Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En ande inträder, och bär på en lång stång Zemire, som hänger uppbunden vid bakfötterna.] Anden. Här är det olycksbarn, jag länge efterspanat. Till synder och till last har naturen danat. Men ödets blick är skarp, och skarpt dess hämdesvärd. Nu förs hon till den lön, hon länge varit värd. [Blixtar bryta ut från alla sidor, med häftiga knallar. Den stora anden på sin thron skakar ett glödande eldsvärd. Zemire skälfver i alla lemmar, och söker fåfängt att upplyfta sitt nedåt hängande hufvud. Hon qvinkar ynkeligen; den stora anden tecnar med eldsvärdet. Zemire nedsättes på golfvet och lossas.] Zemire [I vänlig ställning, med den hviftande svansen förut, nalkas smitande den stora anden, och uttalar med darrande, men lissmande gläffs:] Ah! Monsieur diable, vous etes un grand Seigneur, Vous etes un vaste genie, et le plus grand railleur. Vous voulez mig un peu nu decontenensera, Et dans une cour brillante min blygsamhet probera. Je suis, je vous assure, une dame de qvalité, Uppfostrad en bon ton, som Ni väl snart får se. J'ai honte de me tout seule, så ibland männer finna, Hvars les plus doux coups d'oeil, så kärligt på mig brinna. Le rouge uppå min kind, är skymd af min cheveu, Men blicka litet hit lyfter på håren vous le voyez un peu, La peau douce comme soie, och foten lätt som vinden, Jag dansar pas de deux, aussi charmante som hinden. Dansar och gör sina vanliga bakvända hopp. Den store Anden. Du är en äkta narr, uti din franska drägt, Men språket passar braf, man har ej kunnat vräkt Ett lämpligare språk åt detta ludna slägte. Men denna ömma vän, som fordom dig uppväckte Med kyssar, sockerbröd och grädda utan mått, Hon är nu mer ej här, du får en annan lott.
Pensioner äro grundade pä Konunga bref eller Resolutioner; men här ar icke sädant förhållande, utan frägan består nu egenteligen derutinnan, om efter Stats-Utstotkeks försiag Hans Excellence stall fä blifwa bibehållen wid desi merberörde Gouverneurs Lön 2,zgZ^ N:d; och dä efter Riksens Högloft. Ständers beslut och författning, f. d. KronPrinsen uphört att wara Swea Rikes Kronprins; sä mäste der fastmera wara en Riksens Ständer tillhörande rättighet att stadga om de Herrar och män, som upwaktat f. o. Kron.Prinsen, stola fä pensioner eller icke: Och som Riksens Ständer icke tillagt Hans Excellence någon pension såsom Gouverneur, samt Högloft. Ridderffapet och Adeln icke eller emot deras redan fartade beslut, att 2:ne pensioner icke fä äga rum, lära kunna bifalla en siik pension, dä Hans Excellence, säsom ofwan förmält är redan har RiksRäds Pension 666 R:d. Z2 si.; sä icke allenast mäste Hans Excellence med denne pension ätnöjas, utan är jag derutöfwer försäkrad, akt Hans Excellence, kännande Statens knappa wilkor, icke sjelf yrkar tillgodonjutandet af Gouverneurs Lönen säsom Pension. Grefwe I^övenlnelm, Larl ^xel, förklarade att han med förundran hörr alt en Ledamot sedan erindran blifwit gjord, det Ridderstapet och Adeln ej borde eller kunde inga i pröfning öfwer Personer, icke desi mindre fortfor att gransta specialiteterHan Lnstade för sjelswa grundsatsens stuld alt genast alla l»zo Ben sr Zebruarii. öfwerlaggningar öfwer sädane ämnen mätte förhindras och för framtiden förebyggas. Friherre 8tsel von volkein wille nu allenast tala till ffydd för Riksdagsmanna - ratten.
Då det genom Kongl. Brefvet den 5 Mars 164S kyrkan och synodal-huset i Hernösand beviljade tionde-anslag ännu i räkenskaperna påföres endast kyrkan, kunde man lätteligen missledas till den föreställningen, att kyrkan icke vore så illa lottad, då den egde ett årligt anslag af 66 tunnor korn; men ofvan anförda utredning ådagalade att kyrkan i sjelfva verket häraf icke hade i behåll mera än 24 tunnor, inberäknadf Domkyrko-sysslomannens arfvode och, efter afdrag af detta, endast 15 V* tunnor. Om nu Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 202. 9 Om nu Hernösands domkyrka, såsom man med skäl kunnat vänta, kommit i åtnjutande af de 124 tunnor domkyrko-säd, som från stiftet utgå, hade lion derigenom befunnit sig i den ställning, att de betydliga afdragen för underhållet af synodai-huset och till bestridande afConsistorii expenser varit mindre kännbara och kunnat bäras; men då dessa afdrag medtoge största delen af det anslag, som dock hufvudsakligen varit aamadt till kyrkans byggnad och framtida underhåll, syntes billigheten fordra att en skälig tillökning medgåfves anslaget till domkyrkan, på grund hvaraf motionären hemställt, att ett förökadt anslag af 40 tunnor korn mätte lill domkyrkan i Hernösand anvisas, att utgå af Kronans behållna tionde-spanmål i Ångermanland.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 106. 3 gjord ansökning, det måtte dem tillåtas att öfver Trondhiem och Levanger kunna utifrån införskrifva varor och desamma utan derstädes erlagd tull under behörig kontroll och förpassning derifrån till Jemtland transito införa samt vid Svensk gränsetullkammare behörigen förtulla; men sedan båda Rikenas Statsråd blifvit öfver denna ansökning hörde, blef densamma afslagen genom Kongl. Resolutionen den 29 Augusti 1851, »enär ändring i de om utländska varors landväga försändning emellan Sverige och Norrige gällande stadganden ansetts icke kunna för närvarande från Norrska sidan medgifvas.» För vinnande af den ifrågavarande rättigheten, hvilken ej vore förvägrad flere till hvarandra gränsande, men i politiskt hänseende fullkomligt åtskiljda stater i Europa, hade vid 1853 och 1854 årens riksdag motion blifvit väckt om undanrödjande af de hinder, som ditintills mött för ändring uti mellanriks-lagen rörande transito-handeln; men, ehuru Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet då tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla »det Kongl. Majit täcktes vidtaga åtgärder för beredande af sådan förändring i hvad Norrige vidkommer, att, under förutsättning af enahanda medgifvande från Sveriges sida, allmän tillåtelse att från det ena riket till det andra transito införa oförtullade utländska varor måtte kunna beviljas;» och, ehuru alla fyra Riks-stånden bifallit Utskottets berörde förslag, hade Rikets Ständers skrifvelse derom ej kunnat till någon åtgärd föranleda, enär någon framställning i ämnet till Norrska Stor-thmget icke före dettas upplösning och åtskiljande år 1854 af Kongl. Majit medhunnits. Frågan om transito-rätten hade visserligen sedermera blifvit upptagen af den kommitté, som blifvit nedsatt för utarbetande af förslag till mellan-rikslag; men, sedan Kongl.
För åren Gamla Räntan: 1S14 till och 17^8 till och med 182 3. med 1787. Örebro Härad, Mosjö Socken Sörby N:o 2, 1 M:tl Skalle. JorcleboksRänta : Penningar 8 It 8 8 — 8 8 i3f k:pr Malt. Hemm antals Ränta: T:a Årliga Hjelper» Saltpeter!» jelpen . Konung Gustafs 1 Krutveden . Boskapspenningar Skjulsfärds dito . Dagsverks dito S:r fi: 4 17- Nya i\ T:r RSg t T:a Koin 4 T:r Hafra 4§ Y.U Smör 3J Lfö Kött | L» Talg . Penningar . Förvandling efter medium Krono af 10 års Markegångsp ris. Värdi. För åren För åren iSii till och 1778 till och 11» cd »8»3. med 1787. 9 Summa 1 io t 6 1- Summa 75 20 2 28 115 — 30 Werm elands Gamla Grums Härad, Grums Socken Ask Norra N:o r, i M:tl Skatte, Jordeboks Ränta. Ailina Penningar l i Öre Oxeskatt . i ä Humla LÄ . 4 Dagsverken 4 Årliga Hästar . 4 Kongs Dito . Hemmantals Ränta. LandtogsGärden Arliga Hjelpen Boskapspenningar Skjulsfärds dito . Dagsverks dito . T:a Råg . T:a Korn T:a Hafra LÄ Smör LÄ Fläsk Lä Kött \ ä Talg . Lä Humla tV °xe i Får Gas Höns Tjog Ägg 2 Lass Hö \5 Kärfvan Långhalm Stafrum Ved^ . I2 IIjelpe-Dagsverken f6 Öke-Dagsverken . [12 Dränge Dito . - Förvandling efter medium af 10 års Markegångspris. För åren 1814 till och med 1823. 16 _ Summa 47128J e| T:a Korn 3J T.a Bafra Talg . Penningar . Summa Krono värdi. &|i5|
Vid dessa utflygter var hon än på sina gods – der hon emottog stora, lysande sällskapskretsar, inom hvilka hon sjelf var solen, som förlänade hela omgifningen lif – än på hofvet, alltid observerad af deras majestäter, alltid afundad, firad och omtalad i hofkretsarna än satt hon med sin älskade ”Leicester” – hon förvexlade sig ofta med Amy Robsart – på spektaklet, och med ett ljuft småleende erinrade hon sig då sin första spektakel-afton och den intressanta mellanakten i avantscenen, ett minne, som den alltid lika käre och tillbedjande Leicester förklarade som ett af de skönaste i sitt lif. För hvarje gång hon spratt upp ur en sådan dröm, förfärades hon emellertid och kunde icke begripa hvarföre hon ej skulle lyckas i alla sina ifriga och allvarliga bemödanden att befria sig från detta romantiska virrvarr. Det var först längre fram som hon förmådde uppfatta hvarföre romanläsningen på henne utöfvat ett annat inflytande än på andra. Romanen, den rena och sunda, är en god och lärorik skola, men för att draga nytta af den, måste sinnet först hafva genomgått andra skolor. Blendas uppfostran hade, såsom man sett, gått bakfram, och hon fick derföre vidkännas följderna af det oförstånd, hvari fru Emerentia ej var ensam, att låta ett ungt barns fantasi utveckla sig på alla de andra själsförmögenheternas bekostnad. Lyckligtvis för vår romanhjeltinna skyddade henne följderna af hennes första intryck från vådan af de öfriga. Det var måhända ensamt hennes unga kärlek som – derigenom att den tillfälligtvis egnats åt ett värdigt föremål – bevarade henne från att blifva ett lätt byte för smickret och kurtisen. ”Nu vet jag hvad jag skall göra!” sade Blenda en dag till sig sjelf, sedan hon länge förgäfves grubblat på medel mot det onda, som hon ville bortarbeta. ”Jag vill bli barmhertighetssyster – då är jag säker att alla dessa farliga drömmar, såsom han nämde dem, skola stanna långt ifrån mig och att jag ändtligen kan vara sådan som alla andra, utom i det att jag vill vara mer god och göra mig mer nyttig för mina likar.”
Det bör aldrig kunna åläggas en fader att aga sin son; föräldravården bör icke kunna öfverflytta» till offentligheten. Jag har alltid vågat motarbeta en sådan grundsats, emedan jag finnér den omoralisk, och emedan jag icke finner det rättsenligt att någon tvångsmakt skall kunna ålägga mig alt aga min son i närvaro af en kronoeller polisbetjent. 5 §:n innehåller föreskrifter, huru förhållas skall när någon finnes öfverlastad på allm. näringsställen. För min del skulle jag tro, att 5 och 6 §§:ne icke bort ställas tillsammans med fyllerilagen, emedan de äga närmare sammanhang med författningen ang:de brännvinsminutering; men om de skola qvarstå, så får jag göra den anmärknin, att jag anser det stadgade ansvaret för litet. Icke heller bör det, på sätt 5 §:n tillåter, bero på värdshusvärdens skön, huruvida en person, som öfver liöfvan förtär starka drycker, är så öfverlastad, att han icke utan våda för sig och andra kan lemnäs utan vård och biträde; utan så snart någon finnes öfverlastad och drucken, bör det vara värdshusvärdens åliggande att lemna den druckne personen all den tillsyn och skötsel, som för dylikt tillstånd vanligen erfordras, och det vid ansvar, i händelse af uraktlåtenhet häraf, till belopp af böter från och med 10 tili och med 20 r:dr efter omständigheterna; börandes dessa böter fördubblas, derest den druckne redan varit öfverlastad, då had inträdde på näringsstället, men sådant oansedt erhållit ytterligare förtäring af starka drycker, till den grad, att han blifvit fullkomligen 36 Den 2 September f. m. rusig; och skulle någon under sådan omständighet ljuta döden, fordrar jag, att värdshusvärden, som på nämnda sätt deilill medverkat, skall straffas med half mansbot.
Slutligen är äfven de inkommande målens och de utgående expeditionernes antal nu vida större än förut och i starkt tilltagande; ty de förra voro år 1840 icke flera än 530, men hafva varit 1,003 år 1850, 1140 år 1851 saint 1323 år 1852, allt oberäknadt inkommande redogörelse-handlingar och renovationer; och ensamt de expeditioner, hvilka af mig och Landtmäteri-Sekret. utarbetas, voro, efter arktal räknadt, sistl. år 3} gånger betydligare än år 1840, enär de detta är blott voro 654 stycken på 114 ark, men år 1852, 1249 stycken pä 405 ark. Då nu förhållandena år 1840 och nästföregående år troligen grundlagt bestämmelserna uti General-LandtmälerikonUs AflöningsStat af d. 15 Febr. 1841 och, på sätt det nåd. Brefvet af samma dag visar, K. M. och R. St. funnit antalet af de i nya Staten ”uptagna tjenstemän icke vara högre än behofvet oundgängligen syntes fordra”, så torde redan de i del föregående underdtgst anförda allmänna omständigheter tala för billigheten af förbättring i berörda stat. Detta torde än ytterligare synas vid betraktande deraf, alt lefnadskostnaderne i senare åren blifvit stegrade och att General-Landtmäterikont. måhända är det lägst aflönade Embetsverk i Riket, Den 23 D ecember e. m. 81 Riket, på sätt jag i det följande, jemte åtskilligt annat, som med denna nnderd. hemställan har sammanhang, torde få nåden i djupaste underd:het ådagalägga, sedan jag först lika nnderd. gifvit tillkänna, att jag sorgfälligt öfvervägt, huruvida antalet af kont:s tjenstemän skulle kunna förminskas, men funnit sådant vara omöjligt.
Det är nemi. a lil för mycket penningar att använda till kanaler m. m. för en trakt, som, till följe af den obetydliga trafik som der eger rum, mycket väl kan nöja sig med mindre jernvägar och omlastning. Det nu föreslagna sättet alt undgå omlastning är alltför dyrt, ty man skulle derpå nödgas nedlägga 1,250,000 rdr. Jag liar dessutom granskat förslaget och tror icke att man kan fä denna väg ända ned till hafvet, hvilket är alldeles nödvändigt, om den skall kunna bära sig. Jag anhåller således om bifall till Frill, af Ugglas’ reservation, med tillägg alt, om den deri föreslagna jernvägen icke kan åstadkommas, medel måtte anvisas i enlighet med Hr Bergers reservation. Hr von Knorring, Oscar: Här stadnar jag verkligen i valet och qvalet, om jag skall blifva lång eller kort i mitt anförande. Det beror på om någon mer än Ilr Nordenfelt uppträder. Jag vill då fästa det Höglofl. Ståndets uppmärksamhet på att denna fråga sönderfaller i 2 morn. Ar det för landels fördel dessa anslag äro föreslagna, eller är det för Gellivara bolags? Då jag väckte denna motion, var det uteslutande tanken på landets fördel, som dref mig deri ill; men sedermera har Gellivara-bolagets fördel tillkommit som en cura posterior. För att då först tala om de fördelar, sorn kunna komma landet till godo genom delta företag, vill jag nämna elt par ord om kommunikationerna der uppe; så t. ex. sträcka sig vägarne blolt 5 å 6 mil från kusten innåt landet, hvadan det endast är med största svårighet man der kan komma fram. Jag börjar då med alt uppläsa några ord ur Laestadii resa. Ilan säger, pag. 188: »Från Sorsele till Qvickjock äro knappt 20 mil, när man far genaste vägen tvärt olver landet, lien vägen kan man tillryggalägga på 4 lill 5 dagar, om lyckan är mycket god och allt i sin ordning (såsom, på sommaren, båtar i alla mellanliggande sjöar och elfvar, samt, om vintern, vackert väder och godt löre att »ränna»).
Detsamma skulle inträffa för dem, som äga sköna ting, i fall de ville äga dem för att skryta med dem. Då jag engång hänryckt besåg en underskön trädgårds-anläggning vid ett palats, som tillhörde ett visst engla-samhälles furste, sade mig en vägvisande engel, att i det nyssnämnda fallet skulle lustparkens hela skick genast förvandlas till utseendet af en ödslig skogstrakt. Djupt underlägsen är all jordisk skönhets-konst; – och huru kunde hon annat vara? – Men hon äger det ändamål, att förbereda menniskosinnet till den himmelska, från hvars inflytelser hon uppkommit, och hvars afbild hon ämnades vara; detta heliga ändamål gifver henne ett oförnekligt värde. Menniskan skall, i den natur-verld der hennes bana begynner, förberedas, likasom till det Högsta Godas, äfven till det Högsta Skönas umgänge. Till denna förberedelse ligger den allmänna möjligheten deri, att på liknande vis, som Menniskan är en omedelbar reflex af Gud, är Naturen en omedelbar reflex af Menniskan; ty deraf följer sjelfnödvändigt, att menniskan kan begagna natur-egenskaper såsom medel till objectiva uttryck af enhvar inom sin själ uppstrålande form för urbilds-lik väldaning. Härigenom är, i allmänhet, Skön Konst inom vår nuvarande tillvarelsekrets möjlig. Men det tidehvarf, som utgör vår samtid, lägger många svårigheter i vägen för den, som vill frambringa något skönt af sann och helig art; så många, att de företeelser deraf, som ändock någongång framkomma, förefalla nästan såsom underverk. Ja, de skulle allmänneligen synas menniskorna sådana, om de ej på ett sätt, hvarvid Naturens vanliga ordning tyckes fortbestå, tillvägabragtes genom personer, som äfvenledes, i allt öfrigt, tyckas likna betraktarne sjelfva.
Detta lall är, såsom jag förut nämnt, af olika beskaffenhet med det, som vid sednaste plenum förekom, och jag önskade blott inhemta R. o. Ad:s tankar vid möjligen förekommande olika fall. Skulle någon afsägelse utan grundade skäl förekomma, ämnar jag fortfarande begära afslag å densamma; och närmaste följden, om afsägelse!) ej bilölles och polletten inlemnades, blefve den att en annan och möjligen mera verksam ledamot af ätten då uttoge densamma. Hr Lagercrantz: Jag är redan förekommen af Hr von Francken; min mening var endast att, i anledning af ett yttrande utaf en föregående talare, uppläsa Riddarh.-Ordnms 23:dje §. Hr von Knorring, Oscar: Jag har endast begärt ordet, för att nämna, att om en Utslcs-ledainot eller suppleant skulle hafva så många enskilda angelägenheter att han behöfde lemna riksdagen, så stadgar vår grundlag uttryckligen att han kan få 3 veckors ledighet, och han kan således begagna denna tid för att ombesörja sina enskilda angelägenheter. Lika med Hr von Francken, anser äfven jag, att det i princip vore ganska önskvärdt om Utskm voro besatta med personer, som stadnade, så länge icke tvingande omständigheter föranledde dem att afsäga sig sin plats; härmed vill jag dock icke bafva sagt, att hvar och en, för att få sin ansökan bifallen, skall inför R. o. Ad. göra sin biografi eller framlägga en kontrabok eller något i den vägen, såsom en värd talare, Hr Tornerhjelm, velat påstå; men nog bör man kunna fordra att bär, liksom i allmän lag redan finnes stadgadt, fullt giltiga, lagliga skäl för bifall till en afsägelse böra kunna framläggas; eljest blir ju stadgandet i grundlagen om att Ståndet skall besluta öfver en ledamots anhållan att få med bibehållen riksdagsmannarätt afsäga sig sin plats i Utsk. etc., blott såsom en tom formalitet. Hr von Franckens mening är visserligen icke att, som en talare förmodat, vid hvarje dylikt tillfälle framkalla en diskussion f detta ämne, och att Hr von Franckens upptagande af denna fråga varit obefogad, kan jag åtminstone icke finna.
Till Konsulerne, för Svenska och Norska sjömäns understödjande, 1,333: 16. — 1,333: 16. — Nya unionsflaggor och vapen 5,000: Piespenningar för Konsuler m. fl. 6,327: 35. 7. 2,656: 12. — För ett Örlogsfartygs ständigt hållande i sjön 20,000: 20,000: Återstående kostnaden för expeditionen till Medelhafvet åren 1842 och 1843 med Korvetten Najaden 22,640: 1. 2. Kostnaden för expeditionen till Dito åren 1840 och 1841 med Fregatten af Chapman 80,406: 22, 1. Legations-Predikanten, Pastorn vid Svenska församlingen i London, 2,432: 39. — 2,381: 12. — Svenska kyrkans i London understöd, hvilket från och med 1845 upptagitsåSveriges enskilda fond, 1,191: 32. —■ Braiidförsäkringskostnaderför Konsulathuset i Tanger 291: 18. — 285: 46. Balans till påföljande året: „ „ 1845 340,326: 17. 6. då deremot berörde bidrag, deruti inberäknade reserverade medel till sjöexpeditioner, för år 1843 endast uppgått till 189,147: 28. 9. Orsaken till den betydliga skillnad uti berörde belopp, som sålunda företer sig, hafva Revisorer ne funnit hufvud sakligast härröra dels der - 83 — af, att under dessa år utgått 133,551 R:dr 45 sk. 3 rist i och för underhandlingen med Kejsaren i Marocco, angående den årliga tributens afskaffande, dels af den orsak, att, jemlikt Kongl. Brefvet den 12 Augusti 1845, en summa af 15,000 R:dr Svenskt Banko blifvit, sedan Kongl. Norska Regeringen och Kongl.
Innan dessa gästgifvaregårdar anlades, fanns ingen annan utväg för dessa personers och varors forsling än genom enskild öfverenskommelse, hvadan ock mången gång hände att kostnaden derför biel ganska stor. För öboernas egen beqvämlighet blefvo dessa gästgifvaregårdar ej anlagda, emedan de deraf ytterst sällan behöfva begagna sig, och de medförde ett ytterligare onus, nemligen erläggandet af tillskott utaf de skjutsskyldige för åvägabringande af entreprenad, det minst kostsamma sått för öboerna att afbörda sig skjutsskyldigheten. Förut erlades en afBih. till B. St. N:o 470. gift af omkring 2 ä 5 R:dr per mantal i reservskjutsafgift till Pittja gästgifvaregård, men nu har den å hemmanet belöpande afgiften för entreprenadens upprätthållande uppgått till emellan 5 och 7 R:dr årligen. En vida svårare påföljd af dessa gästgifvaregårdars anläggning har varit, att vägen ända till Wermdö kyrka sedan dess blifvit ansedd såsom häradsväg, och att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län genom resolution af den 24 Juli 185 7, som den 9 Mars 1860 blifvit af Kongl. Majit fastställd, ålaggt vägbyggnadsskyldige utlägga denna väg till 6 alnars bredd öfverallt, der den vore smalare, och den öfriga vägen till en bredd af 5 alnar. Detta åläggande kommer alt för dem medföra de största uppoffringar, särdeles då man tager i betraktande, att de å öfrige öar boende vägbyggnadsskyldige icke kunna annat än genom lega verkställa en stor del af arbetet samt alt bergsprängningar till en betydande mängd och utläggningar af höga stenmurar på långa sträckor måste företagas, hvartill kommer igenfyllning af gamla och upptagande af nya diken, trummors anläggning, samt hela vågens grusning. Såsom exempel på hvad endast bergsprängningen kommer att kosta, torde jag få anföra att, enligt en af då tillförordnade numera ordinarie Kronofogden L.
Hvad nu först angår den förra af berörde garnsorter, lärer, i händelse sammanjemkning icke kan ega rum, sålunda, att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet frånträda deras sins emellan skiljagtiga och förena sig i Presteoch Bonde-Slåndens med hvarannan öfverensstämmande beslut, omröstning böra anställas, dels till utrönande af livilketdera Presteoch Bonde-Ståndens eller Borgare-Ståndets beslut bör utgöra contra-proposition i den hufvudsakliga voteringen, dels sedermera i sjelfva hufvudfrågan. Utskottet föreslår alltså: 82:o. Den, sorn'anser, att Presteoch Bonde-Ståndens beslut, att Kardullsgarn: ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt skall till införsel förbjudas, bör utgöra contra-proposition i hufvud-voteringen, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; 46 Bevillnings-Utskottels Memorial, N\o 41, vinner Nej, kommer Borgare-Ståndets beslut, att, med antagande af införsels-friheten mot de af Utskottet föreslagne värdesoch tullbestämmelser, rubriken bör lyda: Kardullsgarn, ofärgadt och färgadt, otvinnadt och odubbleradt, att antagas till contra-proposition: 83:o. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Garn: Kar dulls: ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt skall, med 2 R:dr värde, få införas mot 24 sk. tull per 0>, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (l:a alternativet) antages Presteoch Bonde-Ståndens beslut; (2:a alternativet) antages Borgare-Ståndets beslut. Färgadt, tvinHvad Utskottet hemställt, rörande detta slag af Kard nadt eller ullsgarn, hafva Två Stånd godkänt, men, sedan, på sätt ofvan dubblera t. ~r omnämndt, Borgare-Ståndet beslutat, att jemväl denna rubrik skulle förändras, så att den borde lyda: