Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Runt för hvarje dag, som i och för resan och vistandet vid domstol erfordras, samt skjutspenningar för en bäst fram och åter, i de händelser, då den tilltalade icke kan till ansvar dömas, eller ock sakfälles, men saknar tillgång alt ersättningen utgifva; dock att om den tilltalade frikännes och åtalet finnes vara utan skäl anstäldt, nämnda ersättningsskyldighet åligger åklagaren.” Utskottet får i alseende härpå erinra: alt, om äfven ofvan anmärkta praxis att, i fråga om ersättningar lill vittnen, som al allmän åklagare åberopas, göra ett undantag från stadgandet i 17 Kap. 5 § Rättegångs-Balken skulle synas hafva vunnit erkännande genom de ordalag, som begagnas i Kongl. Kungörelsen den 20 November 1845, den likväl icke öfverensslämmer med det oförändrade stadgandet i lagens nyssnämnda rum; alt den ej heller torde allmänneligen förekomma annat än med afseende på den af nämnda lagrum beroende skyldigheten för den, som vittne påkallat, alt förskottsvis till detsamma utgifva ersättning; samt att deremot vid målens slulliga afdömande den i samma lagrum, jemfördt med 21 Kap. 5 § RättegångsBalken, lagda grund för parternas skyldighet att ersätta vittnena i målet af domstolarne tillämpas äfven mot åklagare, i de fall då Staten ej genom de ofvan anförda Kongl. Kungörelserna åtagit sig ersättningsskyldigheten. Vid sådant förhållande äro vittnen af lagen tillerkända rättighet till ersättning i alla brottmål, allenast med den olikhet atl denna vid de gröfre brotlmdlen i vissa fall utgår af statsmedel; men vid de öfriga af åklagaren eller den tilltalade. Skulle lagens tydliga stadgande ej af alla domstolar på detta sätt tillämpas, står rättelse deruti att vinna på lagskipningsväg, ulan behof af någon ny lagstiftningsåtgärd.
8amt vi,I lauri a 8kä,8ka Indanteri-lie^kmentel. inom (3i4ri8l iamtada I^an, 1 dorde8ok8-manl:,I lill ^-'dekd rote, oolr säIede8, vid Ireo^e Ide^ementeua, tijl8amma»8 ^ fidela dordel)ok8-mantal lil! /j ^:del8 rotar, lrar K.u»^l. Naj:t, unde,' den 2 Uar8 i838, i leader dörorduat, att, i 6dveren88tammel86 med 3 A. uli De88 lov Lom,nitterade till förrättande ad extra roterir,!;>-jen>knin^en i dliket utfärdade lXadic;a Instruotion af den 20 Deoem8er 1820, 8amt i likliet med livad, Aenom Xonl;!. dlo8olutionen tlen 2 lXovemlaer >833, redan lalidvit lov dlvttmä8tare-d>08tallet d)uokar^) ooli Nön8ter8kridvgre-li08täIIet Rickarum lieviljadt, alia ödline i 8kaue laedintli^a looställen vid d. d. ^del8dan6-kre^omeutet 8kola tran ordinarie lill lika 8tor extra roteiun-; omdöra8, oola i extra ruterinr;8- län^derne us)jataAa8, samt, 8ä vidt de jolis kunna i jomna rotar indela8, 5lä^Za8 vaoanoe-ad^idt, att unde,' kriZ8tid ut^a, jemlikt Llammar-LolleAii under den c) Ootolaer i833 utfärdade klunAÖrel8e; tiva,jemte KonZI.
Om, någon gång, så olyckliga förhållanden skulle inträffa, att det blefve nödvändigt att i säkerhet bringa Bankens redbarheter och de många dyrbarheter, som i hufvudstaden förefinnas, så vore det väl af vigt, att hastigt kunna förflytta dem till de inre delarne af landet, och att då ega en jernväg, som leder in i den provins, der vi ega vår stora cenlral-fästning. Det synes just vara, bland annat, med afseende å sådana tillfällen, som denna fäslning blifvit anlagd, och således lärer det, äfven ur synpunkten af denna fästnings bestämmelse, vara en fördel att jernbanan ledes i dess närhet. Man har anmärkt, att det vore mindre lämpligt att nu besluta om denna bana, derföre att det ännu icke är afgjordt hurudan! möjligen resultatet af Köping-Hult-banan kan komma att blifva. Det är visserligen sannt, alt dess öde är elt ännu olöst problem, men detta lärer dock icke kunna inverka på frågan, huruvida banan emellan Stockholm och Götheborg har företräde i jemförelse med andra banor, ty om äfven den del af nämnde bana. som skall utgöras af Köping-Hult-vägen, icke blir utförd pä det sätt, som nu är i fråga, så måtte val icke detta förringa vigten af sjelfva banan. Det är ju nemi. klart, alt, om det skulle visa sig, att denna bana icke af det bolag, som derå erhållit oktroj, utföres inom den tid, som derföre år förelagd, och hvilken ganska snart löper lill ända, så är nämnde oktroj förfallen, och då är ju Staten lika oförhindrad att utföra denna del af banan, som den öfriga. Mycket mera skulle visserligen kunna anföras, för att ådagalägga det företräde, som, enl. min lanke, tillhörer den vestra banan framför hvar och en annan; men jag vill dermed icke trötta R. o. Ad., ty jag är öfvertygad, alt alla de omständigheter, som härpå kunna inverka, nogsamt blifva för StatsUtsk. framhållna, örn 12 H. 16 242 Den 23 September f. m. denna fråga underkastas dess ytterligare pröfning.
Åkerhjelm, Johan Carl: StatsUtsk:t har, såsom detta Betänk, utvisar, såtillvida bifallit K. M:ts Propos. om ett anslag af 30,000 rdr till ifrågav:de domkyrkas reparation, att hälften af summan skulle lemnäs som lån och hälften som anslag Inom Utsk:t tillhörde jag dock dem, som ans&go, att hela summan borde lemnäs som anslag, alldenstund kommunerna icke kunna anses skyldiga att underhålla så beskaffade kyrkor, som utgöra minnesmärken af en aflägsen forntids byggnadskonst. Det torde då vara Statens skyldighet att träda emellan, enär församlingen otvifvelaktig! icke är i stånd att bära denna kostnad, och jag vågar derföre anhålla, det E. o. Ad. ville för sin del besluta, att de af K. M:t för ändamålet äskade 30,000 rdr skola utgå som anslag. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades några ja och inånga nej, samt sedermera propos. å bifall till samma hemställan på det sätt, att hela den tillstyrkta summan, 30,000 rdr, beviljades såsom anslag, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. PI. Exc Hr Or. o. Landtm, yttrade härefter, det E. o. Ad. torde finna, att hvad Utsk:t i den sednare punkten föreslagit, rörande betalningsvilkoren för det tillstyrkta lånet, hade till följd af Ståndets nyss lättade beslut förfallit. Eopades ja. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, StatsUsk:ts den 23 sisth Maj bordlagde Utlåt. N:o 105, i anledn. af gjorda framställningar ang:de ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn.
Om ordet vilkor, på sätt Hr Silfverstolpe yttrat, är mindre lämpligt, så häller jag naturligtvis icke derpå; ulan önskar blott att orden, med undvikande af det såsom otjenlig! förklarade uttrycket, så blifva ställda, att det äskade beloppet, som man är benägen att bevilja, likväl icke mätte utgå förr, än ett af önskningarne länge påkalladt reglemente blifvit godkändt, eller åtminstone till fastställelse behörigen anmäldt. Frih. Tersmeden: Då Frih. Cederström, hvilken år den ende, som yttrat sig för ålerremiss, icke synes hafva något emot sjelfva det äskade anslagets beviljande, utan endast vill hafva några ord tillagde lill beslutet derom, så hemställer jag, om icke rättast vore att R. o. Ad. nu bifaller ifrågavar. punkt, hvarefter det står Frih. Cederström fritt, att, i anledn. af detta beslut, väcka fråga om ett reglemente för gymnastiska central-inslitulet i form af motion, som måhända lämpligast torde höra remitteras till Ekon.Ulsk. Jag anhåller derföre om propos. lill bifall. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i 32 punkten tillstyrkt, ropades ja jemte ett eiler annat nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. 33, 34, 35, 36, 37, 38 och 39 yunk terna. 454 Den 9 Maj R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt och yttrat 40 punkten. Hr Silfverstolpe: Jag är visserligen af den öfvertygelsen att de anslag, som K. M. för de i denna punkt omnämnde ändamål äskat, äro af mycken vigt. Jag vill likväl icke nu särdeles fästa mig vid den löneförhöjning, sorn är begärd för professorn vid veterinär-inrättningen, men deremot anser jag ett afslag å den begärda lönelillökningen för inrättningens instruktionssmed skola skadligt verka på densammas verksamhet.
Efter hand ökas ralionen, och efter en sex ä åtta veckor kan kalfven äfven fullt jämförliga med de engelska. få något skummjölk, surmjölk och annat. I fall edert fäbus icke är kallt och dragfullt, eller den nyssfödda annars varit utsatt för något skadligt och ohelsosamt inflytande, må- ste Ni ursäkta mig, om jag tror att edra kalfvar dött af svält eller oordentlig kosthållning. Iemnas på begäran. Telef. Stora Nygatan 26. Vict. själf PRAKTISK KONSTVÄFNADSSKOLA j 37 Norrlandsgatan 37. CAKES OCH B I S C U IT S Undertecknad, som i 12 år förestått Elfsborgs läns Väfo. SlöjdUTFÖRLIG PRISKURANT Med den kalf, som hos mig dött, förhöll det sig sålunda, att ladugårdspigan undanhållit af den för kalfven bestämda mjölk-kvantiteten och alltså svältfödt densamma, samt, då jag en dag gick i fäbuset och eftersåg djuren, gaf kalfven fulla rationeu. Detta hade till följd att kalfven kort därefter dog. Det skulle synnerligen fägna mig, om Ni någon gång framdeles ville i Idun omnämna, huruledes Ni numera lyckats med eder fyrbenta ungdom. C. W. Eongl. Kasten hundratal hela nödvändigt måste aldrig bort gammalt stickDä hvarje vecka af frågor ylle! Undertecknad emottager jämte inlöpa, men vi ej kunna införa mer än en del däraf, om vi ej skola fylla tidningen ull äfven gammalt ylle till spinning, med » frågor och svar », inser Ni väl, att en väfning (för hand), schaloch filtbestor mängd stå långa tider redning. Hos mig spunnet s. k. trasöfver. Med den spridning Idun nu tagit, hotar denna afdelning alldeles växa oss öfver garn är bevisligen det bästa och vackhufvudet, och vi nödgas helt visst inom en raste, som kan erhållas. Spånadslönen nära framtid vidtaga någon » skyddande åtden billigaste i Stockholm. Beredningärd ». gen af filtar oöfverträffad. Uppgif adress, skola edra frågor besvaras. Otto Elmgren, H. B.
» » Jo, j a g har den anledningen, att han hai sagt, att jag ser ut s o m en m o p s i ansiktet! » » Mops? » » Ja, o c h då må jag väl få gläfsa på h o n o m, för att inte begagna ett ännu kraftigare uttryck. Ser du, där går kadett Lind. Hälsar han på dig? » _ » Nej, jag känner h o n o m ej. » Kadetten passerade förbi i detsamma. » Så nedrigt, ban hälsade inte på mig, » utropade Greta. » Det ska ' han n o g få igen när vi träffas härnäst! Nej, titta på fröken Bing m e d korta kjolar! H o n ska ' då alltid vara med, då det k o m m e r något nytt. » » Är inte du det då? » Karin drog på munnen. » Jag! Jag, s o m är den konservativaste människa som finns! » Nu hälsade de båda flickorna på en förbigå- ende herre. » Skinnmössa klär då inte ingeniör Kahl alls. Nå, går du m e d på operan? » Karin betänkte sig ett ögonblick. Han gick så ofta på operan. Kanske han var där i k v ä l l. Själf hade h o n j u inga anspråk. H a n hade aldrig bundit sig vid något löfte, » Ja, jag går med. » » Det var bra. Då gå vi och köpa biljetterna. » De båda flickorna togo vägen till operan. Då biljettköpet var afslutadt, skiljdes de åt. Karin gick åter ned till Stureplan. H o n gick sakta fram Biblioteksgatan. Plötsligt klack det till i henne o c h h o n blef ännu blekare. Karin tyckte han såg generad ut, då han hälsade på henne m e d sin vanliga, allvarliga min. H o n hörde, att hans följeslagerska frågade h v e m han hälsade på, och h o n hörde äfven att han svarade något, en mening s o m var rätt lång. A c k, hvad skulle hon icke velat gifva för att ha hört hvad han sagt! Karin hade icke hunnit att betrakta flickan. Tanken på h o n o m hade upptagit hennes själ för mycket. Stackars Karin, hvad hennes unga hjärta l e d! Men h o n måste möta dem en gång till för att se henne riktigt.
Fullmagter, dels ock hafva Hof-Rätternes och Collegiernes Fullmagter i högsta graden, samt deras vederlikar; den Femte af dem, som äro försedde med Hof-Rätternes och Collegiernes Fullmagter i andra graden^ samt deras vederlikar; 444 Underdåniga Skrifvelse^. den Sjette af Tjenstemän, som hafva Ilands» höfdingarnes och andra Myndigheters Fullmagter eller Constitutorial, och deras vederlikar samt den Sjunde Classen af all Vaktbeljening. 4:0. Att, enligt upprättade Taheller» del» egunea antal förmodades blifva i rista Classen — —• lool - 2:dra —■ •—• 108. - 3:dje —• —• —• —■ — 298! - 4:de •—• —. Att Pensions-beloppet kotnme att un-' gefärligen svara mot hälften af hvarje delegat res Löneinkomst, samt alitsa bestämmas i i:sta Classen till —• — 800 - 2tdra 1—• — 600 - 3 :dje 500 - 4:de — ■—• —■ — 300 - 5:te 150 - 6:te —• —• - 60 och i 7lde ■— —• 50 R:dri 6:0. Att delegarnes årliga bidrag till Pers.— sions-Cassan, hvilka ovillkorligen borde vidtaga med tillträdet af Ordinarie Lön, skulle fastställas till 4 Procent af Pensions-beloppet i de 5 Första Classerne, men endast till 3 Procent af Pensionerne i den 6:te och 7:de; och skulle sålunda, efter förslagsvis uppgjord beräkning Öfver delegarnes förmodade antal, en summa af Underdåniga Skrif v el seri '445 'aoj32o Rldr 36 sk. 10 rist. årligen inbringas till Inrättningen. 7:0.
Bland dem gifves det så en och annan gång verkligt dugande och högt förtjänta förmågor, som efter omständigheterna prestera aktningsvärda resultat. Högst står i detta hänseende Mr. Henry Irving, — ännu i dag blott Mr. och icke såsom publiken länge önskat » Sir Henry », d. v. s. upphöjd i riddare-värdigheten. Ännu saknar han ock det eftersökta M. P. efter sitt namn - — » Member of Parliament » —, ehuru det ej felats uppmaningar till honom att uppträda såsom kandidat. Det påstås, att han själf ock härtill skulle hafva stor lust. Men då parlamentet här har sina sessioner om aftnarna, och konstnären måste tråda tiljan hvarje kväll, så få väl landets lagar tills vidare åtminstone stiftas utan hans medverkan. Emellertid ser man häraf, hvilket anseende Mr. Irving åtnjuter bland sina landsmän. Irving innehar Lyceum-teatern och är verkligen en intressant företeelse, ehuru han visserligen icke har något teaterutseende. Han har en tung, släpande gång; osköna, kantiga gester; och armar och ben erinra om en spindels ytspetade extremiteter. Så är hans organ osympatiskt, uttalet tillgjordt och otydligt. Och trots alla dessa brister och fel förmår Irving att genom genialiteten i sin framställning hänföra oss, såsom blott få det kunna, så ofta blott som han inskränker sig till de roller, som ligga inom omfånget för hans individualitet. Hans Malvolio, hans Shylock äro oöfverträffliga prestationer. Men samme man har för några få år sedan försökt sig i en Romeos roll, som han458 LONDONS TEATRAR. nu en gång för alla alis icke är vuxen eller åtminstone for länge sedan vuxit ifrån. Många scener gjorde rent af ett pinsamt intryck. Om någonsin en stor konstnär saknat mångsidighet, så är detta Irving. Hvarföre skall han då så afgjort sträfva att lägga det i dagen! Synnerligt förtjänstfull är ock hans verksamhet såsom teaterledare. Det var Irving, som något så när bragte Shakespeare åter till heders i eget fädernesland.
Sedan likväl stadens innevånare, i anseende (ill den hingande nödvändigheten att åt sjöfarten bereda skydd mot de å stadens redd svårt verkande stormarne, på egen bekostnad påbörjat anläggning af hamn vid staden, men icke förmått att utan understöd fullfölja det påbörjade arbetsförelaget samt i anledning deraf hos E. K. Maj:l i underdånighet anhållit om bidrag af allmänna medel, har E. K. Maj:l nu i den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, att Rikets Ständer måtte för omförmälda arbetslöretag anvisa en summa af 16,000 R:dr, deraf hälften såsom anslag och hälften i egenskap af lån, hvarom jemväl enskild framställning blifvit hos Rikets Ständer gjord. Och då behofvel af en tjenlig oell för sjöfarten betryggande hamn vid staden Åmål samt nyttan af en sådan anläggning för den derstädes årligen icke obetydligt Exf)aditions-Utskott,ets Förslag lill underd. Skrifvelse IS:o 168. 93 tilllagande rörelsen blifvit af de i ämnet hörda vederbörande vitsordade, hafva Rikets Ständer, med bifall till berörde framställningar, för ifrågavarande förelags utförande anvisat en summa af 16,000 R:dr alt utgå till hälften såsom anslag och till hälften i egenskap af lån under de i allmänhet stadgade vilkor och förbehåll. Med anledning af en utaf Direktionen för Carlstads Hamnoch Kanal-bolag, å bolagets vägnar, i underdånighet gjord och af Kongl. Maj:l genom nådig Skrifvelse den 13 Februari 1857 till Rikets då församlade Ständer öfverlemnad underdånig framställning om anvisande af eli anslag å 100,000 R:dr Runt lill utvidgande och förbättrande af hamnen vid nämnde stad, i enlighet med en af Chefen för vestra Vägoch valtenbyggnads-distriktet Majoren D. W.
Nådiga fastställelse å det uppgjorda och nu granskade förslaget, i den moa det af Rikets Ständer antages, till Lag om socknestämmor i Riket utom Stockhobns stad, samt om Sockne-Nämnder för landet; a:o att hvarje stads samhälle må, genom utsedde Deputerade, utarbeta förslag till stadens administration, skiljd från dess domare-magt, samt att sådant förslag underställes Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning; och 3:o att Herrar von Mvltze^s och PVcerns vid slutet af Betänkandet N:o 4. omförmälde motioner till serskild åtgärd icke föranleda. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne fö'jande Statsosh Beviiinings-Utskottens Memorial och Betänkanden : N;o 147, med svar å anmärkningar emot Betänkandet N:o 80, i anledning af motioner om ett förändradt aflöningssätl för Domare och Chartce-Sigiilatas-Contorets upphörande; N:o 148, i anledning af väekt motion om upphörande af Bevillning för Såg-qvarnar; Prot. XJtdr. den 5 Jpril 1841. 3ig N:o i5o, i anledning af väckt motion om en gemensam dag och ort för mantalsskrifningar och uppböi ds-möten; N:o i5r, i anledning af väckt motion, att de medel, som fordras för Cui hus-anstaltf rne, må af Stals-verket utgå; JNT:o 1Ö2, i auledning af Herr Fi iherre von Krcemers motion, angående sättet för stämmo-böters utgående; N:o 153, i anledning af Herr Hedlings motion om upphörande af Centonal å embetsoch tjenstemäns löner; och N;o i54. i anledning af vackt motion, om Debet-sedlars utfärdande och öfverlemnande till de skotlskj ldige inom viss korrt tid, efter det taxeringarne blifvit verkställda. S. D.
Förordningar otti särdeles de i Kongl. Kungörelsen d. 30 lulii 174-I innefattade förbud, tnot utförande af Svenskt giild och silfverinynt, liar Utskottfet hemlat anledning till dess förslag, hvari det ej kan till1* styrka ändring t Fr. / förhud B ! Enligt] Utskottets Förslag. Enligt H. Ridderskapets och A delns Beslut Enligt Vällofl.BorgareStåndets Beslut. Jemnknings Förslag. Inkommande. Utgående. Inkommande. Utgående. Inkommande. Inkommande. Utgående. •r v Målningar med glas och ram Tulén beräknas endast å garniturets värde — utan glas och ram. 50 10 1 1 50 Fritt, 1 1 Då ingen ordsak är upp gifven, hvarföre målningar skulle numera än förr vara för Tull frie, och afgiften inskränkes efter garniturets värde, finnér Utskottet ej skäl att hos de andre RiksStånden föreslå, det de frånträda sina förra beslut | i J 50 10 1 1 Näsdukar af flinnö och bomull ö 25 30 De öfrige 3:ne Eespective RiksStånden inbjudas, att förena sig i hvad Vällbfl. Borgareståndet, till Fabriker* nes beskydd, stadgat 1 ^ 30 1 t 1 Örnamenter och Prydnader, ) Arcbitectorislca ) 25 Denna öfverglngna artikel, torde Riksens Höglofl. Stan der tillåta, att i den blirvande tulltariffen intagas u r 1 Osti HollsteinskJ kummin, ) Frislands, samt ali ariS nan sur mjölks ) 50 25 En nedsatt Tullafgift å denna vara skulle endast till skada för Uandtrnannen blifva ett hinder för deri inhemska Ostens afsättning; Utskottet hemställer fördenskull, att Vällofl. BorgareStåndet matte detta beslut frånträda j 5° 1 {Peppar; hvit, svart, krydd, ) låhg eller Piemonts och £ Semen amoni ) 30 20 Den minskning i den påräk nade Tullinkomsten, som genom den af Vällofl.
Vår nygotik blir snart banal och tröttande. Det är den redan. Den står på lur bakom hvar annan husknut. Smakens hjul snurrar emellertid allt fortare. Icke blott imperialstilens möbler och dräkter ha åter blifvit vackra, utan en blick på modeplanscher från adertonhundratrettiooch fyrtiotalen skall öfvertyga, att de åter börja intressera och behaga och alltså stå i begrepp att snart åter göra sig gällande. Väl rör arkitekturen sina stenfötter långsammare, men midt i vår efterhängsna nygotik är det redan med en viss glad tillfredsställelse man återser Storkyrkans ljusa hvalf och läktare i hvitt och dess italienska fasad mot slottsbacken liksom äfven Stockholms kupolkyrkor. Restaureringarna skola knappast hinna längre än nu, innan vi komma att sakna de naturligt framvuxna stilblandningarna som de bortsopat. Den smak för det ytterligt subjektiva, det smäckra ljusa, halft sataniska, som vi kalla fin de siècle, skall helt visst bli stil inför eftervärlden, men det är här vid lag målarne, rumsdekoratörerna och skräddarne som få äran. Arkitekterna våga lika litet sträcka handen utanför de urvuxna formernas trollring som erinra sig, att först det själfständiga, först stiliserandet af motiv ur vår egen växtoch djurvärld kan höja deras arbete från handtverk till konst. Men bristen på originalitet i det nya utesluter dock icke att stundens smak blandar färgen vid våra restaureringar, och man må spörja hvartill det tjänar att uppsminka våra gamla kyrkor efter dagens efemera tycke, i stället för att inskränka sig till det här vid lag enda riktiga: att vidmakthålla och vårda. Om bänkarna i en medeltidskyrka äro från adertonhundratjugutalet, men om min far och farfar suttit där med de sina, äro de mig kärare än de mest oklanderliga nytäljda stilbänkar. Vid tyska kyrkans senaste invigning, sedan människorna bortskaffat åtskilligt som elden skonat, yttrade predikanten några varma ord om den rörelse med hvilken han sett de gamla bänkarna bäras ut. Han kunde ha sagt ännu mer. Han kunde ha ropat: Vi bära ut minnena för att lyfta in arkitekternas stilrena krimskrams.
Tätt bredvid henne i den blida måndagern stod en ung finne, bosatt i västern, och som visat henne mycken uppmärksamhet under resan. Mellan dem hade uppstått en viss förtrolighet på gränsen till sentimentalitet, fostrad af tankeutbyten och små intima tjänster under långa, skumma kvällar på ett ändlöst haf. Hon såg nu på honom, och han såg på henne litet forskande, såg på det luftiga hårburret under mössans lätta blå och på det ännu ungdomsrunda ansiktet, som dock ägde en gammal släkts utmäjslade drag. – Det uttryckte spänning och något af ett stort ögonblicks febrila, sväfvande glädje. – Fröken Niefelt, upprepade han lågt – är ni säker på att er fästman möter er här i Newyork? Han ingrep icke störande i hennes tankegång; äfven om han varit en annan än den, han var, hade det ej anfäktat henne. Hon var i denna stund en ensam själ, enig med sig själf, fri, öfverskådande och dock utom allt. Intet och ingen var henne främmande. – Inte alls, sade hon öppet, jag har inte hört ett dugg från honom på flera månader – jag skref, jag telegraferade – intet svar – på något sätt har han hindrats att svara. – Men min kära fröken – – Det gör ingenting alls, afbröt hon litet häftigt och lutade sin varma kind mot tältstången – om han fått telegrammet, så kommer han – det har han förresten, för jag har ingen avis fått – och om han inte kan komma, så söker jag upp honom, och om han är död, så vill jag dö. Den unge mannen log icke, som man kunnat vänta, åt detta flickutbrott. Han stod och såg rakt framför sig, till en liten del generad men otvifvelaktigt gripen af något äkta – kanske af det bisarra i hela belägenheten. Louise slöt ögonen, hennes sista ord voro starkare än den känsla, de skulle tolka. Men hon erfor en obestämd retlighet. – Det finns en annan version, fröken – kom det sakta. – Såå – nåå? – Åhnej, slog han om – det få vi inte tro. – Ni menar förstås, att han rymt sin väg för att slippa mig, sade hon med sin vanliga superba oförbehållsamhet.