Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har derföre flera gånger önskat ett annat sätt för bånglöring och bevakn ng men drt Förslag, som vid slutet af förra Rik-dagen i sådant afseende uppgjordes, har icke lörr än nu blifvit fullkomnadt. Sedan detta förslag, hvilket blifvit bygdt på de af Riksens Ständer sjelfva vid sista Riksdag framställda grunder, nu ty< kes uppfylla det dermed åsyftade ändamål, hafva de emot detsamma gjorde invändningar icke kunnat ändra min öfvertygelse. Då Fjerdingsman, som icke äro annat än Bönder, hvilka tourvis bestrida denna betattning, icke lämpeligen böra vara ansvarige för Fångars transporterande och bevakning, och då Länsmän, hvilka ofta hafva s ora Districter, ej heller kunna medhinna att fullgöra detta grannlaga åliggande; så synes mig, att när man derjemte besinnar, det genom ifrågavarande förslag icke någon ökad tunga för Landtmannen orsakas, utan endast en nödig och fullkomlig säkerhet beredes, samt äfven tiden för Fång• transporterna, hvilka hädanefter, utan aila omvägar, endast åtfölja de stora Landsvägarne, vinnes, man skulle äga ganska många anledningar att antaga ifrågavarande förslag; hvarå jag således iår utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition. Herr Grefven och D an dt Mar sk alk en hemi ställde, huruvida Ridclerskrpet och Adeln behagade StatsUtskottets Betänkande, i anledning Y~ 328 Den 24 Martil^ f. m. af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken gjo de Pioposttion till bifall af Utskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 10 dennes afgifne samt den 17 och 19 i samma manad pä bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af Återremiss om förlängning i Prrescriptions-tiden för Låns omsättning i Bani coDiseontVerket. Herr Munch af Rosenschöld, Eberhard:
Kronobetjeningen mycket snarare, harn mänga kfafbundna nöt Bonden äger, än hura mycket han sår, eller uttröskar; ty Bonden kallar en fidi säck för en tunna. — Jag har Bort yttras, att de stora pannorna och Verken skulle tillintetgöra de små; men jag, som mera lefver med Bönder, är öf■yertygad, att Bönderna, sorn bränna med. *i5 å 20 kannors pannor, ej kunna neka sig detta, ehuru deras Cassör känna den gifna förlusten. Hvad åter beträffar det förslag, att ej skattlägga pannorna, utan mäskkaren; så finner jag ej, huru det skulle blifva möjligt för Kronobetjeningen, att då controllera tillverkningen, eller på hvad sätt underslef skulle undvikas; ty den sorn •ville gäcka controllen, kunde endast hafva ett ätämpladt kar om 11 Lisp. i Bränneriet, men deremot ett på 42 Lisp. i källaren eller under jorden, hvarur han fyllde det förra ■genast efter det blifvit afverkadt. Herr Tham_, Wolrath: Förmodligen bar jag uttryckt mig illa; åtminstone har jag tyckt mig finna det af den anmärkning, Herr Hjerta gjort vid mitt sista yttrande. Min mening var ej, att förbjuda tillverkning med förbättrade redskap, eller att den skulle högre beskattas, så mycket mindre, som jag vid förra Riksdagen talte för tullfrihet i afseende på Bränvins-redskapeus förbättring. Men jag sade, at.t om den fabrikation, som beror af förbättrade Bran - D cn 4 D-ecember e. m. 325 ■vins-verktyg, nödvändigt bör högre beskattas, än husbehofs-bränningen, vore det bättre och säkrare att beskatta redskapen, anti llverk nings-q v antite ten. Grefve Spens , Carl Gustaf:
Ridderskapet och Adeln, samtidigt med öfverlemnandet till Bevillnings-Utskottet, blifvit remitterad, yrkats: afskafifan let af all exporttull, hvilken, enligt motionärens omdöme, egentligen verkade såsom en prasmie, betald från Sverige till uppmuntran för andra länders production; upphörandet af alla förbud mot införsel af fremmande varor, så fort rättvisan sådant tilläte, hvarefter alla tull-afgifter hufvudsakligen borde grunda sig på Statsintrader; samt uppmuntrande af sjöfarten, genom tullfri införsel af alla skeppsinventarier. b) Matts Perssons från Stockholms Län motion, hvilken af Hedervärda Bonde-Ståndet likaledes remitterats bade Lill Ekonomioch Bevillnings-Utskottet, såsom innefattande till dem båda hörande ämnen, och deruti, så vidt Bev llnings-Utskottet rörer, yrkats: att Skeppsinventarier af alla slag, jemte kopparplåt till förhydning »arnt dref och drefmat måtte få tullfritt eller mot låg tull införas. i6 23epillnings-Utslottets Betänkande, N:o 21. 4:o. a) Herr Dalmans, F. TV., motion: att de Kongl. Personernas rättighet att tullfritt införa utländska rårör må upphöra; och att de utländska missionerna icke må vara berättigade till befrielse från tull för utländska varor utöfver ett värde af högst 10,000 R:dr B:co årligen för hvarje mission. I anledning hvaraf yttranden afgifvits af Herr Grefve Brahe, M., Herr Friherre Raab, A. C., och Herr Rosenblad, B. F) Herr Winges, P. E., memorial Om upphäfvande af Kongl. General-Tull-Styrelsens tvänne CirkulärOrdres af den 3 Januari iSaö, stödjande sig på Kongl. Skrifvelsen till General-Tull-Styrelsen af den 2 December 1824, angående varor, som dels för de Kongl. Hofvens och dels för Fremmande Magters härvarande Sändebuds räkning utrikes ifrån inkomma.
Den föreslagna förhöjningen på koksalt, från 3a till o sk. på tunnan, hafva Deputerade äfven afstyrkt, emedan denna vara, till Svenska sjöfartens förlust, redan i flere år, varit i vanpris och sällan åt de hemkommande Svenska, dermed lastade, Fartygen gifva någon behållning. Mot det föreslagna förtultnings-sättet å Socker och Ull, var ingen annan anmärkning gjord, än att medel-lölleri på Socker syntes nog hög. Den gamla import-tullen å Hampa hafva Deputerade tillstyrkt böra bibehållas med 3 R:dr, och den dåliga Pass-hampan antingen lill införsel förbjudas eller ock beläg* gas med io R:drs tull pers kepp:d. Deputerade hafva afstyrkt den föreslagna förhöjningen i tull på Fisk och Sill, emedan dessa varor äro nödvändiga för de arbetande classerna af Sveriges Invånare, och äfven, i anseende till den ringa vinst de lemna importeuren. Att tull på Bomull blifvit förhöjd från 8 r:st. till i sk., och på rått Silke från a Bévillnings-Utskottets Betänkande N.o 27. 31 sk. till 4 sk.per #, hafva Deputerade anmärkt såsom olämpligt, helst båda delarna äro utländska rå-varor, som vid Svenska Fabriks-inrättningar förädlas. I afseende på tullen å Spannmål, hafva Deputerade ej ansett sig kunna afgifva något utlåtande; och hafva Deputerade slutligen begärt > att den lindring i tull-och convoy-afgifter, som till uppmuntran för Svenska sjöfarten å aflägsnareländer genom serskilda författningar blifvit beviljad, så väl i afseende på export som import, tills vidare matte få fortfara, helst denna handelsgren icke skall ernått den tillvext eller det förbättrade tillstånd, att den hvarken helt och hållet eller till någon del kan umbära dessa förmonerj och hafva Deputerade begagnat tillfället att föreslå, att de fartyg, sorn hafva passerat Cap Horn måtte beviljas lika lindring sorn dem, hvilka besöka orter på andra sidan Goda Hopps-Udden och drifva handel på de Ostiiuliska platserne.
Han har satt sig emot hennes käraste önskningar. Plötsligen faller Passafiore på knä. Han törs ej gå henne ett steg närmare än han är, men han faller på knä. Han ber henne, att hon skall förstå hvad det gäller. Hon vet ej, hon förstår ej hvem Falco är. Falco är en stor man. Ända från det att Passafiore var ett litet barn, har han hört talas om honom. Hela sitt lif har han längtat att få komma till stenbrottet och lefva med honom. Alla hans kusiner gingo till Falco, hela släkten var hos honom. Men kyrkoherden hade satt sig i sinnet, att Passafiore ej skulle gå. Han gjorde honom till skräddare, tänk bara till skräddare! Han talade vid honom och sade, att han ej skulle gå. Det var en sådan förfärlig synd att lefva som Falco. Passafiore hade äfven kämpat emot i många år för don Matteos skull. Men, till sist hade han ej kunnat motstå, han hade gått till stenbrottet. Och nu har han ej fått vara med Falco mer än ett år, förrän denne är helt fördärfvad. Det är som hade solen slocknat på himmelen. Det är hela lifvet, som är förhärjadt. Passafiore ser bort till donna Micaela. Han ser, att hon hör på honom och förstår honom. Han påminner donna Micaela, att hon hade hjälpt en jettatore och en äktenskapsbryterska. Hvarför skulle hon vara hård mot en röfvare? Kristusbilden i San Pasquale gaf henne ju allt hvad hon bad om. Han var säker om att hon bedt Kristusbarnet skydda järnvägen för Falco. Och det hade lydt henne, det hade låtit Mongibellos pimpsten bryta Falcos kraft. Men nu, ville hon ej nu vara nådig och hjälpa dem, så att Falco kunde få hälsan åter och blifva en ära för landet, såsom han förr varit. Passafiore lyckas röra donna Micaela. Plötsligt förstår hon hur den gamle röfvaren har det nere i stenbrottets mörka grottor. Hon ser honom gå där och vänta på vansinnet. Hon tänker på hur stolt han varit och hur han nu är bruten och krossad. Nej, nej, ingen bör lida så. Det är för mycket, för mycket.
Då Utskottet uti 2ne afgifna, och af gne Respectiva Riksstånd gillade, Betänkande» redan yttrat sin tanka om de för Landets hushållning högst menliga följder, sorn skulle härflyta af Husbehofsbränniagens inställning, annorledes, än i högsta nödfall, får det nu endast hänvisa till de der åberopade grunder, och tillika vördsamt föreslå, att sluteliga bestämningen öfverlemnas åt Konungens visa Beslut, under den i allmänhet yttrade underdåniga önskan, alt sådan inställning aldrig måtte kunna komma i fråga lita n i det enda fall, då absolut brist på Spannemål, både hemma i Landet och på de utri - Besv och Ekon. Utsk. BetänkancLen. 231 kes Orter, hvarifrån Säd vanligen hemtas, gör, att verkelig hungersnöd befaras. Uti ett Memorial yrkas rättigheten til! partiel inställning af Bran vinsbränningen uti de provincer, hvarest missvext eller andra orsaker sådant föranleda, under det den i andra Rikets orter vöre tilläten. Utskottet vågar icke härå tillstyrka bifall. Nationen är ej van vid en sådan olika lottning, och. den skulle troligen leda till split och missunsamhet, samt är dessutom stridande emot den inbördes handel och utbyte, som alltid bör råda Rikets provincer imellan. 5:0 Då x §ns 2:dra moment ti listyrkes att förblifva oförändradt, såsom i sig sjelft klart och bestämdt, så innefattar det äfven tydlig föreskrift, huru förhållandet bör vara med Comministrar, Klockare, Arrendatorer m. m. hvilkas rättighet till BränvinStillverkning blifvit yrkad. Enär Förordningen nämner Hemmansinnehafvare men ej ägare, föl - jar deraf, att den som, med hvad rättighet sorn heldst, brukar någon jord med åsatt Hemmantal, eller utjord och annan lägenhet med extra rotering, vare sig såsom ägare, Boställsinnehafvare eller Arrendator, honom tillkommer äfven den, samma lägenhet åtföljande rättighet till Bränvinstillverkning.
Fullmäktige, som, vid hvarje års utgång, fördelat sig på 3:ne Afdelningar, hvilka, hvar för sig, under det påföljande året inspekterat de under deras speciella tillsyn ställda Afdelningar och Kontor inom Banko-Verket, samt, angående hvad dervid förekommit, till Fullmäktiges Protokoll aflemnat Berättelse, — hafva på detta sätt sökt fullgöra den uti 6 §. af Banko-Reglementet Fullmäktige ålagde noga tillsyn öfver ordningens vidmakthållande inom Verkets Afdelningar. § 3. Till åtlydnad af föreskrifterne i 7 §. af Banko-Reglementet, hafva Fullmäktige dels hvarje år i Maj månad förrättat inventering i Bankens alla Kassor och öfriga förvaringsrum, enligt dertill af vederbörande uppgjorde fullständige och verificerade inventarii-förteckningar, dels äfven årligen besigtiga! Bankens hus och inventarier. Vid den inventering af Bankens Kassor och Förvaringsrum, som af Fullmäktige anställdes den 17 Maj 1841, ansågo de sig böra uti Memorial till då församlade Höglofl. Banko-Utskott anmäla, att vid samma inventering Berättelse af Banko-Fullmäktige. 3 tillgått på enahanda sätt, som tillförene, eller att, i afseende å ädla metaller i myntad form, endast räknats antalet af de med vederbörandes sigiller försedda fjerdingar och påsar, deruti dessa mynt funnos nedlagde, och att sedlar samt sedelblanketter allenast blifvit till bundtantalet kontrollerade, emedan det icke vore på längre tid möjligt verkställa en i rive n te ri ug och uppräkning till stycketalet af alla de i förvaringsrummen befintlige sedlar, sedelblanketter och myntstycken, samt att Inventerings-Instrumenten, i stället för den förut å dem begagnade påskrift: ’’Inventeradt i enlighet härmed och riktigt befunnet'", blifvit försedde med följande mening: ”Inventeradt och befunnet utan anmärkningi på sätt Protokollet omför mäler P Som emedlertid Höglofl.
Sedan anför Herr Friherren åtskilligt emot min serskildta mening i afseende på upptagande i Betänkandet af frågan om Målets orätta föredragning i Commando-väg. Jag ansåg för vådligt det förklarande i Utskottets Betänkande, att formerna för Commandomåls föredragning ej voro nog fullständigt beskrifne i Grundlagen och ej nog användbare. Då stadgandet i 7 §. Regerings-Formen var det enda skydd Nationen i Grundlagen ägde emot Militaire-Magtens ingrepp i Civil - Styrelsen, så ansåg jag vådligt att genom en sådan förklaring af Utskottet borttaga eller åtminstone försvaga detta skydd. Det Förslag till ett närmare bestämmande af denna som Herr Friherre Åkerhjelm sjelf gjordt, långt ifrån att undanrödja denna våda, ökte den, emedan sådant Förslag innefattade ett medgifvande, att stadgandet i denna §. icke först var nog bestämdt, och dessa Förslag fordrade Konungens och aila fyra Ståndens samtycke, innan det kunde sättas i verkställighet $ annorlunda är förhållandet då Konungen gör sjelf Förslag härom, dess sanction är i och med detsamma gifven, och det vore ej att förmoda att Riksens Ständer ej enhälligt skulle antaga en Proposition, der Konungen sjelf föreslår en mera bestämd gräns för sin magt, och sjelf är mera sorgfällig om förekommande af Militaire-Magtens inblandande i den Civila Styrelsen^ Ben 18 April, 93 •Un de sora, för att försvara sina enskildta åsigter, förklara denna gräns ej vara bestämd, som dock var det. Jag vill ej utsträcka detta mitt svar till annat, än hvad som personligen angått mig.
Under samma års 4:de qvartal influtit för ej mindre 1850 än föregående år, utgörande » 64: 44. 5. så uppkommer en summa af R:dr 1,930,865: 33. 7. hvilken öfverstiger den i 1848 års bevillnings-förordning förslagsvis beräknade allmänna bevillning för år 1850 » 1,850,000: — •— med R:dr 80,865: 33. 7. Enligt samma utredning, uppgick det, före slutet af 3:dje qvartalet 1853, till Riksgälds-kontoret influtna eller der innehållna belopp af allmänna bevillningen för år 1851 till R:dr 1,965,065: 3. 3, Derefter hafva, såsom bevillning för sistnämnde år, ytterliligare lefvererats: under 1853 års 4:de qvartal E:dr 187: 32: 4. och under år 1854, med tillägg af restan tierna för 1850 och föregående år, » 1,467: 33. 9. j ggg. jg 3 Dessa medel utgöra följaktligen ett sammanlagdt belopp af lt:dr 1,966,720: 21. 6. och öfverskjuta den uti 1848 års förordning beräknade årliga bevill ningssumma för år 1851 » 1,850,000: med ludr lTÖ>20: 21. 6. Utöfver det i meranämnde revisions-berättelse uppgifna, före den 30 Sept. 1853 Riksgäldskontorettillgodokomna, belopp nini allmänna bevillningen för år 1852, eller R:dr 1,938,403: 44. 9. har detta verk af samma års bevillning uppburit: under de 3:ne sista månaderna af år 1853 .
Under det de sutto och hvilade, ljöd en nästan allmän klagan öfver deras sårade fötter och sjuka tår. "Voi, voi! minun jalkani!" (aj, aj, mina fötter), hördes nästan öfverallt. General Adlercreutz gick då och frågade huru det var med dem, tröstade dem och lofvade afhjelpa detta. Och när han sedan efter en stunds samtal frågade, om de hvilat ut och hemtat krafter att å nyo kunna fortsätta anfallet, svarades med en mun: ja; och ingen enda syntes till med sjuka fötter; alla täflade om att kunna hinna fortast inpå fienden; allt annat var förglömdt, så snart det blef fråga om att förjaga och slå honom. Ju närmare vi kommo till Lappo, desto starkare blef Ryssarnes motstånd, hvarföre också fram på dagen tvenne bataljoner Savolaks infanteri utskickades, att som dubbel kedja i skogen understöda Savolaks jägare. Ifrån kl. 7 om morgonen till kl. 4 på eftermiddagen fortsatte Savolaks jägare striden med samma häftighet. De stadnade väl några gångor, och hemtade liten hvila; men straxt derpå fortsatte de åter framryckandet i fullt språng och med hurrarop. På eftermiddagen skickade Björneborgs regemente, som alltid utmärkte sig genom mod och oförskräckthet, tvenne bud till general Adlercreutz, med anhållan att få aflösa Savolaks jägare, hvilka af det långvariga och häftiga anfallet i så oländig mark, icke kunde annat än vara uttröttade. Men Savolaks jägare svarade: "Björneborgarenas tapperhet är förut nog känd; vi vilja också göra hvad vi kunna, och en strid sådan som denna, tillhör oss såsom jägare." General Adlercreutz kunde ej förmå dem att emottaga aflösning. "När vi vika tillbaka," sade de, "då må herr generalen aflösa oss." En sådan anda lifvade Savolaks jägare! Innan jag fortsätter berättelsen om sjelfva träffningen vid Lappo, anser jag nödvändigt att meddela en närmare kännedom om lokalen, för att rätt kunna bedöma hvad som skedde, samt hvad som kunnat och bordt ske.
I öfverensstämmelse med de sålunda yttrade åsigter, har Utskottet funnis sig böra tillstyrka: att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande i de Län, der Stats-Verket eger utestående fordringar, att låta uti lagligen utlyste sockenstämmor, i vederbörande krono-betjenings närvaro, anställa undersökning till ut rönan - Stats-UIskottets Utlåtande, N-o 3to. 9 rönande af gäldenärernes förmåga att sina skulder godtgöra, hvarefter alla sådana fordringar, i afseende å hvilka enhälligt meddelas det intyg, att så väl hufvud-gäkh närerne sorn löftesmännen helt och hållet sakna tillgång att sina skulder gälda, må, derest andra hinder ej möta, utan närmare undersökning, angående gäldenärernes tillgångar, till afskrifning, i stadgad ordning, befordras; hvaremot för indrifning af öfriga skuldposter skyndsammast och, så vidt ske kan, innan nästa års slut, böra vidtagas alla nödiga åtgärder, hvarvid iagttages, att, på sätt genom Kongl. Brefvet den 15 December 1834 är vordet stadgadt, gäldenärernes fasta egendom, beböllige bohagsting, klädes-persedlar, erforderliga kreatur och åkerbruks-redskap samt för jordbruket nödig säd till utsäde icke få i mitt tagas; börande sedermera de sist omförmälde fordringar, för hvilkas gäldande det lagligen ulredes, att tillgång saknas bos gäldenären och löftesmän, der sådane finnes, äfvenledes i behörig ordning, så fort ske kan, till afskrifning befordras; och torde Kongl. Maj:t täckas att till Rikets näst sammanträdande Ständer i Nåder aflåta Berättelse om utgången af de, i öfverensstämmelse härmed, vidtagne åtgärder.
Mörner, Carl: För min del anser jag oss komma närmast både billighet och rättvisa, om vi följa den tariff, som Hr Rosenblad uppgifvit, hvarför jag tillstyrker antagandet deraf. Frih. Nauckhoff: Jag anhåller om tillgift, att jag ånyo uppträder, men jag är mån om alt principen icke må bortblandas med tillämpningen. Jag får påminna Huset, att det icke af mig blifvit ifrågasatt att bestämma någon sorts beräkning, hvarefter bevillningen å löner skall utgå i siffra, utan frågan är om densamma skall utgå efter procent-berakning eller efter tariff. Jag har af flere talares yttranden funnit, att man velat discutera huru en sådan tillämpning skulle se ut; men det har icke varit min sak att bringa den frågan å bane, utan blott att få principen afgjord, antingen Utsk:s eller mitt iörslag skall lagas till grund. Hr Ribbing: Det vore väl om man icke ville göra alltför stora ändringar i Bevilln.Utsk:s betänk.; ty jag fruktar, alt discussionen derom då kan komma att räcka i flera veckor. Jag föreslår alltså, alt R. o. Ad ville vidblifva den princip i afseende å tariffen, som Bevilln.Utsk. föreslå - Den 3 October f. m. 3g git, och om den synes alltför mycket förstora skilnaden mellan de olika afgifterna för de särskildta lönebeloppen; så föreslår jag antagande af Hr von Hartmansdorffs project, att afgiften blott komme att stiga med i r:dr i sender , hvarigenom, efter min förmening, ingen särdeles mannamån skulle komma att äga rum. Hr von Qvan ten: Som jag försvarar den grundsatsen, att man borde välja procent-beräkningen, hvilken icke tyckes kunna göra sig gällande, men man deremot synes höjd alt antaga en progressiv afgift; så frågar jag om denna progression skall stanna vid 1200 r:dr, och om principen derom stödjer sig på rättslära!]. Jag tviflar derpå. Det ur derföre jag gjort anmärkningen, men öfverlemna!' för resten åt herrarne alt besluta huru det behagas. Gr.
För öfrigt och med anledning af i Afd. 4 §. uti Rikets Ständers Revisorers Berättelse af år 1820, som omförmäler, att Banquen utöfver de vid sista Riksdag för Filial-Diskont* Assignationernes inlösen Inräknade 700,000 Hulr, fått i sådant ändamål contant utbetala R:dr 421,769: 30 sk. 2 rst.. anser Banco*Utskottet sig ej böra underlåta särskildt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå , att detta förhållande ingalunda är en följd af roiss-calcul, utan endast härrört deraf, att'Herrar Fullmägtige i Riksgälds Contoiret låtit de As. signationer, som ibland Diskonternes Cassa-behåliningar funnos förvarade, och ej ingingo i beräkningen af ofvanberörde 700,000 R:dr, utaf Banquen approberas och inlösas, samt deremot genast åter insatt beloppet, som utgjorde R:dr 563,051: 30 sk. 7 rst. för Utredningsräkningarne. Sjelfva Resultatet blef, vid en sådan dubbel omföring, ej i någon måtto rubbadt; men följden deraf var likväl, att den för verkliga löpande Assignationer utgångne summa, som i stället för de förslagsvis beräknade 700,000 R:dr, blott utgjorde R:dr 558,717: 47 sk. 7 rst., ej blef i Banquens Räkenskaper särskildt synlig. Hvad åter beträffar minskningen af R:dr 141,282: 43 sk. 5 rst. i ofvannämnde provisionelt antagne summa, så var en sådan minskning af Statsoch BancoTJtskotten förutsedd, uppgifven och påräknad, såsom en nödvändig följd af Diskont-RåneIdqvidernes oafbrutna fortgående, genom qvittning mot utelöpande Assignationer och 3 procents sedlar, Banco-Vtslottets ■ Betänk anden. ig
April kl. 11 f. m, Utlåtande, i anledning af Herr T örnehladhs ,Carl, i egenskap af Rikets Ständers Justitiae-Ornluds man, väckta motion, om löne-ersättning, (RGS. A) Uli ett hos Ridderskapet och Adelil afgifvet anförande har Herr Törnebladh, Carl, under åberopande af f>3 §. 3 mom. Rrksdags-Ordningen samt den lör Rikets Ständers Justitia:-Ombudsmän, dess Cancellie och betjening under den \ April 18 1 o utfärdade Stat, anhållit, att honom, såsom Juslitias-Oinbudsman, måtte beviljas utaf Riksgälds-Contorets medel, (öne-ersättning af 1,2.63 R:dr xG sk. Banco för hvarje år, ifrån och med år j83o, intill denna Riksdag, såsom motsvarande den löneförbättring, hvilken vid sisllidne Riksdag blifvit Kongl. Maj:ts Justilias-Canceller beviljad. Efter erhållen remiss af detta anförande, tillika med de häraf föranledda yttranden af Herr Friherre Roye, Ludv., Herr Grefve Cronhjelm, Otto AugustHerr Bråkenhjelm, och Herr Riben, Carl Vilhelm, har Utskottet tagit motionen i öfvervägande; och som Utskottet härvid inhemtat, att Rikets Ständer vid sisthåline Lagtima Riksdag, medelst gillande af då varande Stats-Utskotts öfver en väckt motion, om löne-förhöjning för Rikets Ständers Justilias-Ömbudsman, afgifne utlåtande, (N:o 168.) afslagit all tillökning i den för Justitiac-Ombudsmannen å Stat uppförde lön, så Stals-Utskcllcts Utlåtande Ar. o 73, anser Utskottet elen af Herr Törnebladh, nu väckta fråga om löne-ersättning böra lemnäs utan afseendeStockholm den 20 April i834- K:o 72- An koni. till Exped. Utsk. d. 24 April kl. rr f. m.