Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom bevis deruppå kan anföras att, enligt de Berättelsen bilagde tabeller, hvilka dock, oaktadt all upptänklig möda vid uppgifternas samlande, torde angifva förhållandet under hvad det verkligen är, finnas inom hela Länet endast 50,992 kor, hvilka, fördelade på 263,430 invånare, utvisa icke fullt en ko för fem personer. På de liesta egendomar och derunder lydande större Plattgårdar äro dock inrättade mejerier, hvarest tillverkas ost och smör i betydlig mängd och af god beskaffenhet, samt der kreaturen i allmänhet särdeles väl vårdas. Hos allmogen deremot är förhållandet annorlunda. Äfven den förmögnare bonden på slättbygden, som har flere så kallade «stathästar», håller mångenstädes endast 2 å 3 kor. Hvad dessa afkasta åtgår till hushållet. Att sälja ladugårdsprodukter anses til! och med af en och annan för förödmjukande. De höga spanmålsprisen, som de sednare åren varit rådande, hafva äfven bidragit att uteslutande rikta hågen åt sädesproduktion. Man börjar dock nu inse detta misstag, och det är att hoppas att de exempel, herregårdarne i detta fall lemna, skola så småningom åstadkomma en välgörande förändring. För boskapsafvelns förbättrande underhålles å Jordberga säteri ett väl vårdadt st tnholländeri af kor utaf Ayreshire-race. Årligen ha vid nämnde stamholländeri å auktion uthjudits 4 till 5 tjurar, men hvilka icke alltid kunnat på sådant sätt afyttras, utan har en del måst försäljas under hand, ett bevis att liknöjdheten för boskapsracens förädling ännu är stor inom Länet, eller att denna race icke der hunnit tillvinna sig tillräckligt förtroende. Under åren 1851 —1854 har mjölkafkastningen i medeltal för hvarje ko utgjort pr år 709 */2 kannor. Högsta medelafkastningen för en ko 1,124 kannor. De första åren var dödligheten bland kalfvarne ganska stor, men har sedan minskats. Oaktadt hästafveln varit i tilltagande, har dock importen af hästar från Danmark äfven under de fem sistförflutna åren fortfarit.
Dessa lagar med de flera, som beröra ulländningars handelsfriheter, och som utgöras af äfven andra, än de ofvan uppräknade, böra otvifvelaktig! i sammanhang med den föreslagna reformen öfverses och bringas till öfverensstämmelse med den nya lag, som kan ifrågakomma att stiftas. Af sådan anledning och för att åt det ifrågavarande ämnet bereda den sorgfälliga granskning, dess vigt påkallar, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:l i underdånighet anhålla, att E. K. Majit täcktes tdlse, i hvad mån utvidgade rättigheter för utländningar att härstädes idka handel och annan näring må kunna genom en förändrad lagstiftning beredas, samt derom till nästkommande Ständer aflåta nådig Proposition. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Oktober 1860. Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 180. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den so Okt. isen. Presle-Ståndel den so Borgare-Ståndet den SS Bonde-Ståndet den SS Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om förtydligande af deras beslut angående tull å ättika. (Bevilln.-Utskoltets Mera. N:o 40.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, på sätt deras vid innevarande Riksdag beslutade samt med underdånig Skrifvelse den 1 sistlidne September till E. K. Maj:t öfverlemnade tulltaxa visar, bestämt införselstullen för 1 skålpund ättika till 6 öre och tillika uti taxan intagit ett så ledande stadgande:
Samma lag vare för den, som, innan han destillering enligt 20 § utöfvar, icke erlägger den afgift, som enligt 53 § derför utgå bör. § 81 (73). Den, som underlåter att till försegling anmäla innebafvande redskap, då sådant ske bör, efter hvad i 40 § sägs, böle från och med 16 r:dr 32 sk. till och med 166 r:dr 32 sk. § 82 (74). Har bränvinstillverkningseller destillerings - redskap blifvit förseglad, och finnes sedan, under tid då redskapen ej får begagnas, förseglingen vara bruten, skall in nehafvaren eller, i bans frånvaro, den, som i bans ställe satt är, inom två dagar efter erhållen kunskap att brytning skett, sådant anmäla bos den, som öfver förseglingen tillsyn äger, och betala kostnaden för redskapens försegling å nyo. IJraktlåtes sådan anmälan, eller varder innehafvaren öfvertygad att hafva utan våda brytningen verkställt eller verkställa låtit; bote han från och med 20 till och med 200 r:dr, och vare derjemte redskapen förverkad. Varder annan öfvertygad att, utan innebafvarens vetskap och samtycke, hafva utan våda förseglingen brutit; bote som sagdt är och gälde redskapens värde, så ock kostnaden för dess förnyade försegling. 22 § 83 (78). Vägrar man den, som i afseende å förbrytelser mot denna författning äger undersökning anställa, tillträde till rum eller byggnad, der, enligt 89 §, under sökning ske må; bote från och roed SO till och med 1000 r:dr. § 84 (76). När förbrytelse mot denna författning åtalas, ansvare bränvinstillverkare för hustrus, barns, tjenstefolks och vid bränneriet anställda arbetares gerningar, i fall bötesansvar eller förlust af redskap, eller tillverkad vara, eller kärl hvari den för varas, ifrågakommer, derest icke omständigheterna visa, att förbrytelsen skett utan tillverkareps vetskap och vilja.
Komp 23,930: 20. 6. „ d:o J. H. & G. F. Härvid få Fullmägtige anmäla, det anledning sig företer att vexelköpen skola fortgå. Vid sednast den 29 nästlidne September förrättadt val utsågos fortfarande till Deputerade för Bankens vexel-ärenden i Stockholm undertecknade F. Schartau och C. D. Arfwedson, och till Ombud för vexel-ärendena i Göteborg Herrar Grosshandlarne Chr. Arvidson och And. Levgren samt, i händelse af inträffande förfall för någon af dem, Suppleanten för Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamot i Göteborgs Lönekontors Direktion, Grosshandlaren och Rådmannen Joh. Olof Gréen. § 15. Enligt förestående § utgjorde beloppet af protesterade, ännu ej infriade vexlar Silfver R:dr 30,418: 15 sk. eller i R;mt 121,673: 27. Ytterligare afbetalning är med säkerhet att påräkna till belopp af 15,750: 09. Oremitterade vexlar Protesterade d:o Å återstoden R:mt 105,923: 18. 10 Banko-Utskot/ets Memorial N:o 2- bör val, genom utdelning i ännu ej utredda konkursmassor inom landet och genom inbetalning frän vederbörande acceptanter i Hamburg, något inflyta; men äfven med antagande af ett motsatt förhållande, blifver Bankens förlust på de protesterade vexlarnc högst obetydlig, såsom af nedanstående närmare inhemtas. Vid inköpet af vexlar, hvilka sedermera blifvit protesterade, bereddes Banken en kursvinst af omkring Runt 23.000: — .4 de under nästlidet år slutbetalda protesterade vexlar uppgick, enligt Bankens räkenskaper, vinsten till 42,964: 35. och den i år redan influtna vinst å så beskaffade vexlar utgör 38,328: 78. Häraf visar det sig att högsta möjliga förlust för Banken å protesterade vexlar kommer att inskränka sig till 1,630: 05 R:mt.
Som ett mildare, om ock minelektricitet användas också, men utan större dre verksamt medel kan man använda ingnidnytta än andra hudretande medel. ningar 2 — 3 gånger dagligen med boraxlösning Jag vill slutligen också med några ord be(10 — 15 proc). Borax ingår också i de flesta röra obehaglig åkomma, som kallas » röd fräknemedel, som säljas i handeln. Att märka näsa ». en Denna bero på ömkyla, men står är, att lefverfläckar i ansiktet alls icke bero oftare i samband kan med olämplig diet (särskildt på något lefverlidande, men i måDga fall däröloch spritmissbruk) och i mage emot på något underlifslidande, som i sådant och tarmar, underlifslidanden rubbningar och menstruationsfall naturligtvis samtidigt måste behandlas. De rubbningar o. s. v. Det gäller således i för sta rummet att i hvarje fall söka få reda på orsaken och behandla densamma. I alla händelser är viktigt, livad orsaken än är, att undvika alla hetsiga saker, såsom öl, starka viner, starkt och varmt te och kaffe, soppor (utom mjölkoch fruktsoppor), stora och starka måltider, starkt kryddad föda o. s. v. Viktigt är därjämte, isynnerhet när det utom näsan gäller benägenhet för allmän rodnad, hetta och blodvallning i ansiktet, att ej begagna snörlif eller eljes hårdt sittande kläder. Hvilka yttre medel eljes kunna vara lämpliga, beror naturligtvis på arten och beskaffenheton af hvarje särskildt fall. Ofta nog blir det nödvändigt att söka med skärningar (s. k. scarificationer) eller bränningar förstöra en mängd blodkärl, för att därigenom minska blodfyllnaden i huden. Utom nu berörda hudåkommor ges det en stor mängd andra, hvilka i de flesta fall hafva vida större betydelse än de, som jag här omnämnt, och som mera så att säga beröra själfva utseendet, d. v. s. hafva en mera kosmetisk betydelse.
Sedan Hederv. Bonde-Ståndet, vid regleringen af Arfvoden och Tractamenten för Ståndens och Utskottens Cantzlier, enligt ProtocollsUtdrag den 8 sisth Maj, gjort det förbehåll , att bemälte Stånds Extra - Ordinarie Cantzlister äfven måtte vid Riksdagens slut varda tillagde någon belöning samt i öfrigt för Notarierna och Ordinarie Cantzlisterna bestämmas sådan tillökning uti det fastställda Dagtractamentet, som med billighet och rättvisa funnes öfverensstämmande; så har Hederv. Bonde-Ståndet, under åberopande häraf, jemte det, att vid Riksdagen före - Den 20 Juli. 2021’ förefallit så mångfaldiga Ärender, att fyra Extra-Ordinarie Cantzlister till tjenstgöring i Cantzliet och 2tne för att biträda med utskrifning af Ståndets underdåniga besvär och ansökningar varit nödvändiga, genom Pj otocolls-Utdrag den 7 dennes, icke allenast inbjudit de öfriga Respectiva Stånden , att bifalla, det förenämnde Extra-Ordinarie Cantzlis er matte, från antagningsdagarna, få uppbära lika aflöning med de Ordinarie, utan ock anmodat Srats-Utskottet, att inkomma med utlåtande, angående beloppet af ett billigt arfvode för Ståndets Notarier och Ordinarie Cantzlister; och har Vällofl. Borgare» Ståndet likaledes, uti Protocolls-Utdrag den n i denna månad, öfverlemnat till Utskottet, att för Ståndets Ordinarie Betjening ett sådant arfvode föreslå samt jemväl förbehållit, att fullt Cantzlist-Dagtractamente ifrån den 29 sisth Mars kunde tilläggas 3:ne Extra-Ordinarie Cantzlister derstädes; i anledning hvaraf Högv. Prest-Ståndet samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, enligt Protocolls-Utdrag af nyssnämnde dag, ock gjort förbehåll derom, att Deras Cantzlier måtte komma i åtnjutande af lika förmåner och vilkor , sorn för de öfriga tvänne Ståndens kunna beviljas.
Förslaget i 20:de punkten antogs enhälligt. Förslagen i il:te, 12:te, 13:de, 21:sta, 24:de och 27:de punkterna afslogos. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande, JM 4, i anledning af väckt motion, angående revision af lagarne om edgång. Borgare-Ståndet, som inhemtade, att två af de öfriga Riks-Stånden redan beslutat ifrågavarande motions remitterande till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, lät bero vid Lag-Utskottets omförmälda Utlåtande och remitterade motionen till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Prot.-Utårag åen 10 December 1862. 129 S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial. M 2, hvarigenom återlemnats en af Herr Ditzinger väckt motion, innefattande, under förutsättning af viss ändring i gällande Skolstadga, gjord begäran om anslag till aflöning åt instruktörer i militära öfningar vid städernas läroverk, lät Borgare-Ståndet vid Utskottets åtgärd bero och beslöt, i enlighet med den af två andra Riks—Stånd redan uttryckta åsigt, motionens remitterande till Statsutskottet. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial, JV3 2, med uppgift å några från sistlidne riksdag hvilande förslag till ändringar i grundlagarne biföllos punkterna: 7:o om ändring i 52 § Regeringsformen och 24 § Riksdags-Ordningen, angående tillförordnande af Bonde-Ståndets Sekreterare; 8:o om ändring i 85 g Regeringsformen; samt 9:o om ändring i 90 § Regeringsformen.
Hä rvid hade hos Rikets Ständer betänkligheter uppstått rörande vissa i berörda stadgar meddelade föreskrifter, i hvilket afseende Rikets Ständer, beträffande först det förhållande, att den uti de äldre stadgarne intagna bestämmelse, det en af Professorerna vid läroverket tillika skulle vara Föreståndare, icke blifvit i de nya stadgarne bibehållen, i underdånighet anmärkt, att det syntes mindre lämpligt, att innehafvaren af den vigtiga föreståndareplatsen icke genom att sjelf deltaga uti lärarnes åligganden erhölle det tillfälle till närmare beröring med dem och med eleverna, hvarförutan han svårligen kunde vinna noggrann kännedom om undervisningens gång och beskaffenhet eller tillförlitligen bedöma läroverkets stallning och behof, hvilket dock vore desto mera angeläget, som Styrelsens öfrige ledamöter, enligt föreskriften i 34 <§, kunna stå helt och hållet utom läroverket, och Institutets lärare följaktligen, om Föreståndaren icke deltoge i undervisningen, saknade tillfälle till beröring med Styrelsen, hvarigenom denna åter måste i viss mån blifva främmande för allt hvad som afsåge sjelfva undervisningen. Denna grundsats vore äfven vid tekniska läroanstalter i utlandet så allmänt tillämpad, alt, der ett motsatt förhållande egde rum, sådant måste anses såsom ett sällsynt, af tillfälliga orsaker föranled t undantag, och, om äfven ett dylikt undantag varit af särskilda omständigheter påkalladt för den förre innehafvaren af föreståndarebefattningen, så kunde dock, enligt Rikets Ständers åsigt, detta förhållande icke utan verklig skada för läroverket göras till allmän regel, på sätt genom den i stad — garnevidt agna Förändring egt rum. De Föreståndaren tillhörande åligganden vore ej heller, så vidt Rikets Ständer kunnat finna, af den omfattning, att de borde kunna förhindra honom från verksamt deltagande i undervisningen.
Först och främst inhämtar man af inledningen till sjelfva Ansvarighetslagen, att Konungens Rådgifvare skola för sina rådslag och gerningar, i och för deras embeten, vara Konungen och Rikets Ständer ansvarige, på sätt Regeringsformen utstakar och i Ansvarighetslagen stadgas — således icke blott »på sätt i Ansvarighetslagen stadgas», utan ock »på sätt Regeringsformen utstakar» — således ingalunda med upphäfvande af något Regeringsformens hud. Men ett, ännu kraftigare bevis, att ingen ändring i Regeringsformen skett genom Ansvarighetslagen, är att ingen sådan ändring kunnat ske; och att ingen giltig förklaring öfver Regeringsformens mening kan hämtas från' dess jemförande med Ansvarighetslagen, bevisas med hvad som är stadgadt om sättet för grundlags förklarande* Att nu Regeringsformen, såsom grundlag, hvarken kan ändras eller förklaras genom annan lag, det följer af sättet för grundlags stiftande och förklarande; och detta sätt är stadgadt uti Regeringsformens 81 och 83 §§, hvilka bjuda, att ingen ändring i grundlagarne kan ske vid samma riksdag, då fråga derom väckes, utan först vid den nästföljande; att all förändring i dessa lagar måste vara bifallen af Konungen och alla fyra Riksstånden, samt att ej någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarna må stadgas, utan på det sätt, som vid ändringar i dem iakttagas bör. Häraf följer, att sedan Regeringsformen vid 1809 års riksdag var antagen, ej någon ändring i denna grundlag vid samma riksdag kunde ske; att redan derföre ingen sådan ändring kunde tillkomma genom en lag (Ansvarighetslagen) som stiftades vid samma, riksdag, den 10 Februari 1810; att ej heller genom denna lag eller vid samma riksdag någon förklaring af Regeringsformen kan vara meddelad, samt att dessutom Ansvarighetslagen, så länge den stiftas i den ordning, sorn nu skett, eller densamma som gäller för stiftande af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, aldrig kan komma att innebära någon gällande ändring eller förklaring af Regeringsform eller annan grundlag.
I trappan till sin våning mötte han den unge mannen, som nu tycktes uppbära sina manschetter med en anstrykning till liflighet. Mr Wilkinson gick löst på honom och såg honom, likt en sköldpadda försvinna inom de ofantliga manschetterna. — Men deruppe i det yttre rummet satt, tåligt väntande, den lille mannen m * ed glasögonen och med en underkropp, som liknade en väl viken papperskråka. Vid mr Wilkinsons inträde, hoppade denna fågellika varelse honom tillmötes och sade, i det han gestikulerande svängde ett tidningsblad i sin venstra hand: ” Monsieur! Oaktadt edert inkognito, torde jag ej synas allt för djerf, om jag tager mig friheten begära några upplysningar — hm — i inskränkt mening. Folken förlita sig på er öppna blick vis å vis * - hm — vis å vis vissa politiska frågor .. Mr Wilkinson och interviewaren befunno sig nu vid dörren och i nästa ögonblick skilde denna dem åt. Mr Wilkinson tog upp från golfvet tidningsbladet, hvilket den förbluffade egaren tappat och på en framstående plats i detsamma var införd följande artikel: ” Gambetta har i dag inkognito besökt furst Bismarck. Af hvilken betydelse för vårt politiska lif detta möte år, inses af en hvar.Vi skulle härur kunna leda många reflektioner, men den mest glädjande år att, hoppet om Gambettas fredliga af sigter nu tyckes befästadt " Denna artikel har, som vi alla veta, gått genom hela europeiska-pressen. — Verlden blef i okunnighet om rätta förhållandet och tid-ni ngsskrifvarne egnade sina bästa tankar åt detta politiska möte. ” Mr Wilkinson reste med första nattrain till Hamburg samt gick omedelbart ombord på en Nordsjöångare och hans upprörda sinne kände sig lugnt först när hemlandets kuster skönjdes genom hafs-dimman. Så slutar denna med ” Der Dobbeltganger ” analoga berättelse. Vi tömde sista sqvätten af våra glas, hvarvid mr Wilkinson, nu vid riktigt godt lynne, undrade, om han skulle få ro förrän Gambettas öga brister. Dikt och sanning i operan ” Nordens Stjerna ”.
För mig framställer sig åtminstone detta såsom serdeles maktpåliggande; och det är äfven derföre jag dels redan har framställt, dels för närvar, är sysselsatt med utarbetandet af frågor i denna syftning; förvissad som jag är, att påtryckningen uteller inifrån att oroa sinnena, lättast och säkrast förekommes, genom bemödandet att frambringa, ja snart sagdt framtvinga, belåtenhet och välstånd, serdeles ibland de lägre samhällsklasserna och dem, hvilka af våra institutioner äro minst gynnande. Molioncrne ang:de de s. k. Tjenstehjons-böckerna, äfvensom den om Sockne-bibliothekers anskaffande, stå i sammanhang med de åsigter, jag haft äran sålunda tillkännagifva. Frågan om arbetsboningars uppförande, derpå jag ämnar taga mig friheten att fästa H. 11. o. Adis benägna upmärksamhet och derom jag är beredd väcka motion, så snart jag från utlandet erhållit de af mig, såsom erforderliga vid denna frågas behandling, äskade upgifter, — en motion, den jag dessutom vet för visst äfven inom Vällofl. BorgareSt. kommer att väckas; denna motion, likasom det bemödande jag ämnar ådagalägga, genom att vid disskusionen af K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof, söka medverka till förbättrande af den svåra och prekära ställning, uti hvilken sig för närvar, befinner det betydligt stora antal unga tjenstemän, hvilka benämnas extra ordinarier-, — allt detta, äfvensom de 2ine motioner hvilka jag nu vågar för R. ov Ad. vördsamt framställa, hoppas jag skola tillkännagifva mina fortsatta sträfvanden att, i den mån mina krafter och min förmåga det medgifva, söka medverka för det allmänna i ofvan upgifna riktning.
Hvad föröfrigt 1827 års Revisorers åtgärder beträffar, i afseende på förevarande amlie, så måste jag frånkänna mig ali delaktighet deruti, ty jag var icke med bland dem, som togo de omtalta naturhindren i ögnasigte; jag har blott tagit dem till godo, sådana de af andra blifvit anförde. Herr Munck af Rosensköld: Jag får vid detta tillfälle, såsom vid hvarje annat, då fråga blifvit väckt om afslag utan återremiss på ett Utskotts Betänkande första gången det förekommer, och anmärkningar vid det blifvit gjorda, förklara, att jag icke kan ingå på en sådan åsigt. Jag tror, att Betänkandet i hvarje sådant fall antingen bör bifallas eller återremitteras, så vida vi icke skola handla emot Grundlagens föreskrift, som bjuder, att om vid ett Betänkande, som första gången förehafves, sådane anmärkningar göras, som hindra an - io6 Den i September e. m. tagandet, skall det till Utskottet återremitteras. Jag anhåller således, i händelse af votering, att contra-propositionen blifver återremiss, det vill säga: Utlåtandets förkastande genom återremiss. Herr von Hartmansdorff: Jag har anhållit om återremiss, endast för att undvika tidsutdrägt; men då fråga nu uppstått om Utlåtandets afslående, och en votering dessutom i alla fall förestår, ämnar jag bifalla Utlåtandet af 2:ne skäl. Det ena, att räkenskaperna öfver förvaltningen af GarnizonsSjukhusbyggnaden icke blifvit granskade i KammarRätten, utan höra till dem som gå KammarRätten förbi, en oordning, som jag ofta anmärkt utan påföljd; men hvaraf man nu till någon del torde få erfara skadan. Det andra skälet är, att om en Skrifvelse i detta ämne kommer att afgå till Kongl. Maj:t, skall den blifva en anledning för Styrelsen att rätta det hittils vanliga bruket, att uppdraga tillsynen öfver hvarjehanda byggnader åt Embetsmän, hvilka, ehuru skickliga de uti sina yrken må vara, likväl icke äro Byggmästare, men för hvilkas tillvaro Staten underhåller ett ÖfverlntendentsEmbete.
Det hedniska Itom, från hvars lagar de flesta stater äfven hemtade sina, hade haft det så i uråldriga tider, och med Kejsar Constantin den Stores vidunderliga omhvälfning, hvarigenom hela det hedniska Rom förvandlades till ett kristnadt Romerskt rike (år 321), följdes efterdömet snart af andra stater, hvilka sammalunda med sina hedniska institutioner döptes till kristna. Det var icke tillräckligt för staterne att kallas »verdsliga stater», hvilka skulle regeras efter »naturliga lagar», utan kristendomens helighet skulle omskimra dero, ändock densamma i allmänhet icke duger att tillämpa i den verldsliga lagstiftningen, då det går utom möjligheternas gräns för denna lagstiftning att dömma och bestraffa »tankar och hjertans upsåt». Det som till sin idé i sanning var naturligt, skulle nu blifva heligt. Såsom staten metamorfoserades i kristendomen med bibehållande af alla inre som yttre hedendorasformer, så blef äktenskapets heduiskt-religiösa karakter förvandlad till kristlig, och således heligt. Det var nu icke tillfyllestgörande att äktenskapet var en helt och hållet verldslig sak, en naturlig, en borgerlig inrättning, utan det skulle blifva kristl gt, och således, ehuru emot sakens natur andligt, för att vara homogent med kristendomens andeliga väsende. Att äktenskapet är menniskosliigtets nödvändiga behof, har af hedningar som kristna varit erkändt, ehuru en viss äflan till de sednares perfektionerande slagit öfver målet, och i en ultramontansk rigtning sökt att göra det till andligt och heligt, som aldrig kan blifva annat än naturligt och borgerligt. Man har säl. velat skilja på kristligt äktenskap och icke kristligt, och för att gifva det karakteren af kristligt, skulle prestvigseln vara ett vilkor. Mystifikationen af vigseln skulle vara ett förandligande af saken och göra äktenskapets inre borgerliga väsende till ett kyrkligt faktum, sam skulle gifva det sitt egentliga värde, sedan en upläst handboksritual belagt det med kyrkans andeliga välsignelse.