Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser förhållandet vara med jordbruk såsom med all annan besittning, att nyttigast är, det både stora, medelmåttiga och små egendomar finnas blandade om hvarannan. Att ställa de båda ytterligheterna tillsammans, är deremot vådligt. Ett säkrare sätt än detta att förvandla Sveriges sjelfägande allmoge till hemmansbrukare åt andra, kan icke gifvas, och bör 86 Drn Junii f. ra. derföre motarbetas af en hvar, som inser följderna. Allmogens försvagande genom dessa åtgärder är, på sitt sätt, en ytterlig democratie, sorn leder till despotisme, ett sätt att försvaga detta lands frihet, och att betaga oss det samhällsskick, hvarigenom våra förfäder försvarat deras sjelfständighet. Ej mindre för Ridderskapet och Adeln, än för Allmogen vore den lika arfsrätten, förderflig. Få ätter inom vårt land äga någon särdeles förmögenhet, med undantag af dem, sorn hafva FideiCommisser. Dessa äro äfven få och icke sällan otillräckliga. Blefve arfsrätten lika, så skulle Adelns egendom ännu mera förminskas genom de andelar, som förmedelst giftermål gå till ofrälsemän. Hvar skulle Adelsmannen taga medel till att uppfostra sina söner för Statens tjenst, eller Lagstiftarens värf, hvarmed skulle han betala sönernes accord och underhålla sig sjelf vid Riksdagarne? Följden blefve, att sönerne finge en mindre god uppfostran, att Riddarhuset blefve ännu glesare besatt af Adelsmän , som icke bo i hufvudstaden, att både Embetsmannaoch Riksdagsmanna-göromål blefve mindre väl utförda. Skulle Adelns söner, som nu vanligen egna sin ungdom åt Statens tjenst, innan de träda i ägtenskap, nödgas, utan förmögenhet och utan underbyggnad, speculera på att först skaffa sig rika giften, för att sedan få Embeten; så Den 22 Junii f. m. S7 skulle de redan omtalade penningefrierierna få ännu mera insteg. En Adlig yngling finge då börja sin bana med att sälja sig sjelf för att sedan med hustruns penningar köpa sig ett Statens Embete, stort i den nion medlen förslogo till accord m. m.
— I ofvannämnda reservation, hvilken jag här får ödmjukligen åberopa, projecterar jag en consumtionsoch öfverflödsafgift, äfven som jag deri påyrkar, att en årlig afgift bör erläggas för Caractersfullmagter, hvilka hädanefter erhållas; likväl anser jag mot ändamålet äfven svarande, alt ofvanbesagde Fullmagter med större Charta Sigillata beläggas, i hvilket fall den projecteräde årliga afgiften icke skäligen bör komma i fråga, — Slutligen får jag vördsamligen anhålla, att denna min förnyade reservation får åtfölja Högloft. BevillningsUtskottets nu justerade utlåtande i anledning, af gjorda anmärkningar vid Grunderne för den blifvande Allmänna Be villningen.”. Af Herr Fältprosten Edvall: ”Då Höglofl. Bevillnings-Utskottet icke ansett sig kunna fästa någon upmärksamhet vid de många och vigtiga framställningar, som blifvit gjorda om be liofvet och nyttan af en consumtionsoch öfverflödsafgift, och så ledes äfven uti det nu till Respective RiksStånden ingående ytterligare granskade Betänkandet, angående grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen alldeles förbigått denna till Nationens moraliska och physiska nyfödelse, ej mindre än financiela förkofran, så rika och ändamålsenliga källa, så föraniåtes jag att ånyo i korthet reservera mig emot detta beslut, och vidblifver så mycket hellre mina förut yttrade åsigter i denna EcvUlningsTJtskoltits Till åt anda N:o 15. >5 tiel, som jag icke af någon enda, som deremot talat, funnit mig vederlagd. Jag tror icke, att en Nations hvarken moraliska eller physiska kraft ligger uti dess många och konstgjorda behof, utan att den fastliellre igenlinnes uti en ädel belåtenhet med sitt eget lands oskadliga alster. En så beskaffad Nation saknar icke utvägar och tillgångar inom sitt eget område att vid och under brytningen med en fremmande Magt göra sitt försvar verksamt och sitt anseende förhöjdt och vidtfrejdadt.
Beträffande dernäst AmiralitetsKammarRådet Widin, gåfve väl ofvanberörde af Grefve Cronstedt till Kongl. Maj:t i underdånighet ställda, med KammarRådets handstil skrifna memorial anledning dertill, som skulle han hafva i mer eller mindre mån biträdt Grefven vid verkställigheten af de i Reglementet obehörigen gjorda ändringar och tillägg, hvilket Grefven äfven, under förhören i denna sak, stundom velat antyda; hvaremot, utom det att Grefve Cronstedt undandragit sig att uppgifva beskaffenheten af det biträde, KammarRådet skall lemnat, denne sistnämnde förklarat, att, ehuru Grefven under enskilda samtal tillfrågat honom om vissa ändringar i Reglementet och deras behöflighet, något biträde dervid af honom hvarken blifvit å Grefvens sida äskadt eller ägt rum, och att KammarRådet således ej heller sjelf verkställt eller hulpit till att verkställa ändringar och tillägg i Reglementet, eller ens kunnat föreställa sig möjligheten deraf, utan föregången anmälan hos vederbörande Statssekreterare, men att KammarRådet likväl, under det han, efter uppdrag af Grefve Cronstedt och Förvaltningens öfriga ledamöter, ombesörjt och haft närmaste tillsyn öfver tryckningen af Reglementet, upptäckt åtskilliga deri gjorda förändringar, utan att då eller sedermera sådant tillkännagifva, derförutan, hvad anginge Grefve Cronstedts meranämnde underdåniga memorial, KammarRådet förmält, att han varit Grefven behjelplig med skrifning af memorialet, men icke fästat närmare uppmärksamhet vid dess innehåll; äfvensom KammarRådet förnekat all kännedom om detta memorials biläggande vid Förvaltningens protokoll för den ig Januari 1837 och om protokollets dervid skedda förändring, förr än detsamma den 22 derpåföljande Februari i Förvaltningen R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. % företeddes.
Härå blef af Revisorerne Herr StatsSecreteraren tillkännagifvit, att , som de icke ägde rättighet attdirecte hos Kongl. Majit något i underdånighet andraga, de skulle vidtaga den enda utväg, som var dem Den 4 Julii. 5i öppen, att nemligen i detta ämne meddela sD na tankar åt Herrar BancoFullmägtige, hvilka sedan kunde hos Kongl. JVlaj:t i underdånighet anmäla, hvad de funno i denna sak nödigt; och som Cancellie-afdelningen samina förmiddag ej hade sammanträde, blef anslag genast gjordt till plenum å eftermiddagen, för samtlige RevisorerneHärvid infunno de sig nästan allmänt, då ifrågavarande sak togs under öfverläggning, och, efter någon ventilation, författades samt justerades ett ProtocoIlsUtdrag, hvari Revisorerne gåfvo Herrar BancoFullmägtige tillkänna : att de, af Herrar Fullmägtiges Protocoiler och sista Revisionens af Malmö DiscontHandlingar, blifvit underrättade om de flere afsteg ifrån reglementet, som Directeurerne i berörde Discont Verk sig tillåtit: och ehuru Revisorerne icke medhunnit vidtaga de åtgärder, sorn till målets fullkomliga utredande voro af nöden, hade de likväl inhämtat nog kännedom deraf, för att tro sig böra meddela Herrar BancoFullmägtige den öfvertygelse Revisorerne äg-i de, att en förändring med den af Bolaget tillsatte Styrelsen syntes böra skyndsammeligea företagas. Detta ProtocoIlsUtdrag blef genast expedieradt till Herrar BancoFullmägtige. Sådan är den åtgärd Riksens Ständers Revisorer vidtagit, angående Malmö DiscontVerk. De hafva således icke någon del hvarken deruti, att
Men sedan man afgjort, att så icke skulle ske, har man inkommit med detta inemot. och förklarat, att det icke vore anledning till ansvar hvarken efter 106 eller 107 §:n. Då emedlertid ConstitUtsk. uti dess memor. icke upplyst, huru saken tilldragit sig, får jag, med anledning af Hr Gr. o. Landtmis yttrade åsigt, mot hvilken jag vid detta tillfälle icke vill yrka återremiss, vördsamt anhålla, att målet måtte få hvila och att R. o. Ad. måtte besluta att hos Constit.Utsk. begära del af ailä handlingar, sorn röra detta mål. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Då jag redan under förmiddags plenum tillkännagifvit min öfvertygelse, att det icke kan vägras något Stånd att från Constit.Utsk. erhålla de upplysningar, det kan önska, har jag icke uppträdt för att nu bestrida denna åtgärd; men jag föreställde mig, att de upplysningar, som infordras, skulle afse något ändamål, och detta ändamål är redan vunnet genom Gr. Cronhjelms egen uppgift. Hr Gr. har lagt Constit.Utsk. till last, att det icke till namnet uppgifvit de rådgifvare, som öfvervåld! beslutet uti ifrågavar. ämne. Detta har icke ansetts behörigt, och jag qvarstår ännu vid den öfvertygelsen, att det icke är behöflig!, då Utsk. förklarat anmärkn:sanledningen vara af den beskaffenhet, att den icke bör leda till någon påföljd; men vid detta tillfälle måtte det vara så mycket mindre nödvändigt, som Hr Gr. genom den vanliga vägen, lian begagnar, och som han sjelf kallar sq vall er vägen, är underrättad såväl derom sorn att JustitieStatsministern afstyrkt undersökning vid domstol. Jag tillåter mig icke alt bedöma, huruvida denna väg är den rätta.
Då inteckning för nyttjande-rätt af stads-fastighet bör medföra samma verkan, som i dylikt afseende för landet är vordet stadgadt genom ofvan åberopade Kongl. Förordningar, hafva Rikets Ständer ansett tillräckligt, att uti den författning, som kan komma att af nu ifrågavarande anledning utfärdas, endast hänvises till berörda stadganden, helst i båda fällen samma grundsatser gälla, samt enheten i så väl lagstiftning som lagskipning säkrast genom hänvisningen bibehålles. Inseende behofvet af ett stadgande, angående dels den tid, då föreskrift om ifrågavarande intecknings-förmån bör träda i verksamhet, dels ock samma föreskrifts inverkan på dessförinnan ingångna nyttjande-rätts-aftal, hafva Rikets Ständer funnit detta inflytande ej böra blifva ovilkorligt, enär, enligt allmän regel, ny lag ej må gifvas tillbaka - 78 Ecepeditions-Utskolteis Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 46. verkande kraft, samt aftalen blifvit afslutade under det rättigheten att genom inteckning betrygga desamma ej varit medgifven, oell en innehafvare af nylljande-rätt till stadsfastighet följaktligen ej genom något emot tredje man gällande aftal kunnat inskränka egarens fria disposilions-rätt lill fastigheten.
Man behöfver blott kasta ögat på ett större skifteslags karta, och se huru vägar der, efter enskildta intressen, blifvit utlagda (vanligen utläggas skiftesplanarne först, och sedan afpassas alla vägar efter dem), samt vidare veta huru planlöst och opraktiskt enskiftesförrättningarne, till följd af okunnighet hos förrättningsmän och illa förstådda intressen hos delegarne, i de flesta orter blifvit handlagde — för att finna, huru många mils vägsträckor, i det hela taget, kunnat afkortas, rödjning och underhåll kunnat vara inbesparade, samt mycken jord i landet kunnat blifvit gjord produktiv, som onödigtvis åtgått till vägar, ja huru många tusentals mil förkortade körslor skulle icke för framtiden äfvenledes kunnat blifva inbesparade; — allt detta, om alla vägar, såväl de större som de mindre, blifvit uptagne med fästadt afseende å det stora helas sanna bästa och nytta. Vidare har man utomlands för det mesta adopterat grundsatsen att förbättra och underhålla vägkommunikationen medelst chauséeafgifter, såsom varande enklaste sättet att beskatta alla dem, som befara vägarne. För min del skulle jag dock tro, att detta beskattningssätt icke rält väl lämpar sig för vårt land, dels emedan detta är jemförelsevis tunnt befolkadt, och dels emedan kostnaden, för upbärandet af vägpenningar, alltid skulle medföra större afdrag på dessa inkomster, än som denna bcskattningsmethods vidhållande förtjenar. Oberäknadt alla omkostnader för bomhus — deras upförande och underhåll, samt inköp af jord till dem — så skulle de många bomkarlarne, med deras hushåll, komma att lefva derpå och blott blifva tärande personer, i st. f. att idka näring och med sina arbetskrafter Indraga till Statens väl.
Ståndet beslöt uteslutandet af denna paragrafs andra moment, och ansåg, i följd häraf, Taxeringsman vara berättigade, att, med tillämpning af de i irsta morn. stadgade conti oler, bevilja nedsättning i utskylder under minimi-belopp äfven för handlande eller handtverkare, hvilka i oell för rörelsen begagna handelsbetjent, gesäll, lärling eller arbetare. Skälen för detta beslut äro dels nära orimligheten af detta stadgande, 1 nuvarande Bevillnings-Förordning, enär olta händer, att en af sig kommen handlande eller handtverkare, serdeles den sednare, uppehåller sin existence med biträde endast af en nära lika orkeslös arbetare och måste då, t. ex. i andre dassens stad, för sig sjelf betala, utan skyddsafgift och mantalspenningar, jemte curhus-afgift för sig och hustru, 2 Rdr, oeh för möjligtvis en hemmavarande dotter till förahirarnesskötsel, mantalspenningar, bevillning efter 1 och 2 artiklarne samt cmhusafgift, 1 Rdr 5 sk. bevillning efter 2 artikeln, 8 Rdr samt för medhjelpare!! skydds-afgift, mantalspenningar och curhusafgift 1 Rdr 1 1 sk, och bevillning efter 2 artikeln minst 1 Rdr 3a sk. eller tillsammans i4 Rdr, eller 1 Riksdaler mera, än en tjensteman, med 8°o Rdr säker löneinkomst, erlägger, utom serskilde borgerliga utskylder till staden, dels den säkra följd i många fall, att, då tillgång brister till det liela, beloppet afkortas, i stället för att, om, vid taxering, nedsättning får ske under minimi-beloppet, Staten denna nedsatta summa och således något, i stället för intet, utbekommer. Uti detta, angående i4 §• :,f Bevillnings-Förordningen, fattade beslut, inbjödos de respeclive Med-Slånden alt instämma. - J7 §• TKW Trot.
Men skulle återremiss beviljas, tror jag äfven den frågan, huruvida ett större anslag må beredas genom lån, böra så mycket häldre tagas i betraktande, som hvad man i detta ändamål utgifver, ehuru verkan deraf sällan med ziffror kan beräknas, och ofta icke förr än i en aflägsnare framtid visar sig, likväl säkerligen är en productif utgift, som med tiden genom förökad välmåga och utvidgade varubyten ger Staten ett varaktigt välstånd och verkelig kraft. Herr Lefrén: Till svar på Herr Rosenqvists anmärkning får jag framställa, det min mening icke var, att ju Rikets Ständer skulle äga rätt att göra anslag till hvilka provinser, som helst. Jag har blott talat om hvad i det fallet vore klokt, eller icke klokt, af Rikets Ständer att vidtaga. Önskligt hade varit, all delta anslag kunnat bestämmas till dess förra belopp, 100,000 R:dr årligen, men omständigheterna hafva varit sådana, alt alla anslag icke kunnat 2l6 Den 8 Jan nar i i f. m. tillstyrkas; (le mest maktpåliggande hafva naturligtvis bordt få främsta rummet, och till dessa höra efter mitt begrepp icke förevarande anslag, ehuru jag visserligen är långt ifrån att bestrida deras nytta. Herr Munck af Rosenschöld: Hufvudändamålet med min motion var att Stockholm må förses med ved från Norrland. Om nu denna ved, genom anslag af Staten, bringas strömmarne utföre, men icke föres bit af brist på skutor, så är följden, att man förfelar ändamålet med anslaget, derest man icke tillika söker bereda tillgång på sådane fartyg. Jag ser icke, hvarföre Statens mellankomst skall vara mera olämplig i den ena, än i den andra delen. Det vore då rimligare, att bestrida allt anslag till att fortskaffa veden utför strömmarna, i fall man icke äfven vill söka att få den från kusterna till Stockholm. Jag har särskildt blifvit underrättad af vederbörande Auctoriteter i Norrland, att måhända 16 å 20,000 famnar årligen kunde bringas hit från ett enda Län, om man hade tillräckligt antal skutor. Jag har icke föreslagit, att dessa skulle byggas på Statens bekostnad, utan tvärtom på ett sätt, sorn bereder vinst åt Staten, i stället för förlust.
För ordningen och hälso-tillståndet, vore det af högsta vigt, och för Innevåuarne en särdeles lättnad i manga afseenden, om inskränkning sked - d. uti den obegränsade rätgen styrka fran en stad till ^ en ■■» aldrig erhålla, helst de fleste aro handtverkeri niell hvilket de sa . 0,;j’ 00rdentligbeter, hvadan de gamle och sjuklige, samt begt P -v | ., ocl, såmedelst genomtåga Sek vandra från Rikets ena grans 'iLfån med tiggande kunna mestadelen Landet i alla rigo,ingar. - ' “det de oek mSrendels med pock och ■t *■>. -i ;"lA'iV,Ä fSr 0ib blot,ända Sv väderlekens 1 åverkan trug påfordra. Höljda i ^ det gattel i Landet knng af“Lår-dDet1raf, erfarenheten^ bekräfta^, att Smittkoppor och Nerffebrar således ofta kommit alt äro 27 till antalet. De å Landet varande G as tgli Underdånighet är nämnd!, endast Hållskjuts, som enligt hvad ofvan 1 U f'^^mera indragen, å för utgjordts vid Åsa oc^ Befallningshafvafides den 28 Fehr. ra stället i följd af Ed Å Mårts och Rikets ICammar-Collegio ,829 meddehUeoch.£“1 S fe, ” i å det senare stället på grund flVdÄnglM^ÄÄ^ndes Laga kraft vunna Utslag af den 2NåAg?a söckné-Magazmer ocl, Spar-Bankar hafva ännu ej blifvit Orga ““'“Biandstods-föreningar äro nästan i alla Församlingar ingångne, och uppfylla i ■”öi1:S“t,eem““ »iTsynnerhet göra skada. _ Till deras ut Margar aio de odjur sorn i y f _War^ropar äro mindre ödande användas Skallgångar med mesta fordel.
Hvar gång jag tänker tillbaka på något sammanträffande med de menniskor jag känt mig dragen till, är det med en förnimmelse af hur mycket jag lemnat osagdt af hvad jag haft på hjertat. Och jag beklagar då denna tillbakadragenhet – eller rättare fruktan att vanställa mina bästa själsrörelser genom att illa uttrycka dem – hvilken gör att jag tiger vid alla tillfällen, då en annan i mitt ställe skulle känt sig mest uppfordrad att tala. Om menniskor t. ex. äro oförtjent goda emot mig, om jag känner mig glad öfver ett återseende eller om min strupe sammansnöres vid en förestående skilsmessa, då måste jag tiga, äfven om jag derigenom skulle få utseende af en idiot. Det är en inrotad vana från min barndom, att genom en sådan tystnad kufva hvarje sinnesrörelse. Ovanan är så inrotad, att om jag nu ville bryta med den skulle orden helt enkelt svika mig. Och under allt detta känner jag så pinsamt hvilket intryck af tafatthet min tystnad måste göra. Till Vårt Land (Privatim.) d. 29 Maj.323 Anmälaren var arg, – det var inte jag. Tvärtom har jag det hopp, att min skånska godmodighet skall understödja min fasta föresats att hålla mig lugn vid alla hugg – lugn och seg. Förr eller senare skall jag drifva det derhän, att man måste erkänna det jag står icke blott som ett nummer i ett partis leder (det må nu bära hvad namn det vill), utan att jag verkligen får betraktas som en individ, den der svarar för sig sjelf, och för sig ensam. Herr Redaktör! Tack för brefvet. Om ni visste hur godt jag skrattade åt den högviktiga ton, hvarmed man bemötte mitt ”försvar” för Håkan! Det var som om det rört ett samhällsproblem – och om en sådan strunt-historia! Saken är i verkligheten den, att recensenten lika litet kan bevisa omöjligheten för Håkan att ega de goda egenskaper jag sökt advocera åt honom, som jag kan bevisa att han verkligen har dem, ty de ligga helt enkelt utom taflans ram.324 De kunna finnas der, men att de finnas der kan ej bevisas.
Deruti är förut bestämdt, till huru stor procent Tackjern får vara östämpladt, innan posten anses förbrulen, och jag får den äran upplysa, att Tackjernet icke på alla ställen, enligt Utskottets förslag, kan gjutas i så kallade Gjösar. Uti flera Bergslager, hvarifrån Tackjernets försäljning egentligen sker, finnas mångå hyttor med så inskränkt utrymme, en följd af gamla byggnadssättet, att utslagen ej kunna verkställas annorlunda, än så att Tackjernet utsläppes uti en enda massa, hvilken , sedan densamma något stelnat, sönderbrytes uti större och mindre delar, men alla af irreguljer form, hvarigenom det blir omöjligt, att de i sanden intryckte hyttemärken med någon redighet kunua urskiljas. Den ordning Utskottet velat åstadkomma, är således icke verkställbar, och derföre utan ändamål att vidtaga, innan sjelfva byggnaderne förut undergått förändring. Den är icke heller af behofvet påkallad, emedan någon klagan emellan köpare och säljare aldrig föispordts, och hemställes derföre vördsamt , att nu ifråga varande Betänkande må af Ridderskapet och Adeln förkastas, då den föreslagna åtgärden icke finues vara af behofvet påkallad. Den 25 Maji. Hans Excellence Herr Grefven och Land.tMarska.lken och Adela ansåg de vid ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar hö: a föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Herr Ribbing, Arvid: Då fråga här endast är om en sådan jemkning i de nu gällande Författningarne, att den qvantitet Tackjern, som får vara ostämplad, skulle nedsättas från jo till 6 procent, men en serskild Committé redan fått sig uppdragit, alt i ett sammanhang öfverse alla Bergsförfattningarne, anser jag det vara så litet lönt att besvära Kongl. Maj:t med en serskild Skrifvelse i denna sak, att jag hemställer, om ej Betänkandet bör afslås. Herr Hjerta, Gustaf, förenade sig med Herr Ribbing i anhållan om afslag å förevarande Betänkande.
Föredrogos ånyo och biföilos Stats-Utskoltets den 27 sisth Juni på hordet lagde Utlåtanden: N:o 172, i anledning af väckt motion, angående revision öfver förvaltningen af de för Minister-staten anslagne medel. N:o 173, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående f. d. Landshöfdingen, Stats-Rådet af PVingårds underdåniga anhållan om befrielse från ränta för en del, honom tili ersättning ådömde balans-medel. N:o 174, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om upplåtande till Upsala Central-Hospital af några Kronoparken Åsen och Ulltuna Kungsladugård tillhörige jordar. N:o 175, i anledning af väckt motion, att åbooch besittningsrätten till Kronohemmanet Sunnegata måtte återgå till Fröken Anna Sophia Bratt^ eller hon, i annat fall, erhålla ersättning af Statsmedlen. S. D. Återremitterades Lag-Utskottets den 20 och 27 sistlidne Juni på bordet lagde Betänkande N:o 66, i anledning af väckt fråga om förtydligande af 1 Cap. 2 §. Straff-Balken och Kongl. Brefvet den 25 September 1777. Från Hög v ord. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 2, angående grunderna för förändrade föreskrifter om bi än vins-bränningens utöfning i städerna och på landet, Blef, på grund af dervid gjorde anmärkningar, återremitterad. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföilos följande Utskotts bordlagda Utlåtanden och Betänkande: l:o Stats-Utskottets: N:o 171, angående väckt motion om upphörande af Kronans rätt att, till utgörande in natura, utfordra ränte-dagsverken på Wisingsö, m. m. N:o 172, i anledning af väckt motion, angående revision öfver förvaltningen af de för Minister-staten anslagne medel.
Hofstallet; 4:o tillstånd för Hemmansägare i Strömsholms Fögderi, att med penningar efter årlig Markegång få lösa det ränte-hö som utgår så väl till Hof - 196 Stallet som Räntetagare i allmänhet; 5:o ersättning till HofStallraästaren Grefve Frö-* lich för arrendet af Flyinge och Dahlby Kungsgårdar; 6:0 löneförhöjning för Lagmännen i Skåne och Blekinge; 7:0 i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Remiss uppå Lieutenanten Thorsells ansökning att utbekomma innestående Expectance-arfvade, 649, 65o. ProtocollsUtclrag, Ridderskapets och Adelns, om Återremiss till StatsUtskoltet af dess Utlåtande, angående den af Öfverste Silfverskjöld sökte accordsersättning, 65o. — om bifall till StatsUtskottets Utlåtanden, angående så väl KronoUppbördsBetjeningens aflönande i Götheborg samt öfrige Städer utom Stockholm, som ock om bidrag af Statens medel till KronoUppbördsBetjeningens aflöning inom Stockholm, dito. — om Återremiss till SlatsUtskottet af dess Utlåtande, angående Wadstena Kloster Kyrka, dito. — om bifall till StatsUtskottets Betänkanden, angående 1:0 lindring i allmänhet uti Inqvarteringsbesväret för de Städer der ständige Garnisoner äro fÖrlagde; 2:0 ersättning för Skeppsuppbringningar; 3:o Löners anslående för LänsNotarier och LandsContoiren; 4:o medels utseende till bestridande af kostnader till Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIII:s Begrafning, 65i, 652. — om Återremiss af StatsUtskottets Utlåtande, angående pension för Hans Kongl. Höghet KronPrinsen 197 Oscars f. d. Lärare, 65a. —• i fråga orri fortfarande af det för Fattigvårdsinrättningen i Carlskrona anslagne understöd af Statens medel, 653.