Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna öfvertygelse skall lända mig tili ursägt, då jag nu täger mig friheten att tram^ ställa ett utkast till hufvudgrunderna för denna inrättnings organisation, jemte den anmärkning, att Postverket, såsom ägande kännedom om detaillerna i detta ämne, och om medlen för verkställigheten, torde böra åläggas, att så snart sig göra låter, till Riksens Ständer inkomma med nödige upplysningar och förslag, åsyftande att vinna ändamålet på det lättaste sätt och med den minsta kostnad. 1:0 Till en början skulle postvagnar en - 798 Den 26 Febr nar ii. däst begagnas emellan Rikets större Stä-det samt till och från de plaiser, som utgöraföreningspuncter emellan Sverige och det öfriga Europa} såsom från Stockholm öfver Götheborg till Helsingborg, emellan Stockholm och till städerna Ystad, Carlscrona, Gefle, samt poststationen Grisslehamn. 2:0 Mellan dessa städer och platser borde postvagnarna intaga den vanliga postens ställe. 3:0 Å alla de ställen där posterna åtskiljas, bör vara tillgång på serskild postvagn, likaså på de yttersta punctsrne af postgången. I mån af ökad rörelse mäste flera eller större vagnar hållas i beredskap. 4:0 Tjenligast till postvagnar torde vara så kallade Hollsteinare med 3?ne säten för 4 resande, kusk och skjutsbonde. 5:0 På hvarje häst beräknas 20 Lispundfi tyngd, då man per medium antager 8 Lisp. vigt för hvarje person utom skjutsbonden, som ej ingär i beräkningen. Från 2 till 6 hästar kunna bestämmas, såsom det vanliga antalet, hvilket dock Gästgifvaren i nion al vägarnas svårighet bör hafva rätt att föröka, likväl utan att kunna fordra skjutspenningar mera än för en häst på hvarje 20 Lisp. Ej mer än 4 resande kunna medfölja posten, m^n paketer emottagas så många som hälst, då allt efter behofvet bondkärror eller bondvagnar få tagas till hjelp, enär tyngden för en postvagn Den 2 o Februarii. 799 med 2;ne hästtfrs nspann i annat fall skulle öfverstiga iso Lisp. 6:0
Äkta och oäkta bokguld, som nu förtullas, det förra efter bok af 24 å 25 blad och det sednare efter bundt af 12 böcker, men hvilket förlullningssätt, med hänseende både lill tullkontrollen och till det med tullbestämmelserna afsedda skyddet för inhemska fabrikationen, funnits föga tillfredsställande, torde derföre, på sätt Herr Rosenblad föreslagit, böra förtullas efter vigt med 8 sk. afgift för äkta och 8 rst. för oäkta bokguld per lod, vigten af pappersbladen, emellan hvilka guldet ligger, inberäknad. Bcvillnings-Ulskollels Betänkande, M 8. 29 Då musiv-, pudereller unsen-guld utgör beredniogsämne för åtskilliga näringar och i medeltal icke eger högre värde än 40 sk. eller 1 R:dr lodet, får Ut skottet, i öfverensstämmelse med Herr Rosenblads motion, tillstyrka, att införselslullen derå må nedsättas från 20 till 10 sk. per lod. Af skäl, som här ofvan blifvit vid artikeln cantiller utvecklade, och i enlighet Gulddragamed Herrar Rosenblads och Murens motioner, tillstyrker Utskottet, rearbeten. att i taxan må intagas en ny rubrik »Gulddragarearbeten» med redaktion och tullbestämmelser, såsom bilagde taxeförslag utvisar. Då Gutta percha utgör en inom landet ej befintlig, för näringarne ganska vä-Gutta percha. sendtlig råvara, torde den, såsom oarbetad, böra njuta tullfrihet vid införsel; hvaremot arbeten deraf, nu i taxan ej nämnda, synas, på sätt för arbeten af cautschuk här ofvan blifvit föreslaget och Herr Rosenblad i sin motion tillstyrkt, böra i taxan upptagas och åsättas 12 sk. införselslull per skålpund. Halsduksvalkar, som nu, lika med ej specificerade slöjdevaror, förtullas efter värde, Balsdukstnrde, för undvikande af detta förlullningssätl, böra, på sätt Herr Rosenblad föremlkar slagit, i taxan under egen rubrik upptagas och åsättas 32 sk. införselstull per skålpund.
Sedan votering om kontra-proposms innehåll påyrkats, uppsattes och justerades följ:de voter.-propos.: »Den som vill, att vid blifvande votering om bifall till 6:te §:n i ll:te kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, kontraproposin skall innefatta bifall till §:n med den förändring, att slutet kommer att lyda sålunda: »straffes med böter eller fängelse i högst sex månader», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontra-propos. vid nämnde votering bifall till §:n med den förändring, att slutet kommer att lyda sålunda: »straffes med böter».» Voteringen företogs, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—23. Härefter justerades följande voter:s-propos. vid hufvudvoteringen: »Den som bifaller 6:te §:n i ll:te kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. §:n med den förändring, att slutet deraf kommer att lyda sålunda: »straffes med böter eller fängelse i högst sex månader».» Vid denna voterings utgång befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 18. Nej — 23. 7:de §:n. Hr Cederschjöld, Robert Teofron: Det synes mig, som om en betydlig inkonseqvens vore begången i denna §, i förhållande till den föreg:de. Här står nemi. stadgadt: »Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen vid gudstjenst, som i lista eller 3:dje §:n sägs, eller å sådant ställe, som i 5:te §:n omtalas; varde, der Den 14 Juli. 459 ingen skada sker. ändock straffad med böter, ej under 50 rdr.»
Orden låta som en paradox — alla önskningars uppfyllelse vore väl lyckan i dess högsta form, menar man j u i allmänhet — • men de innebära icke dess mindre en djup sanning. Lifsledan önskar ej, och den rikes sjukdom, spleen, består kanske just däri, att han ingenting mera önskar till följd af att allt redan blifvit tillfredsstäldt. Bakom önskningen döljer sig lefnadslusten, intres IDUN 1898 set; den är uttrycket för ett sundt och normalt sinnestillstånd. Det är så sant mänskligt, så naturligt att önska. När vi upphöra att önska för oss själfva, önska vi för våra barn, och knappt är en önskan uppfylld, förrän en ny födes i vårt hjärta. Önskningarna kosta ingenting, de öfverhoppa hindren och leka med det osannolika. Men genom dem uppkomma äf ven med viljans tillhjälp planer, hvilkas förverkligande kan för oss blifva förändringar till det bättre. » Hon tänker på en åker — och kö- per honom, » står det om den dygdiga hustrun i Ordspråksboken. Önskningarna äro ej sällan ansatser till lyckligare förhållanden och innebära ofta fröet till en rikare utveckling. Det är följaktligen tillåtligt att hysa önskningar, och vi äro ingalunda pliktiga att utan urskillning undertrycka dem. Härmed är emellertid ej sagdt, att alla önskningar äro tillåtna, att alla äro goda, sunda och oskyldiga, samt att vi få släppa på oss helt fritt, hvad fantasien i denna väg kan behaga frambesvärja. Önskningarna äro understundom af sådan art, att de skada och fördärfva verkligheten för oss. Jag påminner blott o m något, som vi äldre från vår ungdom minnas under namnet » bygga luftslott » och som våra barn nu i sin tur måhända som bäst hålla på med. Detta kan vara ett ganska oskyldigt nöje, en fantasiens naturliga lek; men låt oss undersöka, om det alltid är så alldeles ofarligt att hängifva sig däråt. Vi taga ett exempel ur det lefvande lifvet. En ung flicka i en anspråslös lefuadsställning har stannat kvar i hemmet för att hjälpa modern med de många yngre syskonen. För tillfället sitter hon med en korg trasiga strumpor framför sig.
På den tiden skola bergen drypa sött vin, och högarna flyta mjölk, och alle Juda bäcker skola gå fulle med vatten; och der skall utgå en källa ifrå Herrans hus; hon skall vattna den dalen Sittim. Men Egypten skall öde varda, och Edom en vild öken, för den orätts skull, som de på Juda barn bedrifvit hafva, och utgöto oskyldigt blod i deras land. Men Juda skall besuttet varda evinnerliga, och Jerusalem till evig tid. Och jag skall icke låta deras blod ohämnadt blifva; och Herren skall bo i Zion. Detta är det som Amos, den ibland herdarna var i Thekoa, öfver Israel sett hafver, uti Ussia tid, Juda Konungs, och i Jerobeams tid, Joas sons, Israels Konungs, tu år för jordbäfningen; Och sade: Herren skall ryta af Zion, och låta höra sina röst af Jerusalem, att hjordmarken skall stå jämmerlig och Carmel ofvantill förtorkas. Detta säger Herren: För tre och fyra Damasci lasters skull, skall jag icke skona dem; derföre, att de hafva tröskat Gilead med jerntaggar; Utan jag skall sända en eld uti Hasaels hus; han skall upptära Benhadads palats. Och jag skall sönderbryta bommarna i Damasco, och utrota inbyggarena på den markene Aven, samt med honom som spirona håller, utu det sköna huset; så att det folk i Syrien skall till Kir bortfördt varda, säger Herren. Så säger Herren: För tre och fyra Gaza lasters skull, vill jag icke skona honom; derföre, att de hafva fångat än ytterligare de fångna, och fördrifvit dem bort uti Edoms land; Utan jag skall sända en eld uti murarna i Gaza; han skall förtära hans palats; Och skall utkasta de inbyggare i Asdod, samt med honom som spirona håller, utur Askelon, och vända mina hand emot Ekron; så att förgöras skall hvad af de Philisteer ännu qvart blifvet är, säger Herren Herren.
Rikets Ständer hafva, efter af detta utlåtande tagen kännedom, ifrågavarande 'ärende till sorgfällig pröfning förehaft och anse, lika med Kammar-Rätten, serskilda controllör mot missbruk och underslef vid charleringen af sådana handlingar, för hvilka afgiften är bestämd att utgå i förhållande till beloppet af handlingens innehåll, i allmänhet och hufvudsakligen vara af nöden, hvarvid Rikets Ständer dock, beträffande sättet för denna conlroll, efter vunnen upplysning, att nu antagne beläggnings-ehartor kunna, utan serdeles kostnad, förses med lika valeuroch årtals-stämpler å båda ändarne, och då Rikets Ständer funnit nyttan af att någon del utaf det stämplade papperet vidfästes den handling, hvartill det hörer, helst detta utgör ea eoutroll öfver charteringens vigtighet, på samma gång det tryggar vederbörande embetsman mot påföljd för försummelse, i den händelse andra delen af chartan skulle förkomma, ansett den af Kammar-Rätten antagna princip för controlien att från handlingen, hvartill dea hör, skilja chartan för att begagnas till verification derför, att chartae-afgiften blifvit både betald och rigtigt beräknad, böra sålunda modifieras, altvid chartering af sådana handlingar, hvarföre serskilda controll-föreskrifter meddelas, beläggnings-chartan, på ofvannämnde sätt förändrad, skall på midten verticalt afkiippas, båda delarne maculeras och venstra hälften biläggas handlingen, samt den andra hälften deremot tjena till verificilion öfver charteringens rigtighet. Hvad åter angår frågan om hvilka handlingar, som böra underkastas denna controll, så enär charteringen af boupptekningar, hvilka lill öfverdomstolarne ingifvas, genom dessa Embets-verks sammansättning, är underkastad den tillsyn, att något missbruk eller underslef der icke skäligen kant befaras, hafva Rikets Ständer ansett någon ytterligare cantroll i detta hän - Expedition’-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse, N-o tjt.
Finnarne använda nemligen de erhåilrje Svenska Penningarre, dels till gäldande af deras Krono-Skatter och dels till uppköp af utländska Varor i Köpenhamn, i Lubeck etc.; och från alla dessa håll återkomma Sedlarne till oss i liqvid för våra Exporter, Likväl vill jag ej neka, att, genom den omväg våra Sedlar nödgas göra, Rörelse-Capitalet ju för en tid minskas, och att det således vore förmånligare, om vår Handel med Finland, så länge vi nödgas behöfva den, kunde bedrifvas med Vexlar eller återföras till omedelbart Varu-byte. Dessutom är det nogsamt bekant, att Finnarne den senare tiden, köpt dels Vexlar på Börsen och dels Silfver hos våra Guldsmerlar, för betydliga Summor; och tyckas vi således ej hafva skäl till klagan, att Finnarne vilja samla och undangömma våra Sedlar. Huru våra till Finland utvandrade BancoSedlar, skulle kunna hindras att återkomma, derigenom, att Ufven Ityska varor torde under namn af Finska Tullfritt nu införas, k3n jag o« möjligen inse. Om våra Penningar utgå till Finland eller till någon annan Rysk Province, synes kunna vara, i anseende till sina följder, för oss likgiltigt. De egentelige Ryssarne hafva förmodeligen, ej mer än Finnarne, håg och tillfälle att kistlägga våra Banco-Sedlar. Genom Tull-afgift på Finska varor skulle Stats-Verkets inkomster onekeligen ökas, men helt visst inga utvandrade Sedlar återkomma; ty den Ut« Den 27 December. 505 ländske Säljaren skulle lägga Tullen på Varan, och således låta den Svenske köparen betala den. Men oaktadt jag således ej kunnat gilla den värde Ledamotens Premisser, kan jag likväl ej draga i betänkande, att med honom instämma i den slutsats: ett Finska Handeln är menlig för Fäderneslandet. Den hämmar nemi. den inhemska Närings-iliten derigenom att den betager den Svenska Producenten hopp om tillräckligen förmonlig afsättning. Önskeligt skulle derföre vara, att Sveriges Hufvudstad kunde med tiden provianteras af sitt egit Land.
Under sina långvariga Öfverläggningar angående de för hela riket i mångfaldiga hänseenden och förnämligast i afseende på landets ekonomiska och finansiela ställning maktpåliggande ämnen, hvarom Utskottet i della utlåtande mäste uttala sina tankar och föreslå de på ej mindre nuvarande än framtida förhållanden inverkande beslut, sorn af Rikets Ständer höra under denna Riksdag fattas, har Utskottet med noggranhet jcmförl, granskat och pröfva! de afgifna särskilda förslagen lill slam-jernbanornas riktning, äfvensom de grunder, hvilka blifvit anförda för samina förslags godkännande eller förkastande; och Utskottet får nu yttra sina egna, efter mycket begrundande, stadgade åsigt er angående ledningen af dessa stambanor, dervid Utskottet, med afseende å det inflytande, som den lifligast omtvistade frågan, eller den om vestra stambanans anläggning norr eller strder om Mälaren, mäste ega på hela stambane-svstemet, tror sig först böra utveckla skälen för sin mening i fråga om sagde banas sträckning. Lika med Kongl. Majit, anser Utskottet rikets hufvudstad utgöra den rätta utgångspunkten för bestämmandet af stambanornas både benämning och ledning genom de hufvudsladen omgifvandc eller derifrån mera aflägsna provinser. Då nu denna stad är belägen i närheten af östra hafskusten, måsle derifrån utgående stambanor, för alt genomskära landel, ledas både åt vester, söder och norr. I afseende på den vestra vägslräckningen förekommer dock, att. den större insjö, vid hvars utlopp i Östersjön hufvudsladen eger sitt för vatten-kommunikationer med både utländska och inrikes orter ovanligt fördelaktiga läge, afskiljer de närmast i vester belägna provinserna från hvarandra och . hindrar anläggningen af en för dem och deras kommunikation med såväl hufvudsladen som rikets vestra delar gemensam slam-jernbana. Således fordras ovilkorligen särskilda banor lör att tillfredsställa dessa provinsers naturliga anspråk på jernvägsförbindelse med hufvudsladen och andra delar af riket.
At then allmenna gudstiensten, serdeles tå then blifwer i theras egna kyrkor, skulle så flitigt och enhälligt besökas, at ingen, som helsa och krafter hafwer, blifwer hemma, föruthan them, som til barns och husets skötande nödwendigt tarfwas, som ock tå bör läsa Guds ord och hafwa H. sabbats tanckar. 4. At samma gudstienst skulle ske påtilbörlig tid och sätt, kl. 9, och förmantes therföre sochnens ledamöter, at ej komma sent, blifwa ute, eller gå för bittida ut; utan wara samlade wid och efter sammanringningen, innan syndabekännelsen läses, och at hwar och en hafwer ther wid, så wäl som wid sång, Guds ords hörande bön och wälsignelsen gudel. andacht, så at Herren må se täckeliga til wår gudstienst. Äfwen således at wachta sig för werdsliga tanckar och bestellningar, ...[?] och sqwaller, och at hafwa upbyggeligit tal och tanckar på kyrkowägen: såsom ock at bön sker hemma, förr än man går til kyrkio. 11 At likmätigt Kongl. Maij:ts resol. på presterskapets almenna beswär wid 1734 åhrs riksdag, samt presterskapets öfwerenskommelse sidsta riksd; predikan effter åt examineras skulle. At söndags eftermiddagen wäl och gudel. anwändas måtte, fördhenskul ock at afböja sabbathens ohelgande. The närmaste byarna wille \ i sommartiden / komma i Guds hus tilsammans kl. 3 och man tå skulle läsa för them ett cap. utaf bibelen med D. Gezelii förkl. samt Serivers siäleskatt, med bön och sång, före och effter. The långwägade skulle hemma i sina hus hafwa något upbyggeligit före.
Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 5 dennes under N;o 649 afgifne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af ytterligare väckt fråga , om utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 1818 årens Ultima Riksdag; blef samma Utlåtande, på grund af Herr Rosenblads, Bernhard, samt Herr von Hohenhausens, Michael, dervid gjorde anmärkningar, till Siats-Utskottet återremitteradt; Och skulls Herr Rosenblads, rörande detta ämne ingifne , Memorial de öfrige RiksStånden meddelas. Ut Supra. 528 Den 10 December e, m. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stafs-Utskottets den 6 dennes under N:o 652 afgifne , samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet iagde, Utlåtande, ofver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om Grunderne för en ny Instruction för Riksens Ständers Revisorer; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande endast borde läggas till Handlingarne. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och gillades Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie.Utskottens den 5 dennes under N:o 247 afgifne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande om ändring i nu gällande föreskrifter, angående Förvaltningen af Kyrkornes Räkenskaper m. m. Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan * till 11 om aftonen. In Fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Fredagen Sag Fredagen den 12 December. Plenum klockan 9 förmiddagen.
Justerades föroch eftermiddagens Protocoll för den 11 dennes.1 Uplästes Utdrag af Protocollet, hållit hos Vällofl. Borgare Ståndet, den 9 dennes, innehållande, utom redan uptagne yttranden, remiss till Constit, Utskottet af Stads-Majoren Westins anförande :2 Att hvarje Tidnings Utgifvare väl bör anmäla sig hos HofCanzlern, men han icke äga magt, att tillståndet förvägra. Att Utgifvare af Dagblad blott i det fall bör stadna i ansvars förbindelse derföre, när han icke kan framställa Författaren, eller upvisa hans namnsedel. Föredrogs Utdrag af Protocollet, hållit hos Hedervärda Bonde Ståndet den 1 dennes, innefattande remiss till Constitutions Utskottet af Riksdagsmannen Anders Danielssons från Elfsborgs Län Memorial af innehåll :3 Att den af Constit. Utskottet sistl. Riksdag i 4 § 2 mom. föreslagne Controll på Dagblad är nog inskränkt både i afseende på tid och möjlighet. Att då det i 4 § 3 mom. tillåtes HofCanzleren att före utgifvandet med quarstad belägga låta dagblad eller vecko-skrift som felar mot 9 och 10 mom. i 3 §, men mot de öfrige der upräknade Momenter icke förr än efter utgifvandet, så kan man ej utan förundran deribland läsa 7 mom. angående tydlig upmaning till myteri och upror, hvilket dock måtte vara mycket farligare än att förbryta sig emot en Utrikes Minister.
Armde äter stall ikläda sin blodiga rustning. Men skulle till Fosterlandets förfwar de manbare inbyggarne äter nödgas öfwergifwa sina fredliga yrken, sä fruktar jag att wi finge inse förlusten af de Officerare som lätt nog kunnat sättas i tillfälle att här qwarstanna. Och om wi hafwa orsak att önsta att de fa som i Swerige ännu äro qwar, stola här förblifwa; sä lätom ost ihäckcmma att mennistan är skyldig sig nägot sjelf, och att man icke bör wänta att personer af blotta kärleken till Fä. bernes - Den 20 September. 21 r derneslandet stall helt och hällit uppoffra sin egen walford. Om desie nu ofullkomligt yttrade tankar skulle gifwa anledning för andra att, pä ett mera uppl»/ande sätt, styrka hwad jag haft äran anföra; och Riksens Högloft. Ständer häråt benägit skulle lemna bifall, sä äk jag förwisiad att Kongl. Maj:t med särdeles Nådigt »välbehag stall häruti igenkänna Ständernas rättivisa tänkesätt, och bemödande att dera lemna dem prof som gjort sig förtjenta Nationens, och i följe deraf äfwen desi Representanters ömma behjertande och hägkomst. Dä Riksens Ständer pä ett lika högtidligt som dem »värdigt sätt, ägt tillfälle belöna en af de Generaler som i Finland eommenderat, och dä namnet Sikajocky uti Swerige förcwigar minnet af Fältherrens egenskaper, more det gansta oförenligt med de för honom ädagalagde tänkesätt, att lemna näqra af desi Cam ater, som medrverkat till Hans ära, i saknad af det nödwandigaste, oaktadt de äga bäde wilja och förmåga att tjena Fäderneslandet.
Också till yttermera visso, och på det att paragrafens mening, i hvad särskildt angar lönebevillningar för ”tjenst”, än mindre ina kunna missförstås, må jag ock, pä ofvan anförda grunder, vördsammast föreslå, det mätte under den 8:de §, närmast efter dess tvänne första punkter, införas en tredje, sä lydande: Vid bevillning saf gifters bestämmande för embeteoch tjenstemän gålle för öfrigt såsom allmän grundsats, att enhvar påföres bevillning för så stor del af lönen, sorn, efter afdrag af alla vid tjcnstens utöf ning nödiga kostnader, kan beräknas återstå såsom enskild lönebehållning. Då för öfrigt ett inkomstminimum för bevillning, huru det helst bestämmes eller ändras frän 4 till 3 eller 5 hundra R:dr, ändå alltid blifver någonting godtyckligt, och sorn bland hela mängden af dem, som sålunda blifva nara skattefria, nog älven finnas åtskillige, sorn både kunde och borde jemte skyddsafgiften erlägga till Staten en skattepenning efter råd och lägenhet, helst något minimum ej heller medgifvits för ens den minsta bland alla fastigheter, och då dertill kommer det ofvan anmärkta missförhållandet i enahanda bevillningsafdrag för så olika inkomster intill ett likaså godtyckligen bestämdt maximum deraf; så anser jag mig jemväl böra vördsamt hemställa, om icke de tvänne första punkterna i 8:de g må böra alldeles utgå, samt i thy fall den föreslagna nya punkten såsom slutmening til läggas vid den 3:dje punkten i Öde §:n, eller annars bifogas lörsta stycket i nuvarande l7:de § af Taxeringsinstruktionen. Af Bevillnings-Utskottets Betänkande JVs 9. 57 Af Herr N. P. Lindeström: ”Vid följande paragrafer i den af Bevillningsutskottet föreslagna Bevillnings-föroröning, anser jag mig pligtig att 1 s Rikets Ständers uppmärksamhet och påyrka förändring. § 2.
St. redan vid 1840 års riksdag och uttalade jemväl uti en till K. M. aflåten skrifvelse af d. 5 Juni 1841 en åsigt, som innefattade ett erkännande af isoleringssystemets eller ensamhets-fängelsets företräde framför gemensamhets-fängelset. Uti motiverne lid nämnda skrifvelse yttrade nemi. Ständerne: att man icke kunde undgå alt erkänna, det behandlingen i de äldre fängelserna af såväl ransakningssom straff-fångar utgjorde en hufvudsaklig orsak till den alltmera tilltagande brottsligheten inom vårt land, och att det borde vara statsmakternas förenade omsorg att tillse, det den ytterliga demoralisation, för hvilken fångarna genom kommunikation med hvarandra inom häktena voro blottställde, måtte förekommas. Denna åsigt utgjorde grunden för Ständernes då fattade beslut; men som rikets tillgångar icke medgåfvo en så kostsam reforms genomförande på en gång, beslöto R. St. alt i främsta rummet anvisa medel till ombyggnad efter cellsystemet af de fängelser, som ansågos mest angelägna, nemi. härads-, stadsoch länshäkten. Utaf desse äro de 2:ne förstnämnde ensamt ransakningshäklen. Länshäktena erkändes böra vara, likasom de nu äro, biide ransakningsoch straff-fängelser, Den 23 Februari c. m. 85 och till följe häraf yttrade R. St. vidare uti samma skrifvelse, att när nya länshäkten uppbyggdes, borde de göras så rymliga, att de kunde begagnas icke allenast som ransakningshäkten, utan äfven såsom straff-fängelser för kortare tid, den R. St. bestämde till högst 2 år. Detta beslut utgjorde enl. min åsigt en heder för Sveriges Ständer i en tid, då frågan om det ena eller andra fängelsesystemets företräde framför det andra, var, ehuru nästan i alla länder väckt, dock i de flesta då ännu oafgjord. Jag skulle derföre anse det vara föga hedrande för R. St. om de vid innevar. riksdag skulle frångå det förra beslutet, så mycket mera som, enl. min tanke, frågan är i de fleste länder numera utkämpad till förmån för ensamhetsprincipen.