Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har redan af en talare blifvit uplyst, att, om den står der eller icke, så är det likgiltigt, och jag kan ingalunda finna, att Magistrat derigenom är förhindrad, att utropa kroglägenhet åt en eller flere. Här slår detta visserligen sorn en tillåtelse för Magistraten; men det finnes likväl ingenstädes förbjudet, att, i fall sådant finnes lämpligare, alla kroglägenheterna inom en stad kunna innefattas i ett upbud, eller också, i motsatt fall, hvar och en för sig utropas. Jag kan således, så vidt jag förstår, icke inse, att denna mellanmening är behöflig. Ben 4 Oktober f. m. 41 Hvad deremot beträffar Frih. Raabs yttrande, att han anser berörde mening böra utgå derföre, att 10:de§:n eljest icke kommer att öfverensstämma med den 7:de, så beklagar jag, alt han gjort ett sådant medgifvande. Ty, ehuru jag, på sätt jag nyss nämnt, anser denna mening obehöflig, önskar jag likväl, att R. o. Ad. mätte bifalla §:n, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen; och jag gör detta derföre, att jag både inom och utom Utsk. haft tillfälle öfvertyga mig om, alt den skall blifva antagen af de öfriga Stånden. Dä dessutom frågan är af så ringa, måhända ingen vigt, tror jag, att man genom ett bifall till §:n åtminstone kan vinna det ändamål, att icke alltför mycket pröfva Utsk:s skarpsinnighet i att upgöra ett jemkningsförslag, som ofta nog faller sig ganska svårt. Jag anhåller fördenskull, att R. o. Ad. måtte pröfva, huruvida icke denna mellanmening är alldeles oskadlig, och om den icke, såsom sådan, bör bibehållas. Hr von Hartmansdorff: Jag anser, för min del, den ifrågavar:de mellanmeningens borttagande vara likgiltigt. Om en person inropar alla utskänknings-ställeha i stad, så kan han, efter min öfvertygelse, göra det med större fördel, både för staden och sig sjelf, än i annan händelse är möjligt.
Afven myrorna göra oss den tjensten att tycka om dem. » Lilly ». Huskurer. Ett enkelt och verksamt medel mot snufva. A f en hvit flanellslapp gör man en liten roulå, i hvars båda ändar en bandögla fästes. Dessa öglor läggas kring öronen, och sålunda fasthålles roulån under näsan. Man behöfver blott en enda natt ha begagnat denna » näsrespirator » för att märka en betydlig förbättring i snufvan, och, om denna icke är allt för svår, kan den så- lunda på ett par nätter fullkomligt botas. Sonja. Hvarjehanda. Tygrester och andra rena lappar böra icke bortkastas, utan klippas i små bitar, samlas och bli nyttiga till fyllnad i undermadrasser och kuddar i en tarfligare säng. » Lilly ». Läkareråd. Vilma. Ett af de vanligaste symptomen vid bleksot är just en dylik » andtäppa », som mest ger sig till känna, när det gäller att gå uppför en backe eller en trappa. Är det så alldeles säkert, att ni nu är qvitt er bleksot? Skulle så vara förhållandet, bör ni ej underlåta att låta läkare undersöka ert bröst; äfven en balsundersökning vore i sådant fall Önskvärd. Så vidt vi utan tillfälle till undersökning kunna yttra oss härom, synas dessa » anfall » bero på gasbildning i magen. Hon bör derför undvika mycket svårsmält föda, såsom ärter, bönor, kål, potatis, fläsk och mycket fett och salt kött i allmänhet. På qvällen bör hon taga en matsked Franguladekokt samt öfver natten begagna ett våtvärmande omslag kring magen. Artur hänvisas till svaren till Ina i n:r 9 och Prenumerant i n:r 5 (båda svaren äro att finna i innevarande årgång af » Idun ») Edra öron bör ni hvarje qväll tvätta med hett vatten och derefter stryka på en salfva af 1 del zinkoxid, 1 del stärkelse och 2 delar vaselin. Ellic (?). Är gossen i Öfrigt frisk? Är hans mage i god ordning? I många fall lyckas det ej att upptäcka orsaken. Med tänderna är det ej någon fara. Är gossen i öfrigt frisk, så försvinner detta sannolikt så småningom af sig sjelft.
Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Flere talare hafva sagt, att bränvinsbränning i allmänhet icke idkas af embetsman, hvilket äfven öfverensslämmer med verkliga förhållandet samt tillika bevisar, alt näringen icke är så vinstgifvande, att det lönar mödan att bedrifva densamma. Men andra tider kunna komma, då handteringen blifver mera lönande och då, till följd häraf, flere embetsmän skulle vilja egna sig deråt, och som detta ej vore något lyckligt förhållande, finner jag ifrågavar:de stadgande ändamålsenligt. Jag känner en prest i grannskapet af milt hem, som icke allenast sjelf bränner bränvin, utan äfven aflönar sitt tjenstefolk dermed. Jag medgifver, att sådant är sällsynt, men då det i verkligheten inträffat, är det skäl att genom bestämdt lagbud förbjuda eli sådant oskick. Just nu, då det lyckliga förhållande eger rum, alt högst få embetsmän befatta sig med bränvinsbränning, är tiden inne att antaga ifrågavar:de stadgande, och jag kan ej föreställa mig, alt någon vid närmare besinning skall finna en chikan emot embetsmännen uti detta förslag. Som vi veta, har PresteSt. redan bifallit detta morn., och jag tror icke, att R. o. Ad. bör lemna obegagnadt detta tillfälle att äfven visa sig oegennyttigt och afstå från en rättighet, hvars utöfvande anses samhällsförderfligt. Jag hembär Hr von Hartmansdorff min tacksamhet, för det han med frånträ dande af sitt eget, yrkat bifall till Utsk:s förslag, hvarigenom det sednare har mera utsigt att blifva antaget. Jag tillstyrker följaktligen bifall till 2:dra morn., sådant det lyder i Utsk:s förslag, äfvensom lill det 3:dje, emot hvilket jag ej hört någon anmärkn. framställas. Frih. Raab, Adam Christian: Den likstämmighet emellan Hr von Hartmansdorffs och mina åsigter, som förut under öfverläggningen i delta ämne egt rum, sträcker sig icke till det nu föredragna stadgandet, på sätt R. o.'
St. hos K. M. böra i und. anhålla, det K. M. täcktes i nåder anbefalla en undersökning i afseende på lämpligaste beräkningen af den nu föreslagna canalens dimensioner, de villkor, hvarunder arbetets verkställande antingen må kunna af Staten öfvertagas eller uppdragas åt något bolag, och öfriga omständigheter, hvilka på bestämmandet af Statens bidrag kunna inverka, samt derefter nåd. propos. i ämnet till Rikets nästsamrnanträdande Ständer aflåta. Efter voteringens slut, befunnos löslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 14. Nej — 3o. Under voteringen hade Hr Frih. o. Landtm, bortgått och lemnat klubban åt äldsta närvar. Grefven H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. Lades på bordet nedannämnda från Utsktn inkomna nietntr och utlåttn, nemi. från ConstitutionsUlskottet: N:o 100, i anledn. af ålerreraiss på Const.Ulsk:s mern. N:o <j5; StatsUtskottet: N:o 468, i anledn. af K. M:s nåd. remiss å und. ansökningar, angide utförandet af en föreslagen caualledning emellan Hjelmaren och Wenern; N:o 489, i anledn. af motion om låneunderstöd för Göll a canal; N:o 47G * anledn. af återremiss å utlåt.
BondeStändet. S. D. Uti Hög!. Ridderskapets och Adelns enligt ankommet Protocolls-Utdrag, af den 7 dennes, fattade beslut, rörande underdånig skrifvelse från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, med underdånig anhållan, det Kongl. Majit må täckas i Nåder anbefalla, att de Norrske Deputerade, hvilka hitkomma för att bivista Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens förestående höga Förmälnings Acr, må, så snart de till Svenska Riksgränsen anlända och sedermera under deras vistande här i Riket, varda emottagna på samma sätt och med enahanda välvilja bemötas, som skedde med Svenska Deputerade år 1818 i Norrige, och hvartill de erforderlige kostnader skulle utgå af de till Riksdagsutgifterna anslagna medel} fann BondeStändet desto häldre för godt instämma, som Ståndet i förra Plenum, uppå af vice Talemannen Jon Jonsson väckt motion, förenat sig om enahanda beslut i hufvudsaken, men velat i afseende på sättet för verkställigheten afvakta MedStåndens tillgörande. S. D. Från Constitutions Utskottet hade an - Fröt. XJtdr. d. 12 Maj 1323. 235 kommit och upplästes nedannämnde Memth rial. N:o 9, Angående ny redaction af 4:de Mom. i 1 §. Tryckfrihets-Förordningen. N:o 10, Om uteslutande eller hufvudsaklig förändring af 8:de Mom. i 4 §. nyssnämnde Förording. N:o ii, Rörande föreslagen förändring i 21 §. Riksdags Ordningen. N:o 12, Beträffande förändring i 79 §. Riksdags-Ordningen. Och skulle desse Grundlagsförslag, hvaremot nu icke var något att anmärka, hvila till afgörande vid näst blifvande Riksmöte. S. D. Constitutions-Utskottets Memorial, N;o 13, innefattande verkställd granskning af Justitiae-Ombudsmannens Ämbetsförvaltning sedan sista Riksdag, lästes och lades till handlingarne. S. D.
Visserligen säger ni strax nedanför: ”Det ligger något subjektivt i det gröna (naiva), som jag värderar,” men detta betraktar jag icke som något skryt, utan blott som uttryck för en berättigad sjelfbelåtenhet – eller kanske snarare som er literära trosbekännelse – och jag medger, att den med orubblig konseqvens framgår af era skönliterära produkter. Så mycket underligare förefaller det mig att ni icke erkänner sanningen af den satsen att man bör ge sig sjelf i sin literära produktion. Ni har ju hittills med all möjlig ihärdighet praktiserat den, ni har gifvit er sjelf (er grönhet – ”det bästa ni har” – förmodligen – eftersom det ju är detta ni ”tackar gud” för) både i ”Ralf Frese” och ”Dolce far niente” – och ni kommer troligen att göra så i Qvinnor också. Hvarför då icke erkänna det?175 Jag tror icke det kan vara af fruktan för att begå en inkonseqvens. Ty i det afseendet har ni åtminstone visat, att ni är en modig man. Och icke behöfde väl ett erkännande af detta faktum förringa värdet af denna spirituella punkt i ert bref: ”skada blott, att jag aldrig sett den satsen (att man bör ”ge sig sjelf i sin diktning) utan att resultatet blifvit – pfui.” Tvärtom! Ni skrifver vidare: ”För att blifva diktare fordras, att man icke ger sig helt, icke sig sjelf, man skall ge sin tid. Och en tid är icke ni och jag och han och vi alla, utan en tid är en nyck.” Jag tackar er hjertligt för dessa ord! Jag kan af dem draga en för mig särdeles hugnesam slutsats: att jag icke är en nyck; hvilket gläder mig. Jag är visserligen derigenom stäld au niveau med er, men blott indirekt (i hvad jag icke är) och då får det bli dervid. Deremot är det tråkigt att inte få inräkna L. O. Smith och ångköket och de andra bland sällskapet. Jag hade nästan trott det, ty ni skref så förtröstansfullt i den ofvan citerade punkten, att jag nära nog hade inbillat mig, att ingen menniska var en tid. Godt att ni tog mig ur villfarelsen.
Herr Grefven och LandtMarskalken upplyste, genom anteckningarna å den föredragnings-lista han vid besluten den 12 Juni öfver Grundlagsfrågorna användt, att Herr LandtMarskalken verkligen, såsom ofvanföre var uppgifvet, 4po Den 20 Juni. vid framställningen till antagande af forslaget om votering per capita, offentligen erinrat, att i det fall <Ltca förslag godkändes, blefve det år 1812 framställda tillägg onödigt. Grefve Lilliencrantz: Af denna authentika uppgift synes klart, att intet beslut blifver ge. nom upptagande af I8'2 års förslag uppifvet, emedan intet beslut deröfver är fattadt , och icke ens kunde fattas, enär frågan derom vid toria framställnm.gen ännu hilt och hållet berodde af alla fyra RiksStåndens yttrande olver det äldre förslaget, hvilket nu befinnes vara förkastadt, och genom hvilket förkastande å.er det sednare förslagets upptagande nu först blifvit möjligt. Herr Lan dt Marsh athen förnyade häruppå sin redan gjorda proposition till antagande af 1012 års förslag till tillägg i 38» §. RiksdagsOrdnin. gen} men hvilken å nyo besvarades med Ja , blandadt med Hej, och af Friherre Jacob Cederström begärdes votering. Följande förslag till voterings-proposition författades derefter och uppfästes : Den som bifaller det år 18 r 2 gjorda förslag till tillägg i 38. §. Riksdagsordningen , «krffver Jai Pen det ej vill, skrifver Nej} Vinner N«j> förfaller berörde tillägg. Den 20 Juni. 491 Friherre Cederström önskade att Contrapropositionen måtte blifva : Vinner Nej, förblifver §. oförändrad. Då flere Ledamöter hördes önska undvika votering, och somlige yttrade sig ej anse sjelfva frågan af den större betydenhet, att mycken tid på dess afgörande syntes böra användas, föreslogs den proposition, att 38. §. måtte förblifva oförändrad, hvilken Herr LandtMarskalken framställde, och hvilken biet med jfa besvarad.
Hans förskräckelse var gränslös. Hvilken väg fången tagit, var lätt att se. Han tyckte sig redan känna tortyrredskapen gripa sig. Man skulle naturligtvis anse honom hafva hjelpt fången på flykten. Det var ingen nåd att vänta. Han öfverlade länge om han nu borde anmäla saken, men fann slutligen på en utväg, den han beslöt att försöka. Han kunde ändå knappt förvärra sitt öde. Den första omsorgen var att draga in det qvarhängande repet, hvarpå herr Erik slagit en mängd knutar. Derpå ställde han åter gallret på sitt ställe och injemkade de stenflisor, som vid utbrytandet fallit ur muren. Fångknekten hade redan om morgonen inrapporterat sin fånge såsom sjuk. En man af garnisonen hade nyss dött och låg redan i sin kista, färdig att begrafvas. Vaktkarlen, som bevakat trappans yttre dörr, och sålunda var utsatt för fara genom fångens flykt, intogs i förtroendet. I soldatens likkista lades en stock, och den döde bars opp i kung Eriks fängelse, lades i sängen och ikläddes några af herr Eriks qvarlemnade klädesplagg. Hår och skägg klipptes och ordnades till likhet med herr Eriks, och fångknekten anmälte följande morgon, det fången hade aflidit under natten. Ett par personer afsändes för att förvissa sig om sanningen af uppgiften. Under vägen talade vaktknekten mycket om, huruvida han icke äfven torde insjukna, ty han började känna till just samma onda, hvaröfver den aflidne klagat. De begge herrarne tycktes äfven tro, att sjukdomen kunde vara smittosam, kastade endast på afstånd en blick på den döde, och så skumt det var i detta ohyggliga fängelse, var det icke lätt att upptäcka misstaget, isynnerhet för personer, som icke mycket sett herr Erik Liljeholm och icke eller hade något skäl till misstanke. Fångknekten fick befallning att nedlägga den döde i en kista, hvilken befallning han så fort som möjligt utförde, och tillspikade sedan kistan väl på alla sidor. Nu randades den af så många med bäfvan väntade dag, då hertig Carl inträffade i Åbo. Han föregicks af blodiga rykten.
Hvad särskildt angår Rikets Ständers vid sista Riksdag yttrade och nu åberopade underdåniga önskan, aLt förvaltningen af de till MinisterStaten anslagna medel må till StatsContoiret återgå, tror jag mig böra nämna, det jag icke saknar anledning att förmoda, det en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om en dylik återflyttning snart kommer att göras, hvarigenom allt vidrörande af detta ämne torde blifva öfverflödigt. Då Herr Friherren så mycket synes hafva fästat sig vid det Norrska Anslaget, och åberopat detsammas tillkomst, som ett skäl för minskning i det Svenska; torde jag höra ingå i någon ytterligare utredning af Cassans tillstånd i det hela. Jag har redan haft äran upplysa, att de vid Beskickningarne anställde Embetsoch Tjenstemäns aflöningar uppgå för det närvarande, tillika med Rappellerade MinisterStaten, till ett Sammanräknadt belopp af 117,000 R:dr Hamb. B:co. Denna summa åtgår sålunda blott till löner och pensioner; men andra utgifter finnas äfven, hvilka, ehuru eventuella, dock äro lika grundade på MinisterReglementet. Sådane äro Ministrars equiperings-penningar, samt LegationsSecreterarnes resepenningar. Vidare 62 Den ab September f. m. tillkomma afskedspresenter till härifrån rappellerade fremmande Sändebud. Jag upplager förslagsvis till allt detta 12,000 R:dr Harnb. B:co om året, och vågar åberopa så väl min egen erfarenhet, som min efterträdares i Cabinetts-Secreterare-Embetet, att denna summa ingalunda är för högt tilltagen. Dessa 12,000 R:dr, lagde till de nyss omtalde 117,000, utgöra en summa af 129,000 R:dr Hamb. B:co. Om några af högsta nöd vändigheten påkallade löneförhöjningar tilläggas, visar det sig således, att återstoden af de från Norrige inflytande 4°>°oo Species, ej blir särdeles betydlig.
Denna Instruclion ålägger den förvaltande personalen, bland annat: all, för införande af en förbättrad skogshushållning i landet, efter verkställd uppmätning af skogarne, författa chartor deröfver, .samt elen växande skogen dervid uppskatta och till traklbuggning förslagsvis indela och dertill äfven foga areal-uträkningar, laxeringslängder, huggningsberäkningar och hushållningsplanev; att besigtiga skogsoch jägeri-stats-boställen, plantskolor, årshyggen och skogsnysådder, samt, då det ena eller andra icke betinnes i vederbörligt skick, erforderlig åtgärd till rättelse och förbättring vidtaga; att med råd och undervisning biträda enskilde i skogsskötsel och hvad dertill hörer, då sådant begäres; och slutligen alt äfven, så vidt möjligt är, söka utöda rofdjur och roffoglar, samt freda villebråd. Följderne af dessa genomgripande åtgärder hafva också blifvit efter förväntan gvnnsamme, så vidt man kan bedöma sådant under den korta tid, som förflutit efter deras vidtagande. Hvad sålunda blifvit anfördt, torde ådagalägga vigten af alt här i riket ega en skogsbetjening af högre bildning i sitt yrke, och det mindre betänkta uti förslaget om dess indragning. Uti de >4 Län, der skogsbetjening ansetts för närvarande nödvändig, äro ej anställde flere än 7 Öfverjägmästare och 5 Jägmästare, hvilka uppbära i årliga löneinkomster tillsammans 9,200 K:dr, hvaraf synes, attsparsamliet iagttagits både vid uppgörandet och regleringen af den förvaltande Skogsstaten samt vid bestämmandet af dess löner. Detta framstår ännu tydligare, när man, besinnar: att Dalarne och de Norrländska Länen, der den ännu rika skogstil Igången gör en sådan betjening mindre behöflig, icke hafva någon skogsslat; att Nerikes och Wermlands
Hamiltons anmärkning derom, att innevånarne i en socken icke horde öfverstiga 2,000, får jag göra den erinran, att en socken kan vara så belägen, med en kyrka i midten af densamma, att en pastor viii kan medhinna själavården, äfven om inuevånarnes antal öfverstiger 2,000. Deremot tror jag att delningen af pastorater är ganska nyttig och i allmänhet högst önskvärd, der flere socknar utgöra ett pastorat; i sådana bor nemi. pastor i ena socknen och komministern i en annan, och jag tror att man skulle i allmänhet blifva bättre belåten, om båda hade egna kyrkoherdar. Gr. af Ugglas: Då jag i sista plenum aflemnade en motion, ronde reglering af presterskapets löner, yttrade jag, det jag i de flesta fäll gillade de grunder, hvilka uti K. M:s Propos. äro upställde. Jag gick t. o. m. längre i frågan om boställena, och är i det fallet liktänkande med Frih. Hamilton. Det finnes dock i den K. Propos. tvenne punkter, uti hvilka jag icke kan instämma. Den första af dem är den, att alla pastorater och kommiuistraturer inom ett visst stift skola fördelas i vissa klasser. Då jag i min motion yttrat mig emot klassifikationen, faller det af sig sjelft. att jag icke kan anse ett dylikt förfarande rigtigt. Den andra punkten, i hvilken jag är tveksam, och hvilken jag önskar, att Utsk. måtte närmare besinna, är att lönerna skulle upgöras länsvis. Jag har svårt att tätta, hvarföre detta skulle vara bättre, än om de upgjordes stiftsvis. Jag hyser dessutom betänkligheter emot all sådan, inom vare sig län eller stift, bunden upgörelse, emedan det förefaller mig, att af en sådan snart sagdt nödvändigt måste följa att pastorerna bättre blifva lönade inom det ena länet eller stiftet, än inom det andra.
Sedan de vid Kyrkan förutvarande vaDprydiiga Salubodar blifvit borttagne, samt, efter Kyrkogårdens förläggning utom Hufvudstaden, inga lik. vidare nedsattes i stora Grafven, voro ock derigenom Kyrkans inkomster betydligen förminskade, hvilka, då den nu för det mesta berodde på tillfälligt uppjagade Bänkhyror, ej kunde i denna form påräknas såsom för framtiden bestående, och kunde i allt fall ej på långt när motsvara behofvea. Deremot hade, efter tidernas påfordran, Lönerne måst ökas för Kyrk,'Rådets Notarie, Organisten och en talrik Kyrkobetjening; och om i sådant sakernas skick intet biträde vore att förvänta från Statens sida, så skulle S:t Nicolai Församling bittert beklaga, att den ej med likgiltighet kunnat åse det vördnadsvärda Templets förstöring, hvilken sålunda blott fördröjd genom de enskilda uppoffringarne, dock en annan gång skulle ovilkorligen intläfFa, då en dylik reparation ej 2:ne gånger gjordes på detta sätt. Motionären hoppades dock, att en sådan National-olycka och nesa skulle afböjas och ej såsom förande en isolerad KyrkoMenighets talan, men i Fäderneslandets namn, och i namnet af den Helgedom, som vore jemnårig med Rikets Hufvudstad och Lagbundna Samfundsordning, samtidig med fosterjordens vigtigaste öden, heligaste minnen och yngsta förhoppningar, påkallade han ofvanberörde vinga men hjelpliga understöd • åt de åldriga murarne, inom hvilka det Svenska Folkets förnämsta högtider begås, oeh hvilket understöd blott svarade ungefärligen mot halfva räntan af de nyss för Kyr - E c t ä n k a n d e n, Nto igr. ia5 kans iståndsättande förskjutne medel, hvaremot Församlingen, iklädande sig hela det öfriga skuldbeloppet, utan vidare anspråk framgent ansvarade för Kyrkans värdiga underhållande. För bedömandet af denna fråga har Utekottet ansett sig böra upplysa, att vid sistlidne Riksdag StatsUtskottet, uti dess under den i3 Kov. i8a3 afgifne samt af R.
Äfven England, för att icke nämna Frankrike, har ännu förbud i sin tulltaxa; hvarföre kan dä icke Sverige få åt sig bibehålla ett långt mera erforderligt skydd? För det tredje, och hufvudsakligen på redan anförda skäl, reserverar jag mig emot nästan alla af Utskottet föreslagna nedsättningar i nu gällande införseltull. Åtgärderna vid artikeln trädvaror äro de enda, jag i detta hänseende anser lämpliga och gagneliga. Endast tvenne år hafva förflutit, sedan nu gällande tulltaxa utfärdades, och, så vidt jag förstår, har intet enda verkligt behof påkallat nedsättningarne. Deras enda grund ligger uti de idéer om frihandelns lycksalighet, hvilka, importerade från deras djupt beräknande födelsebygd, äfven här tagit den fart, att den närmaste erfarenhets klaraste lärdomar deraf undanskjutas. Den omsorg, hvarmed våra större fabrikanter begagnat skyddet till förbättring af sina tillverkningar, den stora svårighet, hvarmed den mindre näringsidkaren och handtverkaren redan hafva att kämpa, för bevarandet af en sjelfständig existens och allmänt nyttig verksamhet, jemte behofvet af vidgade arbetstillfällen för en alltjemt växande befolkning, dessa förenade skäl hafva för mig gjort till en oafvislig pligt, att åt alla medborgareklasser söka bibehålla skyddet af nuvarande tullsatlser. I likhet med hvad, som vid förra riksdagen föreslogs, har Utskottet äfven nu sökt åstadkomma ett utbyte af hittills gällande värdeförtullning å vissa varor emot tull efter vigt. Denna förändring är onekligen en förbättring, så vida den sker med nödig varsamhet och tillräcklig sakkännedom. Denn3 sednare kan dock omöjligen förväntas inom Utskottet, äfven kollektift betraktadt; åtskilliga af de föreslagna bestämmelserna hafva vid anställd undersökning visat sig vara opålitliga, och vid så dant förhållande har jag, ehuru gillande principen, trott en noggrann och opartisk Beiil/nings-Ulskoltels Betänkande, JVi 5. 1*5 undersökning böra förutgå, innan med trygghet och rättvisa kan föreslås en förändring, hvaraf åtskilliga näringar kunna blifva synnerligen lidande. Af det förestående följer, att jag hvarken med min röst bidragit till den nu utarbetade tulltariffen, eller kan tillstyrka dess antagande.