Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende åter å kamullsgarn blef, med bibehållande af den äldre införselstullen å det färgade, tvinnade eller dubblerade eller s. k. brodergarn 16 sk., för otvinnadt och odubbleradt kamullsgarn, hvilket intill 184S års slut var till införsel förbjudet, vid senaste tulltaxereglering, sedan uppå Rikets Ständers hemställan sagda förbudsbestämmelse då upphört, stadgad en tull af 18 sk. för ofärgadt och 20 sk. för färgadt sådant garn, dock sålunda, att s. k. streikgarn, hvilket endast genom en lösare snodd skiljer sig från vanligt kardullsgarn, kan med särskilt tillstånd af kommerskoile - Kongl. MnjUs Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 35 gium få för fabriksvälnad iuföras, ofärgadt mot 8 och färgadt mot 10 sk. skålpundet. Vid bestämmandet af dessa tullafgifter å kamullsgarn afsågs, dels att bereda en öfvergång från förbudsstadgandet, dels den då gällande och lill fortsatt tilllämpning faststälda införselstullen å ull, hvilken för de finare slagen utgjorde 8 sk. skålpundet. På sätt ofvan är omförmäldt, har imellertid nu blifvit för all ull föreslagen en gemensam införselstull af 2 sk. skålpundet, eller lika med hvad för närvarande är bestämdt för de gröfre sorterna samt med hvad som enligt 1835 års tulltaxa ägde rum före år 1842; och torde här, i sammanhang med frågan om afgiftsbestämmelserna å kamullsoch kardullsgarn, vara på sitt ställe att närmare redovisa för de skäl, hvarpå detta tillstyrkande grundats.
Med anledning af Kanal-Direktionens sålunda gjorda och till Rikets Ständers pröfning i nåder öfverlemnade anhållan, förklarade Rikets Ständer, att den sökta eftergiften och afskrifningen, skulle bevtljas, så vida bolaget visade sig, inom en tid af högst sex år från kanalens fullbordande, hafva, till fond för kanalens framtida underhållande, samlat och afsatt en summa af åtminstone 15,000 r:dr. I öfverensstämmelse med samma Direktions sedermera gjorda, och af Kongl, i Maj:t till Rikets Ständers afgörande jemväl hänskjutna, hemställan, biföllo Rikets Ständer vid 1834 och 1835 års riksdag, att den fond, hvilken borde afsättas, skulle, i stället för kontant, få bestå i en af Direktionen utgifven och uti bolagets egendomar stora Wallby och Oppeby intecknad samt lill Rilcsgälds-Kontoret ademnad skuldförbindelse å '15,000 r:dr med 5 procents årlig ränta, hvilken ränta, genom Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 9 ta, genom Direktionens försorg, borde med 750 r:dr hvarje år lill RiksgäldsKontoret inbetalas; men deremot vägrade Rikets Ständer sitt bifall till Direktionens tillika gjorda framställning om Riksgälds-Kontorets åläggande att ombesörja räntemedlens utlåning så snart de dit influtit, utan stadgade, att allt hvad under benämningen af ränta till Riksgäids-kontoret inginge, skulle, i utbyte mot antagliga säkerhetshandiingar, Direktionen tillhandahållas. Till förenkling af utlåningssättet samt minskning af förvaltningsoch kontrolleringsbestyret vid ifrågavarande medels förräntande, föreslog Direktionen under riksdagen åren 1840 och 1841 några jemkningar uti de vid nästföregångna riksdag meddelade föreskrifter rörande utlåningens verkställighet; hvarjemte en enklare plan i afseende på sagde medels framtida förvaltning Rikets Ständer underställdes, hvilken plan var af
Ja, hon gjorde vissa häntydningar, hvaraf JTony förstod, att det icke blott var en gammal vänskap, som hennes far var skyldig onkel Jonas, utan att det fanns andra ting, på grund af hvilka en brytning med h o n o m skulle vara familjens ekonomiska ruin. Hon hörde frånvarande på moderns yttranden. Hon längtade endast efter att sofva. Hon frös och måste kväfva den ena gäspningen efter den andra. Modern sköt henne in i den gula salongen och stängde dörren efter henne, och där stod onkel Jonas framför henne. Hans ansikte strålade af all den rörande godhet, som det kunde uttrycka, och då han såg den lilla bleka, förgråtna flickan, tog han henne vänligt i handen och förde henne till en af de stora gula länstolarne, satte sig i den och tog henue i knäet. » Min stackars lilla unge! Är du inte frisk? » frågade han i sin vänligaste lon. Han var den första människa, som under alla dessa dagar hade sagt henne ett vänligt ord. Det var så godt o c h tryggt att sitta hos honom. Hon slog båda armarna kring hans hals och lade sitt lilla tina hufvud upp emot honom, så att hennes pannlockar föllo midt på hans näsa. (Forts.) De fyra dagarne förgingo, utan att man vidare plågade henne. Hennes föräldrar förhöllo sig kalla, men höfliga mot henne. Hon märkte tydligt, att systrarna v o r o förbjudna att tala till henne för att icke inverka på henne eller själfva låfa inverka på sig. Men så snart hon var ensam, grät hon oupphörligt. Hennes tårar flöto som från en flod i öfversvämning. Hon kunde icke hejda dem, fastän hon till sist knappt hade en tanke i hufvudet eller en känsla i hjärtat. Förfärliga drömmar uppfyllde natten innan hon väntade onkel Jonas. Hon drömde, att det var bal på Arvidsnäs, o c h att hon skulle dansa dansen med dolken. Idun ONSDAGEN KR. 5: - IDUNS MODETIDN. MED ONSDAG IDUNS MODETID. UTAN PL. ANNA &gt; 5: - &gt; 3: - OCH L Ö R D A G. 14 JUNI OCH FRITHIOF HVARJE PLANSCHER OCH HANDARB.
Hvete. k:d T:i k:dP:r' Råg. Korn. kör T:r. k:r T:r. k:r Råg och Hafre. och Hafre. Hafre T:r. k:r T:r.'k:r T:r k:r Arter. T:r. Bönor. T:r. Vicker. t otatoes k:t T:r. kr Äng. Refvad. !T:d. k:d T:d. ktd Ho-höhlet. Parm. Lass. L:od. st. 1 ' st - Häst. kreatur, sorn kunna födas. Pär. Uöb ohl et, samt huru manga kreatur som kunna födas. Oxar. st. j UnsKor. | bo! Kalfskap. var - st. Get ter. u t m a r k. OdlingcJjar_ st. | st. st. ( Refvad. T:d Ej odlingsbar. Uptfdkat-. Refvad. V^- k:d 'Tikal T:d k:d Ö \ V, T: d k:d Skogbevuxen Mark. Högskog. Gammal T:d j L:d Ung. T: d Uppskat tad. k:d ( T:d k:d Su tiskog. Gammal. T:d k:d Ung. T:d k:d Barrskog. UPPs,katGammal, tad. T :d k:d T:d krd Ung. Uppskattad. T:d k:d T:d k':d Summa på all marken. Annotationer. R-efvad. T:d k:d Uppskat tad. T:d led Hemmans och Lä^en . T .. vr „ . , -T ö I Hemmans och Lagenheters Natur, heters Namn. 0 Afkastning i Spannmål m. rn Sockne C o m i t é e s Tabell N:o 2. Der I. and t - E gen domarnas produetion utffirés. Ladugårds afkastning. -bestämde H a r 1 ' g h e t e r Diverse Härligheter som ingen jord hafva.
StatsUtskottet ännu saknas, nödgas jag derom göra erinran, efter erhållen underrättelse att, till utredande af nedannämnde omständigheter, inom Utskottet icke ännu någon åtgärd skall vara Vidtagen, och hvarom, i saknad af rådrum, UPP: Deri 2 Augusti upplysning för Riksens Ständer möjligen och troligen kunde uteblifva. Att unde flera förflutna ar, betydliga öfverskott på Bevillnirtgar och inkomst-titlar samt besparingar inom Imfvud-titlarna till ffera millioner till Stats.Cassan influtit, utan att hvarken vid 1812 års Riks* dag ellef denna, derom af Stats Utskottet blifvit omständelig upplysning Riksens Ständer meddelad, ar ällmänt kändt; äfvensom att desse medel skulle, efter Riksens Ständers före* skrift vid 1810 års Riksdag, användas till äfhordande af Rikets gäld, men efter 1812 års Riksdags Beslut, till bestridande af Krigsomkostnader till Krigs fohden öfverlemnas. Ali upplysning om verkställigheten af dessa föreskrifter saknas annu, ej mindre i anseende till de influtna summors belopp, än detas användande, som likväl för Nationen är af åtmihdstoiie så stor Vigt, som ett Förslag till en Riks-Stat med Utvägatna att af runda tillgångar densamma bestrida. Då i följd af dessa föreskrifter 3 8 JO och 18 ii års öfverskott och besparingar, samt 1809 och förutgående årens influtne medel böra användas till betalande af Rikets gäld, men 1812 och följande förflutna års öfverskott och besparingar deremot böra anses tillhöra krigslonden, så önskar jag Höglofl.
Efter den förra åsigten skulle det icke angå Rikets Ständer, om deras Bank eger något att betala med eller icke —- en mening, som troligen aldraminst, under närvarande förhållande af en nyligen börjad realisation, lärer godkännas. Vidare har pluraliteten inom Utskotten ansett alla Lagar för Banken böra subsumeras under Ordningar, Stadgar och Reglementen. De apparenta skal, sora» i denna syftning blifvit anbragle, kunna icke jemna den skar - Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 3. 21 pa gränslinien emellan Ordningar m. m. å ena, samt Civil-Lagar å andra sidan. En sådan skilnad förefinnes ej blott i våra Grundlagar, utan stöder sig på sjelfva förhållandenas beskaffenhet. Med Civil-Lag förslås de regler, hvarefter rättsfrågor afgöras och bedömas. Ordningar, Stadgar och Reglementen afse endast de för organisationen eller förvaltningen af ett Verk gällande regler. Civil-Lagar tillämpas af Domare-magten, för hvilken de utböra ett rättesnöre; men de senare tillämpas af de administrativa Autoriteter, hvarunder Verket lyder. Sjelfva uttrycken i 72 §. hänvisa på en sådan åtskilnad. Orden ”förvaltas aj cle Fullmäktige, hvarje Ständ förordnar ” ådagalägga detta ljusligen. Hvarje Lagstiftning för Banken kan således ingalunda hänföras till blott Ordningar &c. Den frågan t. ex., om Bankens fordringar i Concursmål böra underställas Svea Hof-Rätt, som enligt 1668 års Riksdagsbeslut är Bankens forum, eller af Concurs-Domstolen pröfvas, lärer icke kunna annorlunda anses, än såsom en Civil-Lagbeslärnmelse, flera andra förhållanden alt förliga. Då jag är af den öfvertygelse, att Rikets Ständers Bank ingalunda bör eller kan, ulan de största vådor, vara ställd utom Lag, så önskar jag äfven, att Lagstiftningen för densamma må ega erforderlig fullständighet. I 1734 års allmänna Lag och deröfver utkomna förklaringar med tillägg saknas allt stadgande i detta ämne.
Med iakttagande häraf uppstår deremot ett helt annat resultat, än Herr Stjernsvärd upptagit. Ofvannämnde kommitterade, som beräknat hela den indelda delen af ordinarie räntan till 1,576,054 R:dr, upptaga nemligen anordningarne å ordinarie räntan under 4:de Hufvud titeln på följande sätt: 32 Slatssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Vlsk. Betänkande, N:o 18. Summa 1,063,301: 46. 11. Stats-TJtskottet, som i silt betänkande vid 1844—1845 årens Riksdag (N:o 287) upptagit hela den indelda räntan till 1,762,000 R:dr eller 185,946 lbdr mera än Skatteförenklings-kommiteen, samt det af indelda räntan till 4:de Ilufvudtitelu utgående belopp till 1,196,656 R:dr och således lika med det, som Herr Stiernsvärd uppfört, har kalkylerat rusthållsoch augmentsräntorna till . 800,000 „ hvadan återstoden 396,656 R:dr enligt denna beräkning utgör beloppet af de indelda löningsräntorna, sedan Rusthållsoch Augments-räntorna blifvit derifrån afdragne. Vid jemförelse emellan den af kommitterade uppgjorda beräkning af behållningen å ordinarie räntan, efter afdrag af Rusthållsoch Augmentsräntorna, och den af Stats-Utskottet vid 1844 och 1845 årens Riksdag verkställde enahanda beräkning, visar sig dem emellan endast en skillnad af 4,356 R:dr 31 sk. 1 r:st, hvaremot då, på sätt som i Herr Stjernsvärds kalkyl skett, från den å 4:de Hufvudtiteln anvisade del af ordinarie räntan, beräknad efter både 1845 och 1848 årens statsregleringar till 1,196,656 R:dr dragits Rusthållsoch Augments-räntor, beräknade efter kornmitterades uppgifter lill endast 662,289 Ralr och derigenom uppstått en behållning af 534,367
Enär nu Const.-Utsk. redan vid förra Riksdagen afsfyrkt bifall till hvad den Kongl. Proposin i den förra delen innehåller och nu måste åberopa sitt då afgifne yttrande, samt i fråga om den andra hufvuddelen, funnit de föreslagna förändringarne! änskönt i åtskilliga hänseenden innefattande förbättringar, likväl medföra nya och stora olägenheter, för hvilkas afhjelpande någon anvisning ej vore leinnad, så kunde Utsk. omöjligen tillstyrka bifall till den Kongl. Proposin och Utskis Utlåt ide, som borde innefatta ett tilleller afstyrkande deraf, måste följaktligen blifva sådant som det nu afgifna. — Emellertid och vid förut angifna förhållande är nödigt att vid afgörandet af förevarande fråga hvar och en stadgat sitt omdöme icke endast med hänseende till den del af den Kongl. Proposin, hvilken i Utskis Utlåtide Nio 5 uptagits till speciel granskning, utan äfven med hänseende till den del, hvaröfver Utsk. vid si st för fl a t na Riksdag sig yttrade. Den Kongl. Proposin måste betraktas i sin helhet — om man så med förbigående af det formella inlåter sig i granskning af innehållet, så fram - 470 Den 18 Februari e. m. ställa si", enligt milt omdöme ovilkorligen' två betänkligheter, hvilka kunna synas af ganska liten vigt för den som är benägen att tro det han önskar, eller bedömer morgondagen efter den dag, som är, men, hvilka deremot måste vara af afgörande vigt för den som betänker, att den lag som är i fråga skall gälla för en obestämd framtid och att det för en dödlig är omöjligt att ana hvad framliden bär i sitt sköte ens för hälften af den tid, under hvilken den lag som nu skall ändras har gällt. Den första af dessa betänkligheter upkommer deraf att den lista g af den Kongl. Proposm i st. f. att med yttersta noggranhet bestämma de omständigheter under hvilka Riksstyrelsen skall kunna från den ena medlemmen af det Kongl, huset öfverfiyttas till den andre, lemnat detta förhållande alldeles obestämdt.
Jag fruktar alt detta antagande skulle gifva en tillämpning af ordspråket, att sätta bocken till trädgårdsmästare; ty det är icke sannolikt alt man skulle få den bästa undervisning af illgerningsmännen om de lämpligaste straffen. Hr von Hartmansdorff synes laga för afgjordt, all illgerningsmännen tycka mera om de straff som äro föreslagna uti det nya lagförslaget, än de nu gällande. Jag ber att med anledn. häraf få erinra om, att samma sidas talare, som nu deklamera emot det nya lagförslaget på den grund, att del skulle gå ut på en allt för stor mildhet, afmålade vid förra riksdagen ensamhetsfängelset såsom alltför grymt emot de brottslige. Således synes just den inkonseqvens, som de förebrå de lagkloke, alt berömma än det ena straffet än det andra, egentligen ligga deni sjelfve lill last, ty eljest tyckes det icke som de kunde föra ett motsatt språk vid den ena riksdagen emot den andra. Jag vill för öfrigt icke bestrida att de åsigter, som den värde motionären här framställt, äro konseqveula ifrån den synpunkt från hvilken han utgår. De stå i sammanhang med hela det system som han försvarar, och utgå ifrån den grundsats ali hålla ned den fattige, att söka göra en så stor klyfta som möjligt emellan de särskildta samhällsklasserna.
Nu är förhållandet annorlunda, ty klafreda Ågården är ett rå- och rörshemman, tillhörigt församlingen, men anslaget till comministerns underhåll; dei em t är Rannäs Holstagård ett Kronans hemman, hvaraf skattemannarätten af Konungen är öfverlålen lill dessa församlingar. Att då eftergifva räntan, d. v. s. att förvandla detta hemman till ett frälsehemman, det tior jag vara olämpligt, utan forde det vara rättast att efterskänka skatte - D e 11 i j J ii 11 i f. m. 331 rällen, hvarigenom delta hemman i godhet och värde kunde motsvara om icke öfverstiga det andra hemmanet. Frih, Cederström: Det lärer förmodligen synas H. o. Ad. skäligen öfverflödigt, att man vidare yttrar sig i [lenna fräga. Hr Danckwardt har förespeglnt oss trefligheten af, att Rannäs Höltagården skulle förfalla till skattevrak, derest icke R. St. skulle vilja afskrifva räntan och förvandla sjelfva hemmanet lill frälse. Han har dä glömt, den värde ledamoten, författningen örn skattevrak, alt nemi. sådana i Sverige ej mer kunna uppkomma; ty om räntan iele utgöres, så förloras besittningsrätten, hemmanet utbjudes på auction oell öfverlemnas till den person, som emottager detsamma mot räntans utgörande. Blir åter ett hemman genom vådeld eller andra detsamma öfvergående olyckshändelser eller genom borlmistade förmåner sä svagt, att det ej kan utgöra räntan, så blir ett slikt hemman förmedladt. Men för alt få ett slut på denna öfverläggning, ber jag att fa fortsätta med några ords uppläsning, derifrån böljandes, der Hr Rosenblad slu'ade, nemi. efter det han åberopat i8io års K. bref angtde hemmanet Hafrida Ågårdens bibehållande af sin rå- och rörs-natur, der det heter: ”meri försam''(ingarne deremot äga att köpa hemmanet Rannäs Holstengården till skaile emot erläggande af tio års ränta och på ”sådant sätt äganderätten lill samma hemman sig förvärfva.”
Då emellertid af allt detta förmenades klart framlysa, att hela den större rörelsens rigtning inom den del af landet, som den norra stambanan jemte en föreningsbana derifrån till den vestra skulle genomskära, och som begränsades af Östersjön, Mälaren och Hjelmaren samt en linie, dragen från sjön Siljan rätt i söder, äfvensom af Gefle-Dala jernväg, ginge i norr och söder, så vore det tydligt, att nämde stambanor måste utläggas så, att de, med iakttagande af denna hufvudrigt.ning, dels genomskure midten af det spannmålsproducerande landet, dels och särdeles med afseende på bergsbruket på det sätt berörde dess distrikt, att de såväl kunde uppsamla större qvantiter, för att aflemna antingen vid Gefle, Strömsholms kanal, någon af Mälarens hamnar eller andra inre segelleder, som ock inom sjelfva distriktet kunde biträda med transport af råämnen, malm och tackjern från grufvor och hyttor till förädlings verkstäder, äfvensom på det sätt, att de underlättade anläggning af större eller mindre bibanor, som kunde dels på kortare väg föra till hamn, dels från aflägsnare, högre upp i landet belägna och mera produktiva bergslagsorter inleda dessas rörelse på stambanorna. Dessa af undersökuings-kommittéen yttrade åsigter instämma med kommitterades egna, och, af dem ledde, hafva kommitterade föreslagit den norra stambanans utläggning vester om Sigtunafjärden samt hennes vidare fortsättning, äfvensom särskildt den föreslagna omvägen af banan öfver Sevalla till Sala föredragits framför den rakare linien från Örsundsbro till Sala just af den orsak, 59 att genom denna, i det hela obetydliga, omväg vunnes den t obestridliga fördelen af en förbindelse uti kortaste rigtning emellan punkterna Örsundsbro, Sala och Westerås.
Enär sålunda det numera blifvit från Stockholms Stads sida ifrågasatt, huruvida och emot hvilka vilkor, Ridderskapet och Adeln skulle vilja afstå större eller mindre del af Riddarhusets gårdstomt, samt de, rörande denna tomts ordnande eller bebyggande uppgjorda här ofvannämnde förslag synas Utskottet icke böra definitivt pröfvas och bedömmas, innan den sålunda väckta 6 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 11. frågan om afstående af berörde tomt blifvit af Ridderskapet och Adeln, afgjord, har Utskottet ansett sig för närvarande icke böra vidtaga annan åtgärd, än att Utskottet härmed till Ridderskapet och Adelns pröfning och afgörande anmäler den hemställan, som, enligt hvad ofvan förmäles, blifvit af Stockholms Stads Drätselnämnd gjord angående upplåtande af meranämnde tomt, eller större eller mindre del af densamma; dervid och då något bestämdt anbud i sådant afseende icke blifvit gjordt, eller ens uppgifvet att tomten vore för något befintligt behof erforderligt, men densamma deremot torde vara oundgänglig för upplörande af för Riddarhuset behöfliga tillbyggnader samt för beredande af den prydlighet åt Riddarhusets närmaste omgifning, som detta palats och dess belägenhet med skäl kunna påkalla, Utskottet anser sig böra hemställa, det Ridderskapet och Adeln måtte förklara sig icke vara hågad att ifrågavarande tomt eller någon del deraf för närvarande afstå. Stockholm den 1 Juni 1866. Reservationer: Af Herr Grefve Oxenstierna, Axel. Vördsamt får jag anmäla min reservation emot de af Utskottet fattade beslut, dels att, utan förordande af något visst af de befintliga förslagen i afseende på den s. k. Riddarhusgårdens ordnande, framlägga dem alla och dervid till Ridderskapet och Adelns afgörande framställa den frågan: huruvida Adeln vore hågad att genom försäljning aflåta någon större eller mindre del af den norr om Riddarhuset belägna tomten, dels att afstyrka Ståndet att aflåta någon den ringaste del af denna tomt.
»Sådana ögon och ögonbryn, och en sådan näsa! Det var den mest förtjusande näsa jag har sett; och hvad han ser god och glad ut!» »Han är också båda delarna», svarade Ebba, som nu sökte efter något på toalettbordet. »Ha ni varit mycket tillsammans?» frågade Hedvig. Hon tänkte icke vidare på hvad hon sade. »Ja, alla ferier på Tärnö», svarade Ebba, som icke kunde finna hvad hon sökte efter. »Men nu är han på möte om somrarna, så att han icke kan komma då.» »Alla mina bästa minnen äro från Tärnö», ljöd det plötsligt i Hedvigs öron, ah ha! — Hedvig såg Ebba i nacken, som hon fortfarande vände emot henne, men det föreföll henne, som om Ebbas små öron voro rödare än vanligt. »Här äro alla mina älsklingsförfattare», sade Ebba, som nu kom och slog sig ned i soffan. »Runeberg, — först och främst Runeberg, — honom har jag i tre upplagor, och så är här Tegnér och Geijer, — och här är Snoilskys dikter; — ja, du vet, jag tycker mest om att läsa mitt eget språk. — Men här har jag också en andaktsbok på franska och några engelska psalmer, som jag tycker mycket om.» De började bläddra i böckerna och turade om att finna och läsa upp de dikter, som de särskildt tyckte om. — Ebba kunde alla sina älsklingsdikter utantill. »Jag har läst dem så många gånger, och jag tycker, att de alldeles uttrycka hvad jag sjelf vill säga, så att det nästan käns, som om jag hade skrifvit dem sjelf», sade hon. »Och jag har ännu aldrig funnit något, som uttrycker, hvad jag sjelf menar», sade Hedvig. »Det sitter här och spänner», hon höll handen för bröstet, »och ibland tänker jag: nu kommer det bestämdt, nu får jag ord derför, men det får jag aldrig.» Hon böjde hufvudet, så att hennes ljusa, burriga hår flöt ned öfver pannan. »Det är kanske inte ditt språk», sade Ebba. »Du kommer bestämdt att rita hvad du vill säga.» »Åh mina ritningar, det är bara skräp! — Nej, jag skulle önska, att jag kunde sjunga! Det skulle vara något annat!» Hon steg hastigt upp.
Jag anhåller om bifall till den Den 23 April f. m. 21 första delen af Utsk:s förslag, men afslag på den af SlatsUtsk. föreslagna skrifvelsen. Jag gör det icke allenast på de skäl, som Frih. Stjerneld anföll, ulan äfven på de grundliga skäl, som af Hr von Troil blifvit framställda i dess reservaiion. Jag kan icke föreställa mig alt R. o. Ad. tillåter sig utlrycka ett sådant misstroende mot Regeringen, som det, hvilket framstår i SlalsUtskts utlät. Jag tror att man bör ega så mycket förtroende till Regeringen, att den icke slösar med Statens medel hvarken i det ena eller andra hänseendet. Här hafva dessutom R. St. redan vid 1840 och 1841 årens riksdag gjort så betydliga inskränkningar i anslaget, att del är renlaf en omöjlighet att misshushålla med detsamma. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Jag instämmer i allo uti det yttrande, som H. Ex. Hr Frih. Stjerneld här för R. o. Ad. låtit upläsa, och derjemte uti hvad reservanten i samma syftning framställt. Jag får blott anmärka, alt jag gör detta med så mycket mera hopp om framgång (i detta Stånd har jag icke ansett någon vara tvifvelaktig), som äfven inom de andra Stånden en mängd reservanter finnas, ibland hvilka Hr Petré, hvilken icke är känd för alt reservera sig emot indragning af Slals-ulgifter. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade alt R. o. Ad. torde linna, all denna punkt, med afseende å dess innehåll och de derom framstälde olika yrkanden, borde blifva föremål för 2:ne serskilda propos:r, samt hemstälde derefter om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i första delen af denna punkt gjorda tillstyrkande, att ifrågavar. hufvudtilels anslag må varda oförändradt till de belopp, som å utlåt, bifogad tabell finnas upförde, af R. St. bifallne. Ropades ja.