Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samina punkt, rörande fördelningen af tjenstemännens aflöning i fast lön och löne-tillökning: Af Herrar Bildt, D. G., och Gripensvärd, J. O, samt Prosten Schram. Samma punkt, i hvad den afser förbudet för tjenstemännen att med sina beställningar förena annan allmän befattning: Af Prosten Berlin: »Jag anser förbudet emot öfvertagandet af annan offentlig tjenste-befattning icke böra utsträckas till Revisorn och Bibliothekarien, då sådant hvarken påkallas af deras tjens te-åligganden vid byrån eller medgifves af deras inskränkta lönebelopp» Häruti instämde Herr Björnstjerna, J. M., Biskop Annerstedt samt Prostarne Schram, Melander och Holmberg. Vid 5:te punkten, angående aflöningen för Öfver-direktören vid Landtmäteriet: Af Pehr Mallsson och Paul Hedström från Westernorrlands läa Vid 7:de punkten, i fråga om ökadt anslag för Stockholms polis: Af Ola Månsson från Christianstads län, som bestred, att Statsverket skulle betungas med vidare utgifter för nämnda polis, och ansåg, att Stockholm, såsom andra städer, borde sjelf bekosta hvad i detta hänseende erfordrades. Häruti instämde David Andersson från Hallands, Pehr Mattsson och Paul Hedström från Westernorrlands samt Anders Eriksson från Elfsborgs län. Vid 8:de punkten, mom. c., i fråga om hyres-ersättning åt kronofogdar utan boställen: Af Ola Månsson från Christianstads län, som ansåg, att ersättningen icke bordt bestämmas högre än till 150 R:dr, enär hvarken Kongl. Maj:t eller enskild motionär äskat större belopp. Häruti instämde Matts Pehrsson från Stockholms län. Slats-Ul.ikoMets Utlåtande Jfi 122. $<mnia punkt och morn., angående föreslagen underdånig skrifvelse om ny uppskattning af Kronofogdarnes boställen: Af Herrar Montgomerij, Ii. N. G., och Björnstjerna, J. M, på grund deraf, att uppskattning af ifrågavarande boställen för icke länge sedan egt rum.
Ridderskapet och Adeln har uti ProtocollsUtdrag, den 2dra sistlidne Mais, återremitterat Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande, rörande yrkad jsmkning i Transport-skyldigheten af Tiondeoch AfradsSpannemålen, vid hvilket Kerr Bo Oxehufvud anmärkt, att detta ämna Eesv. och Ekon. Ucsk. Eetänkanden807 borde handläggas i sammanhang med de till Statsoch Ekonomiutskotten i lika mål remitterade och derstädes ■ under beredning varande Memorialer; hvarjemte Herr Oxehufvud anfört flera skäl till stöd för den väckta Motionenuti hvilka Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard, äfven instämt. Med anledning häraf, får Utskottet vördsamt förklara, att Utskottet ansett ifrågavarande Motion innefatta en fråga, som ined de för öfrigt till Statsoch Ekonomiutskotten remitterade Memorialerna, rörande Åfredsoch Tionde-Spanmåleös forslande, icke stod i så direct samband, att den ju serskildt, och utan att lägga hinder i vägen för afgörandet af den Allmänna frågan i detta ämne, kunde behandlas, helst Motionen till Utskottets enskilda åtgärd blifvit öfverlemnad. För öfrigt har Utskottet ej funnit skäl att ändra den öfvertygelse, som i hufvudsaken grundar Utskottets Betänkande, hvilket af trenne RiksStånd redan blifvit bifallet. Stockholm den 15 Maj 1818. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts förnyade Utlåtande öfver skyldigheten att aflemna Bräntorf. Hedervärda BondeStåndet har, uti ProtocolIsUtdrag den 15 nästlidna Februari, åter - gog Eesv, och Ekon.
Deremot föreslogo kommittéens samtlige ledamöter enstämmigt: att utländska, oförtullade varor skulle kunna såsom transitogods landvägen införas från det ena till det andra riket, i hvilket hänseende nödiga kontroll-bestämmelser upptogos i kommittéens lagförslag: att för tillgodonjutande af de genom 1825 års Förordning Svenska och Norrska fartyg, äfvensom varor, som i dem föras, tillagda särskilda fördelar vid fart emellan rikena, endast skulle erfordras, att fartygen voro försedda med sådana dokumenter, som genom de i hvartdera riket gällande författningar vore föreskrifna till bestyrkande af deras nationalitet; att äfven fartyg, som, utan att vara bygdå i någotdera af rikena, blifvit i ett af dem naluraliserade, skulle, likväl med vissa inskränkningar, kunna i det andra riket, då de biefvo innevånare derstädes tillhöriga, naturaiiseras, utan att någon naluralisations-afgift dervid egde rum; och att för öfrigt redan bestående stadganden, angående rikenas inbördes bandel och sjöfart, skulle i allt väsendtligt bibehållas. Sedan öfver det af kommitléen afgifna betänkande så väl Kongl.
St:s sammanstämmande beslut vid sisll. riksdag stadgade, att den då beslutade tullen skulle oförändrad qvarstå lill 1844 års slut, så afstod äfven K. M., i min tanka, från allt anspråk på rättigheten att kunna ändra samma tull intill 1844 års slut. Nu har K. M. föreslagit bibehållande af nu gällande bestämmelser för spanmälstullen under ytterligare 3:ne år, eller lill 1847 års slut. Jag uppfattar således den K. propos. så, som skulle all stadga i spanmälstullen af K. M. vara ansedd böra bibehållas till 1847 års slut, och blifver följden, om detta ovillkorligt och utan tillägg af R. St. bifalles, den, att K. M. icke äger någon grundlagsenlig rättighet alt ändra tullen å spanmål förr än 1847 års slut är inne. Hvad beträffar Gr. Frölichs yttrande om mina philantropiska åsigter, som vid detta tillfälle skulle hafva gifvit sig tillkänna, så får jag erkänna, att min pbilantropi i allmänhet i det praktiska är ganska inskränkt, och alt jag sällan utsträcker den så långt, som de fleste af dem, hvilka jag här bör yttra sina meningar i dylika frågor. Ordet pbilantropi är för öfrigt ett sväfvande uttryck, som jag lemnar i sitt värde. Jag håller mig snarare till hvad Gr Frölich yttrat om den riktigare eller riktigaste grundsatsen vid bestämmande af spanmålslullen. Jag kan icke erkänna, att den fixa tullen pä spanmål kan i Sverige utgöra en riklig grundsats. Del torde för livar och en, som något tänker på saken, falla sig klart, ali grundsatserne för tullbestämmelserna uti ett land, icke uti alla, knappast i många frå • gor, kunna vara desamma, som uti ett annat laud, der förhållandena äro helt och hållet olika.
Sedan han, såsom Informator i Fältmarskalken Grefve Mejerfells hus, hade ankommit 1777 från Åbo till Stockholm, började han den 29 October 1778 utgifvandet af detta innan kort enrådande tidningsblad. Ehuru dervid biträdd af en vän, Lenngren (hvars namn sedermera blef odödligt genom hans fru), ansågs Kellgren alltid för hvad han var: dess sannskyldige och för innehållet ansvarige höfding. Att den unge öfver-domaren var lika snillrik som ung, blef snart, af hufvudstad och land, erkändt utan gensägelse. Gustaf III skyndade sig, att pensionera honom och utnämna honom till sin Hand-secreterare 162. Bestyret med Stockholms-Posten utgjorde sedan hans ämbete. På innerligare och allmänligare vis har, utom Dalins Argus, aldrig något tidningsblad ingripit i Sveriges Vitterhet; det afgjorde hennes öde för flera årtionden. Skärskåda vi nu närmare denna fordom så prisade och fruktade tidning: så kunde fuller väntas, att dess anda, så långt den är Kellgrens egen, vore en poetisk af äktaste slaget. Men det poetiska sinnet hos Kellgren bar fjättrar, från hvilka det först inemot slutet af hans bana frigjorde sig. Visst hade redan förut, flera gånger, hans konst-utöfning visat sig vara bättre än hans konstlära; hvarvid likväl bör nämnas, att de skaldestycken, som derom vittna, sedermera, då de ur bladet upptogos i samlingen af hans skrifter, öfverhufvud undergingo väsendtliga omdaningar. Man undantage, mellertid, de förnämsta af dessa stycken; och efterräkne sedan, huru ofta den ursprungliga Stockholms-Postens årgångar verkligen röja, att i spetsen stod en man af högre egenskaper, än en qvick bel-esprit, med ett lifligt nit för sens commun, voltairisk upplysning, vårdadt språk och rigtig versbyggnad! Bäst tager sig detta nit ut, så ofta det upplågar af en fosterlandsälskande ifran. Men i det hela företer sig här en kritik af samma snäfva synpunkt och negativa halt, som den förut beskrifna.
Nådiga Propos. N.-o borde tagas de olika förhållanden med Rustoch Rothållarnes skyldigheter, som nu egde rum, jemförelsevis till den tid, då Indelnings-Verket stiftades. I sådant afseende, och hvad Indeldta Infanteriet beträffade, förekommer vid granskning af Kneckte-Contracten, att nian i allmänhet ansett såsom Soldatens eget åliggande, att under Mötena bestå sig föda, samt att, der Roten förbundit sig att bestå Soldaten matsäck och drickspenningar, bar likväl allmänligast den rättigheten blifvit Roten förbehållen, att af Soldatens lön och öfriga af Roten beroende inkomster, göra sig betald för hvad sålunda endast förskottsvis utgifvits; men då ett sådant förhållande, tid efter annan, föranledt dertill , att Soldaten gjort anspråk på högre lega , oeh , efter Passevolance-Contractens upprättande, Rothållarne vid en del Regementen helt och hållet afstått från ersättning af Soldaten för den åtagna Passevolance-afgiften , har på sådant sätt Möteskostnaden, dels medelbarligen, dels omedelbarligen, kommit att drabba Rothållaren, emot hvad man ifrån början, eller vid Kneckte-Contractens upprättande, åsyftat. Vid Indeldta Cavalleriet åter, bardet väl städse] ålegat Rusthållaren, att äfven Bil. till K. M. 'Nådiga Propos. N.-o 5j. 27 under Möten och] Mönstringar underhålla Häst och Karl, men Rusthållarnes åligganden i senare tider kunna dock anses icke obetydligt ökade, dels genom stegradt pris på Hästar, dels derigenom att Cavalleriets, efter senare tiders bruk, inrättade excercice, såsom för Hästen mera påkostande än fordom, medför nödvändigheten af bättre Hästar , och möjligheten af deras snarare afgång.
Jag förenar mig äfven med Friherre Boije deri, att det är nödigt anmoda ConstitutionsUtskoltet, att, ifall den nya planen för Rikets Styrelse an* tages, utarbeta förslag till ändringar i de delar af Regeringsformen, hvilka icke stå i sammanhang med den nya Organisationen. Men jag kan ej dela Friherre Boijes öfvertygelse, 316 Den 27 Maji. att i634 års Regeringsform var skulden till de missbruk, som inträffade under Drottning Christinas minderårighet, och som gjorde Svenska Adeln till föremål för de öfriga Medborgare-Classernes hat Åtminstone hade en stor del af dessa missbruk förekommits, om Ministrarne varit underkastade den ansvarighet, som i vår nuvarande Statsförfattning för StatsRåd och föredragande är stadgad, och enligt serskildta Utskottets Betänkande äfven för Ministrarne och de Föredragande måste fortfara. i634 års Regeringsform hade sina stora brister, men den hade ock i afseende på styrelsens kraftfullhet och drift sina fördelar. Det skäl, att en MinisterialStyrelse vore oförenlig med Nationens frihet, tror jag bäst vederlägges deraf, att i nästan alla fria Stater finnas icke Collegialutan Ministerial-Styrelse; och såsom exempel derpå vill jag anföra Norra America, England samt de fleste constitutionella Monarchier. I Frankrike under sjelfva den republikanska tiden styrdes Riket genom Ministrar utan Collegier. Det vigtigaste skäl emot den föreslagna Ministeriella styrelsen har jag ej hört anföras, att nemligen vår lagstiftande magt blott hvart 5:te år är ovilkorligen berättigad, alt utöfva controllen öfver densamma. Detta är hvad jag hufvudsakligen haft, att vid de sista värda Talarnes anföranden erindra. Den 27 Maji. 317 Grefve Spens} Jacob Melcher} anförde skrifteligen: Det Utskott Rikets
På sådant sätt anser jag, att samtlige ininistrarnes egentliga befattning ej kunde blifva annan, än att förskansa sig emot alla tänkbara öfverträdelse:' af författningar, som röra ett eller annat departement, och alt de sålunda skulle sakna både tid och förmåga att inom sina respectiva departementer offra all den förmåga och all den tid, som verkligen efter min öfvertygelse tarfvas för hvar 64o Den 26 S c p t e m ber. och en af Conseljens ledamöter enskildt, för att verka till Rikets sannskyldiga nytta. Jag medger att då man vill i en lag-§ stadga den ministeriella ansvarigheten, så är det visserligen riktigt, alt Const.Utsk. i första rummet fästat sig dervid, att samtlige Conseljens ledamöter höra vara ansvarige om de afstyrka något, som vore för Rikets sannskyldiga nytta gagnelig!, eller tillstyrka eller underlåta att afstyrka något sorn vore skadligt för Riket; men en sådan moraliskt och politiskt riktig ansvarighet är något helt annat, än att de skola vara juridiskt ansvarige för den minsta lagöfverträdelse, som någon föredragande kunde vara saker till. Jag hade således önskat, att detta förslag skulle mera specielt påfört den föredragande ansvarigheten i alla de facil, sorn tillhöra lians departement, samt från en sådan juridisk ansvarighet befriat alla de öfriga ledamöterna i Statsrådet, men deremot så mycket mera skärpt den moraliska och politiska ansvarigheten. Pä grund af denna öfvertygelse är det naturligt, att jag ej kan gilla det tillstyrkande, som Coust. Utsk. uti litt. B af detta betänk, afgifvit, och jag bekänner upprigtig!, att, derest Const.Utsk. vid denna riksdag icke lyckas alt mera utarbeta en ministeriel ansvarighet och en lag för departemental-styrelsens förhandlingar i det hela, tror jag verkligen, att vi icke hunnit långt på den bana, som jag trodde oss riktigt beträda vid början af denna riksdag, samt anar jag, att det vigtiga steg, som Representationen tog att införa departernental-styrelsen, kommer att bära alltför sorgliga frukter. Hr von Hartmansdorff:
Jag tror, alt om, såsom en talare bär yrkat* man för uppskattningen af ett hemmans värde tager köpvärdet till grond, en ganska stor olikhet i beskattningen inom riket derigenom skall uppkomma, enär värdet ä heraman inom samma by hr sä ytterst olika. Antagandet af denna uppskattning medförde således endast en förhöjning af jordens af flere talare öfverkiagade redan höga beskattning. Enligt min åsigt kan en förändring i taxeringsmetoden icke ske förr, än R. St. bestämma en nedsättning af vissa procent af det jordens värde, hvarefter bevilln. skall utgå. Om köpvärdet anlages till grund,^ skulle ju följden ovillkorligen blifva den, att jordens beskattning blir ännu mera ojemn än den hitintills varit. Köpare af hemman önska derå erhålla högre värde, emedan den ene ernar belåna detsamma och sålunda få ett större lånekapital, då den andra deremot önskar att öka sin bränvinsbränning och så länge den är tillhörande jorden, ligger det naturligtvis i jordägarens intresse, alt å jorden få ett förliöjdt värde för att kunna erhålla en större pannrymd. En dylik grund för taxeringen skall nödvändigt åstadkomma förhöjning i taxeringsvärdet å all jord, emedan om värdet höjes å ett hemman mäste det höjas å alla de öfriga i samma proportion, och följden häraf blir åler den, att beskattningen jemväl kommer att ökas. Jag tror likväl, att medel förefinnas till uppgörande af en jemnare taxering än den nu gällande, men att nu uppgifva dem, tror jag icke vara lämpligt, hvarföre jag förbigår desamma. Jag tror, att, om denna punkt i Utsk:s betänk, återremitteras, det icke bör för Ulsk. vara svårt, att uppgifva ett sätt på hvilket beräkning af taxerings förhöjning kan verkställas och efter en sådan beräkning kunde också summan, som i dylikt fall blefve erforderlig för bevilln:ns fyllande, äfven bestämmas och derefter en nedsättning verkställas, samt staten bibehålla den inkomst, hvaraf den vore i behof. Hr Aminoff, Joli. Fredr.:
Men vänta ännu en momang, jag har att skrifva ett ord till din husbonde. John skref och bad, att herr Sylvander godhetsfullt ville underhandla med hans kompanjon, herr Backman, som denna dag kunde infinna sig hos herr Sylvander, på tid som herr Sylvander själf behagade utsätta. Gossen fick den utlofvade slanten och sprang sin väg, men återkom strax därefter med en ny biljett, hvilken John bröt i största hast. Biljetten lydde: »Min herre! Grefvinnan Wachtmeister har uppdragit mig att å hennes vägnar tala med hennes bror om affärerna, hvilka icke tillhöra henne såsom fruntimmer att afhandla. Hennes order till mig sträcka sig inte därhän, att jag i dessa ämnen skulle inlåta mig med tredje man, och jag kan således ej gifva något rendezvous åt herr Halls omnämnde kompanjon. Om innehållet af det svar, jag fått, skall jag underrätta Hans Excellens och Grefvinnan, äfvensom angående det yttrande, jag nu meddelar. Min herre behöfver således ej vidare falla någon af dem besvärlig. Sylvander.» Gossen stod alltjämt kvar och väntade. Två gånger upprepade John Hall: – Det är intet svar, det är intet svar. Men han talade så lågt och med en sådan rosslig stämma, att gossen ej hörde honom. Han sade då med högre, men skälfvande röst: – Det är intet svar. När John var ensam, ropade han: – Jag skall aldrig falla någon af dem besvärlig mera. Aldrig, aldrig, aldrig! Så kom det med hjärtskärande ton: – Det skall ske, det skall ske, det skall ske! Nästa dag utgafs den tryckta skriften, och några dagar därefter fastställdes tiden för den annonserade auktionens hållande till den 18 april. Den 17 april på aftonen hade John gått ner i sitt museum. – Jag måste göra i ordning härnere och se till, att alltsammans står på sin rätta plats, sade han och såg sig omkring med tårdränkt blick. Han drog fram en stol till medaljskåpet och började genomse mynten och medaljerna. Han tog ut det ena myntet efter det andra och betraktade det noga och lade det så med ovan precision och ackuratess ordentligt tillbaka på dess rätta plats.
Domkyrkorådet tillbörligt, att den byggnad, som af Domkapitlet varit begagnad och till ena hälften af Domkyrkan egdes, men då befanns i ett serdeles förfallet skick, jemväl borde på lämpligaste sätt dekoreras, enär äfven detta hus hade sitt läge utmed den gata, som låg i Eders Kongl. Maj:ts väg; och hafva de utgifter, som med Domkyrkans medel för detta ändamål blifvit bestridde, enligt Domkyrkans räkenskaper, visserligen uppgått till 153 R:dr 82 öre, men dervid bör dock anmärkas, att de effecter, som för ifrågavarande ändamål inköptes och begagnades, sedermera å auktion försåldes till ett belopp af nära 70 R:dr, så att följaktligen dekoreringskostnaderna i sjelfva verket endast uppgingo till något öfver 80 R:dr R:mt, Med all undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, P. E. GELLERSTEDT. L. BILLSTRÖM. C. G. BRUNIUS. N. J. BERLIN. C. J. COLLIN. Esaias Palm. Lund den 27 November 1862. — 339 — Kongl. Waj:ts nådiga beslut, i anledning af Rikets Ständers Revisorers hemställan vid granskning af Konsistoriernes och elementarläroverkens räkenskaper för år 1860. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför H. M. Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 21 November 1862, Derefter föredrog i underdånighet Departementschefen, Statsrådet Thyselius följande mål, nemligen: § 23.
Memorial, i anledning af Riks-Stånde?is fattade olika beslut, angående Stämmoböters upphörande eller förminskning. Enligt protocolls-utdrag af den 13, 20, 23, 3o Januari och 6 Februari innevarande år, af hvilka det sistnämnde den 19 dennes kommit Utskottet tillhanda, har, vid föredragning af Bevillnings-Ulskoltets Utlåtande N:o 36, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet Nio 9, angående åtskilliga motioner om stämmoböters upphörande eller förminskning, samma Utlåtande blifvit af Högvördige Preste-Ståndet och Välloflige Borgare-Ståndet bifallet, med allenast den förändring, alt en tredjedel af böterne skulle tillfalla Krono-uppbördsmannen, hvilket ord ansetts böra sättas i stället för Kronofogden; hvaremot blifvit beslutadt: af Högloft. Ridderskapet och Adeln: 1:0 att Rikets Ständer böra, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta i Nåder utfärda en Författning, hvarigenom bestämmes, att stämmoböter skola utgöras med 12 sk. Banco för skattebelopp på en debetsedel af till och med 12 Ridr Bico, och att för hvarje full skalte-riksdaler derutöfver stämmoböter ökas med i sk. Bico; och 2:0 att stämmoböternas fördelning skall förblifva densamma som hittills, eller till hälften emellan församlingens fattige och Uppbördsmannen; af Hedervärda Bonde-Ståndet: att stämmobölerna borde afskaffas, hvarför Ståndet funnit skäligt afslå Utlåtandet, Nio 36. Då således trenne Riks-Stånd förklarat, att stämmoböter fortfarande skola ega rum, och detta förklarande följagtligen utgör ett af Rikets Ständer fattadt beslut, har Utskottet till sammanjemkande af de olika meningarne, angående beloppet af stämmoböter, och samma böters fördelning, ansett sig böra inbjuda ej mindre Högloft.
Gebetare, s o m på de kemiska fabrikerna syssla m e d nom den redan bebådade artikeln » Hemmet i detta preparats framställande, därvid deras händer dagligen k o m m a i beröring m e d oxiden. Dessa konungaborgen » samt genom den dikt af h. arbetare hafva nämligen, trots sitt tämligen hårda m:t konungen, hvilka komma att inflyta i handtverk, s å fina, hvita händer s o m hvilken vårt julnummer, ha alltså dessa fem insänfin, ung d a m s o m helst. Detsamma gäller naturdares förslag upptagits och realiserats. Vi ligtvis äfven ansiktshuden. A n v ä n d p å den i svag boraxlösning rengjorda huden, aflägsnar anse därför rättvisan bjuda, att det utfästa vätesuperoxiden alla de ojämnheter, hvilka härpriset jämnt förde / as emellan dessa fem, så röra från d e öfre cellagren, o c h när hvarken sommarsol eller hetta får inverka, borttager den att hvar och en erhåller 5 kronor, och bedja / duns julnummer " julnummerstäflingen '. JUVELERARE HANGAR, ARMBAND, KEDJOR, SILFVERARBETEN, K. A N D E R S O N BROSCHER, KEDJEARMBAND, NÅLAR, BORDSILFVER. MODERNAST! SOLIDAST I BILLIGAST! IDUN 374 efter någon tid äfven fräknarne. Man gör bäst i att påstryka vätskan m e d en liten svamp o c h låta den torka in. Alla de lofordade o c h dyra hårvatten, hvilka anbefallas till att färga hår guldblondt, innehålla vätesnperoxid, o c h i själfva verket är den o c k s å ett oskadligt blekmedel för håret. Men framför allt är den ett af de bästa, o m icke det bästa tandmedlet. Utan att vara skarp eller frätande, förlänar den åt tänderna en ren, glänsande färg. Den desinficierar långt kraftigare än den för tänderna så fördärfliga salicylsyran, den dödar bacillerna o c h hämmar tandrötan. Dessutom kan den användas i helt sparsam mängd.
Wärends-landet uti Småland; men man skall komma ihåg att Wärendsbygden är en stor skogstrakt, och att hemmansklyfningen der icke verkar så mycket på allmogens bestånd, som den måste verka i de sädesrikare landskap, der ägoväldena redan äro starkt klufna. I sådana landskap är det gifvet att en lika arfsrätt mellan söner och döttrar måste ytterligare påskynda hemmansklyfningen och med detsamma BondeSt:s försvagande. En värd ledamot på andra sidan påstod, att den lika arfsrätten skulle verka motsatsen. Förmodligen har han menat, att om t. ex. i ett hus funnes 3 söner och 3 döttrar, så, i händelse arfsrätten vore olika, blefve der 3 större och 3 mindre lotter, men att, om arfsrätten vore lika, uppkomme 6 lika stora lotter. Derigenom blefve väl ingen lott så liten, rnen ingen blefve heller så stor, som der olika arfsrätt gäller. Der följaktligen de större lotterna falla, der blifver det ock möjligt för deras emottagare, nemi. bröderna att lösa systrarna ut, och det är hvad man åsyftar. Jag skulle anse såsom en olycka för BondeSt., om den lika arfsrätten infördes, just emedan han skulle påskynda jordens delning och BondeStts försvagande, I stället för ett BondeSt., som nu kan bestå, oaktadt en 84 Den l S e p t e 111 be r e, ra. missvext eller en boskapsskjuka inträffar, skulle man få se hemmansägare så klena, att de ginge under vid sådana olyckshändelser. Följden för BondeSt. blefve att capitalister så nlycket lättare kunde vid sådana tillfälliga olyckor slå under sig böndernes egendom, och att den tid inträffade, då BondeSt., i stål let föl'att öka sin jordförmögenhet, skulle komina alt minska den. Utan tvifvel lärer icke för närvar, i Europa finnas något BondeSt., som är bättre besuttet än det Norrska. Hvaraf kommer det? Jo! deraf att genom den s. k.