Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så till exempel, för att genast ingå på ämnet för denna min motion, vill jag fästa uppmärksamheten på de företrädesvis inom Christianstads län befintliga flygsandsfälten, hvilka, i det skick de för närvarande befinnas, hindra all vegetation å omkringliggande trakter och göra af denna del af länet en verklig öken, då i stället, genom att derå anbringa en planmessig och ordnad skogsplantering, samma fält skulle blifva af oberäknelig nytta synnerligast i en ort så fattig på skog som den ifrågavarande. Om derföre Staten trädde emellan och genom anslag medverkade till dylika skogsplanteringar, skulle de välsignelserika följderna af en sådan verksamhet icke länge låta vänta på sig. Det torde härvid kunna invändas, att, då den enskilde egaren eller innehafvaren af jorden sjelf i första rummet drager största vinsten af dylika planteringar, det äfven borde ligga i hans eget intresse att utan någon medverkan derom draga försorg, men samma invändning skulle med lika skäl kunna göras i alla de fall, der anslag begäras för uttappning af sjöar med dylika företag, och dock aflöper sällan någon riksdag utan att anslag för sådana ändamål beviljas. Hvad nu särskildt angår Christianstads län, som synnerligen afses i denna min motion, så har, enligt Postoch Inrikes Tidningar för den 30 April 1863, Kongl. Maj:t den 6 Mars samma år, förordnat bland annat, att enskilde jordegare, som vilja sjelfve ombesörja och bekosta 238 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. \:o 168. kultur och förvaltning af sina flygsandsfält, icke vidare hafva att påräkna något understöd eller bidrag af allmänna medel; men att deremot jordegare må lemnäs öppet att för all framtid befria sig från de mod kulturen och förvaltningen af flygsandsfälten förenade kostnader, om han åt Kronan afstår eganderätten till fälten. Detta sednare vilkor synes mig dock alltför hårdt för att af flertalet kunna antagas. Jag kar deremot föreställt mig, att Staten skulle kunna med en tredjedel bidraga till dylika skogsplanteringar, om följande vilkor föreskrifvas.
Det stadgas nemi. i 3:dje mom. af 4i):de §:n Riksd.- Ordn:n, att dä ett Betänk, ifrån Utsk. inkommer, så är det hvarje Stånds ovilkorliga rättighet att antaga det med eller utan förändringar. Sedermera stadgas i samma §, att, om förslaget blir återremitteradt till Utsk., så ega äfven Stånden, d. v. s. alla Stånden, äfven de, som icke återremitterat frågan, att antaga förslaget med eller ulan förändringar. Jag kan för min del icke annorlunda fatta meningen af Grundlagens innehåll, hvilken, efter mitt förmenande, är alldeles gifven och klar, och jag kan derföre icke annat än beklaga, att R. o. Ad. låtit förmå sig att ingå på ett förfaringssätt, sådant som Gr. Lagerbjelke föreslagit, nemi. att icke låta förmå sig, att göra förändring i förslaget. Otvifvelaktig! kommer della att hafva ganska menliga följder pä förfaltnms tillämpning. I afseende på nu förevar:de §:s lydelse, så har Frih. Raab yttrat, att han trodde ordet ”köpare” icke kunna tolkas sålunda, att icke stadgandet hade samma gällande kraft, äfven om en annan person, såsom köparens ombud, kom att afhemta varan ifrån den person, som hade sålt henne. Jag får då säga, att, efter den erfarenhet jag har, skulle tydningen blifva olika i den ena Domstolen emot den andra, och jag tror icke, att man bör stadga sådana lagar, som kunna gifva bestämd anledn. till olika tillämpning.
Således finner jag ej skäl att jemte husen lemna något anslag, utan tillstyrker endast bifall å alla byggnadernes öfverlemnande, med uteslutande af det föreslagne vilkoret, samt afslag å beviljandet af de ifrågastäljde 5ooo R:dr. Herr Bråkenhjelm: Af Friherre af Nordin är föreslagit, att det i Utskottets Ut - Den 21 December e. m. iqi låtande upptagne vilkor angående torkhusets och magasinets tillhandahållande åt Kongl. Maj:t och Kronan, skulle borttagas. Jag hemställer dock, om icke, för alt få Rikets Ständers beslut i frågan, det skulle vara bäst alt låta vilkoret qvarstå med den modificalion jag tagit mig friheten föreslå. Herr Rosenqvist har varit särdeles frikostig emot Veterinairlnrällningen. Om denna Inrättning fick allt det, som Herr Rosenqvist uppräknat, skulle det vara långt ifrån mig att yrka något Contant anslag; men jag får fästa Herr Rosenqvists uppmärksamhet derpå , att så väl Utskottet som jag aldrig omtalat annat än Ladugårdslands Bränneri, och icke Magazinsstyrelsens alla istockholm belägna egendomar, ty det skulle verkligen vara för vidlyftigt. Då nu trenne RiksStånd beslutat, att öfverlemna till Veterinairlnråttningen Ladugårdslands Bränneri byggnader, under vilkor att magazinet och torkhuset ej få föryttras, hemställes, hvar Veterinairlnrättningen skall taga medel till iståndsättande af dessa byggnader. Om Veterinairlnrättningen fått Magazinslnrätlningens vid Tyskbagarbergen och på flere andra ställen belägne särskilta lägenheter, så hade man kunnat sälja dem, och dermed öfverflödigt reparera de erforderlige byggnaderna; men så lyckligt är det ej, ty här är endast fråga om Ladugårdslands Bränneribyggneder. Jag hemställer då, om det är lämpligt att sälta sig emot den föreslagne Den 21 December e. m. lilla summan till reparation af byggnader, sorn äga utsträckning på en stor areal oell med mångå tak.
För den händelse åter, att Kongl. Majit skulle finna Sig icke kunna i Nåder bifalla det sålunda föreslagne sätt att förena kyrkornas och presterskapets nu egande fördelar med Kronans rätt och kyrkohemmans-åboernes bästa, ansåg motionären någon annan utväg för tviste-frågans afgörande icke gifvas, än en sådan allmän undersökning, som af Rikets Ständer vid 1840—1841 års Riksdag blifvit begärd. Uti denna motion har en större del af Bonde-Ståndels ledamöter instämt; hvarvid Riksdagsfullinägtige från Malmöhus och Christianstads Län yttrat den önskan, att i en framtid jemväl i Skåne, der flere dylika 6 Ståts-Utskottets Utlåtande, K:o 182. Lemman funnes, måtte få begagnas samma återvinnings-rätt, som för Halland blifvit i motionen föreslagen. Jemte det Utskottet, i afseende på förevarande frågas behandling, vid de 3:ne sistförflutne Riksdagarne får hänvisa till 1840 års Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts betänkande, N:o 44, deruti jemväl linnas upptagne de skäl, på grund hvaraf Kongl. Majit funnit Sig icke kunna i Nåder bifalla de af Rikets Ständer vid i828—1830 samt 1834 -—-1835 årens Riksmöten i ämnet gjorde framställningar, har Utskottet trott sig böra angifva innehållet af vissa uti sednare lider, rörande de Halländske kyrkohemmanen utfärdade Kongl. Författningar och Resolutioner, hvaribland de 3:ne Kongl. Bref, om hvilkas upphörande till kraft och verkan fråga blifvit väckt uti Bengt Gudmundssons ofvanberörde motion.
Uppå förekommen anledning hafva Rikets Ständers Revisorer år 1825, uti deras till Rikets Ständer afgifna Berättelse angående Banco-Verket, 3 Afd. §. 6, till Hedervärda Bonde-Ståndet serskildt öfverlemnat, att för framtiden bestämdt utstaka den ordning, som, vid inträffande ledigheter emellan Riksdagarne af Suppleant till Directeur utaf Hedervärda Ståndet vid ProvinceLåne-Contoiren , må för återbesättandet iakttagas; enär trenne Riks-Stånd, nemligen Högvördige Preste-Ståndet (Trot. den 12 Dec. 1823, §. 10, 8 B., pag. 652), Vällotl. Borgare-Ståndet (Prot d. 18 Dec. Bill. till Riks. St. Prot. 1828, 1829. Gite Sarai. 1 y:de Häftet. i Banco-Utskoltets Betänkande. N.o 18. S. å., §. 8, 7 B., pag. 542), och Höglofl. Ridderskapet och Adelli, (Fröt. d. 20 Dec. s. å., 11 B., pag. 197) hvart för sig uttryckligen förklarat, huru vid ledigheter emellan Riksdagarne, så väl af Suppleanter som Directeurer, vid Låne-Contoiren skall förhållas, men Hedervärda Bonde-Ståndet ensamt låtit bero vid följande generela stadgande blott om Directeurs-va\, i LåneContoirs-Reglementets 3 § ”Och inträffa emellan Riksdagarne flera ledigheter ibland de förstnämnde Fyra Ledamöter eller Directeurerj än som kunna fyllas med de utsedde Suppleantcrne, tillsättes den lediga platsen j genom Val af Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoir et > af det Stånds uti hvilket ledigheten inträffat.” Med föranledande häraf, och då för ärendenas gång nödigt är, att till hvarje
Då denna rättighet å den lag Utskottets BetHtikandeal 65 ena sidan icke bör dem rent af förvägras, bör iGke eller å den andra en otidig lust, till besvärs uppgörande, underhållas genom, lättheten att få dem, utan egen åtgärd och möda, fullföljde. Utskotten tillstyrka derföre, att allt slags för fattigstyrelserttå i Lag påbudet biträde, till klagoskrifters författande och förskaffande, må utur 6tadgaa borttagas och stycket slutas med orden: ‘'laga kraft.” Man bör ej skäligen befara, att fattigstyrelserna, ehuru genom Lagena bokstaf dertill icke ovillkorligt förbundne* underlåta detta biträde, enär mera ömr mande omständigheter dertill uppfordra. Det har vid samma §. blifvit ytterligare erinrat, att då Utskotten velat förtydliga Committéens förslag till forum i fattigvårds och tiggerimål, Socknarne emellan, samt dervid tillstyrkt, att den Konungens Befallningshafvande i hvars Län svarande Socknen är belägen, må upptaga och afgöra målet, hafva de misstagit sig i hänseende till den händelse då en och sam* ma Socken varit belägen i flere Län. Utskotten kunna icke erkänna detta misstag, Den sednare händelsen är hvarken af Cornmitterade åsyftad, eller af Utskotten upptagen. Analogien är i detta fall gifven, och skulle dertill erfordras särskildt Lag, så tillstyrka Utskotten, att Kongl. Majtta Befallningshafvande i det Län, hvarest den svarande Socknens Kyrka är belägen, mi anses för laga forum. LagUtskottets Betänkandets. 5 66 Lagutskottet: Betänkandet!. Utom desse således anförde och efter det granskade forslagets ledning besvarade anmärkningar, hafva ganska manga än ytterligare blifvit gjorde, dem Utskotten, af redan anförde skäl, anse sig icke behöfva särskildt upptaga, eller böra dermed öka en redan åtvtmgen vidlyftighet.
Directeuren kan äter inwäljas; r> att till de ärliga revisionerne ett ombud mä af BancoStyrelscn utses; ^ att Banco-Styrelsen stall wara förbehället, ej mindre att erhälla fullständigt upplysningar och förslag öfver XXX Statsoch Banco-UtskottcnS det wcrkställda och tillärnadc arbetet, än ock att anmärka allt, som stines siridande emot de wilkor, hwarnnder bidraget blifwit bcwiljadt, eller afwika frän den af K.
Konventionalismen skall bryta stafven öfver mig – det gör ingenting – verlden skall stöta bort mig – men din verld är min, derför att jag är qvinna och derför att » (här skulle hon utelemna ett ord, emedan språket endast har ett, och det är förslitet, men hon skulle se upp i hans ansigte med ett leende så varmt och med ögon så djupa) – »endast en ting vill jag aldrig gifva dig – endast en ting – och det är det grofva sinliga, som borde vara så sundt och starkt, men som nu blifvit skamligt och lågt det är så för alla, till och med för dig. Om jag gaf utan förbehåll, kropp och själ, närvarande och tillkommande, så som jag kunde – då skulle du sedan tänka på mig i hån, betrakta mig som den öfvervunna och dig som besegraren15. Allt kan jag derför gifva dig men inte det. Sådan är verlden, sådan är jag, sådan är – du. Och ditt förakt vill jag aldrig bära, derför att derför att » och så kommer det varma uttrycket i hennes röst igen. (Hvarför är Sarah Bernhardts ton så bedårande? Derför att hon vet, hur en qvinna känner – då ) Men han skall kasta henne vidriga ord i ansigtet, om halfhet och falskhet. Han – med sina djerfva teorier om jemnlikhet, han som ryser för en arbetares snusiga, smutsiga, vämjeliga, vårtiga näfve, han som i stolt sjelfkänsla står i breschen och kämpar för qvinnans rättigheter – han vräker undan denna qvinna som den tommaste hycklerska, emedan hon nekar att tömma den bägare, hvars bottensats är den mans vämjelse och förakt, som hon älskar! (O, logik, jag böjer mig för dig! När »vacklade» en man i sina teorier? Det gör endast den svaga qvinnan.) Och hon slänger sig på mattan, när han gått, hon vrider sig tillintetgjord på dess yppiga mönster, hon biter i dess plyschrika veck och trycker händerna mot sina brännande, tårlösa ögon, utan en snyftning eller ett ljud.
Val af den utaf 12 Ordinarie Ledamöter och 4 Suppleanter bestående Nämnd, som äger att döma huruvida Högsta Domsto. lens samtelige Ledamöter gjordt sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehallas, och hvilken Nämnd tillika skall utgöra Electorer till utväljande af Riksens Ständers Justitieombudsman och Dess Suppleant; och befunnos följande Herrar hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter i N:0 35 Grefve Gyldenstolpe, Carl Edvard 231 röster 42 Gyllenborg, Johan Henning , 347 dito. — 54 — Spens, J. Melker, 204 dito. 253 Friherre de Geer, Carl, 347 dito. — 329 — Adlerbeth, Gudmund Göran, 321 dito. 473 Herr Coijet, C. Fredric, 20$ dito. — 862 — Gyllenkrook, G., 347 dito. — 1940 B. —- Tersmeden , Fullmägtig Hr Tersmeden, Pehr R., 219 dito. — 1586 — Raab , Fullmägt. Grefve Bonde, Gustaf, 225 dito. April. 43 ^ Nto 1324 Herr f. Törne, Michael, 21$ röster. — *95 2 von Plomgren, Fullm. Friherre Hjerta, Fredric, 227 dito. — 2004 — von Schulzenheim, David, 2a2 dito. Suppleanter ■ — 2409 Friherre Adelsvärd, Johan Carl, 204 dito. 436 Herr Stjerncreutz, Full mägtig Frih. Ridderstolpe, Gustaf, 2oi dito. — 2o6l B. Herr Lagerbring, Full* mägtig Herr von Flomgren, Fehr, I97 dito. *— 217 Friherre Reuterholm, Fullmägtig, Grefve Frölich , David Harald, 196 dito. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan £ till 6 eftermiddagen.
Domstol, om laga, för åtal mot Ledamöter i Rikets HofRätter, Collegier Allm, Beredningen och MagazinsDirection, II. 2. s. 137, 138- Domstolar, om offentlighet vid, och Polis-kamrar i Städerne. I, s, 386, 38/. Domstolens, högsta, Ledamöter, Se omröstning. Drottningeus, anhållan att Hennes Map.ts, höga kröning måtte för sig gå. II, 5. 300. 361. R. d. B, §. 7, R. d. B. $. 43. Dykeri-verket rörande. II. s. 44—49. R. d, B. §. 44, E. Eckerdt, om betalning för en till frami. Hof-Rldet, utfärdad obligation. I. s. 486—-488. R, d. B. §‘. ig. Eds-formulaire, angående granskning och omarbetning af de till efterrättelse gällande. I, 8,718,719. Rd, B. 44• Ek, om utbetalande af ett för Öfver-Commissarien faststaldt arfvode, II. 2 s. 76. Ekbark, rörande upphäfvande af stadgandet om uteslutande användande af, vid de så kallade engelska Lädergarfverierne. I. s. 88), 886. R. d. B. §. 44. Ekeskogarne i Riket, om ny reglering i afseende på, II, s. 216—-23*. Registtr'. il Emkiftes forrättningars skyndsamma verkställighet om åtgärder till befrämjande af. I, s. 877, 878- R. d. B. §. 44. •— mål om upphäfvande af Landshöldingarnes Domsrätt i. II. 2. s. 17—22. R. d. B, §. 44.
Ex. gjorda och af R. o. Ad. bifallna hemställan hade varit en följd af derom tläffäd öfverenskommelse inom Talmans-konferensen, som beräknat att berörde decharge betänk, skulle kunna företagas till afgörande inom innevar. vecka; men som den händelse inträffat, att nyssberörde utlät:n ang:de Slatsregleringen icke ännu hunnit genomgås hvarken af Borgare eller BondeSt., hvaremot desse Stånd förehaft och redan pröfvat betänk. rör:de tillverkning och försäljning af bränvin, samt det icke vore sannolik! att förenämnde decharge betänk., för alt på en gång i alla Stånd förekomma, kunde företagas innan Onsdagen eller Lördagen i nästa vecka, så och då af de i öfrigt inkomne målen endast några få voro hos R. o. Ad. oafgjorde, ansåge II. Ex. sig böra hemställa, att betänk, angide tillverkning och försäljning af bränvin måtte, enl. den ordning, hvari det inkommit, få upföras främst å föredragn:s-listan för nästa plenum. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Sedan härefter II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit att dä nu alla å föredrag:n:slistan uptagne mål blifvit genomgångne, plenum på eftermiddagen icke komme ali fortsättas utan det derom utfärdade anslag skulle nedtagas, uplästes och lades till Den 30 April. 22 9 handlingarne ankomne prot:sutdr. från PresteSt. af d. 12, 14, 16, 17, 1!), 23, 24 och 26, från BorgareSt. af d. IG, 17, 19, 23, 24, oell 26, samt från BondeSt. af d. 14, 16, 17, 19, 23, och 26 i denne månad. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 3 Maj 1851. Plenum kl. 9 f. m.
R:dr, eller hälften af hvad i arbetskostnaden nu felas, måtte emot den nu erbjudna säkerheten beviljas och med 14,000 R:dr om året utgå under loppet af 10 år, med vilkor, att Götheborgs stad, å sin sida, bidrager med en lika summa, samt att, fem år efter lyftningett af låneunderstödets sista tiondedel, lånets amortering vidtager på det sätt, att å det primitiva capitalet 5 procent årligen erlägges, hvaraf 3 procents ränta först beräknas å det vid hvarje liqvid återstående capital; och det öfriga anses såsom afbetalning, intilldess hela capitalet, jemte ränta, sålunda blifvit till fullo betaldt, dock med rättighet för Directionen att, om den så skulle önska, få å capitalet göra större afbetalningar, än tde nu nämnda. I an - Stats-Utskottett Utlåtande, 1V:o 283. 13 I anledning häraf får Utskottet anföra, att Utskottet visserligen anser de ifrågavarande hamnarbetena vid Götheborg, hvarigenom varutrafiken derstädes skulle komma att betydligt underlättas och flera med så väl lastning som lossning nu förenade kostnader och svårigheter undanrödjas eller förminskas, böra för framtiden tillskynda fördel och gagn icke blott åt Götheborgs samhälle, utan äfven åt de landets delar, för hvilkas producter denna handelsplats alden väsendtligaste afsättningsort^). Utskottet anser emedlertid, att, just i följd af Stadens stora handelsrörelse, och de dermed förenade ansenliga inkomster af Tolag med flere å handeln lagde afgifter, de tillgångar, Staden sålunda redan har att påräkna, böra blifva tillräckliga för ifrågavarande arbetens utförande, utan att Statsbidrag må dertill erfordras; och då härtill kommer, att, enligt den af Utskottet uppgjorda beräkning af Riksgälds-Contorets behållningar, de i detta afseende erforderlige medel icke för närvarande linnas att disponera, måste Utskottet hemställa, att Rikets Ständer ieke måtte till den Nådiga Propositionen om lånebidrag till Götheborgs hamnbyggnad bifall lemna. Stockholm den 15 April 1845.
I den åsigt, att etadgandcna, dels huru embetsmyndighet skall till väga gå emot oloflig och tre ds k a lode folksamling, dels om ansvar för civil eller militär embetsman, som vid upprors eller upplopps stillande missbrukar sin myndighet eller underlåter sin embetspligt, böra skiljas från ansvarsbestämmelserna för samlade menigheters förbrytelser, kan Utskottet ej eller instämma. Då graden af straffbarhet vid så väl uppror som upplopp måste göras beroende af de varnings-grader, som föregått, lärer det vara nödvändigt, att dessa senare, i förening med r-jelfva Straff-lagen, bestämmas och till sin beskaffenhet beskrifvas; äfvensom det synes vara i sin ordning, att samma Lag, som ålägger en embetsman vissa skyldigheter för serskilda fall, jemväl innehåller påföljder för skyldigheternes åsidosättande. Utskottet anser alltså de anmärkningar, hvilka röra grunderne och uppställningen i Utskottets förslag, ej böra till någon åtgärd föranleda. Deremot har Utskottet, vid en ytterligare anställd sorgfällig granskning af sitt förelag och efter att hafva noga öfvervägat, hvad, i afseende på hvarje serskild §.: blifvit i de respeclive Riks-Stånden anfördt, funnit följande förändringar i det afgifna förslaget nödige, nemligen: i §. Orden: ’’den, som å Öfverhetens vägnar bjuder och befaller/’ böra utbytas emot: den civila myndigheten å stället; enär det senare uttrycket noggrannare, än det förra, utmärker den myndighet, som eger uppträda. Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 15 6. §. Redactionen af denna §. bör dels göras enklare oell bestämdare, i afseende på den varning, som af offentlig myndighet skall meddelas, dels befrias från ali förment otydlighet, i fråga om ådömandet af ansvar för anförare och anstiftare af upplopp. j. §, Sista punkten i i momentet bör erhålla den lydelse, som f. d. Juslitiae-Stats-Ministern, Hans Excellence Herr Grefve Posse föreslagit, hvarigenom meningen rättare uttryckes. 9 §.
Jag har yrkat bibehållandet af det först beslutna, emedan jag anser Bank, såsom all handel, ulan credit, en fullkomlig omening. Det senare beslutna vill deremot, att Bank, fastän med mångfaldiga ansvarigheter bunden, ändock skall vara förbjuden att begagna någon slags credit, ulan nödvändigt förpligtad att ega full valuta i sina hvalf, innan den får utställa en enda förbindelse af hvad slag som helst. Jag anser detta stadgande fullkomligen Bankvidrigt. Också tviflar jag, att det i någon Bankinrättning står att igenfinna. Bankrörelse måste i synnerhet och par excllence höra till capitlet om handel. Handel är ingenting annat än en fri bemedling mellan producent och consument. Bank åter är bemedlingen af sjelfva bytesmedlet, penningen. Handel utan förtroende, det vill säga utan credit, är en contradiclion. Ännu mera Bank, som hvilar på erediten i högsta instantien, penninge-credilen. Alt förmena en Bankrörelse all slags credit, och att stadga detta genom ett formligt laghud, mäste fördenskull innebära en orimlighet. Hvarföre stiftar sig ett Bank-Bolag, om det icke får röra sig med någon enda -utgifven förbindelse, som icke har motsvarande inneliggande valuta. Eller kan det beböfvas något serskildt tillstånd att begagna verkliga förhand varande capitaler jemt opp, men 4 Jior lill Bancooch Lag-Utsk. Betänk. JV.-o 2. aldrig en skilling derutöfver; och detta äfven då Bolagsmännen skola vara kända för verklig förmögenhet, skola i vissa fall ställa sig under solidarisk ansvarighet och allmän control? Ett vanligt Handels-Bolag lemnar ju alldeles inga sådana garantier. Men hela verlden vet, att det drifver sin rörelse till betydlig del med credit; och ingen enda drager i betänkande, blott på denna grund, att blifva dess kund. Huru långt skulle det ock väl kunna komma, om det icke fick utsträcka sina affairer ett enda steg utom den valuta, som ligger inne på contoret?
Allmänna bevillningen uppbäres och redovisas på sätt i gällande Bevillningsförordning är stadgadt; och åtnjuta de tjenstemän samt öfrige vederbörande, som med uttaxeringen och uppbörden af bevillningen ega befattning, de uti samma förordning dem tillerkända arfvoden och traktamenten. Likaså ega Kronofogdarne och Landskontoren att för uppbörden och redovisningen af arfsoch testaments-bevillumgen tillgodonjuta de särskilda arfvoden, som uti Kongl, kungörelsen den 11 December 1811 blifvit bpstämda. § 203. I afseende på uppbörden, levereringen och redovisningen af de stumpelafgifter, som för tidningar och spelkort skola erläggas, komma härom gällande författningar att tjena till efterrättelse; börande kostnaden för den i Riksgäldskontoret skeende tidnings-stämpling af detta verks medel bestridas; och må vedergällningen för sagde stämplings verkställande och kontrollerande hädanefter utgå med enahanda belopp eller efter samma beräkningsgrund, som hittills. Likaledes böra de stampar, som vid den i orterna förefallande tidnings-stämpling måste begagnas, på Riksgälds-kontorets bekostnad anskaffas. Men för öfrigt skall Ulli. lill R. St. N:o 377. kostnaden för denna stämpling, med det i författningarne bestämda belopp, utaf de influtna stämpelmedlen godtgöras. Ofver hvarje års uppbörd af allmänna bevillningen samt Riksgälds-kontorets öfriga inkomster, hvilka uti landsorterna levereras, författas vid Landskontoren summariska räkningar, som afslutas och insändas till Riksgälds-kontoret inom den tid, författningarne stadga; skolande uti dessa räkningar restantier och balanser från de förra åren jemväl till redovisning upptagas. Sådana summariska räkningar aflemnas äfven från Stockholms stad inom den tid, som särskildt är bestämd. § 205. I början af hvarje månad insändas från Landtränterierna till Riksgäldskontoret förslag öfver de, under nästföregångne månad, för nämnde Kontors räkning, influtna medel; hvilka förslag ovilkorligen böra vara af Landskontoren till riktigheten bestyrkta. § 206.