Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liksom till täflan hon manade ut Den fånge, vid svarfstoln der sitter. I lampans flackande, gula sken, Som rörs af vinddrag derinne, Han snider ur hvitaste elfenben Ett drömslott med tandad tinne. Då tanken våndas i frätande sorg, Och lifvet är tröstlöst mulet, Han flyr till drömmarnes leksaksborg Och drejar det snurrande hjulet. Den hand, som svingade Sverges svärd Och härar till seger fick föra, Nu sysslar magtlös och febertärd Med sköraste dvergagöra. Belägradt, lutar hans land till fall; Bak ramlande murar det strider. Dess bröstvärn springa med knall på knall – Men fången han drömmer och snider. En borg han reser ur vallens ring Der Svea tronar i lycka, Och dotterstäderna rundt omkring Som sköldar tinnarne smycka. Här, Alt-Stettin, är din grip att se, För Wismar är buffelns änne, Der Revals lejon, de trogna tre, Och Rigas nycklar, de tvänne. Du byggnad af snille och hjeltemod, I svenska bröst oförgätlig, Som sammankittats af trofast blod I sekler med möda omätlig, Du Carlars kärlek, Gustavers hopp, Du Svea-välde i norden, I fångens dröm byggs du åter opp, Se’n du har grusats på jorden! Men lyckans likasom svarfstolns hjul Kan ännu en gång sig vända, Och ännu kan fana blå och gul Gå fram till seger måhända. Än lefver kung Carl. Sin goda sak Han värnar med värjan i handen. Ett åskmoln, laddadt med blixt och brak, Han står på den skånska stranden. Der blickar han ut öfver Sundets våg, Som hastigt lade sig frusen, Och leder mot isen ett hotfullt tåg Af bussar väl tjugotusen. Blott kölden håller sig lika skarp, Ett ram-tag vill lejonet måtta Och griper så i ett väldigt varp Kung Fredrik, hans stad och hans flotta. Hur noga från kunskap derutifrån Den fångne fältherrn man stängde, På vägar, som bjödo bevakning hån, Ändock till hans öra det trängde: Han vet, fast sluten i fängslets famn, Hvad häpna ryktet förkunnar,
Sahlin från Aspås, låta de hemmans-innehafvare i Aspås kyrko-slätt, hvilka hittills ombestyrt plogningen derstädes, utgå, hvaremot andra i närheten till vägen derstädes boende, skulle till lika skatte-tal få öfvertaga de förras plognings skyldigheter. § 3 Då nu flere nybyggare inom tingslaget ingått i skatt och följakteligen skulle erlägga snöplog-pengar, ville pastoratsboerne af desse medel under tiden bilda en gemensamma cassa, som skulle användas för reparationer af broar jämte andra dylika företag, som gemensamt ålåge pastoratet. § 4 Klagomål anfördes af de väghållningsskyldige, att snöplog-penningar så sent och så oordentligt utbetalades af vederbörande, hvarför de anhöllo att desse medel måtte af herr krono-fogden vid den allmänna uppbörden uppbäras och till de väghållningsskyldige redovisas. § 5 Slutligen valdes hemmansegarne Olof Larsson i Tullus, Olof Jonsson i Undrom och Lars Olsson i Häste att justera detta protocoll, hvarefter gällstämman upplöstes. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem Jonas Kerfstdet P. L. Olof Larsson i Tullus. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 225, ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Rödöns socknemän den 15 juli 1860. § 1 Torpare-enkan Ingeborg Ersdotter ifrån Hägra, som hittills vistats hos sin son i Hissmon, skulle nu enl. hennes egen önskan, vårdas i likhet med de öfriga socknens kringvandrande fattighjon. De lifstidsförmåner som hon åtnjöt af sitt torp i Hägra, skulle af fattigvårdsföreståndaren årligen uttagas och i fattigvårds räkenskaperna redovisas. På begäran af afl. löjtnant Tidemans enka Kerstin Andersdotter i Silje, intygade socknemännen enhälligt att icke den ringaste tillgång fanns i sterbhuset vid mannens död. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem. Jonas Kerfstdet P. L. Å socknemännens vägnar. H. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 225–226, ÖLA.
Det sätt, hvarpå den ytterst vigtiga frågan om den medicinska undervisningens ordnande blifvit behandlad, hvarigenom en allmänt erkändt gagnande institution, som redan eger Europeisk ryktbarhet, blifvit hämmad i sin berömvärda verksamhet; de åsigter, som gjort sig gällande i fråga om tullbehandlingen af s. k. pitprops, hvarigenom landets redan alltför strängt anlitade skogar uppenbart hotades med total förstöring; och den allt för långt drifna redebogenhet, som visats Preste-Ståndet vid sistlidna riksdag, i anledning af nämnde Stånds, lindrigast sagdt, ensidiga framställning om formlig uppmaning från Kongl. Maj:t till för samling arne i Riket, det måtte de svagt aflönta Komministrarnes vilkor blifva förbättrade, under det att Regeringen kort förut lemnat en af Rikets Ständer gjord framställning af likartadt, men mera vidsträckt och välgrundadt syfte, utan allt afseende; hade icke af Utskottet bordt undanhållas Rikets Ständers kännedom. Dessa ärenden beröra nemligen så vigtiga principfrågor, att det obestridligen skulle medfört j positiv nytta, om Rikets Ständer blifvit satta i tillfälle att rörande desamma uttala sitt omdöme, hvilket likvisst nu, genom besluten af en vida större pluralitet inom Utskottet än någonsin tillförene, blifvit förhmdradt. Det öfverseende elementet inom Utskottet har äfven varit så kraftigt representeradt, att den förseglade sedeln icke nu vid någon anställd votering behöft gifva utslaget. Utan att gå sanningen en hårsmån för nära, kan man också påstå att Utskottet, under utöfningen af sitt ansvarsfulla granskningskall, så att säga ställt sig på expektansstat. En sådan position blir dock i längden ohållbar och skall, om det vore möjligt att den framgent kunde fortfara, ovilkorligen paralysera Utskottets vigtigaste åliggande — det nemligen att omsorgsfullt och opartiskt öfvervaka grundlagarnes efterlefnad.
N:o 149, föreslagna voterings-propos:r Föredrogos men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Konst.Utsics nedannämnde d. 2 dennes på bordet lagda Mern. N:o 55, med voterings-propos:r rörande det af Konst.Utsk. uti Mein. N;o 35, föreslagna tillägg vid 1 § 9 mom. TryckfrihetsFörordn. angide förbud mot eftertryck af utländsk skrift; och N:o 56, med voterings-proposrr rörande det af Konst.Utsk. uti Mern. N:o 37, föreslagna tillägg vid 1 § 4 mom. TryckfrihetsFörordn. angide borgens ställande af Dagblads och Periodiska skrifters utgifvare. Föredrogs och bifölls StatsUtsIcs den 2 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 168, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., angide pension för ÖfverJägmästaren A. H. Kasten. Slutligen föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter LagUtsIcs d. 2 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 53, i anledn. af skedd ålerremiss utaf Utskis Betänk. N:o 42, öfver K. M:s Nåd. Propos, angrde ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 8 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 10 f. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, som fortfor alt i Hr Gr. o. Landtnäs stalie föra ordet, yttrade att han hade tillfredsställelsen att nu kunna gifva II. o. Ad. tillkänna att Ilr Gr. o. Landtnäs helsotillstånd var förbättradt. Justerades 3 prot.-utdrag för den 3 dennes e. m., och pleniiprot. för den 30 sisth Sept. f. m.
Mot mig, I^lljenlfforre, gjorda anmälan, rörande förment ändring pä ett framlcdne Professorn kolmsiecit? kill förra Tull-Oircctionen ingifwit Memorial, samma träger dlifwit öfwerlcmnad till Justi'ie-Cantzlers-Embetct, att derwid besörja om den ätgärd som wcderbör; sä lärer Eber Kongl. M„j:k i näder täckas finna mara aldeles owcdcrsägeligt och med en sund slutkonst instämmande, det alle fäderne Klagandens' anmärkningar, som ej blifwit uttrpckeligcn un dantagne och hwilket blott sträcker sig till nyssnämnde anmälan, eller serskildt uptagne och afhnlpnc, tydcligen och os twungit inbegripas under ofwananförde allnränna kecisior; och att fölunda minsta twekan i denna del mäste förräda antingen okunnighet eller en djerf och oäkerhällelig benägenhet att förtyda. Wid Mane omständigheter och dä ben af OfWcr-Dlrccleurcn Lrc^esmölriori klandrade Tull-Ar,endc-§Lrwa!tning för dc fem första Arrcndc-ären eller för I8OZ till och med l8o?, utöfwcr hwilkcn tids förlopp hans anmärkningar sig ej sträcka, blifwit af utsedde Revisorer ej mindre ä Eder Kongl.-Majrts och Kronans, än Privtzte Actie-Ägarcs wägnar, i föreskrifrscn ordning granskad och godkänd, samt Krono-Zullmägtige derefter af Eder Kongl.
De punkter, hvari de sammanträffa, äro alltså ännu vida färre, än de, hvari de skilja sig: bägge Rikena kunna, örn man så vill, sägas utgöra en Stat, men i sådant fall endast en i tätaste måtto politisk, icke ännu en borgerlig: eller närnnom dem äfven, förkorthetens skull, en Stat.- det återstår dem likväl att bli ett Folk. Ar denna urskillning rigtig, så måste ock medgifvas, att hvardera Landets intresse att sammanhållas med det andra är icke af det medborgerliga slaget, utan af det politiska; och att denna sammanhållning hvilar ej på hvardera Landets alla särskildta medborgares begär att känna sig individuelt lycklige, utan på begäret hos hvardera folk-massan i sammantag, att veta sig icke af yttre våld kunna kufvas. Det 502 Den 27 April. Det är således för sin Sjelf ständi gliets - skull Norrige velat förenas med Sverige: det är för att intressera Sverige i denna Sjelfständighet, det är för att i gemensamheten få ett kraftigt medel till dess upprätthållande, som Norrige äfven underkastat sig samma Styrelse som Sverige. Det är icke för sin Frihets skull: denna har det trott sig försäkra genom sin särskildta Grundlag , likasom Sverige genom sin. Af dessa framställningar synes mig främst' och o vran g dr följa, att de af Kongl. Maj: t nu till Riksens Ständer öfverlemnsde constitutionel3a frågor rörande Norrige, äro till sin natur mycket skiljaktiga från dem, sorn in nefattas i Sveriges Grundlagar: att de åsyfta ej annat, än att fastställa förhållandet mellan Sverige och Norrige såsom en enda politisk Stat, icke som en borgerlig: och att, efter min öfvertygelse, Akten, hvarigenom de skulle antagas, alltså bör vara en helt annan än vår Regeringsform, och denna förblifva orubbligen egnad åt Sveriges enskildtä inre samhälls-skick, så länge Norrige, enligt sin medgifva rättighet, fortfar att äga en för sitt. Är det nu, såsom jag förmenar, obestridligt, att Sveriges och Norrices förhållande till h varan .
Tillkännagafs, att PresteSt:t godkännt Utsk:ts förslag, utan annan ändring, än att för sista mom:t ari tagits följande lydelse: »För näring eller rörelse, som under borgenärs förvaltning står, äfvensom i enahanda fall för jordegendom, om den ej af landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstss.» Gr. Lagerbjelke: Visserligen anser jag den allmänna före skriften riktig, att arrendator må rösta för den fastighet, han förvaltar; men deremot tror jag det icke är rätt att, som man här synes åsyfta, förbjuda jordegare och arrendator att i detta afs:de träffa särskild öfverenskommelse sinsemellan. Jag kan deraf icke inse den ringaste nytta, och intet annat resultat torde dermed kunna vinnas, än att utestänga den större godsegaren från allt inflytande inom kommunen. Icke kan det väl anses billigt, att en arrendator, som har t. ex. blott 2 år qvar på sitt kontrakt, skall kunna ålägga egendomen kostnaden för en vägförbättring eller dylikt, som kan räcka i t. ex. 10 år. Jag får således yrka att det ifrågav:de i mormt 1 af denna g intagna förbudet, börjande med orden: »ej må egaren», måtte utgå. I 2:dra mom:t torde äfven de särskilda qvalifikationer, som finnas uptagna för qvinnors utöf'vande af rösträtten, kunna lämpligen utbytas emot de enkla orden: »qvinna, som myndig är», hvadan jag anhåller om bifall till 2:dra mom:t med denna förändring. I afs:de å sista mora:t torde, om R. o. Ad. antager mitt förslag till I:sta mom:t, PresteSt:ts förslag till ändring förfalla. 48 Den 3 Oktober e. m. Gr. Mörner: Ur jag förekommen af Gr. Lagerbjelke. Alven jag anser det vara oriktigt att förmena en fastighetsegare utöfva alla de med hans eganderätt förenade rättigheter.
Jag erkänner, att jag icke kan anse Förslaget om jemnlikhet i beskattning, i den mening, det här blifvit framställdt, för annat än en Chimére, så vida man icke egentligen åsyftar en rubbning i äganderätten och vill bemantla en orättvisa med ett vackrare namn. Jag hemställer vördsamt i följd häraf, att StatsUtskottets utlåtande, som endast leder till en önskan, som icke kan uppfyllas, alltså måtte afslås. N:o 3. Herr Bruncrona, Nils• Sedan 1720 då ditintills 60 Kronohemman voro till Lotsverkets disposition, hafva 41 blifvit till Skatte försålde, de fleste likväl utan förbehåll att Lotsningen utgöra, och hvilket medgifvande varit och är för Lots* inrättningens ändamål och bestånd af de men? Dxn 31 Maji c, m. ligaste följder} hvarifrån det obestånd sig härleder, hvaruti denna för Sjöförsvaret och handeln vigtiga anstallt på ds fleste ställen i Riket sig ofta befunnit och som genom ökade LotsTaxor icke kunna fullkomligen ersättas. Skulle nu de 19 återstående Lotshemman få genom medgifne Skatteköp, skiljas från Lotsverkets fria disposition, skall deraf följa, att förr eller senare inom 10 år skola vid de fleste Lotsplatser i Riket, vid de nu Varande Lotsarnes afgång, inga vacancer kun» »a completteras; emedan ingen duglig karl, emot en årlig lön af 5 till 10 R:dr och en Lotspenningeförtjenst, af 1,2, högst 8 R Och derutöfver, och hvilken summa mångdubbelt öfverstiger de intrader, Kronan genom Skatteköpen tillskyndas. I afseende på Lotshemmans försäljan* de till Skate, anhåller jag uppå dessa grunder om återremiss af Höglofl. Utskottets Betänkande.
Till allmänhetens underrättelse utfärdar Wårt och Rikets Kommerskollegium kungörelse om dessa afhandlingar vid början af hvart år. Fartyg bär i riket bygdå, som för utländsk räkning köpas och utföras, njuta i allmänhet lika rätt som inhemska i hänseende till tullens beräknande för de varor, sorn med den första gången utskeppas. § 4. Lastpenningar till Oss och kronan utgöras af svenska fartyg med tolf och af främmande fartyg, då annorlunda icke är öfverenskommet, med trettiosex skillingar banko för hvarje lärt, beräknad etter svenskt mätarebref, samt betalas hvarje gång, både vid inkommande och utgående; dock, om ett inhemskt eller med inhemska lika berättigadt främmande fartyg under loppet af ett kalenderår gör flera resor imellan Sverige och utrikes ort, erläggas dessa umgälder för utgåendet allenast första resan och vid förnyadt inkommande endast när fartyget innebar last. För bestämmandet härvid om fartyg må anses lastadt eller barlastadt, skall tjena till efterrättelse hvad i 16 § Bil. till R. St. Maj 1827 angående lotsoch båk inrättningén i riket finnes stadgadt. § 5. l:o A inkommande varor, som enligt taxan förtullas efter vissa procent af värdet, eller för hvilka olika tull efter .olika värde äger rum, bör godsägaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assyraus, frakt och all annan derå använd kostnad, intilldess de till lossningsorten anländt, och å utgående varor deras partipris i lastningsorten. Godsägarens angifningsinlaga å inkommande sådana xraror hör styrkas af faktura och konnässement, äfvensom assy rans räkning, då försäkring tagen är. Vid saknad af faKtura, förhålks enligt 31 § af seglationsordning^!, och bör, då plakatstämpel å sådana varor begagnas, å denna stämpel antecknas, efter hvilket tullvärde varan blifvit förtullad. 2:o
till lindring i inqvarterings-besYäret; tsamt att specifika uppgifter å garnisonens styrka - Statssamt Allm. Besv. och Occon. Visk, Betänkande 2V:o 46. kn tili befäl oell manskap inom hvarje stad måtte upprättas, derjemte upplysande sättet, huru garnisonen nästföre denna Riksdags början vöre inqvarlerad; hvilka Kronan tillhörige byggnader inom hvarje garnisons-ort redan funuos att tillgå, eller oundvikligen derutöfver erfordrades för inrymmande af garnisonen tillhörige och till inqvartering berättigade personer af alla grader; om redan uppförde, städerne eller private tillhörige, tjenlige byggnader dertill kunde få köpas, samt i sådant fall, till hvad pris; oeh borde, i händelse byggnad för Statens räkning ej kunde undvi* kas, ritningar och kostnadsförslag dertill bifogas; hvarjemte Sländerne anhöllo, att de i Götheborg, Malmö, Ystad och Helsingborg, uppå deras enskilda bekostnad uppförde caserner, stallbyggnader och magasinsbus måtte bcsigligas och värderas, samt bestämda uppgifter infordras å den Summa, emot hvilken hvarje serskild byggnad kunde till Staten Öfverlåtas. Uti ifrågavarande Nådiga , Skrifvelse har Kongl. Majit, med bifogande af Kongl. KrigsCollegii och StatsContorets underdåniga utlåtanden jemte dertill hörande bilagor och öfrige handlingar, lill Rikets Ständers egen pröfning i Nåder öfverlemnat att bestämma grunderne för inqvarteringsbesvärets jernnare och rättvisare fördelning, samt dels fästat Rikets Ständers uppmärksamhet a olämpligheten af nybyggnad eller inköp för Kronans räkning af hus och lägenheter, att begagna för garnisonernes inqvartering, dels i Nåder Sig yttrat angående ett upprättadt och till Ständernas granskning jemväl öfvsrlemnadt förslag till ny Inqvarterings-Ordning för städerne utom Stockholm, dels ock förklarat, att, beträffande inqvarteringen för sistnämnde stad, hvarom genom senare Författningar blifvit regleradt, borde, för närvarande, vid nu gällande stadganden förblifva.
Upphör samfälligheten, innan sådan egendom faller, detta upphörande må ske genom endera makens död, äktenskapsskilnad eller boskilnad, så upphör ock egendomen att kunna blifva samfäld. Eller skulle den make, som derigenom, att den andra bereder en absolut caussa divortii, går miste om den giftorätt, han kunde hafva påräknat i den egendom den brottslige har i väntan, icke anses förorättad i större mån än någon annan, och likväl är det honom icke ens tillåtet, att låta äkten skapet fortfara i hopp alt se sina beräkningar realiserade.» På grund af dessa, utaf Utskottet biträdda åsigter, anser sig Utskottet böra vördsamt hemställa, det måtte Presteoch Borgare-Slånden med de begge andra Riks Stånden i denna del sig förena. § 13. Aterremiss af denna § har skett från Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt samma §. Syftet af återremisserna är emellertid endast det, att Utskottet måtte tillse, huruvida ej efter orden »deras och barnens uppehälle» borde tilläggas orden »samt de sistnämndes 24 Lag-Utshottets Utlåtande M 48. uppfostrarn. Utskottet har dock funnit detta mindre nödigt, enär tvekan ej bör kunna uppstå derom, att till »barnens uppehälle» väl äfven bör räknas kostnaden för deras uppfostran. Utskottet får derföre, till Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndels antagande denna §, oförändrad, ånyo framlägga. §§14 och 15. Godkända af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, hafva dessa §§ deremot blifvit återremitterade af Presteoch Borgare-Stånden, dock endast såsom en följd af dessa Stånds återremiss af 12 §. Och då Utskottet ansett sig icke kunna frångå sin åsigt i afseende å sistnämnde §, får Utskottet jemväl i nu förevarande delar inbjuda Presteoch Borgare-Stånden att med de begge öfrige Riks-Slånden sig förena.
W i c k m a n. V i torde framdeles i ord o c h bild återkomma till den märkliga byggnadens såväl yttre s o m inre, när det hela står färdigt. Nu hänvisa vi våra läsare till den fasadritning af huset, s o m återfinnes i vårt dagsnummer. Hennes namn är m:me Darthoux. H o n har varit med öfverallt, där någon Dreyfus rättegång förekommit, i Paris, i Versailles, i R e n n e s. H o n är sympatiskt stämd för Dreyfus o c h gör ingen hemlighet af sina åsikter. H o n försummar aldrig en session, såvida ej särskilda omständigheter n ö d g a henne att för några dagar göra sig osynlig s o m nyligen, då krigsrättens president, öfverste Jouaust, visade henne ett till h o n o m sändt a n o n y m t bref, i hvilket h o n anklagades för att vara en af syndikatets agenter, som hade i uppdrag att n u i R e n n e s, där h o n disponerade öfver en del af d e 35 millionerna, låta utföra ej mindre än 5 mord. Sorgtyger i stort urval till låga bestämda priser. K. M. LUNDBERG, från 1 Okt. I landsorten boende torde hänvända sig eljest, synnerligast om Edert kaffe är Upplysningar och prospekt erhål as genom blandadt med Stockholms KaffeS t o c k h o l m. direkt till banken. Aktiebolag-s berömda Xntubikaffe, som af de mest framstående profesVasagatan 20. (G.87805) sorer och läkare erkännes att som tillsats göra kaffet hälsosamt, billigt, drygt och välsmakande, och skyddar m an sig äfven därigenom mot kaffeI Regeringsgatan I. förgiftning, som uppstår vid bruk af kaffe enbart. Detta Intubikaffe säljes i hvarje välordnad specerioch Aktiebolaget diversehandel i paketer å 25 och å 10 öre, men bör man akta sig för alla värdelösa efterapningar, som gå under J n amn af äkta, prima eller andra beTörmedlas den snabbaste förbindelsen till kontinenten medelst de stora, elegant oc kvämt inredda hjulångarna Svea och Germania samt propel erångarne Bex och nämningar, hvarför man bör efterse Iduns Kungl.
I likhet med rektorn tålde han ej flärd hos eleverna och gisslade skoningslöst, helst med satirens udd, såväl råheten och tölpigheten som högfärden, synnerligast den sistnämnda, huru helst den uppenbarade sig: i käpp, handskar, cigarrer, glasögon etc. Han blef derföre af en eller annan, som ej förstod hans goda afsigter, mindre omtyckt; men många af dem, han gisslat, lärde sig sedan att uppskatta honom. Såsom ett bevis på hans karakteristiska straffdomar vill jag anföra följande episod. Då en af eleverna råkat inmundiga mera af Bacchi safter, än han tålde, och till följe deraf orenat i seminarietrapporna, uppkallades han af adjunkten vid dennes nästa lektion i modersmålet och befaldes att redogöra för verbet spy i förste personen singularis genom alla dess tempus t. o. m. futurum exactum (jag shall hafva spytt) och erhöll sålunda en lexa, som han förvisso aldrig glömde. (Hvad mig sjelf beträffar, kan jag inom parentes anmärka, att min fintlighet vid anläggandet af glasögon förde äfven honom bakom ljuset, så att jag äfven från det hållet undgick alla pikar.) Specielt som lärare hade adjunkten en ovanlig förmåga att rycka med sig och intressera lärjungarne för de ämnen, uti hvilka han undervisade. Den yngre adjunkten var nog en utmärkt lärare. Men han närmade sig aldrig eleverna, så att han lärde känna deras personligheter. De lärde ej heller att känna honom, utan uppfattade honom endast såsom en nödvändig, om ock ej behaglig, faktor för vår utbildning. Vi värderade hans förträffliga undervisning, men fruktade mycket för hans stränga fordringar och häftiga lynne. Beträffande mitt eget förhållande till hans läroämnen, så använde jag oändligt mycken tid för desamma; men så utmärkte jag mig också långt mera, än hvad jag, med mina naturliga anlag för dessa ämnen, egentligen kunnat påräkna. Extra läraren i kristendom, som på samma gång var prest uti staden, hade, äfven han, ganska stora fordringar, ja, kanske större än någon af de andra lärarne. Han hade visserligen ej rättighet att fordra inlärandet af mer än ett bestämdt antal bibelkapitel och psalmer, men han valde alltid de längsta.