Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfvenså hafva Revisorerne genomgått Banco-Fullmägtiges Protocoller till och med den i5 sistlidne September; och Commissariernes Protocoller, serskildt för de allmänna och serskildt för de med Fastighetsoch Odlings Lånens utgifvande och bevakning gemenskap ägande ärenderne, till och med förlidne Julii månads slut, hafva blifvit rådfrågade i de ämnen, som funnits påkalla någoir vidare uppmärksamhet. Revisorerne hafva äfven inventerat Bankens Cassör och Förvaringsrum för ädla metaller, färdigskrifne Sedlar, Laneoch Säkerhets-handlingar, inlemnade Deposita m. m., genomsett Bankens Myntoch MedailleCabinett, besökt de egentliga Expeditions -Contoiren och i ögnasigte tagit Bankens Brand-Anstalter, f Dels af Banco-Discont-Directionens berättelser, och dels uti de hos Revisorerne företedde Protocoller och Berättelser om de genom serskildt utsedde Rikets Ständers Ombud årligen förrättade Revisioner af Banco-Discontens, Götheborgs och Malmö Låne-Contoirs Räkenskaper och Förvaltning, hafva Revisorerne ägt tillfälle alt inhemta fullständige upplysningar om Discont-Rörelsens gang, så vid Banco-Discont-Verket i Stockholm, som de serskildte Province-Låne-Contoiren. I afseende på Götha Canal-arbetets fortgång, har kännedom vunnits af Banco-Fullmägtiges Protocoller och de deruti åberopade handlingar, rörande årliga Inspectionsoch Revisions-Förrättningarna, hvaruti en Ledamot å Bankens vägnar deltagit, äfvensom af Götha Canal-Directionens till Rerisorerne ingifne Berättelse. Till Rikets Ständers kännedom och ompröfning få Revisorerne härmed framställa de under deras förenämnde granskning befunna förhållanden och förekomne vigtigare frågor. §. i. Bankens Ställning.
t 45 under öfverläggning och afgörande, samt att de öfriga frågorna skulle framdeles serskildt behandlas; och efter skedd föredragning af Prolocollen i dessa delar, anmälte Föredraganden vidare i underdånighet, att Svea Hof-Rätt, uti skrifvelse den 20 sistlidne Junii, i underdånighet anfort, att då genom Kongl. Maj:ts serskilda Nådiga Författningar af den 17 sistlidne April, angående upphörande af Bergs - och Commerce-Collegiernas domsrätt i vissa förut dithörande Iviste-, brottoch utsökningsmål, äfvensom af Styrelse-verkens domsrätt i vissa dem tillhörande mål, de t v isteoch brottmål , som hittills blifvit af Bergs-Collegium handlagda, saint en stof del af de ärenden, hvilka förekommit å Commerce-Coliegii Justitiae-Division, blifvit hänvista att upptagas i Svea Hof-Rätt, hvarjemte denna HofRätts göromål blifvit tillökade med dem af omförmäldta, från nämnde Collegier och Styrelseverken skiljda, mål, med hvilka j jemlikt berörde Författningar, Hof-Rätterne i allmänhet, hvar inom sin Domsaga, böra taga befattning, så blefve det oundgängligen nödigt, att Hof-Rätten , från och med detta års höst-session, Bih. till R. St. Prof. 1828 och 182g. 1 Sami., 1 Band. usta fl eif t. (B) to i46 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 2. fördelades permanent på 4 Divisioner. Då Hof-Rätten för närvarande, utom President och Vice-President, består af 21 Ledamöter, och fem Ledamöter utgöra domfört antal å hvarje Division, hade väl Hof-Rätten tillräckligt antal Ledamöter för verkställigheten af en sådan fördelning å fyra Divisioner; men derigenom hände, att en Division komme att bestå af Ordförande och fem Ledamöter, som i lottning deltoge, och de öfriga af Ordförande och fyra i lottning deltagande Ledamöter; ett förhållande, sorn ledde till olikhet ej mindre i form än äfven i arbetsskyldighet
Det är exempel på inom de samhällen, der jag bidrager till de fattiges underhåll, att personer finnas, som äro utmärkt skickliga arbetare, derjemte ärlige och höflige, och i följd deraf företrädesvis eftersökte af dem, som äro i behof af arbetare, hvarföre tle ofta äro i tillfälle förtjena flera riksdaler om dagen, men hafva ett så öfverdrifvet begär efter brännvin, att litet eller intet af arbetsförtjensten lemnäs till familjens underhåll, hvarföre det händer detsamma sorn varit synligt bär i hufvudstaden, att man om nätterna träffar små barn, sittande på trappor eller gående pä gatorna, för att väcka medlidande, och på sådant sätt af ömsinta menniskor få sina förnödenheter. Jag yrkar derför, att Utsk:n uppgöra lagförslag, huru sådana husfäder skola behandlas för att förmås till försörjandet af sina familjer. 11 §:n innehåller: ”Då fattighjon visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, må sockennämnd, der annan rättelse ej gör tillfyllest, besluta en lämplig minskning af hjonets underhåll.” En sådan bestraffning kan äga rum inom fattighus, men som de fleste af understödstagarna vanligtvis bo för sig sjelfva oell hafva barn alt uppfostra, så är en sådan straffbestämmelse icke alltid tillämplig, hvarför Utskm för sådana personer torde uppgöra någon särskild lämplig strafflag. Uti i4 §:n 3 mom. står: ”För manskap af värfvade armeen och flottan, samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder med lön på stat” etc. Jag anser mig endast böra upplysa, att manskapet vid värfvade armeen icke har någon lön på stat, utan får af statsmedel 300 Den g September f. m endast några skiliingar om dagen den tid del blir till tjenstgöring anbefaldt. i8 §:n i nion), innehåller: ”Om fallighjon beträdes ined beltlande utom det samhälle del tillhörer, skall det genast försändas lill hemorten och kostnaden dertill ersättas af nämnda samhälle. Med andra tiggare och obehörigen kringstrykande personer för fa res på sätt i lagen emot lösdrifveri och försvarslöshet stadgas.”
Sitt bifall till Rikets Ständers begäran om räkneenhetens bestämmande i så kallade Riksdaler Courant och bibehölle det gamla räknesättet i Riksdaler Banco; så hade Rikets Ständer vid sednaste Riksdag, uti underdånig skrifvelse af den 8 Augusti 1840, förmält, att äfven de tagit i öfvervägande frågan om ett förändradt mynt-system, med hvad dermed eger sammanhang, och dervid haft tillfälle stadga sin öfvertygelse, att den sedermera förflutna tiden icke medfört någon hufvudsaklig förändring i de omständigheter, som vid 1834 och 1835 årens Riksdag föranledde dåvarande Ständers underdåniga anmälan om olägenheterne deraf, att någon bestämd räkneenhet för penningeförhållandena inom Riket ej funnes; att Rikets Ständer också fullkomligt instämde i den vid samma tillfälle yttrade och af dagliga erfarenheten allt mer och mer bekräftade åsigt i afseende å dessa förhållanden, hvilka måste föranleda en för allmänna penninge-rörelsen i så många fall menlig olikhet i begreppen om fastigheters, varors, arbetsbiträdens och fordringars uppgifna värden; att sedan de omväxlingar och förändringar, Rikets Bih. till R. St.
Men du är så allvarsam?” afbröt hon sig sjelf med en kärleksfull blick på modrens sorgsna anlete, ”är du ledsen för det jag dröjde så länge, men det skall du ej vara, ty, ser du, jag har ju bundit en krans under tiden, som jag skall ge morbror. Är den ej vacker mamma lilla?” ”Jo mitt barn,” sade modren, men hennes blick var häftad endast på dottrens vackra anlete och hon tryckte henne ömt och innerligt till sitt hjerta, kännande lifligt, att hon numera utgjorde den enda länk, som ännu förmådde fästa henne vid en lyckligare tid. ”Men hvar kan den morbror dröja?” frågade Helena otåligt efter en stund; ”jag tror han glömmt oss i dag.” ”Det tror ej jag,” svarade härvid en röst helt nära och den efterlängtade framträdde ur skogen. Med ett utrop af glädje sprang Helena emot honom och gaf sin enkla, men vackra och doftande gåfva. Derefter vandrade alla tre långsamt mot hemmet. En timma sednare samma afton rullade, från den närmast Elisabeths boning varande gästgifvaregården, en resvagn. Tvenne herrar sutto deri. Den ena var ännu ung, den andra blek, lutad och skugglik, med ett ord Rudolph. Stumma sutto de under den snabba färden. Mägtiga tankar tycktes kämpa i Rudolphs sinne, endast afbrutna af en häftig, orolig rynkning på ögonbrynen af smärta, hvarje gång en större skakning på den på mjuka fjädrar gungande vagnen förmärktes, men straxt derpå försjönk han åter i lika djupa grubblerier. Så förgick timma efter timma, mil efter mil. Natten igenom gick färden och tidigt om morgonen befunno de sig i Å.. På värdshuset, der de togo in, dröjde de endast ett par minuter och begåfvo sig derefter ned till stranden för att gå ombord på det vackra, eleganta ångfartyget Finland, som skulle öfverföra dem till Sverige, derifrån de vidare ville fullfölja resan till södra länderna. Allt var af en vän förut iordningställdt till resan och fartyget färdigt att afgå. Ännu på stranden, hörde de redan qvartskottet aflossas och de skyndade sig att komma på fartyget. Rudolph gick förut, den andre följde honom.
Om de andra Stånden hade gjort på samma sätt, så bade artikeln försvunnit; men då de bifallit Utsk:s förslag, så kan frågan icke mera qväfvas, och då får jag fästa uppmärksamheten derpå, att de andra Stånden beslutat förtullning efter vigt med 25 proc., men R. o. Ad. efter värde med 33j proc., hvarföre jag hemställer, att R. o. Ad. mätte förena sig med de öfriga Stånden. Häruti instämde Hr Rosenblad. R. o. Ad. instämde i de öfriga RiksSt-.ns ang:de förtullningen af borstar fattade beslut, i följd hvaraf voter:s-propos:n N:o 19 ansågs förfalla. 12 Den 2 April f. m. 2S:sta punkten, ang:de förlullningen af urlikeln ”Broderduk, Marle och Stramalj”. Gr. Cronhjelm: Af samma grund, som jag nyss nämnde, har jag icke i den föreg-.de discussionen trott mig böra väcka fråga om denna artikel; men torde jag nu fä hemställa, efter R. o. Ad. i denna fråga står ensamt mot de öfriga Stånden, att Ståndet ville sig med dem förena, hvarigenom den 20 votenspropos:n skulle förfalla. Frih. Cederström: Den tid Ståndet har förspillt på öfverläggningar om sjelfva taxan föranledde till särskilda beslut derom, deruti tilläfventyrs helt andra personer dellogo, än de som nu äro närvarande. Dessa beslut äro icke af beskaffenhet att de nu kunna upphäfvas af en tillfällig majoritet för all få en voter:spropos. alt förfalla. Ett af de två, antingen var det öfverflödigt att öfverlägga om taxan och derom fatta beslut, eller också är det klart, ali raan icke bör upphäfva hvad man heslulit, derföre att raan stannat i skiljaktiga meningar, utan låta grundlagen fä gälla. Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström lärer väl icke kunna bestrida Ståndets rätt, att, i det skick saken sig nu befinner, göra afseende på Ulsk:s inbjudningar eller ock att icke göra afseende derpå.
Det är för att borttaga, och om möjligt för framtiden undertrycka hvarje tanke härpå, som jag anhåller att med några ord få antyda några omständigheter, hvilka synas mig bevisa att bär i Sverige, med den särskilda ställning, hvari Statsmakterna hos oss befinna sig till hvarandra, det är, om möjligt, mera angeläget än på andra ställen, att tryckfrihetslagen är af grundlags natur. Vi kalla oss här i Sverige ett fritt folk, mine Hrr! Men om vi närmare efterse betydelsen af detta ord, är det mycken fråga om, huruvida vi icke böra reducera eller sammanfatta begreppet derom så som den Engelska tidningen Times gjort i afseende på den Engelska pressens utfall mot Kejsar Napoleon. Times yttrade nemi., att »tryckfriheten utgör för oss allt hvad vi äro, allt hvad vi varit och allt hvad vi komma att blifva.» Ty med det samhällsskick, hvaruti vi befinna oss i Sverige, och med den fördelning mellan Statsmakternes attributioner i allmänhet, som här äger rum, är tryckfriheten verkligen det yttersta värnet för Svenska folkets frihet, utan hvilket alla öfriga rättigheter skulle sammanfalla till den största obetydlighet och snart sagdt till intet, och det är i detta afseende som jag önskar att i några få drag få erinra R. och Ad. om huru verkliga förhållandet är. Enl. Reg:sF:n har Konungen en makt, om hvars omfattning och betydelse man ieke tyckes hafva gjort sig ett fullt klart begrepp. Det är först och främst makten, att utan Ständernas hörande, kunna organisera och förändra alla allmänna inrättningar, med undantag af dem, som finnas i allmänna lagen omnämnda, såsom t. ex. domstolarne. Regeringen kan icke tillskapa ett nytt embetsverk, utan att hon får medel af Ständerna till embetsmännens löner; men sedan hon fått dessa medel, kan hon utfärda en instruktm för detta embetsverk, hvars anda beror helt och hållet på henne sjelf att bestämma, och denna instruktm kan hon någon tid derefter förändra huru hon behagar. Detta är en sådan makt, att den icke, mig veterligt, finnes i något annat samhälle, som anses vara konstitutionelt. Vidare har Konungen i 61S
Den som bifaller Hr von Hartmansdorffs hemställan, att LagU(sk:s mern. N:o 68 lägges till handlingarne, under förklaring, att R. o. Ad. anser frälsemans arfsoch giftorätt vara en förmån och rättighet, från hvilken Ståndet ej finnér sig böra afstå, och med beslut, att till K. M. i berörde hänseende ingifva en und. skrifvelse af det innehåll, som Hr von Hartmansdorffs dertill afgifna förslag utvisar, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, lägger R. o. Ad., med afslag å Ilr von Hartmansdorffs förenämnde hemställan, LagUlsk:s mern. N:o 68 till handlingarne. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 162. Nej — 73. Frih. Cederström: Emot det beslut, R. o. Ad. nu genom votering fattat, innefattande ett försök alt, genom tolkning af 114 § af Reg.F., tillvälla Ståndet rättigheten hindra K. M. att till pröfning upptaga R. St:s beslut om ändring i allmänna lagen ang:de arfsoch giftorätt, får jag till protocollet anmäla min reservation, med begäran, att den må få åtfölja den R. o. Ads i ofvannärande afseende beslutade und. skrifvelse, innehållande min und. tillstyrkan, att K. M., vid pröfningen af R. St:s i ofvanberörde afseende beslutade förändring i Sveriges Rikes allmänna lag, lemnar R. o. Adis yrkande, att lagens stadganden i detta hänseende vore på Ståndets vilja beroende, och med bestridande af ändringen, utan allt afseende, såsom i strid med grundlagen och på sidan om dess bestämmelser -vid lagfrågors behandling eller grundlagstolkuing tillkommet. I anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att på R. o. Ad. berodde att antingen bifalla eller afslå Frih.
Men Lina var af gammalt den lillas favorit, och denna, som snart fann sig hemmastadd i huset, delade lika snart sina frågor och ömhetsbetygelser mellan henne och fadren. Hon svärmade fram och åter mellan de båda, som dessa pappersdockor, hvilka man ser rastlöst sväfva mellan tvenne öfver hvarandra placerade elektriska metallskifvor, såsom ledare än för den enas elektricitet, än för den andras, och ständigt å nyo attraherade af den motsatta. Denna lek, som synbarligen äfven brydde Lina, blef snart den uppmärksamma Märtha för lång, och hon såg sig nödsakad att locka den lilla älsklingen till sig, till den äldsta och bästa vännen. Så blef Fredriks ställning åter lika svår, och han slutade med att, så ofta han ej kunde deltaga i de öfriga båda männernas spel, sitta tyst och drömmande, då han äfven vanligen medförde något af denna slutenhet till hemmet. Men det behöfdes ej mera. En redan misstrogen kärlek ser hellre för mycket än för litet. Klagomål öfver hans köld voro åter icke mera någon ovanlighet. Nu började äfven anspelningar på hans förmodade värme för en annan höra till ordningen för dagen. De gemensamma besöken afstadnade, men han blef icke derföre gladare eller mindre sluten. Hvarje förebråelse gaf honom ett berättigande, emedan han tyckte sig hafva modigt motstått mången frestelse och uppoffrat hvad han kanske kunnat vinna för sin böjelse. På hennes beskyllningar svarade han stundom med dylika, gripna ur luften, endast för att befria sig från anfallen. Hon studsade häpen första gången hon hörde något sådant ur hans mun; dock, så stor är mensklig svaghet! hon sårades och gret, men dessa misstankar å ena sidan smickrade henne, å den andra ingåfvo henne för ögonblicket öfvertygelse om hans fortfarande tillgifvenhet. Ty hvarföre skulle han eljest visat sig svartsjuk? Dock, han hade icke håg eller samvete att fortsätta, och de förlorade snart all betydelse. Emellertid blef följden den, den måste blifva. Bådas lif var snart en ständig kedja af harm och oro, och för honom, som kunde fly hemmet, blef detta småningom ett plågorum.
Föredrogos å nyo och återremitterades på grund af dervid gjorda anmärk - Prot,.Utdrag den ii Februarii 1830. 115 ningar, följande fran Stats-Utskottet inkomna och, den 4 dennes, på bordet lagda Utlåtanden i Af den 23 sistlidne Januarii: N:o 377, ofver väckt motion, att till Hästafvelns förbättrande, medel måtte, i moa af behofvet, få, under vissa bestämda vilkor, lånas utur den i Riksgälds-Contoiret befintliga så kallade Hingstmedels-Cassan; Af den i dennes N:o 383, angående sättet för upptagan» det af der Statslån, Utskottet, i serskildt Betänkande N^o 382, föreslagit ; N:o 384, angående så val sättet för utlåningen af de medel, hvilka genom upptagandet af det, i Betänkandet N:o 382, föreslagna Uån, skola för Riksgälds-Cöntoirets Herrar Fullmägtige blifva disponible, till låns utgifvande emot inteckning ijordegendom å landet och i städerne, som vissa allmänna föreskrifter i detta hänseende för bemälde Herrar Fullmägtige. S. I> Sedan BeviUningssamt Allmänl Ua Besvärs* och Oeconomie-Utskottens, den i sistl. Ociober, under N;o 21, afgifna och, u6 Prot.-Utdrag (len 12 Februarii 1830.’ den 13 i samma månad, på bordet lagda Betänkande, rörande Paquet-Postoch Forvagns-Inrättning , blifvit, den 11 sisth November e. m., af Ridderskapet och Adeln bi; fallet; så fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom utaf Herr af Ekenstam , Israél, gjord framställning, nu för godt inbjuda Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde Ståndet att med Ridderskapet och Adeln uti berörde beslut sig förena.
Att den är stridande emot Grundlagens anda, är just hvad jag påstått, och derföre yrkat,5 att både denna författning och 5 Cap. MissgerningsBalken skulle ändras och jern. kas derefter. Herr Hjerta, Gustaf'. I anledning af hvad den siste värde Talaren anfört, får jag nämna, alt, enligt min öfvertygelse, har ursprunget till 1787 års författning lika mycket sammanhang med allmänna Bagen, sorn Konung Gustaf III:s Bränningsförfatlningar med våra nuvarande Bränvinsbevillningar, ty den föranleddes nemligen af Bränvinsbränningen för Kronans räkning, och detta är så väl känt, och sä ofta på detta iurn omtvistadt, att man ej kan tveka att dertill sätta tro. Således är den grund Herr Ribbing till denna författning uppgifvit origtig, och om man vill söka den ur äldre författningar, så bevisar det blott, att makten alltid sökt omgärda sig för anmärkningar och klander öfver dess obehöriga eller godtyckliga utöfning. Detta ansåg äfven B en 3 O do l>rr t. tn. Guslaf III vara nödigt, dl han utgaf sina Bränvinsförfattningar, hvilket är rätta orsaken till 1787 ars Författning, sorn ej kan sättas i bredd med stadgandet i MissgerningsBalken, hvilket ej afser något annat än Koaungens person} ty der stlc ordet Konungen, då i 1787 års Bref, står: Konungens Författningar. Således kan jag ej föreställa mig annat än att denna §. genom3 var nu gällande Grundlag bör anses vara försvunnen. Gerna skulle jag instämma med Herr von Hartmansdorff, att ingen åtgärd i anledning häraf behöfver vidtagas, emedan vi redan lett en HofRätt icke tillämpa Författningen; men det utvisar bra litel förtroende till sin Konung, att ej våga begära upphäfvande af ett stadgande de facto, som redan länge varit det de jure, men som genom Actors oförsigtighet åter kommit i Iråga, på ett för Svenska Folket alldeles oväntadt sätt.
Majit likväl icke meddelat ett sådant förordnande; att behofvet af denna spanmål, för Hernösands Domkyrka, sedan sista Riksdagen, blifvit ännu större än förut, enär, i stället för den gamla nedrifna kyrkan, församlingen låtit påbörja uppbyggandet af en ny, hvilken, i händelse den kunde med påräknadt stats-anslag samt genom församlingsboernes bemödanden fullbordas, dock mäste för sitt framtida underhållande och vårdande hafva någon säker årlig inkomst att påräkna; i anledning hvaraf motionären å nyo velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet vid ämnet, hänvisande till de skäl för rättmätigheten af Hernösands Domkyrkas anspråk uti förevarande hänseende, hvilka innefattas uti Rikets Ständers vid sista Riksdag i frågan till Kongl. Majit allåtna underdåniga skrifvelse N:o 156 af den 8 December 1840; hos Ilögv. Preste-Ståndet af Herr Contracts-Prosten Sidner, som anhållit, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att omförmälde 124 tunnor spanmål hädanefter skola tillfalla Hernösands Domkyrka; tilt stöd för hvilken anhållan motionären anfört: att både rättvisa och billighet påkallade, att, sedan Erkestiftet delats, och den del deraf, som innefattade Hernösands Stift, nu mera utgjorde ett serskildt, af det förra oberoende, stift, ifrågavarande spanmål, som utginge derifrån, tillkomme Domkyrkan i Hernösand, helst denBih. Ull R. St.
Vid föregående Riksdag förevar, i följd af enskilde motioner, fråga om högre aflöning för Kongl. Hof-Rätternes personal, som dock af Rikets Ständer afslogs, hufvudsakligen af det skäl, alt dessa Domstolars Löne-Stater vid 1828 års Riksdag blefvo öfversedde och förbättrade. Utskottet håller före, att, om Hof-Rätterne organiserades på ett ändamålsenligare sätt, än 4 Stats-Utskottets Utlåtande, IV.o 4°- nu är fallet, de derför redan anslagne medel skulle vara tillräcklige; men då den vigtiga frågan om ökandet af Divisionernes antal, med färre Ledamöter å hvarje, ännu icke blifvit vidrörd i det af Herr Justitias-Stats-Ministern, i samråd med Presidenterne i Hof-Rätterne afgifne, i Kongl. Propositionen omnämnda betänkande, så och då ett nytt Lagverk snart torde vara att förvänta, samt, på sätt Utskottet i det föregående antydt, den förändrade organisationen af Stats-Rådet utan tvifvel kommer att leda till reorganisation af hela Justitias-väsendet, har Utskottet ansett sig sakna skäl alt, med tillstyrkande af bifall, understödja ifrågavarande förslag om ökade anslag för Rikets Hof-Rälter. På grund deraf anser ock Utskottet, hvad angår den af Herr Gyllenhaal> L. H., serskildt väckta motion om tillökning uti Kongl. Götha Hof-Rälts personal och förbättring af dess lönevilkor, sig icke kunna tillstyrka, att afseende derå fästes. 4:o Justitice-Staterne i Orterne. Genom klyfning af Domsagor har, på sätt Kongl.
Jag 218 Den 8 April e. m. hörde honom för fä dagar sedan förklara, att ehuru våra redan befintliga lagar rör:de våra fornminnen voro alldeles förträffliga, behöfde de likväl skärpas. Jag gillade den åsigten, men jag hemställer till den värde talaren om vi icke här hafva i fråga ett fornminne lemnadt af Gud sjelf, och om, på det att det icke må trampas under fötterne, det icke vore skäl att införa en lagstiftning, som gifver mera kraft åt redan befintliga lagar. Jag tycker frågan är så enkel, att misstagen i mina motståndares åsigter böra vara i ögonen fallande. Jag önskar att man måtte betrakta denna fråga icke ur en jordisk utan en kristlig synpunkt. Jag började mitt första anförande med, att ingen menniskomakt förmår att i denna fråga framlägga en lagstiftning, som öfverträffar den af vår Herre sjelf framlagda; men då öfverträdelser af densamma ske med berådt mod, tillhör det samhället att träda emellan och tillbakavisa dem. Man klagar öfver den öfverhandtagande osedligheten, men hvad är väl närmaste roten dertill, om icke det, att man beröfvar menniskohjerta! hvad som är nödvändigt för dess tro och för att t i 11 baka hå lia osedligheten. Gud har anbefallt sabbathsiagens helighållande, och mitt sträfvande är endast att göra den lag gällande, som bestraffar den öfverhandtagande förargelsen inom Guds församling. Jag anser mig icke vederlagd af mina motståndare och anhåller om bifall till det af mig framställda och af PresteSt. numera antagna förslag. Frih. RudenschiÖld, Thorsten: Cti Utsk. tillhörde jag dem, som önskade en revision af nu befintlige sabhathslagarne, under förhoppning att de qvarstående eller förändrade författningarne skola med kraft och verkan kunna tillämpas; men den minoritet, hvari jag stadnade, var ytterst fåtalig, och jag ansåg en reservation af mig gagna till intet. Sedan jag nu likväl hört Frih. Alströmers framställning, och jag hoppas att densamma vinner R. o. Ad:s bifall, förenar jag mig med honom.