Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del anser jag bränvinsbränningen böra få fritt utöfvas af den som är bofast, eller att med dispositionen af hvarje fastighet följde rättigheten att tillverka bränvin, så att ägare eller arrendator af fastighet på landet, Boställsinnehafvare, ägare eller arrendtor af tomt eller jord i Staden vore berättigad, att efter värdet af hvarje hemman m. m., utöfva denna näring; att, sedan panne - Den 25 Junti e, m. rymden för hvarje hemman, lägenhet eller tomt vOre gifven, ägare, arrendatorer eller boställsinnehafvare finge begagna denna pannerytnd, sammanslagen eller i flere delar, dock ej med panna öfver 90 kannor, att han finge ut. öfva bränningen sjelf helt och hållet , eller fösdela den mellan sig och underhafvande och hyresmän, efter eget godtfinnande, dock att icke det ena hemmanets brännirsgsrättighet finge utöfvss på dtt andras område, utom där flera hemman voro i sambruk, eller med egen a vel brukades, icke heller flere ägares tomter och jord samfält beräknas. I afseende på beskattningen, hvilken fråga|likväl ej 'orde böra nu komma under afgörande, anser jag den grund böra följas, att kannetalet lika beskattas, så att t. ex. 5 pannor om 16 kanror beräknas lika med en panna om 80 kannor, eller att åtminstone den progressiva förhöjningen blir högst obetydelig, Frågan om försäljning i större eller mindre qvantutH bör vara lätt afgjord. Den, som får tillverka sa litet som helst, måste ock få försälja så litet som hälst. Mnn har aldrig hört omtalas att icke Bruksägare få sälja 1 skålp. jern, eller Klädesfabrikant gtdels aln kläde; jag inser således icke, af hvad skäl en btänsvinstillverkare skulle förbjudas att sälj* en jungfru bränvin. De mångfaldiga och olika medel, sorn blifvit använda att inskränka tillverkning och consnmtion af bränvin , har ingenting utiättat. Annu har icke tillgång
Och tag tillbaka, hvad ni sade eller förbanna mig röt bankören, men blinkade osäkert mot öfverstens revolver. Erik Käykkä reste sig också, utan att flytta händerna från korten, såg bankören styft i ansiktet knappa sex tum från revolvermynningen och sade med långsamt eftertryck: Korten äro orätta, säger jag och ni är en tjuf! Han blinkade inte, ehuru han icke visste att öfversten, som stod bakom honom, var färdig att ingripa. Men bankören visste det och sökte slå till reträtt. Tag händerna från korten, upprepade han så låter jag udda vara jämnt. En pojkvalp kan jag inte skjuta! I stället för svar vände Erik de tre korten på rätt där voro två spaderknektar! Karlen hade bytt ut kungen. Minst ett halft dussin andra revolvrar riktades i samma sekund mot bankören, som blef gråblek och sänkte sin egen. Huru mycket hade ni på bordet? frågade öfversten, utan att taga sin blick från bankören. Vet inte. Erik räknade hastigt ihop sina sedlar. Ett hundra åttio. Och tre femmor han klådde er på sedan han bytte korten ett hundra nittiofem tillsammans, adderade öfversten. Det är inte rätt han visste försökte bankören protestera. Hosta upp hundra nittifem, din tjufska hund! om du inte vill hänga, röt en af de kringstående. Det borde du nästan ändå. Bankören plockade med darrande händer fram allt hvad han hade kvar. Det uppgick icke till mera än ett hundra sjuttiotvå. Men det ville ingen tro innan han vändt ut och in på alla sina fickor. Då bröt där ut ett stormande jubel och Erik Käykkä måste placera en del af sin vinst i dryckesvaror öfver lag, emedan han sprängt banken. Till och med bankören tvingades att tömma ett bräddfullt glas. Men därefter följde samtliga närvarande honom till ändan af byn och där ställde de upp sig på skämtsamt gränsmarksvis i två glesa led. Bankören placerades mellan de två första männen och så sparkade de honom under dånande hurrarop ut på prärin, där han inom några ögonblick försvann som en skugga i mörkret. Undrar hvilken af dem, som knep hans häst! hviskade öfversten då vi återvände från expeditionen.
Att intaga i har Hufvudman Fullmagt utgifvit, vare han för den Riksdagen skild frän utöfning af Riksdagsmannarätt j utom i den händelse j att Fullmägtig utrikes rest j eller under Riksdagen med döden af gatt j eller j. efter styrkt laga förfall och erhållit tillstånd j frän Riksdagen med allo af rest, Utgår Adelig Ätli pä Den 4 jtuHi. Svärdssidan under varande Riksdag j upphöre Fullmagtigj att innehafva säte för densamma. Dör under påstående Riksdag Hufvudman, sorn Fullmagt utgifvitj och har blifvande Hufvildmannen eller den ut~ ofningen af hans rätt tillkommericke sitt namn å Fullmagten såsom vittne eller eljest tecknatlemne Fullmagtig del säte han på grund deraf innehaft. Blifver under påstående Riksdag Ättpnan eller Fullmägtigj genom Hufvudmans afgång j sjelf Hufvud* ttianj intage han säte för Attén, utan att. skiljas från egenskap af Elector j Utskottseller Nä,mnds - Ledamot. Grefve De la Gardie5 Jaecb: Uti denna finnes en mening vara införd, den jag för min del anser alldeles öfverflödig Der står nemligen: har blifvande Hufvudmannen eller den utöjnin. gen af hans rätt tillkommer, icke sitt namn å F idima gten såsom vittje, eller eljest tecknat, skall fnllmägtigen lämna det säte han på grund deraf innehaft. Jag vet ej, hvarföre detta stadgande influtit, och tror, att det ganska väl kan uteslutas» Grefve Spens, Jaeol Melcher: De Ord i den-, na §., hvilka Grefve De la Gardie önskat matte i den nya redactionen uteslutas, kunna visserligen, utan att rubba meningen, alldeles utgå. Ändamålet, hvarföre de samrpa der influtit, har endast varit att bringa 6tadgandet uti ifrågavarande $. till analogie med hvad allmänna lagen, i afseende på Bondeman, sorn bevittnat köpebref, föreskrifyer.
Denna grundsats?—- genom hvars fortsatta tillämpning ej allenast statens säkerhet för lånemedlens ordemKgaäterbekoinmande betryggas, utanäfven det allmänna embetsverk, af hvars medel dessa lån utgå, befrias från tidsödande göromål och åliarganden. sorn-rätteligen mast* tillhöra de med lånen understödda kommu o O J ° ner, — anser Utskottet böra noga iakttagas vid'förekommande frågor om beviljandet af ej mindre egentliga byggnadslån, än äfven andra för allihäima ändamål af städerna slikte låneunderstöd.. Utskottet finnér derföre betänkligt, att för det staden Lidköping under sistförlidne riksdag tillerkända. tomte-reglerings lån förorda det undantag från sagde grundsats, som nu blifvit ifrågastäldt. helst : medgifvandet af den föreslagna befrielsen för' störredelen af nyssnämnde stad från ansvarighetsoch betalnings-skyldigheten för detta lån ofelbart skulle framkalla anspråk på enahanda undantag för andra städer vid deras understödjande med lån utaf allmänna-medel eller betalnings-ansvarets inskränkning till de irinevånaref sorn komma i mera omedelbart åtnjutande af de erhållna lånemedlen. I öfverensstämmelse med Utskottets nu uttaladé åsigt, och då staden Lidköpings innevånare,- såsom medlemmar af ett och samma samhälle, måste; i likhet med innevånarns i rikets öfriga städer, anses förbundna, att så vida de vilja tillgodonjuta dem-af allmänna medel beviljade* särskilda bidrag, gemensamt underkasta sig härmed ' förenade vilkor och åligganden, finnér Utskottet sig föranlåtet afstyrka Rikets Städers bifall till den i Kongl. - Maj:ts ofvanberörde Nådiga Proposition föreslagna förändring uti den ansvarsskyldighet, ., hvilken vid sednaste riksdag stadgades såsom .vilkor för nu ifrågavarande lån.. 16 JStats-Ulskottels Utlåtande, N:e 32.
Så länge detta icke kan ske , hvilar jag också lugn vid medvetandet af mina afsigter, och jag hoppas, att en gång, när intet nanat återstår att pröfva, än sjelfva saken i sitt naturliga Den 23 Maji. 177 naturliga skick, åkall man nogsamt finna, om ja» velat bereda én minskning i Ständers rätt, eller orh jag sökt vårda den och förekomma skädeliga missbruk. Nu, i det ämne, som är egentliga föremålet för ' öfverläggningen , är ej fråga otn pröfning eller afslag af htifvudsaken, utan endast, att undersöka, om den Redaction, sotri blifvit föreslagen , ar enlig med ändamålet Och med Constitiitionens anda? För min del har jag redati vid ett annat tillfälle yttrat min tanka i detta ämne, och som den föreslagna tilläggningen uti 107 §. är ett förtydligande äf samma metting j kan jag ej annat än gilla dem De inkast jag sedermera hört göras, hafva ej kunnat ändra min öfvertygelse, jag tror det är Nationens eget bästa, som fordrar, att den ej åkall ingå i pröfning af Mål, sorti den ej kan fullkomligen! känna och således ej med säkerhet bedömma. Jag tror, att Constitutionen tydligen utmärkt denna syftning, dä densamma uttryckligen föreskrifva, hvilka ordalag, sorn, i fall afen anmärkning emot vissa Embetsmän, finge nyttjas, och således utvisat, åitman éj ville, att ConstitutionsUtskottet, Vid pföfningen af Saken, skulle ledas af andra intryck, än af den kännedom, som igenom läsning af Protocöllerne skulle inhämtas. Constia tUtionsUtskottet handlar vid detta tillfälle i egenskap af en Jury, som i sin granskning om-’ fattar det hela af en Embetsmans förhållande, ©ch det är också endast efter en sådan pröfa Ridd. 0. Ad. Prot. Vi. B. II.
Öfver rörelser som anlete låg ett spelande lif och den oemotståndliga tjusning, som en med försynthet buren lycka utstrålar. Hans väsen hade »en vindthundslik snabbhet» hvilken, i förening med ett sällsynt behag, kom den medelhöga gestalten att synas längre än den var; därtill bidrog äfven en egendomlig lyssnande höjning på hufvudet. Fulla af söderns plastik voro de talande handrörelserna, full af söderns musik den inträngande, mjukt klara stämman, i hvilken samma intensitet vibrerade, som i den ytterst liffulla handen, hvars tryckning förnams som en elektrisk stöt. Denna strålande unge man – dessutom Englands störste samtida diktare – var det som så ifrigt bedt att få besöka henne – Elisabeth Barrett – och nu tiggde om lyckan att få återkomma till hennes mörka sjukrum! Det var ej underligt att hon svarade honom att tacksamheten blef hennes, hvar gång han, från sin soliga, lysande höjd, ville nedstiga i hennes skuggvärld – ett bref, som, redan efter det första besöket, framkallade ett svar, i hvilket han sade henne: att hans kärlek och hans lif voro hennes, om hon ville mottaga dem. Men huru skulle hon strax kunnat tro på denna lifvets sång utanför den grafkammare, där hon känt sig lika färdig med sin personliga tillvaro som vore hon redan död? Hon såg i hans ord endast diktarfantasiens egenart att »gripa ett nytt intresse med båda händerna» för att lika snart lämna det – och hon ville hindra honom att uttala flera obetänksamma ord, hvilka han redan om en vecka skulle ångra! Hon bad honom därför aldrig mer vidröra detta ämne, ifall han ej ville tvinga henne att – för hans egen skull – afbryta det vänskapsfulla utbyte af hvilket hon hoppats en lifslång glädje. Detta bref besvarade Robert Browning med – som han sedan sade – det enda bedrägeri, han någonsin begått mot henne. Han lät henne nämligen tillsvidare tro att han verkligen brukat för starka ord för sin beundran, emedan han fruktade att hon annars skulle neka honom att förnya sina besök. Som hon grundat sitt svar endast på hänsyn för honom, insåg han ädelmodet i hennes motiv och var nöjd att nu tillhöra henne endast i den egenskap hon tillät, viss att framdeles kunna öfvertyga henne om allvaret i sin känsla.
Rdr för Råg, 4^ Rdr för Korn och s-J Rdr, allt Banco, för Hafre-Tunnan, då Spannmålen vore otorkad, men för den torkade betala så mycket mera som svarade emot intorkningen; hvarjemte Motionairen föreslagit åtskilliga reglementariska föreskrifter för denna inrättning: såsom att endast torkad säd borde Statssavin Oec.-Uts\. Uti. N:o ii4- i5 uppläggas; att inrättningen, hvars upphandlingar icke behöfde vara oinskränkta, utan snarare kunde rättas efter tillgången på förvaringsrum, icke skulle befatta sig med bränvinsbränning, Hildrig lemna undsättning eller sälja annorlunda än emot Contant; att nödiga medel borde från Stats-Contoiret tillsändas Konungens Befallningshafvande; att Magazins-Förvaltarne skulle emottaga Spannmfden och, om vidare controller ansågos nödiga, desamma i municipalväg borde till vägabringas, så att inga nya tjenster för denna inrättning behöfde tillskapas m. rn.; varandes den sålunda föreslagna Inrättningen, i Herr von Beckers tanka, vida skiljaktig från den förra Magazins-Inrättningen, och då den sistnämnde, af förra Ständer stiftad och bibehållen, varit obegränsad och derföre förderflig, 1823 års Ständer åter störtat sig i en motsatt ytterlighet, då de inställde alla allmänna uppköp, hvaraf resultaten blefvo: hungersnöd, import ,för millioner, dyr tid och ett genast derpå följande vanvärde, hemställer rnotionairen nu, att Itikets Högloflige Ständer, såsom medelväg emellan dessa båda ytterligheter, ville omfatta hans förslag till en begränsad anstalt för det åsyftade vigtiga ändamålet.
Ständer tidigt behagat 'vidtaga sitt Stals-Nrskotts nitfulla räd, att söka Län-biträden hos private Medborgare, pä bade bestämd och ännu häldre obestämd tid. Englands Annuuets-System, som är atc uptaga län emot en wist taxaS underpant, och blott Bokföring, men förutan mfäst betalningstid och reversal, ehuru till sitt belopp transferable isrän man till man, utgör otwiswelaktigt för ett .Samhälle dek mest Jndicieusa Läningssätt, enär bedröstigen en Riksgäld icke undwikas kam Erfarenheten har lärt, att det sältet icke i England rubbat penninge - mastans förhållande ivid en mångdubbel större riksskuld, än hela wcrldens penninge-förrad, samt att detta Län-svstein, inrerestens tyngd oaktad, hufvudsakeligen salt de till sin omkrets nog instränkte Brittine Öarne i förmägr, att bravera nara all werldens moiständ. Det är gansta korttänkt, att häldre wilja för den laga räntans stuld tillskapa ett öfverflöd af penninge-representanter och Med det samina sätta sä penningen, som Wexel Coursell och waruwärder i obestånd och förwirring, än att betala provisionnellement en högre rama till fina Medborgare, intilldess nemligen att Riket hunnit hämta nya krafter och en ba tre Credit. Men kommom närmare till föremålet, att söka om möjeligt är, någon bot emot veu hastigt tilltagna rvexel-oredan, och hwiiken har sä mycken inflytelse up - Den i2 Zebruarii. 409 uppå penningeoch waru-wärdet. Om ofta en obillig fördom och oförtjend hädelse emot wexel-trastenter warit radande, sä kan dock swärligen nekaS, att ofta något konstgrep warit wällande till EoursenS bade hastiga upstigning och fall.
Jag skall icke länge uppehålla Ridderskapet och Adeln; jag har blott begärt ordet, för att erinra, det en verklig myntförsämring beslutas, om man, sedan det redan är afgjordt, att myntet skall innehålla 534 oc^ ej 53o ass bergfint silfver , ändock i myntet inlägger en slagskatt, sorn medtager dessa 4 ass> Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att om silfver i plantsar skall gälla efter en annan beräkning än det myntade silfret, så få vi tvenne slags mynt, ett prägladt och ett oprägladt. Huru smått får det sednare blifva? Huru skall mau veta, att det är mynt? Eller huru mycket hvarje stycke är värdt, då ingen prägel säger det? Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade sig nu vilja till Ridderskapets och Adelns afgörande framställa frågan om slagskatten. Flere Ledamöter hade yrkat, att ingen slagskatt borde äga rum, utan att hela myntningskostnaden borde, på sätt hittills skett, å allmän bekostnad bestridas. Herr Hjerta åter, med hvilken åtskillige Ledamöter sig förenat, hade, under åberopande af det för - iö6 Den ii Octo ber f. m. hållande, att, genom en minskning af tre fjerdedels procent i i66‘4 års myntfot, en enklare och delbarare utmyntningsgrund skulle kunna vinnas, tillstyrkt, att hos Kongl. Maj:t måtte i underdånighet anhållas, det Kongl. Majrt, efter vettenskapsmäns hörande, täcktes besluta, huruvida i myntet en lindrig myntskatt, till motverkande af detsammas utförande och nedsmältande, borde nedläggas. Hans Excellence ville å dessa båda meningar göra särskilde propositioner, och framställde nu först till Ridderskapets och Adelns besvarande proposition å den mening, att ingen slagskatt borde finnas, utan att hela myntningskostnaden må, på sätt hittills skett, å allmän bekostnad bestridas. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition å den af Herr Hjerta föreslggne här ofvan upptagne mening. Ropades äfven
Alla dessa insättningar af guld och silfver uppföras på ett särskildt conto, och få icke sammanblandas med Bankens nu Varande redbara fond, utan böra hållas insätta^- ren eller dess rätts innehafvare oförryckt tilli, handa.’* Herr Stråle, Nils TJ ilhelm'. Sedan mätt påftinnit elen utväg, att genom sammanläggande af Bankenå ■Vinst consolidera densamma, och bringa den i stånd att realisera, så finner man lått, att, 0111 denna anstalt skulle fortgå, utan att motvågas af andra* skulle Bancosedlarne förbättra sig fortare, ärt man tror. Således år det nödigt, att vidtaga fcfi anstalt, hvarigenom deras värde ej kan förbättras öfver en viss punkt. Likaledes har man ock önskat en bestämd gråns för deras försämring* och derföre sökt en viss ziffra, hvartill den kunde bestämmas. i Utskottens första Betänkande var detta ock uttryckt i aine punkter, hvaraf den ena innehöll, att man efter ea viss norm fick insätta silfver och Uttaga sedlar, den andra, att utvexlingen framdeles borde ske efter samma grund. Detta var beråknadt deruppå, attén viss ziffra skulle Utsättas, såsom utgörande Bancosedelns värde. Kidderskapet och Adeln biföll då första punkten, men afglog den andra. Den för» Drn. ii September e. nr. 449 förändrade punkt, sora Utskotten föreslagit, innefattar nu något helt annat, ån hvad den antagne punkten innehöll. Den såger nemligen, att det på Fulimågtige uti Banken skall bero, att bestämma ziffran. Det måtte således vara gifvet, att om 3:dje punkten nu antages, sådan sorn Utskotten föreslagit densamma, innefattar detta en rubbning i det förra beslutet.
Åter andra, som fingo bestryka sina sjuka ställen med en flik af hennes klädning, fingo betala 25 kopek. Det var flere, som fingo styrka och kraft, som blefvo tröstade eller läkta genom att kyssa, trycka eller beröra kuskens rock. Men det var icke så dyrt. Denna lycka betalades mest med varor. Några stucko en strut med konfekt, russin eller torkad frukt i lådan under kuskbocken, andra kommo med en butelj öl, en flaska bränvin eller en droppflaska, full med konjak. Barn med kålhufvuden i händerna sprungo fram och bådo om välsignelse, små flickor med tändsticksaskar eller en knippa lök erhöllo nådegåfvan och handpåläggning för hvad de erlagt. Allt vandrade i vagnslådan eller i bottnen på vagnen, der kuskens strumplösa fötter hade plats, och handpåläggningen följde med välsignelsen, uttalad i denna enformiga sångton med stor intervall på slutordet, som är den ryska messan egen. Alla gingo derifrån, glada och lyckliga, strålande af tillfredsställelse, de sjuka friska, de sorgsna fulla af nyvaknadt hopp. Diakonen sjelf satt under denna ceremoni lika orörlig som den heliga madonnan sjelf. Hans ansigte, till tre fjerndelar bevuxet med mörkbrunt skägg, uttryckte oomkullrunkeligt lugn. Gubben från vedboden gick under allt detta till Samuli och gjorde honom en mängd vänliga frågor under lifliga gester, dels pekande på madonnan, dels på fönstret, der Nadja fans. Samuli svor och bad honom dra ät Helsingland. Gubben nickade förnöjd, som om han fått höra den angenämaste sak i verlden, gjorde ett tecken åt diakonen, och så blef der ett sjungande, ett välsignande och ett bråk. Kusken steg ned, diakonen steg ned. Kusken bockade, tills hufvudet nästan berörde jorden, diakonen bockade. Kusken korsade sig, diakonen korsade sig. Kusken tog fram ett rökelsekar, svängde det och sjöng. Diakonen sekunderade, en oktav lägre i basen. Så höjde de rösterna tillsammans och rabblade upp dubbelt så många ord som nyss, på dubbelt så kort tid.
— Utaf anslagen, 67,500 R:dr, till reparations-arbeten å Calmar och Wadstena slott 24,000: — Anslag till inköp af det så kallade Geijerska huset på Riddarholmen 140,000: — Anslaget till Drottningholms-brons ombyggande 61,000: — Hyggnadsoch tomtreglerings-lånen till staden Eksjö 230,000: — Anslagen till understöd åt de brandskadade samt till ny tomtreglering inom nämnde stad 31,500: — 1857 och 1858 års förslags-anslag, 18,000 R:dr, till kolonien S:t Barthelemys förvaltnings-kostnader 47,807: 97. Utaf gratifikations-anslaget, 1,000 R:dr, till Kamereraren i Kongl. Stats-kontorets Kammar-kontor 875: — Lånen för Skara och Westerås domkyrkors reparerande samt Wallentuna kyrkas uppbyggande 67,500: — Anslaget till reparationer å Westerås domkyrka 45,000: — Anslagen till Läroverks-byggnaderna i Wexiö, Wisby och Nyköping 66,125: 50. Anslagen till byggnader och instrumenter m. m. för botaniska och kemiska institutionerna vid Upsala och Lunds universiteter 57,325: — Utaf 1858 och 1859 års anslag, 225,000 R:dr, för en tillbyggnad vid Vetenskaps-akademiens hus 75,000: — Anslagen för inköpande af meteorologiska instrumenter och en astro Transport R:dr 8,519,625: 42. Stats-Utskottets Memorial N:o 3. ‘21 Transport R:dr 8,519,625: 42. nomisk glob samt en lärobok rörande nya mynt-, måttocb vigt-systemet 10,750:
Ty hvad är denna oomskorne Philisteen, som försmäder lefvandes Guds här? Då sade folket honom såsom tillförene: Det skall man gifva honom, som honom slår. Och Eliab hans äldste broder hörde att han talade med männerna, och vardt vred på David, och sade: Hvi äst du hitneder kommen? Och hvi hafver du öfvergifvit de få fåren i öknene? Jag känner väl dina öfverdådighet, och dins hjertas ondsko; ty du äst hitned kommen till att se stridena. David sade: Hvad hafver jag då nu gjort? Är det mig icke befaldt? Och vände sig om till en annan, och sade såsom han hade sagt tillförene; då svarade honom folket såsom tillförene. Och då de hörde de ord, som David sade, förkunnade de det Saul; och han lät hemta honom. Och David sade till Saul: Ingens mans hjerta gifve sig för den sakens skull; din tjenare skall gå bort, och strida med Philisteen. Saul sade till David: Du kan icke gå bort emot denna Philisteen, och strida med honom; ty du äst en yngling, och han är en stridsman ifrå hans ungdom. Men David sade till Saul: Din tjenare vaktade sins faders får, och då der kom ett lejon och en björn, och tog bort ett får af hjorden; Då följde han efter, och slog honom, och tog det utu hans mun; och då han reste sig upp emot mig, tog jag honom i skägget, och slog honom, och drap honom. Så hafver din tjenare slagit både lejon och björn. Så må nu denne oomskorne Philisteen vara såsom endera; ty han hafver försmädat lefvandes Guds här. Och David sade: Herren, som mig frälste ifrå lejonet, och ifrå björnen, han frälsar mig ock ifrå denna Philisteen. Och Saul sade till David: Gack åstad, Herren vare med dig. Och Saul drog sin kläder uppå David, och satte honom en kopparhjelm på hans hufvud, och lade ett pansar uppå honom. Och David band sitt svärd öfver sin kläder, och begynte till att gå; ty han hade icke försökt det.
Stadgades nu afgilten lill 2£ öre per 100 B:dr eller 25 öre per 1,000 R:dr, d. v. s. hälften af Bih. till B. Sl. Prol. 1856 A 1857. 5 Sam/. 1 Afd. 14 Hafi. 2 6 Bevillnlngs-Utskottets Utlåtande N-o 15. hvad Bonde-ståndet beslutat, så komme beskattningen å bolagen att utgå med 33^ ä 25 procent ä bela premien i lista klassens försäkringar, samt med 16J å 12 jprocent å premien i 2:dra klassens. Då nu, såsom Utskottet i sitt omförmälda Betänkande redan anlört, vinsten å brandlörsäkrings-rörelsen åtminstone icke kan antagas öfverstiga 20 procent af premie-beloppet, visar sig, att beskattningen, pa förenämnde säll bestämd, skulle vid lista klassens försäkringar betydligt öfverstiga bela vinsten ocb vid 2:dra klassens uppgå till omkring 80 å 00 procent af denna vinst. Det lider intet tvifvel, att en så hög beskattning skulle omöjliggöra dylika försäkringar. Ocb det synes Utskottet föga mindre tvifvelaktigt, att bolag, som sattes ur stånd att meddela de fördelaktigare lörsäkringarne, icke heller skulle kunna ocb vilja fortsätta endast med de förbolagen äfyentyrligare, der skatten i förhållande till den högre premien väl lödve mindro, men der aler den större risken alltid mäste göra en endast pä sådane försäkringar grundad försäkrings-rörelse högst vansklig. Af det anförda torde ock följa, alt premien, men icke försäkrings-stimman, utgör rälla grunden för beräknandet al bolagens vinst ocb följaktligen älven för bestämmandet af den beskattning, som af vinsten bör utgå.