Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De län, Götheborgs-linien genomlöper, dels direkt och dels indirekt medelst dermed sammanhängande sjöar och kanaler, bestå, enl. ofvan citerade 5-års berättelser, af 39,000 hemman, upskaltade till 285,000,000 R:dr B:ko och betalande 1,300,000 R:dr i bevillning. De län, som genomlöpas af Skånska banan, bestå af 13,000 hemman, upskaltade till 77,000,000 R:dr B:ko och betalande; 333,000 R:dr i bevillning. Då nu hela riket består af 65,000 hemma, upskatiade till 431,000,000 R:dr B:ko och betalande i bevillning 1,900,000 R:dr R:ko, så synes häraf klart, alt Gölheborgs-linien är den naturliga exportvägen för circa ?, af Riket, då deremot den Skånska endast är del för circa JL, och sålunda Götheborgs-banans företräde i detia hänseende satt utom allt tvifvel. Hvad slutligen belrälTar den politiska delen af frågan, så lärer väl i detta hänseende endast behöfva påpekas den nära förbindelse, som Götheborgs-banan öpnar mellan vära naturliga bnndsförvandler, de vestra makterna, och vår hufvudsakligaste militära plats, Carlsborg, för att man skall inse, att den Skånska banan i delta hänseende ej kan mäta sig med den andra. Vore det således endast fråga om alt tillstyrka anslag för åstadkommande af en jernvägs-linie, enär man ansåge sig ej hafva medel att tillvägabringa 2:ne sådana linier, skulle jag utan tvekan gifva, min röst at Stockholms-Götheborgs-linicn. Men på samma gång jag öppet lillkännagifver denna min åsigt, erkänner jag lika öppet billigheten af de anspråk, som söka göra sig gällande i afseende å den andra linien.
Detta inträffade till och ined emot slutet af år 1826, med en af samma förfaltare utgifven lika beskaffad skrift, fastän han 7 år tillförene blifvit dömd Prestembelet förlustig, för innehållet af ett då utkommet theologiskt arbete, hvarföre han redan var af Jury frikänd. R. St. Just.-Omh. Emb.-Eér. d. tS Januarii i834• 7 Denna eonsequensaf så många serskilda Tryckfrihets-Nämnder, under liela 10 års tid, utmärker en allmänt antagen föreställning, att det, enligt Tryckfrihetslagens mening, icke vore förbjudet att trycka undersökningar om Tros-lärornas grund och innehåll, äfven om dessa undersökningar skulle leda till upphäfvande af de i vår Kyrkas symboliska böcker stadgade lärosatser, så vida eljest framställningSrSättet icke vore smädligt, och att således 3:dje §. 2 mom. i Tryckfrihetsförordningen icke borde på sådana undersökningar lämpas. Deremot visade sig tidigt en allmän benägenhet hos TryckfrihetsNärnnderna att fälla, då fråga var om skrifter, antingen innehållande sådant, sorn sårade blygsamhet och andra goda seder, eller sådana, deruti enskilde personer, Embetsman eller_ andra till deras existimation angrepos. Det senare visade sig i den stränghet Juryn utöfvade emot Författarne till flera år 1818 utkomna skrifter om Policen i Hufvudstaden. Först sedan 5 år förflutit efter Juryns införande, nemi. år 1820, förekom ånyo ett Tryckfrihetsmål af politisk egenskap, angående en i Tidningen Nya Extra-Posten införd artikel underrubriken: ”Bref från Finland af en resande Svensk,” hvars innehåll ansågs förgripligt mot den regerande och andra personer i det landet, och blef åklagad. Utgifvaren fälldes af Jury och dömdes lill sex månaders fängelse på fästning, samt tidningsbladet att confisceras. Sedermera förmärktes en allt mer tilltagande skiljaktighet emellan Nämndernas sätt att afgöra frågor af nästan enahanda beskaffenhet.
Men jag vill påminna derom, att i första rummet BarnhusDirektionen och likaledes vid inrättningen anstälde läkare, ej kunna antagas underlåtit noggrannt pröfva lämpligheten af Barnhusets förflyttning från dess nuv;de lokal till den föreslagna nya, likasom att denna Direkt, icke lärer underlåtit att rådfråga sig i detta ärende med andra läkare utom dem, som äro vid Barnhuset anstälde. Jag vill för min del öfvergå till sjelfva hufvudsaken, och den är nemi., att K. M. framställt och gifvit tillkänna, att en underhandling vore på visst sätt inledd, rörande afträdande af ifrågav:de tomt, emellan Stockholms stads och läns KurhusDirekt. och Direktm för Barnhuset. Men då upstod frågan, på hvad sätt skall R. St:rs 1815 lättade beslut tolkas. I detta beslut står nemi. icke bestämdt uttryckt, att Stockholms slads och läns Kurhus hareganderätt till den ifrågav:de tomten, och således kunde en upgörelse ej ega rum, förrän denna väsendtliga omständighet blifvit utredd och Dull 1 Februari. 26!» bestämd. Jag bär en ganska ledsam erfarenhet af deu omständighet att. någon eganderätt icke finnes, oell önskar derföre ifrigt att en sådan förklaring måtte komma att ega rum. Skulle sedan, efter de lärdes utlåtande, befinnas, att Kurhustomten icke ar användbar till Barnhus anläggande derstädes, sä må tvisten om den saken ega ruin, blott hufvudsaken blir afgjord, så att de särskilda Kurhusinrättningarne få möjlighet att komma till rätta med hvarandra. Jag måste således anhålla att lt. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag, med öppet lemnadt tillfälle för de lärde att tvista huruvida lokalen är passande eller ej. Efter härmed afslutad öfverläggning blef propos. å bifall till Utlåt:t framstäld och med ja besvarad. Föredrogos och biföllos StatsUtskits nedannämnde den 25 sisth Januari bordlagde Utlåtanden: N:o 40, i anledn. af K.
Herr 4344 Don z6 October. H e.r r ? ä ö I m s n, Otto kreflric: Wäk wörbnadswärde Ledamot, Herr Archiater» von 8cku!^ renkeim, för hwars medborgerliga tänkesätt, kunskaper och erfarenhet wi hafwa sä'mänga skäl att hysa den utmärrkaste agtniug, har sä klark framställt hwad som är nödigt j denna fräga, att all widare uplySning om förhällandct är öfwcrflödig. För öfrigt färjagden äran anmärka ätt, sä wida jag e) alldeles förlorat minnet, är i flsta klenum ett beflut fattadt, som genom ben begärda voteringen bryteS. Jag pästär säle, des, ätt om votering nu skall äga rum, ben göres öfwer ben frägan om beffut stola följas eler 'ej. - Anmälkes och infördes en Deputation ifrän dek Hedervärda BondeStänder, ansörd af Riksdagsmannen l^sZk!,n8son ifrän Skäne hwrlken anmäl» be, att Bonde - Ständet instämt i det af BorgareStändet fattade beflut, akt anmoda Utskotten att äfwen om eftermiddagarne fortsätta sine arbeten, äfwcnsom att Bonde-Ständet bifallit ben hoS Ridberstapek och Adeln wäckta motion, rörande sädana mälS beredning som till flera Utstött blifvit hänwisade. Oeputationen afträddc, efter manligheten beledsagad. Grefwe körner, Oörsn: Jag har redan i början af denna ventilation yttrat min bastan, att frägan mätte till afgörande upstjutas.
Oberäknadt att, äfven om man ktthde vinna ändamålet att genom det af 2:ne ledamöter föreslagna sätt, alt medelst en slags auction utarrendera krogarna, få en betydlig skatt, såsom utgörande en betydlig statsinkomst, detta omöjligen kan hafva annat resultat, än att hvar och en krogidkare måste bestämma, huru mycket bränvin han möjligen kunde förbruka, för att derefter göra sitt anbud, som han, af fruktan att de öfriga krogidkarne kunde äga förmågan att draga till sig kunderna, icke vågade göra för högt, så står det likväl för mig klart, att den inkomst, som på detta sätt uppkomme, skulle blifva vida mindre än den, som bereddes genom den föreslagna afgiften å hvarje kanna bränvin, som passerar tullen; och jag vädjar till de Hrr, som jemte mig deltagit i taxeringscommitte'erna i Stockholm, om icke, då man, oansedt minuteringsafgiften nu är obetydlig, hört klagomål öfver otillåtna krogar, när afgiften för krogrörelse!! blef högre, man hade att riskera, att lönnkrogarna skulle blifva talrikare, under det att de beskattade krogarna aftoge. Jag erkännner visserligen lika med Hr Cederschjöld, alt jag icke älskar att införa någon förändrad beskattning, särdeles den, som man i allmänhet kallat för accis. Men alla reglor hafva sina undantag, och om man derföre anser, att brännvinet bör fördyras, sä linner jag intet lämpligare sätt dertill än genom landttullarnä i större städer. Gr. Cronhjelm: Hr v. Troil har sagt, att man kunde förbjuda obehörig brännvinsförsäljning och utdelning i sa5 H. 3« Den 24 April. lnbodar, och att förhöjd beskattning å krogarna skulle föranleda till vaksammare fiscaliserande å lönkrogarna. Förbud emot brännvinsminutering å andra ställen än krogar existerar redan, och ehuru tillräckligt antal fiscaler å lönkrogarna finnes, äro likväl lönkrogarna öfverallt, synnerligen i småstäderna, flera an de beskattade.
Frågan beror, såsom redan ofvan är anlydt, bufvudsakligen derpå, huruvida innehållet af 70 och 71 §§ Regeringsformen kan anses omfatta och afse annat än den s. k. allmänna bevillningen. Uti 109 § Regeringsformen stadgas, att om, vid förloppet af den tid, hvarinom Rikets Ständer icke kunna af Konungen åtskiljas, Rikets Ständer ännu icke någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, Konungen derefter skall kunna Rikets Ständer åtskilja, i hvilket fall den förra bevillningen kommer att fortfara, och att, om deremot hela bevillningens belopp är bestämdt, men Rikets Ständer icke blifvit om fördelningen ense, de i den sista bevillningsförordningen stadgade artiklar skola efter den fastställda bevillning ssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag varit fördelad, jemlikt ökas eller minskas. Jemföras nu dessa bestämmelser, som uppenbarligen icke afse något annat än den allmänna efter bevillningsförordningen utgående direkta bevillningen, med innehållet af 70 och 71 så återfinner man der i det närmaste alldeles samma termer och benämningar.
Fem åren, per medium blifvit för hvarje Embetsverk utanordnadt till ljuspenningar åt de extra ordinarie tjenstemännen derstädes, samma belopp ställdes till Verkens disposition, för att användas såsom gratifikationer åt de extra ordinarier, som genom flit och skicklighet sig utmärkt; så har Eders Kongl. Majit, genom nådig Remiss den 16 innevarande månad, behagat infordra Krigs-Hof-Rättens underdåniga Utlåtande öfver hvad sålunda är vordet anmärkt och hemstäldt. 459 Till underdånig åtlydnad häraf, får Krigs-Hof-Rätten underdånigst anföra, att, hvad angår de inköpta Kalendrarne, dessa användts på det sätt, att deraf utdelats till Krigs-Hof-Rättens Ordförande 1. Behöfligheten häraf för hvar och en af ofvan uppräknade embetsoch tjenstemän torde icke höra ifrågasättas, ej heller att för den dagliga tjenstgöringen i Kansliet ett exemplar derstädes hör finnas att tillgå; hvadan anmärkningen i detta hänseende, efter Krigs-Hof-Rättens underdåniga förmenande, synes höra förfalla. Den anmärkta pappers-ätgängen grundar sig, hvad Rrigs-Hof-Rät< tens civila personal vidkommer, på en redan år 1805, med afseende å dåvarande behofvet, upprättad stat, och för den militära, på staten af år 1837.
BorgareSlåndet fattat, eller Prästeoch BorgareStänden förena sig med R. o. A. bör, i Utskottets tanka, frågor ne härom blifva föremål för Förstärkta Stats-Utskoltets handläggning j i hvilket afseende Utskottet får föreslå till omröstning af bemälte Utskott följande Propositioner: 1:0 Den, sorn bifaller, att lönen för Justitioe-StatsMinistern , Taffelpenningame inberäknade, bestämmes, till 7000 R:dr, voterar Ja. Den det ej' vill, voterar JXcj. Betänkanden, N:o 297. 461 Vinner Nej; kommer serskild votering att anställas, huruvida samma lön bör blifva 75000 It:dr eller 8000 R:dr. 2:0 Den, som bifaller att lönen för Justi tiaeLStalsMinistern, TafFelpenningarne inberäknade, bestämmes till 7Öoo R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; fastställes samma lön jemte Taffelpenningar till 8000 R:dr. 3:o Den, som bifaller, att lönen för Ulrikes StatsMinistern Taffelpenningarue inberäknade, bestämmes till 8000 R:dr voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; kommer serskild votering att anställas, huruvida samma lön bör blifva 85oo R:dr eller 9000 R:dr. 4:0 Den, som bifaller att lönen för Utrikes StatsMinistern med Taffelpenningar blir 85oo R:dr, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner N,ej; fastställes samma lön jemte Taffelpenningar till gooo R:dr. I händelse åter, i desse frågor att R. o. A. ensamt eller också H. PrästeStandet allena skulle finna godt alt öfvergå till det Beslut V. BorgareStändct 462 Stats-Utskottets fattat; kommer votering att ske, rörande JustiticeStatsMinisterns lön, i förra fallet, efter en sådan proposition: 5:o
Mom, i denna § har blifvit anmärkt: att, om blekning eller utstening uppfyller ändamål let, lärer någon skogsödning icke komma i fråga för större linier, emedan delegarne» vid hvarje fall, sjelfve bäst inse hvad nyt» tigast och tjenligt är; att det föreslagna tillägget icke passade såsom stadgande, eftersom det vore detsamma som att säga ; Matt det skall ske så, om det duger,n samt slutligen, att, derest Utskotten närmare be» tänkt sakens omöjlighet i verkställighet ten, förmodades, att Utskotten icke skulle hafva ökat samlingen af föreskrifter, soto ej leda till någon åtgärd, Lagsamt Allm. Bcsv. o. Oec. Ut sk. Uti. IV.-o .ji. g3 Utskotten, som i sistnämnde yttrande icke kunnat finna någon öfvertygande bevisning om omöjligheten att, genom blekning och utstening, på ett ändamålsenlig! sätt uppgöra skillnadslinierne, nödgas alltså fortfara att anse sådant verkställbar! och ledande till icke ringa skogsbesparing, i händelse skifteslaget består af en mängd delegare, men skogen är af inskränkt område. Om det positiva stadgandet, alt 9i skog skola skillnadslinierne till 2 eller 3 alnars bredd upphuggas9 förblifver oförändradt, så lära ej Förrättningsmännen kunna underlåta att deråt alltid ovilkorligen gifva verkställighet, om än delegarne anse nyttigt och tjenlig t, att genom blekning och utstening utmärka skiljolinierne; vid hvilket förhållande det föreslagna tillägget icke lärer kunna anses obehöfligt. Såsom innefattande undantag från den allmänna regeln, eger tillämpning deraf endast rum å sådana ställen, hvarest det finnes användbart, hvadan Utskotten än ytterligare förnya hvad härom i förra Betänkandet är vordet föreslaget, och i följd hvaraf ifrågavarande Moment borde erhålla följande lydelse: ”1 skog skola derjemte skillnads-linierne till två eller tre alnars bredd upphuggas, dock icke förr, än skiftet fastställdt blifvit, sä vida icke del - t)4 t-aS~ samt Ällm. Besv. o. Oec. Ut sk. Uti.
Denne lustige varinlandspoj $e, ett världens barn ined brusande lifslust, som ej vill ha med fru Fasta a t t göra, soin vill dansa värinlan.dspolska och vara siillskaplig, är förträffligt tecknad. ' H u r olycklig iii. han ej på verlistarlen! Där var det förbjudet a t t tala ' ioc ' ti däraf kom lian i tiggarevanor. Han gjorde inga uppfiuningar iner, ty sedan lian skulle sköta fjiidrar och hjul på allvar, var det. ingenting iloligt med dem längre - -. Han hade ' inga rittor, iiiga ekorrar, alls intet a t t leka ined. Han hade inte tid, han förstod, a t t allt sådant var bara onyttigt, och lian tänkte nied förfäran p i den tid, då han ännu slogs med gatpojkars. Dztnungen är allmänt och med ratta ansedd som samlingens pfirla. Dunungen iii ett sextonårigt barn, en juogfru, en blomknopp, som livern som helst kan bryta. Heimes friare och fästman, den ståtlige Mauritz, iir en ung man, odrägligt sjalfbelåten, som majestätiskt ' beskyddar henne. Han Iiar en onkel, patron Teodor, och till denne reser det anga paret i förhoppning a t t beveka honom a t t försörja Mauritz. Den rike ungkarlen befinnes vara ett naturbarn med humo: ristisk skeptisk uppfattning af världen. Hjalten i glada ungkarlsgillen, känner han sig med ens ung på nytt vid beröringen med den unga flickan, .äfven Iion fattar karlek för .honom, och det slutar med a t t hon afskedar fiistinannen. Man finner af dessa beriittelser, Iinru pliktbegreppet trängt sig in i Selnla Lagerlö fs skriftstiillareskap. Man spårar liiir visserligen intet forinpedanteri med ideela begrepp, men däremot alltid en moral i berättelsen. Ja, till ocli med fantasiiniinniskan Petter Nord uppfattar det som en plikt att vara lycklig, a t t vara stäilinings~iläiiniska.
Hon var liten och mager, med ett brunt och ett blått öga, hvilket gjorde att hon såg litet omaka ut. Man sade, att hon varit så obegripligt blyg och sedesam på den tiden ’far’ gick tre byar bort och friade, att hon aldrig vågade se honom i ansigtet, och att han, när han på bröllopsmorgonen upptäckte, att hon hade omaka ögon, börjat skrika ’att han hade fått en bortbyting i sänga’. Men ungmor lär så rappt – så påstod man – ha förflyttat det blå ögat öfver till honom, att han rakt kommit af sig och afsigkommen hade han varit ända se’n. Emellertid erkände alla, att hon hade en otrolig talarförmåga och var rent ’utslängd i att få smulornas deras att räcka till’. Under tiden utspelades en helt annan scen på ’gångstigen hem till vårt’. Skräddar-Olle hade inte misstagit sig. Den rike Jan Ers och hans son voro verkligen stadda i friarärende; men att döma efter utseendet måtte det ha varit ett obehagligt ärende nog att gå – åtminstone tycktes det inte ha främjat sämjan. Först kom sonen, en hurtig ungdom på några och tjugo år, med trotsig blick och skarpt buktad mun, som han för tillfället höll hårdt sammanprässad, halshuggande alla blad och blommor han kunde komma åt med en nyskuren björkkäpp, som han höll i handen. Bakom kom ’far’, stånkande och pustande, lyftande fötterna så tungt, som om han haft bly i skorna. Kinderna voro utblåsta som ett par guttaperkabollar, och de tofsiga ögonbrynen voro i ständig rörelse, som om de stått i något hemlighetsfull samband med vissa obehagliga tankar. Kall-pipan (den fick inte tändas förr än ’fästesupen’ var tagen och förhandlingarna väl voro afslutade) tycktes han hågad att spotta ut hvad stund som hälst, så vårdslöst höll han den i munnen, och af den sedvanliga silkesduken, som skulle flyttas från bönemannens till brudens hals, som bevis på att hon var »bunden», syntes inte ett spår.
Nu sker som man vet, markegångssättningen i början af November månad. Då kan man icke taga lill efterrättelse den skörd, hvilken nyss är inbergad; prisen skulle då i allmänhet blifva för låga. Till förekommande af den orättvisa, som derigenom skulle uppstå, hafva deputerade för markegångssättningen ingen annan utväg, än alt med afseende pä oförmodade förhållanden när afradsdagen inträffar, bestämma priseu efter godtycke, på sätt Gr. Ridderstolpe äfven anmärkt. Pä det sättet kan aldrig säkerhet vinnas å någondera sidan. Räntegifvaren söker förekomma att priset icke må sättas för högt; ränlelagaren återigen att det icke sättes för lågt. Den som har öfvervigten, gör utslaget efter behag, och som det vanligen äro räntegifvarne, så blifva prisen för låga, och uppsägningar följden, med alla de tvister och olägenheter, hvaröfver man klagar. Jag inser för min del intet annat medel till rättelse, än det, att markegångssättningen, i st. f. att vara en godtycklig åtgärd, hlifver om jag sä må säga, en additionsåigärd. De deputerade borde ej få annat att göra, än sammanräkna prisen å spaumäl och andra räntepersedlar under en föregtde tid, samt deraf taga medelvärdet, utan rättighet alt, efter godtfinnande, hvarken höja eller sänka. Vid markegångssättningeus uppgörande efterses då endast, att de uppgifna prisen äro med sanna förhållandet öfverensstämmande och, att uträkningen varder riktig. När hon blifvit gjord, hvilket sålunda varder nästan en mekanisk åtgärd, så år ock markegångssättningen färdig icke pä grund af förmodade förhållanden och deputerades godtycke, utan på grund af verkliga pris. Då har ingen något att klaga öfver. Nu frågas, för huru lång föregående tid skola prisen tagas? Manne endast för September och October månader, under hvilka skörden knappt varit inbergad? Ingalunda; ty hvad är det, som hittills vållat godtyckligheten i markegångssättningen? Jo just medvetenheten deraf, att priseu under dessa 2 månader icke varit tillräckliga för att derefter göra bestämningen riktigt.
Billigheten och fördelarne af Bevillningens utgörande efter behållna Inkomsten hafva, såsom städse omtalade, icke kunnat undgå Utskottets uppmärksamhet; men Utskottet har trott, att den uteslutande tillämpningen af denna, i sig sjelf rättvisa, grundsats skulle möta nästan oöfvervinnerliga svårigheter, i synnerhet som Inkomstbehållningen, i de fall, der den, efter nu gällande Stadga, legat till grund för Bevillningen, Bevillri.-Utskottets Betänkande N:ö <11 n enligt ilen kännedom Utskottet eger, sällan blifvit uppgifven, eller af de taxerande beräknad, till dess verkliga och sannolika belopp, Orsakerne härtill behöfva ej sökas aflägse, helst de ådagaläggas af erfarenheten. De grunder deremot, uppå hvilka nu gällande BevillningsStadga hvilar, ära sammansatte af flere beskattnings-elementer, nemligen; Bevillning af personer, af synbar förmögenhet, inkomst, tillfällig förtjenst rn. m., hvilka vid första påseendet kunde synas nog motsatte, men genom förening sins emellan, t Utskottets tanka, medfört en stor del af hvarandras fördelar, med undvikande af betydliga olägenheter, Då Capitationseller Skydds afgiften i senare tider blifvit antagen, äfven af dem, som för öfrigt velat beräkna endast behållna inkomsten, såsom beskattningsgrund, torde destamindre något vidlyftigt försvar derföre vara erforderligt, som dén utgör ett oundvikligt vilkor derföre, att Kevillnings-behofvet kan uppfyllas efter de grunder, som nu föreslås. De fleste och, sorn det vill synas, mest gällande inkast emot synbara förmögenhetens beskattning, hänföra sig till orättvisan deraf, att innehafvare af Egendom eller Rörelse, ehuru till större eller mindre del skuldsatt, måste oafkortadt derföre skatta, oansedt han ofta deraf har obetydlig behållen inkomst; da deremot Capitalisterne icke på sådant sätt erlägga någon Bevillnings-afgift till Staten, De orsa.
— Då, efter hvad erfarenheten visat, en monderig under tjenstgöring i fredstid vid möten eller tillfällig Coinrneiiderig utom Regementets stånd bör räcka 6 år, men icke eller längre påräknas så framt vid påkommande behof Armeen skall vara behörigen kladd och tjenstbar; så skulle till Lif.monderingar för ondeldte Infanteriet anslås gidel ärligen af värdet eller kostnaden för hvarje Soldats beklädnad efter numeraira Styrkan af .gamla roteringen, till hvilken beklädnad räknas Jacka, Eyxor, och Escharpe, stöfletter, Hufvud-bonad med prydnader Halsduk och ett pär Linne-långbyxor jemte arbetslön för desse monderingspersedlar. StatsUtskottets Bctänkanden, Rfter fran Kongl. Krigs-Collegium erhållen Upgift, har kostnaden nästledit år 1817 be* stigit för en sådan beklädnad {ill *4, R:dr 2 sk. hvilket pris, då nu ett Stats-anslag för
IdnbjTa roaror, du ock till frammanbe Stater utföra och afyttra alla inhemfka probucter och tillmerkningar, gillat och faftftdllt en ^aya för ifrågaroaranbe Q5emillning; och 3Bi hafroe funnit, att be härigenom uppkcmmanbe tillgån# gar för ökabe Statsbehof, fåfom utgåenbe af confumenten, blifvit berebbe genom ben mefk rattmifa och linbriga utmag. Snfeenbe nyttan beraf, att be föranbringar, forn i föremaranbe affeenbe komma att ega rum, blifroa kanbe, någon tib före ben nya ^ulI#^ajranS tillämpning, h<ifme <2Bi jjo$ Äongl. SDkajt i unberbånighet anhållit, att famina ^aya måtte, få fort lämpligen jke funbe, blifma allmdngjorb, jemte bet fkabganbe, att ben famina, från och meb ben 31 3anuarii 1831, (Tall tjena till roeberbörlig efterrdttelfe; och hån# mifa £Bi berjemte få mai till nantnbe ^ajca, font till 38år i ämnet, imber ben 19 fiftlibne Jebruarii, aflåtne unberbåniga fFrifmelfe. f. 36.