Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pressen kan i sådana frågor der skapa opi - SS Den 5 November. nioner, — den kail beherrska dem, men kail icke anses uttrycka en hos allmänheten redan bildad opinion. Det vore alltså orättrådigt att göra Norska folket moraliskt ansvarigt för det småsinne, de öfverdrifter och de orättvisor, hvartill pressen gjort sig skyldig; å vår sida kunna vi beklaga dessa, men något medel att afvärja deras fortsättning, lärer icke stå oss till buds, hvarken omedelbarligen eller medelbarligen. Tyvärr kan det icke nekas, att äfven inom Norska Representationen spår visat sig till en oblid sinnesstämning mot brödrafolket. Vid hvad anmärkt blifvit om sista Storthingets förkastande af Regeringens förslag i unionella frågor kan dock invändas, att Storthinget hade sin fria pröfning, och att det ostridigt var lika mycket i sin goda rätt, då det förkastade, som om det antagit förslagen. Vi må kunna säga, att Storthinget handlade oklokt; vi må kunna beklaga det ovänliga sinnelag emot oss, som afslaget later misstänka, — och det desto mera, som hvarje tecken till tvedrägt emellan förenade folk måste försvaga unionens moraliska kraft inför den öfriga civiliserade verlden; men vi äro icke derföre berättigade att anse Storthinget genom lagförslagens förkastande hafva trädt utom gränserna för sin befogenhet eller öfvergifvit sin konstitutionella grund. Då det talats om öfverdrifter i anspråk å ena sidan och öfverdrifter i undfallenhet å den andra, så må det vara m'g tillåtet att från en föregående tid anföra ett exempel, som i sin mån kan tjena att belysa förhållandet härmed och på samma gång från glömskan bevara en handling af oegennytta, värdig hvilket folks representant som helst. — Vi erinra oss, att, sedan Noriges förening med Sverige blifvit stadfäst, (det var i går 45 år sedan) en författning utfärdades ang:de de begge rikenas ömsesidiga handelsförhållanden, och hvarigenom vissa lättnader för gränstrafiken stadgades. Denna författning skulle dock endast provisoriskt gälla i 10 år.
I detta fall är jag dock icke i stånd att hemta något stöd eller rättesnöre från det yttrande, som Hr Silfverstolpe afgifvit, hvilket innehåller, alt företrädet af valsättet be - 270 Den 13 Mars f. m. ror på den mer eller mindre utslräckning, som man gifver ål det ena eller andra af de två, classval eller allmänna val. Det tillhörde lie Åkermans numera fallna förslag, att en liten grand bortskämma den der opinionsyttringen, genom att sätta dit de der orden : ”icke ovillkorligt slåndsval”, hvilken tillsats var en af de för mig mest vidriga, och som äfven gjorde, att jag voterade emot samma förslag. Nu vill jag blott visa, att milt förslag icke strider emot eller kan uppfattas i den allmänna sats, som Hr Silfverstolpe uttryckt; ty i det Richertska förslaget är valsättet så beräknadt, och så utsträckt (eller icke utsträckt, allt som man behagar), alt, för det vissa antal riksdagsmän, som hvarje skatteclass har fält, kan utsträckning eller inskränkning äga rum, dock utan att ske pä bekostnad af en annan class, eller för att göra mig mera begriplig, om jag anser, att 160 ledamöter skola finnas i den nedre kammaren, och fråga vore huru många ledamöter af delta antal skulle falla på så väl den högre som lägre skalleclassen, så är det klart, att en öfre class icke kan anse sig förfördelad deraf, att den class, som utgöres af t. ex. de minst skattande, bland sig upptaga till och med de s. k. backstugusittare. Jag anser det vara allmogens ensak om, då den fått sig ett visst antal af de 160 ledamöterne beskärdt, t. ex. 90, den dä förklarar sig vilja taga backstuguhjonen såsom valberältigade med sig. All census, som dervid bestämmes, är en census endast för denna enda class, men rörer icke de andra, enär de i alla fall tillsammans fått sitt vis sa antal af 160 ledamöter. Den class, som i mitt förslag kallas den 2:dra, utgöres af de i städerne boende mindre skattande.
— «Grekisk — ridderlig!» Inte sant, Edmée — han hade sin vanliga, litet ironiska hvardagsstämma — jag är allt annat? Låt oss nu taga skadan igen! Du är ju vacker som en dag, min drottning. Han böjde sig och kysste henne på halsen, under örat. Edmée satt med sänkta ögon och rörde sig icke. Hon, som annars njöt af hans smekningar, lefde af dem, som en blomma af solsken, hon kände plötsligt ett sting af smärta vid denna lätta, heta kyss. — Du är härlig, härlig är du! Hvar har jag då haft mina ögon i afton? Han höll henne ut ifrån sig och strök nedåt hennes bara hals och lätt skälfvande armar: Furstlig och berusande på engång! Han böjde ett knä och lade hufvudet intill hennes barm — det korta lifvet var nästan blott tumshögt och sammanhölls af ett smalt, gyllent bälte i form af en snok, hvars smaragdgnistrande hufvud reste sig mellan de runda, hvita brösten och bet sig fast i den smala smaragdkollier, som hvilade på halsen. En drottning, en Afrodite, och hon är min! Han slöt ögonen och smålog med hufvudet mot hennes hjerta. Han såg upp och sade ännu leende: — Har jag berättat för dig, hvad jag hörde här om dagen? Det var vid den stora revyn på Marsfältet den 25 Messidor. Du for förbi i en vagn med några damer. Då pekade soldaterna på dig, och jag hörde dem säga: «Det är Förste Konsulns drottning!» De togo dig för Joséphine. Åh, de visste ej, hur riktigt de träffade. Hon svarade icke, tryckte blott hans hufvud intill sig. Hon märkte, att han talade allt detta lappri, endast för det han ville tala och glömma. — Vet du, när jag älskar dig mest, Edmée? Det är, när jag vaknar om morgonen och ditt hufvud ligger vid mitt bröst, och jag kysser dina perlemorsblåa ögonlock, ditt hår, som i morgonsolen är stelnad eld och dina halföppna, söta läppar. Jag känner det, som om du var den enda kvinna i verlden — den, som från skapelsens morgon var bestämd för mig — min, min ...
Här anföres ett par strofer ur nämde tal med tillägg vid slutet att detsamma är otryckt. ”Detta är allt hvad Hammarsköld vet om Lannerstjernas lefnadslopp”, anmärker Atterbom i sina Siare och Skalder, der äfven han citerar ofvan intagne biografiska notis, tilläggande: ”och mera derom vet – tills vidare – icke heller jag. Man ser”, fortsätter han, ”att Lannerstjerna såsom yngling och ung man tillhörde Gustaf III:s hof. Huruvida han redan såsom page eller först sedermera författade sitt satiriskt-komiska poem ”Pagead” är mig obekant, men också ganska likgiltigt. Det var i sin tid mycket omtaladt, dock väl endast inom hofvets närmaste omgifningar. För nutiden består dess märkvärdighet egentligen i det korrekturark, hvari det befinnes på akademiska biblioteket i Upsala, med följande påskrift af den lärde M. Floderus: ”Hans majestät genomläste korrekturet af detta poem och förbjöd att något exemplar deraf skulle afdragas: således är detta det enda som finnes.” Det utgör blott tolf qvartsidor och skulle tryckas ”i kongl. ordenstryckeriet 1777”, hvaraf man alltså skönjer att författaren då var i sitt nittonde år. Skildringens komiska salt är svagt. Dock kan den ega ett slags historiskt värde såsom en sedemålning af det dåvarande pagelifvet. Har det sanning hvad här säges om den mat, som bestods i pagernas boning, så lefde Gustaf III:s pager, åtminstone i hvardagslag, föga mindre tarfligt än fordom Carl IX:s” Så långt Atterbom. Efter denna nakna historisk-litterära ingress, hvilken utgör liksom fodralet till den romantiska sidan af Lannerstjernas lif, skall jag för min del framlägga hvad som blifvit mig bekant om såväl författarens som det särskilt omnämda brikolltalets öde. Från min första barndom såg jag ofta i hemmet ett fruntimmer af genomskinlig blekhet och en nästan öfverjordisk skönhet.
Majt genom nämnde Resolution förklarat bergslaget vara för mistningen af förrberörde förmåner berättigadt till ersättning, som skulle komma i beräkning vid kopparräutans förmedling; att deputerade uppgifvit de förluster, som skola blifvit bergslaget tillskyndade derigenom, att Kongl. Majt, jemte bergslagets bibehållande vid rättigheten att åtnjuta skattekoleu in natura, ålagt bergslaget att derföre erlägga högre lösen, än tillförene utgjorts, nemligen å löningskolen eller de lill militieoch landtstaternc indeldte 8,991 \ stigar från ofvannämnde fögderier, hvilka förut betalts med 20 sk. per stig, hvaraf löntagaren erhöll 13 sk. 4 r:st. och kronan 6 sk. 8 r:st, efter årliga markegångspriset, hvarigenom emellan nyssberörde gamla lösningspris och 1843 års markegångspris å en stig kol, 2 R:dr 13 sk., en skillnad uppkommit Bih. till R. St. Maj:ts Nåd. Proposition N:o so af 1 R:dr 41 sk per stig till 16,671: 35, 6. å skattebol en, eller kronans behållna ränteko], 13,351 1/2 stigar, hvilka förr fått lösas med 6 sk. 8 r:st per stig, efter det år i8o5 bestämda progressiva lösningspris, som för år i843 utgjort 1 P»:dr 36 sk. 8 r:st.; hvaraf mellan sistnämnde pris och årets markegång uppkommit en skillnad af 24 sk 4 r:stPer st'g> 6,768: 22. 6. och å mantalseller qvarntull sholen, som för år 1843 utgjort g,85g 1/2 stigar och hvilka förr löstes med 6 sk. 8 r:st. stigen, men nu liqviderades efter årliga markegången, med en prisskillnad, som år 1843 varit 2 R:dr 6 sk 4 i:st stigen, lill 20,951: 21.
Jag anser ötjenligt, att vidtaga en sådan åtgärd, Den i3 Ja lii o. m> sorn den förcslagne. Jag kan ej inse någon ökad säkerhet för Städerna genom det tvung* na sättet att brandförsäkra hvarje byggnad. Om någonsin det skulle blifva anledning till mordbrand för vinnings skull, så vore det just i det fallet, då huset vore försäkradt* Det skulle snarare leda till osäkerhet, än säkerhet, att anbefalla alla husägare i hvarje Stad ovilkorlig skyldighet att brandförsäkra sina hus. Tillika ber jag att få fästa uppmärksamheten uppå, huru denna sak förefallit mig. De smärre husägarne skulle ådragas lidande, som ej vöre i proportion af de fördelar* de större skulle njuta. De senares byggnader kunna anses mindre exponerade, än de öfriges, hvarigenom de ej äro utsatte för ett proportiotieradt lidande, men deras afgifter skulle ändock vara i lika proportion* Jag skulle snarare tro, att ett förslag, sorn detta, vore ett påfund att undertvinga sig de smärre husägares egendomar* hvilka skulle beskattas, för att lätta de störres afgifter. Jag anser detta Upphitt öfverflödigt, Och tillstyrker att Ridderskapet oell Ädela toåtte qvarblifva vid det beslut, sorn förra gången fattades, hvarigenom 2 Stånd stanna! emot 2, och frågan således förfaller. Herr Rosenblad, Bernhard: Öm detta sednare Utlåtande innefattade ett bestämdt tvång att ingå i brandförsäkring, så skulle jag instämma med Herr Hjerta* men då 3a II. Den 13 Jli 11 i e. rö. det blott är fråga om en underdånig skrifvelse, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta genom vederbörande myndigheter höra semtlige Städernas innevånare öfver omförmälde, för deras eget bästa högst vigtiga, fråga, ser jag endast deruti en erinran, som gör dem uppmärksamma på vigten deraf för dem sjelfva; och då det är obestridligt att en stark fond är af större garantie, än en mindre, måste jag snarare finna godt än ondt i denna skrifvelse. Jag tillstyrker alltså bifall till Utskottens sednare Utlåtande. Friherre Cederström, Jacob:
Flottans rangrulla är för de flesta utom vapnet en okänd auktoritet, och om än Kongl. Maj:t förändrade benämningen till Örlogskapten, Fregattkapten eller Korvettkapten, blefve den dock i dagligt tal aldrig annat än Kapten, i likhet, med benämningen för arméns Kaptener. Kaptenstiteln är så mycket mindre lämplig för cheferna på ståtens krigsskepp, bemannade med flere hundra mans besättning, som nu äfven skepparen på den minsta fraktbåt låter kalla sig Kapten. Det har derföre alla skäl för sig att regementsofficern, som nu bär denna titel, erhåller en annan, mer öfverensstämmande med den grad han innehar. Något lån behöfver härvid icke upptagas från armén, ty örlogsvapnet vill vara ett sjelfständigt vapen, och är rikt i sina egna tillgångar. Alla fordringar tillfredsställas, om Kaptenlöjtnanten erhåller titeln Kapten, och den nuvarande kaptensgraden förändras till kommendörskaptensgrad, men med Majors rang. Officerspersonalens reduktion är numera oafvislig. Sjökrigsmaterielens mångdubbelt ökade kostnad har nödvändiggjort en betydlig nedsättning i fartygens antal och storlek, hvaraf må3te följa en motsvarande reduktion af personalen. Ett annat skäl dertill är att exercisanslagen icke äro, och sannolikt ej heller blifva, tillräckliga att bibringa det nuvarande stora officersantalet en tillfredsställande sjöerfarenhet. Fäderneslandet har mera gagn af ett mindre antal väl befarne och praktiskt bildade officerare, än af ett mångfaldigt större antal, som, i följd af expeditiousmedlens ringhet, nödsakades tjenstgöra mera på land än ombord å fartyg, och följaktligen ej kunde förvärfva den sjövana, hvarförutan ingen krigslycka på hafvet är att förvänta.
På detta sätt skulle helt och hållet undvikas, att ärenden, som fordra rriilitäriska insigter, skulle komma att afgöras af civile embetsman och de militäre O 7 O skulle icke eller belastas med deltagande i pröfningen af ärenden, som fordra insigter i författningar och en utbildning i öfrigt, som man icke har hvarken rättighet eller anledning att hos dem förutsätta. Den egentliga kontrollen och revisionen skulle ock i allmänhet kunna blifva oberoende af den, hvars åtgärder skulle kontrolleras och revideras. Enkelheten af en sådan anordning skall knappast af någon bestridas, dock torde invändningar deremot hemtas från det förhållande, att verkställigheten af hvad som skulle uppdragas åt de militäre Afdelnings-cheferne, kan fordra kännedom om författningar och förmåga att tillämpa dem; på grund hvaraf det skulle vara nödigt att, enligt Komitéernas förslag, vid sidan af Afdelnings-cheferne ställa civile embetsman. Det vill dock synas att ärenden, hvilka icke kunna anförtros åt den insigt i författningarne, som står en hvar till buds, icke böra afgöras af Militär-chefer med allena beslutanderätt, och att således det ligger en motsägelse deri, att lemna åt Cheferne en sådan afgöranderätt och på samma gång förklara dem otjenlige att sjelfständigt afgöra målen. En annan sak är deremot att Cheferne i hvarje fall behöfva en föregående utredning af åtskilliga mål, som bero af författningarnes tillämpning; men denna kan och bör beredas dem, dels derigenom att de hvar för sig hafva att tillgå underordnade med erforderliga insikter och vana, och dels sålunda att det nu befintliga Advokatfiskals-kontoret bibehålies, för att der i något särskildt fall tillämpningen af en författning beror af en mera allmän öfversigt af lagar och föreskrifter, tillhandagå med de derföre erforderliga upplysningar.
Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den i6äistlidne Jönn under N:o töo afgifne, saint den 25 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde utlåtande, i anledning af gjörde anmärkningar vid Utskottets den i4 sistlidne April under N;o 4o meddeldte Betänkande^ angående bestämmande af viss grund för Fastighets Varde vid Bouppteckningar, hvarefter en åttondedels Fattig-procenten må beräknas; fann Ridderskapet och Ädeln för godt bifalla det i berörde utlåtande Upptagne första alternatif; eller att, i afseende på så val lös sorn fast Egendoms värdering vid Bouppteckningar, Lag ‘och Författningar -9. Samt de grunder i öfrigt j sorn i hvarje Ort hittills varit följde^ borde tjena till efterrättelse. Ut supra» Högloflige Ridderskapet och Adelli åtskilja iåns klockan 5 tjvari till io öm aftonen, l'n Fidem jProtocolIi Öi $ Lagerheimi-, f Den g Julii f, m. Lördagen den 5 .Tulii. Plenum klockan g förmiddagen. Föredrogos å nyo och biföilos följande ÄlU månna Besvärsoch Oeeonomie-Utskottets den 16 sistledne Junii afgifne, Samt den 28 i samma månad eftermiddagen på bordet lagda, Utlåtanden : N:o 121. I anledning af gjorde anmärka ningar vid Utskottets den 2 sistledne April meddeldte Betänkande rörande ifrågaståld skyldighet för Pastorers att årligen till vederbörande LandsContoir och Consistorium insända Utdrag af KyrkoBÖckerne öfver födde och döde personer. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den i5 sistledne Maji meddeldte Betänkande, angående lämpligaste tiden för Tjenstehjon^ flyttning.
Den 17 Juni e. m. kunna (agas af sådana medel, som ligga obegagnade; men om BankoUtsk:s ledamöter bibehålla samma tanke på e. m. som de uttalade på f. m. nerol , att icke tillåta sådana obegagnade medels användande för dylikt ändamål, hvilket jag slutar deraf att de bestämt dem åt Filialbankerna, så finnes ju ingenting qvar. Om man deremot, på sätt Frih. Tersmeden yrkat, ville taga 1,000,000 R:dr från något annat syfte, sä bör man upgifva, från hvilketdera. Då vore ordningen den* att R. o. Ad. upsköte denna punkts afgörande lill dess vi fått veta hvilket eller hvilka de syften äro, som böra åsidosättas för det ifrågavar:de. Stånden komma då i tillfälle alt välja mellan de olika föremålen och förklara, antingen de anse fördelaktigast alt använda medlen till kreditiv åt Hypotheksföreningärne, eller på det sätt Utsk. föreslagit. Med ett ord, man måste veta hvar man skall taga penningarne, innan man beslutar att anslå dem till något visst ändamål. Gr. Gyldenstolpe har yttrat hvarjehanda betänkligheter, som jemväl torde behöfva (agas i öfvervägande inom Utsk., och jag kan icke fatta, hvarföre de ledamöter, som nitälska för Hypotheksföreningarne, frukta så mycket för en återremiss. När de upgifva, att deras önskningars upfyllande förfelats blott på en röst, så vore det väl troligt, att dessa önskningar kunde nå sin fullbordan, om Utsk. märkte, att tankarne inom Stånden vore gynnsamma för en sådan mening. Man har sagt, det vara nödvändigt, att bär fatta ett beslut, på det att BankoUtsk. må få veta hvad R. o. Ad. egentligen vill. Men då blott en önskan blifvit yttrad af dem, som åstunda förändring, så förslår jag icke huru BankoUtsk. skall kunna misstaga sig om Adelns mening.
Jag fattar således ej hvarföre man nu skall inlåta sig i den strid man förut velat undvika. Hvad åter den södra stambanan beträffar, så måtte det väl vara den största möjliga inkonseqvens att, sedan man först beviljat anslag för hela denna banas sträckning, sedermera ogilla samma bansträckning. Jag fattar ej hvad ett sådant beslut skulle betyda. Frih. Cederström har sagt, att det icke skulle gå an att lägga en K. Propos. till handlingarne. Jag hemställer dock, om, det är bättre att afslå en framställning från K. M., än att lägga den tilt handlingarne. Men här är dessutom icke fråga om en K. Propos., utan frågan är om ett StntsUtskis förslag, och det är detta förslag hvaröfver vi alldeles icke behöfva utlåta oss, ty svar på tal får Utsk. genom besluten i auslagsfrågorne. För öfrigt får jag förklara, att om, genom det slutliga lotterispelet i förstärkta StatsUtsk., It. St:rs beslut skulle blifva det, att vissa bansträckningar bestämdes utan att medel till banornas utförande på samma gång beviljades, så skulle ett sådant beslut kunna lända landet till verklig olycka, ty hvarje jordägare skulle då genast till ett högre värde upskatta den jord, hvarigenom den förväntade jernbanan skulle löpa; men då dessa banors utförande på jorden, och ej blott på papperet, torde vara ganska ovisst, så skulle dessa jordägare kunna blifva på ett ganska menligt sätt bedragna genom det gifna, men ej honorerade löftet. Beslutet skulle således kunna leda både till enskilta personers skada samt till harm, bitterhet och misstroende till 11. Stms beslut. På grund häraf anser jag denna punkt hvarken böra bifallas eller afslås, utan läggas till handlinlingarne. Hr Cederschiöld: Den åsigt jag uttalat om den verkan som 2 Stånds beslut i denna fråga skulle medföra, har jag icke framställt för att gifva anledn. till en vidlyftig discussion, utan jag liar framställt densamma endast såsom ett motiv för de vidare beslut, som jag anser It. o. Ad. böra fatta.
Det nu upläste RiddarhuS-UtffoktekS Ullätande ger anledning att wäcka en fräga, som kan wara nödwändig alt afgöra till förekommande af manga smara procesier. Efter det nya sattet att adla biir endast äldste iko nen Adelsman, de öfrige barnen ej. Frägas huru de skola arswa, manne efter olika principer? Detta synes mig wara en sivär lagfråga att beswara. Herr von Iftaussvolss. I anledning häraf lar jag »plysa den warde Ledamoten som nu talar att arstägten räknas efter dens börd och bostad som dött och ingalunda efter den som ärfwer. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 13 Februarii. 301 behjerta de af erfarenheten bestyrkta för kyskhet och dygd högst menliga följder, som synas härflyta af den anonymité, hvilken högstberörde Författning tillåter, samt att de Strafflagar, sorn tillförene varit stadgade mot lättfärdigheten blifvit dels alldeles upphäfne dels i den grad mildrade, att de i det mästa förlorat allt utseende af Straff, och kunna af många helt och hållit undvikas. 13:0 Jtf den 30 sistledne Januarii, i anledning af Herr Prosten D. Aspehus
Frågan har egentligen uppkommit deraf, att embelsoch tjenstemän, som skola, efter §:s ganska bestämda och tydliga innehåll, vara mantalsoch skattskrifne der de hafva tjenst, likväl hafva låtit skattskrifva sig på landet, der de haft egendom, och derigenom förorsakat confusion vid bevillningens påförande, emedan Taxerings-commiteerne icke haft kännedom om deras löneinkomster. I sådana frågor är naturligtvis Kammarrätten forum. Deremot i fråga om inflyttning och mantalsskrifning för dem, som begärt inflyttning är Kammar-collina det forum, som skall dömma, emedan på det utslaget beror, huruvida skyldigheten lill framtida fattigvård skall tillhöra den commun, dit flyttningen sker, eller den, hvarifrån den skett. Jag instämmer således med Den i o Oc t o b e r f. m. 209 med Hr Printzensköld deruti, att slutorden i sista morn. må utgå, och efter Konungens Ref:h:de må införas: ”med besvärshänvisning till ort och ställe sorn vederbör.” Frih. von Kraemer: Jag skulle anse att första mom. borde få stå qvar oförändradt. Derigenom uppfylldes äfven det villkor Hr von Rosen anmärkt i afseende på nya coinmunal-lagen; ty örn de orden, största delen af året sig uppehåller, blifva bibehållna, så står det i öfverensstämmelse med det förslag till communal-lag, som blifvit afgifvet. Att borttaga dessa ord, och endast utsätta der lian bosatt är eller till nästa fardag flyttar, tror jag vara betänkligt, emedan personer finnas, som icke äro bosatte någorstädes, utan lefva med sin kappsäck. De böra dock någorstädes taxeras, och der de Uppehålla sig största delen af året torde de lämpligast böra uppföras i taxer.- längden. Jag tillstyrker således bifall till delta af Utsk. afgifna förslag. Hr Printzensköld:
För min del trodde jag, att detta beslut skulle dels icke fullkomligt ligga inom StatsUtsk:s kompetens, dels att, om det beslut fattades, som motionären föreslagit, detsamma skulle föranleda betydlig tidsutdrägt och förlängning af riksdagen; men majoriteten beslöt att det skulle förhållas såsom jag nyss sagt, nemi. att de fem färdiga titlarne väl skulle afsändas till Exp.Utsk. för att tryckas, men icke öfverlemnas till R. St. Efter hvad jag erfarit, lära dessa titlar äfven vara tryckta, men qvarhållas i Exp.Utsk. I alla fall förmodar jag att någon af Exp.Utskis ledamöter är närvarande, och kan uplysa om förhållandet. Jag tror att det vore nyttigt, om R. o. Ad. i detta fall instämde med PresteSt. och får anhålla om propos. derpå. Frih. Cederström, Rud.: Såsom ledamot i Exp.Utsk. är jag i tillfälle vitsorda, att tryckningen af de till Exp.Utsk. ankomna titlarne så långt fortgått, att derest beslut om deras företagande till behandling varder faltadt, så skulle R. St. genast kunna få fem redan färdigtryckta titlar till sig insända. För min del har jag aldrig insett nyttan af StatsUtsk:s beslut om innehållande af dessa titlar, lill dess de öfriga hunnit inom berörde Utsk. handläggas och af Exp.Utsk. till tryck befordras; jag skulle derföre anse nyttigt om R. o. Ad. bifölle hvad PresteSt. förordat. Man finge då tid att sorgfälligt begrunda och pröfva StatsUisk:s hemslällanden, och det inträffade icke då, hvad som lätt kunde hända, ifall man på en gång finge alltsammans utdeladt, att man nemi. tordehända funne sig föranlåten begära upskof med ärendets företagande; af hvilket anstånd riksdagens förlängning åter skulle blifva en följd, hvilket, genom ökade kostnader och andra svårigheter, skadligt skulle inverka på det allmänna. I alla fall har man vid föregående riksmöten låtit hufvudtitlarne successive ingå till Stånden. Hvarföre nu annorlunda förfara? — Hvartill denna, i andra mål, numera med mycket skäl öfvergifna s. k. "secretesse""!