Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hötesoch saköres-medel 11,150: 93. Fattigpenningar af sterbhus 11,102: 62. Dito af fastigheter och friköpeskillingar m. m. 3,774: 93. Kollekt-, biljardoch recett-medel 1,642: 94. Avancements-penningar 82: —• Anslag af Bankens räntevinst 4,500: — Gratialoch manufaktur-fonds-medel 1,750: — Lösen för inköpta barn 20,040: 39. Ersättning för barns vård och underhåll 19: 79. Gåfvor och testamenten 1,075: 69. Credit. Utgifter: Medikamenter och sjukvård 1,483: 71. Lyshållning och ved 6,018: 13. Inventariers underhåll Krono^ och andra utskylder Brandförsäkrings-afgifter Körslor och renhållning Reparationer 3,507: 46. Kostnader för utom Barnhuset vårdade harn 81,710: Påföring: Till Barnhusets byggnadsoch reserv-fond: det belopp, hvarmed inkomsterna för året öfverstiga utgifterna 27,233: 5. Balans till år 1859: Fastigheters värden 419,525: — Inventariers dito 25,311: 74. Efter afdrag af: Fonden för inlösta barn 199,223: 56. Angående de vid Barnhuset under revisions-året till vård och underhåll emottagna barn, innehåller Direktionens afgifna berättelse följande uppgifter: Barn under ett års ålder, vårdade från förra året: Barnhusbarn ••••• 51. Inlånta barn 35. [97. intagne under året: Inlånta barn 126. 4177 — 219 — Summa vårdade barn: Inlånta barn . 161. Inlånta barn 67. Döde: Inlånta barn ... 61. jgg Mortalitets-procenten 25. Medeltalet af späda barn på dag inom Barnhuset 92,3. Underhållsdagar för späda barn 33, <90.
Kommers-Kollegium ställde fonders och medels förvaltning oeh räkenskaper, återremitterades, på grund af gjorde anmärkningar, 3 punkten, angående ersättning af Direktören L. Hofman Bångs reseoch traktaments-kostnader vid enskilda Schäferiers besökande; Och blef förevarande Utlåtande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 29 sisth Juli på bordet lagda Utlåtande, N:o 193, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition, angående förhöjning af låne-procenten vid inhemsk ulls belåning hos Ull-diskonten. 332 Prot.-Utdrag den Z Augusti 4854. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 29 sisth Juli på bordet lagda Memorial: N:o 112, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 105; och N:o 113, angående en till Utskottets handläggning af ett stånd återremitterad motion. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 29 sisth Juli på bordet lagda Utlåtande, N:o lil, i anledning af återremiss af 2:dra punkten uti Betänkandet N:o 67. Frän Högv. Preste-Ständet. S. I). Yrid förnyad föredragning af Vällofl. Borgare-Ståndets, medelst Protokolls-utdrag af den 2S sistlidne Juli, N:o 372, till de öfrige Riks-stånden ailåtna inbjudning att instämma i dess, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 110, i anledning af väckta motioner om inrättande af Kommunal-nämnder, fattade beslut, fann Preste-Ståndet, sedan frågan genom 3:ne Stånds lemnade bifall till berörde Betänkande blifvit af Rikets Ständer afgjord, ifrågavarande inbjudning icke kunna antagas. S. D. Föredrogs ånyo en från Höglofl.
som dock har en tacksam jordmån, dyrbara skogar, kanske än dyrbarare ehuru ännu icke nog kända berg, mångå till sågverk och andra] inrättningar gagnbara strömmar, åar och forssar, och^ framför allt starka, härdade, idoga och * allmänhet välmående invånare, som icke efter, Den 6 Februarii, *37 gifva någon men kanske öfverträffa mången landsort i laglydnad , moralisk bildning, nit och trohet emot Fädernesland och Konung, Att lätta möjligheten till förökning af deras antal, det är att öka Statens egen kraft, Statens eget anseende. Hvilka föremål äro väl mera värda Nationens Representanters uppmärksamhet, omtanka och öfverläggning, än föremål som leda till nationens eget väl. Af sådan vigt är väganläggningen emellan Öfver Torneå och Ken• gir, hvaremellan nu icke finnes annan communication, än den icke alla årstider ens möjliga, alltid halsbrytande, åtminstone högst farliga längs Torneå Eif, full af brådstörtande förfärliga forssar och vattenfall. Huru fördelaktig en väg skulle blifva emellan desse ställen kan lätt inses, och är redan i förhand ådagalagdt, då ruan betänker hvad Öfver Torneå eller Matarängi var, nemligen en ödemark, innan väg ifrån Haparanda gjordes dit för icke många mansåldrar sedan. Erfarenheten har bevisat huru odlingar och uppröjningar hafva en mildrande kraft på klimatets hårdhet; här, hvarest redan växer Korn , Potatoes och till och med något Råg, samt i synnerhet öfverflöd på Hö, kunde, genom en väganläggning, kanske inom en mansålder, beredas tillfälle för en mängd innebyggare, att nedsätta sig och förvandla denna ödsliga IP mils sträcka emellanj öjver Torneå i3* Den 6 Februarii, och Kengis till ett lika så odladt, bebyggt och härligt land, som trakterna emellan Haparanda och Matarävgi ’7 samma /lund'* tillägger Herr Ztteystcdi, "Jknlle väl också Kengis blifva ett vigtigare (lalle för Sverige och ä
Af hvad jag nu haft äran för Eder uppläsa håfven J, mine Den 26 Juni. 235 Hrr, inhemtat den mening jag om saken hyser, eller att om 3 Ständ förklarat ett grundlagsändringsförslag böra hvila, skall det ske, men om blott ett Ständ gillat förslaget bör det, lika som när två Stånd stan nät emot tvä, förfalla. Denna min mening gillades vid förliden riksdag af detta Ständ och slutet blef att man vid samma riksdag, då ett grundlagsförslag väcktes, röstade hos R. o. Ad. om frågan huruvida det skulle hvila eller ej. Nu är samma fråga åter före och Stånden af skiljaktiga meningar derom. Jag önskar och hoppas att Utsk. må kunna uppgöra ett tillfredställande bemedlingsförslag; åtminstone bör Utsk. försöka det innan R. o. Ad. skrider till sitt beslut, hvilket i fall det utfaller så att två Stånd stanna emot två i fråga om sjelfva formen, vore ganska menligt. Jag anser följagteligen, pä sätt jag från början yrkat, att återremiss bör ske, på det att Utsk. åtmindstone må komma i tillfälle alt framlägga skälen för sin åsigt, hvilket det nu icke gjort, utan, såsom Frih. Palmstjerna yttrat, endast åberopat vissa §§ i grundlageu. Frih. Cederström: Jag anhåller att Hr von Hartmansdorff ville frikalla mig från att hafva gillat RondeSt:s beslut i denna fråga, då jag ogillar hvarje beslut som fattas öfver en grundlagsfråga vid den första riksdagen. Grundlagen förbjuder nemi. uttryckligen att då deröfver besluta, ehuru det må vara tillåtet att derom öfverlägga. Likaså är det oriktigt att anställa votering deröfver huruvida ett väckt grundlagsändringsförslag skall hvila eller icke. Man får icke förblanda dem med allmänna riksdagsfrågor. De frågor af sistnämnde beskaffenhet, som kunna förfalla, skola förfalla, och kunna således endast i det fallet komma till förstärkt Utsk. att de måste afgöras. Grundlagsfrågor deremot kunna aldrig förfalla, åtminstone så länge grundlagens föreskrifter iakttagas sådana de nu äro. Ty dä dessa frågor hafva en speciel lag för sig, måste den med det allmänna lagstadgandets uteslutande för dem gälla.
På grund häraf vågar jag hemställa hos Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. att dessa Betänk:n måtte blifva i föredragningsordn:n omflyttade, så alt Betänk. N:o 13 sättes framföre Betänk. Hr Adlercreutz, Axel: Då uti Betänk, om bördsrätten förekommer frågan om densammas totala afskaffande samt denna frågas utgång naturligtvis ännu är oviss och således kan i betydlig mån komma att inverka på beslutet om testamentsråtten, så synes det mig vara något äfventyrligt att ingå på den af Gr. Sparre föreslagna omflyttningen. Gr. Den 25 Februari f. m. 513 Gr. Sparre: Jag förstår i sanning icke Hr Adlercreutz’s tvekan i detta fall, eller i hvad mån frågan om testamentsrätten är beroende af frågan om bördsrätten, och jag får derföre anhålla, att Hr Adlercreutz behagade närmare förklara sin mening. Hr Adlercreutz: Med anledn. af Gr. Sparres sednaste ytt rande, får jag tillkännagifva, att jag vidhåller min mening i detta fall. Motioner hafva blifvit väckta derom, att bördsrätten å landet skulle helt och hållet uphöra. Det mätte väl stå R. o. Adöppet att bifalla dessa motioner, och om så sker, blifver en del af förslaget om utvidgad testamentsfribet alldeles oantagligt, ty i dess 2 § finnes intagen en bestämmelse derom, alt arfvejord å landet ej får borttestamenleras utom börden. Om nu R. o. Ad. först behandlar testamentsfrågan och bifaller sislberörde bestämmelse, men sedermera, vid behandlingen af bördsfrågan, bifaller motionerne om bördens afskaffande, så blifver ju det förra beslutet ett nonsens. Jag kan således ej annat än fortfarande finna, att den redan bestämda föredragnings-ordn:n är den rätta. Gr. Sparre:
Klockorna ringde i tornet, och människornas silhuetter myllrade om hvarandra nere vid kyrkogårdsporten. Kanhända att det var begrafning. Ja, han hade sofvit alldeles för länge ... Klockorna ringde i tornet, och de ringde icke på det vanliga sättet; de ringde så att marken gungade och luften sjöng och husen vacklade som druckna hit och dit. Och var det bara klockorna som ringde, ringde icke hela kupolen? Hur var det, rörde sig icke hela den tunga, svarta kupolen långsamt af och an likt en svängande domens jätteklocka ... Jo, den svängde hotfullt af och an, den dånade och sjöng och ringde in domens dag, och det var icke för tidigt, människorna kunde snart ha syndat nog. Och kring kyrkogårdstrappan trängdes folket. En kusk smällde med sin piska, och en vild grå häst reste sig upp öfver mängden med frambenen fäktande i luften och gnäggade, och kusken klatschade och svor. I portarne rundt omkring stodo kvinnor och tasslade, med ögonen vidöppna och höllo barn med gapande munnar vid händerna, och åtta försupna gubbar i svarta kläder och hvita bomullsvantar gingo i rad, två och två, och buro en svart kista, och deras kroppar kröktes som maskar under bördan. Och högt öfver dem alla svängdes en skallande, sotsvart jätteklocka, som dånade och sjöng – och hästen stegrade sig ... Nej, förbi, förbi ... Han var icke vid lynne att stå och se på ett liktåg i dag, förbi så fort som möjligt ... Han var nära att halka på granriset. Klockornas dån förföljde honom, och mistluren började ryta på nytt. Tomas hade kommit framåt Kungsträdgården. Snön föll tätare och mjukare och dämpade larmet omkring honom. Han kände sig lugnare. Han beslöt att gå upp till Gabriel Mortimer. Han ville säga honom alltsammans från början till slut och icke dölja något; då skulle Mortimer säkert hjälpa honom, om han kunde; det var icke möjligt annat. Han gick Hamngatan rakt fram och vek af in på Västra Trädgårdsgatan för att undvika de stora, larmande stråkvägarne.
I alla fall lär det endast kunna tillkomma den blifvande Comitén, att, vid uppgörandet a£ de nya Staterna för framtiden föreslå en sådan tillökning, sorn den begärda, derest den skulle finnas nödig, och Comitén genom indragningar på andra ställen skulle vara i stånd att anvisa utvägar till lönings-ansisg. Af dessa sammanlagda orsaker, finner sig Utskottet, sorn icke kan pröfva några detaljer af dea blifvande Tjenstemanna-Staten, och till hvilket det ingalunda kan höra, att, oafsedt dess för framtiden gifna allmänna förslag, projectera ändringar eller tillökningar i någon vias af de nuvarande Stater, så mycket mindre kunna tillstyrka de föreslagna 2ne LsndsContoirsskrifvarnes antagande, som LandsContoiren redan är o försedde ined en LänsBokhållare och göromålen med den redan befintelige Betjeningen torde kunna medhinnas under den tid, som kommer att förflyta innan den nya regleringen varder till Kongl. Majit och Riksens Ständers pröfning öfverlemnad. Beträffande den andra delen af Friherre Focks förslag, nemligen att vid LandsCantzlierne en LänsNotarie måtte å Stat varda tillförordnad, så ser sig väl Utskottet af ofvan anförda grunder hindradt, att i denna detaljfråga något bestämdt tillstyrkande afgifva; men, då Utskottets yttrande häröfver blifvit fordradt, får Utskottet, tili följe deraf, anföra: att, ehuru sjelfva mängden af göromål vid LandsCantalierne icke lämpligen torde \ . Serskildta Utskottets Betänkanden.
Pen tift fpdnaP t ©taté»anflaget erforPerliga fumtna anmifaP att tift påföljattPe StiféPag utcjå af 23efparingarue å Stifé»©tatené SlnPra JpufmuP»titel. ©unPpeté»£odegii förnpaPe organifatton, t fammanpang meP Pe öfvicja ©tprelfe»$Berfené, fjär pmilat i anfeenPe tid förPinPel* fen medan Pctta ämne ocp organifationen af Pet (Sodegium pit» tidé unPerorPnaPe (farolinjfa ^nlfitutet, pmaré infattning flåt i famPanP meP Pe anPfa tifaftaPe läro Örn tit) reglering af £jenffemanua>©taten tt>iP <Öfmer»3nten» OeKté^mPetet par Pdfmit företagen, ocp ilo neji. SDiufeum, forn utgjorPe ett färjlilPt merf, PermeP Pdfmit förenaPt, pmarmiP äf» men perfonalen Plifmit förminjfaP; ocp äro genom PåPa Pepa organifationer inga öfaPe utgifter för ©taten ttdfomne, men tjenjfemännené löner lämpligen öfaPe. — Uti <Ö|ferfunPé jfaP pär ett ^uffitiariat, eder ©taPé»Svätt, Plifmit inrättaPt, tid utöfmanPe af Pen emPeté»Pefattning ocf) Pe åligganPen, forn titt Stätt ej ftnneé. — 3 nägra ©täPer par $ämneré»Stätterneé upppöranPe Plifroit förorPnaPt, ocp Peraé göromål på StåPpué» Stätt öfmerflpttaPe. — Så åfottgf.
Innan det strides til votering, bör jag tilkännagifwa, at en »vigtig sormslite fattas wid förewarande Högmål särende , at nämligen Höglostiga Lanco - U-kottet icke blifwit hördt öfwer den sidst förestagna lvealilationsplanen; den förra, öfwer hwilren Lanco Utstottet räofördes, mar wida stilld ifrän det sednare förllaget. Det strider emot all wedertagen ordning, at bifalla en plan som af Lancprsn stall utföras, utan at det U stolt, som stall afgifwa R.e§1smentot, förut blifwit bördt östver werksiällighelens möstighet. J.g anhäller således om Lanco-U stöttets hörande, irman widare xi-opolltion öfwer Hemliga Urstottets Betänkande göres. Harwid ropades gansta starkt och längwarigt Ja, Nej och Votering. ^ Herr Grefwe» och Landt-Marskslken. Dä en proposition ar med Ja och Nej b estvald, mäste det votsras. I Oontra-propositioncir fa Herrarne föra in, hwad de behaga. Nar ropet afstannat, anmälte sig Herr 8 cd öläsdrsnä, ^näcrs kreclric, at tala, MeN asi tala. Afbröts eter, men ropade: Det är mm ratt at tala, zag afstär icke derifrån. Sdan nu Herr Grefwe» ock) L nn d l-Mars^lken östat ljud med klubban, fick Herr Lcsiölckei. ranck ordek och yttrade fig: Förr än votering fler, orre wara nöoigt, ae Herr Grefven och LandtM a-stal ken noga bestämmer meningen af Nej och «f Ja. E' mrne as denna wigt bör icke blindwis afg. ras. J.g för min del begär at weta, hnrmvida frägan om best md Bervillningstid anses såsom inöea ifen i vorarinAen, hwiltet jag pä det högsta be1ru'der.
M. uti nådigt bref af den 6 Juli iCg5, — således vid sjelfva indelningsverkets början, — yttrat, att då H. M. sjelf ville vid reg:ts-mölet närvara, så borde med de vanliga reg:ts-mötena för året innehållas "och K. M. varder då i nådör sjelf befal”landes , om reg:tet helt och hållet, på ett eller åtskilliga ställen, ”skall sammandragas, och på hvad tid och huru länge ”det då skall campera.” Uti K. M:s nåd. resolution på krigsbefälets besvär af den it Januari 1757 finnes förordnadt, att ifall något af de eljest vanliga r.egttsoch compagnimötena, efter derom gifven befallning, skulle komma alt påstå längre än vanligt, ”bör reg:tet eller compagnie!, den hö"gre med den lägre, vid slika tillfällen njuta tractamente af "K. M. och Kronan, såsom det sker vid vanliga förefallan”de commenderingar.” Häraf synes, att äfven dessa tider, reg:ternas vapenöfningar utsträcktes efter K. Äfvenledes har K. M. uti nåd. bref af den 12 Januari 1690 yttrat: ”att vid indelningens fastställande, har hvart ”och ett rusthåll med så tillräckliga räntor och inkomster ”blifvit försedt, att rustningen deraf icke allenast fulleligen ”bör och kan utgå, utan ock någon årlig besparing derjemte vinnas, att vid påkommande behof hållas tillhanda.” Också inrättades samma år den 10 Dec. en s. k. reservfondscassa inom hvarje indelt cavalleri-reg:te, såsom orden lydde: ”till understöd för munderingens slitning”; — men denna inrättning upphörde pä de rustandes egen begäran och enligt K. resolutionen den 18 Nov. 1765, ela de rustande, ”soia U5 Den 14 Mars. ”ovillkorligen sig förbundit att för deras innebafvande rusthåll full rustning underhålla, deremot förklarat sig, utan ”annan tillhjelp än den de af egna tillgångar kunna anskaffa, vilja denna deras skyldighet uppfylla.”
Ständer till sina hufvudgrunder bibehålla närvarande Bevillningssätt, som genom lättheten i tillämpning och säkerheten i beräkning, har så många företräden, skola de kunna lätta bördan och borttaga det, som är för tryckande eller orättvist. mi Den 14 Juli. Da Kongl. Majit öfverlemnar delta till Rikets gränders vjdare pröfning, vill Kongl. Majit icke etler för dem dolja , att Kongl. Majit icke utan bekymmer erfarit den klagan öfver penningebrist, som frän flepa orter blifvit anmäld. Att Sverige, v»ti närvarande tidpunkt, i sä mänga afseenden lyckligare än andra Folkslag , skulle i pägot få känning af den allmänna Ställningens oredor, kan val icke förefalla oväntadt, men att, med PH ännu varande stor Sedelstock , brist pä Rörelse-papital skulle öfverklagas, vore föga förklarbart, örn det ej vittnade, att det icke är Representa'ivernas inängd , men deras värde och lifligheten af qirculationen, sorn bestämmer förhållandet. Dä Rikets Ständer, som hafva sig förbehållen Förvaltningen af Bancooch Riksgälds Verken, äro sjelfva bäst i tillfälle att domina, huruvida någon betydligare indragning af Sedelstocken skulle till saknaden deraf hafva medverkat, vill Kongl. Majit äfven till dem öfverlemna att nogare undersöka ämnet och möjligheterna af botemedlen. Kongl. Majit inskränker sig vid att önska, det sådana utvägar matte vidtagas, 50m bereda en varaktig nytta, icke blott ögonblickliga fördelar,' och att vid den lindring för de skattdragande, sqrn utaf möjliga jemkni ngar i Finance - systemet kan beredas, map ej matte uraktlåta, det närvarande Bevilljnipgssätt innebär en grund till mindskning i Summans belopp i samma förhållande sorn Egendomsoch Hemmansvärden skulle blifva lägre Uppskattade. Kongl.
Hvad slutligen sista mom. beträffar, angrde Bancostyrelsens rätt att, i händelse af behof, äfven minska eller inställa Bankens utlåningar, erkänner jag satsens riktighet; men blotta tankan, att behofvet af en sådan utväg någonsin skulle inträffa, hvad gifver den tillkänna? Tänka vi oss tillbaka till sista riksdagen, så finna vi, att man då endast sade, att när proportionen emellan sedelstocken och reella fonden vore uppbragt till 5 mot 8, ägde Bancofullmägtige att derom göra anmälan hos K. M. och begära dag för silfverutvexlingens början; och hvilka ytterligare garantier har icke B., o. Ad. redan lagt till detta beslut, ty det lönar ej att tala om den obetydliga brist, som ännu finnes i den vid sista riksdagen bestämda proportionen? Utom hvad då gjordes, har man beslutat 2:ne creditiv på en million i silfver hvardera, och ändock anses icke detta nog, utan man föreställer sig derjemte nödvändigheten af en indragning i lånerörelsen, som alla medgifva skulle blifva förderflig och endast böra i yttersta nödfall begagnas. Med alla de tillgångar, som blifvit lemnade i Bancostyrelsens händer, står således ännu den fruktan qvar, som, ehuru icke uttalad, låg till grund hos dem, hvilka vid sista riksdagen motsatte sig en brådstörtad realisation; och hvilket är väl bättre, att behålla farhågan för nödvändigheten af denna yttersta utvägens vidtagande i framtiden, eller att nu genast vidtaga sådana åtgärder, som skulle hafva till följd, att en slik utväg aldrig behöfdes? Vid sista riksdagen väckte jag en motion, som i detta afseende gick rakt på saken; men den förkastades. Jag yrkade nemi., att åtskilliga varuartiklar, hvilkas införande utifrån borde kunna umbäras, skulle beläggas med högre tull, och jag har förnyat denna motion vid nuvar. riksdag, ehuru jag emotser, att Bevilln.Utsk kommer att lemna den utan afseende. Jag har äfven föreslagit en större frihet i jernhandteringen, och jemväl der finnes en utväg att förebygga, det Banken aldrig kommer i sådan ställning, hvars möjlighet man nu förutsätter.
Jag förnyar min anhållan om bifall på Utsktns förslag. Hr von Hartmansdorff: För en stund sedan förklarade Frih. Cederström, att 1788 års förorda, vore upphäfven genom 16 §:n Reg.Ftn; nu påstår Frih:n , att 1766 års författning är upphäfven genom den af 1788. Följaktligen äro båda två upphäfna, elfl endast noll står ejvar. Under sådant förhållande torde R. o. Ad. finna den föreskrift, som förevar. § af detta 1 a g förslag innehåller , vara ännu mera behöflig. Hr Lefre'n: Just den af Frih. Cederström sednast anförda grundsatsen, alt socknarne äro juridiskt förpligtade att försörja sina fattiga, bevisar alt vi redan betinna oss på branten af en oriktig grundsats för lagstiftning i delta ämne. Ingen fattig bör hafva juridisk rätt att blifva underhållen ; ty hufvudgrundsatsen är, att det är en christlig pligt att sörja för de fattiga. Vilja vi lagstifta på en annan grund, skola vi snart nog komma att ångra oss; ja! kanske i nästa mansålder befinna oss der England nu befinner sig. Den gamla Svenska lagen stadgar, att blott vansinnige och orkeslöse samt krymplingar äro föremål förden christiiga pligten att sörja för de fattiga; men den stadgar ingalunda att alla fattige, endast derföre att de uro fattige, äga rättighet att af socknarna utkräfva deras underhåll. Om man icke hade gripit in på denna felaktiga åsigt af frågan , harle jag icke kunnat påstå, att barn, som äga förmögenhet , icke skulle vara pligtige alt i första rummet sörja för sina fattiga föräldrar; men gör man det till en juridisk pligt för socknarna alt sörja för sina fattiga, så kan man icke undra öfver att vanartiga barn undandraga sig den religiösa pligten att sörja för föräldrarna och söka hvälfva denna skyldig bet på socknarna.
På sätt i Usta mom. af denna § säges, tillhör Ridd.Sekret:n då sådant af Direkt:n äskas. Hvad ordet kansli-betjening beträffar, så har jag i så måtto blifvit missförstådd, som Hr Frejdenfelt synes tro mig hafva direkte beskyllt Ridd.Utsi;, att, utan något annat skäl, under fullt derom medvetet upsal, med oljenligt smekande velat upmuntra sitt och Ståndets kansli. Sådan har väl icke alldeles min mening varit, och jag har väl ej heller uttryckligen gjort en dylik beskyllning; jag vill blott säga att genom ödets besynnerliga fogning ser det ut som vore förhållandet sådant; men faktiskt är, alt Utsk. icke tillstyrkt någon förändring, som ens på det aflägsnaste sätt skulle kunna an - Den 26 Maj. 163 ses förringa kansliets glans, ära och maktfullkomlighet, men så fort det blifvit fråga om rättigheter, då står straxt Utsk. färdigt till skydd och försvar mot Ståndets ledamöters förgripliga omdömen. Jag öfverlemna!- ål någon djupare fallningsgåfva än min, att förklara dessa företeelser, när de ej få tolkas så, som del från början förefallit mig. Hr Frejdenfelt har haft godheten förklara att han ej på min anmärkn. lägger serdeles vigt: må så vara, men jag lägger dock vigt uppå att man ej må upmuntra den anda af otillbörlig stolthet, som i våra dagar öfverallt tränger sig in bland menniskorna, och som nog, all upmuntran förutan, vill i alla lifvets förhållanden allt mera söka göra sig gällande. Genom utländska ords införande, för att gifva förskönande benämningar, der de cj behöfvas, vinner man på längden ingenting nyttigt. Det är ett litet ogräsfrö, som man sorglöst utströr; jordmånen är bördig, den återger hvad man orobetror den; det är ju hell naturligt. Må våra biträden heta hvad de äro; endast den som hyser obehöriga anspråk kan förtörnas deröfver för egen del.