Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Komp. gjordt ackordsanhud. S. D. Efter förnyad föredragning afslogs Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 2, i anledning af väckta motioner, angående dels omarbetning af, dels ock ändringar i nu gällande Legostadga. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotlets Betänkande, JV2 7, i anledning af väckta motioner om beredande af lättnader vid rustningsskyldigheten i Skåne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Höglodiga Ridderskapet och Adelns, medelst Protokolls-utdrag JV2 164, gjorda inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt instämma i det beslut, hvaruti Ridderskapet och Adeln stadnat vid pröfning den 11 innevarande månad af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 54, Prot.-Utdrag den 18 Februari 1863. 235 i anledning af väckt motion om en ny lag, rörande vattenrätten, fann Preste-Ståndet, sedan af meddelade Protokolls-utdrag blifvit upplyst, att 3:ne Riks-Stånd i frågan redan fattat sammanstämmande beslut, denna inbjudning icke föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag JM 171 af Hedervärda BondeStåndets Protokoll för den 11 dennes, innehållande dels bemälda Riks-Stånds vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JM 53, i anledning af väckt motion om upphäfvande af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner samt öfverlemnande åt kommunal-styrelserna alt öfver samma magasiner förfoga, fattade beslut, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i detta beslut med Bonde-Ståndet sig förena. Preste-Ståndet afslog ifrågavarande inbjudning och lade, med vidblifvonde of sitt beslut i frågan, förberörda Protokolls-utdrag till handlingarne.
En af våra kanoner blef genast, vid den omnämda bron, tagen af de utmed elfven framryckande fienderna; men den återeröfrades straxt derpå, under Furumarks eget och öfverste-löjtnant Ahrenkihls anförande, af det tappra Wasa regementet. Återtåget fortsattes sedan en och en half mil, då rapport inlopp, att Kossackerna anfallit vår trosskolonn, hvarföre kapiten Burman erhöll befallning, att med 20 Karelska dragoner dit framrycka. Han stötte på en Rysk trupp, som gått öfver isen, och nu afskar all vidare frammarsch. Ryska befälhafvaren, general Alexeieff föreslog kapitulation; men Furumark afslog den. Då erbjöd den förre att låta räkna sin trupp; "den utgör, tillade han, 2,000 man; all eder tapperhet blir fåfäng; det beror på er sjelfva att föreskrifva hvilka vilkor som helst, utom fritt aftåg." Furumark kapitulerade. General Wrede yttrar i sin rapport, af den 22 Maj 1809, att "Skellefteå detaschements olycka är en af de händelser, som ej stått i mensklig magt att förekomma. Farhågan för ett anfall öfver hafsisarne, den 15 Maj, ingår ej nog i beräkningen af probabiliteter, för att kunna authorisera ett för tidigt utrymmande af den enda post, hvarigenom landet och kronans dyrbara förråder kunde betäckas, och ur ett sådant skäl hade ingen post i hela Norrland bordt försvaras, emedan sjön öfverallt åtföljer landsvägen."
Då det nu icke lärer kunna bestridas, att föreskriften i 19 § Riksdags-Ordningen orri sättet för anförande af klagomål öfver olagligheter vid riksdagsmannaval samt om deras afgörande omfattar alla de i föregående 14 och 18 §§ uppräknade behörighelsvilkor; då vidare onekiigt är, att den af Herr Boman väckta fråga, beträffande Herr Wallenberg, blifvit af Högsta Domstolen afgjord; då icke ens vid ärendets behandling inom Borgare-Ståndet någon enda af de många talare, som yttrat sig, försökt att framdraga minsta skymt af anledning till annan anmärkning mot Herr Wailenbergs behörighet, än den af motionären framställda, samt då det slutligen är uppenbart, att Högsta Domstolens oftaberörde beslut i frågan, om det finge af Ståndet godtyckligt eiler under hvilka förevändningar som helst underkännas, blefve utan all vigt och betydelse, sä styrkes jag af alla dessa förenade omständigheter i min redan uttalade öfvertygelse, att den stridighet mot 90 § Regerings-formen, som af Talmannen åberopats, verkligen här förefinnes. Och då jag sålunda funnit mig lorpligtad att icke endast godkänna det slut, till hvilket Talmannen kommit, eller sjelfva propositionsvägran, utan äfven de af honom förebragte skäl, har jag ansett obehÖfligt att ingå i någon närmare undersökning af de andra skäl, som, inom Utskottet framställda, möjligen äfven hade kunnat ytterligare motivera besagde åtgärd. Dock skulle jag, i händelse min mening i hufvudsaken blifvit segrande, icke hafva undandragit mig att deltaga i pröfningen äfven af dessa andra skäl, till hvilkas åberopande, i full de befunnits giltiga, jag, i strid med majoritetens tolkning af 5S § Riksdagsordningen, anser Utskottet hafva varit fullt befogadi,» I denna reservation har Herr N. Tersmeden instämt. Herr C. L. Reuterskjöld har instämt i hvad som blifvit anfördt af Herrar Munck af Rosenschöld, Cederschiöld och Prosten Ljungdahl. konstitutions Utskottets Memorial M i. 23 Herr Kongl. Hofpredikanlen
Och så knekade vi ånyo uppåt, sågo grantoppar efter grantoppar dyka upp framför oss likt allvarliga uppgifter på lefnadsvägen; och sågo vi oss tillbaka, låg der nya, allt mer och mer aflägsna fjell likt gamla minnen, nu omgifna af en ny glans. Tre timmar hade vi nu sträfvat, och ännu hade skogen nästan samma utseende, alltså ännu långt, långt upp till fjellvidderna! Vi badade ej i svett, ty det är nog temligen sällsynt att man får dylika bad, men öfver den del af ryggen, der renseln hvilade, voro våra klädningslif i ett tillstånd, som väl får kallas genomvått, och våra respektive varelser stodo i ett förhållande till våra närmaste kläder, hvilket kan betecknas som efterhängsenhet från dessa senares sida, fast solen ej mera var synlig eller känbar i aftonstunden. Träden blefvo småningom glesare, vresigare och lägre. Vi hade under hela vårt uppåtsträfvande stannat vid hvarje ört, hvarje blomma, som föreföll oss obekant; här mötte oss för första gången en krypande seg buske, med små mörkgröna, blanka och skarptaggiga blad: »Dvergbjörk!» ljöd den stora upptäckten, och små qvistar deraf förvarades; vi anade icke då hur nära vi senare skulle göra bekantskap med hans vidt utgrenade syskonskara. Utom jenterne och en maklig turist, med förare och klöfsadlad häst, hade vi ej mött någon menniska på fjellstigen; nu hörde vi steg samt hjulrassel bakom oss, och snart sträfvade en liten gul häst och en blåklädd »gut» förbi oss med en packkärra, på hvilken senare vi fingo lägga våra renslar. Och nu kunde vi också taga lektioner i bergstigning. Vi hade hittills gått fort, så långt andedrägt och knä tilläto, och så stannat en stund; hästen var klokare. Han gick vid pass tio minuter eller snarare vissa steg, stannade så ett par minuter och flämtade; gutten följde efter kärran med långa steg, hvilade när hästen hvilade, gick när han satte sig i gång, och så gjorde nu äfven vi, till stor besparing af både tid och krafter.
Under den långa tid af 17 år som förflutit sedan jag först väckte motion om husagans borttagande, har jag ej haft anledn. att förändra min öfvertygelse. Jag har ej kunnat finna någon större säkerhet för att få dugligt och villigt tjenstefolk deruti, att, sedan husagan till följd af sin inneboende orimlighet uphört att af alla bildade husbönder utöfvas, rätten dertill dock qvarstår för att kunna begagnas af den råare. Man synes förutsätta att intet annat medel finnes att korrigera en försumlig tjenare, än att drifva honom ur tjensten, och att han i annat fall skulle blifva lemnad alldeles strafflös; jag tror dock att en förnuftig husbonde kan finna grader mellan dessa båda fall. Det lästes nyligen i en tidning, huruledes en amerikanare inför Drottning Victoria förevisat prof på sin nya method att på helt kort tid tämja de vildaste hästar, och fastän han ännu ej uptäckt sin hemlighet, vet man dock att den består hufvudsakligen i en utomordentligt mild behandling af hästen. Jag för min del vill icke tro, att menniskan i detta afs:de skulle vara sämre än djuret; jag vågar hoppas, att om tjenarne i allmänhet behandlas väl och med godhet, de fall skola blifva ytterst sällsynta då kronobetjeningen skall behöfva anlitas för deras fördrifvande ur tjensten. — Man har sagt, att af husagans borttagande skulle följa en svårighet för husbönder att få arbete verksteldt; men vid landtgårdar brukas ju äfven nu legdt folk, som äro fria arbetare, och hvilka man ej Den 26 Februari. 413 har rätt att gifva stryk. Hvad hemlig makt tillhåller då dem att fullgöra sina skyldigheter, om ej helt enkelt den omständigheten, att den ene behöfver lika väl att få arbete som den andre att få det verl:stäldl. — Utan att nu vidare orda i ämnet förenar jag mig med Hr Cederschiöld i hans anhållan om bifall till Betänk, med den rättelse som han påpekat. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik:
Bevillningen för embetsoch tjenstemäns m. fl:s löner och andia inkomster af innehafvande befattningar samt pensioner och gratialer af allmanna medel skulle enligt 1815 års bevillningsförordning ej utgöras förr, än löneinkomsten öfverstege 300 rdr banko, och borde denna afgift utgå med en af hundra utaf lönens belopp, då detta endast uppgick till 600 rdr, med 2 af hundra utaf löner mellan 600 och 1,200 rdr samt med 3 af hundra utaf löner, öfverstigande sistnämnda belopp. För all fast egendom nedsattes bevillnmgen till 2 för hvarje tusen riksdaler af det uppskattade värdet. Till upplysning om sednast försålda fastigheters gällande pris och dermed jemförliga egendomars saluvärde, skulle Häradshöfdingarne, vid hvarje års början, till Häradsskrifvarue insända förteckningar öfver de egendomar, som under näst föregående år blifvit uppbudna, samt uppgifva köpeskillingen, hvars belopp alltid vid bevillningslaxeringen borde tagas i betraktande och tillämpas. Då fastigheter blifvit löryttrade, men ännu ej uppbudna, egde Beredningskomilén affordra köparen bestyrkt afskrift af den derom upprättade köpeafhandling. Mellan närskylde afslutade köp och de köpesummor, som af särskilda orsaker bestämts lägre än egendomarnas verkliga värde, finge dock ej tjena till grund för uppskattningen. Bruks taxering borde verkställas genom kapitalisering af brukets behållna afkastning efter 5 proc.; dock finge härvid den behållna vinsten på hvarje tillverkadt skepp:d icke i något fall anses högre än i eller lägre än af hammarskattsjernets pris. Bevillningen för manufakturinrättningar jemte andra verk och fabriker skulle äfven utgöras med 2 rdr för 1,000 rdr:s värde, samt detta värde bestämmas efter de köp, som under de sistförflutna två åren blifvit afslutade; och borde vid sådana verks och fabrikers värdering för öfrigt förfaras på samma sätt, som i nu gällande bevillningsstadgas 76 § är föreskrifvet.
— N:o 60, i anledning af väckta motioner om lörändring i stadgandena angående uiftomanna-rätt: B. V. 625, 626, 644, A. 653, 656. — N:o 61, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkande N:o 57 och Memorial N:o 59, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning angående pant-rätt i lös egendom: B. V. 625, 626, A. 636, É. 699. Lag-Utskottets, det Förstärkta, ledamöter, angående val af —: V. 554. — förrättadt: V. 609. Lag-Utskottets, det Förstärkta, Memorial: — N:o 62, angående verkställda omröstningar i Förstärkt Lag-Utskott, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut — L — 91 angående åtskilliga lagfrågor: B. V. 663, 666, A. 666, E. 699, 701. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkande!) och Utlåtande: — N:o 1, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stailganden angående skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af kyrka, prestgård, tingshus och härads-fängelse: B. II. 560, 599, 600, A. 600, 608; B. V. 541, 544, A. 545, E. 701. — N:o 2, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar: B. 11. 622; III. 127, 386, A. 386, E. 517. — N:o 3, i anledning af väckt motion om antagande af ny Kyrko-Lag: B. lil. 201, 476, 496, A. 496; B. V. 443, 458, A." 458.
I denna riktning anhåller jag om ålerremiss på Betänk., öfvertygad, att Regeringens Ledamöter, på sätt H. Ex. Hr Just. Stats-Ministern på f. m. i fråga om Just.-rädens aflöning yttrade, icke skola ogilla en, enl. min tanke, så billig begäran. Såsom ett ytterligare skäl för denna åsigt, och såsom bevis på den sparsamhet HofR:n i sitt förslag sökt iakttaga, anhåller jag få tillägga, att, ehuru HofR:n ansett 20 Notarier nödvändige i och för protokollsföringen, ordinarie arfvoden blifvit begärde endast för 15, under förmodan att de öfriga 5 skulle åtnöjas med arfvoden till ett betydligt mindre belopp, och just i dessa 5 platser, der Notarierna skola tjena för ett mindre arfvode, finnes tillfälle för de yngre alt, såsom Hr Printzensköld i dag yttrat, förvärfva den bildning, som erfordras, för att omsider jemväl kunna befordras till de högre notarieoch ledamotsplatserne. Endast i fråga om Notarierna och Fiskalerna yrkar jag återremiss, men icke Den 11 April e, m. 71 i fråga om tillökning i Sekreterarens lön och hans skyldighet att afstå sportlerna, emedan jag anser K. M. ensamt tillkomma att bestämma, harn med dessa sportler skall förhållas, och att R. St. icke böra inlåta sig i något bestämmande häraf. Frih. Åkerhjelm, Carl: Vid början af discussionen öfver delta ämne har SlatsUtsk. fått upbära förebråelse af en talare, derför alt Utsk. fästat mera afseende på K. M:s Nåd. Propos. än på de enskildta motioner StatsUtsk. fått emottaga. Utsk:s majoritet hyste den öfvertygelsen att i reorganisationsfrågor och ärenden af beskaffenhet som detta Regeringen bäst är i tillfälle att desamma bedöma. Dessutom anser jag mig böra nämna, att de ökade anslag, hvilka, enl. K. M:s Propos., erfordras för HofR:nas reorganisation utgörer endast 9,340 R:dr, då deremot enl.
Hvad förra delen beträffar, så är någon ändring deri hvarken behöflig eller föreslagen; men Utsk. har föreslagit, att denna del ensam må utgöra innehållet af 56 §, och att den andra afdelningen borde utbytas mot en hänvisning till 81 §. Deri har Utsk. rätt; ty först vid 81 § börja grundlagsfrågor att behandlas, och ordningen fordrar, att hvad som rörer samma sak afhandlas i ett sammanhang. Jag öfvergår då till 8i §. Äfven denna har tvenne hufyudafdelningar: den första, ang:de enskilda propostr, den andra, ang:de K. proposlr. lie liand - Den 19 Februari f. m. 255 lingssättet af de förra bör vara olika mot behandlingssättet af de sednare. Så stadgar äfven 81 §, ehuru frågorna blifvit sammanblandade i 56 §. Utskts förslag linner jag i flera afseenden oantagligt. Deremot bar jag mindre att anmärka mot Hr Cederschjöids förslag. Jag öfvergår altså dertill och ber att få uppläsa det. ”Denna Reg.form — , af enskilda riksdagsmän.” Denna del af Hr Cederschjöids förslag skulle motsvara 1 och 2 mom:n af Utsk:s förslag; och jag har för min del ingenting att dervid anmärka. Väl har jag hört påstås, att man bar att befara afslag af den andra Statsinagten; men jag öfverlemnar detta åt andra att afgöra. Jag går vidare med Hr Cederschjöids förslag: ”Vill Konungen väcka en sådan fråga uppgift på skälen till afslaget.” (Dessa moment antagas oförändrade.) ”1 Ståndens plena må frågor icke väckas om ändring ”i grundlag, utan skall den enskilde riksdagsman, som vill ”en sådan ändring föreslå, ingifva sin motion derom till ”Constit.Utsk. Blir en sådan motion af Utsk. ogillad, för”falle frågan, på sätt i 84 § vidare stadgas. Anser deremot ”Utsk. motionen åsyfta en högst nödig eller nyttig förändring, och sorn tillika synes möjlig att verkställa, äger det ”att förslag derom till R.
Nej, det måste vara och är Representationens och hela Svenska folkets mening att icke allenast till' alla dessa vigtiga embeten befordras red eli ge, allmänt aktade Svenske män af den rena Evangeliska läran, utan äfven s&dane män, som uro öfvertygade örn nödvändigheten af att grunda sina riksvårdande åtgärder och råd på en opinion, hvilande på rationella grunder, och som bjuder enhet både mellan Regertsledamöterna inbördes och med R. St:s uttalade tänkesätt — d. v. s. ömsesidigt förtroende. Visserligen äro förhoppningarne för det närvar, icke särdeles stora att komma härtill; men det skulle djupt smärta mig, om ej förenade bemödanden kunna verka hvad nödvändigheten och fäderneslandets väl bjuder Om vi inför H. M vår åldrige Konung öppet och okonstladt framföre våra fosterländska önkningar, om vi sanningsfullt, värdigt, och utan öfverdrift inför Honom tolka våra bekymmer — då måste vi blifva hörde och trodde. Den redlige mannen skall då ej neka det redliga folket hvad det behöfver — ett Statsråd, sådant som Reg.- F:n föreskrifver och nationen önskar. Frih. Cederström, Jacob: Jag tager mig anledn. af den utaf Hr Ribbing nu yttrade reservation, att reservera mig mot den contra-propos., som i f. m. plenum låg till grund för R. o. Ad:s votering, såsom lagstridig. Den värde ledamoten, Hr Ribbing, yttrade då sitt höga ogillande mot mitt sätt att yttra mig: höjden af den värde ledamotens ogillande måste mätas med måttet på hans förmåga att uppfatta andras yttranden. Hr Ribbing anhöll om remiss af dess motion till vederbörligt Utskott. Hr Ribbings motion begärdes på bordet af Frih. Cederström, Jacob. Justerades pleni-prot, för den 2 dennes f. m. Företogs till pröfning StalsUtskis den 2 och g dennes på bordet lagda utlåt. N:o 28g, i anledn. af erhållen åfelt remiss å StatsUtsk:s utlåt.
Hypotheks-banken må komma att bedrifva en sådan lånerörelse, som föranledt så rättvist klander mot Hypotheks-föreningarne, det åtminstone böra stadgas, att lån mot återbetalning på viss bestämd tid eller efter uppsägning må af Hypotheks-banken endast i det fall upptagas, att tillfälliga trängande behof dertill föranleda och böra, sedan dessa behof upphört, så fort ske kan åter inlösas. Under öfverläggningarne i detta ämne äro derjemte inom Riks-Stånden farhågor yttrade för den ökade utländska skuldsättning, Hypotheks-banken antagligen komme att förmedelst sina låne-operationer ådraga landet, samt för de olägenheter, som för allmänna pertningerörelsen kunde befaras uppstå genom allt för stora utländska kapitalers indragning, hvadan åtskilliga Ledamöter ansett det vara nödigt, att ett maximum för Hypotheks-bankens upplåningsrätt bestämdes, hvilket maximum blifvit föreslaget inom Ridderskapet och Adeln till 40 millioner och inom Borgare-Ståndet till 20 millioner R:dr, så vida ej Kongl. Maj:t och Rikets Ständer till ökad upplåning lemnade bifall; hvarförutan inom sistnämnda Riks-Stånd erinrats, att någon viss oktroj-tid för Hypotheks-banken borde utsättas, att gälla väl icke för Bankens tillvaro och återbetalningen af de kontraherade lånen, men för Bankens verksamhet och befogenhet att upptaga nya lån, samt att i sådant afseende kunde stadgas, att Hypotheks-banken icke utan Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers medgifvande skulle ega att verkställa någon ny upplåning, sedan 40 år förflutit från den dag, då Hypotheks-bankens reglemente blifvit af Kongl. Majit i nåder faslstäldt. Med anledning af de emot § 10 riktade anmärkningar anser Utskottet sig böra lästa uppmärksamhet derå, att det, med afseende å Hypotheks-bankens kredit, skulle vara mindre välberäknadt att såsom ovilkorlig grundsats föreskrifva, att Hypotheks-banken vid sina upplåningar, ehvad summan vore mindre eller större, alltid borde iakttaga en viss, uteslutande operations-form.
Anmäla sig deremot vid första inbjudningen flera parcipanter inom districtet, än att allas behof af Lassans till discontering tillåtne summa kan fyllas, äge då, under loppet af de första aderton månader, sorn framflyta sedan utlåningen öppna-' des, de till erhållande af lån företräde, hvilkas fastigheter nu icke äro inteckpade, men sedan allt Om Bauko - Sedlame icke i annan ordning an den af mig föreslagna, realiseras, men det Banken till årlig amortisering tillagde anslag af 720,00* B.:ci, får fortfara, så äger Banken deruti tillgång;, att snart förse Credit-Cassorua med den kär iör.eslagna Fond, Den 2 o Juni. o!!t framgent *), de, hvilkas fasta egendotn, före denna Riksdags slut, till andra fordringsägares säkerhet, för sitt-halfva taxeringsvärde eller derutöfver blifvit pantförskrifven o. s. v., allt efter livad i ett särskildt Reglemente, för Credit-Cassornas förvaltning och styrelse af Actie ägarna ■vidare kommer att stadgas. Hvad jag sagt, torde, ehuru ofullständigt,_ vara nog för att antyda min idée. Deri är, sorn jag förut anmärkt,' egerjteligen endast en tillämpning vill vår luca! och vår belägenhet, af hvad Preussens store I?cedric gjort för sitt Dand, då detta., genom, utsläppandet af underhaltigt mynt till en betydlig summa, och följderna af ett förstörande krig, råkat i samma nödställda tillstånd, som Syeiige sig nu be finer. Urståndsatt, att ge. nast sträcka det välgörande understöd, sorn gepörn. Credit-Cassorna åsyftades, till alla delar af sitt Rike, ansåg Konungen den fruktbaraste af sina Provinser, den, sorn utgjorde en kornbod för Hufvudstaden och bans Rrandenburgska Stater, Schlesien, böra vara den första söra deraf skulle komma; i åtnjutande. Utgången har visat, att han icke misstog sig i den grundsats, att
Hvar, som betalar lill heder för Vexelgifvare eller Öfverlåtare, ege att, med den sålunda godtgjorde Innehafvare»» rätt, söka sin ersättning af Vexelgifvare», och jemväl, derest inlösen skett till Öfverlåtare»» heder, af ej mindre honom, än äfven dem, hvilka Vexein fö ut öfverlåtrt, om sådane finnas: håfve ock emot den, på hvilken Vexein varit dragen, lika lätt med förre Innehafvaren. V. Cap. Ont ätergångstalan. 30 §. Sedan Vexel blifvit protesterad, vare sig för bristande accept eller bristande betalning, ege Innehafvaren genast fordra liqvid af Vexelgifvare» och Öfverlåtarne, en eller flere, såsom till honom ansvarige, en för alla och alla för en; men är, genom någon roed Vexein vidtagen åtgärd, senare öfverlåtares rätt emot en föregående förverkad, då ege Innehafvaren emot den förre ej någon talan. 31 §. Hav den, som godkänt pS honora dragen Vexel, kommit i concurstillstånd förr, än Vexein 5r till betalning förfallen, kan Innehafvaren jemväl, efter gjord protest, genast fordra betalningen af Vexelgifvare elter Öfverlåtare, efter thy i 3o> säg». 3a
De fasta skolorna fingo derföre uppbära missaktning och klander, och de examinerade lärarne, som till en början haft för många, fingo snart för få lärjungar och belönades derefter. Deras redan från början knappt tillskurna löner blefvo allt otillräckligare, sedan priset på alla lefnadsförnödenheter, till bevis af landets välstånd, så enormt tilltagit. Rikets Ständer ändtligen vid 1860 års riksdag syntes hafva behjertat deras nöd. De anslogo hälften af personliga skyddsafgiften till folkskolan, nemligen 104,000 R:dr till underhåll af den högre folkskolan, folkskolelärare-seminarier, undervisningsmateriel och folk - 12 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 7. skole-inspektörernas resor etc. samt 156,000 R:dr till dels folkskolelärare-lönernas upphjelpande, dels äfven iolkskoleväsendets i allmänhet utveckling och förbättring, men föreskrcfvo för begge dessa anslagssummor sådana vilkor å menigheternas sida, som voro dels icke rättvisa, dels äfven skulle förorsaka vederbörande Skolstyrelser mångfaldigt bryderi och trassel för medlens utbekommande. Ty då det stadgades, att statsbidragen ej skulle beviljas till högre belopp, än som motsvarade hvad församlingarne sjelfva från en viss sednare tidpunkt hade tillskjutit, så icke blott kommo församlingarnes föregående och ofta betydliga bidrag dervid icke i ringaste beräkning, utan äfven kommunerna bragtes i frestelse, att antingen för högt uppskatta sina nya bidrag eller att låta hvad sorn redan blifvit tillskjutit gälla såsom nytt tillskott. Men det största felet var, att då man ansåg en löneförhöjning för de examinerade lärarne till 400 R:dr vara ytterst nödig, man likväl ej stadgade detta såsom minimilön, utan lät upphinnandet deraf bero på, huruvida församlingarne ville tillskjuta hvad som motsvarade Statens bidrag.