Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta var allt som sades. Vintern hade kommit med köld ute och små trefliga aftonsamqväm inomhus. Sommaren med sina glada utflygter, sitt skämt och sitt kif, var nu endast ett solljust minne, men julen nalkades med stora steg, och hvem kunde veta hvilka öfverraskningar den möjligen bar i sitt sköte! Och sedan ack sedan skulle det ju komma en sommar igen, en sommar med ljusa björkar kring mörka vattenspeglar, kantade af näckrosblad, och så – älskvärda unga odågor för att njula deraf. Det var en dimmig Decemberdag, men intet af dess gråmulna stämning hade meddelat sig åt det hemtrefliga hvardagsrummet, tvärtom, der låg något i hela dess utseende, ja i sjelfva luften der, som kom en att känna sig vann om hjertat, bara man stack näsan in om dörren, vore man än så förfrusen, ja kanske allra mest då. »Pappa» var ännu på kontoret, och »mamma» satt och spann vid ena fönstret. Det var för att hålla sig varm om fötterna, sade hon sjelf, men döttrarna påstodo att det endast var af koketteri, derför att hon aldrig såg så »rar» ut, som just när hon satt vid spinnrocken, klädd i sitt hemväfda förkläde, med knät fullt af finkardad ull, och dragande ut trådarne i långa, jemna tag, under det rocken surrade så tyst och belefvadt som en väl tamd katt. Vid motsatta fönstret sutto flickorna vid sitt lilla bord, synål och knyppelpinnar rörde sig i kapp med deras tungor, och de tycktes icke sakna samtalsämnen, fast de voro tillhopa dag ut och dag in. Det var aldrig brist på små förtroenden, hvilka utbyttes halfhviskande och med hufvuden tätt tillhopa, eller af lustiga historier, som berättades under halfqväfda skratt, eller tilldragelser i grannskapet som afhandlades eller framtidsplaner som upprullades. Der var alltid fullt upp. Men nu afbröts allt det der af faster Trina som steg in, fet och fryntlig. Man nickade, helsade, skakade hand och pelsade af faster, som nästan såg ännu fryntligare ut än vanligt.
Jag tror att Betänk, hvilar på den enda riktiga och enkla grundsats, hvilken jag för min del icke vill frångå, utan hylla så länge jag lefver. Många ledamöter hördes ropa på propos. Gr. Liljencrants: Frih. Raab har sagt, att åtskilliga af dem, som yttrat sig före honom, utgått ifrån den förutsättning, att auktioner ovilkorligen skulle medföra bränvinssupande, och Frilen har vidare yttrat att i den ort, der han är boende, ett bättre förhållande förefinnes. Det är vid detta som vid alla andra tillfällen förhållandet, att menniskan talar efter den erfarenhet, som man inhemtat. Och jag kan icke annat än lyckönska Frilen att bo i en trakt, der det af honom omnämnde bättre förhållande eger rum. Såvidt jag har mig bekant är det verkligen ett fenö - Deni! Mars f. m. 183 men, som måste vara alldeles eget för den ofvannämnde trakten, ty eljest är det allmänneligen kunnigt att auktioner äro de tillfällen på landet, då allmogen förlustår sig och super, och att många auktioner tillställas egentligen blott för att få serskildt tillfälle att supa. Frih:n säger att det icke är mera ondt uti att hålla auktioner på Lördagen än att verkställa annat arbete. Jag får i detta fall fästa upmärksamheten derpå, att om man företager någonting annat, som medför dylika olägenheter, som auktioner medföra, så är visserligen hvarje sådant företag ett ondt, och då synes mig att man bör söka förekomma delta onda. Frihmhar, såsom mig synes, icke med den sakkännedom som man borde vänta af en person som bor på landel, lika med en reservant emot Utsk:s Betänk., åberopat den stora förmåga som kronobetjeningen borde kunna utöfva till förekommande af det onda som sker genom auktionerna.
Den obduklionssal, som för det närvarande begagnades på Serafimer-ordens-lasarettet, vore dels till utrymmet alltför inskränkt, dels för ändamålet olämplig både genom sin inredning och sitt läge på lasarettets tomt, hvilken icke medgåfve erforderlig plats för en nödvändig utvidgning; och då fråga vore väckt alt inom kort tid borttaga och till annan plats förlägga lasarettets likbod och obduktionssal, hade det synts Kollegium lämpligt, att i sammanhang dermed tillvägabragtes en sådan förändring, som på en gång kunde komma lasarettet och institutet till godo med hänsyn till den undervisning i praktisk medicin, som dessa inrättningar ålåge, för hvilket ändamål det utan tvifvel vore mest tjenligt, alt den blifvande nya likboden med tillhörande obduktionssal och jord fästningskapell förlädes till institutets tomt och i sammanhang dermed tillbyggnad på nämnda tomt skedde för anskaffande af behöfliga lokaler till föreläsningssal, arbetsrum för lärare och studerande samt dessutom några rum dels till förvarande af pathologiska preparater, för hvilka utrymmet i det närvarande museet visat sig otillräckligt, och dels till anställande af experimentala pathologiska undersökningar; va - 24 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. rande kostnaden för en sådan byggnad, enligt uppgjord ritning, beräknad till 78,000 IV.dr hvaraf 20,000 R:dr belöpte sig för den del af byggnaden, som för lasarettet erfordrades, och om beviljandet af hvilket belopp Direktionen öfver Serafimer-lasarettet gjort särskild framställning.
Akerman, till Bergs-kollegium insändt infordrade underdåniga förklaringar i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Bergsskolans räkenskaper för åren 1852 och 1853, får Kollegium, jemte remiss-handlingarnes återställande, samma förklaringar härjemte i underdånighet öfverlemna. Bergs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste, tjenare och undersåter, F. ÅKERMAN. ADOLF HALLGREN. L. ÅKERBERG. Ref:t. L. S. Frans Ant. Croelius. Stockholm den 28 Februari 1856. Föreståndaren vid Bergs-skolan i Fahlun underdåniga yttrande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid nämnde skolas räkenskaper för åren 1852 och 1853. Stormäktigste Allernådigste Konung! Rörande de af Rikets Ständers Revisorer gjorda, härhos bifogade, anmärkningar vid Fahlu Bergs-skolas räkenskaper för åren 1852 och 1853, får jag i underdånighet anföra följande: — 324 — l:o. Uti de vid Bergs-skolan förvarade konsept-räkenskaper är den vid 1851 års slut resterande behållningen å stats-verkets anslag upptagen till samma belopp med den i påföljande årets räkenskaper, eller till 1 R:dr 12 sk. 2 rst. Den i Revisorernes berättelse omnämnda summan 10 ll:dr 32 sk. 10 rst. är i dessa räkenskaper, hvilka tillhöra min företrädares tid, icke synlig. 2:o. Den af Revisorerne anmärkta ofullständigheten,' att hänvisningar till verifikationerna saknas, är redan iakttagen och afhjelpt uti 1854 års räkenskaper. Med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och nit framhärdar. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Det är ock alldeles sålunda, eller med blicken fästad på nämnda olikhet i en gäldenäi’s moraliska hållning i sitt beteende mot sina borgenårei-, som de män, hvilka 1734 års allmänna lag har att tacka för sin tillkomst, ordnat hithörande för krediten och de enskilde så vigtiga lagbestämmelser. Det gifves, som kändt är, två vägai’, på hvilka borgenär kan, i brist af godvillig betalning, komma i besittning af sin gäldenärs egendom, om tillgång dertill finnes, för att deraf för sin fordran göra sig betald: den ena, då han enskildt och för sig sökt och vunnit rätt till utmätning af egendomen, don andra, då han, i konkurrens med andra borgenärer, dei'af försättes i besittning, för att genom dess realisation få liqvid för eller på sin fordran. I det förra hänseendet stadgade 1734 års lag (U.-B. 5: 10): “har gäldenär ej något att gälda med; då må han bysättas, der borgenär det äskar: sedan pröfve domaren, huru fattigdom hans tillkommen är, och gånge derom, som i Handels-Balken sagdt är.“ Det lagrum i Handels-Balken, 16 kapitlet, på hvilka för sagda pröfning här anvisas, hafva omedelbart afseende på det sednare förhållandet, eller borgenärernas konkurs, och särskilja, i fråga om anledningarne till gäldenärens “fattigdomtre olika synpunkter för bedömandet af hans beteende mot sina bor - 166 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 85. genärer, nemligen: huruvida hans fattigdom tillkommit genom hvarjehanda olyckor utan hans vållande, eller ock genom slöseri, dobbel, lättja eller annan vårdslöshet, eller huruvida han på hvarjehanda sätt brukat svek eller list för att förmå sina borgenärer att förtro honom deras egendom, den han förslöst eller undanstuckit, eller annorledes bedrägligen mot dem förfarit. I det första fallet skulle gäldenären vara för borgenärernas tilltal fri, i det andra skulle han kunna bysättas, om borgenärerna ej annorledes ville låta sig nöja, och i det tredje straffas såsom bedragare.
ConstitutionsUtskottet vitsordar det uppgifna förhållandet, förklarar att StatsUtskottet icke saknat grund för sin anmärkning, och återkallar i Ständernes minne deras under i8t8 års Riksdag bestämdt gifna förklarande, det något ytterligare allmänt bidrag åt Theatern ej kunde anslås. Likväl anser ConstitutionsUtskottet anmärka ning ej böra äga rum, och det af det skäl att enligt ConstitutionsUtskottets öfvertygelse bär Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VI. Den io Julii f. m. de Konungens representation och Nationens värdighet fordrat Hufvudstadens Theaters fortfarande bestånd. Må ConstitutionsUtskottet Få njuta sin rätt tillgodo att i detta afseende få äga sin enskilta öfvertygelsej men Riksens Ständer torde också få njuta sin rätt till godo, att få bestämma sin åtgärd i enlighet med sin öfvertygelse. Den mot föredraganden i Handelsoch Financeärendena väckta anmärkningsfråga för det att han tillstyrkt användandet af influtna tullmedel , för den i följd af traktaten med Ryssland medgifva och till export tullfria Spannemål ur Ryska hamnar, till bestridande af kostnaden för hufvudstadens behöfvande invånares förseendne med groft bröd , har ConstitutionsUtskottet ansett böra förfalla derföre att då för denna Spannemål tull blifvit erlagd, den vanligen medelst insättning i Banken aflemnats i Räntekammaren j att den till ursprung och beskaffenhet, till uppbördsoch redovisningssätt är vida skiljaktig från de i 60 §:n af RegeringsFormen omförmälte tullmedel -y att traktaten icke antyder att Riket några medel skola tillfalla och att inkomsten är en verkan blott af Kongl. Majus serskilta föreskrift, om exportfrihetens begagnande af pri - Den 10 Julii f. m. vata personer mot en billig contribution, hvadan i Utskottets tanka ingen tillämpning af RegeringsForniens 6.5 §. sorn säger: att Statsmedel icke mä annorlunda användas än faatstäldt blifvit, här kan äga rum.
Så till vida kunde påstås, att orden – muntliga eller skrifna – äro en blott nödhjelp; men de tjena till, dels att leda vårt inre till någon viss åskådning, dels att i vårt inre stadfästa den. Hvilken, som rätt förstår de Gamles myther (fabulæ), bör ej t. ex. i deras Pallas kunna genast skönja Visheten såsom alla kunskapers drottning, i deras Hippokrene sanningens flödande klarhet, i deras Pegasus tankans makt att höja sig till öfverjordisk flygt? Men i förmågan af bildspråk, och således äfven i förmågan af dess uttydning, voro desse Gamles själar närmare till Himlen, än våra. De visste derföre ock, att sådana bilder, upprinneligen, äro fortsatta meddelningar af den högre verldens eget bildspråk. Häraf följa två sanningar: den ena, att ord utan lefvande skådning alltid äro blott ett tomt munväder; den andra, att i Naturen och Fantasien är en symbolik, som, rätt begripen, upplåter ingången till den Himmelska Andeverldens 13 sanningar. Den har nämligen uppkommit af dem; och högre väsenden meddela sig genom den ännu. Stycken ur Swedenborgs Theosophi. Lifvet och Gud. Det vigtigaste föremålet för mensklig besinning är det Gudomliga Ordet: ty detta är Visheten Sjelf i sin egenskap af Gudomlig; eller Gud, sådan han yttrat och fortfarande yttrar sig i sin Vishet. Detta Ord, genom hvilket allting är gjordt eller skapadt, talar ock visserligen till oss ur allting. Men enkannerligen, eller närmast, har det meddelat sig i de uppenbarelser, på hvilka vår Christna Församlings tro är grundad: den personliga, i Stiftaren af denna tro; och den skriftliga, som förvarar hufvuddragen af hans lefnad och lära, äfvensom af de förebildliga inledningarna dertill. Den sednare är den Skrift, som alltså med fullaste skäl kallas den ”Heliga”: emedan hon är sjelfva den Gudomliga Visheten, talande till menniskorna ur denna genom henne föranstaltade skriftliga uppteckning.
Det vore icke att antaga, att mau under dessa förhållanden skulle kunna bereda någon minskning i detta ötverdrifna antal genom att hänvisa t. ex. någon del af de från Halland kommande eleverna till Lund och af Vestgötarne till Wexiö; ty seminariet på förra stället räknade redan 117 och på det sednare, fastän ännu icke lullständigt ordnadt, 76 lärjungar. Häraf ansåges vara klart, att då såväl Rikets Ständer som E. K. Maj:t på goda grunder förklarat ungefärligen 100 vara det högsta antal lärjungar, som vid hvarje bildningsanstalt för blifvande folkskolelärare kan med framgång undervisas, ett seminarium för de vestra provinserna, utom det i Göteborg inrättade, vore af högsta bebof påkalladt. E. K. Maj:t hade ock redan erkänt detta behof, då domkapitlet i Carlstad erhållit tillåtelse att sistlidna höst inskrifva nya elever vid dervarande seminarium och följaktligen dermed tillkännagifvit, att denna anstalt måsto tillsvidare bibehållas. Men skulle den bibehållas eller till annan lämplig plats i rikets vestra del förläggas, så borde äfven de medel anslås, förutan hvilka den ej kunde komma att motsvara sin bestämmelse och tidens kraf. Med ledning af sednast församlade Ständers beräkning och af den i Ecklesiastik-departementet uppgjorda utgifts-stat för seminarierna är derföre vordet föreslaget, att den af E. K. Maj:t äskade anslagssumman, 15,000 R:dr, till seminarierna för folkskolelärares bildande, måtte af Rikets Ständer höjas till 25,000 R:dr, på det att, utöfver det i Kongl. Kungörelsen den 22 April 1864 bestämda antalet af dylika bildningsanstalter, en fullständig sådan på tjenlig plats i rikets vestra del måtte kunna inrättas. Ilos Rikets Ständer har derjemte blifvit föreslaget, att folkskolelärareseminarium i Wisby, som våren 1864 räknat 24 elever, måtto tills vidare få fortfara i sin verksamhet samt förblifva i åtnjutande af det anslag och de stipendiiförmåner, som det hittills innehaft.
Ständer, med underdånigt erkännande af Hennes Maj ts Nådiga åtagande; att af dess Egne underhålls - medel låta bekosta nu nödig varande reparationerne å Rosersberg, samt enär till de öfrige Kongl. Lustslottens • underhållande finnas af Staten bestådde årlige belopp äfvenväl för Rosersbergs Kongl. Lustslotts och Byggnaders vidmakthållande anslå en årlig Summa af 2000 Ridr att å Stat uppföras; Hvilket vördsamligen underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts ytterligare Utlåtande angående RiksStåndens 'Protocoller samt Bi hanget 1 dertill. Uti, den 4 sisth Martil, afgifvit yttrande öf* ver gjord Motion om redovisning för kostnaden i 59 6 StatsUtskottets Betänkandem till tryckningen af 3:ne Riks-Stånds Protocoller, jemte Bihanget till samtellge Riks-Ståndens Protocoller vid sista Riksdagen, föreslog Stats-Utskottet, att det matte uppdragas åt Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, att utaf Veder* börande, som besörjt tryckningen eller uppburit medlen dertill, emottaga redogörelse så väl för Protocollerne som Bihanget, jemte de öfyerblifne oförsålde exemplaren. Detta Utlåtande oell förslag hafva Högvördige PrästeStåndet och Vallöf!. BorgareStåndet den 24:desamt Hedervärda Bonde-Ståndet den 14 sisth Mars bifallit; Men Höglofl. Ridderskapet och Adeln har, uppå dervid gjorde erindringar af Herr Cantzlie Rådet Silfverstolpe, frågan återremitterat. För öfrigt har Högvördige Präste-Ståndet i sammanhang härmed anmodat Stats-Utskottet att afgifva Förslag till tjenlige föreskrifter huruledes Stats-Verkets förskott till tryckningen af Riks Ståndens Protocoil och det dertill hörande Bihang vid nu påstående
1 — 2 färgad Trädvaror: virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget: furuoch grantimmer: 1 skålp. 32 tillhugget, ej speciliceradt 100 R:dr v. 10 — mahogny, sockerkist och andra utländska trädslag, som ej äro vid införsel tullfria . 2 24 — 1 kub. fot 12 Trapp, tullfri såsom Lera. Tricot; se Strumpor. Trumpeter oell trummor; se Inslrumentcr, musikaliska - Tryffel; se Svampar, atbara. Tråd: jernoch slättill instrument-strängar; sr Strängar. Trädlrugter; se Frugter. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 21 it 499 Tullvärde. Ranko. Trädvaror: virke, oarbetad!;, sågadt eller tillhugget: Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. R:dr sk. r:st R:dr sk. r:st 25 bandstakar bjelkar och sparrar af furu och gran: af mindre tjocklek än 5 tum 100 st. 3 — 20 — midtpå 1 stycke i — 30 af 5 till 8 tum midtpå 1 stycke —.— 4 3 af 8 tum och deröfver bräder och plankor, sågade: af furu och gran: 1 stycke ■ 12 ' 1 32 — under 1 ~ tums tjocklek . af 1 | till och med 3 tums 1 tolft —_ 8 4 tjocklek 1 tolft .. Anm. Af afsågade bräder eller brädstumpar af furu eller gråa beräknas rid förtullning: 5 tolfter af till och med lp alns längd, lika med 1 tolft. 2 tolfter af större till och med 4 alnars längd, lika med 1 tolft. af ek och ask af alm, björk, bok och andra inom landet växande, ej specificerade trädslag 1 tolft 100 Rxlr v. 100 R:drv. 5 5 32 1 12 — enträd och enstafvar . fanerskifvor 100 st. 100 R:drv. 20 6 2 24 gevärstocks-ämnen .
Derjemte får jag blott erinra, att om man af det ifrågavar. verbum ville göra ett substantivum, skulle det komma att heta uppehälle; och det vo - Den i December. i5 re ju en fullkomlig orimlighet att dermed beteckna vidmagtliållandet af hus. Frih. Boye, Ludv.: Jag är förekommen af den siste talaren och förenar mig med honom i anhållan om återremiss, på det ordet uppehålla må förändras till underhålla, såsom öfverensstämmande med nuvar. Svenskt språkbruk. Lagoch Oecon.Utsktns utlåt. N:o 27 återremitterades. Föredrogs ånyo Constit.TJtskrs d. 24 sisth Nov. på bordet lagda mentor. N:o 5o i anledn. af tre Stånds återremiss på memor. N:o35, med betänk, om Nationalrepresentationen. Gr. Florn, Claes Fredr.: LItsk. har uti det föredragna betänk, uttalat en grundsats, som icke kan eller bör godkännas. Utsk. har nemi. vägrat att till sammanjemnkning upptaga ett RiksSCs gemensamma tanka. 56 § Reg.F. ålägger likväl uttryckligen att sammanjemnka Ståndens gemensamma tanka, och det kan icke bestridas, att BorgareSt:s förklarande utgör en sådan; men likväl har Utsk. uteslutit den från sammanjemnkningen. Jag anser således Constit.- Utsk. hafva härutinnan förfarit grundlagsvidrigt, och jag anhåller, att R. o. Ad. icke må stillatigande godkänna en sådan förtydning af grundlagarna, desto farligare, som den utgått från ett Utsk., hvilket har till åliggande att vårda deras helgd. Jag tillstyrker altså, att Utsk:s betänk., såsom varande ofullständigt, må, med förkastande af den grundsats, detsamma uti anmärkta afseende uttrycker, till Utsk. återremitteras. Hrr Dalman, Wilh. Fredr., och Hjärne, Harald, instämde med Gr. Horn. Frih. Cederström, Jac.: Gr. Horn har begärt, att betänk, må förkastas, och ledamöter hafva deri instämt.
Då Konungens rådgifvare finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem riksrätten efter allmän lag och den ansvarighetslag, som för detta ändamål blifvit af Konungen och svenska folkets representanter antagen. § 87. Skulle Granskningsutskottet anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller It. F. § 107. en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit r. o. § 29 rikets sannskyldiga nytta, eller alt någon föredragande icke med oväld, nit, skickmom. 2. lighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, äger Utskottet sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, som, i fall den finner rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Statsrådet och från embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. § 88. Allt, hvad Riksförsamlingen efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, R. o. § 76. skall anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till ansvarighet förbindande granskning af senare Riksförsamling i samma mai vara tillåten. Dock bör, oaktadt den af Riksförsamlingens revisorer förrättade allmänna öfversigt af statsmedlens användande, del åligga vederbörande tjenstemän att verkställa den serskilda revision, som dem i kraft af deras tjenstebefattning tillkommer. § 89. Till tryckfrihetens vård skall Riksförsamlingen, å hvarje lagtima riksdag, på AF§ lött. sätt Riksdagsordningen stadgar, förordna sex för kunskaper och lärdom kände män, R. O. § 65. jemte Justitieombudsmannen, som tillkommer att bland dem föra ordet. Desse kommitterade, af hvilka två utom Justitieombudsmannen skola vara lagfarne, ega sådan befattning alt, i händelse någon författare eller boktryckare, innan tryckningen, sjelf öfverlemnar till dem en skrift och begär deras yttrande, huruvida åtal derå, efter Tryckfrihetsförordningen, kan ega rum, skola Justitieombudsmannen och minst trenne kommitterade, hvaraf en lagfaren, ett slikt yttrande skriftligen afgifva. För - 70 Kongl. Maj:ts Nåd.
Jag öfvertager Valands arf och arfvingens plikter. Silfverskäran skall varda din. Evig blygd öfver den man, som själf kan bära en förbannelse, men låter den falla på ett barns hufvud!» Mimers drottning gick, kom tillbaka med hämdesvärdet och fäste det vid Svipdags gördel. Han gaf henne silfverskäran, och hon afskar den för Vidga tvinnade blodshämdstråden. Så fick Svipdag Valands hämdesvärd, och med det återkom han till Midgard. Här uppsökte han de jättehöfdingar, som ännu bodde med sina stammar i Svitiod det stora, och sade dem, att om de icke rusta sig till motvärn, är deras tid snart ute. Halfdan, understödd af asagudarne, skall komma med sina härskaror och drifva dem bort öfver Elivågor till deras urland Jotunheim. Äfven till Jotunheim begaf sig Svipdag, till den onde, mycket fruktade jotunfursten Gymer, och kallade därvarande jättestammar till strid. Han lofvade dem seger och sade sig ega det svärd, som deras förre öfverhöfding, hans farbroder Valand smidt, men aldrig hann begagna, ett svärd, som segern helt visst skulle följa. En af Gymer uppbådad talrik jättehär samlades och ryckte med Svipdag som anförare mot söder. Faran var stor – större än asagudar och människor förutsågo, ehuru gudarne dock aktade den vara så allvarlig, att de måste stiga ned och leda Midgards fylkingar. Oden, Tyr, Vidar, Njord, Fröj, Heimdall och andre hjältegudar kommo och visade sig i sin vapenskrud och till häst för de dödliges ögon. Tor kom med sin järnhammare och ställde sig ej långt från Halfdan. Härarne ryckte under sköldsång mot hvarandra. Gymers och hans kämpars sång liknade lösgjorda stormars vilda tjut; Midgardskämparnes liknade bruset af hafvets bränningar. Oden red i spetsen med Gungner i sin hand å sin åttafotade häst. Fylkingarna drabbade samman, och jättarne, framför dem alla Gymer, kämpade med vildt mod.