Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till aflidne Bokhållaren vid Banco-Disconten Kamereraren Äng. Montelii Enka Sophia TVermander, på obestämd tid. 200: — Till aflidne Cancellisten vid Banco-Disconten Adolf Gr abbes Enka Christ. A. Lindqvist, på obestämd tid 66: 3ai Till sedermera aflidne f. d. Vaktmästaren vid Banco-Disconten J. Sjöbergs med 5 barn elterlemnade Enka, på obestämd tid So: Jemlikt BancoFullmägtiges efter sista Riksdag vidtagne och stadf ästade beslut: Till aflidne f. d. Bokhållaren vid Banco-Disconten G. A■ Oudars Enka Annette Rund: qvist, på obestämd tid . soot — 12 Banco-Utskottets Memorial N.o l4y.' Till afvikne förre Bokhållaren i Banken C. H. Lundqvists olyckliga Hustru Carin Reinholdsson, på obestämd tid. Till aflidne Vaktmästaren vid Banco - Disconten G. Hesselgren Enka Inga Sophia Ljunggren. Till aflidne Registratoren vid Lån-Contoiret i Götheborg C. Hageliens Enka A. B. Hultman, på obestämd tid . Anslag att utbetalas qvartaliter Summa årl. logi: 52. Utgörande båda dessa års-suminor tillhopa R:dr 25725; Hvadan en årlig tillväxt å Räkningen af R:dr 270 tills vidare är att påräkna. Hvad de på obestämd tid beviljade anslagen beträffar, skall alltid, vid uttagandet, bevis fordras örn Innehafvarnes fortfarande behof att understödet begagna. På den från förra åren i behåll varande besparing af Banco-Fulluiägtiges Dispositioas - 150: — IV 15o: — Banco-Utskottets Memorial No 147, 13 Räkning N:o 2 är af Rikets Ständer, för en gång anordnadt att utgås a) Till HerrÖfverste-Lieutenanten G. U, Adlerstam .
Men hvad utgiftsanslagen angå, så beror det af Kongl. Majit att disponera dem till fullo, till föremål som med Titeln hafva gemenskap. Det beror af Kongl. Majit allena, om någon besparing kommer att äga rum eller ej. Under en ständig klagan öfver anslagens otillräcklighet å den ena sidan, då förmågan att mera utgöra å den andra, likväl icke finnes; uppstår ett jemnt afvägande om företrädet i vigt mellan flere ouppfyllda behof. 3;dje HufvudTitelns hafva i synnerhet, enligt deras natur, varit ansedde angelägnast, ©eh dess £oi - Den 4 April f ni. dnngar intagit ffämsta rummet. Om nu en utgift på någon af de andra Titlarne, för tillfället skulle kunna besparas, icke såsom posif tivt onödig att bestrida, nien såsom mindre angelägen än en annan, för det allmänna försvaret så vore, på det hela, en hushållning derigenom tillvägabragt, och Riksens Ständer undgingo att särskildt fylla den oundgängligaste. Det är alltför möjligt att så sker ändå, att den mindre nödiga utgiften på en annan Titel blir bespard, och besparingen ingår till Riksens Ständers disposition, för att på den vägen. med deras begifvande, komma Försvarsverket till godo; men då äfven utgifterne nu, efter Utskottets Förslag, skola så återföras till ett isoleradt betragtande, att de få besparingar, som någon gång tillfälligtvis kunde äga rum på en titel, icke skola af Kongl. Majit vidare disponeras för den 3:dje, hvars anslags otillräcklighet mot behofven, äfven vid denna Riksdag, blifvit tillkännagifven; så anser jag likväl troligt, att vinsten af denna förändring biir ingen. Enär Riksens Ständer, ur stånd satte att anvisa hvad som fordras för försvaret, uppdraga åt Kongl.
Mars sjelf, som, om någon, väl skulle kriga för krigets skull, står på katolikernas sida, och Europa klagar (II. 1.), att Mars regerar på alla orter för att stärka ”påfvens mod, hvilken aldrig är evangeliska god.” På ett annat ställe innehålles väl en slags motivering af denna partiskhet, i det Mars befaller sina bussar att skona katolikerna, men plåga de evangeliska, ”ty thet är the, som fred vilja hafva;” men det är dock Allemannia, som plågas, och hon är icke mera lutheran än katolik. Öfverhufvud föranleder denna hopblandning af det religiösa, politiska, mytologiska och allegoriska ett sådant virrvarr, att det väl knappast var större i det sönderslitna Tyskland, och så har författaren alldeles oafsigtligt lyckats att af sitt drama göra en träffande allegori af krigets förvirring och elände. Innehållet kan på följande sätt sammanfattas. Mars börjar på Erinnys anstiftan ett krig i Tyskland: den utblottade Allemannia vänder sig till Septentrio (Nordlanden) med bön om hjelp, och denna sänder sin Herkules (Gustaf Adolf), som slår Mars i flera slag, men slutligen stupar. Då uppträder en Diva (Christina), en jungfru af Nordlanden, hvilken icke ens behöfver kämpa såsom Hercules, utan blott visa sig, för att få Mars och Bellona att utan motstånd gifva vika. Hon gör slut på kriget och framtvingar freden. — Man finner, att det går för sig att smickra utan att vara hofskald. Då detta är det största och enda rent originela allegoriska drama i vår äldre vitterhet, måste vi låta läsaren lära känna dess byggnad, men skola endast kortligen redogöra för scenernas innehåll och ur de uttänjda dialogerna endast lemna sådana utdrag, som kunna tjena att beteckna tonen. Första akten. Erinnys presenterar sig och för att visa sin magt anstiftar hon osämja emellan tvenne makar, hvilka då de inkomma på scenen, smeka hvarandra, men sedan Erinnys öfver dem skakat sin piska, börja knuffa hvarandra och slutligen råka i fullt slagsmål. Således redan i första scenen slagsmål!
Desses utgörande, som försvårats af olva,,rande år, är till en del betungande genom sträng skattläggning o': 110 ttjiitsninfi5' långväga färder för gä,demas .Härdande, vägars underhall och <kpt«» ^ skyldighet. Kostnaden för sistnömde onus och vagarnas snöplog,, g tiden skulle dock betydligen minskas om entreprenad härutinnan kan hringas till verkställighet, hvilket man bör hoppas, på sätt redan skedt i Skellefteå, der allmänna landsvägens plogning samt hålloch reserve-skjutsningen vid sju gästgifverier under fem års tid besörjes af entreprenörer för vida mindre betalning, än de förut kostat, oberäknad! mångfaldiga fördelar, som jordbruket derigenom tillskyndas. Beräkningsgrunden för alla i tabellen upptagna onera, är medelpriset af fem sista årens markegång. I följd af Kongl. Ma j:ts Nådiga skrifvelse den 17 April 1828, anmärkes här, att uti den i tabellen uppförde kostnad för rustning och rotering, så mycket mindre inbegripes rusthålls-stammars och augmenters räntor, som sådana eller liästvacance-spanmål härstädes icke förekomma. Kneckte-rotefrihets-medlen utgör ^90 R:dr 28 sk. 3 runst. Politie: Särskilta anstalter lill sedlighetens vidmakthållande äro hvarken vidtagna eller hafva ansetts erforderliga, utan tjena allmänna lagen och förfatlningarne härutinnan till efterrättelse. På Länets invånares bekostnad är ett arbetsoch korrektionshus inrättat här i staden, hvilket dock för närvarande är alldeles otillräckligt. Allmänligen undervisar allmogen sina barn 1 kristendomen, men på många ställen sysselsättas särskille personer med ‘fetta yrke. Ibland antaga ock kyrkolid danie barna-lärare, som färdas kring socknen och underhållas vissa tider af föräldrarne till de barn, hvilka undervisas dels i läsning, dels i skrifkonsten, hvilken icke är sällsynt hos allmogen.
Det hade utan tvifvel varit önskligt, att bland Stats-Utsk:ts personal funnits flere bergsmän, som med speciel kännedom om den fråga, vi nu behandla, kunnat tillhandagå med värderika upplysningar. Förmodligen är det denna brist i Utsk:ts sammansättning, som föranledt, att Utsk:t icke kunnat inse nödvändigheten eller nyttan deraf, att landets förnämsta bergsskola flyttas till en stad, der bergsbruk icke finnes, lika litet som Utsk:t kunnat erkänna sanningen af den åsigt, en föregående talare uttalat, att det är troligare, att eleverna vid en bergsskola skulle »slå mindre dank» här i Stockholm än i en landsortsstad. Under diskussionen öfver denna fråga inom Utsk:t hafva alla dess ledamöter villigt erkänt bergshandteringens stora betydelse såsom en landets modernäring, och äfven varit ense derom, att för denna handtering borde anläggas en tilllämpningsskola. Utsk:t har också i sitt Betänk, antydt en sådan uppfattning, meri har deremot icke, såsom flere talare här velat påstå, yrkat, att bergsskolan måtte ligga qvar i Fahlun. Utsk:t kar nemi icke ingått i bedömande af frågan, huruvida Fahlun vore den rätta platsen för en bergsskola, utan har enil. IV 17 258 Den 18 April f. m. däst uttryckt den åsigt, att en stad, der bergverk icke finnes, vore en derför olämplig ort, samt har i slutet af sitt Betänk, hemställt, att R. St:r måtte i und. skrifvelse anhålla, det K. M:t behagade låta utreda, huru undervisningsväsendet i bergshandteringen bör för framtiden ordnas, och hvilka kostnader dermed må vara förenade, samt hvilken bergverksort må för läroverket befinnas lämpligast, utan att Utslct dermed föreslagit hvarken Fahlun eller någon annan ort. Det kan icke annat än förundra mig, att just Hrr bruksegare icke funnit sig nöjda med ett så beskaffädt utlåt, som det förevarande, i hvilket den åsigt finnes tydligen uttryckt, att vid ordnande af undervisningsväsendet i bergshandteringen, man bör i första rummet söka att få detsamma på ändamålsenligt sätt ordnadt och först i andra rummet fästa sig vid kostnaderna.
Finnes förskrifning ställd å någon viss man, ”och har gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand; va”re lag samma, derest behörig öfverlåtelse finnes å förskrifningen tecknad. ”1 dessa fall må borgenär söka gäldenär, ehvar han linnes.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Juli 1840. 7° Expedilions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse N-o 4^- N:o 46. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Juli 1840. Presle-Ståndet den 25 — —- Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 29 — —• Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af väckt fråga 0111 upphörande af spö- och ris-straff för vissa brott m. m. (Lag-Utsk. Bet.
Det vet jag icke, men... kläd på dig! Inte är det någon som ser oss här, det är bara (Göken ropar: jo! jo! jo! jo!) PER. LISA. snack! Hvad ropar den der gynnaren då? PER. Jo! jo! jo! jo! LISA (härmar göken). PER. skall vara ändå! Det är fasligt så mycket omständigheter det LISA. glädje. Kan du inte njuta af naturens stora, oskyldiga PER. vesten.) Jo, en liten stund! Aj! hvad är det? (drar af sig LISA. PER. En myra! ten.) Hvad var det för en som stack mig? En mygga! LISA. Se så mycket obehag bara! (Slår om kring sig med hat det och tag det onda med det goda! PER. Allt är ofullkomligt här i lifvet, Per, kom i håg Så der! (Slår om kring sig.) Det onda må den onde ha, jag vill ha det goda. Nu är jag led på den här skogen! Och man kan väl inte leka bort sitt lif heller! Jag längtar efter verksamhet och vill komma ut bland menniskorna! Lisa, säg mig, du, som är en sådan liten vis varelse, hvad sätta menniskorna mest värde på, ty det skall jag skaffa mig! ord: menniskorna skola göra dig lika mycken förtret som myggen, men icke skänka dig det behag som den evigt unga naturen. PER. Per, innan jag svarar dig, hör ett förståndigt LISA. kyrktorn, men den blir allt enformig på nära håll! Står inte allting stilla, stå inte träden på samma ställe som för femtio år se'n och komma de inte att stå här i femtio år till; mitt öga är redan trött på den här härligheten; jag vill se rörelse och höra Naturen! Ja, den är mycket vacker från ett buller, och äro menniskorna som myggen, så håller man då dem mycket lättare ifrån sig än det här sällskapet. (Slår med hatten om kring sitt hufvud.) LISA. lära dig bättre än mina ord! Du får väl se, du får väl se! Erfarenheten skall PER. på hos en menniska? Nå, Lisa! Hvad sätta menniskorna mest värde LISA. PER. Jag skäms att säga det!
Stånd har afsett en allmän förhöjning i skjLitslegan, och ingen af motionärerna i BondeSt. har inskränkt sina yrkanden til den nu föreslagna villkorliga förhöjningen. Nu har BondeSt. likväl funnit, att detta kan tvinga till entreprenader, och derföre afstått från sin önskan om den allmänna förhöjningen, hvilket jag tror talar ganska betydligt för förslaget. Jag medger, att åliggandet för entreprenören alt hålla många drängar, är en stor olägenhet äfven i moraliskt afseende; men jag tror, att genom skjutslegans förhöjning, skola snart sådana inrättningar komma i gång, som redan finnas emellan Upsala och Stockholm, der man åker för bättre pris än vanliga skjutslegan för en häst. Om sådana forvagnslinier inrättas från station till station för vissa tider, så är jag öfvertygad att man inrättar sin resa derefter och Den 10 Juni e. ra. 209 gör don för baltre pris än nu nied en häst kan ske. Derigenom öfverg ir man lill det skjutsningssätt, som i andra länder är vanligt. Dessutom är det ett annat skjutsningssätt, som börjat blifva vanligt i andra lander, i det man genom en s. k. Lohnkulscher skjutsas längre vägar emot en bestämd betalning och med löfte alt komma fiarn på viss lid. Det är just sådana inrättningar, som jag tror komma i gång genom skjutslegans förhöjning vid entreprenad-stationerna. Skulle man åter medgifva en allmän förhöjning af skjutslegan, så gå alla diligence-inrättningar öfverända. De skulle då omöjligen kunna uppkomma oell skjutsen blefve för evärdeliga lider fäslod vid jordbruket. Det är deremot den partiella förhöjningen, som skall rycka detta besvär från jordbruket, hvilket hvar oell en måste finna billigt. Här har blifvit yttradt, att de föreslagna förändringarna i resereglemente! icke skulle lemna tillräcklig rese-ersätlning. Jag skulie dock anse, att då 5 classen bestämmas och för den högsta 5 hästar, så hafva vi icke så betydande embetsman, att icke 4 a 5 hästar kunde vara nog för deras resor.
Som vårt hela hjärta fått, Himlen frie från all smärta Och välsigne med allt godt! Lef, Sophia Magdalena, Och med ditt vårt väl förena! Hela höga kungahuset, Som likt ljuset Lyser upp vår Norra Pol, Låte himlen städse skina Ibland sina Och bland andra som en sol!» De rojalistiska och patriotiska skålarna och sångerna fortsattes oafbrutet till klockan tolf, då man i stillhet skildes åt under önskan af all möjlig välsignelse öfver den tappre, vise och nådige kungen och öfver det hela kungliga huset. Unge John hade ett par gånger gått ut för att se, om det Hallska palatset alltjämt vore upplyst. Och då det så befanns vara det, hade han funnit det lugnare att stanna, där han var. När festen på Stadshuset var slut, gick han hem. Då låg det stora huset mörkt. Endast från ett rum lyste det, från David Carnegies rum. Han satt ännu uppe och arbetade. På Gunnebo. Herr Hall hade ratat alla mamsell Christines friare och bedt den ene efter den andre aflägsna sig. Men då mamsell Christine, fyllt aderton år, tyckte herr Hall ändå, att det var skäl att »få henne försörjd», och beslöt, att hjälten vid Hogland, grefve Claes Adam Wachtmeister, skulle få bli måg i det Hallska huset. Förlofningen eklaterades och gjorde en lycklig och många olyckliga. Med all makt yrkade fästmannen på att det snart skulle rustas till bröllop. Han trifdes nämligen ganska illa i den svårhandterliga familjen. Svärfar fordrade mycket krus och var en veritabel despot, svärmor retade honom med sin behagsjuka och sitt variabla lynne, och svåger John var horribel i sin framfusenhet. Lilla Christine själf var mycket söt, men ganska vipsig och tvang sin fästman att alltjämt visa sig aux petits soins, vare sig att han uppvaktade henne vid hennes sybåge i staden, eller hon körde honom och hans vän, Nils von Jacobson, i öppen kalesch omkring på skogspromenaderna vid Gunnebo. Wachtmeister hade velat gifta sig på våren, men herr Hall utsatte bröllopet till september, och grefven vågade ej vara alltför pockande.
Författningen medgifver nu sådan frihet endast för lambart och bevisligen “fattiga44 och della uttryck lärer vid åtskilliga tillfällen gilvit anledning till det missförstånd, som vore endast sådane personer, hvilka åtnjuta understöd af allmänna fattigvården, dermed afsedda. Genom tillägg af ordet “obemedlade''' tror Utskottet en billigare tillämpning kunna 'tillvägabringas. Utskottet hemställer, på grund häraf, att föreskrifterna i 7 § 1 mom. om befrielse och i 2 mom. om lindring i stämplade pappers-afgiften för allmogen mätte ur författningen uteslutas; och att, jemte fattiga, äfven ohemedhtde personer måtte medgifvas den endast lör de förra i 7 § 1 mom. nu stadgade afgifts-IVihel; samt att 7 § må erhålla den förändrade lydelse, bilagde förslag innehåller. § 8. De uti denna § förekommande vidlyftiga tarifer för kartering af arrendeoch andra kontrakler, har Kongl, Majit ansett böra förenklas på följande sätt, alt för arrende-summa, hyra m. m. under 25 Ridr bestämmes 10 öre, derutöfver lill och med 100 R:dr' 50 öre, samt vidare för hvarje fidla 100 Ridr 1 fi:dr, och i likstämmighet härmed, för certepartier: under 100 R:dr 15 öre, och derutöfver för hvarje fulla 100 Ridr 30 öre, hvilken grund jemväl blifvit tillämpad i afseende på skuldebref. under 100 IUdr 15 öre, från och med 100 R:dr för hvarje fulla 100 R:dr 30 öre. Innan Utskottet yttrar sig öfver den sålunda föreslagna förenkling af nu gällande stadganden, anser Utskottet sig böra redogöra för och besvara särskilda framställningar i fråga om kartering af omförmälda handlingar. 14 Bcvil/mngs-Ulskottcts Betänkande N:o 8.
Ständer allenamen något hinder emot sjelfva beslutet torde ej kunna hemtas af Regerings-formens föreskrift, som blott åsyftar att betrygga Rikets Ständers dispositions-iät£ öfver Banquen, Efter denna undersökning om inkasten emot den plan Committéen i underdånighet uppgifvit, har Committéen ansett sig böra, genom en uppgjord förslags-beräkning, söka närmare utreda och ådagalägga, huru planen i tillämpningen skulle verka på Banquens ställning i dess gamla och nya förhållanden, samt på möjligheten, att, i förening med minskning af skatterne, bereda utvägar så väl för Statsverkets löpande utgifter och dess till äfventyrs inträffande, behof af utomordentliga bidrag, som för fortsatt utförande och fullbordan af åtskilliga allmänt nyttiga företag, äfvensom för credit-rorelsens oafbrutnn gång. Följande exempelvis författade utredningar lemna härom upplysningar. Utredning N.o 1. Vexel-Banque-Skuldén upptages till 26 millioner. Riksgälds-Sedelstocken upptages till 4 Summa 30 millioner. 392 Betänkande om Rikets Penninge-Verki Banquen. Banquens tillgångar:, här förslagsvis, dock på det hela icke fqr högt beräknade, men hvilka naturligtvis komma att specifikt utredas, derest fråga om enskild association antages. Metalliska.- i silfver och koppar efter uos^ svarande emot , , , 12,600,0.9,0.,.
Inte! Se på mig! Oj! oj! jag får knip i magen! Skrik inte, du väcker lilla bror! - GOSSEN 1. ANNO FYRTIÅTTA Oj! oj! oj! jag dör! GOSSEN 2 (tar honom i handen.) Kom ska' jag hjelpa dig ut... Jag tror att jag med blir sjuk! Oj! oj! oj! (De ragla ut hand i hand.) DE FÖRRE. K. SEKTERN. K. SEKTERN. Hvad är det med er, små medborgare! Jag dör! jag dör! K. SEKTERN. Jaså, ni har känt på tobaken! Ä' ni ensamma hemma, småttingar? Mari är ner i bo'n! K. SEKTERN. Och de andra? Borta! K. SEKTERN. Revolutionens verkningar äro förfärliga! (tar begge gossarne på armen och bär dem ut till venster) Jo, jo, ni, så är det att göra revolution, när pappa och mamma ä' borta! (ropar i dörren) Christina, Marie, Sofi! Intet svar! Lovis, Adolfine, Margret, Josefin, King Charles, Revolution! (skriker) Elden är lös! ANNO FYRTIÅTTA Scen 8. EN DRÄNG kommer in. K. SEKTERN. K. SEKTERN. Hvar äro pigorna? DRÄNGEN. Flickorna äro borta! K. SEKTERN. Borta! Ta och bär in den der vaggan; klä sen af gossarne som äro sjuka! DRÄNGEN. Inte förstår jag mig på barn, inte! K. SEKTERN. Du ska' öfva dig; det är godt att kunna! DRÄNGEN. Men om han skriker? K. SEKTERN. Då ska' du ge honom mat, och se'n är det bara att vagga så länge han skriker! DRÄNGEN (bär ut vaggan). FRU LARSSON. K. SEKTERN. DINA. FRU LARSSON. Joo, det är ljusa tider! Kan ni tänka er att när vi kom till kyrkan, så gick vi in i förstugan och då hörde vi skrål och stim, och när jag öppnar dörr'n så var hela kyrkan full med gardeskarlar! - DINA.
Skrifvelse, N:0 226. gifter blifvit fastställde endast såsom minimi-afgifter; att de i samma §. äfvensom i 27 §. hittills föreskrifna afgiften af Arbetsfolk funnits böra upphöra, såsom följd hvaraf stadgande om arbetsfolks befrielse från bevillning efter 2:dra Art. blifvit i 145 §. infördt; alt föreskriften i 14 §. rörande afgiften af i handelsärenden kringresande Utländningar blifvit så förändrad, att desse böra vid ankomsten för tiden till oell med tre månader, de vilja i Riket sig uppehålla, erlägga 75 R:dr samt för hvarje månad derutöfver ytterligare 25 R:dr, äfven sorn det hittills varande stadgandet om utländnings rättighet till restitution af dylik afgift blifvit uteslutet, i anledning hvaraf Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, att E. K. M:ts Befallningshafvande och andre myndigheter, som ega att i deras namn pass för resande utfärda, måtte åläggas icke allenast att, vid fullgörande af dem redan meddelad allmän föreskrift, att tillställa utländsk handlande tryckt underrättelse om hvad honom bär i landet åligger iakttaga, i denna underrättelse jemväl låta inflyta hvad Bevillnings-stadgan innehåller om utländningars beskattning, utan äfven att vid Landsboken bilägga uppgift å den bevillning af ifrågavarande beskaffenhet, som vid passets utfärdande visats hafva blifvit erlagd; att, i följd af Rikets Ständers beslut, det de s. k.
Det är kändt, att då penningar för statens räkning med posten försändas, sker sådant under öppen rekommendation och Postverket förbinder sig att. om medlen före framkomsten till sin adress tillgripas eller förkomma, ersätta den inträffade förlusten. Om nu medlen icke framkomma till sin adress, blifva på detta sätt förkomne statsmedel följaktligen ersatta med andra statsmedel och otvifvelaktigt har, i hvarje sådant fall, för staten uppstått en förlust, hvilken icke kan blifva ersatt på annat sätt, än derigenom, att de förlorade medlen återfinnas. Deremot kan någon förlust till följd deraf, att dylika postremissvexlar begagnas, icke uppstå, med mindre än att, under tiden emellan den k vista betalbara postremissvexelns utgifvande och dess infriande, den bank, som utställt vex;eln, blifver insolvent, samt, hvad likväl svårligen torde komma att inträffa, vid bankens slutliga, utredning någon brist komme att uppstå. Om det nu å ena sidan måste erkännas, att poströfverierna under de sednare åren ökats till en oroande grad, så kan det å andra sidan icke annat än medgifvas, att hvarken i afseende på enskilda bankerna eller filialbankerna någon sådan! företeelse ägt rum, som må rättfärdiga de antydda farhågorna. Det torde således för staten vara förenadt med föga våda, att ikläda sig den risk, som ansetts åtfölja postremissvexlars begagnande för öfverstyrande af statsmedel, helst både enskilda bankerna och filialbankerna, såväl på grund af delägarnes solidariska ansvarighet som i följd af det sätt, på hvilket dessa banker förvaltas och kontrolleras, äga all den säkerhet, som i ofvanberörda hänseende kan anses erforderlig. Hvad särskildt de enskilda bankerna beträffar, är det kändt att dessa bankers förvaltning koptrolleras af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i det Län, der banken är belägen.