Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplyst, hafva konstTänder, gjorda länder, hvilka för längre tid tillbaka förtullades såsom Emalj, arbetad, sedan denna bestämmelse borttogs ur tulltaxan, hänförts till porslin, äkta, hvitt, med en tullsats af 20 öre per skålpund, men då denna tullafgift vore alltför låg för eu så dyr vara, hvilken vanligen vore försedd med infästade stift af platina, 52 Bevillnings-Ulsltollcls Betänkande åm S. Urband m. m. ladd. Vagnar. Lafva embetsverken ansett densamma böra tullbeliandlas såsom varor i faxan ej nämnda och föreslagit, att ifrågavarande artikel måtte i taxan upptagas på följande sätt: »Tänder, konstgjorda, tullbeliandlas såsom varor i taxan ej nämnda, arbetade.» Till detta förslag tillstyrker Utskottet bifall. I betraktande af den obetydliga tillverkning af Ur, som inom landet eger rum, och då denna artikel torde utgöra föremål för oloflig införsel, hemställer Utskottet, att afgifterna måtte nedsättas för följande slag deraf, nemligen: för fickur med guldboett från 4 till 3 R:dr och med boett af andra materialier från 1 R:dr till 75 öre stycket, för skeppskronometrar från 20 till 10 R:dr stycket, samt för lösa eller oinfattade urverk, eller delar af ur, från 3 till 1 R:dr per skålpund. Enär, enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplyst, den nuvarande taxerubriken »Urband* och r Urkedjor” af annat ämne än guld och silfver, med hänvisning till bijouteri-varor, torde vara obehöflig, då dessa finnas bland nyssnämnda varor upptagna samt den lemnade hänvisningen för urbands tull behandling kunde anses mindre lämplig, hemställer Utskottet, i enlighet med embetsverkens förslag, att ifrågavarande rubrik måtte ur taxan uteslutas.
Ijhtber för taperingSförrättningenö fortgång ftg göra låter, bör bcgårb upplåning om ben af Staperingöfommittéen fjåförba bettultningSafgift ffatt* ffplbig på ftölfct mebbefaö. ®efjutom ocf) på bet fpoar ocf) en ffattffplbig må fontina i tillfälle erhålla fännebont om be l;o8 Staperingéfommittéen ffcbba förånbrtngar i Saetoillntngöbereb* ningarnaö taperingöförflag, åligger bet ben, forn fört Jtomnuttcenö protofoll, att, inom fjorton bagar feban ben .ftommittéen åltgganbe tareringsförrättning blifmit afflutab, aflemna, i ftab tilt SJiagiftratcn odj på laitbet till fomnumalftämmanS orb* föranbe, förfamlingönnö ntffrifita ntbrag af fagbe protofoll, utmifanbe alfa af £ape* ringöfommittéen bcffntabc föränbringar uti od) tillagg till Serebningenö afgiftta för* ffag. ©efja protofollöutbrag fiola, uitber mifj beftåmb od) meberbörltgen lungjorb tib, på lämpligt od) bertoib äfmen tillfånnagifmet ftålle l)ållaö be ffattffplbige tilt^anba. § 57. Sufteringen af bet Ijoö StaperingSfommittéen förba protofoll beftprfeö genom berå tecfnabt tntpg af Jvommittéenö orbföranbe od) tloå Icbantötcr. @å fnart be i ofmanftåcnbe § 56 omförmälba protofollöutbrag åro utflrifna, bör protofolfet af* lemnäs till ben tjenftcman, forn bet tillgör att antccfningarna i taperingSlångben toerfftålla.
Jag tror, att då man, utur ganska riktiga synpunkter, gör stora uppoffringar för Correctionslnrättningar; står det ej i något sammanhang dermed, att göra straffbestämmelser af den natur, som den ifrågavarande. Ännu en anmärkning emot Betänkandet torde förlåtas mig. Den torde alldeles förfalla, då den bedömmes af en Domare; men mitt omdöme är förvilladt af ordställningen. Jag vet nemligen icke, om, då en förbrytare, som redan är dömd till högsta kroppsplikt, genom denna nya lag blir ålagd ett straff, den gamla lagen förblifver gällande, att han skall straffas i ena bot, eller om han skall straffas dubbelt, för det verkliga brottet och för det diktade. Det torde kanske vara orätt af mig att sätta i fråga, det tydningen kunde blifva sådan; men i alla fall uppkomme det förhållande, att en till högsta kroppsplikt förfallen person, som pådiktade sig ett brott, för hvilket högsta kroppsplikt är 364 Den 3o Mars e. m. bestämdt, skulle slippa allt straff för denna dikt; då deremot en person, som blifvit dömd till 30 par spö och pådiktade sig ett brott, som medförde en lika bestraffning, finge ut äfven desse 20 par. Jag föreställer mig, att lagstiftningen bör vara försigtig att framställa sådane förslag, som ej blifva antagne. Vi se att vår styrelse är ganska mild och menniskoälskande; vi hafva sett den anbefalla lindringar i verkställigheten af spöstraffet, detta barbariska straff, som vi ännu ej torde kunna undvika, men som vi böra hoppas att framdeles kunna afskaffa. Jag hemställer derföre, om icke det samhällsonda, hvarom nu är fråga, kunde på något annat sätt motverkas. Jag tror, att det redan till en stor del är motverkadt genom den Författning, som i senare tider blifvit vidtagen, att ej brottslingen genast förflyttas, utan att en undersökning föregår, och att således de tillfällen äro minskade och ännu mera måste minskas, då brottslingar bekänna på sig diktade brott. Jag tillstyrker afslag å förslaget, såsom innefattande en olämplig lag. Herr Ribbing; Arvid:
Lades till handlingarne; \:o 15, angående af Riksdags-fullmägtigen M. Pehrsson yttrad anmiirknings-aiiledning i anseende lill medgifvande för Finska och Åländska fartyg alt ytterligare i 3 år användas till inrikes transport af trädvaror och tjära från de Norrländska Länen: Lades till handlingarne; -No 16, angående af Riksdags-fullmägtigen Carl Ersson yttrad an - Pro!.-Utdrag, den 3o November 1844- ^ märknings-anledning, i afseende på behandlingen af skedda auctations-anbud å vissa till Strömsholms Kungs-ladugård och stuteri hörande lägenheter; Luden till handlingar ne. S. 1). Föredrogos Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens följande betänkanden; N:o 9, i anledning af väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 10 April 1S10, rörande afgärda hemmans-egares rätt att söka skifte å skog och utmark: Bifölls; N:o 10, i anledning af väckt fråga om vidtagande åtgärder alt förekomma tilltagandet af så kallade proletärer: Med ogillande af Utskottets hemställan i detta betänkande, beslöt Ståndet, att Rikets Ständer skulle genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj;t anhålla, att Kongl. Maj:L täcktes på det i betänkandet framställda angelägna ämne fästa Nådig uppmärksamhet samt, derest Kongl. Maj:t al denna underdåniga anhållan lemnar Nådigt alseende, Proposition i ämnet, efter vederbörandes hörande, till Rikets nästa Riksdag sammankommande Ständer i Nåder aflåta. S. J).
Om en samhällsmedlem ej har tid eller krafter öfriga från förvärfsarbetet att ägna åt sina barns uppfostran, åt sin egen tidsenliga intellektuella utveckling, åt ett personligt och själfständigt deltagande i det offentliga lifvet o. s. v., så är hans existens helt visst ej så civiliserad, som vi älska skryta med, att "vår" tillvaro nu för tiden är. Och vi ha ej rätt att slå oss till ro med den tanken, att ifrågavarande medborgares materiella lif ju dock i många viktiga hänseenden är mycket bättre än hans farfaders var. Vi måste fordra, att hans andliga tillvaro skall vara förbättrad lika väl som hans materiella. Men hans andliga tillvaro kan ej vara god, om den ej är byggd på andlig frihet. Och blott den besitter värklig andlig frihet, som icke blott har juridisk rätt att utveckla och i allmänna lifvet öfva sina andliga förmögenheter, utan ock har den därtill erforderliga ledigheten. I slutet af förra århundradet talades stora ord om "oförytterliga människorättigheter", om "frihet, jämlikhet och broderskap"— i synnerhet om "frihet"! Man sökte tillförsäkra alla medborgare den juridiska rätten till andlig frihet—men det är först i slutet af vårt århundrade, som man på allvar börjat sträfva efter att också tillförsäkra alla medborgare det mått af ledighet, utan hvilket den andliga friheten förblir en död bokstaf i lagboken. Vi hafva nu en utgångspunkt för bedömandet af normalarbetsdagens värde för arbetarnes andliga välfärd. Vi spörja: Hvad är frihet för en lönarbetare? Hur mycket har han kvar af sin juridiskt erkända frihet, om en absolut oreglerad konkurrens med kamraterna och de oberäkneliga konjunkturerna på världsmarknaden tvinga honom att sälja tolf eller fjorton timmar om dygnet åt en arbetsgifvare för ett ytterst knappt lifsuppehälle? Politiker och nationalekonomer, som studerat den modärna normalarbetsdagslagstiftningens och fackföreningsrörelsens inflytande på arbetarklassen (särskilt i England), hafva mångfaldiga gånger besvarat denna fråga på ett sätt, som kan sammanfattas i orden: lönarbetaren har så mycken frihet, som han hvarje arbetsdag har fri tid.
Wid wäre förfäders ära> saken är wig tig — ämnet innefattar en stor polikist nytta en ewigt moralist rigtad är folkets skarpa blick» O zÄO Den 28 Maji G du första — du ädla bland swensta Rikä-Sränden! dcste dyrkare, veste store, veste sa stöm sinc le benämningar! innefatta alt — hwatz ännu wore qtt tillägga (öre we krolick, vaviä k^aralä, upläste följande-' W'rdsamk Memorial! Af mitt ständs förtroende kallad ris! ledamot i Allmänna Oecononrjaoch Beswärs-UtEotlet witz denna Riksdag, har jag delragir i öfweiläggningarne, som förekommit med anledning af Riksens Ständers remist nppä Kongl. Maj-.rs uäoiga proposition, rörande hräuwinsbränmngen i Riket. Metz aglning för de ledamöters öfwenygelse, hwilka genom pluralitet åtgjort Ukstottcrs besiut sädant, som mlatandet till Riks Ständens plena det innnehaller anser jag lifmäl för en styldighet att för ming prineipaler redowisa, pä hwilka grunder jag i wista Delar icke kunnat mig med UtstoilekS pluralitet före, ua. Jag inskränker mig härwitz helt och hållet till det första momentet af ämnet, nemligen i hwatz mohn bränwinebränningcn » Swerige för närwaran, de bör wara mer eller mindre inskränkt. Utskottets pluralittz har witz afqöraNdet af denna prämist lämnat företräde ät hwatz be kalla naringöfriHetsprincipe, och derföre intet stal funnit, att genom eu ny instränkande författning återinföra en småaktig och förhatlig kontroll, förorsaka förluster: ät dem som trodde pä warakrigheten af de grundsatser, som i8tc> ars Ständer etablerat, och hotz swensta folket rväcka mistnoende lill den anda, som leber dest representanter.
Ridderskapet och Adeln väckta Motion om skjuts-väsendet, utan i ett annat, angående postväsendet , och hade i allt lall Utskottet derå icke kunnat tillstyrka bifall, enär Utskottet anser lämpligast, alt skjulsväsendet, hädanefter som hittills, förblifver i hvarje Län under Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes inseende, hvilka ärö i närrnaste tillfälle att tillse, det dermed ordentligen tillgår, samt att förordna om rättelser^ då sådane påkallas Anmärkningen att stadgande saknas, efter hvilken beräkning legan skall betalas, då kronan består resan, lärer förfalla, enär det synes följa af sig sjelf, att den, som i kronans ärenden begagnar Gästgifveri-skjuts, hör betala samma skjutslega, som alla andra resande. Samma förhållande anser Utskottet inträffa med den anmärkningen, att fördelning af Gästgifveri-skjuts-skyldigheten skall af Utskottet blifvit föreslagen på 3» Besv. och Oecon. Utsk. Bettie. N.-o 1/j.a. alla hemman, utan afseende på deras olika natur och andra omständigheter, som till undantag kunde föranleda; ty då Utskottet, pag. 25 i Betankandet, föreslagit reserv-lagens tillökande med andra hemman, sorn dertill kanna -nara att tillgåj har det dermed icke kunnat vara Utskottets mening, att dertill skulle användas äfven sådana hemman, som lagligen äro från Gästgifveri-skjuts-skyidighet befriade.
På Ölme komministergård har aflidit prostinnan Hilda Laurell, i den höga åldern af något öfver 82 år: Dotter af prosten Sven Vigelius och hans maka, född Abelin, förenades hon år 1833 i äktenskap med dåvarande sockenadjunkten i V:a Emtervik, sedermera kyrkoherden och prosten i Sillerud Emanuel Laurell, som afled i slutet af 1870-talet. Den aflidna hörde ingalunda till de så kallade hvardagsmänniskornas skara. I rikt mått utrustad med de ädla egenskaper, som sprida glädje och frid, var prostinnan Laurell ett mönster såsom god maka, öm moder och husmoder. En lärarinnas roman. En svensk kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg. (Forts.) fll två år stannade Kerstin i häradshöfdingsfamiljen. Hvilken lugn och lycklig tid var det icke för henne! Under denna tid hade hennes herrskap mer än en gång varit bjudet till prosten Thorells, och fröken Anette hade alltid skickat en vänlig hälsning till Kerstin med förfrågan, om icke också Kerstin ville göra sällskap. Men hon undanbad sig alltid bestämdt, utan att angifva något skäl. Pastor Filén fanns fortfarande i prostgården, och det talades om i trakten, att han till sommaren skulle gifta sig med prostdottern. Kerstin kunde nu höra det lika likgiltigt, som hade det gällt en fullkomligt främmande person. » Hvad var icke detta allt att tacka Herren för, » sade hon sig själf. På jordisk kärlek tänkte hon icke mera. Ett par gånger under, dessa två år hade hon haft giftermålsanbud, ena gången af en bruksbokhållare, andra gången af en bland Fosterlandsstiftelsens kringresande predikanter. Men hon hade stilla och ödmjukt afböjt dem båda. Det var icke hennes kallelse, sade hon. Hon ville helst lefva ensam. Icke behöfde hon äktenskapet för att vara lycklig. Den himmelske brudgummen var henne nog. Sådan hade lifvet gjort den ännu unga och vackra Kerstin Sangvin FEMTONDE KAPITLET. Vid sommarens början tredje året beslöt sig häradshöfding Valdes för att resa till badort. De diskuterade länge och väl om platsen.
Det enklaste och tydligaste är fördenskull att icke bestämma den tid, inom hvilken amorteringen skall vara verkställd, utan endast den minsta procent af den föreskrifna summan, som af Fullm:ge hvarje år skall användas till amortering. Om således, på sätt Utsk. stadgat, Fullm:ge hafva att röra sig med en summa, motsvarande 5 proc. af det belopp, som skall uplånas, och man ytterligare föreskrifter, att Fu!lm:ge få, på det sätt de fiona fjenligasl, bestämma kapital-rabatt och deraf beroende ränta, likväl så, alt de alltid ega att använda minst ^ proc. å det föreskrifna kapitalet till dess amortering, så kan, efter mitt förmenande, någon tvetydighet derutinnan icke upslå. På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, vågar jag föreslå alt ifrågavar:de mom. målte af R. o. Ad. varda antaget med följande förändrade lydelse: ”Till ränteliqvider för dessa obligationer och kapitalets amortering anvisas samt upföres å den stat, som af R. St. vid hvarje Riksdag varder för Riksg:s-Konl. utfärdad, ett, i öfverensstämmelse med Reger:s-Form:s 66 § utgående, årligt anslag, svarande emot S proc. ä det belopp, som enligt R. Shs beslut, skall uplånas, sä alt minst ^ proc. ä det föreskrifna kapitalet ärligen användes till länets återbetalning etc. Hr Gripenstedt: I sjelfva saken har jag alldeles samma tanke som Gr. Lagerbjelke, men jag hemställer dock, huruvida det sista af honom föreslagna tillägget är behöfligt. Jag har nämnt, det jag anser, att man icke lill kapitaloch ränte-afbelalningarne bör bestämma mer än 5 proc. af lånesumman, och likaledes anser jag det icke heller vara tjenligt eller nyttigt att stadga någonting angående tiden. Men då det jemväl är föreskrifvet, att räntan högst 326 Den 7 November. får bestämmas till 4 proc., så vill det förekomma mig som skulle icke någon vidare föreskrift behöfvas; <riär det nemi. faller af sig sjelft, att skillnaden mellan dessa särskilda belopp blir amorteringsproc.
Ståndet den 5 sisth Maj ingifvet och till Allmänna Besvärs» och Oeconomie-Ufskottet remitteradt Memorial» har Herr Rådmannen E. G. Hamnström yrkat, att den ålagda skyldighet för Skeppare eller Förbön - Den 11 Juli. liog bönder, att å Landets egna förädladé varor, som från Uppstäder till Stapelstäder försändas, vid Tullkamrarna uttaga förpassningar, såsom, efter hans tanka, medförande allsingen nytta, men väl kostnad och uppehåll vid transporternas verkställande, måtte få upphöra. Och har han härvid i synnerhet fästat sig vid denna författnings olägenhet i afseende på jerns och andra metallers fortskaffahde från Uppstäder, å hvilka vågpass ifrån Uppstaden alltid medföljde fragtsedeln; anseende Herr Rådmannen Tullkamrars förpassningar så mycket mindre nödiga, som ifrån en del Bruks enskilta lastageplatser det är tillåtet, att utan ett sådant vågpass eller något anmälande vid Tullkammare Brukseller andra effecter till Stapelstad transportera. Härutinnan hafva äfven Herr Rådman Kjellander, Herr Borgmästaren Hellman samt Sockerbagaren Herr Lundgren i afseende på Carlstads, Westerås och Christinehamns Städer, instämt, och likaledes sökt visa nödvändigheten af de hit hörande stadgars upphäfvande. Hvad sålunda anfördt blifvit, har Utskottet i noga öfvervägande tagit, och sedan det inhämtats , att den öfverklagade skyldigheten, att på jern och metaller samt några flera varor i Uppstäder taga förpassningar, enär de till Städer, som vid Saltsjön ärti belägna, skola transporteras, egentligen är ålagd genom Kongl.
En vän, som på gamla dagar slagit sig ned i denna idylliska stad, för att i naturens och älskliga naturbarns armar filosofera öfver samhällslifvets skuggsidor, en gammal, tänkande vän, med ett ord, upplyste mig just i sitt sedvanliga nyårsbref, att herr agenten, som stannat der hela tre veckorna, förstått sätta sig i respekt hos de vänliga Trosaboarne genom att presentera sig som konsul för någon af Söderhafsöarna med en mycket stillsam och lojal befolkning, som nöjde sig med att lefva af trädrötter och ostron, nilr man icke kunde komma åt att äta upp någon af sina bästa vänner. Såsom en framtidsman, derjemte stadsfullmäktig, riksdagsrepresentant och riddare in spe, hade för öfrigt herr Apollonius Jaberg blifvit ett lejon bland damerna i den lilla förtjusande staden. Det bildade umgänget ute-Ur dagens krönika. 5 Stadens vördade patriarker, som hafva hufvud och förstånd för alla, blick, förutseende, nit och intresse för alla, som tänka för alla, handla för alla, men ega känsla blott för sig sjelfva, dessa embetsmannaverldens och bankhvalfvens småstadshalfgudar måste naturligtvis äfven nu vaka öfver samhällets välfärd och rykte och våga icke der vid lag sätta valmansmajoritetens medborgerliga dygder på prof. Det kunde bli skandal af. Det kunde sluta med en revolt. Det kunde gå ända derhän, att staden blefve representerad af en. man med allmänt förtroende. Deraf utsättandet af denna dag för valet. Och dagen närmar sig. Herr redaktör Våghals, en jätte till själen ännu mer än till kroppen, med orakelmin som en gammaltestamentlig profet och med annonserad kärlek till menskligheten som en nyevangelisk apostel, har, äfven han, hyrt sig en landtlig stuga med gräsbete på taket, likvisst belägen strax i närheten af denna stad, hvars öde han anser sig stark nog att bära på sin breda rygg, skulle han än — liksom forut vid de besynnerligaste politiska förvandlingar — sluta med att gå på alla fyra för makten, äran och härligheten.
N.-o 3iJ sätt iörebygges, med mindre sådane Stadganden vidtagas, hvarigenom den nu brukliga för klanderfri antagna Expeditions-stilen upp-i hör alt så kunna anses. Med ledning af det föredöme, som i detJ ta afseende är att hemta af de, från Kongl, Maj:ts Justitias llevisions-Expedition, mot Lösen utgående Domar, Utslag och Resolutioner, anser jag mig böra i så målto tillstyrka bifall till de härom väckta Motionerna, att stadgas må, det hvarje Expedition, hvarföre lösen erlägges, bör innehålla 28 å 3o räder å hvarje sida, med 8 å 10 stafvelse!] å hvarje rad, öfver hufvud räknadt. Skulle bifall härtill lemnäs, så torde likväl den jemkning i Expeditions-Taxan blif-; va nödig, att den för närvarande bestämda lö^ ser. för andra arket jemväl måtte blifva gällande för de efterföljande, emedan i annat fall Lösen icke skulle vara tillräcklig för bestridanJ de af renskrifningskostnaden. Dermed instämde Häradshöfdingen Cronl STOCKHOLM, Elméns och Granberg* Tryckeri, 1S19J Lagsamt A. Desi).- o. Oec.-Utsk. Uti. 1 Ankom till Exp.-Utsk. d. 18 April 1829. N:o 52, Utlåtande, i anledning af åtskilliga föreslagna förändringar, så väl i 1805 års Kongl. Förordning om Skogarne i Riket, som i andra, med Skogshushållningen gemenskap egande, Lagar och Författningar. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vallöf!, Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lagsamt Oeconomie-Utskotten remitterat åtskilliga Memorial, åsyftande ändring och rättelse, dels i i8o5 års Kongl. Förordning om Skogarne i Riket, dels i andra, med Skogsväsendet gemenskap egande, Lagar och Författningar. Öfver dessa Motioner, hvilka
Den, som vill, att, på sätt tre Stånd beslutat, arliklarne ”pomeranser” samt ”pomeransknoppar och skal.” fortfarande skola upptagas under serskilda rubriker med införselstull, de förra af 1 sk. 6 r:st, och de sednare af 2 sk., allt per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, sammanföras nämnda artiklar i en rubrik och åsättas 1 sk. 6 r:st införselstull per skålpund. Porslin. I afseende å oäkta, hvilt porslin hade Utskottet tillstyrkt att å la 11- rickar bibehålla gällande införselstull 2 sk. skålpundet, och alt å andra pjeser nedsätta införselstullen från 5 sk. till 4 sk. per skålpund. Detta Bevillnings-Utskottets Memorial, N.-o 23. 49 Detta förslag hafva, i fråga om förstnämnde rubrik, Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bondestånden godkänt; hvaremot Borgareståndet beslutat nedsättning af införselstullen a tallrickar till 1 sk. 6 r:st skålpundet. Beträffande åter tullen a rubriken ”andra pjeser”, så har Borgareståndet godkänt, men de öfriga Stånden, vidblifvande gällande taxa, ogillat den af Utskottet föreslagna tullnedsättning. På grund häraf inbjuder Utskottet Borgareståndet att frånträda sina beslut och, lika med de öfriga Stånden, för oäkta, hvilt porslin bibehålla gällande tullsatser; och föreslår Utskottet, för det fall, att denne inbjudning icke antages, följande proposition till omröstning: 242:o Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds fattade beslut, anser gällande införselsafgifter å hvitt, omåladt porslin böra bibehållas, nemligen: för ”tallrickar” 2 sk. och för ”andra pjeser” 5 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättas dessa tullafgifter å tallrickar till 1 sk. 6 r:st. och å andra pjeser till 4 sk. per skålpund.
Dito Lagerbjelke 140 Medelhafvet Dito Najaden . ... 140 Södra och Norra Amerika samt Westmd» Kostnaderna för de år 1849 utgångna Korvetterna Lagerbjelkes och Najadens expeditioi uppgifvas, emedan liqvider derom icke ännu inkommit, men anordnades vid förordnandet om san anslag samt 40,000 Rdr af Handelsoch Sjöfarts-fonden. De åren 1848 och 1849 till de Danska och Tyska farvattnen utgångna eskadrer hade delse af kapares utrustande, som vid öfriga möjligen förekommande tillfällen, vaka öfver fredandet a visade serskilde medel. Stockholm och Kongl. Sjöförsvars-Departementet den 7 Januari 1851. editioner med Svenska Fartyg, hvilka, / och för handelns och i40—1849 fran Sverige utgått. Tiden för Expeditionen. 1 ]xpeditionskostnad. Af Flottans medel. Af Handelsoell Sjöfa rts-fonden.