Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der står nemi : ’ Bancostyrelsen vare förbjudet att inköpa guld till banken vid de tillfällen, då tillgången deraf uppgår till -y:del af bankens metalliska cassa.” Men nu gifves det två sätt för banken att erhålla guld nemi. det ena genom köp, hvilket är förbjudet, och det andra medelst vexling, hvarom ingenting är nämnt. Men då det är lika förderfligt om banken under det förutsatta förhållandet invexlar eller köper guld, så torde detta stadgande lämpligen böra uttryckas sålunda : ”Bancostyrelsen vare förbjudet att till banken inköpa eller invexla guld, då tillgången deraf uppgår lill -jMel af bankens metalliska cassa.” Jag öfverlemnar likväl till Ståndet att bedömma, huruvida denna anniärkn. är af beskaffenhet, att betänk, i anledn. deraf bör återremitteras. Hr Stuart, Carl Gust.: Nyss uppkommen, har jag icke hört, att någon annan anmärkn. mot BancoUtsk:s betänk. N:o 75 blifvit gjord än den som Hr Cederschjöld framställt, och hvarpå jag får lemna det svar, att hvarje för i3 II. 62 Den 19 September f. ui. stärkning af bankens metalliska cassa genom guld i sjelfva verket sker genom köp, enär guld icke är såsom egentligt mynt i allm. rörelsen gångbart och banken ej heller är skyldig att invexla ducateller annat guldmynt, hvadan alltså det guld, sorn banken emottagit, det må vara i myntad eller omynlad form, måste anses såsom en af densamma inköpt vara. Jag förmodar derföre, att någon återremiss icke af den nu uppgifna anledn. beböfves, då ordet ”inköpa” i afseende på ifrågavar. metall innefattar så väl hvad som egentligen förstås med köp, som äfven hvad som i fråga 0111 mynt utaf andra metaller menas med vexling. Hr Cederschjöld: Den siste värde talaren har, så vidt jag kunnat fatta hans mening, påstått, att allt emottagande af guld i banken vore köp, och att icke någon egentlig vexling deraf existerade.
Sedan likväl undersökningarne för utstakningen af Östra stambanan, från Katrineholm i Södermanland, genom Östergötland, till förening med Södra stambanan inom Småland, visat, att terrängen från sjön Sommens norra ända, der denna bana inkommer i Jönköpings län, icke, under iakttagande af de för stambanorna bestämda lutningsoch krökningsförhållanden, medgifver att, utan alltför stora kostnader, framföra berörde bana i rakare sträckning mot Tenhult än förbi sjöarne Ralången, Anebysjön och Gäddevikssjön till Nässjö, samt äfven andra förhållanden, hvarom vidare här nedan anföres, antyda, att afsevärda fördelar skola vinnas genom en sådan anordning, och då således linien emellan Nässjö och Tenhult, såsom ingående i planen för den framtida förbindelsen emellan de östra, vestra och södra provinserna, måste utföras, äfven för den händelse att den Södra stambanan skulle komma att anläggas 54 genom Lagadalen till Tenhult, så följer häraf, att ofvanberörda linie emellan Nässjö och Tenhult bör undantagas från jemförelsen emellan de båda för Södra stambanan framställda alternativerna, samt denna jemförelse således ej utsträckas längre än till linierim emellan Finjasjön och Tenhult å den ena, samt Nässjö å den andra sidan. Alltså hör från den förut uppgifna längden på Nässjölinicn afdragas distansen emellan Nässjö och Tenhult, 2 mil 4900 fot, med en kostnad af 1,479,120 ll:dr, då för denna linie återstå 18 mil i längd och 11,526,411 R:dr i kostnad, samt skilnaden emellan de håda altcrnativcrna reduceras till 16000 fot i längd och 1,647,016 R:dr i kostnad. I afseende på lutningsoch krökningsförhållandcn hafva båda linierim lemnat tillfredsställande resultater, ehuru Nässjölinicn äger flere stigningar af 1 på 100 än Lagalinien, dock, såsom profilerna visa, icke af den längd, att de på något menligare sätt inverka på rörelsen. Dessutom befinnas
Hvad beträffar fruktan att förlora crediten derigenom att Svenskt tackjern med utländskt uppblandas; så är del ingalunda derföre, som jag talar för bibehållande af förbudet, ty något sådant befarar jag ingalunda. Den del af Hr Bergvalls vid Utsk:s betänk, fogade reservation, som angår upphörandet af förbudet emot utförsel af tackjern, blef nu uppläst, på begäran af Frih. Cederström, som derefter yttrade: De redan framlagda skälen torde synas mig icke sakna giltighet. Jag instämmer med reservanten och Hr von Troil deruti, att förbuden böra bibehållas; men mig tyckes, att Hr von Troil ej understödt detta yrkande med nog kraftiga argumenter. Det torde ock ej vara så lätt att, då man ej vill lemna skydd åt andra näringar, kunna begära det åt denna. Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, alt Hr von Troil förklarat att, om den af Bevilln.Utsk. föreslagna tullen verkligen blefve beståndan 22 - 340 Den 3 Juni f. m. de, så kunde man ej just hafva något emot saken att invända. Jag återgår mycket längre och säger i st. f. ”om denna tull blefve beståndande”, att: som det är alldeles gifvet att denna tull ej blefve beståndande, så kan man ej ingå på förslaget. Och jag har dertill så mycket mera skäl, som en reservant redan ansett den föreslagna tullen för hög och begärt en ändå större nedsättning; man kan ock vara temligen säker om, att på det den föreslagna fördelen mätte blifva mera verklig än förespeglad, så komma bemödanderna att i desto vidsträcktare och kraftigare mån riktas derhän att få inträda i en allt mera ymnig besittning af den beviljade rättigheten. Mig synes det alltså ganska farligt, så väl i afseende på sjelfva jernlillverkningen som på skogarnas bestånd, att gå in på Utsk:s stadganden. Huru gick det t. ex. med frågan om den lättade kolhandeln?
Det är icke skäl för afslåendet att åberopa, det ej de tvenne vid förra riksdagen beviljade generalspensionerna ännu blifvit begagnade, utan tvärtom ökadt skäl att bifalla den K. propos:n, då tilltagande år och dermed förenad svagare helsa naturligtvis påkalla afskedstagande; och huru skall det kunna ske utan behöriga pensioner ? Kan »nan begära tjensternas och lönernas afstående, utan att för - Den a Juni c. ro. 5i vissa innehafvarne om de föreslagna pensionerna, sorn i alla fall ej motsvara de innehafvande lönerna. Utan bifall till Konungens nåd. propos., ang:de generalspensionerna, skall löneregleringens fulländande fördröjas och Hera förljenta officerare sakna både befordran och den löneförbättring, som är bestämd. Ett lika förhållande är i min tanka obestridligt i anseende till amiralspensionerne. Jag anhåller på dessa grunder om återremiss. Hr af Dalström, Gust. Jac.: Jag får äran förena mig uti hvad Gr. v. Rosen anfört, rörrde generalspensionerna, samt uti hans anhållan om återremiss af utlåt, i denna del. Jag har derföre egentligen a:ne grunder. Den ena är, att jag finner, att, i händelse K. M:s propos. bifölls, derigenom bereddes tillfälle för generaler att taga afsked, när aftagande helsa och krafter satte dem ur stånd att vederbörligen sköta tjensten. Den andra grunden, hvarföre jag yrkar bifall till den K. propos:n, är den, alt jag ser deruti enda sättet för indelta reg:terna, alt återbekomma reg:tschefslönerna, hvilka nära 20 år varit disponerade för generalerna. Jag anhåller om återremiss af utlåtandet.
Vägrar man den, som i afseende å förbrytelser mot denna författning eger undersökning anställa, tillträde till rum eller byggnad, der, enligt § 63, undersökning ske må; bote från och med 100 lill och med 1,000 R:dr. § 51. När förbrytelse mot denna författning åtalas, ansvare bränvinslillverkare eller dislilleringsidkare för hustrus, barns, tjenstefolks och vid bränneriet anställde arbetares gerningar, i fall bötesansvar eller förlust af redskap eller tillverkad vara eller kärl, hvari den förvaras, ilrågakommer, derest icke omständigheterna visa, att förbrytelsen skett utan hans vetskap och vilja. Redskap, tillverkad vara och kärl, hvari den förvaras, skola, fastän bränvinstillverkare icke är egare deraf, förbrutna dömas, när förbrytelse, som sådan påföljd medförer, är begången af bränneriets arrendator eller föreståndare, eller ock efter arrendatorns eller föreståndarens föreskrift. Då förbrytelse, som enligt denna förordning medförer förlust af redskap, tillverkad vara eller kärl, hvari den förvaras, blifvit begången af annan än dessas egare, och denne sednare finnes vara berättigad alt dem behålla, skall den brottslige utgifva redskapens, varans eller kärlens värde. § 52. Bränvinslillverkare eller dislilleringsidkare, som åt den vid hans bränneri anställde kontrollör eller tillsyningsman såsom gåfva något gifver eller erbjuder, böle från och med 20 lill och med 200 R:dr. Kontrollör eller tillsyningsman, som gåfvan mottager, vare lika ansvar underkastad och miste derjemte befattningen. 40 Eccp ed i tio n s -IJt sko t te ts Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 156, § 53.
Förbryter sig Fullmägtig, i något af förut nämnde fall, emellan Revisiolierne eller då Rikets Sländer ej äro tillstädes; anmäles och beifras sådant af Rikets Ständers .Tuslitiae-Ombudsman; och afhålle sig tilltalad Fullmägtig från utöfningen af sin befattning, intilldess han genom laga kraft egande beslut blifvit frikänd. 11 §. Åtal mot Fullmägtig för öfverträdelse, den han i sådan egenskap begår, anställes inför Svea Hof-Rätt; och eger den af parterne, som ej åtnöjes med Idof-Rältens Utslag i målet, att deröfver i den ordning, som i allmänhet för brottmål stadgad är, hos Kongl. Majit i Dess Högsta Domstol sig besvära. Stockholm den 26 Maj 184d. Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 22 Maj 1841. Preste-Ståndet den 24 Boigare-Ståndet den 24 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder och stadganden, i afseende på strömmings-fisket. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Ulsk. Bet. N:o 67.) S. A. K.
Prot. 1840 och 184c 4 Sorni. 1 Afd. 2 Band. 43-te Haji. 1 2 Stats-TJtskoltets Utlåtande, N.-o 4'^- hållanden skulle blifva stridande emot den jern 1 i k het, som i sådant afseende emellan de begge förenade Rikena bör iagtlag^s, utan afven alt, så framt ett större och efter de begge Rikenas fördelar af de med Convoymedlen bestridda utgifter lämpadt bidrag till dessa utgifter skall kunna af Konungariket Norriges Stor-Thing förväntas, en lika fördelning af administrationen emelian Svenska och Noirska embetsman jemväl bör ega rum, anser Utskottet den möjliga besparing, som igenom detta förvaltningsbestyrs öfverlemnande åt Commerce-Collegium, skulle kunna beredas, icke motsvara de fördelar, som det Svenska Statsverket skäligen hade att förvänta, om, på sätt Utskottet föreslagit, ett serskildt Embetsverk inrättades; hvadan Utskottet i denna del vidblifver sitt förra yttrande. 2:0 I anledning af Slats-Utskotlels förslag, alt den afgift lill Idandelsoch Sjöfarts-fonden, som af Rikets Ständer varder beslutad, måtte komma att hädanefter uppbäras och till Slals-verket levereras tillsammans med Tullmedlen, har inom Borgare och Bonde-Stånden blifvit yrkadt: att nämnde afgift måtte, på sätt Herr Halling i dess afgifne motion föreslagit, komma att alldeles upphöra, emot det att Tullbevillningen ökades med så stort belopp, som kunde erfordras för att fylla de behof, hvartill Handelsoch Sjöfarts-fonden varit afsedd, så alt den serskilda debiteringen af Tn 11- umgälder samt Handelsoch Sjöfarts-afgift, som hittills egt rum, mätte kunna upphöra, hvarjemte inom förstnämnde Riks-Stånd blifvit anmärkt , dels, att Utskottet kringgått den frågan, om afgiften lill Handelsoch Sjöfarts-fonden är af bevillnings-natur eller ej, hvilken fråga vore så mycket vigtigare att få utredd, som Rikets Ständer vid förra Riksd gen måst hus Kongl. Maj:t anhålla om jemkning och nedsättning af afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden, hvarom någon underdånig framställning icke erfordrats, om det varit afgjordt, att afgiften är en bevillning, deröfver Ständerne ega att ensamme besluta, dels att Utskottet icke ingått i någon beräkning , lill huru stor procent af Tullen ifrågavarande afgift behöfde uppbäras, hvaraf ej kunde dragas annan slutföljd, än alt Utskottet ansett den hittills fastställde 10-procents-taxeringen böra fortfara , fastän, enligt Utskottets egna calculer, för behofvets fyllande icke erfordrades mera, än 6 2^3:dels procent, simt att, om Stats-Ulskoltet icke ansåg sig kunna i en bevillningsfråga meddela yttrande,
Hr Ribbing, Arvid: Då en talare, som yttrat sig emot präglandet af ett mindre mynt, än ett Öre, yrkat ålerremiss af denna punkt, förmodar jag alt återremiss kommer att ega rum. Samma talare har sagt, att man ej kunde få köpa något för ett så litet mynt som J Öre eller vår nuvande Styfver. Sådant torde kanhända förhållandet vara i den ort, der han bor, men i min hembygd finnas många saker, om hvilka det heter, att de kunna fås för styfver stycket. Jag tror att ett stort antal fattige skulle blifva ganska missbelåtna, om de ej fortfarande finge ett mynt, hvarmed de kunde förskaffa sig dessa saker. Jag kan således icke annat än förena mig med dem, som yrkat det ett mynt, motsvarande styfvern, blefve slaget. Del minsta myntvärdet är f. n. 1 rst. 6 rst. motsvara ett Öre. Om nu intet mynt under ett Öre kommer alt slås, skulle alla dessa 6 under-afdelmr gå bort. Jag tror att det kunde till en början vara nog att låta 3 af dem gå bort, och anser att vi fortfarande böra hafva ett mynt, som motsvarar 3 rst. eller styfvern, enär afbroltet eljest blefve för stort. Att Utsk:s mening verkligen varit, att Öret skulle blifva det minsta präglade myntet, kommer att synas längre fram i Betänk., då frågan om kopparmyntets utprägling förekommer. Hr Aminoff: I den framställning Frih. Tersmeden gjort, att alla brutna tal af Öret, sorn icke upginge till fullt ^ Öre, borde uteslutas från räkningen, och då de öfverstiga \ Öre utföras till ett helt öre, öfverensstämmer äfven med min åsigt. Denna omständighet undföll Utsk., och fordrar rättelse, som ganska lätt kan verkställas, genom ett fattadt beslut från R. o. Ad. eller genom en återremiss. Man kan visserligen anse hela frågan för obetydlig — men såsom princip och vid upgörande af ett system får inga felaktigheter äga rum. 222 Den 22 Februari e. m. Hvad beträffar det till antagande föreslagna \
Viel den, till följd häraf, genom Konungens Befallningshafvandes försorg den 29 Augusti verkställde Inventering, har merbemälde Handlande anfört , att han, i saknad af porto, frihet förde penninge-poster, han från Riksgälds - Contoiret erjiållit, samt i brist på annan säker lägenhet för Små-Sedlars nedsändande, varit nödsakad låta i Stockholm förvexla 1000 st. på 2 Rklr, och 1000 st. på En Riksdaler uti några större Discont-Sedlar och dem till Götheborg afsända; men de öfrige, eller 1000 st. på En R:dr och 3000 st. på 16 sk. hade han låtit hos sin Commissionair i Stockholm qvarstanna, intilldess de med en omförmäld lägenhet till Götheborg kunde blifva nedsände; hvarjemte han, efter livad Inventerings - Instrumentet innehåller, framgifvit uti Götha Canal DiscontSedlar af åtskillige valeurer från 5 till 50 R:dr en Summa af 2,466 R:dr 32 sk. B:co, svarande mot Riksgälds-Sedlar R:dr 3,700. samt uti diverse Små Riksgälds • Sedlar — 1,000. Tillsammans Om och huruvida de från Riksgälds - Contoiret för de öfriga fyra Eänen uttagne Vex* lings-medel blifvit mera ordentligen till deras rätta ändamål begagnade, sådant kan icke af Contoirets Handlingar utrönas, emedlertid har det yppade förhållandet med den Summa af 5,000 R:dr, som från Stora Kopparbergs
På dessa bestämmelser i hela deras vidd måste väl en svensk prest känna sig skyldig göra afseende hädanefter, såsom hitintills, då han anlitas om äktenskapslysnings utfärdande, särskildt då honom uttryckligen förehålles ansvaret för lysningens laglighet. Denna laglighet beror alldeles väsendtligen deraf, att i vårt land uttagandet af äktenskapslysning är den allmännaste form, hvarunder stadgandena i Kyrkolagens 15 Kap. 10—12 §§ samt Giftermalsbalkens 3 Kap. om trolofning, måste komma i fråga att tilläm - Lag-Utslcottels Betänkande JM 8. 13 pas på förut enskildt ingångna aftal om äktenskap. Likasom således äktenskapskontrahenter blifva fästehjon i detta ords lagliga betydelse om ej förr, åtminstone från den stund de hos pastor anmäla sig till erhållande af lysning, så måste, hvad dem beträffar, om ej förr, åtminstone då ifrågakomma, huruvida de vilkor förefinnas, som qvalificera dem att anses såsom trolofvade och på samma gång såsom berättigade till lysning. Dessa vilkor äro, utom upphunnen laga ålder (Giftermålsbalken 1: 6.), hufvudsakligen, enligt ofvan åberopade lagrum, tvänne, nemligen giftomans jemte kontrahenternas frivilliga ja och samtycke samt desse sednares egenskap att »kunna Lutheri Catecliismus och hafva begått Herrans Nattvard.» Detta sistnämnda stadgande, ovilkorligt såsom det är i sig sjelft, och derjemte hittintills icke upphäfdt eller ens för nära trädt genom stiftade dissenterlagar, om man nemligen tolkar både dessa och stadgandet efter deras syftning och rätta mening, innehåller vårt samhälles och vår kyrkas sammanstämmande grundsats om den innersta beskaffenheten af de äktenskap, man hos oss velat anse såsom lagliga och för hvilkas stadfästande man anlitat vårt presterskaps embetsåtgärd så väl vid lysning, som vid vigsel. Afseendet på båda kontrahenternas kristliga kunskap och kristliga bekännelse, således på kristen tro, har alltså hitintills varit oundgängligt för svensk prest i dess embetsutöfning med utfärdande af lysning till äktenskap.
Ständer godkända planen blifva rubbade för hela den kommande tiden; i afseende på ej mindre serie-indelningen, än de ränte-summor, för hvilka låneliandlingar vid förloppet af hvarje särskild i planen; bestämd tidsperiod skola till Riksgälds-kontpret aflemnas. För öfrigt anser sig Utskottet böra ytterligare erinra om det högst betydliga belopp, som de vid föregångne riksdagar till Hjelmarekanals och slussverks ombyggande beviljade och sedermera afskrifna lönebidrag utgjort. Enär nu dessutom; för detta byggnads-företag utaf allmänna medel redan under åren; 1815 och 1816 utgått ett sammanräknad! belopp af 50,000 ridr, samt Statsverket derjemte under hela byggnadstiden, eller ända till och med år 1&33, godtgjort 5 procent årlig ränta å aktie-kapitalet, synes Staten ega grundade anspråk att icke behöfva vidkännas några ytterligare uppoffringar för samma kanal och slussverk samt dess framgena underhållande.. Någon fullt betryggande säkerhet emot Statsverkets framtida anlitande i detta hänseende finnes dock ej förr, än underhålls-fonden uppnått ett sådant belopp, att erforderliga’ reparationer och nybyggnads-arbeten kunna af dess sandade ränte-besparingar bestridas.. Det synes derföre vara af synnerlig vigt för det allmänna,-att denna fonds årliga tillvext,. så vida icke några oförutsedda omständigheter komma att densamma förhindra, både oafbrutet och oförminskadt fortgår intill dess fonden verkligen kan: anses motsvara' det dermed; afsedda ändamål. Vid öfvervägande af nu anförda förhållanden, och då under de 2:ne år, sorn förflutit' sedan: reglementet för oftanämnde fonds förräntande af Kongl.. Majit utfärdades, någon sådan förändring i allmänna penninge-räntan inom riket icke inträffat, att densamma synes föranleda till förändrandet af den i högstberörde' reglemente stadgade ränte-beräkningsgrund,. får Utskottet hemställa,. att ofvanbemälde 2:ne motionärers gjorda framställningar om nedsättning i räntan för de till Hjelmare kanals och slussverks underhållande afsatta medel icke må af Rikets Ständer, beviljas.. Stockholm; den 20 Februari. 1854..
Om jag minnes rätt, så ar den nu endast 2 sk.; detta är alltför ringa. Med Julland till så nära granskap befarar jag, att om tullen ej höjes, så komma vi att stå på samma ståndpunkt nied vår grofva ullcultur, som vi nu stå. Jag erkänner uppriktigt, att jag lägger stor vigt på den grofva ullculluren, emedan hos oss den grofva ullen blir consumerad till mycket högre belopp än den fina. Frih. Cederström, Jacob: Det är en allmänt känd sats, och som denna discussion vitsordat, att det är svårt för grundsatser alt besegra fördomar och vanor. Dessa sednare deremot få vanligen öfvervigten öfver grundsatserna, emedan personer, som styras af fördomar och vanor, sakna förmågan att förstå, och derföre icke erkänna grundsatser. Detta har vår egen häfd bevisat i afseende på våra näringar i allmänhet. Det är icke mycket länge sedan Sveriges spanmålshandel var under förbudslagar, och vår tackjernshandel inskränkt inom vissa bruk. Vi hafva kommit från dessa prohibitiva författningar. Vi hafva kommit ifrån våra landskapslagar och fått en gemensam lag för hela landet; men ännu slå vi qvar, i frågan om införsel från utländningen, vid förhudsförfattningarna; och hvart skall det leda, om man vill befordra inhemsk industri men förbjuda införsel af främmande varor? Skola våra varor endast få afyttras emot silfver? Det finnes intet annat land än China, der man icke emottager någon annan vara än silfver. Emedlertid i den mån, som begreppen hos folkslagen hunnit stadga sig om hvad det vill säga, att en fattigpersonal lager öfverhand , att pauperismen hotar hvarje folkslag, måste man undersöka hvad som kan vara orsaken till ett sådant förhållande. Då upplysningen nu mera har kommit derhän, att farhågan för spöken upphört, synes det förundransvärd!, att farhågan för frihet alt afsätta producter, der de förmånligast kunna afsättas, bringar eljest klarseende personer att yrka hinder emot afsättningen, genom förbud emot vissa varors införsel.
Öfver detta förslag har Utskottet inhemtat utlåtande af Banko-fullmäktige, hvilka, efter Under-styrelsens hörande, afstyrkt återinförande i Banken af ifrågavarande lånerörelse, hufvudsakligen af följande skäl, nemligen, att då Bikets Ständer redan till vissa bestämda föremål anvisat icke allenast alla i och för laneoeh kreditivrörelsen afsedda medel, utan äfven största delen af den behållna vinst å Bankens rörelse, som intill nästa riksdag kunde vara att påräkna, syntes annan utväg för beredande af erforderligt förlags-kapital till den föreslagaa lånerörelsen icke förefinnas, än att från Banken utgifva nya sedlar, hvilka dock, till undvikande af rubbning i det af Rikets Ständer fastställda maximum för sedelstock, skulle anses ega motsvarighet i metallisk valuta, emedan den för lånet aflemnade pant, såsom varande af guld eller silfver, kunde i metalliska kassan inberäknas. Detta sätt att bereda förlag till låne-rörelses bedrifvande, tillförene begagnadt, hade visat sig icke vara förenligt med Bankens skyldighet att upprätthålla realisationen, enär den utsträckning, lånerörelsen på guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförda effekter erhöll under år 4 843, hufvudsakligen föranledde metalliska kassans nedsjunkande till dess dåvarande låga belopp.
Föredrogs å nyo och remitterades till StatsUtskottet Herr Boijs, Joban Fredrik, Den 7 September f. m. i35 den 27 sistlidne Augusti e. m. på bordet lagde motion, att den i Lag-och EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 41> i afseende å 16 Cap. 2 §. uti SkiftesSladgan, omförmäldte fråga, rörande ersättning af allmänna medel åt Boställsinnehafvare för Skifteskostnader, måtte remitteras till SlatsUtskottet. Å nyo föredrogs och remitterades till Lagutskottet Herr af Grubbens, INils Willielm, den 29 sistlidne Augusti f. m. på bordet lagde Memorial, innefattande hemställan, att Lagutskottet måtte erinras om skyndsam behandling af de flere till Utskottet remitterade motioner, rörande dels upphäfvande, dels mildring och förändringar i Bysättningstvånget. Företogs till pröfning Herr Hjertås, Gustaf, den 1 dennes e. m. på bordet lagde hemställan, att med afgörandet af StatsUtskottets Utlåtanden, rörande regleringen af Utgifts-Titlarne, mätte fördröjas, intill dess Rikets Ständer hunnit afgöra Stats-och BancoUlskottens Betänkande om Myntväsendets reglerande, samt, i händelse myntbestämning, med eller utan realisation, beslutas, Kongl. Maj:ts Kådiga Sanction å beslutet blifvit Rikets Ständer meddelad. Herr Ugglaj Carl Wilhelm_, hade inlemnat ett så lydande anförande: Herr Hjerta, Gustaf, har föreslagit, att 136 Den 7 September f. m. Utgiftsbetänkandet eller Statsregleringen må hvila, intill dess den föreslagna myntrealisationens öde blifvit afgjordt. Jag kan med min röst icke biträda denna bans önskan, af följande skäl, nemligen: 1:0