Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I enlighet med hvad i K. M:s Propos. och Utsk;s Utlåt, finnes anfördt, hafva flere Adjunkturer vid Universiteten icke varit besatta, till följd af de dermed förenade obetydliga löner, så att K. M. till och med användt en ledig Adjunkts-lön till arfvode åt Ofver-läkaren vid Upsala Central Hospital, som meddelat klinisk undervisning i sinnes-sjukdomars behandling. Då det icke är osannolikt, att tillgångar inom den ordinarie Akademiestaten för det ifrågav:de ändamålet jemväl under nästa statsregleringsperiod komma att finnas, tror jag att man ganska väl kan i detta fall iakttaga sparsamhet. Många bäckar små göra en stor å, säger ordspråket och dessutom får jag erinra, att det är bättre att gifva den närvnde Akademiepersonalen för deras bergning fullt tillräckliga löner, än att öka personalen men bibehålla de otillräckliga lönerna. I afs:de å den kalkyl, som blifvit omnämnd af StatsUtsk:s Orf:de på f. m. och nu på e. m. af Hr Bildt, får jag äran tillkännagifva att den grundar sig på en approximatif beräkning af de blifvande inkomsterna. Huruvida öfverskott eller brist derå kommer att upstå, kan man naturligtvis icke på förhand bestämma. Det ena är lika möjligt som det andra, men säkert är, att då, enl, den af K. M. upgjorda Staten, ett öfverskott af omkring 1,200,000 Itdr skulle upkomma, sfi förefinnes deremot f. n. en stalsbrist-summa af icke 58,000 Bdr, utan öfver 60,000 Itdr, till följd af utgången utaf de votera', som i går inom StatsUtsk. egde rum. Vid sådant förhållande torde det väl vara skäl att ej fatta sådana beslut, som medföra statsbristens ökande, hvarföre jag, lika med Hr Bildt yrkar bifall till punkten. Hr bildt Det är StatsUtsk:s medlemmars •!vilkorlig» skyl Den 20 November e, m (lighet att efter bästa förstånd inhemta och inför R. St:r framlägga Statsverkets tillstånd, hvarom representationens öfriga medlemmar icke i allmänhet kunna anses ega en närmare detaljkännedom.
Den stolta Bertha och den kärleks-veka Agnes älskade begge riddar Egbert Montabor; och riddar Egbert Montabor, ”en stjerna lik” såsom det heter i visan, lyste för dem båda, ty han tillbad den modiga, högdragna Bertha, men hans kärlek tillhörde den ömma, milda Agnes, som bäfvade för hans starka manliga mod, då deremot Bertha ständigt uppeldade honom att söka faran. Allt detta orsakade inom Blenda en evig strid. Ena stunden drömde hon sig som Agnes, vandrande mellan blommor, lam och fåglar, än red hon som Bertha förklädd till sin ridderlige älskares läger och trotsade sitt köns blygsamhet för att tillbringa några timmar i hans tält, än åter smög hon, med harpan på armen förvandlad till trubadur, upp till Agnes’ borg för att sjunga om riddar Egbert Montabors bragder: denna sång skulle komma Agnes att förråda sig, hvarigenom Bertha sjelf finge se och dömma om ryktet talade sanning, då det berättade att Egbert, hennes trolofvade, blifvit kär i dottern till den enka, hvars rättigheter han – dertill uppmanad af Bertha – såsom en rättskaffens riddersman gått att i härnad försvara. ”Ack”, sade Blenda till sig sjelf, ”de äro begge så afundsvärda, att jag ej vet hvilkendera jag helst ville vara kanske ändå Agnes”, tillade hon rodnande, ”men icke så dufvolik” (Agnes blef slutligen riddar Montabors maka). Men när i skymningsstunden klaveret öppnades, då var hon åter den frimodiga Bertha, som i trubadurens skepelse besökte Agnes’ borg och sjöng: ”Af tapperhet och mannamod upplifvas tyska riddarns blod: från haf till haf, från strand till strand han flyger ut i alla land. Men riddar Egbert Montabor, en stjerna lik, dock främst bland Tysklands hjeltar står. Hans härgång liknar stormens dån, hans mod förfärar långtifrån – den tyska riddarns mod och gång förtjenar dans och spel och sång. Men riddar Egbert Montabor, en stjerna lik, dock främst bland Tysklands hjeltar står. Den tyska riddarns kärlek är förutan svek och lågt begär;
Då de sålunda blifvit väckte och sett, att desväfvat i fara, icke allenast för denna liden, utan äfven för ali evighet, så hafva skaror sökt Guds ord och sina själars frälsning. Genom det ord, som till dem blifvit uttaladt, om än icke från predikstolen, har Gud upväckt dem till att delaltiige blifva af Sitt Rikes underliga ljus, och benådat dem med den Hel. Andes gåfvor, så alt menniskor kunnat tala sanningens lefvande ord. Jag tror på den Hel. Ande, såsom den 3:dje trons art:n bjuder. Jag kan då icke föreställa mig någon möjlighet, att den Hel. Ande skall någon tid blifva död. Jag tror derföre på den Hel. Ande, pä en helig, allmännelig och kristlig kyrka, de heligas samfund, och om denna tro är en sanning, måste jag antaga, att den Hel. Ande verkar någorstädes, och då jag ser, hvar han verkar, hvilka gåfvor han utdelar, tvingas jag att tillegna mig dessa gåfvors hälsosamma skatter och själaspis, och söka dem, hvar de bestås. Jag ponera-, att jag är ledamot af enlandsförsamling, der en Prest är anställd, som genomgått sin examen, och kunnat sina lexor, kan skrifva predikningar, men någon den Hel. Andes smörjelse finnes dock icke deri, så han kan icke tillfredsställa en församlings lefvande behof. Om jag nu lefver i en sådan församling, skall jag då icke få skaffa mig själaspis, der den bestås, vare sig i Kyrka eller annorstädes? Om denna brist kan fyllas genom Guds försorg, sorn låter i konventikefn den själaspis bestås, som uti Kyrkan icke kan vinnas; handlade jag då klokt, om jag uteblef från den sunda själafödans anammande, derföre att den erbjöds, der vår Herre behagade förläna den? Ho tor föreskrifva Herranom väg, eller förminska Hans makt, påstående, att Han icke har rätt, att likaväl i konventikeln, som i Kyrkan, lala Sitt ord för menniskorna kunnigt varda? Han äger ju att uträtta Sitt värf efter Sitt behag.
Det enda hon sade om sina personliga förhållanden var att hon beslutat att aldrig gifta sig, hon ville icke vara så banal och göra som alla andra kvinnor, hvilka så fort de kunna få tillfälle att gifta sig öfverge arbete och lefnadskall. Hon ville icke lämna sin plats i Stockholm, förr än hon antingen hade en annan, bättre, eller också nått en sådan ställning som skriftställarinna, att hon kunde lefva däraf. Hon dolde dock icke, att hon åter ville sammanträffa och göra en resa med M., som för henne var den angenämaste vän och kamrat. Några månader senare råkades vi åter i Stockholm, dit hon kom till föreläsningarnas början i september. Hennes uppspelta munterhet var nu åter borta, hon var tydligen förstämd och plågad af en evig oro, men det var mig ej heller nu förunnadt att blicka in i hennes inre. Hon undvek fortfarande hvarje mellan-fyra-ögon med mig och visade sig i det hela taget tämligen likgiltig för oss alla, som förut varit hennes närmaste vänner. Det var tydligt att hela hennes själ var på annat håll och att hon betraktade dessa månader i Stockholm som ett slags förvisning. Hon räknade dagarna till julferiernas början, då hon åter ville resa. Hon befann sig i den förtviflade belägenheten att hvarken kunna lefva utan M. eller med honom, och härigenom hade hennes lif förlorat hvarje hållpunkt, hon var som en uppryckt planta, som ej åter kunde sätta rot och därför trånade bort. Då min bror hade flyttat till Djursholms villastad, hade han velat öfvertala henne att äfven bosätta sig där, eftersom hon hittills alltid velat bo i hans närhet för att de skulle kunna träffa hvarandra med så stor lätthet som möjligt. Men ehuru denna min brors bortflyttning kostade mycket på henne och kom henne att än bittrare känna sin ensamhet i Stockholm, kunde hon dock ej besluta sig för en rubbning. Hvem vet hur länge jag stannar i Stockholm. Så här kan det ju icke länge fortfara, sade hon oupphörligt. Och om jag är i Stockholm ännu nästa vinter, kommer jag i alla fall att vara vid så dåligt lynne, att ni kunna vara glada ej ha mig i närheten. Hon vägrade till och med att bese Mittag-Lefflers nya villa, som nu var under byggning.
Den gamla Karins födkrok hade nämligen i många år varit att signa, qvacksalva och utöfva vidskepliga bedrägerier; hon hade sjelf gjort allt för att blifva ansedd såsom varande i besittning af farliga kunskaper. Och detta icke blott för födkrokens skull: en föraktad, bittert och elakt stämd menniska finner behag i hvarje medel, som kan göra hennes person gällande, och för en sådan är det lika smickrande att vara fruktad, som för hvarje annan att vara älskad. Mot Ingrid på Tallmossen hade vida färre klagomål förekommit. Endast fyra barn påstodo, att hon förfört dem att tjena afgrunden. Dessa barn tillhörde sådane hem, der Ingrids läkekonst varit anlitad. Prestdrängen Olof vittnade och att hon sökt föra honom på en Blåkullafärd, men att detta försök misslyckats, tillfölje deraf, att hon icke tillbörligt insmort honom med trollsalvan, utan hade han vid begynnelsen af den nödtvungna ridten stött hufvudet mot skorstenspipan och fallit ned i spiseln. Pastor Suenonius klagade ock, att hon för honom dödat en ko, samt förorsakat hans hustru en svår sjukdom, från hvilken denna nu likväl genom Guds nåd blifvit befriad. Mot Ingrids dotter Ellen framställdes inga klagomål, men flera af barnen försäkrade, att de sett henne i Blåkulla, att hon der varit klädd i en grannare drägt än de öfriga hexorna, samt i allmänhet varit serdeles hemmastadd och haft mycket att säga på denna ort. Efter vittnesförhörets slut gaf lagman Skytte befallning, att de anklagade skulle föras inför domstolen. Den första, som framkallades, var den unga flicka, som inför pastor Suenonius anklagat sig sjelf för hexeri. Under vittnesförhöret hade ingenting förekommit, som bestyrkte denna sjelfanklagelse, men hon framhärdade dock i densamma. Då hon vid länsmannens sida inträdde i salen och åhörarne trängdes för att öppna dem en väg till dombordet, sågs en gråhårig, torftigt klädd gubbe armbåga sig fram till den stackars flickan och häftigt fatta henne om armen. Det var hennes far. – Märtha, sade han med förtviflan målad i sitt ansigte, – betänk, hvad du gör!
Då gled döden in i huset, glad som ett stackars afsatt majestät, som i ålderdomens skröplighet återfår sin krona, glad som ett barn, då det kallas till lek. Dagen därpå satte sig kaptenskan vid sin sons sjukbädd och talade med honom om de frigjorda andarnas salighet och deras härliga lif. »De arbeta,» sade hon, »de verka. Hvilka konstnärer, min son, hvilka konstnärer! När du kommer ibland dem, säg, hvad skall du då bli? En af de bildhuggare utan mejsel, som skapa rosor och liljor, en af aftonrodnadens mästare. Och då solen går ned som fagrast, skall jag sitta och tänka: detta har Ferdinand gjort. »Min käre gosse, tänk så mycket att se, så mycket att göra! Tänk på alla dessa frön, som om våren skola väckas till lif, dessa stormar, som skola styras, dessa drömmar, som skola afsändas! Och tänk på dessa långa resor genom rymden från värld till värld! »Kom ihåg mig, gossen min, då du får se så mycket skönt! Din stackars mor har aldrig sett något annat än Värmland, hon. »Men en dag stiger du inför vår Herre och ber honom, att han skall låta dig få en af de små världar, som rulla omkring i rymden, och han ger dig den. Då du får den, är den kall och mörk, full af afgrunder och klippor, och där finnas hvarken blommor eller djur. Men du arbetar på den stjärnan, som Gud gifvit dig. Du för dit ljus och värme och luft, du skaffar dit örter och näktergalar och klarögda gazeller, du låter forsar störta ned i afgrunderna, du uppreser bergen och besår slätterna med rödaste rosor. Och då jag dör, Ferdinand, då min själ bäfvar för den långa resan och fruktar att skiljas från kända trakter, då sitter du väntande utanför fönstret i en vagn, förspänd med paradisfåglar, i en glimmande guldvagn, min Ferdinand. »Och min fattiga, oroliga själ blir upptagen i din vagn och får sitta vid din sida, ärad som en drottning.
Riksdagsordningen, åligger BancoUtskottet ätt dessa -F ullmägtige meddela.5* Utskottet får, i anledning häraf, vördsamt andraga, att sedan icke allenast Rikets Ständer vid närvarande Riksdag för tillfället inhemtat fullständig upplysning, om BancoVerkets hela ställning, vitan ock, af Irenne RiksStånds fattade beslut, i fråga om en fortfarande Publicitet emel* lan Riksdagarne, den slutföljd kan dragas, att •uppgifter i sådant afseende, böra framgent vid bestämda perioder meddelas Allmänheten, så kan visserligen uti de instructioner, som vid denna Riksdag för BancoStyrelsen utfärdas, ingen ting af hemlig beskaffenhet förekomma, eller något hinder under sådan synpunct uppstå, mot hela Reglementets öfverlemnande till Rikets Ständers bedömande, så snart detsamma, på grund af alla tagna beslut, hunnit af BancoUtskottet uti bellö* rig ordning uppgöras; men Utskottet anser sig dock pligtigt fästa Rikets Ständers uppmärksam* het på den oundvikliga följd, som af en sådan behandling skulle uppstå; nemligen att, som BancoReglementet ej möjligen kan fullständigt redigeras och afslutas, innan alla frågor, som i någon mån röra BancoVerket, blifvit hos Riks* Stånden slutligen afgjorde, och då, såsom Utskottet förmodar, samtelige Riksdagsärenderne äfven torde vara af Ständernas Plena fulländade, st i ga Hancn-UtsAottett Ifrtiinianilen. skulle hela Reglementets insändande till Riks. Ståndens granskning, säkerligen förordsaka ett uppehåll för Riksdagens afsiutande på en tid af flere veckor, som erfordras så väl för Reglementets expedierande till RiksStånden och ventilationen derstädes, som utskrifningen af tilläfventyrs blifvande anmärkningar öfver en mängd detaille* frågor, dessas besvarande och utredning af Utskottet, och ändtligen RilcsStåndens förnyade deliberationer och beslut öfver hvar och en fråga.
Hvad Utskottet sålunda föreslagit är af samtlige Riks-Stånden bifallet, dervid likväl BorgareStåndet fästat det vilkor, att full säkerhet borde ställas derföre, att hamnbyggnadsarbetet i Wisby, utan vidare bidrag af statsverket, vederbörligen fullbordades samt till instämmande i detta beslut inbjudit Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Men då, enligt Utskottet tillbandakomne protokolls-utdrag, berörde inbjudning blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen samt af Preste-Ståndet lagd till handlingarne, hvadan och då Bonde-Ståndet bifallit denna punkt i sin helhet, berörde fråga sålunda måste anses hafva förfallit, anser Utskottet någon vidare åtgärd härmed icke vara att vidtaga. 3:dje punkten, deruti Utskottet hemställt, att det af Kongl. Maj:t, till förbättring af hamnen vid Landskrona, äskade anslag af 34,736 R:dr 32 sk. icke mätte af Rikets Ständer bifallas, har föranledt återremisser från Presteoch BorgareStånden, inom hvilka Riks-Stånd blifvit anmärkt, att Landskrona stad erbjuder den största, djupaste och tryggaste hamn på hela kuststräckan emellan Götheborg och Carlskrona och, genom sin belägenhet midt i sundet, serdeles lämpade sig både för rikets försvar, skyddandet af dess handel och en utvidgad rörelse, hvadan, på dessa skäl, det begärda anslaget för hamnens förbättring borde beviljas. Då emellertid Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallit utlåtandet i denna punkt, och Utskottet icke finner skäl anförda, som deruti kunna föranleda ändring, får Utskottet sitt afgifna utlåtande vidblifva. 4:de punkten, angående anslag för hamnanläggning vid Engelholm och upprensning af Rönne å, är återremitterad af Ridderskapet och Adeln; men som de öfriga Irenne Riks-Stånden bifallit Utskottets utlåtande i denna punkt, hvadan, jemlikt 75 § i Riksdags-ordningen, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning.
' Wä - 2674 Den »6 Augusts. Wäxeln till Tull, Kammaren, samt pä fatt tvid 1809 och rZio arens Riksdag för Stockholm, Göthedvrg och Gefle ar stadgadt, stall det sta Afrullaren fritt, att dä Tullen icke uppgär till fulla 120 R:dlr, antingen betala med Waxel eller Swenstt Banco, och den uppgäld som pä förenämnde satt bestämmes, hwilket allt, rörande Tull.Werket, Riksens Ständer i underdänighet anhälla Eders KonglMaj:t täcktes till »vederbörlig »verkställighet befordra. 6:0. Utgäende Sjö, Tull ä Alun samt inkommande ä rätt Socker, hafwa Riksens Ständer öfwerflyttat bland de Sjö-Tulls,Articlar, hwilka höjning och sänkning efter omständigheterna kunna undergå. Hwad stuteligen den Allmanna Bewillningen beträffar, hafwa Riksens Ständer funnit sig bifogade, att frangä de allmänna grunder hwarefterden sedan 1809 och 1812 arens Riksdag blifwit utgjord. Den Förordning Riksens Ständer nu till Eders KonglMast i underdänighet öfwerlämna, är, enligt hwad Riksens Ständer förmoda, byggt pä sådana grunder, att de med säkerhet hoppas. det de anstag Staren genom denna Allmänna Bewillning bör erhålla, derigenom stola utgå, genom Person, lig afgift hafwa Riksens Ständer således i Calcul paräknac en Stars-inkvmst af 886,37't 24, — Genom afgift af och synbar förmögenhet en inkomst af - ^ 1,485,025: Genom Progressions, afgift a större förmögenhet - 156,602: 24, — samt genom Bewillning för öfwer flöds nyttjande 120 000: Hwariaenvin upppkommer den wederbörlige tvkal-Suminan ^2,650,020: Den 16 Augusti. 2675 Riksens Stander gjöra sig det hopp att genom denna fördelning af Landets bördor.
Vidare ber jag få erinra att någon förändring i principen för ölverskottenas öfverlemnande till Riksgälds-kontoret icke blifvit af mig ifrågasatt, utan endast att siffran numera kan beräknas lf k 2 millioner högre än förut blifvit upptaget. Slutligen vill jag, med anledning af en värd talares yttrande, säga att jag ingalunda bestridt det möjliga behofvet för Riksgäldskontoret af en temporär upplåning, utan blott sagt att någon särskild beskattning ej af sådan orsak är nödig. Gr. Sparre: Jag ber att i största korthet få tillägga några ord. Det har blifvit mig sagdt, att jag obehörigen skulle talat om den sista i stället för den första punkten, men det är icke så. Den väsendtliga skilnaden emellen det förslag, jag framställt, och Utsk:ts är att Utsk:ts icke tillåter Fullrruge att använda disponibla tillgångar, under det mitt förslag går ut på att Fullm:ge få använda desamma, och endast i fall af behof upptaga lån. Icke heller har jag sagt att K. M. icke skulle uttaga hela summan. Jag har endast sagt att det ingalunda är omöjligt att hela summan icke uttages, och då synes det mig högst besynnerligt, om man nu helt cavaliérement skulle pålägga en ny skatt, så mycket mera som vi ju hafva tillgångar denna utväg förutan. Jag vill fråga Frih. af Ugglas, om han kan kalla den en klok karl, som har pengar nog i sin kassa, och ändock uppdrager sin bomme d’afifaires att taga upp lån? Gr.af Ugglas, Ludvig: Då Frih. af Ugglas, enligt min tanke fullständigt redogjort för de skäl, som tala för den åsigt, jag hyser i denna fråga, skulle jag icke nu besvärat R. o. Ad. med något yttrande, såvida icke Gr. Sparre ånyo uppträdt. Jag gillar i allo de beräkningar, Utskd gjort. R. St:r hafva nemi. vid denna riksdag beslutit nedsättningar, dels i afseende å tullen, dels med afseende å charla-sigillata-afgiften, den förre säkerligen uppgående till i million, och den sednare till 200,000 rdr.
Orsaken till den olycka, som träffat min motion, nemligen att utan närmare öfvervägande helt facilement afstyrkas, bör likväl sökas, hvarken endast i ofvananförda oslensibla skäl, ej heller i de verkliga, men vid sista justeringen uteslutna, skälen, ej heller i den bekanta regeln: »sic volo, sic jubeo, stat pro ralione voluntas»; utan, efter mitt förmenande, synnerligast i den omständighet, att, i de 2 sista mom. af 17:de § uti det genom nådig Proposition af den 17 sistlidne Mars framställda »för»slag till författning om nya strafflagens införande och hvad, i afseende derå, iakt»tagas skall», — Kongl. Förordningarne den 26 Oktober 1858 och den 23 Oktober 1860, den sednare »angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, »som träder till eller utsprider villfarande lära», blifvit uttryckligen omförmälda bland de författningar, hvilka, »genom hvad i 2 §» (af »promulgationslagen») »blifvit förordnadt, skola ej anses upphäfna». I följd häraf nödgades Utskottet genast, efter det brådskande och ansträngande arbetet med förslaget till allmän strafflag, företaga frågan, huruvida berörda begge förordningar af 1858 och 1860 skulle ändras Och af ett, som mig tycktes, förhastande, sträcktes dervid Utskottets åtgärd längre, än hvad nödigt var, nemligen äfven till dissenlerlagen, hvilken i förslaget till promulgationslag ej omförmälts Emedan nu Betänkandet om 1858 och 1860 års, i promulgationslagen nämnda, förordningar borde komma till Ständerna samtidigt med, eller kort tid efter. Betänkandet om promulgationslagen, samt Betänkandet om denna borde inkomma samtidigt med, eller åtminstone kort tid efter, Betänkandet om strafflagen; så fann Utskottet stor brådska vara nödig i afseende å begge de förra Betänkandena. Under sådan brådska var det ej möjligt ingå i grundlig pröfning af så vigtiga och vidlyftiga förslag, som de i min motion framställda.
Ven 22 Junit e. nn tet enda lagligt ansvar. Då likväl det nämnde prejudicatet innebaren Kongl. Majrts Remiss till JustitiaeCantzleren, till lagligt åtal af en Collegii Ledamots förfarande; hvilket icke kurmat ske, derest Kong!. Maj.t ansett Collegiala göromålen befriade från all ansvarighet; och då Utskottet medger, att Högsta Domstolen upptogHActionen, samt afgaf ett underdånigt tillstyrkande i målet; hvilket åter icke eller kunnat ske, om Högste Domstolen ansett sig icke vara competent Domstol; så synes mig temmeligen klart, att prejudicatet dock ägde en bevisande lämplighet. Ibland Ridderskapets och Adelns här närvarande Ledamöter finnas flere Presidenter och Ledamöter af Rikets Collegier; men jag är fullkomligen öfvertygad, att ibland dem alla gifves ingen enda, som anser sig kunna i Embetet göra hvad han vill, utan ansvar, eller förnekar sin ansvarspligt inför Kongl. Maj:t och Lagen. klen antagom, att vår nuvarande CollegialStyrelse åtföljdes af en sådan brist; så frågar jag: föijer väl deraf något skäl för oss, att nu skapa Ministrar af större myndighet, än CollegialStyrelsen någonsin ägt, också utan ali controlli’ eller vore det något annat, än ett öfverändagående ifrån en mindre orimlighet, till eh större? Saknar våra Collegier lag-i lig controll, hvilket jag för ingen del kan medgifva, 65 synes mig både klokare och lättare, att förordna en sådan, än att derföre antaga en ny StyreltcOrdning, lika eller mera bristfällig - Den 22 Junti t. m. 38?
Extra medel och uppbörder kalkylerades vid sednaste riksdagen till 12,000 r:dr, och hafva till statsverket ingått, för år 1841 med r:dr 30,623: — —■ „ 1842 „ — 12,965: „ 1843 „ — 8,780: „ 1844 „ — 5,688: „ 1845 „ — 17,270: hvaraf medium är 15,065 r:dr. Oaktadt det öfverstiger sednaste förslagsberäkningen, torde likväl densamma, i anseende till inkomsternas osäkerhet, icke böra öfverskridas, hvadan denna titel, med tillägg af det från titeln ”ersättningar” hit öfverförde belopp, 6,000 r:dr, nu föreslås till 26:0 Intressemedels hvilka vid senaste statsregleringen utgjorde 3,300 r:dr och influtit: för år 1841 med 3,400, samt under hvartdera af de 4 uästpåföljde åren med 3,359 r:dr, lära få förblifva vid förra beräkningen Restantier j beräknade uti 1845 års riksstat till 155,000 r:dr, hafva enligt räkenskaperne bestigit sig: för år 1841 till r:ir 152,935: „ 1842 ,. „ 130.489: 1843 „ „ 160,305: 1844 „ „ 287,410: 1845 „ „ 176,396: Ehuru medium häraf uppgår till 181,507 r:dr, torde, då sådant vållats hufvudsakligen af den tillfälligtvis stora inkomsten för år 1844, förslagsbeloppet kunna bibehållas enligt Kongl, propositionen vid . jj 4,472,080: 10,000: 18,000: * 3,300: 155,000: Summa r:dr b:ko 4,658,380: 1« Sta>fUtskoUets Utlåtande, N.-o 3*j. Extra ordinarie inkomster.