Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December, saknade underskrifter och äfven sådant slutord, sorn kunde innebära, att något mål under återstående delen af året icke varit att i nämnda dombok intaga; äfvensom att, för sagde dag, icke funnes någon anteckning om de då tjenstgörande i Rätten, men att föregående rättegångsdag, den 18 December, varit tillstädes Borgmästaren, två ständige Rådmän och en tillförordnad, nemligen vice Häradshöfdingen M., hvilken sistnämnde derjemte fört protokollet; att domboken i brottmål under nyssberörcla är, för den 21 Mars, då likaledes Borgmästaren, två Rådmän och bemälde protokollsförande varit tjenstgörande, innehölle, att uti ett mål emellan Stadsfiskalen J. L. Fischerström, åklagare, och Olof Svensson i Lundby blifvit afsagdt ett vid enskild öfverläggning beslutadt utslag, hvarefter icke förekommit något utslag, men mer än ett blad lemnadt oskrifvet, och vid genomseende af Rättens protokoll hade icke kunnat inhemtas, att någon med namnet Olof Svensson i Lundby varit af Stadsfiskalen vid Rätten tilltalad; 51 att vidare N:o 55, för den 25 April, då, utom Borgmästaren och två Rådmän, samme tillförordnade Rådman och protokollsförande tjenstgjort, helt och hållet saknades, men en sida i ternen befunnes lemnad oskrifven; att den 27 December, då samme tillförordnade Rådman fört protokollet, numren 225, 226 och 227 funnes fullständigt uppsatta, men icke någon anteckning utvisade, att ej flera mål under året förevarit, och underskrifter saknades: samt att Protokollet öfver Politi-, Bur skapsoch Ekonomimål för samma år väl varit uppsatt i ordentlig nummerföljd till den 23 November, likasom två ärenden, numren 66 och 67, förekomme uppsatta för nämnde dag, då samme protokollsförande tjenstgjort, men att vidare protokoll för året saknades, utom det att dels på särskildt ark, för den 19 December, anträffades ett utslag och omedelbart derefter, utan upptagande af nummer, två ärenden, alltsammans utan underskrifter, dels ock ett särskildt och fullständigt protokoll i ett mål förefunnes för den 28 December, hvilket vore af en bland de ständige Rådmännen underskrifvet.
Först får jag till Hr Cederschjöld famställa, om ej misshandling af Konungens person eller väld emot Konungen är ett och detsamma, och för det andra hos Hr Frih. och Landtm, anhålla, att då här yttrats, alt det blott vore fråga 0111 förändring af stadgandet i 5 cap. 1 §. Missg.b:n, Gr. Anckarsvärds motion mätte blifva -uppläst, så att hvar och en må vara i tillfälle alt sjelf dömma derom. Gr. Anckarsvärds förslag upplästes. Frih. Cederström fortfor derefter: Sedan jag nu hört, att det är fråga om misshandling af Konungens person, hvarom 5 cap. icke handlar, men sådan förgripelse förekommer i det 4 cap.; så tror jag, att hvad jag yttrat har sin riktighet, alt ändring bör äga rum så väl af 4 sorn af 5 cap , ifall Gr. Anckarsvärds motion anses böra gå igenom; emedan i annat fall contradiction i straffbestämmelserna mellan lägre och högre brottslighet skulle uppstå. För öfrigt vidblifver jag hvad jag förut sagt, att så länge dödsstraffet qvarstår, skulle det vara besynnerligt, om det grofsta brott, man kan tänka sig, skulle kunna beläggas med något lindrigare straff. Jag vill nu icke upptaga tiden med något vidlyftigare yttrande i detta ämne, men skall, när betänk, i ämnet från Utsk. inkommer, söka gifva skäl för den åsigten, att domaren äger ett för vidsträckt fält, då han äger rätt att välja mellan dödsstraff och fästning från 2 till io år. Hr Ribbing: Jag hoppas, att af den skedda uppläsningen blifvit styrkt hvad jag anfört. Jag linner ganska väl hvad många andra också mena, alt i motionen åberopas lagstudganden från den föreslagna nya lagen i 10 cap.
Redaktören studsade vid stämman, – den var ny för honom hos Nisse. Men han fick ingen tid till undran, ty Nisse fortsatte. «Hör nu, redaktör,» sade han, «nu ska jag berätta nånting för dig. Efter det ska vi kanske förstå oss bättre. När jag den der kvällen, du mins, då jag för första gången förde dig och Agda samman, kom tillbaka hem med henne, så följde jag med henne ända upp på kvisten, der de bo, för att se, hur det såg ut der så dags på dygnet. Rundt omkring lågo ungarne och sofvo huller om buller; och vid bordet satt det svinet till far och drack bränvin med ett par andra sjåare. De var fulla som alikor; och det stank bra; och jag såg på hans ögon, att han var upplagd till att prygla, när jag gått min väg. Jag stod en stund och tittade på svineriet och lät sjåarne blänga. Kom, Agda, sade jag; och gick ut med henne. Men då jag hörde, att gubben välte stolen och kom efter, gick jag tillbaka in igen. Tösen blir här, sa han. Nej, sa jag, hon går med mig. Törs jag fråga herrn, hvem som är hennes far, sa han; herrn eller jag? Prata inte smörja, sa jag; och ville gå. Men gubben kom efter. Tror herrn kanske, att han kan ta en af mina flickor med sig midt för min egen näsa, hva’? Men då blef jag arg, och vände mig om, och stälde mig upp framför djuret, och tittade honom stinnt in i de röda ögonen, kaflade upp rockärmarne ett tag, talade och sade: Hör nu, för det första har jag ett par rätt bra armar, som ni gerna kan få se. Dem brukar jag emellertid bara i de fall, när det skulle falla någon in att betvifla, att Nisse Svensson är en hederlig karl. Verstanden? – Djuret gapade, som en sutare på landbacken, och gick stilla tillbaka till sina commilitoner; och jag tog flickan två trappor ner till mig i min ungkarlsbostad. Och der stälde jag min stora skärm framför soffan, gaf henne lakan och filtar, sade godnatt och kröp ner i min egen bås.
N:o 154. liga frågor, som antagande af lörbättradt handboksförslag och dylikt, Preste-Ståndets röst icke förmått att göra sig gällande under nuvarande representationssätt; och att, om Riksförsamlingen afhållit sig från meddelande af metodiska föreskrifter för religionsundervisningen, detta mindre berott af bemälda Stånds veto, än af en qvarvarande känsla af hvad som bör falla inom nationalrepresentationens pröfning. Under sådana förhållanden synes mig för kyrkans båtnad — så vidt denna af kyrkolagstiftningen beror — på möjligaste sätt blifva sörjdt genom antagande af den restriktiva beslutanderätt, hvilken åt kyrkomötet erbjudes. Om ock genom dess inskränkthet framstegen på reformernas bana i afseende på kyrkolagstiftningen fördröjas, så torde vådan af ett dylikt dröjsmål vara mindre än den af förhastade beslut. Men på det att denna beslutanderätt icke må kunna snart nog utan kyrkomötes begifvande detsamma fråntagas, och derefter alldeles främmande elementar vår evangelisk lutherska kyrka påtrugas emot dess vilja, är nödigt att dess konstituerande lag innehåller något bestämdare bud om kyrkomötets befogenhet, än en blott hänvisning till Statens Grundlagar. Huru mycket man än genom lagstiftningen sjelf söker förebygga obetänkta ändringar af Grundlagarna, äro likväl dessa lagar snarare mer än mindre förändring underkastade än civil-, kriminaloch kyrkolag. Att Sveriges statsskick efter kyrkolagens utgifvande undergått fyra och efter allmänna lagens tre omskapningar, häntyder åtminstone icke på Grundlagarnes större stabilitet. Hvad vid denna riksdag beslutas, kan redan vid den andra härefter följande bestämmas annorlunda. Utan att således hysa det ringaste tvifvel om nuvarande Regerings eller nu församlade Ständers upprigtiga benägenhet att verkligen för framtiden bevilja hvad som nu erbjudes, måste man dock anse möjligt, att i en föga aflägsen framtid andra personer kunna handla efter helt andra åsigter, och genom en förändring af Regeringsformens 87 och 88 §§, sådana de nu af Kongl. Maj:t blifvit föreslagna, göra kyrkomötet till en ren nullitet, och Evangelisk-lutherska kyrkan i Sverige till en Statens trälinna, hvilken i sina egna angelägenheter icke egde rätt till någon talan.
Grundlagen stadgadt, att Stats-Rådets Ledamöter skola, om så skulle erfordras, göra Konungen kraftiga föreställningar• men jag hemställer, huru kraftiga de föreställningar kunna vara, som göras af amovible personer; och om icke justifiae-Stats-Ministern är den, som är bäst qvalificerad, att häruti uppfylla Grundlagens bod? jag tillstyrker således bifall å Utskottets förslag, och får i annat fall begära votering. 134 Den 3 December f m. Herr Hjerta: Jag förenar mig med den siste värde Talaren. Äfven jag tror det vara angeläget, att inom Rådet finnes en person, sorn är tryggad att få bibehålla sin plats, äfven om han ej behagar, och att det är af stor moralisk vigt, att Regenten i Sitt Råd har en person, hvars ansigte han måste skåda, och hvars röst han måste höra, äfven om den ipke behagar honom, jag tror det vara enligt med Statsförvaltningens anda, att inom Stats-Rådet finnes en person med juridiska kunskaper, sorn ser sakerne ur rättsåsigt , och hejdar vid sådane tillfällen, då nog litet afseende göres på formen. Stadgandet härom 1809 skedde säkert ej af lättsinnighet, utan af en djup insigt af den verkan det skulle medföra: icke af vanliga begrepp om menniskor, utan af sådana, som bjuda en högre moralitet ej blott hos Konungen , utan äfven hos dem, som äro under honom. Hvad åter beträffar den anmärkning, att han skall få ingenting att göra såsom icke Föredragande, tror jag mig ej behöfva yttra något till svar derpå, om man icke anser det gagn, han såsom Domare och Rådsperson kan uträtta, vara tillräckligt. Friherre Cederström: Man har yttrat, att det vore nyttigt, om i Stats-Rådet finnes en person, som Konungen är tvungen att se och höra, om han vill eller icke. Det är icke be-r hag eller obehag, sorn bär är i fråga, utan det skäl, att, ehvad en sådan person är skicklig eller ej, han icke kan afsättas af någon myndighet.
Nio 234, af Ridd. och Ad. d. 9 November; af PresteStåndet d. 3o September ; af BorgareStåndet d. 7. October; N:o 282, af Ridd. och Ad. d. 4 November; af PresteStåndet d. 16 October; af BorgareStåndet d. i3 d:o; så enär, likmätigt 69 §. RegeringsFormen, desse mål således äro af R. St:r afgjorda, har Utskottet, i följd af de gjorda anmärkningarne, icke kunnat desamma under vidare åtgärd taga, Den 5 December 1829. ■> ' V"" Betänkan den, N:o 344- 141 N:o 344. Ytterligare Utlåtande, ang:de användande af den till Ädelforss Guldverk lydande Egendom med tillhörigheter. (U.-A.) H öglofl. B, o. A.j H. PresteStändet samt H. BondeStåndet hafva till Utskottet återremitterat dess i berörde ämne under N:o 275 afgifne och afV. BorgareStåndet bifallne Betänkande, i anledning af följande dervid gjorde anmärkningar: Af Hr Tham, fVolrath: alt den i Betänkandet förekommande bylcsbristfråga företedde ett nytt talande bevis, huru olika grundsatser i dessa frågor tillämpas, då Kronan eller enskifte äro fordringsägare.
Flere ledamöter yrkade att utförselstullen borde borttagas, andra åter bifall till TJtsk:s förslag, och andra, att vid beslutet master, bogspröt och spiror af 20 tums omkrets och deröfver borde skiljas från de mindre dimensionerna. Hr Frih o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla Utskrs förslag ruride master, bogspröt och spiror af 4° tums omkrets och deröfver, samt af 20 till 4U tums omkrets, allt 10 fot från storändan. Ropades starka nej. blandade nied många ja. Då Hr Landtm, i anledn. häraf förklarade, del han trott sig (inna att nej öfverrösta t ja, begärdes votering. Upplästes till justering och godkändes följande voler-.sproposilion : Den som bifaller hevilla.Ulskts förslag till tullbestämmelser ang:de master, bogspröt och spiror af 4° tunis omkrets och deröfver, samt af 20 lill 4» tunis omkrets, allt 10 fot från storändan, voterar. 1'U den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifalles ofvannämnda förslag, med deri förändring, att utförseln skall vara fri från tull. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3o. Nej — 26. Uppå derefter framställd propus, biföll R. o. Ad. äfven Utsk:s förslag rörrde master, bogspröt och spiror under 20 tums omkrets 10 fot från storändau. Träd varor: Pump träd; Ribbor. På hemställan af en ledamot, beslöt R. o. Ad. att utförseln skulle blifva fri frun tull; i öfrigt biföllos Ulsk:s förslag. Deli 19 December c. m. ao3 Träd varor: Stäfver, Laggoch Botten-, En ledamot yrkade, alt ulförselstullen malle Lorllagns för laggoch bottenstäfver af lill och med 42 veiklums längd ä de förra, och högst 27 verktnms längd å de sednare.
Hittills har jag med ett tålamod utöfver all billig väntan tålt ditt slöseri, dina nycker, din fåfänga och alla dina öfriga fel, hvilka gemensamt gjort vårt äktenskap till en börda för mig; men uppfyller du ej det vilkor, jag nyss nämnde, så var förvissad att du skall lära känna mig från en annan sida: du skapar dig då sjelf en herre, under hvars vilja du skall blifva den första att få lära lydnad.” ”Hvad vill du då, vill du taga lifvet af mig?” frågade hans hustru, halfgråtande af förargelse och skrämsel. ”Ingalunda! jag vill blott att du bär dig förnuftigt åt och tager saken lugnt. Du bör först veta och förstå att Erika är en fullkomlig motsats till dig: hon är ung, vacker, blygsam, mild och behaglig. Jag har icke dagligen kunnat se henne, utan att inse detta. Derjemte insmög sig en känsla, som den fattiga, men hederliga flickan var för stolt och dygdig att besvara. I eftermiddags, då du var borta, begagnade jag tillfället. Jag skickade bort flickungen och pröfvade min vältalighet på nytt. Erikas hårdnackenhet förtröt mig: nog af, den stackars flickan tog sin tillflykt genom fönstret; och om du äfven vill veta, hvarföre jag det oaktadt qvarstannade, så vill jag säga dig att det skedde i hopp att dufvan skulle återkomma, då hon trodde höken utflugen. Detta är i korthet hela sammanhanget. Jag föraktar att hopsmida några osanningar; och du kan så säkert trygga dig vid mitt ord i detta hänseende, som du gör, då jag gifver det till borgen i andra affärer. Men du finner väl tillika att du för bådas vår skull, din egen isynnerhet, gör bäst att låtsa som ingenting passerat.” ”Tackar ödmjukast, det kan du tro! Jag undrar just hvad jag med tiden skulle ha att vänta, om jag behölle den der?” ”Vackert, vackert, min vän! du har dervid ingenting att frukta. Den fara, Erika i dag för min skull varit underkastad, har gjort mig ondt; och jag lofvar dig, vid min salighet, att flickan skall hädanefter vara alldeles fredad för all efterhängsenhet från min sida.
För öfrigt önstade han att inga indragningar mätte göras frän Upfostring - Werken; deras tillgångar behöfdes, halst om bet en gäng stulle konitNa i fräga att förbättra benn Grefwe v» ia 6aräie. Det ar ej fräga om att fränraga Academien nägor af dest egendom: blott att ifrän Stall-Staten indraga hwad af SrarsWerlet dertill blifwit anwändt och densamma ä Academie-Staken inflytta. Detta lärer ej wara obilligt dä Slats-Werket är i nöd, och Academie-Caffan har ert ärligt öfwerstokt af 8,000 Ntd. och som genom ett bättre behandlingssätt af Academie-Hemmanen, jag är öfwerlygad stulle kunna Mängdukolas. Jag anser derföre billigt, att Stats - UtstottetZ förslag bifalles. Grefwe borner. Har ar aldeles icke fräga att fräntaga AcademieN något af dest donerade E« genbom, Utan blott ett extra anslag af Stats-Caffam Detta bör äfwen icke biifwa känbar.' för Academien, ' " ^<7tzwars 520 Den 12 Abruaru.' Hwars inkomster kunde ansenligen förbättras, om desi tillgängar annorlunda förwaltades, och hemmanens besittningsrätt således till Aboen. Herr Zilverliolxe medgaf, att efter den uplysning Grefwe bärner meddelat stäket om egendoms egenskap att wara donerad förfölle; men han trodde likwal, att Bistop linZstsckii yttrande i det fallet wore rätt, att Academien wäl behöfde sina rillgängar, och besparingar ej göras pä Upfostnngs-Werkets bekostnad. Hwad öfwerstott än Stats-Utskottet upgjfwit Academie.Castan aga, wore det likwal gansta säkert, art Lärarena i Upsala ännu icke kommmit i njutning af full Lön, akt till Biblioteket, Laboratorium och Jnstrument-samlingarne finnas sä »betydeliga anslag, att de knappast böra räknas.
Hon grät, som om hjärtat velat brista. Om hon blott i tårarne kunnat dränka sin sorg! Men den var för stor. Hela hennes lycka, hela hennes lif hade på dessa korta minuter gått förlorade för henne. Hennes kärlek hade varit allt för henne. nu var det förbi! Nej, hon kunde icke blifva sittande där. Hvart skulle hon taga vägen? Hon kände ingen i den stora staden Och föröfrigt — icke kunde hon visa sig för någon. Hon hade ju handlat dåraktigt, som rest på detta sätt. Nej, hon hade fått klarhet, och hur bittert det än var, var det nog bäst så. Hon gick ner till stationen, där hon fick komma in i väntsalen. Med första morgontåget reste hon igen. Sorgsen ända till öfvergifvenhet. Ofvergifven! Jo, nu var hon det, om någonsin. Alldeles ensam! Och bedragen, så grymt, så lumpet bedragen! Ja, lumpet! Hon sökte i början slå bort denna tanke. Kanske. kanske det inte var så. Men nej, hon hade hört med egna öron, och hon kunde icke tvifla. Aldrig skulle hon återse honom mer. När Kerstin väl hunnit hem igen från sin planlösa resa, blef hon sjuk. Långa Hanna måste bädda ner henne och vakade öfver henne den första natten. Men då Kerstin började yra, blef hon rädd och sprang in till handelsmannen. Så blef provinsialläkaren eftersänd. Kerstin hade hjärnfeber, och sjukdomen var ytterst våldsam. Länge sväfvade hon mellan lif och död, men sent omsider, när läkaren redan öfvergifvit allt hopp, kom en kris, och den sjuka var räddad. Men det var icke samma Kerstin Sangvin, som steg upp från sjuksängen. Det var en utmärglad, matt varelse, riktigt genomskinlig, med mörka ringar kring de stora, insjunkna ögonen. Och hå- ret, det stora präktiga håret, som mången gång utgjort hennes stolthet — det fanns icke mer. Hon brast i gråt, när hon såg sig i spegeln. IDUN 184 Första dagen Kerstin kunde sitta uppe, kom Hanna och lade i hennes knä tvänne bref med välkänd handstil. Hon såg på dem och blef om möjligt ännu blekare. Hon kände som ett sting i hjärtat, men hon hade icke en tanke på att öppna dem.
Ehuru Utskoltel till fullo uppskattar det varma andliga nit, som gifvit upphof åt ifrågavarande hos Rikets Ständer gjorda framställningar; ehuru Utskottet erkänner, alt klagomålen öfver Sabbathens vanhelgande genom en mängd för det christiiga sinnet störande och förargelseväckande sysselsättningar äro i de flesta lall befogade, och ehuru Utskottet ingalunda förnekar samhällets förbindelse att motarbeta dessa missbruk, äfvensom att denna förbindelse är i samma män angelägen, som dess försummande hotar mensklighetens heligaste och vigtigasle intressen, är dock Utskottet, på ofvan anförda grunder, af den lanke, att de af motionärerne angifna syftemål böra sökas på en annan väg än lagstiftningens, och anser sig för närvarande sakna skäl, att i anledning af de väckta motionerne tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 24 Mars 1857. Reserv atio ner: Af Herr Kontrakts-prosten Emanuelsson, som yttrade: “Ehuru Biskop Björck och Domprosten Björling i afgifne och till Ekonomi-Utskottet remitterade motioner till fullo ådagalagt nödvändigheten af åtgärders vidtagande för att upprätthålla Sabbathens helgd, sä har dock Utskottet slädnät i det visserligen beqväma, men föga tillfredsställande beslutet, att göra ingenting. För min del kan jag icke vara nöjd med ett sådant resultat, utan tror, att någonting både bordt och kunnat göras. Visserligen åberopar man den redan befintliga lagstiftningen i förevarande ämne såsom tillräcklig och ändamålsenlig; men ser man nogare på denna lagstiftning, så skall hon å ena sidan befinnas hafva öfverskrida gränsen lör sin befogenhet, i det hon genom böter vill drifva menniskor till gudaktighet, och å andra sidan icke uppfylla sitt ändamål, det nemligen alt freda så väl Sabbathsdagen från ohelgande, som samvetsömma christna från det olycksaliga valet mellan alt bryta antingen mot Guds bud eller sina verldsliga herrars befallningar. En revision af våra sabbathslagar anser jag derför nödvändig, och borde, enligt mitt förmenande, Rikets Ständer ingå lill Kongl. Maj:t med en underdånig anhållan derom.“
St:r för byggande af den vestra stambanan ifrån Götheborg i den redan faststälda riktningen öfver Alingsås och Sköfde till gränsen af Skaraborgs län i närheten af sjön Skagern samt derefter, förbi sjön Toften och Hallsberg i Nerike, genom de inre delarne af Södermanland till Stockholm, måtte till utgående under innevarande samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden till 1860 års slut VI H. 7 98 Den 9 Juni e. m. anvisa en sammanräknad anslagssumma af 14,000,000 Rdr Ernt, hvaraf dock 11,000,000 böra användas å banan mellan Götheborg och Hallsberg samt bangård i Götheborg, samt 3,000,000 till sådane förberedande arbeten i sträckningen mellan Stockholm och Katrineholm i Södermanland, som för deras utförande fordra längre tid»; af Gr. Sparre, »att R. o. Ad:n, med afslag af hvad i 6:te punkten i Statslltsk:s Utlåt, är hemstäldt, måtte, för fortsättande till Orebro af den, i öfverensstämmelse med E. St:s vid sednaste Riksdag fattade beslut, påbörjade stambana, som, utgående från Götheborg skulle, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med hufvudstaden, anvisa 13,000,000 Rdr, med öfverlemnande till K. M. att bestämma de punkter, öfver hvilka banan bör dragas; äfvensom för fullbordande af bangården jemte verkstäder i Götheborg 465,000 Edr»; af Gr Anckarsvärd, »att E. St:r med afslag å Utsk:s förslag i afseende på vägen mellan Stockholm och Katrineholm, för fullföljande af vestra stambanans anläggning genom Westergöthland till och förbi Götha kanal, måtte anvisa 7,610,000 Edr, samt för fullbordande af bangården jemte verkstäderna i Götheborg 465,000 Rdr, tillsammans 8,075,000 Rdr Ernt»; af Erih. Raab, »att E.
Såsom möjelighct för en sadan generel tillsyn ä Krigsfondmcdlen och deras behörige förwaltning, hafwa Deputerade anwandt de forgfälligaste bemä danden, att erhålla fullständig kännedom af hwad wid KrigS-Administrationcrne blifwit fran rustningarms början widtagil och brleswadt; Och da Deputerade erfarit alt Kongl. Mast wid krigets början organiserat en Krigs-CommillLe, hwilken, under ordförande af en af Rikus Herrar Herr Presidenten, O fwerStathallaren, Riddaren och Commendeuren Högwäibvrne Grefwe Samuel af Ugglas, borde sig i54 Den 25 April. i underdånighet yttra, rörande behörigheten och hushållningen wid de Krigsrustnings, anstalter, som Kongl. Krigs-Collega Krigs, Departement 4-ra särskiltc Divisioner, Förvaltningen af Sjöärenderne, Befälhafwande Amiralen och Warfs, Amirals-Embetet i Carlscrona samt Kongl. Allmänna Spänne, mats Magasins, Directionen blifwit i Noder anbefalla, och hwarom bemälte Werk och Styrelser hwar timide dag aade att afgifwa berättelser och kostnadsräkningar; Sa hafwa Deputerade ansett för när, warande till ändamälet tjenande, alt berörde Berättelser och Kostnads-räkning genomgå. Warandcs wid den i anledning deraf företag, ne mödosamma och högst nyttiga granskning, sadane omständigheter befunne, hwilka dels ansetts leda till fiere för ^Krigs, Revisions-Departementets afdelnin, gar wigtiga upplysningar och efterrättelser, dels bordt såsom betydelige Anmärkmngs-atal, pa sätt Deputerades Protocoller utwisa, upptagas, hwilka atal efter meddelte Remisier nu ankomma pa utförande af Kongl.