppmärksamhet på behofvet och billigheten af ett förökadt bidrag från Norrige. — 332 — Konvoj-Kommissariatet framhärdar med djup undersåtlig vördnad trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, €. D. SKOGI1AI. J. Kreuger. Joh. Schön. Stockholm den 25 Januari 1848. M. F. Åberg. 333 Kongl. Krigs-Kollegii underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om verkställd granskning af Kollegii räkenskaper för åren 1844 och 1845. Stormäktigste Allernådigste Konung! I anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning genom Remiss af deu 28 December sistlidet år, får Krigs-Kollegium härjemte i underdånighet öfverlemna Kollegii samtliga Afdelningars, hvar för sig afgifna, underdåniga Utlåtanden öfver Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse om verkställd granskning af 1844 och 1845 års räkenskaper för de under Kollegii förvaltning ställda stats-anslag och kassor.
Upplästes ett frän RiddllroUS-Utffottet inkommit Memorial, af dm Z Oelober, rörande anstalter och säkerhets-mätt alt iakttaga i aft seende pä Riddarhus och ALeligaIungfrwStiftsCasiornas i Finland ägande iutecknade fordringar; llwilket Memorial af Riddcrffapet och Ädeltt Bifölls. Upplästes det särskilta Utskottets Memorial af den 5 OctoberhwarUti, i anledning as R dd erkapers och Adelns Remitz af Herr källin mgnu gjorda motion, tillstyrkes, attMa de ätens der som under sistförflutne Lttksdaa blifwit aft gjorde, och öfwer hwilka besluten till den nästföljande skulle blifwa gällande, samt således nu äler bordt förekommamätte, i anseende till dett korta mellantid som sedan sista Riksdag förflutit, tvid denna fastställasmed Underdänig anhållan. att Kongl. Majtt täcktes, efter ämNetias beskaffenhetläta desamma Lill werkställigheL befordra. Lades pä bordetUpplär Z98 Den 6 October. Upplästes Bewillningssamt Allmänna Äeswärsoch Oeconomi^-Utskottens gemensamma utlåtande af dcn 2 October öfwer Konungens Nädiga Proposition, rörande. brännwinshränningeN och distilleringest för Carlscrona Stad, hwaruti tillsiprkes att densamma hädanefter sorn dittills wal ma fä utäfwas i ett sammansatt werk, men utan försäng för nägon i detta wetk icke deltagande Jnwänares rättighet att braunwin särffilt tillverka. samt att wid bränirwinsöewillNingens bestämmande för nämnde Stad, bär följas de grunder Kongl. Maj-.ts utfärdade Nädiga Kungörelse innehäller, fä wäl i afseende pä personela afgiften, sorn pä dest sorn i och för panne-rymden är utstakad.
Den, som bifaller den punkt uti Lagoch Ekonomi-Utskottensl senare Utlåtande N:o 71, hvaruti tillstyrkes: J’Att alla de personer, hvilka, enligt r ”Art. r §. i i8o5 års LegoStadga, jemförd ”med 2 §. i Kongl. Förordningen den 3i ”Augusti i8rg, äro såsom lösdrifvare att ”anse, måga, derest de i öfrigt äga god och ”klanderfri frejd, samt till krigstjenst finnas ”duglige, dertill förfallne anses och använ”das, men att de, hvilka icke äga en sådan ”frejd, eller eljest finnas till krigstjenst otjen”lige, eller för brott blifvit dömde och straffade, eller gjort sig för vanartigt, liderligt ”och lättjefullt uppförande kände, och så”ledes för samhället äro vådlige, eller, ”ehuru arbetsföre, likväl sysslolöst kring - Den 20 Ja nu ar ii f. m. 3g ”strukit och besvärat allmänheten med liggande, måga till correctionshus försändas;” voterar Ja ; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej; kommer, med afslag u Lagoch EkonomiUtskottens ofvanberörde tillstyrkande, nyssnämde punkt alt erhålla följande lydelse: ”Såsom lösdrifvare skola, utom de, ”hvilka i x §. af Kongl. Förordningen af ”den 3i Augusti 1819 omförmälas, äfven ”de anses, hvilka ingenstädes äro mantalsskrifne. ” Grefve Gyldenstolpe: Då Herr von Hartmansdorff endast vilkorligt framställt sin begäran om votering, hemställer jag till Herr Cederschjöld, hvad han kan vinna med en votering, när 3:ne Stånds beslut redan afgjort saken. Om det ock skulle lyckas Herr Cederschjöld, att uti beslutet få en liten ändring inom detta Stånd, harman dock borttagit tiden med en votering, som tjenar till intet, när i sjelfva verket ingen ändring deraf kan blifva en följd. Herr Cederschjöld:
Gatorna i Venedig äro ytterst smäla, broarne korta och oräkneliga, torgen små. Allt häntyder på den knapphet i utrymmet, mot hvilken stadens första bebyggare hade att kämpa. Stockholm skulle deremot ej kunna hafva funnit ett lämpligare läge. Å ena sidan en höjd, å den andra en slätt; å ena sidan Mälaren, å den andra Saltsjön. De holmar, på hvilka staden är belägen, äro ganska stora: gatorna äro breda, talrika och långsträckta, torgen och broarna äro rymliga. Staden är fullkomligt modern, men denna nutids-prägel har i sig något allvarligt, som Venedig saknar. I Venedig stråla det koboltblåa hafvet, den glödande solen oclj den evigt azurblå himlen i de lifligaste färger; allt är ljus och glädtighet. I Stockholm deremot är himlen nästan alltid mörkgrå och vattnet ljusgrått, något som förlänar staden en majestätisk men allvarsam nordisk skönhet, inför hvilken man gripes af en viss obestämd känsla af melankoli, som bringar fantasien i svallning och för en från den sinliga verlden bort till svärmeriets aflägsna rymder. __ * Författaren lemnar derpå en beskrifning af utsigten öfver Stockholm från Mosebacke och * afslutar den samma sålunda: Då jag stod på Mosebackes terrass, flög tanken tillbaka till Neapel och panoramat från San Martino och jag upptäckte vid en flyktig jemförelse, den stora olikheten mellan äfven de båda städerna. I det brusande Neapel, med dess vulkaniska natur, oroas främlingens öron af det bedöfvande sorlet, och han nästan berusas af den feberaktiga verksamhet som der råder. I Stockholm träder honom deremot till mötes arbetets allvarliga, höga och majestätiska lugn, som en allvarlig, storartad och majestätisk natur gör ännu högtidligate: endast hvisslingen från någon ångbåtspipa af bryter för ett ögonblick det majestätiska allvaret i det nordiska panoramat. Författaren öfvergår härefter till en beskrifning af Kungsträdgården, Gustaf Adolfs torg, Riddarholmskyrkan, Nationalmuseum m. m.
Men sorn StatsMinistrarne verkligen i RiksStaten stå för sig sjelfve, torde denna ordning också vara den bästa att följa. Vi hafva vid irsta Htifvudtilelns afgörande serskilt beslutat för hvarje Lustslott, ehuru alla Lustslotten stodo tillsammans under en rubrik. Jag fordrar derföre, att öfverläggningen måtte få ske, såsom öfverläggning om RiksStalen i alla tider skett, och att vi sålunda mätte erhålla proposition å Statsministrarne ensamt. Delta torde vara så mycket nödvändigare, som flera Ledamöter kanske anse lönförhöjning för Ministrarne nödig, mea icke för StatsRåden. Jag anhåller sålunda först om proposition angående StatsMinistrarne. Herr nion Hartmansdorff: I den förevarande tvisten om texten eller tabellen skall tagas till efterrättelse, bör jag förklara, att tabellen endast kan anses för en recapi Dilation, till lättnad för dem, som icke “uppfattat texten. Mig synes rättast, att endast företaga en punkt i sender, men hvardera i sin helhet. Jag anhåller således att, Den 2.1 September f. m. sedan Herr Cederschjöld begärt proposition till bifall å Utskottets förslag, vi mätte fä öfverlägga om contra-propositionen, och derom votera, i händelse de olika meningar ne icke kunna sammanjemkas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förmälte sig af Ridderskapets och Adelns svar å de af Hans Excellence nyss framstäldte särskilte propositioner icke hafva tillförliteligen kunnat utröna, af hvilken mening Ridderskapets och Adelns pluralitet vore. Då en ledamot begärt bifall å Utskottets förslag till Ja-proposition, kunde sådant icke vägras; men sedan man äfven yrkat, att frågan om löner för StatsMinistrarne borde skiljas från den om löner för StatsRåden, hemstälde Hans Excellence, om Ridderskapet och Adeln vid afgörandet behagade skilja håda dessa frågor.
Vidare förekommer det mig, att det ej eller kunnat vara ur en mera moralisk synpunkt, som frågan betraktats. Ty vill man antaga, att bränvinet är för folket demoraliserande, men att man för närvarande ej kan tillintetgöra detta onda, utan mäste tåla det, intill dess andra förhållanden uppkomma, hvarigenom det så småningom undantränges, så hade man naturligtvis heldre försökt att försvåra, eller omöjliggöra fabriksbränningen med sina konstapparater och sin erg, emedan den afverkar en sådan mängd bränvin, alt den enkla redskapen icke alls kan komma i jemförelse. Men nu synes det mig, såsom ville man i alla landsändar framkalla fabriksbränningen, så alt en öfverflödande tillgång på bränvin må vinnas. Annars har jag alltid hört, det man varit ense derom, att af tvänne onda t:ng borde man välja det minst onda. Såvida bränvinsbränningen så skall anses, så har man härvid gjort raka motsatsen. Likaledes har jag ej heller kunnat fatta, hvarföre man alltjemt vill betaga bränvinsbrännaren rättigheten alt försälja i mindre qvantitet än en kanna. Är det på detta sätt man vill minska dryckenskapen, så vill jag visserligen ej klandra detta bemödande; men kan ej dölja, att man snarare aflägsnat sig ifrån, än närmat sig detta mål. Detta stadgande har snarare föranledt, än afhållit, supgillen. Hade det icke funnits, detta stadgande, så hade månget supgille blifvit mindre stojande och mindre äfventyrligt; en hvar vet, att, då i landsbygden några sammankomma, det icke är ovanligt, att de förena sig om aLt efterskicka en kanna bränvin. Det är lika klart, att en kanna innehåller fyra gånger så många supar, som ett halft stop. Hade det nu varit stadgadt, att T kanna varit det minsta qvantum bränvin, som fått säljas, utan att gå krögarens rätt för nära, så hade hela sällskapet för den gången varit belåtet med det mindre qvantum och något rus hade ej uppkommit. Med anledning häraf vågar jag påstå, att detta stadgande i mer än ett afseende ökat göromålen vid domstolarne och numerären i brottmålstabellerne.
Genom Protocolls-utdrag af den 20 sistlidne Februarii, hvilket den 2 innevarande månad kommit Banco-Utskottet tillhanda, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat anmoda Utskottet, att ofördröjligen till Rikets Ständer inkomma med cathegoriskt svar i fråga om Silfver-utvexlingen. Bihane till R. St. 3 Baft. a JBanco-Utskottets Memorial N:o 4. Utskottet får, i anledning häraf, vördsamt tillkännagifva, att, — då Utskottet ej ännu från samtlige Riks-Stånden erhållit de ålskiliige derstädes väckte motioner och afgifne yttranden, hvilka stå i det sammanhang med. Kongl. Maj:ts aflåtne Nådiga Skrifvelse om Bankens öppnande till Silfverutvexling, att desamma, för frågans behandlande i sin helhet, böra gemensamt med den Nådiga Skrifvelsen under pröfning komma, i följd hvaraf Utskottet ej heller ännu varit i tillfälle att denna fråga till afgörande eller hufvudsaklig handläggning företaga, samt Utskottets yttrande, i fråga 0111 Bankens öppnande till Silfver-utvexling, mäste grunda sig på ett säkert bedömande af de garantier, hvilka för närvarande förefinnas, eller kunna ställas för betryggande, jemväl i en aflägsen framtid, af den stadga uti Rikets myntoch penninge-väsende, som man genom realisationen åsyftar vinna, men Utskottet sålunda, för besvarandet af förstnämnde fråga, bör ej allenast uppgöra hufvudgrunderne för Bankens Låne-rörelse, utan ock söka bestämma gränserne för Bankens hela verksamhet efter Silfver-utvexlingens början; hvilka ämnen åter äro af den vigt och omfattning, att Utskottet, för att kunna stadga sin öfvertygelse derom, föranlåtes ingå uti noggrann undersökning af flerfaldige derpå inverkande förhållanden, hvartill tid oundvikligen erfordras, ehvad bemödanden än å Utskottets sida må användas — är det för Utskottet icke möjligt, att med den ofördröjliga skyndsamhet, som Höglofl.
Löjtnanten Grefve Fredrik Carl von Rosen, hvarförutan sedan bland Bidd. o. Adelns Ledamöter uti 1865 års Revision af berörde verk, ledigheter uppstått efter Kammarherren Grefve Charles Emil Piper, Kabinetts-Kammarherren Friherre Corfitz August Beckfriis, Ryttmästaren Boliwar Magnus Hallenborg och Bruksegaren Baltzar de Maré, i de sålunda afgågnas ställe blifvit af Direktionen till Revisorer valde Possesionaten Grefve Robert Dela Gardie, Kammarherrn Carl Adolf Bogeman, Kaptenen Georg Wolfgang von Francken samt General Direktören Magnus Huss. I sammanhang härmed meddelar Direktionen uppgift å de särskilda val som jemlikt 7 § af Direktionens Instruktion blifvit anställda ej mindre till Revisor och Suppleant å Bidd. o. Adelns vägnar i 1864 års särskilda Revision af Bankodiskont-verkets räkenskaper för det förutgångne året, än till Revisorer och Suppleanter vid Lånekontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, för åren 1863, 1864 och 1865; i afseende hvarå Utskottet vidare hänvisar till den tryckta Biksdagsberättelsen. § 6. Direktionen anmäler här, att bland Direktionens egna ledamöter den förändring inträffat, att sedan Öfver-kammarherren Grefve Adam Lewenhaupt i medlet af 1864, med anledning af flyttning från hufvudstaden, afsagt sig sin plats inom Direktionen, den af Bidd. o. Adeln valde förste Suppleanten Revisions-Sekreteraren Friherre Carl Gustaf Carlsson Lejonhufvud såsom ledamot i Direktionen inträdt; anmälande Direktionen tillika, att den efter Biddarhus-Sekreteraren Brakel lediga Riddarhusfiskals-befattningen är vorden, efter förutgången kungörelse af ledigheten, i Maj månad 1863 af Direktionen tillsatt, hvarvid till denna tjenst blifvit utnämnd t. f. Riddarhufiskalen, Philosophie
Dessa trenne ledamöter förordnas för tre år i sender, dock skall första gången, genom lottning mellan de tvänne sistnämnde, förhållandet så ordnas, att nytt val årligen behöfver ske af endast en bland nämndens ständige ledamöter. Såsom tillfällige ledamöter vid hvarje förrättning ega dessutom löntagaren, eller i händelse af ledighet, i hans ställe Kontraktsprosten och församlingen att utse hvardera en; börande desse vara bosatte inom församlingen eller någon af närbelägna socknar» I afseende å denna del af lönereglerings-frågan äro följande yrkanden framställda: af Grefve af Ugglas: Anledning vore att närmare eftersinna, huruvida förslaget, att lönerne skulle uppgöras länsvis, vore ändamålsenligt. Svårt vore nemligen att fatta, hvarföre detta vore bättre än om de uppgjordes stiftsvis. Men betänkligheter förekomme dessutom emot hvarje sådan uppgörelse, som vore bunden inom, vare sig län eller stift. En naturlig följd af en sådan reglering blefve nemligen att, derest, på sätt Grefven uti afgifven motion föreslagit, större valfrihet lemnades församlingarne, för de län eller stift, i hvilka inkomsterne blefve svagare, svårighet skulle uppstå att erhålla lika goda själasörjare sorn uti de andra. — Dock borde visserligen icke de inkomster, som nu utgå till Presterskapet, sammanslås; ty en mängd dylika, såsom donationer m. m. funnos, hvilka icke finge ryckas ifrån de särskilda ändamål, för hvilka de äro afsedda; men allt, som vore af Kronan anslaget, räntorne af boställsjorden m. m., kunde användas i och för en gemensam lönereglering, icke för 16 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 01. stiftet, icke för länet, utan för hela riket. Ej heller borde alla löner vara lika; ty i följd af orternes belägenhet, lefnadsförhållanden och så vidare, mäste alltid en skilnad i behof uppstå, derpå vid löne-regleringen afseende borde fästas.
Uti ett den 16 November 1859 upprättadt testamente hade Kapitenen Adolf Gustaf Ornflyckt förordnat, bland annat, att den honom tillhöriga fasta egendomen N:o 5 i Qvarteret Cepheus med adressnummern 13 vid Svartmangatan här i staden skulle elter hans död få fritt disponeras af hans hushållerska Anna Margaretha Berglund .under hela hennes lifstid och efter hennes frånfälle tillfalla Ornflyckts båda systerdöttrar Anna Rönquist och Charlotta Oberg till hälften hvardera; samt att, derest vid Berglunds frånfälle endera eller båda systerdöttrarne skulle vara med döden afgångna och ej efterlemna bröstarfvingar, den enas eller bådas andelar i fastigheten skulle tillfalla Riddarhusets pensionsfond, att deraf bilda en eller, i händelse af begges död, två pensioner åt behöfvande fröknar eller enkor af med Ornflyckt befryndade Grefliga, Friherrliga eller Adeliga ätter i följande ordning, nemligen: von Vegesach, Enhjelm, Sass, Hjerta, Grubbe, Silfverbrand, Stake, Tott, Silfversparre, Rosenquist, Lilliehöök, Göös, Schack, Månesköld, Ulftand, Kagg, Kyle, Svinhufvud, Ulf och Hjort, med förbehåll likväl att pensionen eller persionerna företrädesvis borde tilldelas Ornflyckts syskonbarn, Knut Boijes och Biskop Miléns hustru, Kerstin Boijes, samt hans barndomsvän Lars Tigerhjelms döttrar under deras lifstid och så länge de förblefvo ogifta och behöfvande; hvarefter pensionsutdelningar till medlemmar af ofvan uppräknade ätter skulle ega rum. För att bevara den eventuella rätt, som i detta förordnande blifvit Riddarhuset tillerkänd, har Direktionen efter Ornflykts den 5 December 1863 timade död låtit i laga ordning bevaka testamentet, som jemväl blifvit den aflidnes närmaste arfvingar kommuniceradt.
Konungen lät sig nöja med detta svar; och det stod så icke långt om länge, förr än fläckarne voro tvättade bort ur prinsessans arme-linn. Den främmande jungfrun hade så uppfyllt alla konungens vilkor. När allt detta spordes, blef mycken glädje öfver land och rike, och der skedde stora tillrustningar för konungens bröllopp. Men på sjelfva bröllopps-dagen blef bruden hastigt sjuk, så hon inte orkade rida till kyrkan med den öfriga skaran. Som hon nu icke ville låta någon veta orsaken till sin sjukdom, talade hon lönligen med sin tärna, och bad henne rida brud i sitt ställe. Den unga prinsessan jakade härtill: hon blef så höljd i brud-lin, smyckades med röda ringar, och sattes på en fager gångare; men ingen visste att det var tärnan, som red i sin matmoders ställe. Derefter gaf sig bröllopps-skaran på väg, med stor ståt, och spel, och annan glädje, såsom sed har varit i gamla dagar. Men prinsessan sörjde i lön, och hennes hjerta var tungt, när hon så skulle fara rida brud för en annan, med honom som i unga dagar vann hennes tro och kärlek. Bröllopps-skaran färdades nu vägen fram; bruden satt på sin gångare med rödan gull-krona men blekan kind, och brudgummen red henne aldra näst; ehuru han visst icke tänkte hvad hennes hjerta månde sörja. När de så farit ett stycke, kommo de till en bro; men det var spådt att bron skulle brista, om någon brud for deröfver, som icke var af konungslig ätt. Då qvad prinsessan: »Ligg, ligg, du bro breda! Två ädela konunga-barn öfver dig rida.» ’Hvad säger du, min trolofvade?’ sporde konungen. »Åh, ingenting, så mycket», svarade bruden. »Jag talar med Åsa, ~min tärna~.» De redo så åter ett stycke, och kommo till kungs-gården, hvarest prinsessans fader hade bott. Men nu var gården bränd, och ogräs växte upp ur grus-högen. Då qvad prinsessan: »Här växer både tistel och törne, der fordom legat guld i hörne.
Sedan utredt blifvit, att några tillgångar efter Wallberg ej förefinnas, beror denna fordran på Fångvårds-styrelsens pröfning af väckt fråga om beloppets afskrifning. » f. d. redogöraren vid straffoch arbets-fängelset på Långholmen, Kamreraren P. J. Weidel 12,966: 14. 7. Fordrings-beloppet är för närvarande beroende på indrlfnings-åtgärd af Kongl. Kammar-rättens Advokat-fiskal. » Kaptenen A. » Kamreraren C. d’Aillys sterbhus 268: 13. 4. Denna fordran är numera, genom medlens inbetalning till Fångvårds-styrelsens kassa, godtgjord. » aflidne Kompani-chefen på Kindön Brannis sterbhus 57: 41. 3. och hos aflidne redogöraren vid sistnämnde fängelse A. 5. hvilka begge poster äro beroende på afskrifning. § 11. Af redogörelserna för extra stats-anslagen till cell-fängelse-bvggnader, omfattande, för det förra revisions-året, läns-fängelserna, samt, för det sednare, så väl länssom häradsoch stads-fängelserna, äro 1852 års granskade i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, hvaremot 1853 års der ännu ej undergått revision. Dessa redogörelser utvisa följande förhållanden med inkomster och utgifter: Debet. år 1852. 1853. Balans från föregående år: — Tillkommer: för å fängelse-byggnader nednedlagda kostnader, hvilka i hufvdboken balanseras tills byggnads-företagen hunnit fullbordas, 1,298,82J5: 31. 7. 1,354,099: 40. 9. Uppbörd: Stats-anslag till länsfängelser 300,000: Credit. Balans från föregående är: 6. upptagas inom linien såsom i utgående balansen inbegripna. Balans till påföljande är:
En ganska betydlig majoritet af Ulsk. kunde icke komma till annan slutföljd, än att då en grundlags-§. citerades till stöd för framställningen, utgjorde den en sådan effeetiv anmärkning å Regts åtgärder, sorn på laglig väg borde genom anledning till anmärkning i Coust.Utsk. frambäras, men icke kunde eller borde i önskningsväg förekomma. Önskningar är visserligen ett vidsträckt ord, rnen Utsk. bar icke trott det vara tillsländigt, att såsom en önskan framställa, att Konungen måtte lyda lagen, då man icke bör leka med medlen att försäkra sig om åtnjutande af denna rätt, att finna grundlagens föreskrifter iakttagna. — Jag borde icke framställt dessa åsigter nu, då Utskts betänk., som stödde sig på dem, blifvit ogi Ilad t af detta och 2tne andra Stånd; men jag bar ansett mig skyldig min egen känsla och mina medbroder i Utsk., att uttala de grunder, hvarpå vi byggt vår opinion. Hvad särskildt angår de nu från Ekon Ulsk. inkomna memorialer, så röra de förändringar i rotei ingen, deruti enligt 80 §:n Reg.Ftn förändring icke kan göras, utan genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut. På samma grund, sorn Utsk. förut antagit såsom en regel, ansåg Utsk. sig icke kunna behandla dessa frågor, då följden af denna handläggning ej kunde blifva ett beslut, utan endast en underd. önskan. Alt indraga eller ställa halfva armeen på varancé, måste i sjelfva verket innefatta upphäfvande af indelningsverkets ändamål; ty 0111 man också ville säga, att grunden qvarstod, då vacanta nummer skulle betala afgift, finnes likväl, att den föreslagna förändringen komme att hafva så stort inflytande på arme'ens tjenstbarhet, att den inbegriper en så stark och hufvudsaklig rubbning i vårt indelningsverk, att Utsk. ej ansåg sig böra dermed i önskningsväg befatta. Jag vill ej längre upptaga tiden, särdeles som jag vet, att Ekon.- Utskts betänk, i ämnet blifvit af de andra Stånden återsändt, med tillägg att behandlingen bör ske gemensamt med StatsUlsk.
(Hr Frih. Fock B. W.) 10:0 ang:de löne-förhöjning för Länsmännen i Wermland samt Boställen åt desamme (Anders Nilsson från Carlstads Län.) 11:0 ang:de bibehållandet af Fjerdingsmanslönerne, utsträckning af sådane till de Orter der ej nu någre linnas samt förhöjning i desamma (Anders Danielsson från Elfsborgs Län m. 11.) i3o Stats-Utskottets 12:0 ang:de inrättandet af ett nytt Fögderi i Wermland samt lön för tjenst-förrättande ExpeditionsFogden Carlgren. 17:0 Beträffande det i K. M:ts Nådiga Proposition omförmäldte project till en lämpligare och jernnare löne-reglering för Landtmäteristaten i Provinserne, bestående, efter 3:dje LandtmäteriTjensternes förordnade indragning, af en Förste och en Andre Landtmätare i hvarje Län, af hvilka en del åtnjuter indeld .lön och indeldte resepenningar, en del indeld lön och Contante resepenningar samt någre hafva Boställen och Bohemman och andre åter Contant lön, på vissa ställen olika för samma grad; får Utskottet upplysa, det samma Förslag finnes upprättadt efter enahanda grunder som af KammarCollegium och StatsContoret blifvit följde för regleringen af den öfrige LandsStatens 1 aflöning. Sammanräknadt bestiga sig nuvarande löner för Förste Landtmätarne till 13,789: 4- 5. Sta 20,925: 47* i Med antagande deraf, att sedan, genom K. M:ts förnyade Nåd.