Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den utaf Kongl. Kommers-kollegium afgilna, särskilda redovisning för anslaget till arfvoden åt extra biträden i bemälda embetsverk, hafva Revisorerne inhemta!, att vid revisionsårets slut å berörda anslag förefunnits en behållning af 1,714 R:dr 50 öre, som uppkommit deraf, att årsansiaget blifvit under hvart och ett af åren 1058—lOliO lill hela beloppet iyftadt, men ej för dermed afsedda ändamål användt; och då detta förhållande tycktes ådagalägga, att Kongl. Kommers-kollegium för arfvoden lill extra biträden ej är i behof af hela den summa, som härtill blifvit anvisad, hade Revisorerne ansett sig böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Kongl. Kommers-kollegii häröfver infordrade, underdåniga utlåtande innehåller till upplysning om anledningen härtill, att, då endast så få, med nödig specialkunskap i bergsärendena försedde personer finnas hos Kollegium anställde, att vid tillfällen af förfall för flere af dem, Kollegium blefve nödsakadt att för dylika ärendens behandling inkalla någon af de i landsorten stationerade bergsslats-ljenstemän, Kollegium ansett sig, enär ett så beskaffad! biträdes aflönande erfordrade en större kostnad, böra härtill afsätta en del af ifrågavarande anslag, då sådant under något år läte sig göra. Den reserverade behållningen härledde sig således deraf alt under de sednare åren ett dylikt extra biträde ej behöll användas, men sådant kunde lätt inträffa, och då en ej obetydlig del al årsansiaget komme att utgå till arfvode åt detta biträde, skulle Kollegium, utan denna behållning och för öfrigt i saknad af besparingar, svårligen kunna godtgöra de extra biträden, som under vanliga förhållanden erfordrades.
N:o 106) hos Kgl. Majit anmälde deras önskan , det Lands-Fiscalstjensterne måtte vid innehafvarnes afgång indragas, såsom hvarken ändaraålsenlige ej eller oumbärlige i och för actoraters utförande på Kronans vägnar, enär dertill tjenlige personer kunde utfinnas antingen bland Kronobetjeningen å hvarje ort eller andra inom Länet befintlige Tjenstemän, dem Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äro i tillfälle att för sådant ändamål förordna eller föreslå; och alldenstund, sedan denna tid, något icke förekommit, sorn föranledt en förändrad åsigt i detta ämne, utan fast hellre den meningen synes hafva gjort sig gällande, att ändamålet med ifrågavarande tjenster i betydlig nion förfelas, så anser Utskottet sig lidno Ålim. Besv.- fick Oec.-Vtsk. Bst, Nio 5. 5 Lora vördsamt tillstyrka, det Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl» Maj:t förnya deras förut gjorda underdåniga anhållan om LandsFiscals-tjensternes upphörande, samt derom, att utförandet af åtal på Kronans vägnar måtte öfverlemnas åt Kronobetieningen; hvarvid Utskottet likväl icke trott sig kunna instämma i Peter Perssons nu framställda förslag, att Kronofogdarne i sådant afseende skulle ställas under Justitiae-Cancellerens inseende och lydnad. Hvilket doek Rikets Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning härmed underställes» Stockholm den io Mars 1834- STOCKHOLM* 1834:? f«o& J. A». Walldon.- Allm. Eesv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 4- i N:o 4. Ankom i afskrift till Exp.-Utsk. elen iS Mars kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphörande af det så kallade Hemförare-Båt-Gillet i Götheborg.
Man kan enl. tillförlitliga beräkningar, med afs:de å de sockerslag som här i allmänhet användas antaga, att utbytet af rå-socker till raffinad lemnar omkring 85 % förädlad vara. För att då den sednare skall vara belastad med en konsumtions-afgift, motsvarande den som hvilar på det rå-sockret, som åtgår till frambringande af ett lika qvantum raffinad, måste skatten på raffinad socker stå till den på rå-varan i samma förhållande som 100 till 85. Men om jag nu ytterligare förändrar detta förhållande till förmån för den inhemska socker-industrien, och antager proportionen såsom 100 till 80, eller som 10 till 8, så skall, om på rå-sockret lägges en tull af 8 öre, tullen på raffinad, för att jemnt motsvara den sistnämnda, blifva 10 öre. ‘Allt hvad tullen å raffinad sättes högre, är således att betrakta såsom ett premium åt den inhemske fabrikanten, hvarigenom denne får försteg framför alla andra länders fabrikanter, äfven under förutsättning, att dessa länder lemna full - Den 2 i Oktober. 23» komlig restitution af tullafgifterna för den förädlade vara, som utföres. Då nu K. M. föreslagit 13 öre i stället för 10, synes mig denna beskattning innefatta ett ganska hederligt premium, som socker-raffinadörerne upbära på konsumenternes bekostnad ty dessa 3 öre som öfverskjuta den motsvarande råsocker-tullen, gör ej mindre än omkring 1 million på det bela. Då emellertid K. o. Ad. beslöt att förhöja tullen på rå-varan till 9 öre, borde, för alt bibehålla samma proportion, den förädlade blifvit belagd med 14 öre; och jag tror, att R. o. Ad. begick ett misstag till för mycken favör för socker-patronerne, då skilnaden mellan rå sockeroch raffinadtullen höjdes från 5 till 6 öre. Men då det alltid står i Regeringens makt att vid den slutliga fastställlelsen af tull-taxan jemka detta förhållande, anser jag ej vara skäl att derföre yrka upgifvande af R. o. Adis förut fattade beslut; utan får jag, med afside å frågans financiella sida, tillstyrka R. o.
Och hvilken pratmakare ni blifvit med ens, ni som alltid brukat vara så tystlåten. Ni har en svada som – ja, jag bedyrar, som pappa själf! Ja, det är rätt, att ni ser generad ut! Stå nu där och blygs. (Pekar fingret åt honom, lekfullt. Han griper det och kysser hennes hand.) Fru Bark (vänder sig om). Är det här jag skall skrifva, kamrer Lundberg? Kamrern. Men har ni skaffat det andra vittnet, fröken Berta? Berta. Ja, vår förra hushållerska, som bor midt emot i farstun, är här och hjälper oss i köket. Jag skall bedja henne komma in. (Ropar i dörrn till fonden.) Lovisa! Lovisa (kommer värdigt). Hvad är det. Berta vet ju, att jag inte tycker om, att man ropar på mig, när kaffepannan står på. Berta. Ett ögonblick, kära Lovisa. Lovisa skall bara vara snäll och se, att mamma själf skrifver sitt namn på det där papperet. Lovisa (går fram till skrifbordet). Gud hjälpe mig för alla Bertas påfund. Vill hon nu drifva spektakel med mig igen? Kamrern (strängt). Jungfrun kan ju skrifva? Lovisa. Ja, gudskelof, lite uppfostran har jag då fått i min dar. När vi voro på Bergfors var jag hushållerska och hade hela tjänarpersonalen under mig – Kamrern (afbryter). Godt! Jungfrun skall nu vara god och intyga fruns namnteckning – jag skall skrifva först – Fru Bark (reser sig och lemnar pennan till kamrern, som skrifver, hvarefter han lemnar den till Lovisa). Lovisa (sätter sig omständligt till rätta i stolen, kamrern visar henne, hvar hon skall skrifva. Hon blir sittande med pennan i hand och läser hela gåfvobrefvet, följande raderna med pekfingret.) Kamrern (sträft). Nå! Var god och skrif nu. Lovisa. Nå nå! Sakta i backarna. Jag skall väl först veta, hvad det är jag skrifver under. Kamrern. Det hör inte hit. Det är bara fruns namnteckning, ni skall bevittna. Lovisa (fortfar att läsa).
Wi&n in? rnänber måbänba, att en af be betpbtigafie eftra infomfter* lia, nami. Söancomunften, ocb några af be betpbtigafie, eftra utgifterna., fåfom tid (iaitalcr ocb Strömrensning gar, icfe funna anjlåS utan i förening ineb 3?anfo«Utffot*. tet, bit. be ifrågamaranbe måten äfmen btifmit remitterabe., Etten fåbant är äfmen förbådanb.et meb ben 1,000,000 Sltbr af SJfagajinSsgpnbenö utrebning, bmilfen Stats* Ut*, flottet nu föreflagit måtte tid görfmarömcrfet. anmänbaö,. Slntingen borbe 23auco Stauber äfmen ägt, pmab be af Ut? flottet bafma rättjrtt foröra, mågtebning för beraS om? fttfc0 8äl&0s€ontottet0 23efyof för år <5rebiti» Utelbjjanbe 3 procents SDito ränta titt -Stenungen , . Stänfor å fterfalbiga lån tito 11,000:
Spinnhus-Directionens ifrågavarande fordran öfverflyttats, blifvit, intill den 10 November 1840 tid efter annan i capital och ränta inbetaldt tillsammans ^,028 R:dr !\ sk. 7 rst Banco, dels ock en af Ledamöterne i f. d. Spinnhus-Directionen, UnderStåthållaren O. af Wannc/vist samt Grosshandlanderne Th. A. Aspelin och J. Z. Tillander, undertecknad, den 4 November i83i daterad, handling, deraf hufvudsakligen inhemtats: att, sedan i början af år 1813 meranätnnBih. till R, St. Prot 1844, 4 Sami. 1 Afd. 1Q Haft. I 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 55. de Spinnhus, med förändrad organisation, blifvit ställdt under inseende af Öfver-Ståthållaren och bemälde Direction, dåvarande Rytlmästaren Wenus antagits till biträde åt Spinnhus-Inspectoren, och den i April 1814, vid inträffad ledighet, fått sig uppdragen samma Inspectors-befattning, med hvars bestridande han fortfarit under
Tersmeden nu för tillfället omnämnda prejudikater kunna i min tanke aldrig hafva kraft af lag, än mindre af grundlag. 37 § Riksd.Ordms 2 mom. lyder: ”Intet Utsk., Const.- och BankoUtskm allena undantagna, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i Riksens Ständers plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade; så vida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens propos:n, enligt 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”. Nu är här alldeles ej fråga om någon sådan Konungens propos. utan här är fråga om ett sådant mål som i 59 §R.F:nomnämnes; och torde sålunda denna § böra rådfrågas. Den lyder sålunda: ”Efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilkas behof genom bevillningar böra fyllas”. För min uppfattning är det omöjligt att begripa, att detta Konungens nu ifrågavar. meddelande kan innefatta en K. propos. eller alt det har det minsta sammanhang med den K. propos. om statsverkets tillstånd och behof, eller med hvad Konungen kan lill ”StalsUtsk:s öfverläggning framställa” i afseende å ”hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna ;” ty denna § innefattar tydligen alt frågan der ej är om annat än hvad som för Statens reglerande tarfvas; och frågan om, att R. St. skola befrämja jernvägars anläggande i landet, kan i min tanka aldrig komma under rubriken af det Statens reglerande som här omnämnes. Jag anser således för min del det sätt, hvarpå denna framställning blifvit till StatsUtsk. öfverlemnad, är helt och hållet grundlagsvidrigt. Jag tror att lagstiftarnes mening dermed, att desse andra mål (som det heter i § 27, 2 mom. Riksd.Ordn.) böra först öfverlemnas till Ståndens plena af en statsrådets ledamot, varit den, att R.
Ridderskapet peli Adeln bifallet, IJt Supra, Ex Protocollo. A. G. Silverstolpe. S. D. I anledning af gjorda anmärkningar, återremitterades Stats-Utskottets 'den i Augusti afgifne oell förlidne gårdag på bordet lagda Betänkande, angående Herr Friherre Stael von, Hollsteins väckta fråga om redovisningen för Stats-medlen 1809 och 1810, samt om Saltpeter fonden och ett öfverskott a Tullmedlen. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, S. I). Sedan Riksens Stander öfverenskommit, att deras Deputerade i den beslutna Corn i ten, till utarbetande af förslag till ny Reglering afStatens Embeten och Tjenster , måge ibland Fullmägtiga i Banken och Riksgälds-Contoiret ntses, till ett antal af åtta Eedamöter, nemligen för hvart Riks-Ständ En ibland hvardera Fullmägtiga; beslöt Höglofl. Riddevskapet och Adeln nu, att åt bemälte Fullmägtiga sjelfva må vara uppdraget att sinsemellan om detta förtroende öfverenskomma; p| sätt att Riksens. Den 3 Augusti 105 Ständers Deputerade i bemälte Comité alltid yiå vara fulltaligc. Ut Supra. Ex Protocollw A. G■ Silverstolpe. S. D. V id förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulsköttets den 54 Juli afgifna oell den 27 pä bordet lagda Memorial , i anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorda vid Utskottets betänkande om Batsman^ fördubblingens återställande. Ut Supra. Ex Prqtocollo AG. Silverstolpe. S. D. I1 öredrogs ånyo och återremitterades, i anledning af gjorda anmärkningar, Stats-Utskottets den Q dennes inkoinna och samma dag på bordet lagda Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådigå Proposition om förra Kongl. Fanjåjlens enskilta förmögenhet^ och underhåll från Sverige. Ut Supra.
Maj:t föreslagit Rikets Ständer, dels att den ännu återstående delen af den allmänna fonden för folkskolelärares pensionerande måtte jemväl under nästinstundande statsregleringsperiod och under samma vilkor, som hittills, ställas till E. K. Maj:ts disposition, och dels att till behöflig förstärkning af densamma måtte anvisas den slutliga besparing, hvilken under nu löpande statsreglerings-period kan å den personliga skyddsafgiften uppkomma; och hafva i likhet härmed flere särskilda framställningar hos Rikets Ständer blifvit gjorda, att den i Riksgälds-kontoret innestående, för folkskolelärares pensionering afsedda, summa 401,940 R:dr måtte äfven nästkommande statsreglerings-period för samma ändamål reserveras; hvarjemte hos Rikets Ständer förslag blifvit väckt, att folkskolelärare efter 30 års tjenstetid och fyllda 55 år måtte vid afskedstagande erhålla halfva lönen i pension, och att för detta ändamål måtte bildas en pensionsfond för folkskolelärarne i hela riket, till hvilken inrättning det redan till folkskolelärares pensionering bevil - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. 51 jade statsanslag skulle utgöra grundfond, och hvilken sedan skulle ökas på så sätt, att församlingarne och skollärarne, hvar för sig, horde med en procent årligen å lika belopp med skollärarens lön bidraga. Billigheten fordrar, att en skollärare efter en mannaålder, full af möda, ej må för sin nödtorftiga bergning på ålderdomen vara beroende af godtycket eller fattigvårdens tillgångar, likasom det ock är af vigt för skolan att i de förtröttade och åldrade lärarnes ställe kunna använda nya och friska krafter; och hafva Rikets Ständer, på dessa och öfriga i den nådiga Propositionen andragna skäl, lemnat bifall till hvad E. K. Maj:t i ifrågavarande hänseende föreslagit.
Den 4 April /. m. 65 tegångar, hvilket afviker från de allmänna grun för Statsmedlens förvaltning och disposition ; anser Utskottet sig böra föreslå att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t förnya deras förut gjorda underdåniga anhållan, att de på <p:de HufvudTiteln, för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes förkofran anviste medel, måga disponeras till understöd endast för sädane allmänna företag, som, Öfverstigande den enskildta förmåganj kräfva uppmuntran eller bidrag af Staten. Enligt 10 §. af Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 upprättades y:de HufvudTiteln^ med ett anslag af 100,000 R:dr om året, ämnadt för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes upphjelpande och underhåll med det vilkor, att deraf inga pensioner måtte utbetalas, eller särskildte summor deraf till sådane föremål begagnas, hvilka ej med Jordbruk, Handel och Näringar ägde gemenskap. Utskottets nu gjorde hemställan är väl ingalunda i motsägelse med de för dispositionen af 9:de HufvudTitelns anslag, vid dess formerande fastställde allmänna grunder; men den innefattar likväl en inskränkning i den pröfningsrätt som på Kongl. Majit hittills ankommit; och en inskränkning, af den beskaffenhet, att ett allmännyttigt företag kan komma att sakna ett med anslaget åsyftadt biträde, derföre att det ej kan kallas ett allmänt företag. Vid många tillfällen kunna hela menig - fi4 tyen 4 April /, m< heter draga nytta af ett arbete, som efter niaturén a t ämnet, likväl måste företagas på en enskild mans ego Sådant kan förekomma vid Sjöars uttappning, vattenledningar, communicatoners anläggning m m-, äfvenså vid försök och tillämpning af vigtiga uppfinningar i näringar af alla slag, är det alltid en enskild persons, icke ett allmänt företag; detta kan va» ra allmänt nyttig, men öfverstiga den enskilda förmågan; det kan sålunda kräfva uppmuntran och bidrag af Staten; men det är efter sakens natur icke ett allmänt företag; skall det nu blott derföre icke understödas eller uppmuntras?
Man försäkrar äfven derigenom bibehållandet af en inrättning, som förtjenar att bibehållas, om ock några förändringar dervid borde vidtagas; men sådant beror af detailler, hvaruti jag nu ej vill ingå, emedan de ej tillhöra ämnet. Hvad angår Profskolan i Stockholm, har jag sagt, att den varit obehöflig, sedan Carlberg gifvit bevis på methodernes användbarhet; men då den är inrättad, och då jag tror, att den kunde medföra följder, åtminstone såsom varnings-skola för nästkommande Ständer i afseende på förnyade anslag, så må den fortsatt äga rum, på det Rikets Ständer må vara i tillfälle alt se, om man bar att vänta sig något af sådana Skolor, hvilka, på Statens bekostnad, och under till38 H. 5* GS Den \l\ Augusti f. ni. syn af Styrelsen, inrättas; och om roan ejllbör lemna dem åt eljen enskildt! kralien under skydd al'allmänna lagföreskrifter, hvilka Regeringen hör i det fallet föreslå Rikets Ständer. Men', mine Herrar, jag kommer nu lill den del,Isum jag anser vigtigast af hela saken, det stora behofvet af läroböcker, och jag förstår icke den besynnerliga motsägelse, som finnes i Herr von Hartmansdorffs yttrande, då han erkänner att föi aldi a-vården icke kan af Staten på något vis ersättas, men icke yttrar sig till fördel för läroböcker. Jag skulle tro, att det är det vigtj. gaste för allmänna uppfostran. Jag skulle tro, att om man gör sig reda för förhållandet med allmogens barn, och detär dessa jag måste helst tala för, emedan jag anser de högre Läroverken hafva tillräckliga fonder, i synnerhet om man finge lätta Lunds brister med Upsalas tillgångar, så skall man se, att modren lärer barnen mera än både Prest, Klockare och Skolmästare. Då skulle äfven goda läroböcker för de religösa och praktiska kunskaperne mycket befordra de enskildta bemödanden för barnens undervisning, och jag tror alt det bör blifva hufvudögonmärket för Statens inblandning. Örn sådane läroböcker tillvägabringades för godt köp, skulle det kraftigt befordra den inom bus erhållna upplysningen.
Derefter skiljdes de ifrån hvarandra med mycken vänskap. Men vid afskedet tog qvinnan fram ett svärd, gaf det åt svennen, och sade: »jag vill nu löna din föräring. Här har du ett svärd. Hvem helst du hotar dermed skall vika, vore han ock det grymmaste vild-djur.» Konunga-sonen tyckte sig nu vara i allo väl utkommen, och for så vidare, intill dess han träffade sina bröder. Då blef en stor fröjd å begge sidor. Men när de äldre konunga-sönerna fingo veta, att deras broder hade lyckats i sitt företag, fingo de en stor afund i sitt hjerta, och lade råd samman, huru de skulle svika honom och sjelfva vinna pris hos sin fader. De gåfvo nu mång fagra ord, och läto tillreda ett ypperligt gästabud. Men om natten, när svennen sof, aktade bröderna tillfälle, samt bytte bort ungdoms-äpplena och lifs-vattnet, utan att prinsen visste det, eller ens kunde tänka en sådan falskhet. Svennen tog derefter afsked ifrån sina bröder, steg upp på sin gångare, och red hem till sin faders gård. Då blef den gamle konungen väl tillfreds att han återfått sin yngste son, och prinsen gladde sig att hans fader ännu var vid lif. Han bar så fram sina håfvor, och bad konungen äta af äpplena och dricka af vattnet, att han skulle blifva ung på nytt. Men det gick mycket emot förmodan, ty der spordes ingen förändring, utan gubben var och blef lika gammal och grå som tillförene. Nu kunde konungen icke tänka annat, än att hans son velat gäckas med sin fader, och blef högeligen vred. Men prinsen märkte att han var besviken, och detta gick honom hårdt till sinnes. När det så hade lidit en tid bortåt, kommo äfven de begge äldsta bröderna hem till kungsgården. De hade mycket att förtälja om sin resa, och ordade vidlyftigt om alla de farligheter, som de utstått på vägen till Ungdoms-landet. Derefter gingo begge prinsarne inför sin fader, och bjödo honom äpplen och lifsvatten, att han skulle blifva ung på nytt. Konungen åt och drack, och lät sig väl smaka.
Enär behofvet af detta vid 3:ne föregående riksdagar medgifna fyllnadsanslag visat sig fortfara, får Utskottet tillstyrka, att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t i denna del föreslagit, ifrågavarande anslag, 7,532 R:dr 31 sk. 11 rst. till Kammar-kollegium och 13,075 R:dr 28 sk. 9 rst. för Kammarrätten, må af Rikets Ständer anvisas, att, emot förut stadgade vilkor, fortfarande utgå under den tid, för hvilken nu skeende stats-reglering blifver gällande. Stats-kontoret. 2:o Under åberopande af hvad det vid den nådiga Propositionen angående statsverkets tillstånd och behof bifogade protokoll öfver Finans-ärenden af den 19 Oktober nästlidet år innehåller rörande den af Kongl. Maj:t fastställda nya organisation af Stats-kontoret, samt på det att de hittills under olika titlar utgångna anslag till aflönande af detta verks embetsoch tjenstemän måtte blifva å ett ställe sammanförde, har Kongl. Maj:t behagat förelä, att, enär för nämnde ändamål erfordrades 40,170 R:dr 32 sk. och dertill lades nuvarande kontanta anslaget för kronomagazinen och vågstaterna 10,336 R:dr 32 sk., anslaget för Stats-kontoret med kronomagazinen, samt med vågstaterna i Falun och Avesta måtte uppföras till 56,507 R:dr 16 sk. Då härifrån afräknades: a) nu utgående statsanslaget, efter afdrag af den kammarskrifvarelön å Statskontorets stat, 438 R:dr, som, enligt hvad förut, vid fråga om reglering af fjerde bufvudtiteln, blifvit i nåder föreslaget, skulle till Krigs-köllegium öfverflyltas eller 42,096 R:dr 32 sk.; b) det å sjunde hufvudtiteln serskildt uppförde anslag till aflöning för chartaB-sigillatae-verket, hvilket anslag Kongl. Maj:t nu begärt måtte öfvert] y t tas till Stats-kontorets stat med 5,516
I DU N 1890 Ämbetet att vara husmoder. * Af Helena Nyblom. f i ha lyckligtvis kommit så långt, att de flesta af oss inse det stora ruissr bruk, som under årtusenden herskat i mänskligheten, i det att så många värdefulla, fruktbärande anlag legat oanvända på kvinnosidan. Man har icke råd numera att låta alla de krafter gå förlorade, som kvinnorna kunna erbjuda till det stora samarbetet. De flesta tänkande och förnuftiga människor äro numera ense om, att så snart en kvinna har en särskild begåfning och därtill lust och energi att utveckla denna begåfning, är det icke endast hennes rättighet att försöka det, utan samhället måste vara henne tacksamt för det plus, hvarmed hon vill medverka till detta samhälles utveckling. Mot dem, som ännu verkligen på allvar vilja förneka kvinnan rättighet att egna sig åt ett särskildt studium och själfständig verksamhet, tyckes mig, att ett enda af Stuart Mill ' s bevis för kvinnans rättighet är nog till att göra dem svarslösa. Han säger på ett ställe, att, för att bevisa det rätta i att männen framdeles skola behålla sina gamla privilegier, må- ste man först kunna bevisa, att till och med de dummaste och obetydligaste män kunna sköta ett ämbete bättre än de klokaste och mest begåfvade kvinnor. Kan detta icke bevisas, följer af sig själft att mänskligheten skulle tjänas bättre genom att utbyta de misslyckade, manliga individer, som ofullkomligt eller dåligt fylla sitt värf, mot duktiga kvinnor, som till belåtenhet skulle uppfylla de fordringar, man ställer på dem. Att en person, man eller kvinna, som inom sig känner förmåga och lust att utveckla vissa gåfvor, som naturen har gifvit henne, för att därigenom uppnå en själfständig ställning i samhället, att hon också försöker det, förefaller en så naturligt, att man nästan måste göra en ansträngning för att sätta sig in i den föreställningen, att detta naturliga och förnuftiga skulle förefalla någon såsom oförnuftigt eller förmätet; om täflingen är tillgänglig för alla, skall resultatet bäst visa, hvilka segervinnarne skola blifva, och de skulle aldrig komma endast på den ena sidan af mänskligheten.