Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen har äfven blifvit hemstäldt, att för Executionsbetjente i Städerne afgift skulle för dylika kallelser bestämmas, emedan i ofvannämnde Kongl. Bref af den 10 Sept. 1828 endast talas om Kronobetjente på landet, Jag får i anledning häraf äran uppgifva, att genom Kongl. Brefvet d. 6 Mars innevarande år Städernes Executionsbetjente äro lillagde samma betalning härföre, som Etskotten föreslå, eller 6 sk. B:co, så att frågan derom förfaller. På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag att Utskottens förslag i förenämnde Betänkande må afslås. Friherre Hermelin j Carlj uppläste föl Om det är angeläget, att Administrativa makten bör ega och äfven följa principer, så tror jag det äfven vara lika angeläget för den Lagstiftande makten. Jag nödgas nu vördsamt anhålla, att Högloft. Ridderskapet och Adeln behagade noga skärskåda en princip, som Utskotten framställt, i anledning af Herr Grefve Gyllenborgs Motion. Den igefifinnes på Betänkandets 3:clje sida. Jag erkänner visserligen, att tvistande parter redan de facto icke allenast, åt - Den 7 Maji e. m. minstone till största delen, aflöna Domarepersonalen, utan äfven genom ChartagSigillataeafgiften ganska betydligt contribuera lill StatsCassan, Jag erkänner äfven nöd'vändigheterij att genom afgifter hindra eller åtminstone återhålla de trätlystnas favoritämne, ty eljest skulle man snart nödgas ännu vidare föröka och kanske fördubbla personalen i Hof-Rätterne och Konungens Högsta Domstol. Har man icke i våra dagar sett, huru en rättegång om reparation på ett par Benkläder blifvit dragen ända till Konungens pröfning! Men jag kan för min del dock aldrig erkänna såsom en princip, att uti ett rätt organiseradt Samhälle de personer, som anropa rättvisans biträde, skola ovilkorligen henne betala. Staten aflönar ju andra Embetsmän, hvarföre böra Domare härvid utgöra ett undantag?
Hvad åter nu angår de mosaiske trosbekännarne, så får jag lika uppriktigt erkänna, dels miri belåtenhet med att det strider mot arten af deras väsen, att idka något proselytmakeri, dels äfven min högaktning för de flera goda egenskaper, som pryda denna stam, deras sparsamhet, skarpsinnighet och måttlighet, deras förmåga af klok beräkning; men jag tror dock, att den genuina svensken har flera egenskaper af annan art, dem tillfället nu icke torde vara lämpligt att uppräkna, men som för oss åtminstone ega det värde, att jag tror, det vi skulle vara bäst belåtna med utvecklingen af dessa företrädesvis svenska egenskaper. Man har yttrat sig, såsom vöre här fråga om att beröfva Israeliterna eller andra främmande trosbekännare några rättigheter; något sådant är här ingalunda ifrågakommet; må de fortfarande åtnjuta de åt dem inrymda rättigheter, hvaraf de sig på ett värdigt sätt begagnat; men en annan sals är den, som just nu är å bane, om nemligen vi skola finna skäl uti att ytterligare och uti åtskilliga nya rigtningar utvidga deras rättigheter. Sådant må ske, om det äfven sker till nytta för Staten och Svenska folket, men detta bör man i första rummet tillse. Gr. Mörner och Hr Olivecrona hafva redan så utförligt och sakrikt tolkat den mening, jag härom hyser, att jag icke skulle hafva vågat begära ordet, så vida icke åtskilliga af mig högt aktade talare sedermera yttrat sig i motsatt syftning och således icke funnit sig om rigtigheten af vår åsigt öfvertygade. En af dem, Hr von Kraemer, har nu, såsom för 1 ti år sedan, förfäktat utvidgandet af judarnas rättigheter och med den öppenhet, som utmärker och pryder denne riddersman, förklarat, att han skulle hafva önskat, att Utsk:t, på sätt talaren närmare antydde, tagit steget fullt ut. Detta förhållande är af mycken vigt, ty det bevisar, att detta steg snart skall tagas, derest vi efterskänka vidhållandet af den grundsats, som hittills hindrat oss bifalla sådana eftergifter, som t. ex. Utsk:t nu förordat.
M. nådiga propos. och motioner ifrån Stånden sakna ledning för tillgångarnes producliva användning; men i den händelse att, när Staten blifvit reglerad och alla rättmätiga anspråk blifvit fyllda, ytterligare öfverskotter skulle återstå, eller exempelvis ifrån banken erbjudas, så anser jag, att, i st. f. fortsättning af förra riksdagens utlåningssystem, ett sådant öfverskott hellre borde användas till något större allmänt företag af rent fosterländskt intresse, och jag föreslår då att Götha canal måtte för Statens räkning inköpas. Efter afgiftcrnas nedsättning till ett belopp, som endast motsvarade årliga uuderhållskostnaden vore denna communicalionsled, ograverad af alla enskilda intressen, det vackraste arf den närvar, tiden kunde lenina den kommande. Jag vågar icke nu såsom det allmännas tolk sträcka eröfringsbegärel äfven till Trollhättan, eliuru jag är öfvertygad att en dag skall komma, då man inser att äfven denna nyckel till landets inre rörelse och transitofarten hör öfverantvardas åt Staten i det hela. Lades på bordet. Ilr Nordenanckar, Fredr. Wilh., anförde muntligen: Jag väcker äfven den motion, att å lliksbaukcn må lemnäs creditiv åt privatbankerne, motsvarande 10 eller högst 15 proc. af deras teckningssumma, såvida medel dertill kunna vara att tillgå, utan sedelstockens förökande. Lades på bordet. Sedan härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, frågat, om någre (lere ledamöter ville väcka motioner, anmälde sig dertill endast Hr Lagerbjelke, Carl Oscar,som anförde skriftligen: Till följd af utsökningslagarnes bristfällighet och den i K. förordn. d. 9 Maj 1835 om lösöreköp gifna undervisning, är det första som en lagsökt eller en till domstol stämd person vanligen företager, näst anlitande af en advocat, som kan bortkrångla saken, att anskaffa en afhandling, som utvisar att lian sålt, eller af annan lant eller legt den egendom han innehar. Det börjar ock blifva brukligt att till en god vän utgifva skuldsedel, för densamma låta lagsöka sig, äfvensom låta sin egendom derför utmätas.
Man lägger det, som är ämnadt härtill — t. ex. hvitlök, spritade ärtor, blomkål, skärbönor, små gröna gurkor, späda morötter, brysselkål, körfvel m. m. — i så stark saltlake, att ett ägg flyter ofvanpå den, och till livar tredje dl. vatten ilägges en half tesked salpeter. När det legat 48 timmar, lägges det upp att rinna af. Stark vinättika kokas upp med hela skidor spansk peppar, stötta nejlikor, d:o muskotblomma och ingefära När detta kokat i 15 å 20 minuter, silas, det och ättikan slås åter i grytan, hvari pickelsen nedlägges och får koka, tills den blir grön. erb. pä, landet i vacker och Iiflig tr., väol., ord. hem, för äldre 1. yngre frunt. Afgift 35 kr. i män. Svar t.. B. », Boras, Fläskjum. OCH STRUPENS SJMOIAR. ÖRATS, HVARJE UTI VACKER TRAKT FRÅN GRENNA PLANTSKOLOR (C H A M P S - E L Y S É E S). PANORAMA INTERNATIONAL, Hamngatan 18 B, 1 tr. upp. (bredvid Svea-Salen) Från och med den 21 till och med den 27 september 1890: Portugal. Abonnementskort, gällande för 8 besökj kr. Öppet alla dagar från kl. 10 — 10. Hvarje söndag nytt program. [1357j S 4 A T T 3 I HUSMODER, M:elle de Ron recoit des pensionnaires. Fxcellentes références. S ' adresser, pour renseignements, å nr. me Lundholm de Paris, 9 Smålandsgatan, Aout Sept.
Den uppskattar en Flaubert, en Taine, en Renan, en Zola utan att dock erfara lust att göra någon af dessa till sin mästare. En ny, man kunde kanske säga néo-idealistisk romanriktning är också redan inledd i Frankrike. Dess förste och talangfullaste målsmän äro P. Bourget och E. Rod. Denna riktning sysselsätter sig uteslutande med jaget, med den psykologiska analysen af tankens och idéens, känslornas och lidelsernas verld, och ett uttalande för denna strömning hittas i företalet till Rods nyss utkomna roman »Les trois Cœurs». Revue Bleue 25/1 1890 redogör för denna bok med bland annat följande ord: »La génération fut au commencement naturaliste. Mais la théorie naturaliste ne peut lui convenir longtemps: son témperament n’allait pas de ce côté, si sa conviction du jour l’y conduisait. Elle ne pouvait satisfaire des âmes plus curieuses des caractères que des mœurs, des âmes plutôt meditatives qu’expansives. Devenus néo-idéalistes par inclination — peut-être aussi par repulsion? — les jeunes hommes de notre génération se dégagèrent peu à peu de l’influence du maître Emile Zola pour lequel ils gardent l’admiration due au génie et se groupèrent, non pas en une école, mais en une phalangue pour laquelle le champ littéraire se circonscrivait à la pensée aux sentiments. Ils formulèrent alors la théorie: l’esprit seul importe. Les événements n’existent qu’en nous, quand nous les voyons; en eux mêmes ils ne sont rien ...
Utskottet, sorn alltså anser sig icke böra, i något hänseende, frånträda det återremitterade Betänkandet, har likväl, i aneeende till de, sedan Augusti månad nasti, år, då nämnde Betänkande afgafs, inträffade nya och förändrade förhållanden, låtit upprätta ett förnyadt eller fortsatt förslag öfver Riksgälds-Contorets behof, hvilket Rikets Ständers bepröfyande nu underställes; hvarvid, till upplysning, Utskottet ansett sig böra anmärka, att, å ena sidan, Contorets uti Å7:o 204 beräknade inkomster väl blifvit under tiden tillökade med den influtne tvistiga andelen i Banco-ränte-vinsten för åren 1829 och iS3o, R:dr ioo,oo3: 5- 2.; men deremot på andra sidan minskade med de på lilia Creditivet lyflade 100,000 R:dr, hvilka icke vathh, till R. St. Vret, i834 och 1835. 4 Saini. 1 Afd. 3 Bandet, Siesta Häftet. 2 I» Stns-XJtskottets Utlåtande N:o 4*7. rit ibland utgifterna upptagna, så att skillnaden, hvarmed tillgångarna blifvit ökade, utgör endast det obetydliga beloppet af R:dr 3o3: 5. 2. Banco. Uti Betänkandet N:o 204 voro utgifterne för feni är, efter afdrag af Riksgälds-Contorets inkomster, upptagne till en sammanräknad summa af R:dr 3,6i2,i54: 19- 5-, deri inbegripna 200,000 R:dr årlig ränta och amortissement för en upplåning af 2 millioner
Om man också i allmänhet kan antaga, att denna fordran sjelfmant iagtlages och undervisnings-anstalterne med benägenhet omfattas, är det dock angeläget, att, .der sådant åsidosältes, utvägar måga gifvas att göra samhällets kraf gällande, så mycket hellre, som detta åsidosättande antyder en vanvård om uppfo - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse t N.-o 41 a. 1047 Stringspligten i allmänhet, som, vanligen förenad med dåliga, ofta lastbara exempel, kan medföra en för samhället vådlig verkan på det uppvexande slägtet, om den icke genom serskildt omvårdnad motarbetas. Derföre anse Rikets Ständer, att, i sammanhang med föreskrifterne om ordnandet af anstalterna för folkundervisningen, bestämde stadganrlen böra gifvas om de kunskaper, sorn skola inhemtas samt om föräldrars och målsmäns åliggande i detta afseende, utan inskränkning af deras frihet i valet af utvägar för kunskapens inhemtande och således med inrymmande af obegränsadt tillfälle åt föräldra-undervisningen att utöfva de välgörande verkningar på bildningen, som af den säkrast är att vänta, der föräldrarne med tillbörlig omsorg för denna ömma angelägenhet, förena den dertill erforderliga kunskapen och tillika äro stadde i de vilkor, att de obehindrade kunna egna sig deråt. Om sältet för undervisnings-anstalternes ordnande kunna fullkomligt be» stämda, allmänt giltiga, föreskrifter icke meddelas, då de måste lämpas efter den olikhet i förhållanden, som på serskilda orter företer sig; men ehuru föreskrifterne således måste lemna rum för valet emellan fasta och flyttande Skolor, anse Rikets Ständer, att de likväl böra bestämdt antvda de fasta Skolornes företräde och att sådane böra helst införas, der icke locala förhållanden det hindra, då endast i dem undervisningen kan fullkomligt ändamålsenligt meddelas och grannlaga handhafvas.
Änkedrottningarna, som äro ur leken, ha dragit sig tillbaka till de inre kungliga gemaken, där gamla Sophie-Magdalene i vid kjortel och hög coiffure tronar tyst och orörlig i sitt högsäte, uteslutande upptagen af sin egen värdighet, medan Juliane Marie står i väntan framför ena fönstersmygen och ser sig omkring med ett par ögon, hvilkas hårda uttryck skiner genom den milda minen lika tydligt som kindernas nervösa rodnad genom pudret öfver hennes smått skurna drag. Och då konungen på väg till sitt spelparti passerar förbi, vädjar hon så enträget till hans uppmärksamhet, att han med en försmädlig grimas följer henne in bakom sidengardinerna, där han under några minuter med synbar otålighet lyssnar till hennes moderliga förmaningar. – Det är en sak – börjar hon med dämpad diskant – en sak af högsta vikt, som jag ansett mig böra fästa E. M:ts uppmärksamhet på – det gäller den alltför stora svaghet och uppmärksamhet, som drottning Karoline Mathilde visar en viss kavaljer. – Jag är er mycket förbunden, min kära stjufmor – säger kung Kristian, ironiskt – men jag finner detta högst naturligt, i betraktande däraf, att denne kavaljer har så vackra ben! Han njuter med ett skadegladt leende verkan af sin kavata replik. I hennes ansikte speglar sig häpnad och harm, och harmen tager sig uttryck till trots för vördnaden gent emot majestätet af Guds nåde. – Om du icke själf bekymrar dig om det passande, min käre Kristian – ifrar hon med rösten darrande och gäll – så tänk på, hvad folket skall säga! Folket är vandt att se upp till landets moder – och en drottnings rykte tål icke ringaste fläck! Nu rynkar konungen sin panna, hans min blir otålig och ögonen få ett uttryck, som om han ansträngde sig att finna ett försmädligt svar, men innan han hinner öppna munnen, tillägger hon i blidkande ton: – Jag menar naturligtvis icke, att det verkligen är så illa ställdt, som – som det talas om men drottningen har varit mycket oförsiktig – har behandlat etatsrådet Struensee alltför familjärt – och tillåtit honom taga sig alltför stora friheter ...
På dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk, och får upplysningsvis nämna, att behof af förändring i tiden för vägarnes lagning icke förefinnes för Gottland, hvarest vägarne lagas under hösten, och alltid äro i godt skick. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Att stifta en lag, enligt hvilken vägarne inom hela landet emellan Torneå och Ystad borde på en bestämd tid lagas, gränsar till det omöjliga, då man tager i betraktande de omvexlingar i klimatet, som å denna landsträcka äger rum. Man finnér också i ekonomiska författningar, alt afseende på dessa olika klimatförhållanden blifvit fästadt och Utsk. har äfven af sådan orsak föreslagit, alt häradsboerne borde höras för uppgörandet af öfverenskommelse!- om den lämpligaste tiden för vägarnes lagning. Flere talare, och bland dem äfven landsbo-, hafva bestridt bifall till Utsk:s betänk; men jag måste bekänna, alt de af dem anförda skäl icke kunna af mig godkännas, hvarföre jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr von Engeström, Jonas Fredr. Matth.: Jag anhåller att få upptaga några här gjorda anmärkmr emot Utsk:s betänk. hvilka synas mig icke hafva blifvit af föreg:de talare besvarade. Man har sagt, att Utsk:s föreslagna åtgärd icke vore tillämplig för Sverige och såsom skäl härtill anfört, att i de nordliga länen våren vore mindre passande för väggrusning. Jag känner icke fullkomligt förhållandet i det nordliga Sverige, men jag tror, att väglagningen der om våren blir alltid omöjlig, i synnerhet som vi alla känna, att såningen der försiggår straxt efter det snön försvunnit, hvarigenom någon tid för vägarnes bättrande icke då återstår. Likaså har jag svårt att tro, att hösteliden från d. 1 till d. 24 Oct. vore i dessa delar af riket olämplig för väglagningen, enär erfarenheten visat, alt snöfall då sällan inträffa. En 3 H. 2fi 402 Den 29 Mars. värd talare har yttrat, att de särskilda kommunernc icke borde lemnäs rättighet, att bestämma hvilken lid för dem vore lämpligast till vägarnes lagning.
Att denna utvexling endast i ringa mån varit föranledd al rörelsens behof inom landet, visade sig deraf, att ifrågavarande myntsort blott undantagsvis förekomme i rörelsen, och det vore således antagligt att utvexlingen hufvudsakligen afsett liqvider på utrikes orter. Detta användningssätt af nämnda myntsort kunde, såsom Fullmägtige hos Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorer anmält, ej förebyggas, äfven om vexlar å små belopp å Banko-Mark af Banken trasserades, så länge Svenska silfvermyntet står i högre värde än Hamburger-Banko. emedan värdeskilnaden kunde tillgodogöras vid de liqvider, som å utrikes ort med silfver verkställas. — Följden blefve emellertid att såväl Staten, som Banken tillskyndades utgifter, hvilka det vöre ganska önskvärdt att kunna förebygga. För Staten uppkomme omedelbar utgift deraf att den myntskatl, som skall till Kongl. Myntverket erläggas af hvar och en, som låter derstädes utmynta silfver, vore otillräcklig för betäckande af de med myntningen förenade kostnader, och Bankens utgift härflöte af nödvändigheten att från utrikes ort indraga det för myntningen, för Bankens räkning, erforderliga silfver och att vid utmyntningen deraf erlägga myntskatt. — Derest inställandet af prägling för Bankens räkning och utvexling derifrån af silfvermynt å 4 R:dr och 2 R:dr kunde leda till förminskning af berörda, för isynnerhet Banken, ganska be tydliga utgifter, skulle Fullmägtige ej tveka att understödja det väckta förslaget, men Fullmägtige befarade att den ifrågasatta åtgärden skulle kunna verka i motsatt rigtning, eller till ökande af utgifterna för åtminstone Kongl. Myntverket. Enligt Kongl. Mynt-ordningen af den 9 Maj 1835 skola alla silfvermynt, som ut myntas på grund af Kongl. Förordningen om rikets mynt af den 3 Februari 1855, innehålla tre delar fint silfver mot en del koppar och således vara tolflödiga.
för gällande stadganden helt och hållet främmande förhållanden hämta grunder för afslag å ansökningen, har jag, enär ett slikt förfarande icke läte lorena sig med de pligter, som tillhörde hvarje laglig embetsutölning, låtit emot Magistratens Ordförande och Ledamöter anställa åtal för deras behandling af det i fråga varande ansökningsärendet; hvarefter och sedan detta åtal blifvit utfördt, Kongl. Hofrätten genom utslag den 16 Februari 1855 sig utlåtit, att enär Ordföranden dåmera aflidit, frågan om ansvar å honom komme att förfalla; men emedan den omständighet, att han å sig tagit ansvaret för anmärkta beslutet, icke kunde lända de öfriga Ledamöterna, hvilka med honom om beslutet varit ense, till ursäkt; ty och då de grunder, hvilka dels i sagde beslut och dels i Magistratens förklaringar blifvit uppgifne, jemförde dermed, att Sökanden i sin till Hofrätten inlemnade skrift afsagt sig allt vidare anspråk på idkande af hembryggeri, icke finge anses hafva varit emot föreskrifterna i 12, 17, 24 och 26 §§ af Kongl. Förordningen den 22 December 1846 fullt gällande för afslag å i fråga varande ansökan, pröfvade Kongl. Hofrätten skäligt erinra Ledamöterna om det missförstånd af nämnde Kongl. Förordning, de i sin egenskap af Magistratsledamöter låtit komma sig till last, samt förständiga dem att för framtiden i dylika fall ställa sig föreskrifterna i samma Kongl. Förordning till noggrann efterrättelse. Vid förevarande förhållande har jag icke funnit skäl att detta utslag öfverklaga; och ej heller å de tilltalades sida har ändring deruti blifvit sökt. Uti sista berättelsen omförmäles det åtal, jag låtit anställa emot Domhafvanden i Norrbo härad för ett felaktigt gravationsbevis, derom Kongl. Svea Hofrätt fällt dess utslag den 1 November 1853; och är nu detta mål afgjordt genom Kongl. Maj:ts nådiga Utslag uppå Domhafvandens underdåniga besvär, gifvet den 1 Februari 1855, af innehåll, att klaganden icke anfört skäl, som i Hofrättens utslag kunde verka ändring.
Jag finnér 56 §:n Riksd.Ordn. vara tydlig och klar deruti, att visserligen icke något nytt ämne får väckas efter motionstiden, men att deremot hvarje amendement till de inom behörig tid väckta motionerna är föremål för remiss och behandling. Jag instämmer således med Gr. Horn och Gr. Frölich, hvilka ansett Hr Frih. o. Landtmts anförda skäl för sin yttrade åsigt icke stödja sig på grundlagen; och nödgas jag anhålla, det Hr Frih. o. Landtm, täcktes inhemta Ståndets tanke, huruvida Ståndet yrkar den af Hr Landtm, vägrade proposm. Hr Rosenqvist: Lika vördsamt som jag blifvit till frågad af Hr Hammarskjöld, huruvida jag ville återtaga min motion, lika vördsamt får jag svara honom, att jag icke finner mig befogad att göra någon förändring uti densamma. Om jag kunde dermed bringa R. o. Ad. något offer, skulle jag visserligen icke vara obenägen att återkalla motionen, ehuru jag fruktar att derigenom förringa den aktning jag äger af dem, hvilka alltsedan 180g känna mig såsom den der aldrig återkallar hvad jag sagt på detta rum. Hr Lefre'n: Det gifves tvänne utvägar för behand lingen af denna motion, på sätt som den förtjenar. Det ena sättet hade varit, att R. o. Ad. hade begagnat sin rätt att pröfva, huruvida remitteras skall eller icke. Till grund för vägran af remiss hade man helt enkelt behöft taga i betraktande den simpla regeln, att ingen kan annans rätt förverka eller, oombedd, annans talan föra, annat än i behörig ordning. Hvem har berättigat någon att föra en annans talan, för alt anhålla om en åtgärd till förmån eller skada för den, hvars talan man åtagit sig? — Den andra utvägen är den, som Hr Frih. och Landtm, begagnat. Landtmarskalken är lika fri som vi, att hafva en bestämd öfvertygelse uti förekommande mål.
Ständer vid behandling och pröfning af förekommande frågor om anslag eller lån till arbetsföretag, bör upprätta och vid början af hvarje Riksdag genom trycket offentliggöra berättelse om fortgången eller verkställigheten af alla med bidrag utaf allmänna medel vid nästföregångna Riksmöte understödda Vägoch Vattenbyggnadsarbeten;» har efterföljande Berättelse blifvit ur de hos Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen förvarade handlingar sammandragen, angående allmänna arbeten under åren 1861—1863. Till ernående af erforderlig reda i uppställningen, äro de under denna Statsregleringsperiod med allmänna bidrag understödda företagen här antecknade hufvudsakligen i enahanda ordning, som bidragsbeloppen blifvit af Rikets senast församlade Ständer förmedelst särskilda underd. skrifvelser anvisade, med iakttagande likväl derjemte, att de olika sorterne arbeten äro under gemensamma hufvudrubriker sammanförda. Rerättelser, af ungefärligen lika beskaffenhet med den efterföljande, hafva från trycket utgifvits rörande de företag och anläggningar, som med statsunderstöd verkställts småningom under tiden alltsedan Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader organiserades, eller ifrån år 1841 *). Den första af dessa berättelser, som utgafs 1850, omfattade 10 år, eller tiden från 1840—1841 årens Riksdag till 1850; sedermera hafva 3me häften utkommit, hvartdera för en tidrymd af 3:ne år, eller för perioderne emellan Riksdagarne, ända t. o. m. 1860. Då det torde blifva till nytta och intresse att nu på ett ställe äga uppgift om alla arbeten, som, till underlättande af landets kommunikationer m. m., blifvit under de senast förlidne 21 åren med statsbidrag utförde, meddelas här tillika, efter berättelsen om de anläggningar, för hvilka åtgärder vidtagits sedan nästförflutne Riksdag, ett Sammandrag, omfattande tiden ända ifrån 1840—1841 årens Riksmöte lill nästkommande års utgång, och upplysande huru stora belopp som disponerats såsom bidrag för de under hela denna tid understödde särskilda företag.
K «Z. <2 - L LS °« »O O o O O o O o k^2 O r^> O c? O O 02 O> c> L7> 0i O 0 O O c" <5 O «-«/ O O ,o i>— O ^-> O O l^ >-i o> k>- L-» O O ^ O 1!.O ^ c5 O O >^- o ^ O cH' o " l - " O 0 O O >>- O O c>2 O oo O c^ O os O l i>- l> i-i O os r-> o ^L> O -L-» G o« r: O K cr <2 L2 °<2 r2 <2 r^. <2 r.» *c> 'T' ol L <2 Lk >s 2 O °<2 -<r «2) n <5) 'c: co> L-r e<2 r^. «2) <2 r-» L-. v<2 ^e«2 <2 °<2 Q cr 8 uc> r-3 «<2 «2 «c» o <2 <2) «<2 <2- o ^ L A <r "8 rr °<r L Z s.-: ^ ^ Q r22 ^ r72 ^ -»Ll ^ ^ Z Z V« x» LO <2) L2 A L -2 »- .x<U-» ^tL: <2 <2) °« <2) °<r — ^-. o >2 «2 L "- 2r >»-» r; ^ <2) L <5d <2 Q -— cvTI »O S <2) ^ r-2 Lr> ° °A Z Z - ^ « - Z ^— s Z ^ r-r r^ -HU - D Z 22 . Q ^ ^ cr ^ K ^ ^2» « A»» «L» <2 « de tidpunkt,- tror jag dock att de krafter, som derefter äro öfrige, hwarken i anseende tilt Pen. ningcstrmmors erhällande eller ett direkt anwändande kunna beräknas. 120S Den 2 October.