Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Hr Bildts begrafna hund beträffar, får detta yttrande stå för hans räkning, men icke för min, enärjag icke yttrat något sådant. Jag har sagt, att det kan ligga något inunder frågan och jag har utvecklat hvilka följderna af punktens läggande till handlingarne kunde blifva, men ingenting vidare. Hr Hjerta: Då jag delar deras åsigt, som anse att denna punkt bör och kan afslås, men en annan ledamot förklarat, att det vore olämpligt om R. o. Ad., i saknad af den sakkännedom, som för frågans pröfning erfordras, skulle afslå förslaget, ber jag att få fråga denne värde ledamot och StatsUtsk:s öfrige medlemmar, huru det gått an för Utsk. att tillstyrka bifall till förslaget, utan att ega närmare sakkännedom derom? Har StatsUtsk., på grund af lösliga upgifter, kunnat tillstyrka bifall, så måtte väl R. o. Ad. kunna afslå, utan att ett sådant beslut behöfver kallas obetänkt. Den 13 Juni f. m. 233 Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på den förev:de 5:te punkten blifvit yrkadt, dels af Frih. Alströmer, med hvilken några ledamöter förenat sig att E. o. Ad., i anledn. af dess beslut öfver 1 l:te punkten, måtte förklara den 5:te icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne, dels af andra ledamöter afslag. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm., med förklarande att propos. till bifall å Utsk:s förslag, i anseende till Ståndets i fråga om 11 :te punkten fattade beslut, icke kunde framställas, först hemställde om K. o. Ad. behagade antaga det af Frih. Alströmer framställda förslag till beslut, ropades Ja och Nej, och efter derpå till afslag å förev:de punkt framställd propos., som besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Frih.
Ständer antingen för uppförande af en byggnad för Riks-arkivet på norra sidan af Carl XlIIis torg måtte lill Kongl. Majits disposition under nästa statsreglerings-period anvisa en summa af 214,600 R:dr B:ko eller 521,900 R:dr R:mt, i hvilken summa likväl, på sätt förut blifvit omnämndt, besparing komme att uppstå om utrönt varder, alt byggnaden, utan äfventyr för dess bestånd, kan uppföras på bjelkbädd, eller ock, i händelse delta förslag icke vunne bifall, medgifva att oftanämnde plats finge, på sätt i underdånighet blifvit begärdt, åt enskild person lill bebyggande upplåtas emot högsta tomlöres-afgift, som kunde betingas, och under vilkor, bland annat, att den blifvande byggnaden uppföres i öfverensstämmelse med den ritning, som af Kongl. Majit i nåder kunde blifva godkänd och fastställd. Utskottet, sorn jemväl fått del af de vid den Nådiga Propositionens remitterande inom Riks-stånden afgifna yttranden, har tagit denna fråga i öfvervägande; och beträffande först Kongl. Majits Nådiga framställning om anslag till uppförande af en ny byggnad för Riks-arkivet, så, ehuru Utskottet af det ofvan anförda finner viet vara ådagalagdt, att en säkrare och rymligare lokal måste beredas för derstädes förvarade vigtiga och dyrbara handlingar, anser Utskottet likväl åtskilliga betänkligheter möta mot antagande af det Nådiga förslag, Kongl. Majit i berörde hänseende framställt. Detta gäller hufvudsakligen valet af byggnadsplats. I afseende å denna tillåter Utskottet sig erinra, att grunden å den föreslagna tomten är af mindre fast beskaffenhet, och att, om det också icke må anses förenadt med någon fara att å densamma uppföra en byggnad, som är afsedd att innesluta stora och tunga pappersmassor, ett sådant byggnads—förelag likväl kommer att medföra högst betydliga kostnader, och vida utöfver hvad som erfordras om ifrågavarande byggnad anlägges å en plats med fast och säker grund.
Ridderskapet och Adeln härj uti inlemnadt och till Lag-Utskottet remitteradt Memorial, Herr Jan Daniel von Engeström anmärkt de svårigheter och kostnader, som derigenom förorsakas dem, hvilka uti Rättegångsmål vid Ofver-och Under-Domstolar, Collegier, Exeeutions - Saten , Consistorielmed flera Embetsverk, antingen varda kallade att svara eller höras, eller ock hafva egna angelägenheter att bevaka, men på aflägse ort äro vistande, att dessa icke är tillåtet med Posten di t sända de Skrifter, Förklaringar och Handlingar, som de böra aflemna ; 92 Den 3 Juni. na; på hvilken grund föreslås, att med ändring af hvad derom nu finnes stadgadt, en sådan rättighet måtte lemnäs i alla sådana fall, då målets beskaffenhet ej oundvikligen fordrar antingen att parten personligen tillstädes kommer, eller att lian fullrnägtig för sig ställer; äfvensom att partens fatalier icke må anses försuttne , enär han gitter med behörig Postbetjents betyg styrka, att Brefvet så tidigt från afsändningsörten afgått, att det med en vanligfortgång af Posten bordt inom rätt tid vara framkotnmet; i sammanhang hvarmed tillika yrkas, att, vid infordrande af förklaringar, så tillräckligt tidsutrymme må den svarande partén lemnäs, som erfordras, mindre för att kunna fullgöra hvad sorn blifvit ålagdt, an äfvert för att fä handlingarna till behörig ort framskaffade, och ära i öfrigt flera reglementariska förordnanden föreslagna, hvilka vid förberörde tillåtelses meddelande borde iakttagas, Enär Lagern uti ib Cap, % §, RättegångsBalken stadgar, att, då anförda besvär till vederdelomannens Förklaring utställas, dag att svara bör honom föreläggas, efter thy han när eller fjärran stadd är, finner Utskottet derigenom redan vara föreskrifvet hvad, i afseende å tillräcklig tids meddelande åt dem, sorn blifvit ålagde att sig förklara, i förberörde måtto är anmärkt, och anser sig således endast behöfva fästa Uppmärksamhet vid den ändring, sorn sökes uti de författningar, hvilka förbjuda enskildte personer
N:o 535, angående väckt fråga om Revision af Lästafgifts-Fondens förvaltning. Lag-Utskottets: N:o 195, rörande utmätning och försäljning af fast egendom. N:o 197, angående åtskillige af Herr August Grönhagen föreslagne Lag-förändringar. Ekonomi-Utskottets: N:o 196, i frågan om yrkad rättighet till utvidgande af Stångjerns-smidet i Riket ; samt N:o 197, angående förändring i allmänna Skjutsnings-anstalterne, Postvagnsinrättande och Skjutslegans nedsättning, och förblef Ståndet vid sine i desse ämnen förut vidtagne beslut, och lade förenämnde Utlåtandeu till handlingar ne. S. D. Föredrogs Statsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 527 , i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 375, angående en förändrad reglering af Hospitals-Inrättningarne i Riket, och beslöt Preste-Ståndet, att med bifall till förra Betänkandet, gilla det tillägg, som i det sednare Utlåtandet innehåller. S. D. Sedan Preste-Ståndet den 12 nästlidne Maji vid pröfningen af Banco - ii46 Prot. Utdr. d. 17 October 1823. Utskottets Betänkande N:o 10, rörande publicitet af Banco-Verkets angelägenheter, Leslulit, att frågan om och huruvida någras ytterligare uppgifter, rörande BancoYerkets ställning framdeles under Riksens . Ständers sammanvaro eller äfven dessemellan, antingen årligen, efter afslutade Räkenskaper, eller efter hvarje Revisions förrättning må komma att allmängöra, borde hvila intilldess Ståndet öfver den blifvande Finance-Regleringen fattat sitt beslut, så fann Ståndet nu, efter väckt motion, för godt besluta, att häröfver böra BancoUtskottet, till hvilket således alla ämnen remitteras, och kunde Ståndet, af sådant skäl, icke yttra sig öfver Höglofl.
Agostinho, sedan han förgäfves försökt allehanda undflykter, måste nu, till sin förtviflan, framställa en kort pragmatisk historia öfver hufvudstadens sednaste öden; och när detta skett, ytterligare inlåta sig i vidlöftiga förklaringar, hvilka ändock för den gamla damen ännu förblefvo lika litet begripliga. Först efter allt detta blef det honom förunnadt att rycka närmare inpå ändamålet med sitt besök. Välan, återtog gumman, vi skola nu komma till det capitlet. Men, förlåt mig, jag glömmer, medan vi talat politik, att ni varit så tidigt ute. (Ringer). Befaller ni chokolad? Eller kanske dricker ni bara matté, såsom vår tids cavalierer? Men är det sannt, senhor, att vår förra drottning aldrig kunde tåla den drycken? Hon hade sina fördomar, den beskedliga damen; men sannerligen att säga, har också jag aldrig kunnat vänja mig dervid. Den finnes också intet i mitt hus, men om ni behagar, skall jag snart låta anskaffa den. Vår stad är liten, egentligen blott en by, men ni torde redan sett att handeln är liflig, och alla slags varor äro här att tillgå, de flesta för bättre köp än i hufvudstaden. Villaflor tog en kopp chokolad, och lät, i det han suckande gaf vika för ödet, gummans vältalighet obehindradt flöda. Men vid första paus gjorde han ett djerft, imponerande inpass och frågade åter efter Clementina. Ja, genmälte Donna Eleonora, vi höllo så när begge två på att alldeles förgäta det goda barnet. Ni är alltså hennes fästman, sade ni? Villaflor bugade sig. I min tid var det inte brukligt, – förlåt min anmärkning, senhor! – att förlofvadt folk mycket umgicks med hvarandra. Jag och min salig man, Dom Luis Christovᾱo Alqueves e Queijo e Almofariz de todos Ventos, hade blott två gånger sett hvarandra i vårt lif, innan vi vexlade ringar i brudstolen. Ty förbindelsen, ser ni, var uppgjord mellan våra föräldrar, och, upprigtigt sagdt, tyckte jag den tiden mera om Ignazio Andrada.
Maj t och Kronan dittills icke dragit nägon fördel, med försäkran för innehafwaren at sä länge han fullgjorde sine skyldigheter och erlade de utsatte Skogs-ören, för hwil. 993 Den 1Z Augusti. ka han i alla tider skulle answara, om ock Skogen derä afbrukades och förstördes, ffulle veste Skogar orubbade förblifwa wid de werk, hwartil de b!iswit anstagne; i stöd af deste Regeringens bögudeliga löften och försäkringar, blefwo flere större och mindre werk i Skogar ne anlagde och såmedelst blefwo äfwen uti deste förut otilgängeiige ödemarker upptagne fruktbara fält ocy hestnnan, deraf Kongl. Maj t och Kronan, sä wal som af de anlagde werken dragit en gansta betydlig ärlig inkomst. Jag will icke benvara Herr Grefwen och Landtmarstalken samt Högloft Ridderstapet och Adeln med uprepande af de mängfaldiga, sä under enwäldstiden som frihets regeringen härom utkomne författningar, hwilka alla bibehälla innehaswarne af dylike skogar wid en ostörd nyttjande rätt deraf, och hwilka författningar sätta innehaswarne deraf i lika, om icke säkrare besittning, än en äbo pä ett Kronohemman. Wid .im,n ärs Riksdag, hwars Ständer sä nitiskt ifrade för Kronans rätt och bästa, kunde deste skogar icke eller undfalla Standernes uppmärksamhet, och ehuru den nogaste rättwisa icke alltid ätfäljde desta Ständers beslut, serdeles emot Bruksrörelsen, trodde de sig likwäl icke kunna annorlunda derom förordna, än at wederbörande
Föredrogs ånyo BancoUtskis d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 15, med förslag till ett förändradt myntsystem. Härvid upplästes, på begäran af Gr. Posse, Erik Arvidsson, den af Hr Gripenstedt, och på begäran af Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor, den af Hr Bogeman vid Utskis betänk, fogade reservation. Denna uppläsning hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m. Sven Abrah. Munthe, som å K. M:s hösta r-v o vägnar aflemnade 3 Dess nådiga propir och tvenne Dess nåd. skrifvelser till R. St. Hr Bildt, Knut: Som ledamot af BancoUtsk. har jag instämt i Hr Gripenstedts reservation. Jag har således icke mycket att säga, utan får hufvudsakligen inskränka mig till begäran om återremiss af detta betänk. I afseende å myntenheten tror jag, då den skall bestämmas, att man bör följa Frih. Wredes förslag, såsom i tillämpningen det enklaste. Antager man 24 sk. som enhet, den må kallas krona eller något annat, och underafdelningarne derefter bestämmas till 75, 50 och 25 styfver, så kunde våra Den 12 October f. m. 10S vara nu gällande småsedels-valeurer begagnas. Särskildt tror jag, i afseende på benämningen af den nya myntenlieten, att ordet krona borde användas framför riksdaler, då vi redan hafva Irenne särskilda sorter deraf, och med den föreslagna kronan, svarande mot 24 sk., kunde förenas den i vissa landsorter ännu brukliga dalers-räkn ingen. Frill, von Döbeln, Napoleon: Utsk:s betänk, ronde myntbestämningen är otvifvelaktigt correcl, men dervid förekomma, att under de 10 år, som realisationen fortfarit, flere 100,000 ndr blifvit i allmänna rörelsen utspridda.
Af den 19 sistledne Februarii, innefattande: 1:0 Ogillande af LagUtskottets Memorial i anledning af erhållen Återremiss, angående tiden för kungörelsers uppläsande från Predikstolen. 2:0 Återförvisning af Allmänna Besvärsoch OeconomiaeUtskottets Betänkande, om rättigheten för Lumpsamlare att omkringresa i Landet samt om sättet till Lumpors anskaffande för Pappersbruken: 3:o Återremiss af StatsUtskottets Memorial, angående Friherre Adler Salvii Arfvingars Kronofordran. 4:o Bifall ej mindre lill StatsUtskottets ulla - 152 Den a Martti. tande rörande ersättning för de af Svenske Medborgare under de sednaste krigsåren lidne förluster genom Skepps-uppbringningar af de Utländske Magter, med hvilka Sverige varit i fredligt förhållande, än äfven till LagUtskottets Utlåtande angående FörlikningsDomstolar. 5:o Underrättelse att Ståndet låtit bero vid StatsUtskottets Utlåtanden: i) I anledning af gjorde anmärkningar vid dess yttrande om fortfarandet af det för Fattigvårds-Inrättningen i Carlski’ona anslagne allmänna understöd; och a) Rörande CommerceRådet Björnbergs BränneriArrende. Gro Bifall till Allmänna Besvärsoch Oecon omi ceUt skottets Betänkanden: rörande yrkad skyldighet för Ägare till Bruk och Tullqvarnar att deltaga i vägrödning: Om rättighet för Städernes Magistrater att få förrätta DykeriAuctioner, samt om de i Riket befintelige VigtSorters reduction till enhet. 7:0 Gillande af LagUtskottets den 3:dje i samma månad afgifne Utlåtande i anledning af Återremiss af frågan om ett närmare bestämmande af beskaffenheten utaf afvittrings-betyg. 8:0 Ståndets beslut vid Allmänna Besvärsoch OeconomiceUtskottets Betänkande, angående yrkadt utbyte och jemkning i Rotcringen Den 2 Martu. 155 i Tossbo och Wedbo Härader af Elfsborgs
Men Norska Stortinget alböjde detta tillbud. Tvifvelsutan hafva Norrmännen gått oss till mötes i flera frågor. än jag nu kan upgifva, ehuru de beklagligen afvisat flertalet. Emellertid ådagalägga de exempel, jag anfört, öfverdrilten i Utskits påstående att de »al visat hvarje tillmötesgående» i rigtningen af ett närmande. Men låtom oss nu fortsätta att undersöka halten af Utsk:ts motiver. På sist anförda sida. nemi. 29, näst sista raden, öfvergår Utsk:t till frågan om det gemensamma försvaret, och säger: »För det gemensamma försvaret ställer Sverige till Unionskonungens disposition liela sin försvarsstyrka, medan Norige genom grundlagsbud betagit Unionskonungen rättigheten att använda den vida större delen af dess armée, eller alla de trupper, som ej äro linietrupper, utanför Noriges gränser, d. v. s. till annat än Noriges försvar, likasom man betagit Konungen rätt att, utan Stortingets samtycke, använda någon enda del af arméen eller skärgårdsflottan till anfallskrig, ett sväfvande och tvetydigt stadgande, som en gång haft sin motsvarighet i Sveriges grundlag och lemnat sorgliga minnen i dess historia. Huru under sådana förhållanden man ens kan tala om en likställighet mellan de båda länderna, må i sanning anses oförklarligt. Och likväl, då i unionskomitén ett förslag till föreningsfördrag i denna syftning utarbetades, ansågo sig Noriges representanter hafva gått långt i medgifvande!! och ega anspråk på Den 17 Mars f. m. 191 dvlika från Sveriges sida, derföre att de ingått på borttagande af förbehållet rörande anfallskrig och på landtvärnets användande äfven inom Sverige, dock »med Stortingets samtycke.» Lika med Utsk:t, erkänner jag att i det gemensamma försvaret ligger just den vigtigaste föreningspunkten, och jag må bekänna, att jag har känt mig djupt sårad — bittert retad såsom Svensk öfver den obenägenhet — öfver den alvoghet, som jag har trott att Norska folket, visat i denna fråga.
Man kan visst såsom en invändning förmoda att om Svenska folket vid en Riksdag öfverleinnade en sådan rättighet åt Norrmännen, så kumle det hända alt dessa i aila fall bibehöllo sin grundlag oförändrad. Ja vissi, allting kan hända, men jag säger som ordspråket: om man vill spendera, så måste man icke låta kosten tryta. Fullt mått eiler ock intet. Vi äro de starkare och mägtigare derföre tillhör det oss att visa största frikostigheten, och jag är ölvertygad att det Norska folket skulle gå oss till mötes, och finna att dess sjelfständighet skall aldrig komma att lida deraf att Svenskar derstädes inflytta och erhålla medborgarerätl. Denna fråga är af så storartad natur, jag har derföre trott att initiativet bordt tagas af R. o. Ad. på ett eklatant sätt. Hade det första Ståndet vltrat sig för densamma, så skola de andra Stånden efterfölja om icke af annan orsak än att om någon sätter sig deremot sä reser han sig en minnesstod som är föga afundsvärd. I närvartde ögonblick då det är sä vigtigt att Sverge sluter sig närmare till England anser jag det vara af största vigt att vi på något sätt visa, att å vår sida inget hinder möter för en sådan förening. Ehuru jag icke på något sätt vill framhålla min egen person, så får jag likväl omnämna en händelse som inträffade för 2 år sedan då jag var i London. Om mina ord som jag nu talat till prol. kunde komma öfver hafvet till England, så skulle det icke förundra någon: ty der anses det icke underligt att en Svensk representant söker framhålla de fördelar, som röra fäderneslandet eller att fritt uttala en önskan att komma i en närmare förening med England. Jag hegärde ett företräde hos Englands premier-minister och det beviljades mig, Lord Palmerston afhörde min framställning med lugn, och när den var slutad så frågade han »på hvad punkt står unionen med Norge ?» Milt svar kunde icke blifva annat än att förhållandet var bättre nu än det varit någon gång sedan 1814. Dä skakade han på hufvudet och länke troligen att jag icke var väl underrättad.
Dock,'om man äfven kan hoppas, att den mindre gynnsamma conjunclur för det Svenska jcrncls afsättning på främmande marknader, som till en betydlig del är gifven orsak lill 542 Den 19 December. elen exportens undervigt, som sednast visat sig, blott är öfvergående, sä är ju dock möjligt att den fortfar; oell om man dä icke pä annat sätt, vare sig genom förmänliga liandelstraclaler, eller mera vinstgifvande fraktfart, m. m. kan bereda den Svenska exporthandeln några betydligt ökade fördelar, så måste ju ovillkorligen i sådant fall importen, genom något medel, tvingas att blifva lägre, för att förekomma den ständiga vexeibrist, som eljest ej kan hämmas annat än genom fortfarande utförsel af silfver. Ett sådant medel sades nyss vara, alt tillgången på penningar, myntmassan, sedelstocken blifver förminskad. Men man måste dervid först göra sig reda för hvad dessa begrepp, penningar, mynt, sedelstock, rätteligen innefatta; och när man bemödar sig att svara på den frågan, måste man antaga, att penningar, eller rättare uttryckt, vare sig metalliskt mynt eller sedelmynt, äro dels de gemensamma värdemätare, hvarmed olika varors värde med hvarandra jemnföras, och dels de gemensamma bytesmedel, som tjena att befordra särskilda slags varors beqvämare utbyte emot hvarandra, alt lätta deras öfvergång från en hand till en annan. Men hela mängden af dessa varumätarc, dessa bytesmedel, som i eli land för nyss angifna ändamål mäste finnas, och som, då den, såsom för det närvarande i Sverige, beslår endast af papperseller sedelmynt, kan sammanfattas i benämningen den utelöpande sedelstocken, den bör visserligen i afseende till sitt belopp stå i oskiljaktigt förhål lande lill antalet af de flerfaldiga byten, eller likartade trausaclioner, hvartill denna massa af mynt, varumätare, bytesmedel behöfver användas.
Skall icke, under fortgången af de verksammaste och vigtigaste Statens Embeten (Lagstiftningen utgör en gren deraf, ehuru tillsatt på annat sått) det vara en upmuntran för den dygdige, och ett band äfven för den måst ärelystne, då efter en lyckligt tillrygga lagd bana, han ser annu et mål öfrigt, som i en afpassad verksamhets-krets, förenar både hvilans och anseendets förmoner ? och om utöfning af dygd gör den i längden till en vana, omun - der denna synpunkt, den kan anses som en fortsatt vana att handla efter gvunderne af rått och sant, skall ej denna vid en viss ålder tjena till borgen för den återstående lefnadens enstämmighet ? Jag ville således, att de Embetsman som genomgått en sådan pröfvotid, icke mera skulle kunna såttas ifrån det rum de således ffirvärfvat, men att de också forst efter en viss ålder och tjenstetid skulle kunna erhålla det, samt att deras tillsättande skulle vara ett sammansatt resultat af den Lagstiftande och Verkställande Magtens profning. Jag ville således, att forst efter fyllda år, skulle man kunna erhålla rum uti Rikets Hogsta Domstol, att, för att komma på Förslag dertill, skulle man minst 2:ne gånger hafva blifvit invald i Tribunatet, och en gång i Lagstiftande Corpsen, eller i minst tio år hafva beklådt Embeten, afStats-Råd, S t a t s-M in i s t er eller Stats-Secreterare, utan att grundad anklagelse ågt rum, och jag ville ånteligen, att bland dem, som på dessa villkor kunde blifva Candidater till ett ledigt rum i Hogsta Domstolen, skulle Tribunatet vara skyldigt upgifva en Lista af minst 5, men efter behag af obestämdt flere Personer; Lagstiftande Corpsen äga rått deraf utse 3:ne, och Konungen sluteligen deribland välja En. Den som erhållit ett sådant rum, skulle vara berättigad att till och med fyllda 70 år, såsom Rost-ägande intaga det, att sedan som honoraire Ledamot bevista ofverlåggningarne, men att till slutet af sin lefnad alltid som Pension bibehålla hela Lonen.
Det var ju att förråda sig, han som var så rädd att låta någon märka, hvad han kände, som var så tillbakadragen och blyg. Så som i afton hade han aldrig spelat, annat än när de voro ensamma. Men det gjorde nog ingenting, de förstodo det ej. Där satt Anna och hviskade med kapten Lund, som slagit sig ner på puffen bredvid henne. Men det tycktes ej nu störa honom. Nej, hur han spelade — ja med violen kunde han vara vältalig. Det sista ackordet ljöd: — Tack, tack, hviskade han och lade violen försiktigt ner i lådan och bar själf ut den. Hvad han dröjde? Nu skulle hon velat tala med honom, strax efter det han spelat sin Liebeslied, så kunde han väl ej irritera henne som eljes, men nu var han borta, han visste då aldrig att passa sin tid. Hvarför gick han så där och utan att säga något och när han redan hade gått, så kunde han lika väl blifvit borta alldeles och behöfde inte komma igen efter en timme, när ungdomen som bäst satt och »lekte lekar», det dummaste, mest själsdödande tidsfördrif, Edith kände till. — Häradshöfdingen försvann med sin Liebeslied, inföll Anna, som i afton särdeles lade an på Säfve, vi ha nu hållit på att leka öfver en timme, tror jag. — Jag gick hem med min viol, jag tyckte det var skönt att ta mig en promenad. När han kommit in i rummet, var en stol ledig bredvid Edith. Han hade redan beräknat, att han skulle slå sig ner där, då Edith förekom honom med ett: »Laura lilla, sätt dig här och hjälp mig, jag har aldrig varit med om det här förut. Och så hade hon dragit ner den lilla tolfåriga kusinen bredvid sig. Ja, det var det vanliga, hon förskansade sig alltid mellan sina väninnor, när han kom, det var blott när de spelade, som hon tillät honom att vara i hennes närhet, men då spelade de, då ville hon icke tala. Hur skulle han kunna låta henne förstå, att han älskade henne, hur skulle han våga säga det! Han borde väl haft tillfälle därtill, som umgicks så intimt i borgmästarens familj och flera gånger i veckan spelade duetter med Edith.