Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke bestridt R, o. Ad. rättighet att bifalla en inbjudn.; men jag har bestridt Ståndet rättighet att bifalla annat än inbjudningen. För att kunna bifalla denna, fordras dock, på sätt H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt redan yttrat, alt markegångspriset svarar mot räntornas verkliga värde. Vill man icke tillåta, att ett förslag till sådan jemnkning och rättelse uppgöres, så återstår i närvar, ögonblick icke annat, än att Ståndet vidblifver sitt beslut. Jag motsätter mig icke, att man uppgör ett förslag till en sådan rättelse, och bestrider således icke heller remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion; a3o Den 14 Mars. men deremot måste jag bestrida Hr af Billbergbs förslag, sorn åsyftar att hoppa öfver rättelsen i markegångssättning gen och likväl antaga BondeStts inbjudn., d. v. s. låta alla räntetagare lida, hvad deraf kan följa, utan att anvisa dem någon ersättning derför. Hr af Billbergh föreslår val, att BondeStts inbjudn. skulle antagas med vilkor, att 1:0 tiden för årliga markegångssättningen bestämmes till d. i5 Jan. hvarje år; 2:0 att uppsägningsoch levereringstiderna, uppbördsstämmorna samt redogörelse-tiderna derefter förflyttas, och 3:o att åt K. M. öfverlemnas såväl att utsätta dessa tider som den, när förändringen skall träda i verkställighet. Då Hr af Billbergh säger, det han icke hoppas, att StatsUtsk. skall göra afseende på den lagliga utväg till rättelse, som H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt föreslagit, kan den värde ledamoten då tro, att StatsUtsk. eller Stånden, i fall SlatsUtsk. icke ville antaga Or af Billbergh» förslag, skulle vara benäget att, med afvikande från den i grundlagarna föreskrifna väg, till K. M. öfverlåta att afgöra ett så vigtigt beskattningsmål som det ifrägavar., utan att ens hafva hört StatsUtsk.
Af alla upptänkliga medel till Rättegångars afböjande eller min-, skande i ett samhälle; som styres efter Lagar, anser Utskottet knappast något sämrq och 'LcigTJtskoltcts Betänkande N:o 89, 3'j1 oiik för rättskänslan vidrigare kunna använ-» das, än det att, genom tillskapande af svårig^ heter att vinna rättvisa, afskräcka den för* orättade ifrän att söka den; och ett sådant medel är, utan tvifvel, införande eller bibe-1 hållande af öfverflödiga instantier samt till onyttiga kostnader och onödig tidsutdrägt föranledande rättegångsformer. När man, med ledning af erfarenheten, söker orsakeU till det förhållande , att af den. stora mängd tvistemål, som från Härads» och Kämnersrätter genom vad fullföljas i Lag* mansoch Rådstufvurätter, ett jemförelsevis ganska ringa antal fortsattes i Hofrätteme , kan man ej undgå att finna den förnämligast deri, att, utom i Vexeloch Sjörättssaker, samt de mål, hvilka tillhöra Rådstufvurätt i de städer, der Kämnersrätt är , eller Hof» rätt, såsom första Domstol, den tappande partén ej är skyldig att, då saken drageS under en högre instantie, utgifva hvad honom blifvit ådömdt, innan han genom tvenne domstolars sammanstämmande beslut är dertill förpligtad Om denna orsak undanrödjes och, till den ändan , domsfullgörande stadgas såsom vilkor för vads fullföljande från Häradsrätt och Rådstufvurätt till Hofrätt ; synes anledningen till farhågan att Hofrätten Bi k, till Rikl-St.
Hvilket dock vördsamt underställe^ Rikets Höglofl, Ständers eget Lepröfvande. Stockholm den r4 Maji r834. N: o 66. Ankom till Exps-Utsk. deni5 Maji kF, 12. Utlåtande , i anledning af väckta motioner, angående åtskilliga ändringar uti föreskrifterna om allmänna väghållningsskyldigheten. Uti memorial, sorn till Hedervärda Bonde-Ståndet Blifvit ingifna och derifrån till detta Utskotts handläggning remitterade, är vordet yrkadt: 1:0 af Nils Persson ifrån Örebro Län, att r alla de Provincer, sorn äro genomskurna af ett större antal vägar, de sä kallade' häradsoch Communications-vägarna , hvilka, enligt Författningarne, böra ega en bredd af 6 å j alnar, och der trafiken jemväl är mindre betydlig, endast hvartannat år måtte behöfva med grus påföras;- dock att, derest å nämnde vägar gropar och ojemnbeter skulle uppkomma, de vägbyggnads-skyldige voro förpligtade sådant afhjelpa, så att vägarne, vid den föreskrifna vanliga synen, mätte befinnas vara i lagligt skick;: 2:0 af Anders Ericsson ifrån samma Län, att den ändring mätte i Författningarna vidtagas, att de gamla och redan till fullkomligt stånd komne vägarne icke ovilkorligen måtte behöfva allmänt grusas, utan blott lagas, der sådant befunnes vara af nöden, och att således stadgandet om ”allmän gräsning” måtte förändras: till föreskrift om ”allmän lagning.” Allm. Besv.- och öecön.-TJtsk. Utlåtande N.o G6i rt Och hade Anderz Johansson ifrän Upsalia Län med' Motionairerne sig förenat. I anledning af hvad sålunda blifvit föreslaget, får Utskottet vördsamt anföra, att sedan Riket® Ständer vid x8f8 års Riksdag hos Kongl.
Han sprang upp, och stod, och gick, och följde dem in i templet; gick och sprang hit och dit, prisandes Gud. Då fick allt folket se honom, att han gick och lofvade Gud; Och kände honom, att han var den samme, som plägade sitta efter almoso, vid, den sköna dörrena för templet; och vordo fulle med undersamhet och förskräckelse öfver det honom vederfaret var. Då nu denne mannen, som ofärdig varit hade, och helbregda gjord var, höll sig intill Petrum och Johannem, lopp allt folket till dem i förhuset, som kallas Salomons, och förundrade sig. Då Petrus, det såg, svarade han till folket: I män af Israel, hvi undren I häruppå? Eller hvi sen I på oss, lika visst som vi af vår egen kraft eller förtjenst hade det åstadkommit, att denne hafver fått sin gång? Abrahams, och Isaacs och Jacobs Gud, våra fäders Gud, hafver förklarat sin Son Jesum, hvilken I öfverantvardat hafven, och förnekat inför Pilatus, då han dömde, att han skulle gifvas lös. Men I förnekaden den Helga och Rättfärdiga; och båden, att mandråparen skulle gifvas eder. Och lifsens Första dråpen I. Den hafver Gud nu uppväckt ifrå de döda; till hvilket vi vittne äre; Och hafver genom trona på hans Namn, på denna, som I sen och kännen, stadfäst sitt Namn; och tron, som är genom honom, hafver gifvit denna hans helbregda, i allas edra åsyn. Nu, käre bröder, vet jag väl, att I det gjort hafven af fåkunnighet, såsom ock edre öfverste. Men Gud, som genom alla sina Propheters mun föresagt hafver, att Christus skulle lida, han hafver nu så fullbordat det. Så bättrer eder nu, och vänder eder om, på det edra synder måga afskrapade varda;
Se med själens ögon och du skall få tillräckligt att se. Har du slutat att undra öfver kvinnorna, så återstår dig männen – lefvande och döda – att undra öfver. Har du slutat att undra öfver människorna, då har du Gud ännu att undra öfver» yttranden, hvilka innesluta hela Brownings diktarindividualitet: lifsberusning och lifsiakttagelse. Det är den lidelsefulla styrkan i båda hvilka – i hans första dikt8 gör honom – då ännu ej tjuguårig – till upptäckare af aldrig förr hörda, sinnligt rika bilder, i hvilka hans förnimmelser af sin egen själ och af människosjälen, af naturen och af lifsmysteriet tolkas med en redan så utpräglad och egenartad genialitet, att D. G. Rosetti många år senare upptäckte Browning som författare till den lilla anonyma boken, hvilken så hänfört Rosetti, att han på British Museum ord för ord afskrifvit den, emedan den icke kunde erhållas i bokhandeln. Browning skildrar här själf sin eldiga, blodfulla, intensiva natur, hvilken han kände innebar den sällsynta möjligheten att kunna lefva ut sitt eget lif i omedelbar styrka, samtidigt med att han på analysen af själen riktade hela sin intellektuella kraft. Redan i sin första bok är Browning själstillståndens diktare. Och därigenom blef han ej blott en ny skald, till de många andra under samma tidsskede, utan en ny, förut ohörd stämma inom den engelska litteraturen, nämligen: the noblest asserter of soul in song. Samma betydande granskare, hvilken upptäckt geniet i tolfåringens diktsamling, skref vid Pauline’s framträdande att England fått en ny diktare och ett par andra röster nämnde honom redan bredvid Wordsworth och Coleridge. Inom den lilla, långsamt vidgade grupp, hvilken från början gaf Brownings diktning den beundran, den stora engelska publiken var så sen att skänka, märkes J. S. Mill. Han fällde det träffande omdömet, att han aldrig hos någon normal människa funnit ett mer utprägladt själfmedvetande än hos den anonyme författaren till Pauline.
Jag anhåller äfven fa leservera mig och tillika att Hr Frih. o. Landtm, icke ville räkna Hr von Hartmansdorffs nej för mer än ett. Frih. Gederström, Thure: Äfven jag anhåller att få reservera mig. Jag vill ej upprepa de skäl, som förmå mig dertill, de äro redan af mig utvecklade, utan beklagar endast att R. o. Ad. fattat ett beslut, hvarigenom en billig lindring för den fattige i dess utgifter icke blifvit medgifven. >44 §:n Utskottets förslag bifölls. i45 §:n, esta punkten. Frih. Cederström, Thure: Jag skulle anhålla att få till denna § göra ett tillägg. Det ar nemi. allmänt bekant , att i vissa landsorter comministrarne äfvensom presterskapet i allmänhet få ersättning för resor i sockenbud, eller s, k. sockenbuds-hö. I Westmanland har en sådan ersättning blifvit inberäknad bland presternes inkomster. Denna inkomst bör dock ej anses som sådan, utan för hvad den verkligen är, en ersättning för den nödvändiga embetsresan, hvarföre jag föreslår ett nytt mora., af innehåll: — "prester för den ersättning de erhålla i och för resor i sockenbud." Hr Printzensköld: Jag nödgas bestrida antagandet af det tillägg den siste talaren framställt. Jag har aldrig hort talas om en sådan ersättning för resor i sockenbud. En sådan, om den gifves, verkar i alla fall icke någon inkomst utan blott en ersättning , och som bevilln.stadgan undantager alla ersättningar för afgifter, dem en person måste vidkännas; så kan icke, enl. en rik tig tolkning af bevilln.förordn., bevilln. påföras för åtnjutandet af hvilken ersättning som helst, — således icke heller för den ifrågavarande. Om derföre ett sådant farhållande, som den siste värde talaren omnämnt, verkligen inträffat, så bevisar det ingenting annat, an en okunnighet hos den, som så tillämpat bevilln.förordn ; och hade ändring deruti blifvit af vederbör, sökt, så är jag också ganska öfvertygad, att rättelse vunnits. Gr. Hamilton förenade sig med Hr Printzensköld.
Den 3 2 Julii f. m. 1073 Jag tror för nain del, att öfverränta e* gent!igen bör laggas på den, sorn personligen bort inbetala det förfallna lånet, men ej utsträckås på hans rätts innehafvare och andra personer. Lättaste sättet att vinna detta syftemål, utan vidlyftiga och invecklade stadganden, är, att som jag föreslagit, förklara, att öf. veriänta endast tages under ett visst utsatt antal af månader» Herr Grefven 6ch LandtMar skalken frågade, öm Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. —■ Ropades Ja. Föredrogs å nyo Stats-, Bancooch LagUtskottens den 9 dennes under N:o 3x3 afgifne, samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte Moiioner rörande förändringar i Författningarne om ränta vid penninge-försträckningar, tå» '4 Herr von Hohenhausen, Michaelt Då jag i detta ämne yttrade mig vid pröfningen af frågan om Discont-Väntan, tror jag mig nu böra förnya mitt då gjorde yrkande, att den lagliga räntan måtte fästas vid 5 och e« half Ridd. och Ad. Pröt. VI Band. 68 Den %% Juiii f. m. procent. Den har hittills utgjort en half1 prö? cent i månaden; och den af mig föreslagne skulle således icke medföra något slags oordning, emedan den. beräknades effér elfva halfva procent om året, i stället för tolf. Capitallsten skulle derigenom undgå den beskyllning man så länge gjort honom, och hvad man så länge öfverklagaf, att han nemligen ej velat till Staten något bidraga, och med da Bevillningsgrunder vi nu antagit, att blott den synliga förmögenheten skall beskattas, är räntans nedsättande den enda utvägen, att taxera capitalisten. Genom densatrima torde ock de inqvisitoriska omgangarne med edgång m. rn., för att utfinna hans förmögenhet, kunna undvikas.
I närvar, stund påkallar både jordbruket och alla bruksnäringar nedsättning, men tillgängarne medgifva det icke; man måste således inskränka sig till behjertande af den rörelse, som mest inverkar på det allmänna, och i sådant fall måste jernhandteringen komma i första rummet, såsom den hvilken kan och bör skaffa de mesta penningarne ifrån utlandet, och derföre tillstyrker jag bifall till Hrr Lagerhjelms och Geijers motioner. Vidkommande skillnaden mellan köpt och eget ämnesjern, sä fruktar jag, att Utsk. icke tagit i beräkning den ränta, som försvinner för ämnesjernliliverkaren af hans eget capital, vida öfverstigande transportkostnaderna för det kopia jernet. Dessutom händer ganska ofta, att det egna ämnesjernet får transporteras lika läng väg, som det köpta. Af denna anledn. tillstyrker jag upphäfvande af skillnaden emellan eget och köpt ämnesjern i fi äga om beskattningen. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då jag vördsamt åberopar hvad Hr af Harmens, Frih. Åkerhjelm och Gr. Posse anfört, utber jag mig att få framställa några anmärkmr vid Usk:s förslag; men vill dessförinnan fästa uppmärksamheten derpå, att under discussionen man sammanblandat Hr Geijers och min motion, som sinsemellan Den 4 D e c e ni Ij e r f. m. 53 hafva en väsendtlig skillnad, derutinnan nemi. att den förra afser nedsättning håde i maximioch minimibeloppet, inom hvilket en laxeringscomité skulle äga alt bestämma hevillningen, då deremot min motion bibehåller maximum sådant det är, men endast åsyftar rättigheten att kunna nedsätta minimibeloppet. Det är nödigt alt observera denna skillnad, emedan jag icke yrkar nedsättning i allmänhet, ulan blott att åt laxeringscomiléen måtte öfverlennäs alt förfara i full conseqvens efter bevilln.förordms egna principer. Detta är hvad jag påyrkar, således icke någon absolut nedsättning, endast alt göra möjligt för laxeringscomiléen att rätta sig efter de grundsatser, som Bevilln.Utsk. sjelf nedlagt i sitt arbete.
Christianstads skola må likväl hafva varit hurudan, som helst, och i den orten må jemväl verkligen förefinnas behof af ett högre Elementar-läroverk, jag vill icke bestrida sådant men tror att det icke bör inverka på förev:de frågas bedömande; och då i detta hänseende förekommer att Malmö skola allt ifrån långliga tider tillbaka egt ett stort anseende; samt att den är belägen uti en våra större städer och uti en stark befolkad provins, så kan jag icke undgå att tillstyrka bifall till Utsk:s förslag. Jag för min del vill icke bidraga till att degradera en skola, som under en lång följd af år värdigt upfyllt sin bestämmelse. Jag röstar för bifall. Frih. Cederström: För hvarje vän af ungdomens bildning och för hvar och en, som upriktigt önskar, att tillfälle dertill mätte Den 20 Korembei e. m. 541 i möjligaste måtto beredas, vore ingenting angenämare, än att de båda residensstäderne i Skåne kunde få fullständiga läroverk, men jag befarar, att R. St:r icke kunna anse sig moraliskt befogade till anslåendet åt en enda provins af så stora medel, som dertill erfordras. Om så är, kan jag för min del icke finna Malmö vara den stad, som företrädesvis och framför Christianstad bör i detta hänseende omhuldas, på sätt Utsk. här föreslagit. De skäl, Utsk. anfört, äro visserligen af en ganska intressant — dock mer intressant än bindande — beskaffenhet, såsom att lärarne vid Malmö skola hade verksamt bidragit till Reformationens införande i landet; att vid sista Magister-promotionen i Lund icke mindre än i af de promoverades antal och deribland innehafvaren af det första hedersrummet voro från Malmö dimitterade o. s. v.; men jag tror emellertid, såsom jag redan antydt, icke, att dessa skäl äro i detta fall tillfyllestgörande eller kunna upväga de skäl, sorn uti en P. M., mig meddelad af en aktad Christianstadsbo finnas anförde för inrättandet af en högre lärdomsskola i denna stad. I denna P. M. meddelas följande upgifter: »Uplysningar:
Två StatsRåd samt Föredraganden, Två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet i allmänhet är föreskrifven. $ 27, JustitiaeCancellern, hvartill ina utses en Lagfaren och i Domarevärf nyttjad man, åligge, utom hans befattning i StatsfLU■4et, förnämligast att, såsom Konungens ConstitntionsUtskottets Betänkanden. 505 Högste Ombudsman, föra eller —■ och Ämbetsmän begångna blifva. §• 28. Konungen eger att _ men icke på deras börd. lill Civile Ämb tsmän inom Riket och till Domare, må sådane män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska Läran. § 34* StatsMinistrarne, StatsRådens Och JustitiaeRådens Ämbeten skola uppföras i Rikets Stat, och må icke af någon tillika med annat Civilt Ämbete beklädas. De Två StatsMinistrarne innehafva Rikets högsta värdighet; StatkRådcn ege lika anseende med de högsta, och JustitiaeRåden, med derintill närmast varande, MilitaireAmbetsmän. § 35. StatrMinistetn för Utrikes Ärenderna, StatsRåden, Presidenter och Chefer för Col~ legiér eller i dessas ställe inrattade V er k. 504 Constitutions Utskottets Betänkande?!. ExpeditionsChefer i Stats förvaltningsDepartementen, ÖiverStålhäll.uen, UnderStåthallaren och Politiemästaren i Hufvudsta-’ den, Landshöfdingar och Ståthållare i Landet, FaltMarskalkar fin na sig dertill skäl ega. § 42. Orden ”och StatSecreterare" uteslutas. § 43- Går Konungen i fält —• — förordne Han Justi ine StatsMinistern och Tre andie Ledamöter af StatsRudet, soni der i he ega Löredragande befattning, att föra som ö § stadgar. § 99- Orden "Rikets Allmänna Ärendens beredning" uteslutas.
Lika säkert är det, att äfven de stora fregatter, som sjelfva Utsk. medgifvit jemte andra seglande fartyg skola finnas, blifva utan den ringaste nytta, om vi ej jemte dem äga mäktiga ångfartyg, ty de töras aldrig visa sig i sjön, eller bortplockas de af t. ex. ett linieskepp, Understöd! af ett ångfartyg, mot hvilket den mäktigaste fregatt ager intet hopp att resistera. Men Utsk. borde kanske icke hafva glömt, alt det redan gjort en sådan fördelning af anslaget till fjerde hufvudtitelns materiel, alt intet blifver öfrigt lill några ■Lenader för seglande flottan — ty af flottans anslag finnas endast 260,000 r:dr, som kunna användas till materialier, men af dessa skola minst i85,ooo användas på eller för Stockholms och Götheborgs stationer, och således endast en maximisumma af 75,000 r:dr för Carlskrona och seglande flottan. Likväl har Utsk. redan öfverlemna! åt Regeringen att af denna summa finna utvägar lill den så nödvändiga förökade exercisen med flottans bemanning. Antager jag delta behof endast till hvad som varit hegardt, eller 45,000 r:dr, så återstå endast 3o,ooo r:dr, hvilken summa fordras för stationens underhåll till dockor, broar, hus, tak och fartyg 111. m., hvadan alldeles intet återstår till utrustningar och iståndsättning efter sjöexpeditioner, till fregatternas och mindre seglande fartygs byggnad och fullbordan, samt än mindre till utrangering, elter Utsk:s beslut, af linieskeppen och deras förvandling till fregatter, men minst tili flera ångfartyg.
(I. A.) I anledning af Kongl. Maj:ts i detta ämne aflåtna nådiga Proposition, hemställde Stats—Utskottet, uti sitt Utlåtande N:o 73, att Rikets Stander, med hufvud sakligt bifall till hvad Kongl. Maj:t föreslagit, måtte för deras del medgifva, att till Göteborgs stad, för det i den nådiga Propositionen omförmälda ändamål, må upplåtas gamla Elfsborgs kungsladugård, jemte dertill hörande, icke skatteförsålda lägenheter, med undantag af den mark, tillsammans utgörande 88 tunnland 4 4j-S kappland, som Kronan för eget behof sig förbehållit, samt staden berättigas att uppbära och disponera de grundlegor, arrenden och andra afgifter, hvilka af så väl de skatteförsålda som öfriga lagenheterna erläggas, dock utan inskränkning i den rätt, som, på grund af Kongl. Brefvet den 44 November 4 834, tillkommer innehafvare af ännu icke skatteförsålda lägenheter i Carl Johans församling, att desamma till skatte lösa, samt med rättighet för Kronan att fortfarande uppbära de inflytande skalteköpeskillingarne för sådana lägenheter, hvilka, enligt högstberörda nådiga Bref, kunna, i den mån ansökningar derom inkomma, till skatte försäljas, äfvensom med förbindelse för staden att, i den ordning Kongl. Maj:t vid ärendets slutliga pröfning kan finna skäligt fastställa, ärligen utbetala 42,000 R:dr, motsvarande i jemnadt tal den inkomst, som af lägenheterna på sednare tiden tillfallit dels Landshöfdingen i länet, dels landshöfdinge-löneregleringsfonden, samt slutligen under förbehåll att den till en del af slottsskogs-lägenheterna hörande dugliga skog bibehålies för att till parkanläggning för staden användas. Denna hemställan biel' af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden bifallen, af förstnämnda Riks-Stånd dock tii/i. till fl. St.
Om den af Utsk. föreslagna skrifvelsen blir bifallen, så hoppas jag att Regeringen vid nästkommande Riksdag framlägger sådana dokumenter att några bättre grunder kunna upgöras. Hvad nu särskildt angår den föredragna punkten, så är skälet hvarföre en tjensteman och en näringsidkare böra utgöra bevillning efter olika proc., helt enkelt det att man nära nog på siffran vet huru stor inkomst en tjensteman har, hvaremot man icke kan särdeles lita på de upgifter, som näringsidkare lemna. Jag anhåller slutligen, att R. o. Ad. måtte bifalla den nu föredragna punkten, icke derföre att jag gillar de nuvande grunderna, men derföre att Utsk. svårligen kan utfinna några bättre. Erih. Raab Adam Christian: Om den nu föredragna punkten återremitteras, så blir i och med detsamma hela Betänk, återremitterad t, och rlet är ur denna synpunkt som jag ber att få yttra några ord om de grunder, hvarpå BevilhnUtskrs Mern. hvilar. Förut har jag ansett denna förordning vara byggd på 1764 års BevillmsFörordning, och vara en fornlemning af densamma, men nu hav jag af Utsk:s Ordförande hört den vara byggd på en grund, hvarpå man annars icke brukar bygga en beskattning, nemi. på bedrägeri. Gr. Ugglas säger: att en slags rättvisa upkommer derigenom att den ene icke kan purra den andre, mer än den andre Den 26 Mars. 431 kail purra tillbaka. Jag hemställer, huruvida icke en sådan grund bör ramla vid första påstötningen, och XJtsk:s Ord(':de, som alltid öppet säger hvad han tänker har sjelf erkänt att den icke kan bestå. Vi måste hafva en ny och bättre grund, och jag anser det vara en vacker upgift, för Gr. Ugglas att lösa denna ganska svåra upgift, och jag önskar att Hr Gr. icke derunder måtte tröttna. Hr Stolpe, hvilken egentligen vackt denna fråga, har motionerat att bevillningen af alla medborgare skulle utgöras efter samma proc., och har föreslagit bevillnings-procenten till 1 proc.