Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Låt honom komma in.» Efter sin mans död behöfde Nina en juridisk hjelp, som kunde anvisa och råda henne angående penningeförhållandena, och man hade rådt henne att vända sig till en ung häradshöfding, som ansågs vara en duglig och insiktsfull man. Nina hade icke sett honom förr. Han kom nu, och stod med hatten i handen och bugade sig. Det var en man på trettio år, af medelhöjd. Han hade håret kortklippt, ett par svarta, liffulla ögon och svarta mustacher. Han gick hastigt och hade i alla sina rörelser något bestämdt, lifligt, och detta behag, som beror på kraft. Sedan de helsat på hvarandra, frågade han Nina, om hon nu genast hade tid att tala om affärer. Hon sade honom, att det passade förträffligt, och de satte sig tillsammans vid skrifbordet. Nina lade fram för honom de olika papper och dokument, som hon önskade, att han skulle se igenom, och hon stod bakom hans stol och läste öfver hans axel. Hon visade honom, att tegelverket under de sista åren hade gifvit så god afkastning, att hon icke trodde, att det vore riktigt att sälja det; under den skicklige förmannen som styrde det gick det sin gilla gång, utan att hon behöfde ha bekymmer derför. Det samma var förhållandet med den egendom, som låg nere i Skåne. Den hade hittills burit sig bra under en gammal, trogen inspektors uppsigt, deremot ville hon gerna försöka sälja en mindre egendom i Småland, der det var en ny inspektor, och hvilken egendom för hvarje år hade kostat hennes man mycket i underhåll. Några aktier i ett af jernbruken trodde hon också kunde vara fördelaktigt att få sålda nu, hvaremot aktierna i jernvägen hittills hade varit mycket vinstgifvande. Den unge häradshöfdingen följde med i papperen och vände sig då och då på stolen för att tala med Nina, höra på hennes anmärkningar och göra henne ett och annat förslag. Efter en timmes samtal sade han plötsligt: »Fru Curtmann är ju sjelf så alldeles inne i affärerna, att ni just inte tycks behöfva någon hjelp.» Han såg hastigt på henne. Nina visste icke riktigt, om det var ironi. »Naturligtvis har jag måst sätta mig in i ett och annat under min mans lifstid.
Salu accis-ersätt.ningen utaf' städerne, om reparation deraf , , * Sammankomster t olofliga i enskildte hus till Gudstjensts förrättande; om upphäfvande af Kor.gl. Placatet den 12 Januari 1726 samt Konel. Brefvet den 2 Sandhammars uddej Fyrbåk, derstädes ; se anslag för en gång, f). Sanscrit-spräket, anslag för en Lärare i detsamma; se Hufvudtitel Tionde. Schagerström, Kamererare; se Anmälan 106. Schander, Capitain ; se Anmälan 42, Schedvi socknemän, ersättning för odling sföretag; se anslag för en gång, g). Schlyter, Professor , arfvode för utgifvande af landets gamla Lagar; se Hufvudtitel Åttonde. Indragnings-Staten 5. Schultze, t. f Consul; se Anmälan 90, 167. Schveitz, A. Se Eftergift Scriptores verum Svecicarum medii cevi, anslag för utgifvandet. deraf; se Anslag för en gång,i).
1 följd deraf, hafva de sina transaetioner med de handlande i Calmar och Döderhultsvik, hvaraf åter naturligen föijer, att Aspolands härads innevånare skulle hädanefter, sorn hittills, uti de frågor, der Konungens Bef:h:des åtgärd mest anlitas, nemi. i skuldfordringsmål, komma att, vare sig såsom sökander eller förklarande!', vända sig till Konungens Bef:h:de i det gamla Calmar län. En, isynner - Den 12 Februari c. m. 365 het för allmogen, vigtig omständighet är derjemte, att postgängen pä Calmar är skyndsam, beqväm och foga dyr, men deremot pä Westervik vida långsammare och dyrare. När K. M. i nåder funnit nödigt höra Aspelands härads innevånare i frågan, huruvida de önskade blifva till det nya länet hörlagde, skulle jag tro, att meningen härmed ej var att blott få deras medgifvande. När de nu bestridt delningen, borde de väl ej, emot sitt bi stämda förklarande, tvingas lill en förändring, hvarigenom de i alla afseenden förlora och uti intet afseende vinna. Då någon särskild delning af Calmar län ej är af verkliga behofvet påkallad, tyckes frågan derom kunna uppskjutas tills en reglering af Rikets öfriga län en gång företages, isynnerhet som kostnaden nu kan till dess Riket besparas, och hvilken besparing alltid kommer väl till pass. Frih. Raab, Adam Christian: Såsom bosatt i sodia delen af Calmar län och disponent af egendom i den norra, har jag ofta varit i tillfälle att höra de olika opinioner, som i detta ämne velat göra sig gällande inom länet. Jag anser 111ig derföre pligtig att meddela den åsigt, som jag på denna grund fattat. Jag vill icke bestrida, att ju Westerviks stad och trakten närmast deromkring skulle hafva en betydlig fördel, om länet delades i atlie delar, och Westervik blef residens-stad för den ena. Men det vöre egentligen södra Tjnsts härad, som skulle draga den synnerligaste fördelen af denna lane-fördelning.
Enl. 1763 års ByggnadsOrdn. skulle vid nybyggnader, ”sedan desein blifvit utfärdad, ByggnadsColhm förordna någon af dess ledamöter, som jemte stads-arkitekten skulle taga platsen, der byggnaden komme att anläggas, i ögnasigte, hvarvid noga efterfrågas borde, huruvida någon af grannarne, genom den tillämnade byggnaden, på ett eller annat sätt kunde komma att lida; i hvilken händelse, och derest något emot byggnaden påraintes, men sådant i godo ej kunde hiläggas, skiljaklighelerna borde i ByggnadsColhio anmälas”, hvaraf allt synes alt vid nybyggnader inkräktningar från grannarnes tomter, mot deras vilja och medgifvande, icke kunde ega rum. Då man köper sig ett hus, hvarmed laga åtkomsthandlingar åtfölja, och hvaribland vanligen flere fastställde designationer igenfinnas, bör man väl med fullt skäl anse sig äfven hafva köpt och vara laglig egare af grunden eller tomten; men det är man likväl icke efter den tydning af författningarne, som nu vill göra sig gällande. Antingen genom den tvungna ommätningen vid köpet eller möjligen genom begärd särskild mätning af någon stridlysten granne, kan det komma att å en ny designation sig visa, att tomten borde vara så och så många linier eller tum åt den eller den sidan, eller i den eller den vinkeln, annorlunda, än den näst förut uprältade designationen uptager; och i st. f. att vara i rolig besittning af sin välförvärfvade egendom är man invecklad i en ändlöshet af rättegångar. Hvad sjelfva mätningarne angå, så är dervid att anmärka: l:o. Att de fordom uptogos till hela, halfva och fjerdedels alnar, men icke till tum och linier, såsom nu,v hvarför också en noggrann öfverensstämmelse svårligen står att finna; 2:o. Kan i de fullbyggda qvarteren en fullt noggrann mätning omöjligen verkställas, så länge husen tätt intill hvarandra qvarstå; 3:o. Upkomma missvisningar äfven genom husens sättning, hvilken olägenhet i nedra delen af sjelfva staden är allmän och högst betydlig; och 4:o.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad hemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot förevar. utlåt, gjorde anmärkntr föranleda till återremiss och besvarades denna propos. med starka nej, blandade med några ja, hvarefter H. Ex förklarade det han funnit nej öfvervägande. Hr Cederschiöld begärde votering, hvarefter R. o. Ad. uppå derom framsläld propos., lill contrapropos. vid den blifvande voteringen antog afslag å Utskrs utlåt. Uplästes till justering och godkändes följande voler» propos.: Den sora anser de emot Allm. Besv. o. Ekon.Ulskts utlåt. N:o 7 gjorde anmärknrr föranleda till dess återremitterande, voterar Ja; den det ej vilt voterar Nej; vinner nej, varder ifrågavar. utlåt, af R. o. Ad: afslaget. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag tager mig friheten anhålla det behagade Hr Frih. och Landtm, lill Ståndet hemställa, att efter slutad votering åtskiljas. Sedan härefter, uppå derom af H. E. Hr Frih. o. Landtm, framstäld propos., R. o. Ad. beslutat alt åtskiljas sedan voteringen försiggått samt 2:ne från utsk:n inkomne mål blifvit bordlagde, företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 7. Nej — 46. Anmäldes och lades på bordet: Bevilln. Utsk. mern. n:o 2, om antagande af två Cancellister; och Stats Utsk. utlåt. n:o 30, i anledn. af R. St:s år 1849, församlade Revisorers berättelse, aug:de verkställd granskning af Stats Den 29 Januari. 197 Verket, samt andra af allmänna medel bestående fondens tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1846 och 1847. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m. In fidem protocolli Alberl Munck.
Diiigence-lnrättningen emellan Stockholm, Götheborg och Helsingborg med 8,000 R:dr utgående årliga understöd af postmedlen måtte nedsättas, äfvensom minskning i de årliga förlusterna på den med Postverket förenade Paketpost-inrättning beredas derigenom, att paketposten upphörde att gå under sommarmånaderna, eller åtminstone att denna post, hvilken fortskaffas öfver Norrköping och Jönköping till de södra orterne, under berörde årstid från Stockholm med ångfartyg befordrades direkte lill Jönköping, i stället att, Stats-Ulskoltels Utlåtande, JYs 50. 5 såsom nu sker, afsiindas sjöledes till Norrköping och derifrån landvågen till Jönköping Uti häröfver afgifven förklaring har General-Post-Styrelsen, under omförmälande af de flere omständigheter, hvilka förorsakat det mindre förmånliga förhållandet emellan inkomster och utgifter år 1847, dels upplyst, att väckt fråga om minskning af understödet för Diligence-inrättniugen vore på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, dels visat, att den af Revisorerne föreslagne indragning af paket-posten under sommarmånaderne, eller samma posts försändande sjövägen emellan Stockholm och Jönköping icke skulle leda till det dermed åsyftade ändamål; vid hvilket förhållande och då Utskottet derjemte inhemtat, att Kongl. Majit under den 22 Januari sistlidet år i nåder förordnat att understödet af postmedlen för Diligcnce-im ättningen skulle under åren 1851, 1852 och 1853 utgå med endast 6,000 R:dr årligen, Utskottet hemställer att Revisorernes ifrågavarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 9. (Rev.-Ber. pag. 57. Förkl. pag. 198.) Af Revisorerne är vordet anmärkt, att för år 1847 en kostnad af icke mindre än 13,942 R:dr 46 sk. 4 r:st. blifvit använd för postförbindelsen genom ångfartyget
Man afvaktade endast öfverstens ankomst, hvars granskande blick skulle öfverse det hela. Med väntan och otålighet skådade Feodor ut åt vägen; men icke rörde denna otålighet öfverstens ankomst, utan den välkända gula kaleschen från Grönskog, som nu ändteligen nalkades. Men innan dess ägare med vanlig maklighet stigit ur och skakat hand med sina båda unga vänner, gafs tecknet att öfversten också var i antågande. Ögonblicken voro således dyra. «Gå du in med gubben, jag skall förhöra kusken,» hviskade Schalinsky till Feodor. «Vi komma att sakna eder rätt mycket,» försäkrade kapten Nordenskans hjertligt, och tryckte Feodors hand, «men hade ej det dumma missförhållandet varit emellan bror och min son Petter, vore förlusten ändå känbarare, ty då hade vi ofta umgåtts. Nå hvem vet, kanske återse vi hvarandra framdeles, och då måste ett sådant groll ha försvunnit.» «Jag både önskar och hoppas detsamma,» svarade Feodor och tryckte tacksamt hans hand. «Jag på min sida vill visst aldrig väcka det slumrande agget hos min vederpart, men då jag icke vet hvad som föranleder detta hatfulla uppförande» «Så låt oss lemna allt i förtröstan på framtiden,» inföll Nordenskans. «Vi båda förblifva vänner. — Men så när hade jag glömt något. Dotter min sänder er här en bok, som hon haft till låns.» Han dykade upp den ur den djupa rockfickan. «Nog har hon aktat den, som så förvarat permarna,» tillade han. Feodor mottog boken och kastade en frågande blick på Schalinsky, som nalkades i detsamma. Denne anmärkte leende: «boken fordrade kanhända en ren klädning för att handteras af frökens vackra händer.» Nu hvirflade trumman; alle man i ledet! En handtryckning och Schalinsky skyndade bort. Nästan faderligt omfamnade Nordenskans den qvarblefne Feodor, som bestormad af känslor föll till hans bröst. «Innan vi skiljas, dyre farbror, så lofva mig heligt, att aldrig låta er älskvärda dotters framtida öde bero af hennes halfbrors godtycke. Lofvar farbror detta?
Mörner höra den, uti motiverne till iSc>9, års Con-t stitutioo, för Konungens ansvarige Rådgifvare, p^ttjade benämningen af Ministrar, icke na 8 Den 5 Maji e, m, mera anses bevisa annat, än att den, efter dea värde talarens mening endast för kortheten och beqvämligheten af uttrycket blifvit använd, och att man nu, utaf de Embetsman som blifvit inbegripne under denna titel, synes fordra en verknings förmåga, font gar utöjver den af lagen ut/lakade gräns. Härvid torde det tillåtas mig, att till föremål för en ytterligare granskning aterupplifva den frågan, huruvida icke, den ifrån i8oy års lagstiftare exempelvis åberopade tanka, att Sveriges Constitutionelle Konung mäste i alla mai Idta sig upplysas, af ett offentligt StatsRäd, hvars Ledamöter ställde under ansvarighet icke blott för deras yttrade rådslag, utan äfven får deras tystnad, dåde bordt råda, mäste sjelfve sorgfälligt söka upplysningar, för att bevara sitt lif, sin välfärd och sin heder-, är ett, utaf Lagstiftaren åsedt gränslöst verkningsfält för Konungens ansvarige Rådgifvare, jag säger verkningsfält, derföre att jag tror förmågan i delta afseende först kunna komma i fråga vid betracktande af den verkställande individens handlingssätt; ordet Minister kan vara likgiltigt; jag skall snart kunna medgifva att meningen språkenligare uttryckes genom ordet Rådgifvare, då det är ansvarigheten för afgifne eller uragtlåtne rådslag, som ensamt utgör hela skillnaden emellan den lagbundne, och den enväldige styrelseformen. Det är denna Regeringsmedlemmarnes ansvarighet, som hos oss gör styrelsen till grunderne fullkomligen likartad med Engelska och Franska Ministérerne, för hvars organer verkningsförmågan genom lag, är lika litet be - Den 5 Majt c. ml 9 stämdt begränsad sorn hos oss, då der, lika såsom här, det godas befrämjande anses ovilkorligen böra härflyta ifrån Styrelseorganernes nit, skicklighet och drift, likasom det skadliga, det landsförderfliga i Styrelseåtgärder anses böra vara förebygdt genom
Bifölls. Upplästes lill justering och godkändes Exped.Utskts förslag N:o 49 und. skrifvelse till K. M., i anledn. af K. M:s nåd. propos. om arrendefri upplåtelse åt staden Kongélf af åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning. Upplästes till justering Exped.Utsktsförslag N:o 5o till Den i Augusti. tind. skrifvelse till K. M , i anledn. af f. d. Grosshandlande!) II. Weners ansökning om förlängdt arrende af Svartsjö kungsladugård. Frih. Cederström, Jacob: R. St. hafva icke beslutat någon skrifvelse i denna fråga till K. M , icke heller något svar till K. M., såsom på en propus., helst någon sådan icke af K. M. är afgifven. K. M. har öfverleinnat handlingarna till R. St., hvilka i ämnet beslutat. Deras beslut skall inlagas i en §. uti riksd.beslutet. Någon skrifvelse hafva Ständerne icke beslutat, och Utsk. har således varit oberättigadt att en sådan författa och till justering aflemna. Jag protesterar följaktligen emot denna skrifvelses godkännande. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag hör att Frih. Ceder ström afger en protest emot en skrifvelse till K. M, som ger tillkänna R. Sits beslut i en fråga, hvaröfver K. M. önskat inhemta R. Sles tanke. Det förundrar mig att Frih. Cederström kan från denna synpunkt betrakta frågan, och kan jag icke dertill uppfatta någon annan grund, än att Frihtn såsom embetsman önskar, att detta mål ej vidare måtte komma under hans handläggning. Jag protesterar å min sida emot detta förfarande af en embetsman och representant, och önskar, att det beslut, Ständerne vidtagit, måtte i formlig väg underställas K. M.
Wi wäge hoppas, at wära berörda anmärkningar, icke stola lemnäs utan - ^ - 86 l allt afseende, och det är af denna anledning, som ivi härmed anhälle, at detta yttrande jämte hwad wi til krotocollet den 4tde dennes munteligen andragit, mätte fä ätfölja den härifrån afgående exxsäition. ^näers Iarsson. Lric kellsson. Den 22tdra April. Härwid anmärkte Ledamöterne af Bonde* Ståndet, at hwad angär den rättighet-en, fom uti 16. §. blifwit Resande förunnad, at dä ridfljuts tagcs, medföra ame Lispunds särstilld tyngd; sä more i deras tanka detta hästens belastande allt^ för swart; hwarföre de yrkade at, när siik stjuts nyttjas, ej mer än endast Personen mätte ä hästen sä fortstaffaS. — Äfwensom de förmente, dels at wagnlegan borde ätmindstone i likhet med hwad ^.näei'8 k-IeljeLlon i stt Memorial förestagit, blifwa tilökt, dels vek, at som den af Ukstotts-afdelningen xrojeökeraäe tid för Resandes färdande hwarje mil stall wara för korrt, och böra til 14 timma för milen beräknas, det mätte jamwäl den«a omständighet blifwa behörigen iakttagen Tx krotocollo L. L. Irä^ärZ. Onsdagen den 4. Junit. kienum klockan 9 förmiddagen. I^pbröts Herrar Llsticirernsr för första Olsllsn Wallista til Ledamot i Helliga Ulstottet efter (rens - 86a rslenGrcswe kbilip von Lefverin, och befannsderlil wara wald N:o 282 Friherre Knäbeck, kebe ^Isxmäcr. Likaledes Herrar LleLkorsrnaL of tredje Llssscn Wallista, enligt hwilken bliswik utnämndeefter Herr krokelkorsn von Zebulrrisndsim, ti!
Om likväl, för lagens fulländning, den större latitud vid straffmätning, sorn innefattas i Lagberedningens af E. K. M.t vid 1844—1845 årens riksdag till Rikets Ständer öfverlemnade förslag till straff-lag, skulle vara nödig, så utgjorde visserligen straff-arternas förenämnda förening ett hinder; men utom det att någon betydligare utsträckning ej synes kunna gifvas detta system utan brottmåls-lagens totala reform eller omarbetning, synes en sådan utsträckning icke ovilkorligen nödvändig för vinnande af det föresätta målet. Då 1844 års Ständer godkände latitud-systemet, skedde det ock endast med hänsyn till en sådan total reform, men, enligt hvad erfarenheten visat, har ett bland de väsendtligaste hinder, som mött emot lagförslagets antagande, varit farhågan för den utsträckning ifrågavarande system deri erhållit; och meningarne i denna del synas under den sedermera förflutna lid, som medgifvit en noggrann och lugn pröfning af ämnet, allt mer och mer stadgat sig. Frihets-straffet torde emellertid svårligen kunna användas utan någon latitud; men den kan ock till en viss män stå tillsamman med bibehållandet af de hufvudsakligaste grunder, hvarpå gällande lagar emot tjufnadsbrott hvila. Då dessa lagar upptaga särskilda arter af stöld, såsom enkel stöld, hus-tjufnad, nidings-stöld, stöld ute å marken och kyrkotjufnad m. m., samt för hvarje art och åtskilliga modifikationer deraf stadga bestämda straff, på sätt inhemtas af 40, 42. 43 och 46 kap. Missgernings-Balken jemte särskilda Författningar, har Lagberedningen blott såsom försvårande omständigheter vid stöldstraffets bestämmande antagit större delen af de förhållanden, hvilka gifvit anledning att i gällande lagstiftning indela tjufnadsbrotten på sätt nämndt är. Då således domaren i berörde lagstiftning finner för hvarje fall ett, med afseende å lagstiftarens uppfattning om gerningens större eller mindre brottslighet, redan utsatt straff, öfverlemnas åt honom i Lagberedningens förslag att, efter eget omdöme, bestämma i hvad mån anmärkte förhållanden böra med - 544 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Den Banco-Fullmägtige förut medgifna rättighet att, "i händelse af ohjelpligt sjukdoms-tillslånd och afgjord oförmögenhet att •'vidare gagna verket, kunna förflytta en tjensteman på pensions-stat, oagtadt ”han sig ej om afsked anmält, samt i sådana fall anordna hela lönen säborn pension, fastän föreskrifna lefnadsoch tjenst-år ej äro uppnådda, må •'fortfarande intill nästa Riksdag begagnas, då sådant för göromålens säkra ”och skyndsamma gång finnes oundgängligen nödigt.” "Morn. 2. Skulle åter någon af vaktbeljeningen före uppnådda, här ’’ofvan loreskrifna, lefnadsoch tjenstår finnas utaf sjuklighet urståndsatt "eller eljest oförmögen att längre gagna verket, ega Fullmäglige att, efter ”noga pröfning af omständigheterna i hvarje serskildt fall, honom på ”pensions-stat förflytta, med bibehållande under sin öfriga lifstid af en ”årlig pension, motsvarande högst ? af lönen, och i öfrigt lämpad efter *’den afgåendes tjenstetid inotn verket och under tjenstgöiingen derstädes ”ådagalagda förhållande samt större eller mindre förmåga att kunna till *’sin bergning sjelf bidraga.” S. D. Lades till handlingarna Banco-Utskottes den 5 dennes på bordet lagde: Utlåtande., N:o 169, i anledning af erhållna återremisser å Utskottets Betänkande, N:o 147» med förslag lill Taxa å Expeditionslösen i Riket» Ständers Bank samt dertill hörande Discontverk och Låne-Contor; samt Memorial, N.-o 170, i anledning af ett Riks-Slånds återremiss å Utskottets Utlåtande, N:o 157. S. D. Återremitterades Banco-Utskottets den 5 dennes på bordet 4°4 Prot. Utclr. d. 8
De äldsta, sjetteklassisterna, hvilka inom skolan sasom monitörer intaga en ställning inidt emellan 1 %- rarna och eleverna, och hvilka det $ligger att i första hand öfvervaka den disciplin, som utgjorde wkolans förnämsta moraliska stöd&gt;, yttra sig vii1 stundom med alltför mycket adel och sedelarande visdom, då de yngre skola förmanas; men annars £örekommer ofta det slags &gt;slang$, som pojkar alska att anviinda. Att sådant val återgifves med svenska uttryck &amp; r en förtjiinst, som kommer öfversiittarinnan till del och som fullt uppväger några små inadvertenser vid korrekturläsningen. Boken bär sptår af att icke precis vara skrifven i går, men den berömda författarens namn torde tillräckligt rekommendern.densamma hos föriildrar inom allvarliga hem, hvarest ' finnes ungdom som nhtt skolans högre stadier. P&amp; Amazonflodens strllnder af W. A. G. Ki~~ydo~z. Of~ersättning från. engelskan. Illustr. Pris 4 honor. Detta arbete skall helt visst med förtjusning mottngas af alla dem, som äro intresserade af naturkunnighet, ty på ett mycket roande satt får man här göra bekantskap med en ej obetydlig del af Sydamerikas rika och egendomliga djiiroch v8xtrii.rld. Knturskildringarna äro i allmanhet med större eller mindre fintlighet inflätade i själfva berättelsen, hvars hufvuddrag v i hiir i största korthet återgifva. E n köpman i Quito blir till följd af en statshvälfning nödsakad att fiy fr %n sitt hem. Hans barn, tvtå söner och en dotter, hvilka blifvit uppfostrade i England, mötas vid sin &amp; terkoinst till hemlandet af den nedslfiende underriittelsen, att deras föräldrar lämnat Ecuador och på Amazonfloden begifvit sig österut; hvar dessa slagit sig ner lyckades de ej att f; reda pi. Atföljda af en 16-ars gosse, en skolkamrat till den yngre af bröderna, och ett par tjaiiare, begifva sig de unga genast Astad för att uppsöka flyktingarna.