Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl oftast så, att i n o m arbetarfamiljer bekymren ' tillväxa i samma mån som barnaskaran ökas. Trots all sparsamhet o c h alla möjliga försakelser blir dagspenningen .allt mera otillräcklig i förhållande till de m e d familjens tillväxt ökade behofven, o c h mången husfader, som sålunda under slit o c h släp från m o r g o n till kväll arbetar för att skaffa ett tillräckligt bröd o c h beklädnad åt de sina, måste likväl till sin sorg märka, huru fattigdom o c h n ö d allt mera vinna insteg i hans familj. Hustrun förmår litet eller intet bidraga till barnens försörjning, upptagen som h o n är m e d de många sysslorna i n o m hus o c h kanhända strängt bunden vid den lille sistfödde. M e n bland barnaskaran finnas några, som uppnått skolåldern o c h sålunda visserligen ännu böra anses för unga att lämna h e m m e t för att på egen hand tjäna sitt b r ö d. Det är just för dessa minderåriges uppfostran familjen oftast råkar i betryck, o c h detta därför, att den nytta, dessa skulle kunna göra, ej blir rätt beaktad. Lär d e m likväl, i stället för att under ledigheten från skolan dag efter dag få sysslolösa drifva omkring, blifva till någon nytta g e n o m att använda sina små krafter till de arbeten, de kunna utföra, t. ex. vid denna tid till insamlingen af fröbara kottar. På så sätt skulle helt visst ett barn i skolåldern kunna antingen direkt förtjäna eller indirekt göra nytta, motsvarande föräldrarnes kostnad för detsamma, o c h detta ej med tvång eller hot, utan i stället m e d största beredvillighet, ty själfva arbetet kan bli deras vederkvickelse på fristunderna. Huru förtjust blir icke ett barn, då det får ett vänligt tack o c h därtill litet beröm, då det ordentligt fullgjort en tillsägelse. Ä n n u mera gläder det sig åt den första slant, s o m det erhåller för något utfördt litet göromål, o c h får stoppa ned i sin sparbössa eller förvandla i postsparkort.
Beck; Ben, oarbetade; Bränvin af Säd och Potatoes; Bränvin och Sprit af Ris, Socker, Frugt eller Arrack, Rum, Cognac och Genever; Böcker; Fisk, salt, torr af alla slag; Färgträd, oraspadt, alla slag; Garn; Garn, Camél-, ofärgadt, otvinna dt, odubbleradt; Garn, Linne, of ärgadt; Gummi; Hampa; Hudar och Skinn; Jer ti, Tack-, Balast; Jern, Bomber, Kulor, Canoner , m. m.; Jern , Gjutgods, etc.; Jern, gamla casserade Canoner och Bomber; Jern , smidt eller valsadt, Osrnunds; Jern, Ankare, etc. De i afseende å desse artiklar af Utskottet föreslagne 26 voteringspropositioner Llefvo af Ridderskapet och Adelil godkände. Kläder, gamla. Herr Tham: Örn den föresbgne Tullen på slitna gångkläder skulle uteslutas, skulle följden troligen blifva, att alla klädstånd i Hamburg och Lybeck hit infördes. För att förekomma detta, bar BevillningsUtskottet föreslagit det tillägg: Enär det ej öfverstiger eget behof. Jag anhåller, alt Ridderskapet och Adeln ville bifalla denna lilla förändring. 8o Deu 4 Jann ari i e. m. TJppå derom framställde särskildte propositioner, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets ti 11 styrknncle rörande denna artikel, samt godkände den i afseende derå föreslagne 27:de voteringsproposition. Kopparstickj etc. Den af Utskottet i afseende å denna Artikel föreslagne 28:de voteringsproposition godkändes. Ljus _, Talg~. Herr Munck af Rosenschöld; Utskottet har i ett föregående Betänkande föreslagit, att den redan stadgade tullen å talgljus skulle nedsättas; detta är af tre Stånd godkändt; men PresteStåndet har beslutat, att denna tull skall höjas lill detsamma sorn i iS23 års TullTaxa, eller till 2 R:dr 24 sk. lispundet.
Jag är sjelf jordbrukare och betalar ganska dryga algifter till den allmoge, som åt mig besörjer skjutsen; men jag får upprigtig! bekänna, att jag ej har lust att på andra medborgare vältra ett åliggande, hvilket, ehuru det icke egentligen är att betrakta som en grundskatt, dock genom häfd blifvit ett onus, som häftar vid jorden; hvadan jag, när jag köper ett hemman, vet att ett sådant besvär vidlåder detsamma och således måste ställa mina förhållanden derefter. Jag är dessutom öfvertvgad, att om ifrågavarande åtgärd vidtoges, så skulle jordbrukaren på sin debetsedel få vidkännas lika stora afgifter, som skjutsen i närvarande stund kostar honom, och dessa kostnader uppgå nu flerestädes till så ringa belopp, att man sannerligen kan kalla skjutsningsbesväret en jemförelsevis obetydlig tunga. Exempelvis vill jag nämna, att uti det mig anförtrodda län uppgå i allmänhet dessa kostnader för ett helt mantal till icke mer än 5 ä 6 rdr. Den 19 April. 345 Det kan icke annat än förundra mig, att den talare, som i frågan fdrst hade ordet, gjorde sig mödan att bevisa, att skjutsningsbesväret på de sednare åren betydligt förminskats, på grund hvaraf han ansåg, att detta besvär så mycket snarare horde öfvertagas af Staten. Jag är af en motsatt åsigt och finnér, att just derför att skjutsningsbesväret årligen förminskas och tyngden deraf således ständigt hör för jordbruket blifva lindringare, bör någon öfvergång i detta hänseende tili Staten ej ega rum. Talaren har vidare omnämnt de nådegåfvor eller allmosor, som Utsk:l föreslagit till lindrande af detta besvär för dem, som vore dermed mest betungade, samt påstått, att dessa nådegåfvor ej till något gagnade, utan att man skrattade deråt. Om så verkligen är förhållandet, så måtte detta skratt vara ett glädjeskratt, ty om de, som äro af skjutsbestvret mest betungade, erhålla bidrag, uppgående till hälften af det belopp, de för skjutsens upprätthållande erlägga, så tror jag sannerligen ej, att, de äro missbelåtne.
gifves det väl någon gräns föranspråken å rådslag, som omfatta den allmänna phrasen af Rikets sannskyldiga nytta; och är icke latituden för omdömet så vidsträckt, att det nödvändigt kräfver ledning af Handlingar och Documenter, samt ett inskränkt antal Domare, för att icke blifva en hänföring för ö* gonblicket, eller öppna ett rikt fält för parti-andan och den enskilta oviljan eller af* vunden? Den 23 Maji. 171 Friherre Anckarsvärd har påstått, att om Svenska Språket icke missförståddes eller förvändes, vore Texten i J07. §. alldeles klar och bestämd, och att han således icke kunde dela den tolkning deraf, som af Herr Friherre Adlerbeth blifvit gifven. Det måste vara af e-prit de corps, emedan äfven jag tillhör Svenska Academien, som jag, med ett, ehuru blygsamt anspråk att förstå mitt modersmål, fullkomligen delar den af Herr Friherre Adlerbeth yttrade mening. Lika med Friherre Anckarsvärd tror jag, att hvarje anmärkning, i laglig väg tillkommen , som göres emot Statens Embetsmän, icke skall minska skickliga ämnens antal, utan tjena dem både till varning och uppmuntran 5 men derföre har jag ingen anledning att prisa de af Friherre Anckarsvärd åberopade tider, då Riksens Ständers anmärkningsrätt emot Rådet nästan var i permanence, då den icke bar stämpeln af Nationens allmänna röst, men af ett Pärties enskilta segerrop, och då, för att begagna mig af en af väre store Skalders *) yttranden i ett bref till Lieutenant Toll, RådsHerrarne voro: ”Hvart tredje år så Högtsbetrodda, ”Oih trolösa hvart tredje år.’’ Herr Cederskjöld: Äfven jag har alltid ansett meningen af 107. tydlig, nemligen *) Hans Excellence, Grefve Oxenstjerna. 172 Den 23 Maji, på det sätt, jag ofta haft äran tillkännagifva.
En skall offra sig för folket, heter det, och vid teatern är denna någon instruktören. Han skall dela med af sin entusiasm, lysa upp med sitt skarpsinne, ingjuta kraft genom sin vilja. Det var också ytterst intressant att anställa jämförelser mellan det olika sätt, hvarpå direktör Lorens Lundgren och dir. August Lindberg förde sina trupper i elden. Det var också denna olika fältherretalang, som helt naturligt framkallade olika resultat. Nu säger jag inte detta som minsta förebråelse mot dir. Lundgren — ty inte kunna alla vara födda till teaterledare — men kärleken till konsten är inte det samma som att vara som en snäll pappa för artisterna, det behöfs också att kunna sporra dem, egga dem, styrka deras tro — inte på sig sjelfva, ty den konsten kunna de nästan allt för väl — utan tron på att konsten likväl är något annat än poserandet af det egna lilla jaget. Stora teatern föreföll mig som en treflig familj, der husfadern inte ville störa sina älsklingsbarn genom att energiskt angripa deras fel och svagheter, utan lät udda vara jämt. För att få ett begrepp om hvad Stora teatern bjuder på, meddelar jag här repertoarlistan för en tid af tre månader, från den 1 sept. till den 1 dec. Två svärmödrar (» Duvals skiljs-messa&gt;). Galeotto. Lilla hertigen. Mellan bjudningarna. Nervösa fruntimmer. De unges förbund. Viceamiralen. Niniche. Don Cesar. Den puckelryggige. Debutanten och hennes far. » jämte den öfriga mest kända Almlöfs repertoaren. En brokig spellista i sanning! Och af denna framgår, att lustspelsgenren oeh operetten intar det största rummet, utgör repertoarens grundstomme. Af värderika saker finna vi endast Ivänne: » De unges förbund &gt; och » Galeotto ». Från den förre bar jag nu endast minnet qvpr af herr Sternvalls Brattsberg, en präktig gammal kammarherretyp, konsekvent och stilrigtigt genomford, en framställning, som verkligen hedrade Stora teaterns ange pére nobel.
J underdånigsl tillkännagifvit allthitlills sålunda hafva blifvit utöfvad, att Pastors embelsrösl, vid de tillfallen kyrkoherdarna icke med. sina församlingsboar kunna komma öfverens om en person, eller med församlingen dela förtroendet för en och densamma, endast och allenast beräknas (ill en löst. hvilket beräkningssätl Kongl. Maj:t genom ett uti det öfverklagade beslutet åberopadt utslag af *784 fastställt; Fördenskull hafva W1 pröfva! skäligt edert öfverklagade utslag i Wäder alt gilla; Och vele Wl i afseende å Pastorernes rösträttighet uti Skäne i Nåder hafva förklarad!, det hiidanejter sorn hittills må förblifva vid hvad 1734 års Kongl. -Resolution föreskri feer.” Det är lörsl i sednaste lider som, lill löljd af missförstånd hos vederbörande Konsistorier om ordalagen i älskillige med anledning af uppkomne tvister utfärdade resolutioner. berörde provinsers särskilda rätt' i detta afseende lemnats å sido. Närmaste orsaken härtill torde vaia att söka i det för Lunds stift, i olikhet med öfrige stift i riket, säregna förhållande, alt der, med undantag endast för två pastoraler, icke finnes några Sacellanier. Enär således några lägenheter för yngre prestman icke funnos, samt bland klockare-lägenheterna, hvilka blifvit bibehållna vid sina från reformationen innehafile rättigheter, flere äro så förmånliga, all de gifva lika stora inkomster, som de sämre pastoraterne af lägsta klassen, hafva dessa lägenheter sökts af oförsedd» prestman. Frän äldre lider hade också klockare-lägenheter inom stiftet innehafts af desse så kallade klockare-presler, hvilka oftast bestridde klockare-sysslorna genom subslilutor.
Jag för min del kan under intet afseende tillstyrka bifall å en financeplan, som i motsats med de grundsatser, den sjelf framställer, ännu till en aflägsen framtid uppskjuter återgången till ordning i vårt myntväsende; som i motsats med den vackra grundsanning, en värd Ledamot här yttrat, att i försäkrandet af allas intressen ligger allas väl, likväl så starkt förnärmar alla fordringsägares rätt, genom beredande af en ytterligare myntförsämring, medelst utgifvande af nya millioner sedlar, en emission, till en del dold genom konstigt uppgjorde calculer ; en sådan financeplan, hvars caracter af rättvisa så klart framlyser genom bestämmandet af högsta myntvärdet (minimicurs). vida lägre än det lägsta värde, det ägt på mer än ett år, under det att ingen gräns sättes för dess möjliga försämring; en sådan financeplan kan jag, efter mitt samvetes öfvertygelse, aldrig bifalla. Jag förnyar således, min anhållan om återremiss. Friherre Lagerbjelke, Gustaf, anförde 'Skriftligen: (Se Bilagan N:o 6.) Den 14 Julli e. m. 749 Hvarefter Friherre Lagerbjelke muntligen tillatle : Tag förmodar, att en återremiss blifver första resultatet af denna öfverläggning. Mina föga betydande anmärkningar torde visst icke kunna ensamme dertill föranleda; menjag lärer hvarken vara elier blifva den ende, sorn uti sa högvigtigt ärende hyst några betänkligheter. Det oaktadt har jag äfven hört återremissen bestridas, förnämligast utur det skäl, att deraf skulle härledas mycken tidspillan och ingen ändring. Jag är visserligen så mycket sorn någon man om tidens vinnande, samt angelägen, att undvika åtgärder utan påföljd ; men uti ett ärende af så grannlaga beskaffenhet, af så vidsträckt omfattning, lärer rådrum till granskning och besinnande icke med billighet kunna förvägras detn , sorn det åstunda. Ju större och vigtigäre föremålet är, ju mer äro vi skyldige oss sjelfve, att med lugn eftertänksamhet skärskåda alla dess sidor.
Kan jag lita på dig nu? så att jag kan fara åt kyrkan utan oro, – slutade hon, i det hon satte kannan på bordet, och lugnades med en helig försäkran af den hostande pigan, som med förklädet uppfästadt, helt okonstladt neg på ett ben, och helsade ”godmorgon” då hon fick se Konrad och Anna, som kommo in genom grinden. – Du kunde väl ha hållit upp din klädning en smula, eller också låtit bli att ge dig upp i daggiga gräset när här finns sandgångar att gå på, – sade mamsell Lovisa förebrående till Anna, under det hon hällde kaffe i de små, rosiga, äkta kopparne på bordet, – se hur våt du är nedomkring klädningen, det är just snyggt att gå med hela dagen. – Åh nej, tant lilla, – sade Anna blidkande, – jag tänkte ändå byta om klädning, den var icke ren förut, jag har haft den hela veckan. – Ja, liksom man icke kunde ha en klädning mer än åtta dar jag, som ändå går i köket, har ständigt en klädning snygg dubbelt så länge; men så tänker jag mig litet för också och ryker icke i all smuts som finns. – Det var ett märkvärdigt godt kaffebröd, det här, aldrig får jag så godt bröd som det tant Lovisa bakar, jag vet icke hur det kommer till, och alldeles färskt är det också – sade Konrad afbrytande, i det han grep ännu en bulle i korgen. – Ja, vet prostinnan, – inföll mamsell Lovisa, som med ett belåtet leende upptagit Konrads artighet, under det äfven hon tog en bulle af det prisade brödet, bröt i tu och visade prostinnan dess innanmäte, – jag kunde aldrig tro att det skulle bli så bra det är ju rätt hvitt och vackert, och jag hade likväl icke annat än litet ”tunnhärme” se’n drickat var slut, att baka det med; se så, nu ringer det jag undrar om det är tredje gången – tillade hon frågande, och vände sig till den tjocka pigan, som kom ut på trappan och i stället för svar framförde sitt ärende om ”en pojke som väntade i köket och åstundade tala vid mamsell”
Den nu serskildt upptagna artikeln pergaments-skinn ansågs böra intagas uti den under artikeln hudar och skinn förekommande varu-rubriken karduans-, samt färgade eller tryckta skinn, med bibehållande af den för sistnämnde rubrik nu stadgade införsel-tull; och bifölls derjemte Utskottets tillstyrkande, alt tullen å finare skinn, sorn för handsktillverkning m. m. med Kommers-kollegii tillstånd införas, må bestämmas till J6 sk. skålpundet. 6:o I fråga om artikeln Jern, bifölls införandet af artikeln pannor uti rubriken Grytor, Kittlar, m. m. 7:o I stallet för nu till införsel förbjudna ”kläder andra slag,” ansågs böra i tulltaxan införas: ”kläder andra slag af till införsel lofgifna tyger — 100 Rdr värde — 50 Rdr införselstull;” och antogs derjemte Utskottets förslag till förändrad redaktion af rubriken kläder uti den serskilda förteckningen å varor, som äro vid införsel tullfria. Införsels-tullen å den under artikeln koppar upptagna varu-rubriken ”bläck och spik till fartygs förhydning” nedsatles till 1 Rdr 32 sk. per skeppund. 9:o
Lag, i thy fall bordt iakttagas, att nemligen, sedan den sakfälldes bestraffning var börjad, icke låta den upphöra eller afbrytas af den föregifna anledning, att han till ådömda böternas gäldande skulle äga tillgång, samt, hufvudsakligen genom det motsatta förfarandet, men äfven medelst fördröjdt vidtagande af de vidare åtgärder, som deraf blifvit en följd, den sakfällde, som rätteligen bordt och kunnat vara, efter undergången bestraffning, entledigad från häktet inom slutet af Mars månad, derstädes qvarliållits till den 6 derpåföljde Augusti, honom enskildt till olagligt lidande samt Kongl. Maj:t och Kronan till onödig kostnad, i och för hans underhåll; anmodade jag, uti skrifvelse af den i5 April i835, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge, att inför Kongl. HofRätten emot Konungens Befallningshafvande, för dess omförmälda förfarande, anställa och utföra den ansvarsoch ersättningstalan, hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. AdvocatFiscalsEmbetet, som till följd häraf, i afgifvet Embetsmemorial, till åtal emot Konungens Befallningshafvande i Malmöhus Län framställt de uti min nyssberörde Remiss upptagna anmärkningar; hvaröfver, ( 5i ) enligt Kongl. HofRättens föreläggande, nu varande Herr Landshöfdingen, tilllika med LandsKamereraren, med förklaringar inkommit, af hvilka, jemte åtskilliga dervid fogade handlingar, AdvocatFiscalsEmbetet erhållit del, har derefter, genom Skrifvelse den 28 Januarii innevarande år, med anledning af hvad nämnde handlingar syntes utmärka, hemställt till mitt ompröfvande, om och i hvilka hänseenden det redan väckta åtalet borde vidare fullföljas, eller om detsamma finge nedläggas.
I betraktande af det obestämda förhållande, hvari allting nu befunne sig, och af vår lyckliga belägenhet, i det afseende, att inga vådor för Statens inre lugn kunde eller borde befaras, samt med kännedom om den benägenhet nationen hyser för laglydnad och anständig uppmärksamhet för Öfverheten, nielsson ej något behof af en förändrad Lag, som skulle kunna ingifva nationen en allmän fruktan för att ens nämna fadrens kära ord: ”Konungen, ” och som skulle befria Konungen från den höga pligten, alt sätta mera värde på land och folk, än på sin Egen höga personlighet, Bihang till R. St. % Lag-Utskottets Utlåtande Nzo 1-6. 2:0 Anders Andersson från Skaraborgs Län:: att lian ansäg Utskottet icke hafva varit lagligen befoga dt, att i ämnet afgifva något lagförslag, sedan Utskottet förklarat sig ej kanna tillstyrka Rikets Ständer, alt, ytan förändring, antaga Konungens Proposition;: och att hvad sjelfva saken angick, det vore en orimlig hårdhet, att 1 vår tid, bestämma lifsstraff för yttranden i tal och skrift; att hvarje förändring i det förevarande lagstadgandet fordrade en eller flere förändringar i andra afseenden inom Missgernings-Balkenoch att det således vore bäst bibehålla nuvarande lagbud, helst detsamma blifvit oskadligt genom den rigtning en allmännare upplysning gifvit begreppen, och den ädelmodiga tolkning framfarne Konungar åt Lagen meddelt, 3:o Sven Heurlin från Kronobergs Länr att lian hemställde, om det icke vore bättre att en olycklig mister hufvudet, än att tusentals medborgare skulle kunna inspärras i fängelse på längre tid för obetänkta och förhastade utlåtanden. Det vore dessutom besynnerligt, att Lag-Utskottet, ehuru afstyrkande bifall till den Kongl.
Majit anhålla, att sådane arbetskommenderingar hädanefter måtte upphöra; samt af Per Östman frun Wester-Norrlands län, hvars motion innefattar det förslag: att vid de anslag, som Rikets Ständer till stameller bibanor bevilja, måtte fästas det uttryckliga vilkor, att innevånarne i de provinser, genom hvilka jernvägarna komma att dragas, böra, för underlättande af ränte-afbetalningen å det nedlagda kapitalet, till Statsverket, utöfver sina öfrige utskylder, erlägga en afgift, sålunda, att de som vore boende inom en mils afstånd, efter väglängd räknadt, från närmaste jernbane-station, borde erlägga 6 procent, inom tvänne mil 4 procent, och inom trenne mil 2 procent af sine öfrige allmänna utskylder; hvilka avgifter motionären ansett böra i Statsverkets räkenskaper särskildt upptagas och redovisas. Lika med Kongl. Majit, anser Utskottet fortsättning och fullföljande af de för åvägabringande af jernvägs-förbindelse emellan hufvudstaden samt rikets vestra och södra gräns-hufvudorler, i följd af nästförflutne riksdagars beslut, för Statens räkning företagne stambane-aibeten utgöra en angelägenhet, deraf landets krafter och tillgångar böra och måste företrädesvis tagas i anspråk. Oaktadt, enligt de Siats-Utskottets Utlåtande JM 86. 11 i anledning al' Kongl. Maj:ts Proposition samt öfrige ofvan anförde framställningar afgifne oell Utskottet meddelade yttranden, enahanda öfvertygelse visat sig vara inom samtlige Riks-Ständen allmänt rådande, hafva dock, i fråga om ändamålsenligaste sättet, såväl för fullbordande af jernvägs-förbindelsen emellan Stockholm och Göteborg, som för södra stambanans fortsättning, blifvit framställde sk il ja k tige och från Kongl. Maj:ts åsigter i dessa afseenden afvikande förslag och meningar; och komma dessa att i det följande sammanfattas och behandlas i sammanhang med de rörande hvardera af nämnde jernvägslinier väckte anslagsfrågor. Angående fullbordande af jernvägs-förbindelsen emellan Stochholm och Göteborg.
» Äro deras renslar fy Ida? » frågade han. » I sådant fall tänka de att slå sig igenom. De hafva ej någon tanke på att stanna här och slåss med oss. » Fiendens afsigt låg i ett ögonblick alldeles tydlig för honom. Deras ställning var förtviflad. Detta var just rätta ögonblicket, belägenheten å båda sidorna var nu lika svår, tor att tillkämpa sig segern i stället för att göra motstånd. » Hvilkendera parten, som här anfaller först », sade han, » har största utsigten att vinna, och rebellerna måste vara bra raska i vändningarne, om de ämna att nedgöra mig. » Han utfärdade ordre om ett ögonblickligt anfall, som skulle företagas åt venster, der trupperna ditintills ej deltagit i striden, och innan aftonen var Fort Donelsons öde afgjordt. General Grant har ofta berättat för mig, att en gång, under hvarje strid, kommer ett ögonblick, då båda arméerna äro nära nog eller fullkomligt utmattade och då det synesomöjligt för någondera att företaga något vidare. Detta anser han vara vändpunkten, hvilkendera af dem som först upptager striden på nytt är säker om att vinna. Enligt denna sin åsigt handlade han icke allenast vid Donelson och Shiloh utan även vid andra upprepade tillfållen. I träflningame vid Yicksburg och likaså vid the Wilderness — alltid när fördelar eller motigheter voro temligen jemlika för de stridande eller kanske honom särskildt ogynsamma till och med, i stunder, när så väl hans eget manskap som fiendens var utmattadt, fann han, att om han ryckte fram i ett dylikt ögonblick eller höll ut, äfven då sådant föreföll orimligt, så medförde detta segern. Den general eller den soldat, som gör det, som ingen har väntat sig eller ens har fordrat af honom, är just den, som kan vara säker om att gå segrande ur striden. Att han också besjälades af denna tanke vid Shiloh är ej svårt att inse. De federala trupperna kastades en gång under striden tillbaka nästan ända ned till floden. Trupp-förstärkningame hade ännu ej hunnit fram, en del af hären var skingrad och flera tusen man hade tagits tillfånga, andra, äfven de uppgående till tusental, hade sökt en tillflykt hos eftertrupperna.