Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Underlåter embetseller tjensteman att i stadgad tid och ordning taga det i akt, som honom efter denna lag åligger; straffes efter omständigheterne med böter, suspension eller tjenstens förlust. 46 §. 1) Gör embetseller tjensteman försök att med lockande, tubbande eller hot obehörigen verka på val, som i denna lag omtalas; eller köper han eller säljer röst till sådant val, eller störer eljest friheten dervid; miste embetet eller tjensten. 16 Hor till Constilutions-Uiskottets Memorial, N:o 36. 2) Gör det annan, bote från 5o till 5oo R:dr i det mynt, hvari böter efter allmän lag räknas. 3) Den, som köpt eller sålt röst, som nu är sagdt, vare ock förfal len till den påföljd, 7 § stadgar. Om Besvär. 47 §• Vill man klaga öfver beslut, sorn vid röstlängds granskning fattadt är, gifve inom åtta dagar efter den, då beslutet fattadt blef, till landshöfdingen in sina till Pröfnings-comiteen ställda besvär. Landshöfdingen fordre ofördröjligen förklaring in af den stadsrätt eller kyrkoherde, som vid granskning när varit, så ock, der besvären annans valrätt, än besvärandens, röra, af den, hvars rätt sålunda är ifråga satt; och tillställe Pröfnings-comiteen, när den sammanträder, alla handlingar, som i målet ingifna äro. Comiteen tage besvär och förklaringar under pröfning, afgöre frågan och sände beslutet genom landshöfdingen genast till den domare eller kyrkoherde, som röstlängden förvarar; och ligge domarens eller kyrkoherdens vårdnad å, att rättelse, den Comiteen förordnat, varder i röstlängden iakttagen. Ej må ändring af Pröfnings-comitéens beslut i thy mål sökas. Hvad om landshöfding och läns Pröfnings-Comité nu är sagdt, gälle ock för Öfverståthållare i Stockholm och den stadens Pröfnings-comité.
Till närmare förtydligande af den större fullständighet RiksHufvudboken hädanefter erhåller, genom upptagandet deruti äfven af alla de Cassors och Fonders räkenskaper som förut blott granskats i Kammat-Rätten, har Utskottet ansett, att i 3:e §. meningen efter ordet ”granskade” bordt så ändras: att, i stället förorden ”ifrån och med dem för år 1829 ingå”, det bör heta: ”hädanefter ifrån och med dem för år 1829 äfven ingå.” D'å i 2:a §. definition blifvit gjord, hvad med allmän redovisning skall förstås, har 4 §• funnits böra, i stället för ”Denna Allmänna Räkenskap öfver” börja med "Denna allmänna redovisning för" Ang:de innehållet af 5:e §., hvars lydelse är beroende af R. St:rs beslut, i anledning af det sedan sista Piiksdag hvilanda Förslag af ConstitutionsUtskottet, till ändring i 68 Riksdagsordningen, har Utskottet trott Betänkande!), N:o 353. 225 trott alne alternativer böra uppställas. Godkännes af B. St:r, att Revisorerne skola emellan Riksdagarne hvarje år sammanträda, då torde de i denna <j. meddelade föreskrifter böra blifva: "Revisorerne sammanträda emellan Riksdagarne ”hvarje är, för att granska det eller de års räkenskaper, som blifvit afslutade näst efter dem , sora af ".Statsutskott vid Riksdag eller af R. Sttrs Revisorer sist undergått granskning. I samma händelse rättas begynnelsen af 6 §. derefter sålunda: "Revision tager sin början.*' Men skulle åter den ifrågakomne Grundlagsförändringen icke bifallas, då anser Utskottet 5 §. böra undergå den förändring, attordet: ”RiksHufvudböckcr” utbytes af det i 68 §. Riksdagsordningen nyttjade ”Räkenskaper” samt orden "i oafbruten ordning" uteslutas och hela sista Momentet, ang:de granskningen af mera än 2 års afslutade Räkenskaper utgå, enär fråga derom i allmänhet icke bör uppkomma.
Nej, om i frågan om säkerhet, erfarenheten blir grund för omdömet, så hänlöres man lätt till den tanka, att den föreburne osäkerheten tjenar här mera såsom pretext, än sorn skäl; och min öfvertygelse är, att man liar ofantligt orätt, då man glömmer den största af all säkerhet, som ännu aldrig svikit, den nemligen, att Svenska Folket alltid med beredvillig-, het utgör hvad Staten behöfver. och betalar skyndsammare Krono-utlagorne, ån någon annan skuld. Herr Tham har, åt ett bristfälligt skål, velat gifva stöd af ett annat lika bristfälligt. Om man också skulle antaga, att de andra nårin -, garnes beskattning åfven har en minimi-grund,' så år dock skillnaden sådan, att skålets tffect försvinner för urskillningen. Den minimi grund,; som i öfrigt år antagen, har den förtjensten att, vara generel, och lika för alla, och har således Ridd. o. Ad. Pr. VI Band. 4. •# Ben 2 Juli i f. m. rättvisan med sig; då deremot miniini-beråkningen för hemmanen, kan, vid hvarje Riksdag, blifva olika; derigenom, att ett Lin kan af slumpen, eller omsorgen, blifva lindrigare beskattadt, ån ett annat; och det år just denna möjliga olikhet, denna möjliga orättvisa, som utgjör orsaken, till Folkets klagan öfver saken; emedan råtta såttet att göra beskattningen oangenäm, vore just, att gifva den möjligheten till orättvisa. Herr Tham har rått deri, att lör hus i Ståderne, utgjör försäkrings-summan grunden för bevillningen; men om man vill deri finna en likhet med Minimi-tabellen för jorden; så visar sig dock deremellan en skillnad, som borttager jemförelsen. Utom att försåkrings-grunden endast gäller, i anseende till de hus, som åro försäkrade, men icke i anseende till det större antal hus, som icke åro försäkrade, då deremot
Stora teatern har gifvit en lyckad repris af Thomas ' opera » Mignon » samt en dito af prof. Salomons s Diamantkorset ». Påskdagen gifves f. f. g. Halérys komiska opera » Andorradalen ». Till uppförande förberedes » Den vilseförda » med fröken Vendela Andersson som Violetta. Dramatiska teaterns nya program drager fortfarande publiken. De flesta gå säkerligen för att se fm, Hartman briljera i en ny flicksnärteroll, och de få äfven sitt lystmäte här vid lag tillfredsstäldt. Bagatellen » Småflickor » är ju ock särskildt skrifven för fru Hartman. Fröken Sandell fyller väl den andra rollen i stycket. — Efterpjesen » Bettys förmyndares, lustspel i 4 akter af Alexander Kielland, synes deremot ej riktigt slå an på publiken. Stycket har dock flere förtjenster och utföres förträffligt på alla händer. Nästa program upptager Runebergs » Kan ej » och Blanche ' s lustspel » Magister Bläekstadius » och är anslaget till annandag påsk. Nya teatern, som en längre tid hvarje afton med godt spel och för goda hus gifvit » På hafvets bottens, afslutade sina ordinarie representationer före påsk i går afton (måndag), f afton (tisdag) gifves samma stycke till förmon för den välkände och förtjente skådespelaren hr Eduard Nilsson, hvilken i detta stycke har en af sina glansroller, fngen vän af hr N:s goda och oförargliga komik torde försumma att infinna sig. Vasateatern har nu blifvit färdig med den bebå- dade nya operetten af Millöcker, » Viceamiralen ». Med det på de flesta händer förträffliga utförandet och med den nätta och lekande musiken artar sig denna operett att varda en kassapjes för teatern och att hos publiken blifva lika populär som trots någon at sina bättre föregångare. V i torde återkomma. Tvänne symfonikonserter inom loppet af en vecka och med samma program blir nog litet för mycket, helst som den ene af dem råkar i kollision med andra tillställningar. Den första konserten å Stora teatern gafs för fullsatt salong och, såsom var att vänta, under lifligaste och det mest välförtjenta bifall.
Ehuru nu Utskottet visserligen icke kan instämma i den åsigt, motionären synes hysa, att första uppbudet å fast egendom icke skulle hafva en vidsträcktare betydelse än de följande, — ty det första afser jemväl uppenbarligen det redan i äldsta tider brukliga offentliggörande af ombyte utaf egare till fast egendom, till känne - Lag-Utskottets Betänkande X:o 29. 3 dom för en hvar, tordeman eller icke, — så anser dock äfven Utskottet de åberopade stadgandena böra tolkas så, att den, som erhållit ett uppbud å fastighet å landet, är pligtig att taga det eller de följande å näst derefter infallande lagtima ting och icke må efter behag uppskjuta med lagfartens fullföljande. I de flesta domsagor torde ock sålunda tillgå, att då ett köpebref blifvit till Rätten inlemnadt och första uppbudet erhållits, detsamma förvaras hos Rätten, som vid följande ting meddelar ytterligare uppbud, utan särskild begäran af sökanden. Vill deremot denne redan efter första tinget återfå sitt köpebref, hvilket kan vara nödigt i händelse köpet skall lagfaras vid flere domstolar, så kan sådant honom icke förvägras; men domstolen eger dock tillse att lagfarten icke alstadnar, utan bör kunna vid vite tillhålla en försumlig köpare att densamma fullfölja. Att åter domstolen skulle meddela de sednare uppbuden, utan att ega tillgång till köpebrefvet, hvarå bevis öfver hvart särskildt uppbud skall tecknas, synes mindre lämpligt att såsom regel stadga. I fråga åter om bördemans rätt, så har, så vidt Utskottet kunnat inhemta, den mening blifvit, efter utfärdandet af 1800 års omförmälde författning, i lagskipningen allmänneligen antagen, att om i orter, der t. ex. tre ting årligen hållas, köparen erhållit tredje uppbudet och bördeman icke instämmer talan om börd till det näst derefter infallande ting, bördemannen förlorat sin talan, ehvad köparen då erhåller fasta eller icke.
Visserligen har ett af dessa förslag, förslaget N:o 2, (det, hvarå jag här i främsta rummet vill fästa afseende, då mitt yrkande med hänseende till detsamma varit ovilkorligt) inom Riddarhuset blifvit genom en Konungens rådgifvare ex officio fördömd!, på samma gång han förklarat sig deraf icke hafva tagit kännedom, men då jag saknar all anledn. till den förmodan, att StatsUtsk. på ett dylikt klandervärd! sätt vill tillvägagå, synnerligast som jag blifvit förvissad derom, att förenämnde förslag, så väl inom Utsk. som inom RiksStm, eger starka sympatier, så uprepar jag ännu engång, att jag haft billig förväntan att Utsk. samtidigt skulle yttrat sig öfver de punkter af nämnde förslag, som med inkomst-betänk, stå i oskiltaktigt sammanhang och ej, som nu skett, framkommit med sitt i så många afseende outredda utlåt., hvilket, om det af samtliga RiksStm biefve bifallet, möjligen skulle gifva anledn. lill att vid innevar. riksdag undertrycka verkningarne ej allenast af förenämnde högst behöflige förändring i försvars-budgeten, utan äfven af flera andra vigliga, med hänseende till Statsverkets inkomster och utgifter, väckta frågor, såsom skatteförenklingen m. fl. Skulle nemi. förslaget N:o 2 till förändrad organisation af Landtförsvaret af R. St. gillas, komme följande förändring i StatsUtsk:s inkomst-betänk., att derigenom upstå: Förökade Inkomster. Ordinarie eller Ständige Inkomster. l:o) Ordinarie Räntan. På den till Statsverket inflytande andelen häraf komme att öfverflyltas Löningsräntor till ett enl. markegång på förslag upskattadt värde af 534,367 r:dr; men då dessa räntor, utgående enl. verklig markegång, kommo, på sätt StatsUtsk. sjelf i utlåt. Lit.
Stånd, hvilket alltid utgör ett af dc säkraste stöd för vår egen och efterkommandes politiska och medborgerliga tillvarelse. De till en sådan Inrättning beböflige medel synas mig lämpligast böra utgå af det öfverskott, som vinnes genom den förhöjning uti bränvinsskatten, hvilken vid denna Riksdag troligtvis kommer att äga rum — då Landtmannen, För hvars nyita denna Landtbruksskola bildades, också blefve den, som dertill mest bidrog. Grefve Bark anbÖll, att dess Motion måtte remitteras till vederbörligt Utskott, och med de öfrige RiksStånden communiceras. Herr von Hartmansdorff i Åugust: Jag anhåller, att få förena mig med Grefve Bark i hufvudsaken af den framställning han gjort. I den talrika LäroverksComitcen yrkade jag ungefärligen detsamma, sorn Grefven; men föga afseende gjordes derpå; likväl har man i förbigående nämnt saken såsom önsklig, ehuru den ej directe blifvit föreslagen. För mig, sorn ej är landtman, har det varit fägnesamt att höra en man bland Ridderskapet och Ädeln, hvilken i detta afseende är så utmärkt, påyrka hvad min röst varit för svag alt uträtta. Herr Rosenbladj Bernhärd: Jag vill endast intyga den utmärkta och stora nyt - t)en io December e. m. 383 ta, som Inrättningen af Landtbruksskolan på Mögel i n gjort i Tyskland. Det vore en stor vinst för mitt Fädernesland, om det, under en mans ledning, liknande den utmärkte Thaer, kunde få en sådan Inrättning» Lades på bordet. Grefve Posse j Erik j uppläste följande : Enligt nu gällande Författningar, skall lill Kongl. Maj:t och Kronan erläggas hvart Tionde Skeppund eller Tunna, af den tillverkning, som hämtas från Grufvor, på , Kronooch Kronoskatte grund, hvilka icke åtnjuta frihetsår.
Stockholm den 26 juni 1821 CARL JOHAN Kungörelse angående tullen för salt, som på Cap Verdeöarna intages av svenska skepp, kommande från Brasilien. Stockholm den 3 juli 1821 De skepp som kommer från Brasilien och till fyllnad tar in salt på Cap Verdeöarna må förtullas som salt från Portugal, med den lindring i tull, som gäller för varor inkommande från Brasilien. Stockholm den 3 juli 1821 C KLINTBERG Kungörelse angående nyodling genom flåhackning och torvbränning på kungsgårdar och boställsägor. Stockholm den 5 juli 1821 I skrivelse av den 8 maj har stadgats, att vid kungsgårdar, militär,- civil och ecklesiastikboställen är flåhackning och torvbränning på ängsmark tillåten, efter undersökning och yttrande av länets Hushållssällskap och befallningshavanden. Om de finner att skada ej sker, får efter bränning endast en sädesskörd tagas. Fältet skall därefter med vanlig gödning bibehållas, besås med gräsfrö och ny flåhackning och bränning inte verkställas förrän gräsvallen är försämrad och mossbelupen. Om då utan skada ny bränning kan ske är det tillåtet efter prövning. Innehavare eller arrendator får inte vid ansvar av vanhävd använda detta odlingssätt på annat sätt än som nu beskrivits. Undantag är ouppodlade, från mossvall icke befriade samt till fruktbarhet inte beredda kärr och mossar. Där är det tillåtet att utan inskränkning och tillstånd använda flåhacka och bränning, tills mossan är fullkomligt utrotad och fältet fruktbart. Befallningshavanden skall vid syner och ekonomiska besiktningar hålla noga tillsyn att denna stadga följs. Stockholm den 5 juli 1821 CARL AXEL LÖWENHIELM Kungörelse angående tillåten utförsel av ekbark. Stockholm den 16 juli 1821 Det nu gällande förbudet att utföra ekbark kommer att upphöra. Under tre år blir det tillåtet att mot 5 % tull på varans värde utföra ekbark. Stockholm den 16 juli 1821 C KLINTBERG Kungörelse angående Den, under Kongl Maj: ts resa till Norge, samt Västra och Södra Delarna av Riket, i nåder tillförordnade regering.
Skrifvelse !S:o 168. franikalln stridigheter af desto betänkligare art, som Torneå eif utgjorde riksgräns; samt att, vid detta förhållande och dä Haparanda stad saknade annan närmare belägen och tjenlig hamnplats än ifrågavarande Purra-lahti, hvilken hittills äfven för delta ändamål begagnats, men denna hamn i dess närvarande skick vore, såsom anfördl blifvit, öppen för hafsviudar och drifis, det vore desto mera önskligl att den föreslagna hamnbyggnaden kunde komma till verkställighet, som Haparanda stad egde betydlig export, särdeles af viktualievaror, och det dessutom vore af vigt alt å denna, en af de nordligaste punkterna i Bottniska viken, en god hamn funnes alt tillgå; samt af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader: att, hvad anginge den ifrågaställa hamnen vid Purra-lathi, någon olägenhet möjligen kunde synas härröra deraf, alt denna hamnplats vore belägen på en mils afstånd från Haparanda; men alt, — i betraktande af att nämnde stad vore obetydlig och att således den ifrågasatta hamnanläggningen ej egentligen vore afsedd för sjelfva stadens rörelse, utan hufvudsakligen för ortens, samt för den allmänna sjöfarten, hvartill komme att, om än förhållandet vore, att muddring upp till Haparanda uti Torneå elfs utlopp icke erfordrade särdeles betydligare kostnad än byggnaden af hamn vid Purra-lahti, en dylik uppmuddring, som dessutom svårligen kunde ske utan medgifvande från Ryska regeringens sida, i allt fall ej kunde tillstyrkas, emedan mudderrännan på denna lokal icke vore utförbar med hopp om framtida bestånd, — Styrelsen funne sig böra förorda anläggning af Purra-lahti hamn: i hvilket afseende Styrelsen, med hulvudsakligl godkännande af den upprättade planen samt vitsordande, att den beräknade kostnadssumman komme att blifva för arbetets utförande behöflig, tillstyrkt beviljande af det sökta statsanslaget å 54,000 R:dr Runt, motsvarande omkring f af den förslagsvis beräknade kostnaden.
Öå Frihérre Cederströttt imedgifver, att här finnes tillräcklig tillgång pa gröfre blyertz , så medgifver han äfven , att tillräcklig tillgång finnes på knare blyertz, emedan det blott är slsmningen söm skiljer dem. Det finnes i hvarje bod öfverflöd äf Svensk blyertz. I öfrigt får jag tillägga, att Inan icke bör frugté för alltför hög tull, utan blott för lig tull, emedan den förra af Kongl* Maja kan nedsättas. Friherre Cederström: i händ elsé dén finaro sorten blyertz här fanns, Skulle jag ej yrka någon förändring, men det är just det iilla qvantum hvilket Herr Tham sagt här införes, som är behöfligt, och om tullen höjes, stegras det till ett öfverdrifvet pris* Den vanliga blyertsen må gerna beläggas med hög tull, mea den finare* sorn här ej raffineras, bör bei läggas med lägre tulk Grefve Spens: Lika med Friherre Cederström anhåller jag få anmärka, att den upplysning Herr Tham lemnåt, är det säkraste bétfis att 2toe slags blyerts finnas, den ena för konstan, den andra för allmänna behof. Jag tror att i allmänhet en vara, som till stort belopp exporteras, men till något importeras, måste anses af (fen 66o pen iS Augusti e, m. ■§ beskaffenhet, att den behöfver delas i 2:ne arter. Friherre Wrangel: Herr Tham tyckes hafva upplyst att vi hafva tillräckligt finare blyertz, då han nämnde att 40,000 skålpund exporteras. Vi måtte således hafva tillräckligt till eget behof. Det är derföre ej skäl att nedsätta tullen. Vill man uppmuntra dem, som fabricera finare blyertz måste man bibehålla det gamla. Herr Riben: Det är en alldeles obestridlig sanning att det finnes tvenne sorter blyertz; men att det finnes någon godfin Svensk blyertz derpå tviflar jag ; åtminstone har jag ej kommit öfver någon sådan. Nog hafva vi blyertz för att smörja tröskverk med , men sådan som behöfves för finare ritpennor tillverkas ej i Sverige.
Detta vore ett äfvenlyrligt företag, som jag gerna ville förekomma, emedan jag anser oss icke böra bifalla något annat förslag, än ett sådant sorn Ståndet kan i framtiden vidhålla och sådant är icke det förevarande. Om dess egenskap alt vara upplösande af Ståndsförfattningen komme genom våra öfverläggningar alt mera, än eljest, falla i ögonen, så skulle för dem, som önska Ståndsförfattningens omstörtning, ingen åtgärd vara Ijenligare, än att vid en kommande Riksdag förmå de öfriga Stånden antaga delta då återväckta förslag. Hade R. o. Ad. gillat det förut, så torde Ståndet hafva svårt vid att frångå sitt föregående beslut. Alla olägenheterna af ett skadligt förslag stodo då qvar. För dess antagande vid detta tillfälle hafva redan några röster höjt sig; ännu flere och mägligare skola komma efter. Det är således icke utan behof, sorn jag uptager förslaget till närmare granskning och önskar att Ståndet täcktes skänka mig någon uppmärksamhet. Jag kunde möjligen befara, att man dertill icke vore rätt villig, åtminstone att åtskilliga medlemmar kunde anse mig, som är förfaltare i representatiousväg, tala af yrkesafund och att jag gjorde det ibland annat, för att bereda möjlighet för mitt förslag alt med tiden blifva antaget. Men jag öfverlemnar lill en livar af delta Stånd att bedomina, om mitt tal skall röja afund eller bemödande att efter förmåga bidraga till utredning af hvad rätt är. Om jag anses partisk derföre, att jag upgjort ett förslag, som icke är under öfverläggning: så torde förslagets fäder och farbröder, af hvilka åtskilliga här finnas och otvifvelaktigt komma att yttra sig, icke kunna anses vara mindre partiska å andra sidan. Då upslår ju jemvigt emellan motsatserna och tillfälle för dem, som äro alldeles oväldiga alt göra jemförelse mellan skälen å ömse sidor. En serskildt anledning att med obenägenhet afhöra mig torde finnas för många af detta Stånds ledamöter deri, alt de, såsom vi redan funnit af föregående yttranden, nitälska för sjelfskrifvenhetens bibehållande, då jag åter tillstyrkt alt Ståndet måtte afsäga sig densamma.
Län sig förenat, har förklarat, att han icke instämmer i Nils Insulins motion derom, att ifrågavarande corivéntioner ovilkorligen måtte uppgöras, samt att hans åsigter af ämnet äro följande: att, i anseende till det hos Embetsmännen i allmänhet rådande anspråk på högre löner, öfverenskommelser om presträttigheters utgörande böra i församlingens och publike ombuds närvaro, ske endast vid inträffande ledigheter, hvilka ej böra kungöras och få sökas, förr än Kongl. Maj:t fastställt conventionerne; att dessa framför allt böra angå likstolen och byggnads-skyldigheten, såsom varande de svåraste och i opinionen mest förhatliga onera; och att vid Paslors-Adjunclers tillförordnande och missiverande, Consistorierne böra bestämma lönerne, som skola dem af Pastorerne bestås; 6:0 Gustaf Gustafsson från Södermanland, 7:0 Anders Larsson från Upland, 8:0 Eric Hansson från Örebro Län, gro Jan Peter Jansson ifrån Stockholms Län, 10:0 Eric Pehrsson från Gefleborgs Län, samt 11:0 Lars Olsson från Örebro Län, hvilka, biträdde af åtskillige andra Ledamöter inom Hedervärda Bonde-Ståndet, yrkat, att Presterskapets rättighet till likstol måtte alldeles upphöra, enär icke allenast afgiften är 8 Allm. 1^ tv. och Oecotr.-Urshotms Bet.
Det hufvudsakligaste skälet till delta, inrättningen på längden undergräfvande missförhållande lage dock i den betydliga årliga förlust, institutet finge vidkännas för de 52 fri-elever, detsamma för åtnjutande statsanslag, vore pligtigt att underhålla och hvilken uppginge till icke mindre än 2,533 R:dr 16 sk. om året, enligt hvad ett motionen bilagdt utdrag ur räkenskaperne närmare gåfve vid handen. Af detta utdrag inhemtades tillika, att, då en elev af mankön årligen kostade institutet 266 R:dr 32 sk. och en af qvinnokön 250 R:dr, hvilket för 32 af de förre och 20 af de sednare, hvilket vore medelförhållandet, eller tillsammans 52, utgjorde en årssumma af 13,533 R:dr 16 sk., och staten bidroge med endast 11,000 R:dr, den sagde bristen uppkomme, som af inrättningens öfrige tillgångar måste betäckas, hvarigenom kapitalfonden oundgängeligen skolat minskas. Visserligen erbjöde sig häremot den invändning, att en betydlig del af denna årliga brist kunnat undvikas, derest direktionen helt och hållet upphört att med inrättningens enskilda tillgångar underhålla några fri-elever, men för detta sitt menniskoälskande nit att vid institutet lemna tillfälle åt det möjligen största antal af olyckliga likar, torde direktionen, enligt molionärernes åsigt, snarare förtjena loford än klander, helst den derigenom ansett sig afbörda inrättningens förbindelse til! de gifvare, genom hvilkas frikostighet fonderna tillkommit.