Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För alla hedniska resande uppför stegar, eller i luftballoner är jag ej hemma. Jag förklarar, att jag ej vill känna, ännu mindre älska någon sådan. Axel till Anna. Hvarföre visar du dig aldrig i fönstret, hvarföre går du aldrig ut, hvarföre tages det aldrig emot, hvarföre läser du dig så envist och evigt inne? Är det för min skull? Anna till Axel. Bästa Axel, min Faster är ganska sjuk, det vet du; jag får intet ögonblick gå ifrån henne; det är med möda jag smyger mig till att skrifva till dig, och ber dig för Guds skull hvarken bränna upp mig eller slå sönder mina fönster. Tror du, att jag mellan droppflaskor och recepter finner mig ha förträffligt roligt? men det enda jag kan göra, det enda äfven du bör göra, är att vara stilla och afbida tiden. Axel till Anna. Vara stilla! Så gerna hade du kunnat säga det åt stormen, som nästan gör att hela huset runkar, och som jag kunde vilja skulle kasta omkull det, om den med en flägt af kärlekens anda i mina armar ville kasta Anna, du får ej taga så noga det jag nu säger, – jag är i fejd med ödet, och vill ha det med ondo eller godo att ge vika. Axel till Anna. Menniskorna ha ju ej leopardoch tigerhjertan i sina bröst, min Anna! Tror du, att om vi yppade vår kärlek för våra slägtingar, de icke skulle tillåta oss att få någongång se hvarannan? Anna, du är min sol, mina ögons ljus. Om du länge döljer dig, så är allt stockmörker omkring mig. Skola vi våga försöket; vi ha så litet att förlora dervid, så mycket att vinna. Säg ja! Anna till Axel. Du har rätt, Axel. Vi böra våga försöket. Tala först du med din Farbror, och då jag får höra hvad han sagt, skall jag få bättre mod till att yppa mig för min Tante. Hon är nu något bättre. Axel till Anna. „Tala du med din Farbror.“ Det är rasande lätt sagdt, men gjordt – ah, det är något helt annat. Vet du, min Farbror är en man, som har ett eget humör, och särdeles, rätt särdeles ögon.
Beträffande rättigheten att, såsom särskild näring, distillera bränvin, och den redskap, som dertill må begagnas, hafva motioner blifvit väckta: hos Ridder skåpet och Adeln af Friherre Raab, A. 6’, som föreslagit, alt enär med vanlig enkel bränvins-redskap kunde åstadkommas endast mindre god sprit, eller af ringare styrka, än sora för åtskilliga tekniska behof erfordrades, samt ingenting vore att befara deraf att pannor med rektifikationsapparater användas, detmätte sådana apparater vid dislilleringsverken få begagnas; samt inom Borgare-Ståndet af Herr J. P. Bager, hvilken, under förmälan, hurusom, enligt motionärens åsigt, ingen rimlig grund funnes för stadgandet i § 20, att distillering af bränvin, såsom särskild näring, finge i stad ulöfvas endast under lid, då bränvios-tillverkning icke vöre tillåten, föreslagit, att sådan distillering måtte få bedrUvas bela året om, dock under de vilkor i afseende på afgilien derför och redskapens beskaffenhet, §:n innehöile; och af Herr A. W. Björck, sorn anfört: att en fullkomligt finkelfri sprit af den styrka, som erfordrades för lösningen af vissa oljor, deraf fernissor beredas, icke kunde åstad kommas med de enkla dislillerings-pannorna, utan endast genom sammansatta apparater ; att, till följd af förbudet mot dessa sednares användande, Kongl. Maj:ls och Rikets Kommers-Kollegium måst tillåta införsel, för bestämda behof, af flera tusen kannor sprit, under det de inhemske distillatorerne, som egt och förut begagnat dylika apparater, nödgats lemna sina kostbara anläggningar oanvända, och såmedelst gjort oundvikliga förluster, på samma gång som deras tillverkning med de mindre pannorna blifvit betydligt sämre och dyrare samt således ställt priset för det distillerade bränvinet vida högre i förhållande till finkelptiset, än eljest varit nödvändigt; alt dislilleringen i allmänhet medtoge mycken tid och svårligen kunde bedrifvas på sommaren; att när hösten instundade, yppades vanligen brist på sprit under det bebofvet af denna vara vöre störst; att distillatoren således knappast kunde åstadkomma hvad som dagligen erfordrades, än mindre löre bränningstiden medhinna att bereda lager för åtgången under två månader, och om detta sednare äfven vore för honom möjligt, så vågade han det likväl icke, emedan han i sådant fall måste köpa råämnet å en tid då delta vore dyrast, men deremot sälja fabrikatet,
Två andra af Skaraborgs läns mest framstående personer, hvilka äfven vid första valet varit kallade till landstingsmän, men som sedermera, efter hvad jag hört uppgifvas, hade den oförsigtigheten att lifligt intressera sig för en jernvägskommunikation, hvilken de ansågo vara för orten af största vigt, blefvo lör denna förmätenhets skull vid nytt landstingsval straffade. De (ollo igenom. Huru landstingen vid sina första sammanträden å icke få ställen öfverskredo de genom landstings-förordningen för deras verksamhet bestämda gränser och huru de blifvit till ordningen återkallade och förständigade om gifna föreskrifters efterlefnad genom ett cirkulär från Hr Chefen för K. M:ts Civil-Dep:t, har redan af en annan talare blifvit erinradt. Det har visserligen äfven under de föregående öfverläggningar, som egt rum emellan ledamöter af detta Stånd, blifvit sagdt, att på en så laglydig institution, hvilken af ett dylikt cirkulär låtit rätta sig, kunde man bygga de bästa förhoppningar, men mig vill det synas, att man ställer sina anspråk nog lågt, då man räknar en sam hälls-institution till förtjenst, att densamma, efter att hafva bör jat sin verksamhetsbana med öfverträdande af sin befogenhet, icke, oaktadt erhållen varning från Regeringen, uppträder uppenbart trotsande gifna föreskrifter. Högre vill jag tänka om dem, som skola anses värdiga att vara Svenska folkets målsmän.
Utsk:s yttrande bifölls. 3:dje punkten, ang:de af Riksdagsfullm. från Calmare län Niclas Nilsson och Nils Petter Pettersson gjorde yrkanden om gemensam utmätningsresolutions meddelande i vissa fall, då flere personer lagsökas för särskilda fordringar. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Stadgandet har tvenne olägenheter, nemi. i:o den, att i den så ofta inträffande händelsen, att gäldenär gör invändning mot krafvel, executor är skyldig att, mot bevis, till honom aflemna resolutionen med tillhörande handlingar, samt således, om han ej fått mottaga flere bestyrkta afskrifter af executorialet, är förhindrad alt fortsätta de lillämnade utmätningsbesöken hos öfrige i närheten boende gäldcnärer, utan mäste inlåta sig i skriftvexling med auclionisten, för att få nytt exemplar eller styrkt afskrift af executorialet, och sedermera betunga de kanske på samma hemman, som den förre boende gäldenären, med särskild utmätningskostnad, som merendels går lill mera än 4 gånger lösen för resolution, och dubbelt så mycket som denna chartor och commissionsarfvodet tillsammans, och hända kunde, alt bestridandet af krafvet mot en annan åter orsakade fåfänga kostnader och besvär, samt för fordringsägaren menlig tidsutdrägt; 2:o den, all när gäldenärcr begagnade deras förklaringsrält, man antingen skulle efterhand meddela särskilda beslut i följd af hvarje förklaring, ehuru det vore ett under samma nummer antecknadt mål, eller ock i ett utslag pröfva alla de olika invändningar och genfordringar tjogtals personer framställt för befrielse från krafven; ett expeditioussätt som uppenbarligen vore oformligt. En annan omständighet måste äfven tagas i betraktande, huruvida Hr Billströms anmärkning är riklig. Skulle man vilja utsträcka författningen vidare än hvad den för närvarande är, hvilket jag skulle anse olämpligt eller onödigt, så borde man måhända taga steget så långt ut, som Hr Billström i dess reservation föreslagit; men mig synes lämpligast vara, alt lemna författningen oförändrad. Den 17 Mars f. m. 399 Frih. Raab:
Jag skall intet ondt göra. Jag skall bara säga, att jag intet högre önskar än att vara för min söta Constance den ömmaste man, och att om min söta Constance vill åka i min spegelglasvagn, skall jag – – John Hall, släpp mig loss, eller jag mördar dig! Constances ögon blixtrade, och hon stampade med sina små fötter. – Min söta Constance får lofva att bli min hustru! Lofva det, och jag släpper Constance fri, annars aldrig! Jag tar farbror Koskull till vittne härpå. – Säg du ja, lilla Constance, och sjåpa dig inte, det är mitt råd, sade baronen. – Ja, ja, ja, ja – bara släpp mig lös! Samma afton satt John Hall och skref ett bref till enkefru Christina Hall, född Gothén. Brefvet lydde: »Min mor! Jag skulle dessa dagar haft den fägnaden att se min mor på Gunnebo för att vid den gladaste momang för mig gifva min mor tillkänna, att jag vunnit Fröken Constance Koskulls älskvärda hjärta och att jag förenas med detta aktningsvärda fruntimmer. Jag får med dessa rader ursäkta mig, att jag ej kan för opasslighets skull framföra denna glada tidning. Skulle min mor behaga göra min syster sällskap med att i morgon vara hos mig, skulle det oändligen fägna mig. Förblifver med aktning min mors son John Hall.» Fästfolk. Det blef stor uppståndelse i staden, när förlofningen mellan John Hall och Constance Koskull tillkännagafs. Skvallret hade mycket att syssla med. Fredrik Damms namn nämndes lika ofta som John Halls, och man visste på runstycket den summa baron Koskull betingat sig för Constance. Egentligen hade man så länge haft reda på baron Koskulls planer att få rike Hallen till måg, att saken nästan borde varit utagerad, när den ändtligen blef afgjord. Men så var långtifrån förhållandet. Man hade så oändligen mycket att undras öfver. Först undrade man, hur John skulle uppföra sig som fästman, och hur baron Koskull skulle bära sig åt för att hålla Constances koketteri inom tillbörliga skrankor under förlofningstiden. Hvarför gifte de tokiga människorna sig inte flux på momangen? Hvad hade de att vänta på?
Mälaren och Storsjön, kanal mellan .. 163. 220. Möckeln, sänkning af 163. Mölndahl, jernväg deremellan och Götheborg 65, 124. Mösseberg, befrielse från skatt för andelar deraf . 122. Mölespassevolans-afgift för indeldta kavalleriets hästar, rusthållares befrielse från 23. 37. N. National-Museum, användande af anslaget dertill ... 48. Nauckhoffs, J. O., enka, pension för .. 90. Nora och Örebro, Jernväg mellan [[£ ■ 164, 229. Nordencreutz s döttrar, pension för . 90, 155. Norrbottens Län, utbetalning af rotefrihets-afgift för nya hemman derstädes . , 286. Norrböhle by, upplåtelse af hemman derstädes till Skellefteå stad 206. Norrköpings klädesfabriker, disponerade räntor till 167. Norrland, Landtbruksskola derstädes 179. utgifter för Artilleri-batteriet derstädes. , . 137, 174. 22 Ntfmmern £ Betänkandet m. m. Norrlida Gästgifveri, anslag til! i 87. Nyblaus, J. E., pension till qq. 155 Ny bro, mellan Linköping och Berg, dess ombyggande af jern Nykterheten, anslag för dess befrämjande 166, 228. Nyköping, anstånd med inbetalning af lånet för Skolhuset derstädes 55. Nysselius, pension föi 90, 155. Nyström,^revisor, exspektans-arfvode för 90. Näs färjeställe, bro öfver Dalelfven vid Näs Kungsgårdshjelp, upphörande af 167. 0. Odlings-företag, utdikningar och aftappningar till bere - dande af 163. Odlingslån för innehafvare af mindre egendomar och lägenheter 233. Ofvansjö och Hafverö, väganläggning deremellan 163. Oförutsedda utgifter, benämningen förändrad till Extra utgifter 85, 86.
Mörner, har på ett så utmärkt klart och bevisande sätt blifvit ådagalagdt, huru stort behofvet häraf är, att det visserligen icke af Hr Rosenblads motsatta framställning kunnat vederläggas; men då Hr Rosenblad fästade sig vid den utgift, som i detta afseende skulle drabba Slaten, så ber jag att serskildt få instämma med Gr. Mörner derutinnan, att, om också icke det föreslagna beloppet af 600 r:dr skulle, för hvarje lön, af StatsUtsk. anses lämpligt att tillstyrkas, i anseende till förhand varande måhända nog inskränkta tillgångar, så kan man väl i nödfall nedsätta delta belopp till hälften eller tredjedelen; — men ett sådant nedsatt belopp anser jag Staten, säkerli - 90 Den 24 April. gen, utan någon olägenhet eller kännbar afsaknad, kunna erbjuda dessa personer. Derigenom finge man också en giltig anledning alt bringa rättelse i det med skäl såsom olämpligt anmärkta förhållande, hvilket nu är gängse, att Landssekretme ensamme tillsätta dessa tjenstemän, som äfven af dem ensamt f. n. atlönas; ty del är gifvet, att om de af Slaten framgent erhålla 300 r:dr lön eller något dylikt, så skall Landsh. såsom Statens målsman, också hafva elt ord med i laget. Jag tillstyrker, på dessa skäl, återremiss af denna punkt. Hr af Dalström: Jemte det jag i allo förenar mig med hvad Gr. Mörner och Hr Sandströmer här yttrat ronde nödvändigheten af Länsnotarien anställande vid Landh.-embetena, så får jag taga mig friheten yttra några ord i afseende på hvad här af en talare blifvit sagt, nemi. att han anser Landssekretme hädanefter såsom hittills böra skaffa sig Länsnotarier och aflöna dem, emedan Landssekretme äro ibland de bäst aflönande Statens tjenstemän. Oaktadt det visserligen kan vara sannt, att förhållandet är sådant med en del Landssekret., så får jag likvist fästa upmärksamheten derpå, att samma förhållande icke eger rum inom alla län, utan att en del Landssekret:s inkomster äro ganska ringa ehuru deras göromål äro många.
Jag talar i detta afseende icke tili egen sak, ty då detta beslut fattades, var jag ännu ej ledamot af Consl.Utsk.; men jag bar ej kunnat åhöra den allmänna utgångspunkt, som henderne till detta förslag begagnat, att nemi. det vore olagligt, utan alt inlåta mig i svaromål deröfver, ty jag kan ej öfvertygas derom, då Utsk. aldrig sagt att inom valdistricten skall väljas ståndseller classvis. Jag medgifver alt majoriteten inom stadsdistricten är gifven af borgerskapet, och att resultatet blefve det, att BoigareStts ledamöter kunna bestämma valen; men det oaktadt bar Utsk. ej upphäft det i förstärkta Utsk. fattade beslutet, tolkadt efter orden, och således ej heller galt utöfver sina rättigheter. Man har vidare sagt, all i mein. N:o 67, deri voter:s-propns:ne föreslogos, bade Utsk, raisonnementsvis anfört, att ändamålet vore att förenkla utarbetningen af representationsförslaget. Detta är en sanning; men jag jäfvar den slutsats man deraf drager, som skulle icke dessa voter:s-propos:r vara bindande i hufvudsaken, emedan hvad Utsk. resonerar icke leder till bestämdt beslut, utan såvida det finnes intaget i sjelfva voteris-propostn. Och 0111 man blott håller sig till de voterts-propostr, sorn i förstärkta Const.Utsk. äro bifallne, så synes af dem alt deri ej omtalas ett enda ord rörtde något visst ändamål, utan bar man således ingenting annat alt göra än alf stride hålla sig lill ordalydelsen. Samme talare har öppet förklarat a54 Den ai April f. m. att ilet var ett förbiseende af honora, att dessa voter.’s-propos:r blifvit bifallna: detta må vara, men det återstår då ej annat för den värde talaren, un att sörja deröfver, — jag gör det icke. Det återstår mig nu blott att upptaga några anmärkntr, riktade emot mig personligen i anledn. af hvad jag yttrade i förra plenum.
Med ändamålet af denna fond synes jemväl öfverensstämma, att dit må ingå icke allenast all inflytande vinst på'Bankens rörelse, utan äfven de i Bankens särskilda låne-rörelsegrenar oanvända medel, som Fullmäktige, enligt den i 140 § af nu gällande Banko-reglemente dem tillagde rättighet, ega att, när behof deraf göres, anvisa tili annat än ursprungligen afsedt föremål; vid hvilken rättighet Fullmäktige, enligt hvad Utskottet redan yttrat vid dess i början af detta Betänkande gjorda hemställan om uteslutande ur Reglementet af berörda §, skulle bibehållas, under fortsatt iakttagande af hittills gällande förbud mot medels öfverflyltande lill fastighets-låne-fonden och allmänna diskont-fonden. Och har Utskottet för öfrigt, vid uppgörande af det förslag i fråga om reserv-fondens användande, som Utskottet här nedan framställer, utgått från den synpunkt, alt Fullmäktige skulle ega att än öka och än minska behållningen å denna fond, allt efter som Fullmäktige, med afseende både å Bankens egen mer eller mindre tryggade ställning och ä penn inge-förhållandena i allmänhet, kunna finna vara behöflig! och gagneligt. 70 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. På grund af hvad nu anfördt blifvit, hemställer Utskottet dels att, i stället för Usta punkten af 4 mern. i Banko-reglementets 182 §, målte meddelas denna föreskrift: 52:o. Utöfver de till lån åt Filialbanker redan disponerade “2,310,000 R:dr, ega Fullmäktige att dertill använda 4,681,000 R:dr, hvilka från Bankens Reserv-fond anordnas, på sätt punkten 55 innehåller. Såsom fond till län åt Filialbanker må sålunda anvisas högst 7,000,000 R:dr. För de kreditiv åter, som ärö elier varda Filialbanker beviljade, afsältes ingen bestämd fond, utan förfares med lifgifvande af dylika kreditiv såsom i punkten 55 föreskrifves. och dels att följande stadgande måtte i utfärdande Banko-reglemente få intagas angående 55:o.
Skogman. a) I Kongl. Regeringen deltogo Tit. Rosenblad, Löwenhielm, Åkerhjelm och von Schulzenheim, Föredraganden Tit. Skogman. b) På tillstyrkan af Tit. Rosenblad, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd och von Schulzenheim emot Tit. Skogmans afstyrkande. c) På tillstyrkan af Tit. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, von Schulzenheim och Hård emot Tit. Skogmans afstyrkande. d) På tillstyrkan af Tit. Mörner, von Schulzenheim, Hård och Gyllenhaal. Tit. Skogman åberopade sitt förut i dylik fråga afgifne yttrande e) I närvaro af Tit. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius och Skogman. f) På tillstyrkan af Tit. Rosenblad, Mörner, Hård, Gyllenhaal och Skogman. g) På tillstyrkan af Tit. Rosenblad, Stjerneld, Adelsvärd, Åkerhjelm, J. Lagerbjelke, von Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, Ihre och Munthe. Bilagor lill Constilutions-Utskotlels Memorial, N.o i3. 25 gäran, åtskilige jern verksägare rätt att från Sverige utföra tillsammans i3oo Skepp:d tackjern, utöfver det genom 7 Art. af i838 års Handels-Tractat bestämda maximum. Den ii Aug. 1837 finnes befrielse från lull och andra umgälder A) medgifven för ett fat arrak, som år 1831 blifvit på nederlag upplagdt, men vid inventeringen funnits utläckt och tomt. General-Tullstyrelsen bade upplyst, att orsaken till varu-minskningen ej blifvit i vederbörlig ordning undersökt och utredd. Den 28 Oct. i835 föredrogs en ansökning af en man, hvilken år 1822 på 40 år arrenderat den bränneri-rält, som tillhörde en landtegendom, alt, utan hinder af Kongl.
Banko för hvardera af de arbetsfångar, som honom tillhandahållas, till högst ett antal af 300 dagligen; och hade, under förutsättning att det med Grefve Lewenhaupt sålunda vilkorligen uppgjorda kontrakt vunne Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, Styrelsen i underdånighet begärt, att ifrågasatta byggnads-företag, för hvilket blifvit öfverlemnade af Öfver-Intendents-Embetet granskad ritning och kostnadsförslag, måtte få genom Styrelsens försorg verkställas, med användande, så vidt ske kunde, af fångarnes egen arbetskraft; äfvensom Fångvårds-Styrelsen, i afseende på de härtill nödiga medlen, hemställt, att de i mån af behof finge tagas af det årliga fångvårds-anslaget, mot det att de af Grefve Lewenhaupt utfästade årliga räntebetalningar i Styrelsens hufvudbok godtgjordes kontot för byggnader och reparationer å straffoch arbetsfängelserna, hvarigenom denna utgiftstitel komme att under kontraktstiden med motsvarande belopp minskas. I anledning af berörda framställning och under åberopande af de i bilagdt Statsråds-protokoll närmare utvecklade skäl, har Kongl. Majit, som dels ansett det vara af väsentlig vigt, att vid straffängelset i Landskrona, hvilket är beräknadt att inrymma icke mindre än 500 fångar, utväg till sysselsättning för tångarne beredes, dels funnit detta ändamål lämpligen och utan särdeles tunga för Statsverket kunna ernås på det af Styrelsen för Fängelser och Arbets-inrättningar föreslagna sätt, uti högstberörde Nådiga Skrifvelse föreslagit, att, för utförande vid Landskrona fästnings-fängelse af det byggnadsföretag, som i Fångvårds-Styrelsens ofvanberörda underdånige skrifvelse finnes omförmäldt, ett belopp af högst 55,000 R:dr B:ko må få användas utaf anslaget till fångars vård och underhåll, samt utgå i mån af behof och med de vilkor för medlens återbetalning , hvarom Fångvårds-Styrelsen hemställt.
Väninnans fåfänga och svaghet för att pynta ut sig fördärfva barnets naturlighet och behag, medan den liknöjdhet och brist på ordning, som lätt därvid uppstå, kunna ha de olyckligaste följder för framtiden. Emellertid kan ju hvarje sak ses från tvä sidor, och på så sätt kan en okonstlad flicka förbättra en fåfäng, lillgammal tös, medan en ordningsälskande väninna kan sporra sin liknöjda lekkamrat. Det gäller här alltid att iakttaga, hvilket inflytande är öfvervägande, det onda eller det goda, och denna iakttagelse borde alltid vara bestämmande för umgängets afbrytande eller fortsättande. Med hänsyn till temperamentet kan man ock ofta skapa ett ömsesidigt, välgörande inflytande. Ett stilla, tillbakadraget barn skall det ej sällan bekomma väl att ha en liten yrhätta till lekkamrat. Emot vänskapsförbindelser mellan flickor af olika ålder resa sig många svårigheter. In. tressena hos tolf till fjorton års flickor äro helt olika dem, som femton till sjuttonåringar hysa. Den yngre flickan skall, när hon ej är före sin ålder, i regel icke ha något godt af umgänget med den äldre, och denna skall med en viss fåfänga leda sin yngre kamrat, som med blind hängifvenhet öfverlemnar sig åt henne och finner allt hos henne utmärkt och värdt att efterlikna — ofta till stor skada för sig själf. J5 E n Bildning. (Forts.) Jastor Collin var så ovanligt tankfull under é middagen efter höstagillet, att han höll på att föräta sig på ' äggaröra ', fast han hörde, hur smöret fräste upp öfver spisen, där mor Truls Jins stod och gräddade stenkakor. » Den där Katrina Topp, det är allt ett ovanligt fint fruntimmer, » sade han till slut med en förstulen blick på sin svägerska. » Fin — åh, jag vet inte d e t. Hon håller sig minsann inte för god till att gå och rota i spisen, » sade fröken Tydén och tog stenkakefatet från mor Truls Jins: » Sätt dig ner, mor, och tag dig en smakebit. » Men ' mor ' tackade oeh gick sin väg; hon hade som vanligt ' ätit därute '. Efter kaffet drog hon sin dotter i kjolen: K o m, tös, så får jag säga dig ett ord.
29 nu skjuts-skyldigt hemman kunna beredas, utan den föreslagna skjuts-legan skulle jemväl icke behöfva springa upp till den högsta af Utskottet stipulerade, med undantag måhända af några lå städer, hvilka sakna all hjelp af kringliggande jord. Ett annat motskäl skall säkerligen sökas i den omständigheten, att mången innehafvare har köpt ett hemman, som icke varit anslaget till hålleller reservskjuts, och köpeskillingen till följd deraf varit vida högre än på den jord, sorn redan dragit detta onus; detta är väl möjligt, men så finnes det ock många hemman, som genom att under en följd af år hafva varit befriade ifrån oftanämnde åliggande, öfver och icke under, fått den högre köpeskillingen ersatt; dessutom så lärer väl en hvar köpare af jord noga se sig före af hvad natur jorden är, innan han köper densamma, och gör han det ej, så må han skylla sig sjelf. Betänker man dessutom huru de redan varande, och blifvande jernvägs-anläggningarne komma att göra förändringar i nu befintliga ”skjutsvägs-linier”, så att t. ex. en del af de hemman, som nu hafva en svår hålloch reserv-skjuts och blifvit köpte med detta åliggande onus, blifva genom jernvägar ej allenast helt och hållet befriade ifrån skjutsen, utan derjemte till en god del från vägbyggnads-skyldigheten, under det att andra hemman, som blifvit köpte under alldeles motsatta omständigheter och derföre betalts med vida högre köpeskilling och således skola kallas fria, nu få sig ålagde all den tunga, hvarifrån de egentligen skjuts-skyldige hemmanen komma att åtnjuta total befrielse; så torde man också finna billigheten att göra en annan fördelning, helst länsvis, af skjutsnings-onus, än den hittills brukliga; och lärer väl svårligen någon kunna låta inbilla sig att en sådan åtgärd skall kunna lägga det ringaste hinder i vägen för beredandet af all den framtida lättnad, hvartill de skjuts-skyldige obestridligen äro berättigade.