Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lust - Slotten, med tillhörande Byggnader och Lustparkcr, som Eder Kongs. Majit kan härtill i Nader utse, mä till detta wälgärande ändamä! anwändas, med undantag af de samma Lust - Slott underlydande, och säsom inkomst för Stats-Werket vnräknade Hem,nan och LägenheterLikaledes hafwa Riksens Ständer medgifwit, att alla hädanefter wid Adelsfane-Regementet ledige bliswande Boställen mä med Indelningar och Räntor ansins till understöd för Invalidhuset; hälst alla sädane pä RikS-Statensatta Huf wud - ,690 Den 16 Jullk nudtitlar uppkommande besparingar, sedan r«o,ooo R:dr deraf ärligen blifwit afsatte till understöd för cllmänna företag i och för Åkerbruket, Handeln och Naungarne, redan arv till Eders KonglMaj:tS höga disposition i underdånighet öfwerlemnade, för ott anwändas till förräders anstaffande ät Förstärknings-Manssapet och öfrige militaire behof, och ofwanberörde fran Adclsfane-Regementet Kronan tillfallande inkomster; såsom under samma besparingar innebegripne, således till de af Eder Kongl. Majit nödige ansedde utgifter äro att påräkna. Riksens Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln den i6 Julli. Prest - Ständet den l6 Borgare-Ständet d. l6 Bonde-Ständet den l6 -> Stormägtigste Allernädigfte Lonunz! ^ anledning af den underdåniga ansökning ifrån Directionen öfwer Drottninghuset i Stockholm, samt Eder Kongl. Maj:ts och Rikets Stats» Contoirs deröfwer afgifna underdåniga yttrande, hwilka Eder Kongl. Majit till Riksens Ständer i Nader öfwerlemnat, och sedan Riksens Ständer efter en noggrann pröfning funnit bemälte
Då Utskottens förslag till 4 momentet 4 §•> angående rättigheten för egare till ätticks-fabriker att begagna branvinsbrännings-redskap, ehuru till ordaställningen olika, innefattar enahanda stadgande, som motsvarande moment uti nu gällande Författning, samt detta moment blifvit af Presteoch Bonde-Stånden godkändt, men Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet antagit 3 §. af Grefve Hamiltons förslag, som innehåller, att egare af ätticks-fabrik, hvilken, lill åstadkommande af så kallad förbränna, vill begagna bränvinsbrännings-redskap, skattar lika som för brän vinsbränning, så anse sig Utskotten endast böra anmäla, att ifrågavarande moment blifvit, genom aine Riks-Slånds beslut, sammanstämmande med nu gällande stadgande, af Rikets Ständer antaget. §.5.
Såsom verifikation härtill är bifogadt ett qvittens från Post-kontoret i Carlstad å specificerade sedlar, som skolat till Riksgälds-kontoret afsändas, till belopp af 480 E:dr Banko, men deremot saknas, hvad som vid räkenskapen ovilkorligen bordt finnas, nemligen Riksgälds-kontorets qvitto å den gjorda ränteoch kapital-afbetalningen. Byggnads-kassans kontanta behållning utgjorde vid 1858 års slut 5,998 R:dr 48 öre; och då någon nybyggnad icke synes förestå eller pågå, anse Revisorerne detta belopp allt för stort för att i kassan räntelöst förvaras, ech hemställa derföre, att vederbörande må erhålla förständigande att tillse det i allmänhet icke så stora kontanta behållningar ligga räntelösa. § 3. Räkenskapen för Wähnermanska stipendie-fonden upptager dess behållning till 1,903 R:dr 99 öre, deraf, enligt uppgift, 1,500 R:dr äro disponibla för utlåning. Af enahanda skäl, som nyss blifvit anfördt, hemställa Revisorerne, att vederbörande måtte förständigas tillse att i allmänhet icke stora kontanta behållningar ligga räntelösa. § 4. Uti räkenskapen öfver Stipendia collectanea är afförd en post, 178 R:dr 32 öre, utgörande utdelade stipendier till studerande vid Upsala Universitet. Af berörde medel har Studeranden August Wallin tillagts ett belopp af 58 R:dr 32 öre, som utqvitterats af C. A. J. Wallin, utan att vid räkenskapen blifvit bilagd fullmakt eller annan handling, som styrker den sednares rätt att nämnde belopp uttaga och qvittera. Vid Filipstads skolas räkenskaper hafva Eevisorerne velat erinra, att »besparade ränte-fondem icke åtföljts af uppgift hvarifrån nämnde Tond härleder sig eller hvartill inkomsterna skola användas; att »termins-afgifts-kassan» icke behöfver särskild räkning, enär dess inkomster numera ingå i egna kassan, och att äfven denna räkenskap saknar register och låne-räkning. — 261 — § 6.
Då Nelly en gång på hotellets gård, medan han talade om sin fädernestads fornglädje, berättat om Vesterlandets lidanden och missmod, hade han förvånats öfver hennes förståndiga resonemang. Men det hade snarare uppväckt hans ovilja än sympati. – Ni vesterländska kvinnor tala nästan som män, – hade han svarat. En annan gång, då hon berättade om den respekt för naturen, som i våra dagars Vesterland började göra sig gällande, hade han hört på tigande. Slutligen hade han yttrat i en undervisande ton, som om han menat att kvinnor alltid pratade dårskaper: – Häda naturen, då du hjelplöst ser din ungdom försvinna. Häda henne, då du hör lammet kvida under slagtknifven. Häda henne, då du ser den fattiges betesfält förtorkadt. Häda henne, då du i döden rycks bort från allt hvad du älskar. – Han var nästan i allt hennes yttersta motsats. Hon blef försagd i hans närvaro, men kunde icke undvika att sysselsätta sig med honom i sina tankar då de åtskilts. Han glömde henne snart på afstånd, men då han fick se hennes hvita ansigtsfärg och vackra växt, brusade hans känslor upp som en lavaström. Ett svagt månsken genombröt mörkret och upplyste de trånga, illa stenlagda – eller alldeles icke stenlagda gatorna. Snart stodo de vid badinrättningens port, öfver hvilken en liten flagga tillkännagaf, att den i afton stod öppen för kvinnor. Nelly räckte Emin båda sina händer, ty all den värme och liflighet, som hon i åratal gömt under sin stela yta, hade, befruktad af Österlandets fornglädje, till sist fattat eld och sprängt skalet. Han grep häftigt hennes händer för att draga henne intill sig. Han släppte dem dock lika hastigt, ty i det mörka porthvalfvet bakom henne glänste en ljusstrimma, och några högljudt pratande kvinnor kommo ut ur afklädningssalen. Nelly vände sig genast från Emin och gick raskt in i porthvalfvet utan något egentligt afsked. Porthvalfvet var ingenting annat än en lång, krokig och mycket smal gång. Då hon trängt sig förbi de mötande kvinnorna, lade sig en pinsam tyngd öfver hennes bröst.
Och då slutligen härtill lägges den stora fördelen äfven för landsbygden all ibland Landstingets medlemmar få påräkna de intelligenta krafter, som onekligen i jemförelsevis rikligare mån stå städerna lill buds, torde tillräcklig grund föreGnnas för antagande af hvad de Kommitterade uti ifrågavarande afseende föreslagit. Till beredande af tillgångar för de företag, som Landstinget kan besluta, hafva de Kommitterade tillerkänt detsamma rätt att beskatta länets innevånare, och i sjelfva verket vore utan en sådan rätt hela Landstings-institutionen snart sagdt gagnlös. De afgifter, som med tillämpning af denna rätt blifva af Landstinget fastställda till uttaxering, skola enligt de Kommitterades förslag fördelas å länets skattskyldiga innevånare i förhållande till den bevillning för fastighet, rörelse, lön eller annan inkomst, som hvar och en af dem erlägger. Dä detta ovilkorliga stadgande med afseende på de förhållanden, som Rikets Ständer i det föregående vidrört och längre ned komma att närmare angifva, någon gång kunde leda till en för länets städer alltför betungande beskattning, hafva Rikets Ständer ansett rättighet böra Landstinget medgifvas att från denna regel vid särskilda fall besluta undantag. Vid granskningen af hufvudgrunderna uti förevarande lagstiftningsarbete hafva Rikets Ständer nästan i allt funnit sig böra gilla, hvad de Kommitterade föreslagit. Samma förhållande eger i allmänhet rum med förslagets särskilda bestämmelser. De jemförelsevis få paragrafer, vid hvilka ändringar eller tillägg af Rikets Ständer ansetts nödiga, äro följande: § 2- Rland föremål för Landstingets öfverläggningar och beslut synas äfven anstalter för befrämjande af allmän ordning och säkerhet inom länet halva bort upplagas. Häremot har visserligen blifvit invändt, alt detta skulle kunna föranleda kollisioner emellan Landstinget och de offentliga Polismyndigheterna. Men då denna angelägenhet lika litet som någon annan skulle få al Landstinget behandlas annorlunda än, så vidt den icke tillhörer offentlig myndighets embelsåtgärd, och dessutom hvarje Landstingets beslut derom, likasom i andra ämnen, måste godkännas af Konungens Belallningshalvande, innan det kan vinna någon tillämpning, så synes invändningen icke vara af någon vigt, hvadan ock Rikets Ständer anse berörda angelägenhet böra upptagas bland föremälen lör Landstingets verksamhet.
Skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Om Söndagarne bör, der så ske kan, för den ungdom, som utgått från Skolan, undervisning meddelas af vederbörande Presterskap uti Christendomen och af Skolläraren uti öfrige för Skolorna föreskrifna läro-ämnen, vid hvilka tillfällen förhör i dessa ämnen anställes. Till den i Skolan begynda undervisningens fortsättning och ytterligare befremjande, genom läsning af tjenliga böcker, bör Socken-bibliotheks inrättande uppmuntras.” §. 14. 1 momentet bifölls. 2:o Ståndet ansåg detta mom. såsom öfverflödigt, böra utgå, till följd af Ståndets beslut i 1 §. 3 mom. vid slutet. §. 15. Iso Ståndet fann detta morn., såsom innehållande ett reglemenlariskt stadgande, böra utgå. 2:o Följande förändrade redaclion blef af Ståndet antagen: ”Skulle någon Skollärare befinnas oskicklig eller försumlig i förrättande af sin tjenst, eller ådagalägga ett sådant uppförande, att lian ej bör såsom lära - Trot. Utdr. d. l Mars 184U i45 lärare längre bibehållas, må Skol-Styrelsen ega, alt, efter frugtlöst gifna varningar, en sådan från tjensten skilja, och sådant på sockenstämma församlingen tillkännagifva. §• 16. l:o Gillades, med tillägg efter ordet ”Kyrkoherden,” å andra raden, eller den Prestmanj som honom företräder.3’ 2:o Bifölls, med iakttagande af den ändring, att mellan orden å 5:le raden vederbörande ”Skol-Styrelser” och ”upprättas”, insattes orden ”eller af enskilde Donatorer”.
Ehuru de äldre föreskrifter som för Philipstads fundation varit gifne, och hvilka afsett att hindra stadens tillväxt på bergslagens bekostnad, blifvit genom Eders Kongl. Maj:ts Kådiga förordnande den 13 Augusti 1835 upphäfde, och de rörande bosättningar och burskaps vinnande i Rikets städer allmänneligen gällande stadgar äfven för Philipstad till efterrättelse fastställde, har dock sedan dess någon förändring i näringarnes tillstånd icke visat sig. Det enda som kan anmärkas är, att stadens befolkning ökat sig under det sista qvinqvennium nied 80 till 90 personer, hvilket, med bibehållande af de äldre föreskritterna angående bosättningar derstädes måhända icke kunnat äga rum, I Philipstad inrättades 1836 en högre apologistskola med en lärare, men hvilken skola sedermera småningom blifvit utvidgad, så att den nu har trenne lärare och besökes årligen af omkring fyratio ynglingar. Dessutom finnes i staden en folkskola, som begagnades 1842 af 78 barn och i hvilken vexelundervisnings-methoden är införd. Denna sistnämnda skola äger en betydlig fond, tillkommen genom enskilde välgörares donationer. Med Arvika köpings hvars folkmängd 1842 utgjorde 546 personer, har under de ifrågavarande fem åren icke någon anmärkningsvärd förändring inträffat, De tvänne tabeller, som tillhöra denna berättelse, bifogas underdånigst. Carlstad å Lands-Kansliet den 28 December 1843. H. F. OLDEVIG. C. O. de Freese. F. Wångenberg. IgQWGsZ.» MA9iSB BEFALLNINGSM AFVAN DES UTI Gefleborgs Län TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRS-BERÄTTELSE för Åren 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842. STOCKHOLM, 1844. TRYCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare.
Vid sådant förhållande och då med temmelig visshet antagas kan, alt olvanbemälde Officerare, hvilka under en längre tid, i följd af sjukdom varit till tjenstgöring oförmögne, icke vidare blifva till helsan så återställde, alt de i sina Ijenstebefaltningar, åter kunna inträda, hafva Rikets Ständer, enär det för dem föreslagna pensionsunderstöd ingalunda synes vara för högt beräknadt lör deras anständiga underhåll, bifallit, att Premicr-löjtnanterne Rundqvist, Heykenskjöld och Friherre von Vegesack må förklaras berättigade, alt, efter erhållet afsked ur krigstjensten, å Allmänna Jndragningsstalen förderas återstående lifstid uppbära en årlig pension af 600 R:dr Riksmynt hvardera. 47:o. Jemte förmälan hurusom f. d. Premier-löjtnanten vid Arméens Flotta Laurentz Lindberg uti en till E. K. M:t ingifven, af vederbörande militärbefäl förordad underdånig ansökning anhållit, alt hans son. Förste Löjtnanten vid Westmanlands regemente Laurentz Georg Nicolas Lindberg, hvilken under det han åren 1847 och 1848 såsom frivillig deltog i danska kriget, lill följd af erhållen kontusion, iråkat en sinnesrubbning, som derefter tidtals visat sig, men år 1850 antagit en så våldsam beskaffenhet, alt han vid början af år 1851 mäst inlagas på Central-hospilalet i Wadstena, der han ännu vistades, måtte, då ingen förhoppning vore för handen, alt sonen kunde återvinna sina sinnens bruk, erhålla nådigt afsked ur krigstjensten, så framt han pä Indragningsstat finge bibehålla sin nu innehafvande fulla lön, har, enär genom del ansökningen bifogade läkarebetyg vöre styrkt, ali Löjtnanten vid Westmanlands regemente L. G. N. Lindberg efter all sannolikhet vore til! helsan obotlig, E. K.
N:o 16 således nu är fulländad, vill jag för närvar, blott förbehålla mig att framdeles i ett sammanhang få afgifva min reservation mot åtskilliga af R. o. Ad. i anledn. af detta betänk, fattade beslut. Jag skall göra det skriftligen i ett annat plenum. Gr. Björnstjerna, Magnus: Då mina tjensteåligganden i ett annat land hindrat mig att deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar under denna riksdag, hoppas jag, att R. o. Ad. med vanlig bevågenhet tillåter mig att nu yttra några tankar, ang:de principerna i det BancoUtsk:s betänk., hvarom öfverläggningarna nyss blifvit slutade. Hvad detaillerna angår, så, oberäknadt att besluten derom redan äro fattade, finner jag dom af Utsk. så consequent uppställda, att med principernas antagande föga dervid är att anmärka. Jag skall således endast hålla mig till principerna. Som allmän reflexion synes mig hela uppställningen af Utsk:s financeplan vara för mycket compiicerad. Detta är ett olla våra statsinrättningar vidhäftande fel; vår representation, vår constitution, vår administration, vårt beskattningsverk, vårt drätselverk, vårt indelningsverk, — allt är för mycket compliceradt, och jag skulle aldrig sluta, om jag skulle upprepa alla de inrättningar, som detta fel .vidlåder. Valspråket, jag derföre med gyllene bokstäfver skulle vilja skrifva öfver ingången till alla våra öfverläggningsrum, är: förenkla, — förenkla, — förenkla. Vårt statsmachineri, likt alla forntidens machiner, förnöter i friction hela sin kraft och lemnar qvar som resultat — intet. Utsk:s förslag är således icke det enda föremål, hvarom den allmänna reflexionen gäller, att det är för compliceradt; jag har föranlåtits til! denna anmärkning isynnerhet med afseende på sammansättningen af den administration, som äger att förvalta Banken.
Granskar raan §:n sådan den af Consl.Utsk blifvit framställd, föreställer jag mig likväl,- att det skall visa sig, att någon otydlighet icke eller på det sätt Const.Utsk. framställt sitt forslas, skall komma i fråga. I första punkten af §:n står det nemi.: ”Efler Rikets och Statsverkets tillstund och behof läte Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna.” Dessa behof äro ännu endast en möjlighet och hafva icke öfvergålt lill verklighet förr än StatsUlsk. sig deröfver yttrat och R. St. fattat sitt definitiva beslut. Först då hafva dessa behof öfvergått till verklighet 126 Den 10 Juni. oell koniruit under den sednare kathegorien, eller att ”dessa behof böra genom bevillningar fyllas.” I sjelfva verket förefinnes således, jemväl efter Utsk:s redaktion, ingen otydlighet, ulan Utsk. har icke allenast menat utan äfven ganska tydligt uttryckt hvad Hr Cederschiöld å sin sida menai. Frih. Stjernstedt: Om man helt och hållet borttager det tillägg som i slutet af §:n blifvit af Utsk. föreslaget, så kan jag icke fatta den aldraminsta olikhet i betydelsen emellan orden: ”dessa behof” och orden: ”och hvilka behoff hvarom här blifvit så mycket ordadt. Jag tror att man icke nog upmärksammat den syftning dessa ord innefatta, nemi. att dessa behof, då de blifvit konstaterade, skola fyllas genom bevillning, och icke att de nödvändigt skola fyllas. Det står icke eller alt de skola fyllas, ulan att dé böra fyllas, och det genom bevillning. Jag kan således icke finna någon otydlighet häruti, och på de skäl Gr. Lagerbjelke dessutom anfört, tror jag att denna § med all trygghet för att inga misstag dervid skola göras, kan förklaras hvilaude till Dästa Riksdag. Hr Carleson: Gr.
S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Ulskottets den 4 och 8 dennes bordlagda Betänkande Nio 51, angående de lör fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader erforderlige medels upplåning mot slats-obligationer å utländskt mynt. stadnade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: Utskottets hemställanden uti lista, 2:dra, 4:de, oile och 7ide punkterne biföllos. Utskottets i 3:dje punkten framställda förslag bifölls med de förändringar, att orden: ”på sätt Kongl. Majit i nåder föreslagit” uteslötos, samt ordet ”Tjugu” utbyttes mot ordet ”Tjugufem”; och skulle Högv. Preste-Ståndet vänligen inbjudas att i detta beslut sig förena. Det å pag. 17 näst efter 4:de punkten förekommande yttrande, i anledning af Kongl. Majlis gjorda framställningar rörande deri s. k. Stats-lånefonden, lades till handlingarne. Hvad uti Gite punkten föreslagits och i sammanhang dermed det näst derefter följande stycket samt den i 8:de punkten gjorda hemställan återremitterades. S. D. Remitterades till Stals-Utskoltet ett af Grefve Taube, Henning Adolf, denne dag afgifvet anförande, innefattande tillägg till bemälde ledamots motion om beviljande af räntegaranti för en jernväg emellan Stockholm och Upsala. 240 Prot.-Uldrag den 15 Februari 1860. Frän Höge. Presle-Stdndet.
Jag vill icke heller tala om det sätt, hvarpå man här missbrukar Guds namn, om det sätt hvarpå man här firar sabbathen, o. s. v. Jag vill ieke heller genomgå de inskränkande bekännelse-stadganden, som man här är mer eller mindre ifrig att försvara. Jag vill blott korteligen säga, att hvad jag anfört torde vara alldeles tillräckligt för att ådagalägga, att behof af förändrade förhållanden förefinnes. En sådan förändring måste slutligen ega rum derföre att de närv:de tvångsförhållandena äro oförenliga med Guds Ord. Jag vill icke tro, att här finnes någon på detta rum, sorn ej är så fördomsfri, så uplyst af historiens ljus, att han ej vet, det religionstvång icke under någon tid i något land blifvit användt för Guds äras skull; Guds ära fordrar icke något sådant, ty Guds Ord talar icke en bokstaf härom, men det veta vi, att detta tvång utbildats af maktlystnad och deraf alstrad åstundan, att genom folkens försänkande i mörkrets bojor så mycket lättare kunna begagna desamma såsom lydiga verktyg för den verldsliga och andliga maktens egennyttiga afsigter. Man må icke tro, at,t det paktum rörande religiösa tvångsåtgärder, som sedan verldens skapelse varit bestående mellan hierarchien och den verldsliga makten, någonsin blifvit slutadt i folkens eller uplysningens intresse; i sådant fall skulle det blod, sorn gjutits för häfvande af detta tvång, icke behöft spillas; men just derföre att detta kontrakt är slutet och bestående i mörkrets intresse och genom dess makter, är det som de maktsjuke så ifrigt och envist försvara detsamma. Förhållandet är i öfrigt nu som alltid, att sedan man under många månader lyckats försoffa i andcligt mörker ett folk, blifver detta obenäget för ljuset och begriper ej sjelft fördelarna af att ega ljuset. — Dä lutherska läran här infördes, ropade Svenska allmogen till sin store Konung: låt oss behålla våra munkar i fred, vi vilja sjelfva föda dem; men nu ropa allmogens förklädde målsmän, hierarkiens kämpar: låt oss behålla fadrens tro — den likväl ingen sätter i fråga att anfalla.
Vi hafva ej eller ett presterskap, hvars tid kan uteslu‘ tande användas för dess heliga kall såsom själasörjare, utan de fleste presters tid är, såsom vi alla veta, derjemte uptagen af mångahanda andra åligganden. Fångpresterne sjelfve egna sig sällan uteslutande åt deras befattning med tångarne. Bland sällskaper, som i Sverige varit verksamma för fångars ^ förbättrande, har endast ett, eller det i Christianstad, någon längre tid uthållit och vunnit några lyckliga resultater; och dessa hafva merändels vunnits dymedelst, att fången blifvit försatt i sådana förhållanden, som endast undantagsvis kunna påräknas, och blifvit vårdad med Den 12 Augnsti f. ni. 267 en omsorg, större än den de flesta föräldrar egna sina barn. I England, der både religiösa och andra filanthropiska bemödanden ej saknats för fångarnes förbättring i ensamhetsfängelser, har man dock aldrig fullt genomfört afsöndringssystemet, emedan man funnit, att frukterna icke svarade mot den möda och kostnad, sorn derpå användes. Då så skett i England, oaktadt rikeliga bidrag qf den der så allmänna kristeliga välgörenheten, och oaktadt fångvårdssällskaper af både karlar och fruntimmer der länge verkat, bör man väl göra sig säker på bättre framgång här? Den förbättring, som man väntar af fängelsestraffet, serdeles i ensamhets* fängelset, är derföre icke så alldeles gifven. Men säkert är, alt gemensamhets-fängeise icke förbättrar, och vi hafva icke ensamhets-fängelser för alla straffångar. Om vi hade så många cellfängelser, att hvarje fånge kunde icke blott under rausakningen hållas afskild från andra brottslingar, utan äfven', efter erhållen dom, genast der undergå sin bestraffning, skulle jag måhända tveka att upträda mot LagUtsk:s förslag. Men det hafva vi icke. De.upoffringar Svenska nationen, såsom Gr.
Broling, C. A. Stereolyperingsoch Tryckeriföreståndare i Banken, om förhöjd pension åt enkan efter aflidne. Se Pension. Brottmål, om en förbättrad brotlmåls-lagsliftning. Se Lag-Utskottets Betänkanden Ntris 37 och 48. Brottmåls-lagskipningen och fängelse-systemet, angående förändring uti. II. 392. III. R. 85. XV. B. 112. A. 118. Brottmåls-lagstiftningen, angående förbättring af. — Ridderskapets och Adelns inbjudning rörande detta ämne. XIV. 169, 306. A. 310. Bruk och Bergverk, om skyldighet för egare deraf att deltaga i väghållningen. Se Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande N:o 1. Bruk af Bränvin: om en konsumtions-afgift för alla som icke afsäga sig detta. Se Särskilta Utskottets Betänkande N:o 16. Bräder och Plankor, om befrielse från tolag vid utförsel af. Se Tolag. Brända och distillerade drycker, inskränkning i försäljningen deraf. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial. N:o 3. — angående afgift för förbrukningen af. X. B. 353. XI. A. 20. Bränperier, större, om ordningsstadga för dessa. Se Särskilta Ut skottets Memorial N:o 14. Brän - ( 41 ) Bränvin, angående bildande af ett Särskilt Utskott för behandlingen af lagstiftningsfrågor för. I. 5, 9. Se Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. — om bestämmande, att dess försäljning i minut endast må vara tillåten å Gästgifvaregårrlar och all alla krogar på landet ina indragas. Se Särskilta Utskottets Betänkande N:o 13. — om ett instrument för mätning Och profning af. Se Instrument. — angående förbud för tillverkare af, att afyttra eller till förtäring utlemna annat än renadi bränvin. II. R. 333.