Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som icke är hänförd af en sådan sats, lärer väl icke heller finna något gällande skäl för ett dylikt förfarande. Den stora mängd Svenska medborgare, hvilka icke äro förälskade i frihandeln, lära, utan tvifvel, harmas deröfver. Jag kan icke inse annat, än att ett sådant beslut kommer att reta både dem, som förut varit och ännu äro inhemska tillverkare, samt ännu mera dem, hvilka nödgats uphöra vara det. Likaså är det med dem, hvilka nitälska för nykterheten, hvadan den allmänna förtrytelsen blifver så mycket större. På grund af hvad jag haft äran anföra, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå Utskis framställning i denna punkt, så vidt det an - Den 3 November e. m. 271 går förbudets borttagande, samt bibehålla det stadgande, som nu gällande tulltaxa innehåller emot bränvins införsel. Frih. Rehbinder, Wilh. Fredr.: Enl. min tanke är det den mest otjenliga tidpunkt, att just, när skatten pä brädvin blifvit mångdubblad eller förhöjd från omkring J till 16 sk. b:ko per kanna, föreslå borttagandet af införsels-förbud för spritdrycker, tillverkade af säd och potates. Skall man nödvändigt, för verkställandet af en vacker theori, åsidosätta hvad som är praktiskt nyttigt, samt borttaga förbudet, må man då, på sätt Hr Ekelund uti sin reservation yrkat, höja tullen betydligt högre än som Ulsk. föreslagit. Jag vågar således föreDa mig med Hr von Hartmansdorff och förorda, att antingen förbudet mätte fortfarande bibehållas, eller också, om detsamma skall borttagas, införselslullen måtte blifva bestämd till minst 40 sk. per kanna. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Att Hr von Hartmansdorff med en sådan ifver motsätter sig borttagandet af det ifrågavar:de förbudet, samt att han kämpar för denna åsigt, såsom pro aris & focis, förundrar mig ingalunda, men hans påstående att förbudets uphäfvande skulle förorsaka en allmän förargelse, kan jag icke annat än på det högsta bestrida.
Cronhjelm hörer, torde lämpligast kunna upptaga de complimenter, Gr. behagat gifva dem. Hvad sjelfva saken angår, finnér jag det vara klart, att om Hr Den 12 Juni. Lagerstråles förslag, att nemi. 25 afdelningar af Ståndet skulle hvardera välja en elector, antages, kunde det hända, att samtliga afdelningarnas val folie på en enda person, och att man således nödgades förrätta 25 särskilda val för att få det nödiga antalet electorer. En dylik svårighet förekommer, om 5 afdelniugar hvardera skulle utse 5 personer, hvilka då kunde komma att utses af alla afdelningarna. Skulle åter hvarje afdelning nödgas välja inom sig, vore ju principen af frihet störd, enär man icke finge välja på hvilken man ville; och jag tror således, att lrvilketdera utaf de nämnda förslagen man må antaga, skall man finna, att den åsyftade friheten ingalunda vinnes, hvaremot oordningar och tidsutdrägt, som genom bibehållande af bänkm:svalen undvikas, säkert komme att inträffa. Man har yttrat, att något beslut till förkastande eller förändring af Utsk:s tillstyrkande nu icke kunde ske. Derom får jag blott hänvisa till författningarna, hvilka bestämma rättighet för Ståndet att i frågor som denna, utan föregången återremiss, besluta öfver hvad proposition som helst. Vidkommande Gr. Cronhjelms yttrande, som skulle det icke kunna inträffa, att, vid bibehållandet af inrättningen med 5o bänkmtsafdelningar, någon af dessa finge endast en person, får jag blott erinra, att, om Ståndets hela numerär icke uppginge till ioo, komme så många utaf femtiondedelarna deraf, som det antal, hvarmed Ståndet understeg ioo, att bestå af icke mer än i ledamot. Gr. Cronhjelm: Om den bänkm:safdelning, hvarom jag talar, ej håller mig räkning för hvad jag yttrade, torde den i stället sjelf från ett visst håll njuta skadeersättning och hållas räkning för det jag till densamma har så ringa politiskt förtroende, och vi komma då i alla fall till qvittning i saken, emedan de på det hela vinna af mitt yttrande.
?g slagne ^rde Voteringspropositionen i; målet rörande Tullbevillningen, intill dess C011- stitutions-Ulskottet, till Ilvars pröfning den stridiga frågan blifvit hänskjfrten, sig deröfver utlåtit, och deremot fortfar i påyrkande af sin rättighet till omröstning öfver hvarje del af Tulltariffen, hvaruti Ståndet fattat olika beslut mot de öfriga Riks-Stånden, och alldenstund detta beslut ej saknar stöd af Grundlagens stadgande i 71 Regeringsformen, pröfvade PresteStåndet skäligt att med frångående af sitt förra beslut, och till förekommande af vidare tidsutdrägt, sig med BorgareStåndet uti dess sistnämnde Yttrande förena. S. D. Föredrogs å nyo och Iades till Handlingarne Stats-Utskottets Utlåtande N:o 191, Bil. Litt. L., i anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 gjorde hemställan rörande Spannmålsupphandling i de orter der klen skörd inträffat. S. D. Då nu till afgörande föredrogs Lagsamt Allm.
Jag befarar, att om R. o. Ad. alltför mycket förändrar voter:s-propos:na, dessa högst invecklade frågor, deri det ena Ståndet fattat ett beslut, det andra Ståndet ett annat och till hvilkas redande det fordrats mycken skarpsinnighet, skola så intrasslas, att man kommer att stanna i ett verkligt chaos, hvarutur man icke skall kunna reda sig. Jag får åtminstone för min del i prot, nedlägga min reservation mot ett sådant handlingssätt. Frill. Cederström: Om icke Utsk. hade föreslagit sjelfva löneanslags-summan 11,075 r;dr 2<S sk. g r:st. i sammanhang med villkoret för einbetsoch tjenstemännen att vid afskedstagande! vara berättigade att undfå beloppet af hela deras aflöning på indragn.stat, utan uppställt frågan örn voteringen om anslaget helt simpelt i den första, och frågan 0111 rättigheten i den andra voter;s-pi oposm, så hade allt varit klart; men nu måste väl medgifvas, alt om Ständei ne alslå den för Kammar-collegii tjenstemän begärda rättigheten att, vid upphunnen viss ålder, få, med bibehållande af full lön, d. v. s, så väl af lön som arfvode, afgå, så kan första alternativet medföra att Kammarrätten blir utaf med både det ena och det andra, d, v, s, blir utaf med anslaget, på samma gång som rättigheten att efter afskedstagande! dess tjenstemän skulle få vid sina innehafvande löne 13 H. 5a D e 11 16 September f. m. inkomster bibeltållas. Sådan kan väl icke meningen vara, utan anslaget måste blifva föremål för enkel votering. I afseende på rältighelen för Kammarrättens tjenstemän att bibehålla arfvodena som lön på indragn.slaten, så lärer det vara en enkel följd af hvad Ständerne redan beslutat i afseende på Kammar-colhm. Hr von Hartmansdorff: Ifråga var. ämne delar sig i tvänne delar: den första nemi., att ett fast penninge-anslag skall beviljas K. Kammarrätten
Befallningshafvande sålunda tillerkända rätt, att tillhålla vederbörande att i stadgad ordning aflemna sådana handlingar, som, för uppbördens besörjande eller medels redovisande, höra Läns-styrelsen eller underlydande tjenstemän meddelas, kan hänföras till inblandning uti hvad lill domare-embetet hörer, utan att detta fastmera är för behörigt handhafvande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes befattning med uppbörds-förvaltningen både lämpligt och af behofvet påkalladt, helst om rättelse uti försummelser i berörda hänseende icke skulle kunna beredas annor - Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsh. betänkande N:o 70. 15 lunda, än genom anlitande af vederbörande Hof-rätters åtgärd, en för ärendenas behandling menlig tidsutdrägt kunde uppkomma. Uti det föregående har Utskottet, med afseende å vigten af den instruktion, hvarom nu är fråga, samt den större uppmärksamhet, som vid densamma blifvit fästad, trott sig böra till fullständig granskning upptaga de hufvudsakligaste af de framställda anmärkningarne. Att deremot, på sätt en motionär yrkat, ingå uti en genomförd granskning af instruktionens samtliga stadganden, för att derpå grunda förslag till de förändringar, som tilläfventyrs kunde förmenas vara erforderliga, har Utskottet icke ansett lämpligt eller ens med Utskottets öfriga göromål och åligganden förenligt.
Utdrag af Protokollet öfeer Landt försvars-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stuls-Uadel ä Stockholms Slott den 21 Oktober 1850. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Géer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes-Arendena, Friherre Manderström; Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Bepartements-chefen, Stats-rådet Björnstjerna uppläste till justering följande, på grund af förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen angående: l:o befrielse för rotering för hemmanet Ansätt i Jemtlands län; Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta Protokoll bilagda, samt förordna att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex Protokollo J. A. Jcédrén. 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Nov. 1859, kl. 2 e. m. Kongl. ifiaj:ts Nådigå Proposition till Rikets Ständer, angående ett pensionstillskott från Allmänna Indragnings-staten åt Majoren vid Göta Artilleri-regemente, Johan {Vilhelm {Vesterling, vid afskeds erhållande från innehafvande beställning på stat; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober 1850.
Ersättning för begagnande af främmande jernvägars vagnar Renhållning vid stationerna Omkostnader för trafikens hästar Hyror af lokaler m. m Sjukvård Ersättning för bortkommet eller ska dadt gods Diverse utgifter . 4,346. 46. 323,366:73. Balans till år 1863: Behållna inventarier och materialier 4,853,031: 42. Summa I och för jernvägsarbetenas bedrifvande å samtlige ofvannännide från Kongl. Stats-kontoret blifvit under revisionsåret utanordnadt ett bolopp af 7,026,000 R:dr. 2,613,277: 41. 1,172,673: 22. 5,388.896: 34. 9,174,846: 97. stambanor har sammanräkuadt — lil — Angående jern vägsarbetenas fortgång vid Statens särskilda stambanor under år 1862, innehåller Styrelsens öfver Statens jernvägsbyggnader till Kongl. Maj-.t under den 30 Juli innevarande år afgifna underdåniga berättelse, bland annat, följande: »Westra stambanan: De i föregående års arbetsberättelse omnämnda arbeten å denna bana hafva, i öfverensstämmelse med den af Eders Kongl. Maj:t nådigst gillade arbetsplan för år ! 862, blifvit fortsatta och hafva, i enlighet med bestämmelserna i samma plan, inom årets utgång så fulländats, att trafiken å hela banans längd mellan Stockholm och Göteborg, jemte utgreningen till Orebro, kunnat för allmänt begagnande öppnas redan den 7 November, hvadan å denna bana endast några kompletterings-arbeten;c återstodo att utföra under derpå följande år. Södra stambanan från falköping. Af denna bana har så stor del, som i den af Eders Kongl. Majt fastställda arbetsplan är bestämd, samtidigt med Westra stambanan blifvit för allmän trafik öppnad från Falköping till Mullsjö, öster om sjön Stråken, 3,5 mil i längd.
Samma rätt tror jag mig äga, at et, mig sjelf, mit Ständ eller Rikets Ständer rörande tilma le, 820 Den 19 Iunik. le, genast, eller dä jag finner det i ?rotocoiier.' na tryckt, beifra: och om Ridderstam och Adeln, enligt hwad Herr Grefwen och Landtmarstalken synes förmoda, försummar wid.justel-n-Z^n härlind göra anmärkning, synes mig inga unda det kunna Ridderstam och Adeln nu förmenas, dä de ej uprifwa et fattadt beflut, dä de ej twinga en Ledamot at Återtaga sit anförande, atätmindstone fä neka sir bifall ät tänkesätt, dem de fä tydligen gifwa tilkänna, at de pä intet ivis dela. Nytt bifall til Grefwe äs la Laräies yttrande. Grefwe l^lörncr, ^..^olpb 6örän, Om Herr sswerste Sciiönscröm inskränkt sig at begära sakens nedläggande i grund af den söregärde 0!0L0ils juscerinZenj hade jag kan hända icke yttrat mig i detta ämne, ehuru min öfrvertygelse instämde med bwad Herr Major Sillversroipe yttrat; Men dä Herr Afwerste ^bönström i dag förklarat, at om ct dylikt tilfälle gifwes, stulle han welat nyttja ännu mera eftertryck och kraftigare ordalag, är det denna hans föresats som fästat min upmarksamhet, och som jag tror Högloft. Ridderstam och Adeln kan och bör ogilla. Härwid ropades starka Ia. Herr Schönström. Jag kan alltför myc^ ket undra, at en Ledamot som talat sä wäl pä detta Riddarehus, stall kunna stötas af det ordet kraftigare, som jag nyttjat.
Till hvad den föreg:de talaren yttrat tager jag mig friheten lägga, att, då Konungen vid en föreg:de riksdag till Ständerne gjorde framställning om pensionsrält för de å Fångvårdens stat upförde läkare, afgåfvo Ständerne derå i underd. skrifvelse det svar, att de väl icke funno skäl att bifalla den nåd. framställningen, men om Konungen täcktes vid hvarje serskildt förekommande fall, då någon Läkare vid tipnådd högre ålder och efter långvarig tjenstgöring inom Fångvården, derifrån afgiuge, derom lill Ständerne aflåta nåd. skrifvelse, så ville de deremot för hvarje serskildt fall taga saken i öfvervägande. Ett sådant fall har nu inträffat; alla de omständigheter, sorn tyckas kunna föranleda lill proposms beviljande äro för handen. Efter en ganska långvarig tjenstgöring och upnådd hög ålder, som betager honom förmågan att längre sköta läkare-kallet, har Doktor Nyblaeus kommit i behof af pension. Jag skulle icke heller tro, att vägran af pensioner åt läkare vid Fångvården skulle i längden medföra besparingar för Staten, ty det är ganska gifvet, alt, om pensioner aldrig åt sådane läkare beviljas, så måste deras arfvoden förhöjas. Då en läkare åtager sig den mindre behagliga tjenstgöringen vid ett fängelse, så gör han utan tvifvel afseende på, icke allenast de förmåner, som genast kunna honom tillskyndas, utan äfven på utsigten att vid uphunnen högålder kunna påräkna något underhåll för sina återstående dagar. Jag vägar derföre tro, alt om StatsUlsk. täcktes behjerta alla dessa omständigheter, så skall del finnas anledn. alt föreslå Ständerne något annat än det nu i denna fråga framställda; och anhåller jag derföre om propos. till återremiss.
Gertrud, som slutligen tröttnat att på stranden vänta sig få se åtminstone någon sko eller näsduk flyta upp – såg allraförst Gösta – Så fort som möjligt, bar det af för henne in i kabinettet, der Fru Wahl satt ängslig och beklämd (mer än hon ville låta påskina), i synnerhet när hon betänkte Göstas ovanliga beteende aftonen förut, sedan han fått Elins bref – Hvad hade i detta bref kunnat stå, som så förändrat den annars tänkande och ganska ordentligt genom dörrar gående Gösta? Midt upp i Fruns begrundanden nådde några rop från Gertrud hennes öron – Gertrud sade väl ganska riktigt: ”Nådi Frun! Hennes Nåd lilla! Herr Gösta! inte vådelik i huset –”, men blott de tre sista orden hördes tydligt af Nådi Frun, som dervid uppfarande från sin plats vid fönstret, hvarifrån man såg vägen åt Högesta, blek och darrande utropade: ”Hvad säger du menniska?” men vid åsyn af Gösta, som följt Gertrud tämligen tätt i spåren, sjönk åter ned på stolen, och brast i häftig gråt. Efter en vänlig nick åt Herr Gösta, som intet vådelik var, fortsatte Gertrud, under något mummel öfver ”dä der gråtandet” sin väg med glädjeposten intill Patron. Stum och slagen hade Gösta stadnat i kabinettet midt för Fru Wahl. Hittils hade han blott tänkt på Elins glädje, när hon i hans trädgård skulle ta fram vattenkannan och finna ofvan på den ett bref – Elins Tantes tårar framställde hans morgonexpedition i en annan dager, och Gösta blef så ledsen, att Brukspatronen, som snart derpå anlände, fann den skrapa alldeles öfverflödig, hvarmed han ämnat välkomna rymmaren. Gösta bad om förlåtelse. Han hade ”bara” varit i sin trädgård med ett bref till Elin. (Detta bara var fyra mil körvägen, medelst roende och något litet åkning hade Gösta likväl endast gått tre.) ”Ja det må du väl säga bara om, kära gosse,” sade Brukspatronen – ”Gå nu och skaffa dig något att äta och sof sedan. Efteråt skola vi nog talas vid.” Gösta hade ingen lust att äta eller sofva, men han måste lyda Brukspatronens, dem han ju redan gjort så mycket emot.
JV.-o 43#. n5 nemligen Stånds-skillnader och Class-fördelningar eftef hand bildade sig och alstrade personliga Företrädes-rättigheter, eller förut obekanta yrken, slöjder och handteringar uppkommo samt genom vissa formoner, som tillerkändes deras idkare, uppmuntrades och befordrades,Updrogos handhafvandet och tillämpningen af de Författningar, hvarmed sådane företrädes-rättigheter och förmoner befästades, åt vissa dertill Förordnade serskilda myndigheter, af Fruktan, såsom det synes, att de olika classernas eller yrkenas lnleressen ej skulle af gemensamma Domstolar tillbörligen vårdas och skyddas, Om nu det, som en gäng blifvit antaget såsom nödvändigt i en viss tid och under vissa förhållanden, icke bör bibehållas, sedan dessa förhållanden och denna nödvändighet upphört: så anse R. St. de ifrågavarande Domstolarne i allmänhet så mycket hellre böra afskaflas , sorn de äro ej allenast öfverflodiga , samt, i följd deraf, för Staten onyttigt betungande, utan äfven menlige för Lagskipningens jemna och säkra gång. Likasom de öfverflödiga instantierna i allmänna Domstolsinrättningen förorsaka långsamhet i rättegångs-ärendenas behandling och afgörande, så vålla de serskilda Domstolarne oreda och förvillelse. Ofta är nemligen gränsen emellan de allmänna och de serskilda Dom - ii6 Exp.-Utsk. Förslag lill und. Skrifv. N.-o 438. stolarnes jurisdiction, äfvensom emellan de sistnämndes inbördes, så otydlig och obestämd, att ej allenast den Rättsökande stannar i villrådighet till hvilken Domstol lian rätteligen bör vända sig, utan äfven Domstolarne sjelfve sakna grund för urskiljandet af sin behörighet eller obehörighet att den Rättsökandes talan till pröfning upptaga; och denna ovisshet föranleder ej sällan icke blott till onyttig kostnad, omgång och uppehåll, då parten måste förgäfves söka den ena Domstolen efter den andra, innan han finner den rätta, utan ock till förlust af rättigheter, som på fataliers bevakande bero. Ehuru den enbet i former, som är ett
- Teosofisk tidskrift, 1891, u r H - f;, # * ~tiiic Im htwiilct, istit, 11 r (1 - Orii och blld, 1892, ii r 1 - i ' ednptqisk tid~Iiiiit. l H c) l, zt I 11, 12 - Svensk lararetidmnq, l W i, ii i 47 5-2. It492 is-r 1 - 3 - Ve2 dandi, 1891, n I 1-6 - Slo~ciiind~rvisninqsblartet, I NI., n i 10-12 ffelsovcmiieii, 1891, n i 29, 14 - Jordrmoderit, 1891, n r 12 - &amp; edlighetsaauaen, 1891, u 1; I - b - T I ~ H ior I. - Svensk l~okli; iiidt.lsticlnii~q, 1891, n r 47-52; 1892, n r 1-4 - Svensk iniisiktii1i; ing. u r .i 6, l.H %?, n,i l Hemmet och samhallet, 1891, ii r I l, l.)
Månne tillämpningen häraf nu skall Hyltås ned till handtverkare? Sådant öfverensstämmer väl med nu gällande näringsgrundsatser, men påståendet är dock oriktigt, antingen det gäller de lägre eller högre klasserne. Man har sagt, att mästareprof icke äro betryggande. Ja, det händer visserligen, ait den, sorn tagit en examen, eller aflagt ett prof, ändock är en stackare, som ingenting kan uträtta. Men ännu säkrare är, att om han ingenting vet och inga kunskaper ådagalagt, så är han än sämre. Duger han åter till något och har kunskaper derjemte, så är han bättre, än om han inga kunskaper egde. Man har vidare sagt, alt detta stadgande vore obilligt mot gesällerne. Denna sats svarar alldeles mot förhållandet i Portugal, då Marquis Saldenha gjorde uppror emot Regeringen, och till belöning åt Studenterna i Coimbra för deras revolutionära tänkesätt visade dem den gagneliga billigheten att för ett år befria dem frän alla examina. Lika förständiga, som Marquisen och Studenterna voro i Portugal, när de ansågo denna befrielse vara en förmån, lika förståndige äro gesällerne här, och deras försvarare, som vilja befria dem ifrån att aflägga något prof på sina kunskaper. För den obemedlade dugligheten finnes intet säkrare värn, än just examina. Taga vi bort dem från våra embetsman, så skola vi få se om det är dugligheten och fliten, eller börd, rikedom och mäktiga förespråkare som bestämma fordriugarne. På samma sätt går det bland arbetarne. När man tager bort kunskapsprofvet, så är det icke längre skickligheten, som gör sig gällande, utan penningar; och äfven den duglige arbetaren inskränkes lill atl varda daglönare hos kapitalisten. Detta blir följden. I stället alt gagna den fattige, förtrycker man honom, genom / Den 27 September e. nr. 369 genom nu gällande stadganden. I stället att inskränka sig till hvad sorn blifvit af Utsk. föreslaget, hvilket jag dock vill göra för att åtminstone vinna något, hade man bordt utsträcka föreskriften vida längre.
Grannkvinnorna voro skamsna på hennes vägnar ... ingen förstod. Lyckligtvis hade inte doktorn lämnat byn ännu. Han gav henne opium och opium, och det fortsatte vi med i hela tre veckor, till dess vi äntligen fått de förfärliga skriken att tystna. Sedan låg hon som slagen av lamhet och dövhet. Begravning ... allt försiggick utan henne. Jag tyckte han såg friskare ut i döden än i livet — och lyckligare. I en gammal plånbok av ryssläder — en lyxplånbok — fann jag en affisch med ett känt kvinnonamn på och så en rad om en ung svensk, »en manlig näktergal, som divan upptäckt och tagit i sitt beskydd och som snart skulle uppträda». Var näktergalen Erik Var här ledningen till blickens historia? Jag forskade inte, men plånboken har jag kvar. Den gömmer nu min egen syndabekännelse. När Ragna till sist steg upp, var hon en gammal kvinna, du. Hon hade på femton veckor genomlupit femton år. Fötterna släpade, själen släpade, orden släpade, tanken släpade. Ja, om jag skulle ha varit säker på, att en kvinna varit bruten till döds, så hade det varit hon ... och ändå? Knappt ett år därefter fick jag höra, att hon gift om sig helt oförmodat med grannen, en bond-änkeman utan barn. Jag kunde inte bära det, inte handlingen, men att inte förstå Jag hade på sistone undvikit vara där ... jag fruktade, förstås, att hon skulle misstänka att jag ville stjäla av henne hennes sorg. Så for jag min väg ... för att detta skulle kunna ske! Det låg förändring över gården; det ljusa var borta ... Eriks blå väggar voro också borta ... möblerna verkade inte längre som tunga bloddroppar i luft, utan som klumpiga, röda bondmöbler. Vid slagbordet vid fönstret satt den nye mannen och läste i bibeln; vid spisen stod en fet, vårdslöst klädd kvinna och vaktade kaffet ... Var detta Ragna! Trögt vände hon på huvudet vid min hälsning och såg på mig. Då förstod jag, förstod med ens. Har du någonsin haft liggsår? Jag har. Efter veckor av pinande, aldrig släppande marter lade jag mig på själva såret, för att genom övermåttet av smärta finna lindring mot smärtan själv. Så hade hon gjort.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att någon anmärkn. ej blifvit gjord emot den del af förevar, punkt, sorn afsåg anslag till arfvode ät ifråga var. lärare vid Marieberg, utan endast emot Utsk:s afstyrkande af anslag till stipendier för civil-ingeuieurs-elever; hvadan H. Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s tillstyrkande i fråga om anslag lill arfvode åt nämnde lärare, men återremittera den del af 3S:de punkten, som angår anslaget till stipendier för dem, hvilka vid Marieberg genomgå civil-ingenieurscurs, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg det af K. M. för sistnämnda ändamål äskade särskilda anslag af 1,000 r:dr ärligen jemväl böra beviljas. Ropades ja. 3!hde punkten, star af utländsk ädel race för Strömsholms och Ottenby stuterier. Underl. Ridd.secret. upplyste, att BorgareSt. godkänt denna punkt. Gr. Posse: Då vi nu åro vid sista punkten af StatsUtsk:s utlåt. N:o 156, kan jag icke underlåta att framställa en allmän öfversigt af detsamma. Jag beklagar, att Utsk. i detta betänk, funnit sig böra afpruta icke mindre än 249,000 r:dr, eller nära % af de 822,000 r:dr, som K. M., med stöd af auctoriteters och corporalioners undersökningar oell tillstyrkanden, funnit för godt att begära, till ändamål, hvilka kunna anses såsom allmänt nyttiga. Uti förutnämnde summor äro icke inberäknade 300,000 r:dr till Järle canal, hvilken K. M. förordat, endast i händelse af tillgångar. Af reservationerne finner man, att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter reserverat sig emot Utsk:s afstyrkanden att bifalla de K. propositionerne. Man kan således antaga, att det är inom de andra RiksSt:n, sora protcsterne existerat.