Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Både Adlercreutz och Döbeln ha beslutat att göra skarpare motstånd här än annorstädes." Ett tviflande leende visade sig kring den unge soldatens läppar, då han sade: "Deras vilja är icke gällande, såsom vi nogsamt känna till. Det är ju Klingspor, som för befälet." "Och som är den förste på flykten, ja", inföll underofficeren, i det han harmfullt bet ihop tänderna. I detsamma hördes sorlet starkare från officerarnes lägereld, och åtskilliga utrop, sådana som "lefve Adlercreutz, lefve Döbeln", förnummos tydligt. Inom kort var platsen mellan de båda lägereldarne uppfyld af officerare och soldater, som uppmärksamt lyssnade till hvad än den ene, än den andre sade. Allmänna samtalsämnet var Siikajokiböndernas utmarsch. Jemväl spårades en tydlig oro hos alla öfver de käcka böndernas öde, ty de hade, oaktadt fyra dagar gått till ända, ännu icke afhörts. Hade de månne dukat under för de öfverlägsna fienderna? Det led allt längre och längre fram på qvällen. Skymningen öfvergick till mörker och bivuakeldarne lyste i följd deraf klarare. Det var en lugn och stjernklar afton, en sådan, då jorden, svept i sin hvita oskuldsmantel, tyckes ligga försänkt i heliga böner inför all tings upphofsman. Det var en afton egnad helt och hållet åt friden. Täflande i hvithet med snön, låg der det åldriga templet; dess spira pekade, såsom ännu i dag, manande upp till himmelen, och från dess torn ljöd aftonklockans klingande toner. De manade också till frid och hvila. Men hvad hvila kunde förunnas den på återtåg stadda hären? Kringsvärmade af Kulneffs vaksamma kosacker, måste soldaterna i sina qvarter sofva på geväret, beredda hvarje minut att bryta upp och genom snödrifvor och öfver oländiga marker fortsätta det nesliga återtåget. Hvem kan då undra på, om harmen bröt ut i ord, och det skarpa ändå; i tillmålen, som i andra fall icke blifvit ostraffade.
Med hänseende härtill, anser jag det vara en oeftergiflig pligt för hvarje sann fosterlandsvän att, om icke bruket af bränvin helt och hållet kan tillintetgöras, åtminstone söka till alt förminska och i möjligaste måtto göra dess begagnande oskadligt. För att likväl kunna åstadkomma det förra, nemi. förminskningen i konsumtion, det enda hvarvid jag här vill fästa afseende, är icke nog att förkorta tillverkningstiden, borttaga husbehofsbränningen, förvandla tillverkningen till fabriksnäring, fördubbla beskattningen o. s. v. Går giftdrycken åt, nog sörjer man allt derför alt den icke kommer att fattas. Hvad som deremot mäste vidtagas, såsom det enda till roten af det onda verkande korrectivet, är att söka minska dess begärlighet genom ett tjenligt och oskadligt surogat, åtkomligt för de klasser af befolkningen, inom hvilka egentligen bränvinssuperiet tagit öfverhanden. Under alla tider och hos alla folkslag hafva behofven af stimulerande och berasande drycker alltid gifvit sig tillkänna och lyckats att på ett eller annat sätt blifva tillfredsställda. Att hädanefter mera än hiltils kunna förändra detta förhållande tror jag vara omöjligt. Hvad särskildt bränvinet hos oss angår, så‘_ anser jag 332 Den 31 December e. ni. till och med bemödandet att vilja borttaga bruket deraf såsom orättvist, så länge nämnde dryck för de mindre bemedlade samhällsklasserna, utgör det enda tiliflycktsmedlet. Det är visserligen lätt och utan all slags förtjenst hos den mera förmögne, alt afstå från och dundra emot bruket af bränvin, rmder det han sjelf i vin, punsch och dylika finare och kostsammare drycker söker och finner hvad den mindre bemedlade och fattige endast är i tillfälle att söka och finna i bränvinet, nemi. antingen blott och bart nöje, eller ock i förening dermed, en, tyvärr blott ögonblicklig tröst och glömska af lifvets vecjervärdigheter.
Af desse låntagare hade flere inkommit med begäran, att för amorteringen af deras lån måtte följas samma föreskrift, som gäller för lån åt korporationer eller menigheter, nemligen att det sammanlagde afbetalningsoch räule-beloppet i jordeboken antecknas såsom ett hemmanet under ett visst antal år åliggande allmänt onus. Den enda svårighet, som härvid mötte, eller den deraf möjligen uppstående inskränkning i inteckningshafvares rätt, egde i lika grad rum i afseende på lånen åt korporationer, och bade detta förhållande hittills icke föranledt klagomål, sannolikt af det skäl, att en dylik gravalion, som vida öfvervägdes af hemmanets större värde genom de odlingar, hvartill lånen användts, i sjelfva verket medförde ökad säkerhet för intecknings-hafvaren och dessutom försvunne efterhand, sednast inom trettio års lid. Denna svårighet kunde dessutom lätt undanrödjas, om, såsom vilkor för enskildes åtnjutande af de fördelar, hvilka genom 1845 års Kongl, kungörelse blifvit korporationer rpedgifna, stadgades, att låntagaren borde förete bevis öfver intecknings-haf"varens samtycke. Hvad åter beträffade inteckningar, meddelde efter vidtagandet af den ifiågaställde förändringen i betalningssättet, så vore dylikt medgifvande naturligtvis icke erforderligt, enär hvarje långifvare hade sig obetaget att på förhand göra sig underrättad om hemmanens gravaiioner så väl för lån som onera.
Utsk. har förmodligen gjort sig underrättadt om de betydliga förbättringar, som postanstalterna i Riket sedan sistförflutna riksmöte undergått, och de tillökade utgifter, som deraf varit en följd, samt med afseende härå icke ansett sig kunna föreslå statsverkets årliga behållning af postmedlen till mer än ofvanberörde 100,000 r:dr. Vid beräkningen af bruttoinkomsten har Utsk., i likhet med hvad vid caleulen af andra inkomster blifvit iakttaget, antagit en summa, som något understiger beloppet af den årliga postintraden efter sednaste riksdag. Skälen härtill synes hafva varit, att inkomsten ej bör calcuieras högre, än den med säkerhet kan anses blifva, och att, om ock densamma öfverstege de 4^0,000 r:dr, som Utsk. beräknat, öfverskotta må blifva ep ytterligare tillgång till bestridande af förefallande utgifter vid postverket och deribland äfven sådana, som af skeende förbättringar i postanstalterna kunna uppkomma. Med dessa grunder och beräkningar, vid hvilka visserligen icke varit något att erinra, torde likväl ej öfverensstämma det förslag att i annan väg förminska postverkets blifvande tillgångar, som Utsk:s sedermera afgifna och nu föredragna utlåt. JsT:o 80 innehåller.
Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: J\l 12, i anledning al väckta frågor om förändring och förklaring af gällande stadgande!) angående skyldighet alt bygga och underhålla kyrkoprestgårdsoch andra i 26 Kap. Byggninga-balken omförmälda allmänna byggnader; M 13, i anledning af väckt motion om Krigs-hofrättens indragning; och JVs 14, i anledning af väckt motion, om tingspred ika ns hållande å tingstad i vissa fall, då sådant nu ej är medgifvet. S. D. Vid förnyad föredragning, bifölls Lag-Utskottets Utlåtande, J>2 42, i anledning af väckt motion om utvidgad religionsfrihet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial, JV2 129, i anledning af Rikets Ständers beslut, angående det lill uppförande af en ny byggnad för Svenska slöjdföreningens skola i hufvudstaden, beviljade statsanslag. Från Hederv. Bonde-Stdndel. S. D. Fortsattes föredragningen af Lag-Utskottets Betänkande, JVs 33, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner, rörande brottmåls-lagstiftningen, dervid afhandlades 20:de—23:dje kapitlen, samt de fyra första paragraferna uti 24:de kapitlet; och bifölls hvad Utskottet i dessa delar af Betänkandet löreslagit, med följande undantag: §§ 8 och 10 uti 21 Kapitlet; samt g 1 i 23 Kapitlet; återremitterades, förstnämnde paragraf i grund af föregående beslut om dödsstraffets afskaffande, samt de båda sednare, med hänseende till hvad Ståndet redan yttrat och beslutat, i fråga om den föreslagna straff-påföljden af förlust af médborgerligt förtroende för alltid. 3 § uti 24 Kap., bifölls med den ändring likväl, att de å andra raden förekommande orden: »i uppsåt alt det sig eller annan tillegnar>, skulle utgå. S. D.
Det medgafs, men man väntade att få se ämnets uppgifna ägenskaper utveckla sig, och man började finna denna väntan något lång. Plötsligt hade kaninens hufvud försvunnit, tycktes det. När man riktigt ansträngde ögonen, kunde man se en svag ytterlinie af hufvudets form, men den var mycket sväfvande och vardt för hvarje minut mindre märkbar. Sällskapet uttryckte sin förvåning, och förvåningen stegrades, då djurets öfriga delar äfven småningom öfvergingo till en otydlig skugga eller snarare till en genomskinlig, dimlik massa, i hvilken endast bensystemet framstod tydligt. Slutligen syntes ej mer än skelettet som skuttade omkring i rummet. »Det är bra,» förklarade Hydrogenius, »men för att göra en kropp fullkomligt osynlig, behöfves dock något mer. Den som vill uppträda helt och hållet incognito bör kanske ej visa sig som benrangel.» »Nå ja,» inföll föreviserskan, »jag har ännu icke uttömt mina tillgångar. Låt oss försöka på en annan kanin.» Försöksföremålet nummer två framfördes och undfägnades med en ny sats diafot, ökad med tre hundradelar homorhachion. Detta hade en ännu underbarare verkan. På betydligt kortare tid än vid det första försöket började den andre kaninens kropp öfvergå till det osynligas område. Benbyggnaden syntes äfven på detta djur en god stund längre än huden och musklerna, men försvann sedan småningom, och efter ett par timmar var det omöjligt att kunna med ögonen upptäcka kaninen, ehuru man mycket väl kunde känna honom med händerna och finna att kroppen verkligen funnes. »Det är utmärkt!» ropade sällskapet med hänryckning. »Ett ganska vackert rön,» förklarade Hydrogenius. »Upptäckten kan medföra betydliga fördelar och torde ej böra betraktas såsom blott ett sällskapsnöje.» Däruti instämde alla närvarande. Oxygen, som också var inbjuden, hade med den strängaste uppmärksamhet och det lifligaste deltagande följt försöket från början till slut. Hydrogenius frågade, om någon af sällskapet ville våga att erbjuda sig som nytt försöksföremål. Man såg på hvar andra med någon tvekan. Efter en stunds eftersinnande föreslog Oxygen, att man tils vidare skulle nöja sig med att dränka en rock i diafot och erbjöd sin fina sällskapsrock.
Tager man nu i betraktande, att bland de yrken, som i 3:dje §:n Handtverks-ordn. finnas uptagna, åtskilliga af de vigtigare handtverk äro af beskaffenhet, att de förr äfven varit ehuru i mindre mån idkade som fabriker, under manufaktur-privilegiernes skydd, men att dessé' genom den nya författningen inskränkts till uteslutande kategorie af handtverk, hvarigenom för framtiden utvägen för deras idkare stängdes att undgå de prestanda, som äro föreskrifna för handtverk i allmänhet, så skall det finnas, alt de 108, som frilagas från dessa prestanda icke utgöra på långt när det antal, som blifvit från manufaktur-privilegium undantaget och inbegripet under de föreskrifter som 3:dje §:n af Handtverks-ordn. bestämmer. Sådane handtverkare äro nemi. Gördelmakare, Handskmakare, Hattmakare, Kakelugnsmakare, Kammakare, Målare, Smeder, Snickare och Skomakare. Det torde häraf finnas att man vid utfärdandet af den ifrågavar. författningen gått tillväga med all möjlig moderation, och jag tror i allmänhet sådant vara det rätta sättet, då fråga är om ekonomiska författningar i vårt land, der erfarenheten nog ofta visat, att när raan någon gång tagit ett steg framåt, man oförtöfvadt vid en påföljande riksdag är färdig alt taga tvä steg tillbaka; och sådant skulle utan tvifvel äfven blifva händelsen nu; ty om härvid endast fråga vore om de egentliga Skrå-hantverkena, så är det klart, alt, i händelse alla dessa blefve ställda under samma kategorie, som de i 3 § Handtverks-ordn. uptagna, blefve författningen i samma mån restriktivare än förr, som alla de yrken, hvilka varit dels under Skrå- och dels under Hallrätt, komme att anses och behandlas uteslutande som handtverk.
Tre namn på flickor, alla söta, rara, Det bästa ju till slut man jämt bör spara. Apollonia. Från söderns länder säges att jag stammar, Där solen är så het och luften ljum; Men nu jag flyttat hit min lilla kammar, Och mången vänlig boning gett mig rum. Jag är en prydnad som rätt mången äger, Charad. Som rikedom och välstånd fått till lott. Om med mitt andra Förundrad blir du väl, när dock jag Du tar mitt första, säger, Hvad händer då? Att jag ej finnes uppå Stockholms Jo, mången gång, slott. Om du ut skall vandra, Du efter sådant har svårt att gå. Och nu jag några gåtor små och Ja, hvar och en som mitt hela gjort, lätta, Rätt ofta obehag däraf sport. Tjll litet tidsfördrif vill dig berätta. En man af patriarken Jakobs söner. Vokalförändringsgåta. Ett djur helt eget för vår höga nord. Hur ' dan är den som ej beveks af böner? Med a. En sak som ju består af blotta ord. Fast fågel ej, jag ändock vingar har, Hvad är som litet sår kan dödligt Med hvilkas hjälp jag öfver hafven göra? far; Hvad gifver värme uti vinter kall? Idun Byrå: Prenumerationspris pr år Redaktfir och utgifvare: H a m n g a t a n 1 6, 2Vc t r. Idun med Modetidning och koF R ITHIOF HELLBERG. (midt för Kungsträdgården.) lorerade planscher kr. 8: Trätfas å byrån kl. 10 — 11. Idun m. Modet, utan kol. pl. sker i landsorten å postIdun ensam &gt; i anstalt, i Stockholm hos redaktion. Allm. Telef. Lösnummerpris: 15 öre. (vid kompletteringar). llvktr.-AHir.b. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande, och &gt;Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annonser 70 öre pr nonp.-rad. Drottning Margherita af Italien.)
uppfostringsfråga » inbjöd tidskriftens läsekrets Jag har sagt, alt det är på grund af en pligl och till meningsyttring om detta betydelsefulla spörsmål, icke af en rätt, som vi skola fullgöra vår fijräldravisade det sig, att de flesta af dem, som funno sig gerning; befogade att hörsamma inbjudningen, i hög grad att vi icke få uppkasta oss till herrar och betrakta saknade förmåga att tolka sitt modersmål, i det barnen som vår egendom; de synbarligen trodde sig ha mottagit uppmaning att det är för vår skull och icke för deras vi gifvit att kritiskt bedöma och yttra sig om min uppsats; dem lifvet; ja, icke blott om den, utan också om min personatt det icke är oss, såsom föräldrar, de skola lyda, liga ståndpunkt, om utgångspunkten för mina reutan oss, såsom representanter för ett högre förstånd flexioner, om mina förmodade sympatier o. s. v. All och en större erfarenhet; denna oförutsedda uppmärksamhet, som egnats mig att slutligen barnen ha ett menniskovärde, som och mitt ursprungligen blott till ett litet uppslag afvi icke, ens i egenskap af föräldrar, ha rätt att sedda inlägg i frågan, föranleder mig att åter taga kränka. till orda. Det är naturligt, att denna begränsning af den Mina förhoppningar att uträtta något dermed äro moderliga maktfullkomligheten skall väcka harm i icke stora, ty den oförmåga att förstå skrifvet, som ett läger, der maktlösheten på alla andra områden hos mina ärade genmälare gaf sig till känna redan gör tron på ett oinskränkt herravälde och storhet, i deras uppfattning af Redaktionens not, har sedan för att icke säga helig okränkbarhet, i åtminstone så genomgående bekräftat sig i hvarje detalj af deras detta fall dubbelt dyrbar.
Diarium bör uptaga alla Utsk:sBetänk:n eller Förslag, med serskild nummerföljd för hvarje Utsk., eller sammansatt Utsk., samt äfvenledes innehålla sex kolumner, nemi. a) Betänkts nummer, b) dess föremål, c) Bordläggningsdagen, med iakttagande af hvad ofvan finnes anmärkt, d) när återremiss af målet egt rum, eller när det blifvit afgjordt, e) under hvilken nummer återremissen blifvit besvarad, samt f) de öfriga RiksSt:ns beslut i ämnet. Den tredje afd:n bör innehålla de öfrige RiksSt:ns Inbjudningar, och skall inrättas med fyra kolumner för a) Inbjudningens föremål, b) Bordläggningsdagen, c) den åtgärd dervid beslutes samt d) de öfrige RiksStms beslut i ämnet. Detta Diarium bör ovilkorligen emellan hvarje plenum kompletteras. Den uti ofvannämnde § af Ridd.Ordn. omförmäldta Lista för ordningen af målens föredragning bör likaledes af Ridd.Sekret. föras. § 38. Ridd.Sekret. åligger alt inför Direkt, föredraga Riddarhusoch Stifts-ärenderne, samt de utgående expedilionerne upsätta och kontrasignera; äfvensom att, i egenskap af Archivarius, med biträde af Förste Kanslisten, vårda och i ordning hälla R. o. Ad:s prot:r och öfrige handlingar. § 39. Ridd.Sekret. ege ansvaret och inseendet, enl. nprättade kataloger och förteckningar, öfver R. o. Ad:s Archiv och Boksamling samt alla Riddarhuset tillhöriga Inventarier; han ege ock, under en Dfrektörs tillsyn, hufvudansvarel för sjelfva Riddarhusets vårdande samt att emellan tjenstemännen efter omständigheterne tillsynen fördela; och åligger det Ridd.Sekret. fördenskull, alt ovilkorligen bebo de honom i Riddarhuset anslagne rum. § 40.
Motionären har derföre föreslagit att Rikets Ständer mätte genom en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t uttrycka den önskan, att de hos oss publicerade nya författuingarne angående mätt, mål och vigt måtte till sin verkan ännu någon tid suspenderas samt att försök måtte göras till inledande af underhandlingar med Europas förnämsta magter om uppgörande och antagande af ett och samma system för mått, mål och vigt. Utskottet, som tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt, vill ingalunda neka sitt erkännande af det nit för befordrande af en god sak, som framkallat motionärens förslag i den angifna riktningen, och anser Utskottet sig ej heller ega anledning att motsäga den åsigt, som ifrågasätter huruvida ej det Franska metriska systemet, såsom stödjande sig på vetenskapliga grunder och vida enklare än det hos oss följda, bort läggas till grund för den utfärdade nya sladgan om mått och vigt; men då dels ifrågavarande stadga hittills varit sä litet tillämpad, att ej ännu kunnat erfaras, huruvida någon olägenhet vid dess tillämpning möter, och dels hinder ej förefinnes att, för den händelse framdeles ett gemensamt system uti ifrågavarande afseende de förnämsta handlande nationer emellan kan komma till antagande, då vidtaga de förändringar i lagstiftningsväg, som kunna vara af beliofvet påkallade, så hemställer Utskottet, beträffande motionärens förslag att omförmälde nya Förordning om mått, mål och vigt måtte till sin verkan, ännu någon tid suspenderas, att någon åtgärd, i anledning häraf icke må vidtagas. Vidare har Motionären föreslagit inledande af underhandlingar med Europas förnämsta magter om uppgörande och antagande af ett och samma system för mätt, mål och vigt. — Denna fråga, som visserligen förut utgjort föremål för en allmännare uppmärksamhet, har dock, sedan under de sednare åren de stora verldsexpositionerna på en punkt sammanfört industrialster från jordens särskilda delar, först härigenom vaknat til! nytt lif.
åt honom, dumhufvudet, som icke förstod att Men han hade aldrig haft några hvilostunnjuta • sitt otium cum dignitate — detta förder, han I dömda ord, som smickrat honom ofantligt, då Och han tänkte tillbaka på » sommarnöjet » han hört det från den gamle kassörens mun, uppe på sitt lilla rum, då han på morgonen men som från första dagen passat honom så halfklädd lutade sig ut genom fönstret och såg illa, liksom en rock, gjord för en annan person. hamnen med dess fartyg, afskurna af de bägge Och han flyttade långt upp till öfre Norrmalm, husraderna, och andades lungorna fulla med där han icke kände någon människa och där sommar — grändernas sommar visserligen, ingen kände honom. men den enda, som han lärt sig förstå. För katten, hvad han då njöt! Lorentz hade blifvit gammal på ett hälft år. Han var blek och han magrade. En dag besökte han sin gamle vän och kollega, den andre barberaren. Vännen, som just slutat raka en kund, gick af och an på golfvet, gnolande på en melodi, iklädd sin tunna linnerock. Han var vid ypperligt lynne. Då han fick se honom, slog han honom på axeln och skrattade: » Nej, se Lorentz! Lyckliga ost där! Kommer han inte för att se på, hur en annan får knoga och arbeta, medan han själf lefver som friherre. » Och han tillade, knappast döljande sin afund: » Jo, j o! Tror j a g d e t. med en sådan affär. » Då Lorentz gick, hade han fattat sitt beslut. Dagen därpå gick han in i sin gamla affär och bjöd Dahl på middag. Han hade något att tala m e d honom o m mellan fyra ögon. Efter middagen drucko de kaffe och punsch. Lorentz skrufvade sig oroligt fram och tillbaka i soffan. Han skämdes öfver det förslag, han ämnade framställa. Men slutligen kom det fram stötvis, med små pauser, som då man firar upp en ketting utan gångspel. Han hade gjort orätt, som lämnat affären ifrån sig. i öfverilning. han var inte så gammal, som han 1899. påklädd på sin säng, som stod obäddad sedan morgonen, och somnade in, tungt som ett djur.
Härefter förekommer lill granskning de mot Skiftes-Stadgans serskilda föreskrifter gjorde anmärkningar, nemligen: / Cap. 3 § och 12 Cap. 8 §. Öfver desse med hvarandra sammanhang egande stadganden hafva stridiga omdömen blifvit yttrade. Någre talare hafva ansett dem böra blifva oförändrade, hvaremot de fleste, som sig yttrat, funnit nödvändigheten af alt förekomma, det icke en delegare i för - Zagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. TJtl. N.o 41 • 11 nt storskiftad by må kunna, af blott nyck oell ulan att någon verklig fördel derigenom beredes, rubba och oroa sina grannar. I afseende på sättet att tillvägabringa ett correctiv häremot, hafva äfvenledes olika åsigter egt rum. Åtskillige hafva godkänt och antagit det af Utskotten i Betänkandet föreslagna, och andre åter instämt uti de serskilda förslag, som en del Ledamöter inom Utskotten, uti deras afgifna reservationer, framställt, och för hvilka grunderne deruti finnes upptagne; och har, såsom tillägg uti det förslag att af EgodelningsBättens pröfning borde bero, huruvida rubbning af laga kraftvunnet Storskifte skulle få ega rum eller icke, en Talare yrkat, att, i händelse delegare, enär skifte ansetts böra ske, antingen å förut skiftad, eller ditintills oskiftad jord, söker visa att skiftes-kostnaden skulle öfverstiga |:del af jordens hela varande värde, borde skiftet inställas, derest ej den, som det ändå äskar, åtager sig att bekosta det överskjutande beloppet och derföre ställer borgen, och, i fall ett sådant förhållande med kostnaden ieke erkännes af byens delegare, borde pröfningen deraf öfverlemnas åt Egodelnings-Rätten, som fördenskull egde värdera Hemmanet och infordra Landtmätaren uppgift å skifteskostnaden, den han vid eget ersättnings-ansvar lill *:del apro - 12 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Ull. N.-o 41- ximativt skulle uppgifva.
Söker man nu, (på grund af dessa förutsättningar, hvilkas befogenhet man icke lärer vilja bestrida) göra sig reda för frågans ställning, så visar sig, 6 Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 33. a) att frågan om skjutsningsbesvärets skiljande från jordbruket förfallit, enär Utskottets afstyrkande hemställan i denna del blifvit af Stånden godkänd; b) att frågan om skjutsens upphörande såsom en jorden åliggande naturaprestation samt om upphörandet af rättigheten och skyldigheten för de skjutsskyldige att bestrida sådan skjutsning likaledes förfallit, då två Ständ godkänt och två Ständ förkastat Utskottets hemställan i detta hänseende; c) att frågan om antagande af Kom.mitterades ”förslag till regleringen af post och resandes befordrande” likaså förfallit, eftersom två Stånd godkänt, ett Ständ förkastat detsamma och det fjerde eller Preste-Ståndet förklarat sig icke kunna ingå i pröfning af detsamma, sedan Ståndet förkastat l:a punkten i Kommitterades förslag. d) att frågan derom ”att skjutslagen, såväl i stad som å landet, sådane de nu äro eller framdeles blifva indelade, böra bekosta skjutsningens bestridande genom entreprenad” äfvenledes förfallit, enär två Ständ godkänt, ett Stånd förkastat och Preste-Ståndet ”ogillat” Utskottets härom gjorda hemställan; e) att förslaget derom ”att den nya regleringen af skjutsbefordringen kommer att träda i verket den 1 November 1861” förfallit af samma skäl. som i före gående punkt finnes anfördt. f) att frågan derom, att alla skjutskyldige hemman, som för närvarande af en eller annan anledning icke utgöra skjuts, framdeles böra bidraga till skjuts ningens uppehållande, likaledes förfallit, enär intet Ständ densamma godkänt.