Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sorn Rikets Ständer anse den Academiska Jurisdictionens bibehållande, förändrande elier afskaffande hafva den nära gemenskap med öfriga frågor om organisationen och styrelsen af Rikets Universitet, att dessa ämnen ej böra åtskiljas, utan i ett sammanhang skärskådas, hafva Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M., vid fattandet af Dess Nådiga beslut i anledning af ofvanbemälte Comites Utlåtande och förslag, tillse och pröfva, om eller i hvad måtto öfriga åtgärder, som i afseende på Läro-verkens ordnande kunna varda vidtagna, fordra, att den Academiska Jurisdictionen bör fortfara, inskränkas eller upphäfvas, Rikets Ständer framhärda etc, io8 Exp,~Uisk■ Förslag till und. Sbifv. N.-o 437«. Uppl. o, godk., hos Ridd,-och Adeln d. g Mars i83o, Preste-Ståndet d, rr Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Porto-afgiften för Inri-. kes Bref-vexlingen. S. A. K, Uti underdånig Skrifvelse af den 12 December 1823, hafva Rikets då församlade Ständer hos E. Ii. M. anhållit, att ÖfverPost-Directeuren måtte i Nåder anbefallas att innan nästpåföljande
Cederström, nemi. att om strandägare hafva förmånsrätt alt få lösa fisket för hvad en annan bjuder, så kommer icke något antagligt anbud att göras; utan det skulle anses blott såsom en illvilja af den ena grannen mot den andra att onödigtvis höja köpeskillingen för ett fiske, hvilket dock slutligen skall falla strandägaren till. Man har sagt att dessa fisken tillkornmo, när orterna voro mindre befolkade. Del är visserligen sannt, att folkmängden tilltagit pied tiden, naen fisken finnas äfven i trakter, som från de Den 4 Juni f. m. 09 äldsta tider varit befolkade, men der fisktillgången ändock kan okas, t. ex. Elfkarleby. Detta fiske aftog betydligt, emedan fallen voro för mycket tillstängda. Efter undersökning af vederbör, beslöt K. M. att stängseln skulle borttagas ocb derigenom fiskets förbättring föranledas ända upp åt Dala-socknarna. Ålgården är ny, så ali erfarenbeten ännu icke kunnat visa hennes gagnelighet ; men efter all anledning kommer hon att medföra en högst betydlig förbättring. Jag instämmer således med Frih. Cederström deruti, att den tillfälliga ringheten af ett fiske ingalunda bevisar, att det är oförbätterligt med tiden. Jag tror ock lika med Frih. Cederström, att fiskena icke böra afföras utur Kronans jordeböcker, derföre att anbuden på dem blifva ringa och oantagliga. Det borde ej heller stå: ”skatlläggas och köpare dertill erhållas,’' utan i dess ställe "eller;” ty det kunde hända, att köpare, i beräkning på bättre ti der, bjödo något för ett fiske, som vore af beskaffenhet, att ingen skattläggning derå kunde ske. Jag vill minnas, att det t. ex. finnes ett kronofiske i Eman inom Jönköpings län, hvilket ej ger någon lax, derföre att man inom Calmar län har tillstängt fallen, så att laxen icke kan komma upp. Men arrendatorn af fisket i Jönköpings län fiskar och betalar skatten på det sätt, att han reser ner till dem i Calmar län, som stängt forsarna, och får af dem ersättning för stängningen, hvarigenom hans fiske icke är så dåligt. Jag förenar mig med Frih. Cederström i anhållan om återremiss. StatsUtsk:s utlåt.
Utskottens afsigt har ej eller varit, på sätt en Talare förmodat, att återgå bakom de principer för Skiftesförrättningar, som i 1812 års Författning varit gällande, hälst det är just till desse grunder man önskat återvända, men man har odeladt inom Utskotten ansett ett correctif vara af nöden mot sådane skiften, som kunde medföra nytta för en eller två Delägare, men vara skadliga för de öfrige. Då ett dylikt correctif ej fanns i Lagen, fästade Utskotten sin uppmärksamhet vid utvägarne dertill. Flere förslag voro gjorde, dels att det skulle bero af Delägarnes pluralitet, dels att frågan skulle öfverlemnas till ÄgodelningsRätten. Slutligen stannade Utskotten vid den utväg, som Betänkandet innehåller, att ingen skulle tvingas, genom nytt Skifte, att utbryta sin lott. Grunden härtill hämtades från 1812 års Författning, som visat 346 Den 6 April e. m. så lyckliga följder, och man trodde sig äga så mycket större skäl att antaga en sådan princip, då frågan var om en SkiftesLag, som skall tillämpas från Torneå till Skånes yttersta gräns. Men om Utskotten kunna öfvertygas, att 12 Cap. 8 §. ej innebär ett tvång till utbrytning, och att i Författningen finnes ett correctif mot sådane Skiften, som måste blifva skadliga för pluraliteten af Delägarne, tror jag ingen svårighet skall möta att förmå Utskotten att frångå sitt Förslag; hvaremot i annat fall jag åtminstone för min del anser, att Utskotten dervid böra förblifva. Friherre T,Vrangel: Om jag rätt uppfattat Friherre Anckarswärds anmärkning i afseende på jordens gradering, var Friherrens mening, att en tid af 60 dagar, för anförande af klander mot graderingen, vore för liten och borde utsträckas till 3 år. Jag hemställer, om icke en så lång klandertid skulle medföra högst menliga följder. Ty antingen skulle under hela den långa tiden ingen ting kunna vidgöras jordens odling, eller ock skulle man äfventyra, att förgäfves derpå hafva användt möda och kostnad.
Om Obligationerne ställas till betalning å Utrikes ort, bör innehafvaren dock alltid vara berättigad, att i Stockholm uppbära ränta och förfallet Capital i Svenskt Silfvermyut, efter det metalliska förhållandet mellan detta och det långifna myntet, hvadan detta förhållande bör, till framtida efterrättelse, å Obligationerne utsättas. Den innehafvare, som vill i Stockholm uppbära Capital eller ränta, åligger att lyfta ( 92 ) penningarne et> månad förr än tiden dertill å Utländsk Ort blifvit bestämd, 5;o. Sedan Kongl. IVInj:t meddelat Cess Nådiga Beslut, att Lånet ina upptagas, äga Fullmäktige i RiksgäldsContoiret, att med långifyarne öfverenskomma om lämplige terminer, då Länet skall lefvereras, äfvensom om det belopp, hvilket å hvarje termin skall aflemnäs. , 6:0. Fullmäktige äga att utsätta och. kungöra lämpelig tid, inom hvilken till RiksgäldsContoiret inlemnas. förseglade anbud å Lånets försträckande på de af Rikets Ständer bestämda grunder. Alla inkommande an-», bud öppnas på den utsatta dagen, och inom viss bestämd tid åligger det den långifvare , kvars anbud antages, att, till säkerhet för uppfyllandet af sine förbindelser, deponera valuta, eller ställa, antaglig borgen för 2t procent af den erbjudna, lånesumman, hvilkas förlust skall drabba långifvaren, derest lian. brister i fullgörandet af sine åtaganden.. 7:0. Fullmäktige i RiksgäldsContoiret öfverenskomma med långifvaren 0111 Obligationernes valeurer; dock skola desse ställas på jemna ioo:de-tal i det hufvudmynt, hvarå Obligationerne lyda. 8:0.
Sluls-Utskollels Memorial, N:o 332. i Ank. till Exp. Utsk. d. 8 Okt. kl. 1 c. m. Memorial, med förslag till 3:ne §§ i det nya Reglementet för Riksgäldskontoret. (Rgs Afd.) Då Stats-utskottet i sitt Memorial JVs 276 underställde Rikets Ständer det af Utskottet uppgjorda förslag till 2:dra afdelningen af Riksgäldskontorets nya reglemente, — innefattande erforderliga stadganden rörande detta Verks fordringar för meddelade lån, — hade Rikets Ständer ännu icke fattat sina beslut, i anledning af väckta frågor om anstånd med återbetalningen af det vid 1840 och 1841 års riksdag staden Cimbritshamn beviljade hamnbyggnadslån, samt om förändring i liqvidationssättet för de lån, som till vattenaftappningar och andra odlingsföretag blifvit enskilde personer tilldelade; af hvilken orsak de 2:ne §§, eller den 44:de och 50:de, deruti föreskrifter härom böra införas, måste vid nämnde förslags afgifvande af Utskottet förbigås. Men sedan omförmälde frågor, hvaröfver Utskottet i Utlåtandena N:ris 196, 240 och 275 sig yttrat, numera blifvit af Rikets Ständer afgjorda, har Utskottet jemväl uppgjort förslag till dessa §<§, hvilka Utskottet alltså får härmedelst underställa Rikets Ständers pröfning och godkännande. på det att desamma derefter må kunna i det nya reglementet intagas.
Dest - och E l,on.-Ut skot lent Utlåtande, A"; o 70. nan, omedelbart lill Academien afgålt, ulan ock ynglingar, hvilka förut ansetts oläragtiga, men hvilkas anlag här blifvit framkallade oell utvecklade. Dessa vigtiga resultat hafva emedlertid måst köpas med uppoffringar. Utan allt understöd från Statens sida och med tillsättande af sin enskilda förmögenhet, har Adjunclen Ramström bekostat sina många rön och försök att gifva skolan den möjligaste fulländning, samt derförutan aflönat lärare och underhållit skol-inventarier. Med hänsigt till dessa förhållanden, anse Utskotten Adjunclen Ramström vara förtjent af någon uppmuntran från Statens sida för de mödor och uppoffringar, han för ungdomens danande och undervisnings-sältets förbättrande underkastat sig, samt på det hänför dessa vigtiga mål måtte ytterligare egna sin verksamhet; men Ulskotleu kunna deremot icke tillstyrka något årligt anslag för den af Ramström inrättade skola, enär densamma är helt och hållet en privat-anstalt, samt icke underkastad allmän controll eller till sitt bestånd garanterad. På grund af detta allt tro Utskotten sig böra hemställa, att Rikets Ständer, med afseende å Adjunclen Ramström*, genom inrättandet och vidmagthållandet af Stockholms Lyceum, ådagalagde förtjenster om ungdomens bildande, måtte bevilja honom en gratification af Tre Tusende Riksdaler Banco, att af Riksgälds-Contoret utbetalas, samt att Rikets Ständer derjemte uttala den förväntan, alt en fullständig berättelse så väl om den i berörde Lyceum följda läromelhod, som huruvida och i hvad nion densamma må hafva vunnit framgång, måtte af Ramström till Kongl. Majit ingifvas, för att Rikets nästsammanlrädande Ständer meddelas. Stockholm den 4 Mars 1845. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Mars, kl. 6 e. m. Utlåtandej i anledning af väckt fråga om läne-anslag af Staten för den sä kallade Hi/lska skolan ä Barnängen. Till Utskottens gemensamma handläggning hav Höglofl.
Enär tre Riksstånd gillat Utskottets förslag i 1, 2 och 3 momenterna af 31 punkten, hvilket följaktligen utgör ett Rikets Ständers beslut; tillkommer det Utskottet allenast att afgifva utlåtande, i anledning af återremissen å 4:de momentet i nyssberörde punkt; till följd hvaraf Utskottet skolat anföra, att som sistnämnda moment blifvit bifallet af 2:ne Riksstånd och de anmärkningar, hvilka inom de öfriga Riksstånden äro deremot framställda, hufvudsakligen afse dels ett förändradt sätt för valet af de ledamöter, som skola utgöra direktionen och dels förminskning i deras antal, Utskottet desto heldre saknar anledning att frångå förslaget i denna punkt, som derigenom förvaltningen af lånekontoret i Wisby skulle komma att annorlunda sammansättas, än styrelsen öfver lånekontoren i Götheborg och Malmö, hvilket icke torde vara lämpligt. Utskottet förnyar således sitt förra förslag: 15:o. att kontoret förvaltas af 4 Direktörer, valde af Riksstånden, och ett Banko-ombud, utsedt af Banko-fullmäktige. I anledning af 35:te punkten, hvarigenom Utskottet föreslagit ett tillägg i 1:a momentet af Banko-reglementets 196 §, hafva Riksstånden stadnat i följande beslut, nemligen: Berörda tillägg, så lydande: veller ock med bevis af enskild person, för hvilken direktionen hyser fullt förtroenden är afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, men deremot bifallet af öfriga Riksstånd. 14 Banko-Utskottets Utlåtande. Då 2 stånd slädnät emot 2 samt frågan är af beskaffenhet att icke kunna förfalla, enär en föreskrift i den syftning 196 § innefattar måste finnas i Bankoreglementet; får Utskottet inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, att godkänna Utskottets af de öfriga Riksstånden godkända förslag, samt för den händelse, att denna inbjudning icke skulle af ettdera Riksståndet antagas, härige nom föreslå följande voterings-proposition för frågans afgörande genom omröstning i förstärkt Banko-utskott: 16:o.
Han beredde nu större mängder af detta flyktiga ämne på det sätt, att han destillerade blodlutsalt med svafvelsyra. Äfven af berlinerblått framstälde han samma ämne. Han kokade nämligen berlinerblått med qvicksilfveroxid och vatten, erhöll så en lösning af cyanqvicksilfver, hvilken sönderdelades med järn och svafvelsyra, hvarefter alltsammans destillerades. Han erhöll så en färglös vätska, om hvilken han säger: "Detta ämne har en besynnerlig, ej oangenäm lukt; en smak, som stöter nästan litet på sött och är något hettande i munnen samt retar med det samma till hosta". Föga anade Scheele att han nu hade under händer ett af de giftigaste ämnen kemien känner, blåsyran, hvaraf blott några få droppar fordras för att ögonblickligen döda en stark hund. Scheele iakttog att blåsyrans ånga är bränbar och att vid förbränningen kolsyra uppkommer, hvaraf var tydligt, att blåsyran innehåller kolsyra och flogiston ( Emedan han funnit att flyktigt lutsalt (amoniak) uppkommer, när man destillerar berlinerblått, försökte han att bereda blodlut genom att upphetta en blandning af pottaska och kol samt inlägga salmiak i den glödande blandningen. Det visade sig nu, att han fick blodlut, när han löste återstoden i vatten. Deremot lyckades han ej få blodlut genom att lösa den massa han erhöll, då han upphettade pottaska och kol enbart. Blåsyran måste sålunda bestå af "flyktigt lutsalt" (amoniak), "luftsyra" (kolsyra) och flogiston. Tolkas detta i öfverensstämmelse med vår uppfattning, bli blåsyrans beståndsdelar kol, qväfve och väte, hvilket såsom bekant, är fullt riktigt. Scheeles 1782 beskrifna försök med eterarter visa att han hade framstält aldehyd,11 detta märkvärdiga ämne, som gifvit upphof till en så stor mängd vigtiga föreningar. När han destillerade alkohol med brunsten och svafvelsyra, erhöll han en "eter, som har en förträffelig lukt". Denna "eter" var intet annat än aldehyd, sedermera af Liebig 1885 erhållen i rent tillstånd.
Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående ändring får vissa orter af stadgandet uti 20 Kapitlet 6 § Byggningabalken samt Kongl. Förordningen den 3 September 1735, om, tiden då damlucka skall vara öppnad; Gifven Stockholms slolt den 31 Januari 1851. Uti underdånig skrifvelse den 26 Juni 1848, (M 121), hafva Rikets Ständer vid sislförflutna riksmöte anmält att, i anseende til! de olägenheter, hvilka inom de norra orterna, såsom Norrbottens och Westerbottens län, der is lage qvar i sjöar och åar till början af Juni månad, föranleddes deraf, att, jemlikt stadgandet i 20 Kap. 6 § Byggningabalken samt Kongl. Förordningen den 5 September 1753, damlucka skall öppnas senast den 10 Maj hvarje år, genom iakttagande af hvilken föreskrift skulle, till skada för enskilde, inträffa, dels att ängarne ej blefvo behöri - gen vattnade, dels ock att sågverksoch qvarnegare ofta nödgades i förtid utsläppa vattenförråden, så att verken icke vidare kunde bedrifvas, förslag hos Rikets Ständer blifvit gjordt om det tillägg (ill åberopade lagens rum, att, inom förenämnda län, damluckor icke böra öppnas före den 1 Juni hvarje år; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes för utrönande deraf, huruvida den ändring uti nu gällande stadgande om liden, då damlucka skall vara öppnad, hvilken för Norroch Westerbottens län sålunda blifvit föreslagen, i allmänhet kan anses vara af behofve! påkallad, låta i nåder föranstalta, att undersökning härom af Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, M 48. 29 vederbörande embetsmyndigheter anställdes, samt, derest förändrade föreskrifter härutinnan för ofvannämnda län skulle pröfva» lämpliga, till Rikets nu församlade Ständer nådigt förslag i ämnet aflåta.
Hr Frih. o. Ka udim. yttrade, det R. o. Ad, torde finna, att så snart Ridd.Secrelerarens göromål medgåfve att R. o. Adis beslut Liefve uppsatt, lomme det att för 11. o. Ad. till justering föredragas, och alt tiden då torde vara inne för R, o. Ad. alt godkänna prot.utdr., eller att förändra det, eller att besluta i frågan ang;de tiden då det borde afgå. R, o. Ad. behagade (inna att en discussion derom nu på förhand vore åtminstone öfverflödig, och att det skulle bespara Ståndet någon tid, om R, o, Ad. behagade uppskjuta öfvei läggningen derom intilldess det prot.- lildr., sam skall lill BorgareSt, afgå, komme alt lill justering uppläsas, Till pröfning företogs SlatsUtskis den ii och 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 587, i anledn. af aninärkntc emot de i meni. N:o 5j7 föreslagna reglementariska sladgauden ang:de lliksg.conlts betjening. Den 14 Juni f. m. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Enligt de underrättelser, som jag erhållit, är delta Letänk. redan af tre Stånd bifallet. Det är sålunda utan ändamål för efterrättelsen att härvid göra någon anmärkn.; men jag får likväl, såsom en reservation emot det beslut, sorn de tre Stånden hafva fattat, göra den anmärkn., vid hvilken Frih.
Och intager man den ställning till densamma, som hr Wirsén intager, och som på mångfaldiga ställen i denna diktsamling uppenbarar sig, då kommer man också att anse, att all opposition betyder detsamma som onödigt bråk och tjesk eller blott är ett försök att morska sig, och då kommer man ändtligen till att identifiera makten med rätten, en sorglig konsekvens, hvarifrån icke heller hr Wirsén kan fullkomligt fritagas. Men exempel tala här bäst. Vördnaden för en mäktig personlighet och vördnaden för en stark ande, som utgör grunden till vårt folks vördnad för och offervillighet åt våra stora konungar, är icke hvad hr Wirsén påstår, nämligen / detsamma som vördnaden för konungen i alla skiften, hvilket hr Wirsén icke otydligt låter förstå i en vers, som vi strax skola citera. Det heter med ett skriftens ord, i man bör mera lyda Gud än menniskor, d. ä. man bör mera lyda sitt samvete än orättrådiga befallningar från hvem de än må hafva sitt ursprung. Det blir derför en mycket tvetydig hyllning åt namnet och titeln, när diktaren till exempel utbrister: Så än hvar själ som fomsvenskt gullren år lik gyllne myntet kungabilden bär Det är att tänka lågt om vårt folk, att i dess trohet blott se en hyllning åt konunganamnet, icke åt personen. Jag förledes stundom till det antagandet, att diktaren lefvat i en lycklig okunnighet om all den förnedring, som ligger i att böja sig för orättvisan och att taga emot befallningar af henne. Endast under antagande af att han aldrig sett en ädel natur slafva under en oädel personlighets herravälde blifva hans uppmaningar till resignation fullt förklarliga. Har man en gång sett råheten och brutaliteten indrifva sina fordringar och ockra på sina rättigheter, behöfver man icke ega .en skalds känslighet för att förlora lusten att tala om lidandets adlande makt. Det fins ett lidande, som adlar och utvecklar, men icke är det detta. Det närvarande står illa anskrifvet hos hr Wirsén. Dels beror det på den oppositionslust, han finner hos vår tid, men dels också på hans beundran för forntiden.
Förordningen den 19 Augusti 1789 medgifver för Köpare, som förut varit Innehafvare af Inteckning i fastigheten, då följaktligen Gäldenär, sedan han erlagt hvad ej mindre Banken än öfrige Inteckningshafvare tillkomma, sedermera må från nedsättning af det öfriga af Auctions-skiK ii» gen varda belriad. 896 LagUtskotteti Betänkande*!. I \ Dock hemställes detta, tillika meden Ledamots särskilda mening, Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsarnligen. Stockholm den 12 Augusti i8a3. Utdrag af Protoc-ollet•, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Lagutskott de?i 12 Augusti 1825. S. D. —■ - Herr Häradshöfdingen Ribbing uppläste ett skriftligen författadt så lydande Anförande : ”De till LagUtskottets besvarande gjorde framställningar innefatta följande: När Banken ur en Pant taeit hela sin O fordran, eger då Banken att nödga förre egaren, om han sjelf inropat Panten, att utbetala hvad sorn återstår på KöpeSkillingen sedan Panthafvare fått allt sitt, blqtt för att det sålunda uppburna sedan återlemna: att tvertemot Inteekningshafvares uttryckliga förklarande, att de vilja hafva sina fordringar orubbade qvarstående i den pantsatte egendomen, likväl lyfta desamme? —■ Om dessa förfrågningar synes mig» att det icke. borde finnas mer än en tänka, och att hehofvet af deras besvarande icke. borde uppstå, sedan ett omdöme blifvit fällt, så rigtigt och träffandej som Högste Domstolens, eller, att påståenden LngUtskotett Betrinkandctt. vstridande emot Allmänna begreppet om egne fordringars utgifvande” icke kunde vinna bifall, och för min del kan jag icke med Herrar BanoRevisorer inse, att så beskaffade Domslut gifva skälig anleda ning till fruktan för beständige Collisioner med Högsta Domare-magten, och att Banken med så beskaffade Lagförklaringar icke borde åtnöjas.
Ni var så fin och skär och ren, och jag, och jag... Å, när man är tjugutre år och så kär som jag, så har man samvete, eller man vill åtminstone ha det... Det är dumt, men ... Jag älskade er, Leonora. Jag älskade (Max böjer sitt hufvud öfver hennes händer. Hans er, som jag älskar er nu som jag alltid har älskat er... öppnar dörren från sitt rum, och ljuset faller i en strimma in i rummet.) 62 HANS (ser dem icke). Satans mörker! Är du här, Leonora? LEONORA. Ja, Hans. Vill du något? HANS (otåligt). tänder lampan på bordet. Får i detsamma syn på Max.) Bruun! MAX Låt oss framför allt få ljus! (Stryker en sticka och (framför Leonora. Bugar sig). Entledigar ni mig nu, fru Haxton? HANS (ironiskt). Är det Leonora, som har hållit på dig så länge! LEONORA (utan att låtsa höra). snart igen. Ja, nu får ni gå. Tack för i afton och kom (Max går, nickar till Hans, som höfligt följer honom ut. Ännu innan de stängt dörren bakom sig, ringer det, och man hör Hans öppna för herr och fru Schwartsdem utbyta hälsningar.) Hansen. Herrn talar högljudt med Max, och man hör Femte scenen. LEONORA. KATRINE. och fru SCHWARTS-HANSEN. LEONORA EMILIE. HANS. Herr (hör rösterna, lyssnar, gör en förtretad rörelse, går plötsligt bort till kabinettsdörren och ropar): Katrine är du färdig? 63 KATRINE (i dörren med ett papper, som hon viftar med). Vill du mig något, Leonora? LEONORA (hastigt, nervöst). Hansens, de kom just nu, så är du snäll. (Man hör Ja... Stanna här inne och tag emot Schwarts Schwarts-Hansens högljudda skratt och afsked från Max. Tamburdörren slås igen.) Du förstår, jag måste kläda ser något förvånad efter henne. Går fram i rummet i Emilie kommer in från matsalen). mig till middagen... (Går hastigt in i kabinettet.
Jag tager mig friheten fråga, huruvida prot.utdr. eller något meddelande kommit ifrån de öfrige Stånden och huru de beslutat i denna sak. I anledn. häraf tillkännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Hederv. BondeSt., enligt ankommet prot.utdr., hade ogillat Ulsk:s förslag samt antagit följande redactiou af 28 §: ”Nu gällande villkor för utlåningen genom Handelsoch Näringsdisconten varda i så måtto förändrade: alt från och med år 1846 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den stad, der disconteringen sker, böra, företrädesvis framför andra papper disconteras emot 4 proc. ränleafdrag om de äro inom 3 månader förfallne, men emot 5 proc. om de äro å längre förfallotid, hvilken dock aldrig må öfverskrida 6 månader”; samt alt hos Högv. PresteSt., hvarifrån ännu icke prot.utdr. ankommit, men enskildt underrättelse erhållits, 28 § blifvit förändrad till följande lydelse: ”Att från och med år 1846, inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den stad, der disconteringen sker, och ställde pä 3 månader, disconteras emot 4 proc., men deremot till 5 proc. dä de äro ställde pä längre tid än 3 månader, till högst 6 månader”, hvarjemte PresteSt. ansett, att i anledn. af delta beslut mom. b) af 28 § kunde förfalla. Hr von Hohenhausen: När BancoUtsk., på grund af de anmärkmr, som gjordes vid dess förra betänk. N:o 29 i denna punkt, antog det förslag, som först af Hr Skogman uppgafs, skedde det synnerligen med afseende derpå alt bringa ordning och noggranhet i affärer, hvilket man hoppades vinna medelst af LagUtsk. föreslagna stränga föreskrifter, till följd hvaraf äter mera försigtighet skulle i handelsrörelsen iakttagas och de trafikerande kunna beräkna när de skulle få sina fordringar godtgjorde.