Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 29 Juni 1833 utmärkte, måste efter min tanka destohellre sakna all grund, som åberopade stadgandet, deri omtalades person dömd och straffad för bedrägligt eller ärerörigt förhållande, eller tjufnad och andra gröfre brott, icke afsåge sådana gerningar, hvilka kunde med böter försonas och ej medförde förlust af rättigheten att tillhöra borgerskapet; en rättighet, hvarvid, efter hvad upplyst blifvit, Döling ännu var bibehållen, oansedt de flera åtal, för hvilka han varit blottställd, och de domar, som öfver honom blifvit lällda. Häraf och enär ingen torde vilja påstå, att blott fattigdom utmärkte vanart, visade sig äfven, att ej mindre Hr polismästarens ifrån en oriktig lagtolkning häiledda erinran om Konungens befallningsbafvandes och polismyndigheternas makt att afgöra, om vanartiga personer finge vistas på fri fot eller icke, än Hr polismästarens bedömande af Dölings fordna lefnad måste för närvarande fall befinnas ulan vigt och tillämpning. Då sålunda de särskilda af Hr polismästaren Bergman anförda omständigheter lagligen icke kunnat hafva någon inflytelse å behandlingen af ifrågavarande sak, med hvilken Öfverståthållare-embetet rätteligen ej ägt alt sig befatta, och samma omständigheter ej heller inneburit giltig anledning att beröfva Döling personlig frihet, q v ars lod, utan förändring, den anmärkta lagstridigheten af Öfverståthållare-embetets förfärande att inmana Döling i häkte och låta honom derstädes förblifva. Ett sådant förfarande, om än tillkommet af orätt fattadt förstånd om lagen och dess föreskrifter samt utförd t af missledt nit i embetels utöfning, innebar likväl en lagöfverträdelse 54 af dea eflertänkliga art, att den icke borde utan beifran lemnäs.
Utskottet kan icke dela berörde åsigt utan håller fastmer före, att detta prof är ett af de bästa vid hela pastoralexamen och kan göra en stor del af det öfriga förhöret öfverflödigt. Då numera disputationen får föras på svenska språket, hvarigenom detsamma kan sägas knappt vara något annat, än ett samtal emellan examinanden och en kapitel-ledamot, samt en hvar bör antagas kunna uti de ämnen, med hvilka han haft tillfälle att på förhand göra sig förtrogen, författa och försvara sina egna theser, synes detta prof ej heller skäligen kunna väcka rädsla hos examinanden. Kostnaderna för detsamma äro äfven, efter Utskottets omdöme, alltför obetydliga för att kunna komma i betraktande; och får Utskottet fördenskull hemställa, att Herr Komminister Lexells berörde motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 14 September 1860. Herr Kistner har begärt få antecknadt, att han i behandlingen af detta ärende inom Utskottet cj deltagit. Sammansatta Lagsamt Allm. Besa.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 33. 7 M:o 33. Arik. till Utlåtande, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o U, angående väckta förslag om ändringar i nu gullande Skiftes-stadga. Berörda Betänkande har blifvit till Utskottet återremitteradt dels af Vällofliga Borgare-Ständet i fråga om föreslagen men af Utskottet afstyrkt ändring af Kongl. Kungörelsen den 25 Juni 1830, sådan den lyder efter Kongl.
Sig vilja inhemta Rikets Ständers mening om begagnandet, för den nya löneregleringen vid Elementar-Läroverken, af vissa besparingar, sorn dervid kunna göras och hvarom handlas i punkterna a, b och d. Utskottet, som vid besvarandet af återremissen å Betänkandet N:o .88, angående regleringen af Tionde Hufvud-lileln, uppgifvit anledningen live « för Utskottet icke i sammanhang dermed vidrört nämnde punkter, får nu, till följd af Kongl. Majus genom liögstberörde Skrifvelse, förnyade fram - Hihang tilt R. it. Vrot, i834 *(,L i835. 4 Sami, 1 Aji. 4 Bandet* usta Häftet. t 2 Stnts-Utskottets Betänkande Aho 43 ■> ställning, öfver dem afgifva yttrande, i den ordning de uti samma Nådiga Skrifvelse om förmälas. Hvad således först angår frågan, att Praebende-Pastorat, Comministraturer och andra Prest-sysslor må från alla Lärare-beställningar vid Skolor skiljas, så har Utskottet skolat upplysa, aft dylika lägenheter utgöra endast fyra stycken, nemligen Orlunda Pastorat lill Wadstena Skola, Ekers Pastorat till Örebro dito, Barnarps dito till Jönköpings Skola, samt Hyllie och Bunkeflods Pra&bende till Malmö Skola.
Hon tyckte, att han borde kunna höra, hur våldsamt hennes hjerta slog. » Naturligtvis, » svarade hon och tog den lilla buketten i sin hand. » Ja, då går jag också rätt på saken. » Han dröjde emellertid en sekund, såg upp åt taket och tycktes der som vanligt finna en lysanda idé, ty derefter fortfor han, hastigt och med en lätt rodnad: » Fröken lär ha yttrat åt någon, att j a g. att n i. att jag skulle gifvit er anledning att tro, att jag — var förälskad i er! » D e sista orden slängde han fram i förargad ton. Öfver hennes ansigte göt sig en mörk purpursky af bestörtning, förundran och blygsel — blygsel öfver honom och sig sjelf — att hon skulle sagt något sådant, som framförts till honom, att han kunnat tro derpå, och att han nu småsinnadt i förargelsen upprepade det för henne. Då hon teg, såg han på henne, liksom väntade han af hennes sanningskärlek en bekräftelse. » Det har jag aldrig sagt, aldrig kunnat säga, » svarade hon lugnt, ehuru harmen jäste inom henne, och hon kramade hårdt om blommornas stjelkar. » Det tror jag inte heller, men ni har kanske yttrat ord, som andra tydt så. Man har i alla händelser berättat mig, att ni af mig väntade, hvad jag icke kan ge e r. det skulle göra mig mycket ondt, om mitt intresse för er och mitt varma deltagande gifvit er anledning att tro något sådant. Jag vill inte göra någon menniska ondt, allra minst er — ni behöfver en sund själ i en sund kropp, all er kraft och energi orubbade till ert arbete och er strid med lifvet. Om jag kan hjelpa er något, bli er en sann vän, skulle jag känna mig lycklig. Ser ni, just nu har jag inte tid eller lust för kärlek och sådant der — jag är en torr vetenskapsman, och för hvart år som går, synes det mig omöjligare att bli kär. Jag har naturligtvis haft mitt ungdomsideal, min » första kärlek », men det är länge sedan förbi, och jag har sedan inte kunnat tro på någon qvinnas kärlek. » Detta sista sade han med ett visst bittert vemod, i det hans ögon fingo ett svärmiskt uttryck.
TJli underdånig skrifvelse af den 26 Mars 1845, kafva Rikets Ständer förmält-, hurusom Rikets Ständer, med fästad uppmärksamhet på den ekonomiska lagstiftningens utveckling inom fäderneslandet, funnit, att den vigtiga gren af denna lagstiftning, som rörer bränvinstillverkningen och dess beskattning, ehuru alltsedan äldre tider och vid hvarje återkommande riksdag utgörande föremål för allvarsamma strider, emellan olika interessen, dock just genom den omvexling i lagstiftningen, som uppkommit derigenom, att än den ena och än den andra åsigten vid omröstningarne gjort sig gällande, aldrig förmått vinna den stadga, som endast kan byggas derpå, att princip, ej enskildt interesse, förestafva)- lagen. Således hade man än förbjudit tillverkningen, än ytterligt frigifvit den samt derefter lika ytterligt inskränkt densammma, hvaraf de naturliga följderna blifvit, att denna näring, sorn dock i anseende till massan af de produkter, hvilka dervid användas, troligen vore för landels välstånd en af de vigtigaste, befunne sig på en ylterst låg ståndpunkt, till oberäknelig skada, så väl för det allmänna som den enskilda; att svenska landtbruket till följd häraf införts på en ovigtig bana, att nära en fjerdedel af landets import utgjordes af landtmannaprodukter; att staten af samma näring ej erhölle en inkomst, sora ens någorlunda svarade emot hvad den kunde och borde lemna, just emedan produkten är skadlig; samt slutligen och förnämligast att den utöfva! ett menligt inflytande å sedligheten och motverkat de ansträngningar, som blifvit gjorda för att bland folket sprida bildning och gudsfruktan. Med anledning af allt delta och då erfarenheten äfven numera ådagalagt, att en på sunda grunder bygd lagstiftning för berörde näring svårligen kunde erhållas på den väg, sorn hittills blifvit följd, med mindre än att ett på full sakkännedom ocli rationella grunder upprättadt förslag till forfattBih. till TI. St.
Verkstädernes underhåll, skatten, fattigvård, presters aflöning m. 1: — Ränta ä förlager, större reparationer och inspektion 2: 18. 23: 46. A förra årets smide blefvo 148 Sk# öfverjern, som minskar tillverknings-priset per Sk# med 32 sk. och 300 stigar öfverkol som minskar d:o med . 14 , 4g 1 Sk# stångjern kostar alltså vid bruket r:gds 23. Jag får derjemte tillägga, alt detta Bruk är ibland de bäst belägna och tillika bättre skötte bruken. Jag tror, att om dylika kalkyler uprättas för de fleste af vära jernförädlingsverk, resultatet skall blifva, att den vinst, hvarmed bruksegaren skyldrar, utgöres utaf afkomsten af grundegendomen. Jag anhåller alltså om äterremiss och tror, att minimi-tariffen bör nedsättas icke såsom Frih. Palmstjerna föreslagit till T'j utan till T's af försäljningsvärdet. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Lika med föreg:de talare tror äfven jag, att denna punkt tål någon jemkning. Den siste talaren har sagt, att grundegendomen vid Bruken egentligen lemnat egaren någon behållning. Jag får likväl härvid erinra, att Bruk finnas, hvilka endast ega vattenfallet och den jordrymd, hvarå smedjan blifvit upförd, och detta vattenfall och denna jordrymd skall nu till bevillning taxeras till ett värde, beräknadt med afseende deruppå att minst ^ af hammarskatts-priset skall utgöra vinst på tillverkningen. Att på många ställen egaren icke af sin rörelse har den vinst, att han kan tåla en sä hög hevillning, som den, hvilken till följd häraf kan honom drabba, har Hr von Troil visat, och jag anhåller derföre, ali fä förena mig med dem, som yrka återremiss. Gr. af Ugglas: Jag instämmer med de föreg:de talarne, men skulle önska, att R. o. Ad. icke bestämmer beloppet af bevilln. utan öfverlemnar det åt Utsk.
Jag får i anledn. häraf upplysa, alt det allmänt klagas öfver den nuvar. höga tullen å strumpor; och att den äfven i sjelfva verket är för hög visas deraf, att sällan något fartyg inkommer från Finland, utan att strumpor insmuglas på det sätt, att folk af lägre classen under de kläder, de bära på sig, gömma en mängd i Nådendal förfärdigade strumpor, sä alt tullbevakningen oftast nödsakas att vidtaga den obehagliga åtgärden att verkställa s. k« kroppsvisitation. Vid Den |8 October. >53 Vid artikeln trävaror har Utsk. sagt, att mahogny, ceder, sockerkist med flera utländska träslag äro att anse sorn öfverflödsvaror, och derföre ökat tullen derå betydligt. Härvid är dock att märka, först att dessa träslag numera nära nog öfvergått till behof, och för det andra, att de utgöra rudimaterie!- för våra handtverkare, i följd hvaraf tillökningen strider emot Utskts princip i andra hufvudgrunden, att alla råämnen, hvarå erforderlig tillgång inom landet saknas, och hvilka äro föremål för inhemsk förädling, må införas emot låg tu I (afgift. Denna princip är i min tanka ganska riktig, och jag önskar således, att Utsk. måtte ihågkomma den äfven vid den omnämnda artikeln. I afseende på vani lie åberopar jag, hvad jag förut nämnt, och är öfvertygad, att den äfven med en tull af 3 r:dr, som Tullcoimniltcen föreslagit, men Utsk. förhöjt till 4 rtdr, för det mesta skall inkomma genom resande. Hvad artikeln vin angår, är tullen derå redan hög efter nu gällande taxa, sorn Tullcommittéen bibehållit, och Utsk. har ändock förhöjt den från 24 sk. till 36 sk. för kannan på fastager, och från 1 rtdr till 1 rtdr 24 sk. på houteiIler.
Redovisningen härför lärer icke kunna vara betydligen mera invecklad än t. ex. redovisningen för cabinetts-cassan, hvilken hittills varit förvaltad af en Konungens rådgifvare, som deraf icke funnit sig jäfvig att i Rådkammaren yttra sig om cabinetts-cassan rörrde ärenden. Detta var likväl ett negativt skäl. Det positiva var detta ämnes egna beskalfenhet att innefatta ett unionelt förhållande. Man hade trott, att den enda personen, som är så till sågandes både Svensk och Norrsk tjensteman, skulle va - Den 7 November e. m. 179 ra sjelfskrifven uti detta verket, och i öfrigt har man trott, altoni Norrska bidraget komme att ökas, och Nori ige i följd deraf komme att ägaj lika mänga ledamöter i embetsverket sorn Sverige, så skulle det vara en lättnad för Brödrafolket, otn del dertill kunde använda embetsman, sorn det i alla fall måste underhålla i Sveriges hufvudstad. StatsUtsk:s utlåt. N-'o 337 återremitterades. Till pröfning företogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekou.Ulsktns den 7 och 14 sisth October på bordet lagda betänk. N:o 44) atig:de dispositionsoch jordägande-rutten till de s. k. kyrkohemmanet) i Halland. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Delta mål är ett utaf dem, som den sednare tiden förekommit vid hvarje riksdag. Jag har vid 1829 års riksdag b i träd l Hr Rosenblad att tala mot samma grundsats, som den Statsoch Ekon.Utsk.m tio fiarnstadt. Jag har såsom föredragande hos , Konungen afstyrkt bifall å den framställning, som Ständerne gjorde vid i834 års riksdag. Jag har i Const.Utsk. blifvit anmäld till entledigande efter 107 §:n Reg.Ftn för den delaktighet jag sålunda haft i detta måls behandling. Detta är således ett af de mål, ål hvilka jag haft full anledn. att egna en närmare uppmärksamhet, hvarföre det äfven torde tillåtas mig att derå fästa detta Stånds.
Elementar-läroverkens anslag hädanefter kommer att uppföras såsom reservations-anslag, i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:. täcktes i nåder medgifva och förordna, att de besparingar, som vid slutet af innevarande statsregleriugs-period å detta anslag förefinnas, må afskiljas från Åttonde Hufvudtilelns allmänna besparingar och vid afslutandet af innevarande års räkenskaper ulbalanceras såsom en för Eleinenlar-läroverkens behof reserverad behållning till är 1861 och påföljande är. Under förutsättning, att denna underdåniga anhållan i nåder bifalles, hafva Rikets Ständer ansett en tillökning i anslaget tili Elementar-läroverken af 10,000 R:dr, för bestridande af de ökade utgifter, som kunna föranledas af lärarnas förhöjda löneturs-beräluiing m. m., blifva för ändamålet fullt tillräcklig, hvadan, och då. hvad angår de uti Deparlements-chefens skrifvelse omlormälda till indragning afsedda prebendepastorat, någon ersättning för Elementar-läroverkens i följd häraf minskade inkomster icke torde vara behöflig förr än den beslutade indragningen i vidsträcktare mån kommit lill verkställighet, Rikets Ständer, som fortfarande påräkna till bidrag vid afföningen Elementar-läroverkens ofvanberörda inkomster af donationsmedel m m.. bestämt Riksstatens anslag för dessa läroverk under nästa statsreglerings-period till en summa af 1,132,509 R:dr 80 öre (se Tab. Litt. E), innefattande nuvarande statsanslaget 1,038,74! R:dr 37 öre, med en tillökning af 10,000 R:dr, jemte det ytterligare belopp af 83,768 R:dr 43 öre som motsvarar de af Rikets Ständer nu beslutade nja anvisningar. 1 sammanhang härmed, och då Rikets Ständer inhemtal, alt vid ett eller annat af de mindre
Om tvenne ledamöter förena sig i att begära memor. på bordet, har jag intet att tillägga; men i fall sådant icke sker, utan discussionen fortsättes, vill jag yttra några ord. Jag anser mig nemligen, då jag var en bland dem, som här stridde för den sats, att allt det grundlagsvidriga skulle från lagförslaget afskiljas, vara skyldig förklara, att jag anser lika vådligt att godkänna den magtutvidgning, som BancoUtsk. velat tillegna sig. Skulle Utsk:n tillerkännas rättighet att från sig förskjuta sådana propositioner eller motioner, som påtagligen liörde till deras handläggning, så skulle man komma på den punkt, att det icke mera vore Ständerna, utan Utsk:n, som afgjorde målen; ty hvad blefve väl följden, örn Utsk:n förklarade, att de icke kunde upptaga de mål, som till dem blifvit remitterade, då R. St. enligt Riksd.Ordnls 44 §•’cke äga att omedelbarligen pröfva målen. Jag anser den enda väg för att komma till beslut vara, att BancoUtsk. behandlar målet. Uti detta yttrande, som jag anhåller må få åtfölja remissen, får jag göra det tillägg, att jag för min del anser det tillhöra BancoUtsk. att från Konungens propos. afskilja det, som icke står i öfverensstämmelse med grundlagen, men upptaga, hvad som rörer grunderna för Bancostyrelsen. Jag anhåller således om R. o. Ad:s beslut, att BancoUtsk. skall upptaga målet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Utan att på något sätt vilja bestrida bordläggningen, vill jag dock fästa Hr Dalmans uppmärksamhet derpå, att det icke vore att frångå den vanliga ordningen, om detta BancoUtskts memor. genast afgjordes; ty det är icke af den natur som vanliga utsk:sbetankm, hvilka afhandla sjelfva ämnet, som blifvit remitteradt. Dessa böra alltid hvila på bordet till nästa plenum efter första föredragningen; roen 44 §•
Jordmånen i detta Härad består hufvudsakligen af bättre och sämre mulljord, mycket sandblandad. Med stark gödning och täta rägnskurar gifver den. vacker, men thy förutan svag gröda - Häradets största land tegendomar äro Fidei-Com misserna Ramsjöhol m ©eli Ulfsnäs, det förra i Adlerbethska, det sednare i Ribbingska slägten. "Vidare Stensholm och de så kallade Theeliska godsen och derjemte Riddersberg, Strömsholm, Björneberg, m. fl. Egendomen Rosenlund och säteriet Ingsberg hafva under de sista 3o å 4° åren blifvit, den förra från intet och den senare från nära ödesmål, odlade och bebyggda till ortens prydnad. Ingsbergs odlares, Post-direktören och Riddaren af Wasa-Orden Sjölins uppoffringar på en steril lokal och föga tacksam jord bära vittne, att odlingslusten i sin höjd icke afser ögonblickets, utan kommande åldrars vinst och fromma. Taberg är märkvärdigt af sin jernmalm, som brytes icke i grufva, utan i dagen och af sin tvärbranta lodrätta höjd, 200 alnar öfver jordytan. Det synes sorn ett natur-fenomen vidt omkring landet och har skänkt sitt namn åt hela den omgifvande Bergslagen. Tabergs Bergslag ligger inom Barnarps, Rogberga, Månsarps, Sandseryd och Byarums Socknar. Den är indelad i fern så kallade Hyttelag, hvilkas tackjerns-tillverkning egentligen varit anslagen vissa bruk, mot hvilkas ägare Bergsmännen likväl nu anställt rättegång att få tillgodonjuta författningarna om en fri tackjerns-handel.
Nu, då väsendtlig påkänning kan komma i fråga, erbjuda de Staten öfvertagande af verket, med förbehåll alt sjelfva få behålla byggnads-fonden och slippa ifrån all förbindelse att iståndsätta det verk, hvaraf de dragit inkomsten, eller ock fordras den lilla presenten af .|:dels million i Banco på ny räkning af Statsmedel, för att försäkra dem om eyerldelig säker inkomst af Hor till Slats-Utslcottets Utlåtande, N:o 455. 7 deras canal. De lofva visserligen Staten återbetalning, nemligen att få hvad, sorn blir öfver, sedan de betalt årets omkostnader, afsatt 5,oooR:dr årligen för en blifvande b vego a ds-fond och behållit i5,ooo R:dr årligen O j O o ° åt sig sjelfve. I sanning! rätt lefvande vilkor! Nuvarande canalen har, enligt Stor-Amirals-Embetets yttrande, kostat 260,000 R:dr. De hafva under års tid, att sluta af deras egna uppgifter till Kongl. Maj:t, uppburit en netto behållning af circa en million, och nu skulle Staten med -|;dels million träda emellan, för att skaffa dem än ytterligare tillfälle att göra sig god vinst, Canalen må visst för orten vara vigtig; men aldrig gifver jag min röst åt Statsmedels användande på detta sätt, till vinst för enskilde Bolag. Sedan en canal väl är byggd, sparas väl Stats-cassan en tid. Men snart komma de under tiden vinstdragande Actie-egarne, då de förmärka så mycken honung samlad i Statens bikupa, att den lönar mödan att skattas, oell fordra hjelp till reparationer. Då prejudicatet en gång är gifvet, komma alla möjliga Bolag på en gång, och då torde väl kupan få slägtas. Uttryck af den harm, gifna löftens svek alltid väcker, skola hvarken för Stats-Utskottet eller Ständerne uteblifva, enär både Utskottet och Ständerne med så bestämda löften gifvit folket hopp om skattenedsättning.
Hit hör i första rummet frågan om särskildt förfarande i handelstvisler, ehvad dessa böra behandlas vid de allmänna domstolarne, eller särskilda s. k. handelsdomstolar inrättas å de orter, der en större handelsrörelse eller en mera utvecklad industriel verksamhet dertill föranleder; vidare frågorna om juryirislilutionen, om inrättande af ett advokalstånd, om den ackusatoriska processens användande i brottmål, om den circumstantiela eller indirekta bevisningens fullständigare tillgodogörande, om processens muntlighet och offentlighet i högre instanser m. m. dylikt. Många af dessa frågor tillhöra ännu theoriens område samt utgöra i främmande länder och, bland dem, särskildt i våra grannländer föremål för en vetenskaplig diskussion, hvars resultat torde böra afvaktas, innan lagstiftande magten med dem tager befattning. Det vore derföre att befara, att, om en ny Rättegångsbalk nu antoges, densamma inom en ganska kort tid komme att undergå betydliga förändringar i ofvan anniärkta afseenden, och den osäkerhet och oreda, sora till allmänhetens stora olägenhet alltid måste åtfölja en mera genomgripande förändring i rättegångsväsendet, kunde på sådant sätt lätteligen öfvergå till ett permanent tillstånd. Klokare och i alla afseenden ändamålsenligare synes det derföre vara, att, med bibehållande af den gällande Rättegångsbalkens grund och form, i densamma endast göra sådana förändringar, som af behofvet oundgängligen påkallas och hvilkas gagnelighet är utom allt tvifvel. Af sådan beskaffenhet är frågan om underdomstolarnes organisation i ändamål att göra dem mera tillgängliga för rättsökande än för närvarande är fallet, och hvilken omorganisation under alla förhållanden bör föregå öfriga förändringar i rättegångsväsendet, hvarföre Utskottet .också i det följande till denna fråga återkommer. Sedan mera betydande förändringar än de, hvilka hittills företagits eller nu lämpligen kunna ifrågakomma, föranledt behofvet af Rättegångsbalkens fullständiga omarbetning, torde tidpunkten för en kodifiering vara inne; men huruvida Lagberedningens förslag bör ligga lill grund för densamma, beror på omfattningen och beskaffenheten af de förändringar, som rättegångsväsendet dessförinnan kan hafva undergått. För närvarande och under öfvergången erbjuder 1734 års
I alla dessa fall ”vare egaren pligtig att afstå, hvad af hans egendom nödvändigt för ändamålet fordras, men må dock derföre njuta full ersättning och hälften dertill.” Utskottet har funnit, att Herr lillbergs framställning är hemtad från i Cap. 7 §. Jorda-Balken i Lag-Comitens förslag till allmän Civil-lag, utom hvad angår ersättningen för egendom afträdd lill allmänt ändamål, i fråga hvarom motionären följt den grund, som är antagen i 3 §> af Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, hvarigenom till befrämjande af enskild jordegares fördel, under vissa vilkor tillätes ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. I likhet med hvad nu yrkad t blifvit samt i motiven lill Civil-lagförslaget är anfördt, anser ock Utskottet, att enskild eganderätt, ehuru helgad den bör vara, likväl måste vika för det allmänna bästa, så mycket heldre, sorn något lidande deraf för den enskilde ej kan uppslå, om, vid hvarje tillfälle, då tillämpning af denna grundsats ifrågakommer, dels åt Konungen öfverlemnas, alt, efter inhemtade noggranna upplysningar, pröfva behofvets verklighet, hvarigenom all farhåga för uppoffrandet al den enskildes rätt i oträngdt mål försvinner, dels ock angående ersättningens bestämmande, sådane försigtighetsmått föreskrifvas, som afböja sjelfva möjligheten af materiel förlust för den enskilde, hvilket, efter Utskottets tanka, säkrast kan ti 11- vägabringas derigenom, att, enligt Herr Billbergs hemställan, det verkliga värdet af hvad som förloras, höjes med femtio procent, och att, i händelse tvist derom uppstår, densammas bedömande åt Gode män anförtros. I öfverensstämmelse härmed, föreslår Utskottet vördsamt, att en Författning måtte beslutas, hvarigenom, med upphäfvande af ej mindre 28 Cap. 1 Byggninga-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 19 Februari 1824, än ock de uti Kongl. Kungörelsen den 9 Mars samma år, i afseende på väganläggningar, gifna föreskrifter, stadgas: