Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E:dr öre 75 50 25 2 3 50 17 — 21 — 25 — 34 — 42 — 50 Bil. till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 86. 31 js H:mt Afgift för Gods. tgl tgl R:dr u I e För Gods, som räknas till Första Klassen, erlägges per skeppund viktualievigt eller 4 centner . 50 För Gods, som räknas till Andra Klassen, erlägges per d:o 42 » d:o „ Tredje d:o d:o — 34 » d:o „ Fjerde d:o d:o — 25 » d:o u Femte d:o d:o 17 Efter denna beräkning utgår afgiften för nedannämnde varor på följande sätt, per skeppund viktualievigt eller fyra centner: Eat, tomma * 2 — 42 Eikon 2 — 42 Eilt 3 — 34 Fisk, färsk * 3 Fisk, 34 Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande N;o 86. 33 Fisk, salt „ torr * Fjäderfän, lefvande „ döda Fjäder Fernissa i fat * „ i damejeaner * Flanell Flintor och flintsten Flott Flyttsaker * Fläsk, färskt, salt eller torrt . Fogel, Skogs-, lefvande eller död : Frukter * Frö, afla slag Färger, alla slag, ej specificerade Färgmossa , träd Fönsterbågar Galanteri varor Galmeja Galvaniseradt jern Gum Gaseller vattenrör af jern Gasom etrar Gevär, alla slag Gips, rå Gjutgods, finare •* < gröfre Glas, alla slag * Golfmattor Grafstcnar * Granit Grifflar * Grus, grofsand Gryn, alla slag * Grönsaker i korgar Guano * * • Guldoch silfverarbeten * > • Gummi-elastioum Gutta-percha Gödnings-ämnen lluckor. jordHagel * Hakar och hyskor Bih. till B. St.
Såsom medel till ändamålets vinnande föreslår jag, att tvänne Stamschäferier anläggas; att uppköp af Får för enskildes räkning och fri transport till Ystad må få fortfara intill nästa Riksdag, samt att ett Ullcontoir inrättas, der all ull på ägarens begäran må kunna undergå behörig sortering och äfven under vissa vilkor försäljas. Den !2 December e. m. 171 t Jag förbigår vid detta .tillfälle med uppsåt ett utförligare afhandlande af ämnet, då jag hyser den förhoppning, att förslag ifrån Regeringens sida i detta ämne meddelas Rikets församlade Ständer. Jag grundar denna min förhoppning på åtgärder jag sett vidtagas under de sednast förflutna åren, hvilka tydligt vittna, att Styrelsen visligen insett att i detta fall andra länders industriella framsteg med framgång borde tillämpas på Sverige. Jag har derföre äfven dröjt i det längsta med denna Motion, i afvaktan på Regeringens sakrikare framställning, och blott nu åsett alt hålla talan öppen, i fall möjligen denna sak för andra vigtigare göromål af Styrelsen kunde förbises. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Lades på bordet. Friherre Ridderstolpe, Fredrik, anförde skriftligen: Att CanalDirectionerne böra anses skyl* dige alt ersätta de för deni arbetande Soldaters arbetskläders slitning och att gifva sädane beting, att Soldaten ej som nu, endast af tvånget att vid Canaler arbeta, ledsnar vid tjenstensamt att ät under arbetet stympade och skadade Soldater gifva pension i likhet med Statens, är hvad jag härmedelst vördsamt får föreslå. !72 Den 12 December e. m. Skälen till denna Motion torde jag ej behöfva uppräkna. Snarare än att fråga efter dem, torde man förundra sig öfver, alt de ej längesedan gjort sig gällande. Lades på bordet. Friherre Ridderstolpe, Fredrik, uppläste följande:
uas en uppfostran, sonz gör dem, vare sig gifta eller ogvta, till ekolzo' miskt o beroelzde, sjalfsttilzdiga sa~n7~ällstnedlelnllza~ .. D? !Ian bör observera, att dessa fördomsfria, tungt vägande ord uttalats af en vetenskapsman från det för sin stock-konservatism i kvinnofrkgan kända Tyskland. Och detta på en tid, då man i Sverige ännu kan få höra skdana invandningar mot samskolor och mot statens öfvertagande af den högre flickundervisningen, som att D kvinnorna icke likasom männen skola utbildas till statens tjanaren - trots det att kommande generationers upp fostran till största delen är dem anförtrodd! Vi instämma af hjärtat i förf: s önskan, att Grimms ord inåtte vacka genklang Iios tusentals föräldrar just af de högre klasserna, h i l k a s oförsörj da döttrar efter sina försörjares död alltid bli de olyckligaste. Deras nöd, shdan den visar sig i storstadernas gårdsoch källarvåningar hos otaliga missnöjda, bittra sinnen skall först då uppliöra att förtjäna vart medlidande, när det afven för de högsta klassernas döttrar, liksom för deras söner gäller, att arbete ar plikt och heder, sysslolösliet föraktlig. Kvinnans tillträde till universitetet för oss närmare denna tidpunkt, ty det är lrlart, att begåfvade döttrar bland de » upper ten tlioiisand~ skola föredraga liirda sysslor framför handelsidkerskans eller sömmerskans. 0111 nu liungern pl %gar kvinnan lika mycket som inannen, - en längtan efter intellektuell näring rör sig lika val hos kvinnan som hos inannen, - oin s %lunda bhde iiire och yttre kraf drifva oss kvinnor till äeltagaiidet i arbetet för bröd, så borde nmi med glädje hälsa detta framsteg. Blen oiii det visade sig, att de studerade kvinnorna blefve mindre kärleksfulla liustrnr och mindre förståiidiga mödrar an andra kvinnor af deras sainliallskIass, då m&amp; man %ter beröfva deni tilltradet till larda kall; ty den enskildes fördel ma städse vika för hiinsynen till det allmänna. För dylikt skola dock kvinnorna själfva.
Till fyllnad af den brist, uti de, genom Grefve Löwtnhjelms uppgift, för Theatrarnes bibehållande erforderlige 30,500 R:r, som trolig gen uppkommer derigenom, att den frivilliga Bevillning*-afgiften icke uppgår till denna Summa, skulle jag anse, att sedan Kongl Majt af Allmänna Medels öfverskotten aftagit det anslag deraf, som till Dess Höga disposition nu, som vid förlidne Riksdag, af Riksens Högloflige Ständer för sådant ändamål är anordnadt, 232 Den 25 Maji. Kongl. Maj:t måtte äfven af Riksens Ständer i underdånighet autoriseras, att af de återstående Öfverskottsmedlen få till Theaterns biträde disponera hvad som uti ofvannätnnde 30,500 R:dr möjligen kan fela. Det är att förmoda, att denna brist icke blir betydlig, och det är både att förmoda och att högligen önska , det blidare och gynsammare utsigter, för Handel och Näringar öppnade tillfällen , att genom förökade Tullintrader erhålla förökade Statsinkomster, hvarigenom ett sådant anslag, som det jag nu föreslagit, kunde så mycket lättare utgå. Då jag nu uttryckt min önskan, att Theaterns undergång måtte af Nationens npplysta Representanters ädelmod förekommas, om dertill gifves några utvägar, får jag äfven förkla^ ra, att det förslag, sorn jag framställt, egentligen har den åsyftning, att öppna flera utsigter till biträden, än de, som redan äro nämnda. Med tillfredsställelse skall jag i alia fall offra min skärf, om jag derigenom undviker att få se en Classisk Inrättning för Fäderneslandet gå förlorad. Jag tror derföre, att detta ämne påkallar behjertande, och är för min del öfvertygad, att ingen Styrelse af Svenska Theatern mera förtjent uppmuntran för sin verksamhet och sitt nit, än den nu varande} måtte han af ödet skonas för motsatsen. Friherre Åkerhjelm tilläde derefter: Ian. ledning af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att Statsutskottets Utlåtande må Den 23 Maji.
Nu för tiden torde denna Tolag eller Tull-atcmt u gora j Swea och Götha Rikes Sk-pel Städer ärligen minst 5 ä 600,000 Ridr. Hwar me stall Stapel-Städerna längre äga en sä buycng Tull Rrdd. »ch AdProk 5 B. crft 786 Dm 15 Ianuarir. afgift, som de innehaft lZ Seculum? Lagen omtalar e> urminnes häfd pä Tullinkomster. Priwilegium kan det ej wara; ty dä skulle det wara lika fä för Uppstäderna; men de tär intet häraf. Männe det intet ar stor inkomst nog, att Städerna fä behälla och oqwa>dt nyttja Accitz.afgiflen? Riket dehötwer ju bättre TolagS-afgiften, att mindska bewillningen med. Denna afgift Utgör L Procent af Warans wärde Skulle det icke wara en ren obillighet om Stapet Städerna längre singe behälla denna bety, deliga inkomst Andamälet dermed har warit, att i början upphjelpa Stapel-Städernas Byggnader, och inlocka utländska Köpmänner som ägde penningar till förlag och kände Handelen. Nu behöfwes ej sädant. Wi äga byggda Stapel-Städer och kunniga Handelsman. Z början när wär Sk-ppsfart war ringa och wär Handel inskränkt, utgjorde denna Tolags-inkomst en obetydlig Summa." Nu förhäller det sig belt annorlunda. Landshöfdingarne i de Län der Stapel-Städera äro belägna äger en noga kunskap om denna Tolags-ofgift. Enligt 60 §. of i koy ärö Regerings Form beräknas Sjö- och Land-Tulls-afgitterna uran undantag till Rikets ordinarie Inkomster, af den grund äc ej Tolag-afgiltei' derifrän undantagen. Om detta witt Memorial bör kommuniceras med de andra Relpective Stä: den eller ej, lenn,ar j i:g helt och hällik till Rlddcrssapet och Adelns egit godtfinnande, samt om detta Memorial dör förwisas till Statsutskottet eller ej. Begärdes pä bordet.
För tillämpningen af denna i afseende å uppställningen vigtiga grundsats, synes dock shawlar, shawletter och andra dukar af ylle, äfvensom flanell, böra under förstnämnde allmänna rubrik specificeras, serdeles som, hvad flanell angår, tvekan eljelst torde vid tullbehandling uppstå, huruvida densamma skall anses ovalkad eller valkad; hvaremot namnet vadmal, äfven med den föreslagna breddbegränsningen, icke afser något till form och väfnadssätt från andra tvåskäftade ylleväfnader skiljaktigt slag och derföre skulle, om det bibehölles speciliceradt, kunna föranleda till betänkliga och för klädestillverkningen i synnerhet menliga missbruk. Då derjemte svårighet lärer möta att med säkerhet urskilja, huruvida åtskilliga halfylleväfnader äro valkade eller icke; men förstnämnda förhållande i allmänhet endast skall kunna ega rum med sådana halfylleväfnader, som till mera än hälften beslå af ull; så har utskottet, på dessa grunder funnit sig böra föreslå, den förändrade uppställning för artikeln ylleväfnader, som utskottets bilagda förslag utvisar; hvarigenom rubbning i föreslagna tullafgifterna icke uppkommit i afseende å andra artiklar, än vadmal och valkade, tvåskaf tade ylleväfnader, derom utskottet nu går att afgifva yttrande. Såsom utskottet redan antydt, måste vadmal hänföras till rubriken valkade, tvåskaftade ylleväfnader, hvilken åter, enligt Kongl. Maj:ts förslag, skulle, i afseende å tullafgifterna, indelas i 4 klasser, efter trådtalet på tummen i varpen Emot delta förtullningssält hafva flera betänkligheter uppstått och deribland förnämligast den stora, om icke rent af oöfvervinnerliga svårigheten, att med säkerhet utröna trådtalet, hvilken svårighet otvifvelakiigt skulle leda till olika tullbehandling vid serskilda tullkamrar och lill tvister, menliga både för tulltjenstemännen och de trafikerande. För utskottet vill det deremot synas, som en för alla väfnader af ifrågavarande slag gemensam tull, hvars företräde i och för tullbehandlingen är obestridlig, äfven i öf rigt skall kunna tillfredsställa hvarje billigt intresse.
Bikung till RS, Prof; 9:de Spml. ic7S Prof. XJtdr. d, 7 October 18 -3■ Baneoverkets ställning framdeles under Riksens Ständers sammanvaro eller äfven dess emelian antingen årligen, efter afsiutade Räkenskaper, elier efter hvarje revisions förrättning må komma att allmängöras, borde hvita, intill dess Ridderskapet och Adeln öfver den blifvande Financeregleringen fattat sitt beslut; så fann Ridderskapet och Adeln nu för godt besluta, det en fullständig uppgift, om Bankens hela ställning hädanefter borde årligen, genom Herrar Bankofullmägtiges föranstaltande, tryckt meddelas, samt äfven allmänna Tidningarne åtfölja, uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. / S. D, Wid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets, den 20 sisfiidne September, under N;o 1883 afgifne samt den 30 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, rörande jemnkning af Extra Roteringen i Riket, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande gilla, endast tr.ed undantag af hvad Utskottet tillstyrkt, i fråga om beståndet af de emellan Kongl* Maj:t och Kronan samt Extra Rothållare redan ingångna Contracter, om förvandling af Extra Roteringspligten från skyldigheten att uppsätta manskap till den, att utgöra andre prsestarioner, samt om rättigheten för Kongl; Prof. Vtdr. d. 7 Oclober i§2g. 1679 Majit, att äfven framgent sådane öfverenskommelser med Extra Rotehållare, hvilka hvar för sig derom anmälan göra, afsluta, i hvilken omständighet Ridderskapet och Adeln, med förkastande af Utskottets hemställan, beslöt, att icke allenast de mellan Kongl.
»Nå, och hvarmed har han bevisat denna kärlek», frågade fru Hilda och lade händerna i kors, som om hon väntade en lång förklaring. »Hvarmed?» Nina stod och ref bladen af rosorna i en bukett på toalettbordet. »Ja, — ja det kan jag verkligen inte så der ge exempel på. Han har ju ännu icke fått tillfälle att göra något för mig. Men allt hvad han säger, hela hans väsen visar mig, att han älskar mig, just så som jag har drömt om att en gångbli älskad.» »Skulle han till exempel vilja gå tvärs igenom sta’n i ösregn för att uträtta en småsak för dig?» »Det har jag verkligen aldrig försökt», svarade Nina. »Jag vet inte, hvarför jag skulle kokettera för honom med att ge honom sådana uppdrag.» »Det kan komma ögonblick, då det behöfs», svarade fru Hilda, »och då det bästa man kan ha på jorden är det att ha en vän, om hvilken man vet att han genast och alltid vill hjelpa en. — Men vanligtvis är ett stadsbud pålitligare än en älskare, — jag känner det nog!» »Han tar naturligtvis den ömmaste del i alla dina sorger och fröjder?» frågade fru Hilda vidare. »Gudskelof har jag inte haft annat än glädje att låta honom deltaga i», svarade Nina och kastade alla de lösa bladen, hon rifvit af, på golfvet. Men i det samma kom hon i håg, att hon hade känt det som en smärta, när han knappt hade hört på allt hvad hon hade berättat honom om sitt förflutna lifs strider. Hon blef tyst och stod och såg ned framför sig. »Nej, du känner honom med andra ord inte», svarade fru Hilda. »Ja, då skola vi vänta med att tala om det, tills du har pröfvat honom litet nogare. När du ett par gånger har blifvit tvungen att säga nej till hvad han ber om.» »Det har jag aldrig för afsigt att göra!» utropade Nina. »Nej, du skall vara hans slaf, naturligtvis. Jaganade det just. Du kommer bara att säga ja och amen, hur orätt det som han fordrar än må vara.» »Jag är öfvertygad om, att han aldrig kommer att fordra något orätt af mig», svarade Nina.
Då härvid förekom det prot.-utdr., som upptog R. o. Ad-.s beslut i anledn. af StatsUtskis mern. N:o 9, med återlemnande af 3:ne från BondeSt. till nämnde Utsk. remitterade motioner, ang-.de upphörande af, eller nedsättning i personliga skyddsafgiften, erinrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt B. o. Ad. lagt detta mern. till handlingarne, men att det syntes nödigt, att R. o. Ad. äfven förklarade, af hvilket Utskott dessa motioner borde behandlas, och hemställde H. Ex. fördenskull, om icke R. o. Ad. ansåge dem höra under Bevilln.Utsk. och detta i prot.-utdr. finge intagas; hvilket bifölls och iakttogs, hvarefter de uppläste prot.-utdr. blefvo godkända. Justerades pleniprot. för den 24 dennes f. m. Slutligen upplästes till justering och godkändes ett prot.-utdr., innehållande R. o. Ad-.s d. 28 dennes fattade beslut. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 1 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Den 4 September f, m. Onsdagen den 4 September 1844. Plenum kl. 9 f. m. Ilr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Liksom man i lifvet för en skön aftonsol glömmer en hel dags bedröfliga oväder, så hade jag velat, att detta Stånds historia skulle slutat med en så skön och ärofull dag, som d. 28 Aug. skulle hafva blifvit, ifall representationsförslaget blifvit antaget, på det att efterverldens minne endast skulle hafva fästats vid denna dag, och allt det mörka af detta Stånds historia skulle, såsom sig borde, hvila uti glömskans bakgrund. Det har varit de Hrr förbehållet, hvilka här utgöra pluraliteten, att bibehålla detta Stånd för en ny historia, kanske för en ny historia sådan som den varit från 1718 till 1809, från 1809 till 1844, en historia af oro och svaghet.
Nej, men det käns som om ni hade rätt. ALLAND. Stackare. Ni har ett uttryck ibland som ett barn ett förskrämdt barn. LOUISE lägger handen öfver ögonen. ALLAND. Lifvet har varit hårdt och elakt mot er. Är det icke så? Och ni är skygg och misstrogen. LOUISE. Inte mot er. ALLAND. Berätta mig då något. LOUISE. Jag kan inte. ALLAND ser på hennes klädning. Ni bär sorgdrägt och hvarför är ni här i Paris? LOUISE. Jag skall berätta er allt hvad det fins att säga. Jag är född i en svensk småstad. Min far dog när jag var sjutton år. Jag har inte flere syskon än min bror, en syster och så min fosterbror, Viggo, som ni känner. För ett par år sedan blef min syster sinnessjuk. Vi ville gerna ha henne hos oss, mamma och jag. Men det var så förfärligt, det slet ut oss alldeles. Så blef mamma sjuk; jag kunde inte sköta dem båda, så måste min syster på dårhuset, och strax derefter dog mamma. Min läkare sade, att jag borde resa och förströ mig. Jag har alltid hyst intresse för konst och jag ville hellre resa hit än till Konstantinopel. ALLAND småleende. Konstantinopel! Hade ni ämnat er dit? Till harems-staden? LOUISE. Karl reste ju dit ALLAND. Det var förståndigt, att ni föredrog Paris! Har ni aldrig varit här förr? LOUISE. Nej. ALLAND. Då kände ni er väl som en lössläppt fågelunge i början? LOUISE. Jag blef ju sjuk nästan strax. ALLAND. Det är sant. Förlåt mig. Detta är er brors atelier, eller hur? LOUISE. Jo. Han hade hyrt den på ett år, och efter den stod ledig, tyckte han, att jag kunde bo här. ALLAND går upp och ser sig omkring i atelieren. Här är ju både vackert och rymligt. ^Stannar i fonden och ser ut.^ Och trädgård har ni också. ^Vänder sig emot henne.^ Var det inte tomt att ligga sjuk här ensam i detta stora rum? LOUISE. Inte låg jag här och inte var jag så ensam. Här bo landsmän i huset:
Om det är sannt, att barns vördnad för föräldrar är en i menniskans sedliga natur grundad pligt, som icke någon, utan misskännande af sitt mennisko-värde, kan åsidosätta, och om det måste medgifvas, att ett sådant förhållande emellan medlemmarne inom familjen utgör på en gång ett vilkor för, och en frukt af en god uppfostran, synes Lagstiftaren icke saknat skäl, att med allvarsamt straff belägga öfverträdelse af den Lag, som bjuder att hedra fader och moder. Om Lagen således måste gillas, är det svårt att inse, huru dess tillämpning kan blifva skadlig, eller Lag-UtskottetsZBet. N.o~l33. huru underlåtenhet att bestraffa barnens uppstudsighet emot föräldrarne skulle verka till större förtroende och tillgifvenhet inom slägten. Det låter dessutom icke rätt väl förena sig med Statens allmänna åklagare-rätt, att den enskilda medlidsamheten, hvilken i fråga om brott emot föräldrar sällan förgäfves anropas, skulle tillbakahålla dess verksamhet, då en förbrytelse af så svår art vore begången. Att den allmänna åklagaren icke bör få ”intränga i det husliga lifvets kretsar och uppsnappa hvarje öfverilning eller af obetänksamhet fälldt yttrande, ” lärer lika litet kunna bestridas, som deraf kan slutas, att åklagarerätten i någon mon bör förändras, ehvad brott der eller annorstädes föröfvas. Den, som brutit den husliga friden, synes ega föga rätt att åberopa densamma till skydd för följderne af sitt uppförande. Utskottet tillstyrker att Motionen icke må bifallas. Emot detta beslut reserverade sig Hen* Friherre Stael von Holstein ©ch Herr Linderholm, som tillstyrkte bifall till motionen. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. Lag-Utskottets Utlåtande N:o i34‘ t N:o. i3/f. Ankom till Exp.-Utsk. -d. 10 Oct. Tillåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid LagUtskottets Betänkande, N:o 42, öfver motioner med förslag till ändring i nu gällande Lag, angående behandlingen af frågor om oenighet makar emellan.
Fördenskull hemställer jag vördsamt om icke, med anmaningsräkningarnes afskaffande, följande förändring, som i Utskottet hade flera röster för sig, kunde få införas uti 180 §, nemligen: När stadgad inbetalning å för Bankens räkning intecknad fordran utöfver tre månader uteblifver, bör det förflutna årets ränta och amorteringsprocent i laglig ordning utsökas och indrifvas. Men skulle, efter pröfningen af förekommande omständigheter, Bankens säkerhet anses sådant fordra eller gäldenären blifvit tvenne år efter hvarandra lagsökt för det belopp, som årligen bör inbetalas, så må Konungens Befallningshafvandes handräckning anlitas för hela det återstående lånets indrifning genom den intecknade fastighetens utmätning och försäljning o. s. v. Genom ett dylikt stadgande, hvilket också lärer ingått uti flera hypotheksföreningars utlånings-reglemente, har Banken i alla fall förbehållit sig vida större Banko-Utskottets Utlåtande, Jlf 59. utsökniugsrält än den behöfver för sin säkerhet; men kanske är det nödigt på det Banken icke må besväras med allt för många lagsökninsåtgärder.» Herr Doktor Björkman har instämt i Doktor Sandbergs föreslagna nya redaktion af 180 § i Banko-reglementet, enär, endast med det vilkor, att den be stämda årsafbetalningen å ett fastighetslån och icke sjelfva lånet borde kunna indrifvas genom lagsökning, anmaningsräkning synes böra afskaffas. Uti Herr Doktor Sandbergs förestående reservation hafva i öfrigt instämt Herr K. A. Almgren, samt Riksdagsfullmäktige Per Pålsson från Christianstads län, Petter Gabrielsson från Kronobergs län, Anders Ericsson från Elfsborgs län samt Johannes Nilsson från Skåne. af Herr J. F. Ekenman: Vid Utskottets förslag till ändring af 180 § i Reglementet måste jag reservera min från pluralitetens skiljaktiga tanka.
Strs fullmägtige skulle kunna genom sina principaler berättigas eller af dem tillförbindas alt begå olagligheter, utan någon rättighet för Konungen, såsom lagarnas högste vårdare, att förhindra sådana olagligheter. Om t. ex. R. St. befallde fullmägtige att hädanefter icke utvexla en r:dr i silfver för mindre än i44 sk i sedlar, så frågar jag, om icke en hvar enskild eller Konungens Just.canceller kunde i Hofrätten öfverklaga ett sådant förhållande, hvarefter Hofrätten, enligt i83o års banklag, genom formlig dom ålade fullmägtige att, utan afseende på R. St:s beslut, verkställa utvexlingen efter 128 sk:r. Sådant föreställer jag mig förhållandet vara med alla sådana R. St:s stadganden, som tilläfventyrs kunna stå i strid med gällande lag. Deras verkställighet kan nemi. af domaremagten inhiberas. Hvad deremot rörer sådana förändringar i reglementet, hvilka erfordra den executiva magtens handräckning och som äro af natur att behöfva Konungens promulgation, t. ex. fråga om straffränta, om en särskild rättegångsordning för utkräfvande af Bankens fordringar m. fl., så följer det af sig sjelf, att, derest Konungen vägrar sitt bifall till promulgation deraf, sådana stadganden komma att förfalla. Detta i sjelfva principfrågan och för att visa, huru oklart man tänkt sig denna, då man velat öfverlemna till Konungen en pröfningsrätt, som endast tillkommer dorn aremagten. Men saken har ännu en annan sida, hvarifrån betraktad oformligheten af den föreslagna und. skrifvelsen äfven visar sig. Denna skrifvelse åsyftar nemi., att hela reglementet skall af Konungen granskas, på det Konungen må tillse, huruvida detsamma strider mot i83o års banklag eller ej. Men låtom oss tänka, hvartill sådant tjenar.