Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Dessa skäl äro:" "att Daetoriet, sedan linland oek ä^Iand numera äro krän 8verige akträdde, är beläget pä gränsen mot en kremmande 8tat, oell att, dere8t vid ett uppkommande krig med Haland, en landstigning ak liendtliga trupper skulle kiän Händska 8idan körsökas pä nägon punkt i grannskapet ak Orislekamn, Norrtelje Oevärs-Daetori okelkart klekve en ak klenden8 kor8ta oell iätta8te erökringar"; "att de Osvar, som vid Norrtelje korkärdigas, äro 2 ä 2 t D:dr per streke dyrare än de, som vid Huskvarna Daetori tillverkas; samt "att ett n^tt oell i det inre ak landet beläget Oevärs-Daetori blikvit kor kronans räkning vid Oarl Ou8tak8 8tad anlagdt, dervid tillräcklig sysselsättning kör det närvarande saknas kor de skicklige arbetare i serskilda delar ak gevärs-till verkningen, 8om ujipä Kronans bekostnad blikvit vid de bästa Otrikes Oevärs-K abriker undervisade i de kramsteg oell körbättringar, smides-konsten oelr gevärens sammansättning under senare tider sig tillvunnit. "Det är vid sädana körbällanden jag anser det vara, s^nnerligast i ekonomiskt llänseende, kur Diket kördelagtigt, att Norrtelje Oevärs-Kaotori varder nedlagdt, dä sädant utan betungande vilkor kor 8tgt8-veiket kan tillvägabringas." "Hvad nu beträlkar de ak Bruksegaren i detta akseende gjorda körbebäll, sä torde desamma, i den ordning, lrandliugarne dertill koranleda, ka till lXädigt ökvervägande anmälas."
Man kan visserligen säga, att den verklige beslagaren är försedd med ett tecken, en bricka eller något dylikt; men kan icke strålröfvaren också skaffa sig ett sådant tecken? Det går icke an att stifta sådana lagar. Denna föreslagna författning innefattar, såsom i reservationerna blifvit unfördt, så väl ändring af seglationsordningen som af förpassningsstadgan, och man hade således i rubriken bort fullständigt uttrycka detta, på det man må S5 D« n i April e. m. vtl:i, ull delta förila" gällde förändringar i alla dessa författningar och icke blott i en enda. Hr Prytz liar yrkat den ändring i denna författning, alt beslagare borde befrias från bevillnts utgörande för deras andel i varor och böter. Jag skulle icke hafva något emot detta stadgande, såsom rikligt till sin princip, nemi. att embetsoch tjenstemän icke böra betala bevilln. försina inkomster i och för embete!; men så länge de få betala bevilln., så val för sin lön som sina sportlar, så länge måste viii detta stadgande stå qvar. Jag instämmer likväl med Hr Prytz , att det icke så borde vara. — Hr Prytz har vidare begat t, att de 4$ timmarne, eller skyldigheten för beslagaren att visa det godset inom denna lid inkommit i huset, måtte borttagas. Jag har redan yttrat mig derom och tror, att om, oaktadt grundlagens stadganden och i strid dermed, författning kunde utfärdas, någon viss tid måste för beslagaren i detta fall utsättas, emedan han annars kan vid en husvisitation göra beslag t. ex. på gods som gått i arf, sorn inkommit före den gällande författningens utfärdande o. s. v. I afseende åter på Hr Prytz’ förslag, att beslagaren alltid skulle få 4 af godsets värde, ehvad godsägaren anträffades eller icke, instämmer jag med Hr Rosenblad. Vi måtte väl icke vilja bereda den följd, att inom sjelfva tullljenstemannapersonaien anträffa lurendrejare eller commissiotiärer åt köpmännen, sorn göra beslag på sig sjelfva.
Vida högre är dock den förkofran, som klädesfabrikerna i Norrköping, enligt utdrag ur Kommers-kollegii berättelser, under nedanstående quinquennier vunnit: Arbetare 763; tillverkade alnar 144,876; värde r:dr b:ko 747,043. En dylik förkofran tyckes tillfullo rättfärdiga det högre skydd, som näringen egt, helst då det erkännes, att klädestillverkningen under samma tid betydligen stigit i qvalitet. Den förkofran, som den genom förbud äfven skyddade bomullsväfnaden under de sednare quinquennierne vunnit, torde icke eller vara mindre, ehuru den icke kan exakt uppgifvas. Denna väfnad lärer i Westergöthland, der den hufvudsakligen är husslöjd, nu uppgå lill en årlig tillverkning af omkring 10 millioner alnar, samt sysselsätta 60 å 70,000 menniskor. Också sidenfabrikernes tillverkning har under de sista åren icke obetydligt stigit. — Detta sednare motiv, som utskottet åberopat för borttagande af alla skyddsförbud, torde således, hvad väfverierna åtminstone beträffar, befinnas vara mindre gällande. Det lärer icke kunna bestridas, att stabilitet i tull-lagstiftningen är ett ibland de förnämsta vilkoren för ett lands industriella utveckling, och att således förändringar i denna lagstiftning icke utan ett tvingande behof böra vidtagas. Något sådant behof tyckes icke nu vara förhand. Näringarne och handeln hafva inom vårt land under de 2:ne sista åren vunnit en ganska betydlig förkofran — och hvad tullinkomsten beträffar, på hvilken äfven ett stort afseende måste fästas, så har denna också under de sednare åren i en stark progression tilltagit.
S. D. Till Lag-Utskottet remitterades nu föredragna motioner af: l:o Anders Jonsson från Wermlands län, om förklaring af Kongl. Förordningen den 9 November 1844, angående inteckning af lilstidsstädja och undantagsaftal, m. m.; och 2:o Olof Nilsson från Westerbottens län, angående förändring af Lagens stadgande i 20 Kap. 4 § Byggninga-balken, rörande vattenverks byggande. 60 Prot.-Utdrag den 23 November 1859. Den 25 November. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stals-Ulskotlet nedannämnde den 19 dennes på bordet lagda Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner och Skrifvelser till Rikets Ständer, nemligen: i:o angående Statens jernvägsbyggnader; tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden; 2:o om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, jemte andra dermed sammanhang egande ämnen; tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden; 3:o i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full egande-rätt, mot erbjuden lösen .af det s. k.
Så har barnet en egendomlig styrka att lefva i ögonblick. Från en sida sedt, ligger väl häri ock en svaghet, om man så vill. Men det gör dess lif skönt och rikt. Ett lif som i hvarje af sina ögonblick lefves helt, med full styrka, full kraft — så är barnets lif. Det säger ja helt ut, när det säger ja; och säger det nej, så menar det ock nej. En stor, en lyckosam egenskap finnes nedlagd hos barnet i dess förmåga alt vinna Icärlek. Dess förmåga att gifva kärlek, att sjelft älska är deremot mindre, än hvad vi i allmänhet tänka oss. Barnet under sina tidigare år älskar icke djupt, och det kräfves långa och många dagar och mycken omsorg och kärlek att helt vinna dess hjerta. Men hvilken lycka ligger ej för oss vuxne deruti att kunna gå till våra barn med hela vårt hjertas förtroendefullhet och kärlek! Huru misstänksamt skygge äro vi icke att annars gifva af dessa våra innerligaste och derför ock sårbaraste känslor! V i känna ett brinnande behof att gifva kärlek och mötas åter af sådan, gifva förtroende oeh finna det igen. Men vi frukta att missförstås af den ene, befara att kallt afvisas af den andre. — V i söka med brinnande ängslan igenom hela kretsen af menniskor, som omgifver oss, för att finna ett föremål, dit vi våga gå med vårt hjertas gåfvor, men vi finna intet. En oändlig smärta skär oss i själen, och den kärlek, som skulle så att säga » hålla vattnet öppet » man och man emellan, qvinna och man emellan, den sluta vi inom oss sjelfva i skygg misstro. Då äro barnen vår räddning; till dem våga vi gå utan fruktan att mötas af missförstånd och af likgiltighet. V i egna dem odeladt vår förtroendefulla kärlek; ej minst i detta afseende äro de oss gifna till hjelp och välsignelse! Hur härlig är icke barnets oskuld — dess dyrbaraste prydnad! Jesus af Nazareth sade en gång, att barnets engel oafbrutet vågar se dess fader i himmelen i ansigtet. Skulle månne vår engel — ty äfven vi vuxne hafva väl våra englar — skulle de kunna göra detta?
Jag medgifver gerna, att verkställighetsåtgärder kunna blifva nödvändiga att innefattas i en reglementarisk lag; men att till reglementariska stadganden hänföra garantier för folket, — hvad är det annat, än att öfverlåta åt den ena statsmakten att ensamt afgöra folkets säkerhet; och hafva vi väl rätt dertill, mine herrar? Jag tror det icke, och begär således, att Utsk. ville fästa uppmärksamheten på behofvet alt i den blifvande lagen de garantier till skydd för folket må inlagas, sora motsvara det beskydd man gifvet åt myndig - Den i5 Juli f. m. digheterna. Det förundrar mig så mycket mera, alt roan lian hänföra dessa garantier till reglementariska föreskrifter, som, då Konungen behagade till corn i toen aflåta befallning att inkomma med förslag i detta hänseende, Öfverlemnade K. M. äfven sådana författningar i andra länder, som skulle reda frågan. Bland dem var äfven Preussiska lagen. Vi veta alla, att Preussiska statsskicket är absolut; likväl innebär Preussiska lagen icke blott garantier på den ena sidan, utan äfven på den andra. Man kan fråga mig: hvad menar ni med dessa garantier? De äro flerfalldiga, men för att icke upptaga B. o. Adis tid, och för att gifva ett rik tigt begrepp huru orätt man hänför dem under reglementariska stadganden, vill jag blott uppgifva en eller annan. — I Preussiska lagen fordras, att då upplopp visar sig, åligger det (jag kan möjligen taga vilse i mitt minne, ty jag hade alt genomgå icke blott Preussiska utan äfven Engelska och Fransyska lagarna; men om jag ej bedrager mig var det i den Preussiska , som detta stadgande förekom) chefer för vakter att genast rapportera sådant till commendanten och civil-myndigheten, hvilka båda böra genast infinna sig på stället.
» Jag vill b a r a säga dig, » återtog tant, som nu talade i flygande fläng, » att d u gjorde mig en verklig glädje, Ella, om d u vore en smula vänlig m o t J o h n. senast om en t r e, fyra veckor. » Käre J o h n, » sade tant upplifvad, » nu skall ni hjälpa mig att fundera. » nu gaf h a n mig en sidoblick, » jag k u n d e omöjligt motstå frestelsen. » » Det blir förfärligt tomt efter er, » u t b r a s t tant, i det hon vänligt sköt fram en stol åt h o n o m. » Förfärligt t o m t. Äfven i obetydligheter ville j a g. Med en liten skakning p å hufvudet höjde j a g lätt p å ögonbrynen åt d e n n a tarfliga liknelse. » Det oaktadt började j a g likväl k ä n n a mig orolig oeh nervös. Att han älskar oss för djupt för att vilja göra oss olyckliga i en sammanlefnad, u n d e r hvilken m a n icke ständigt skulle vara ett » harm o n i s k t helt » eller något dylikt vackert och välklingande s a m t p a s s a n d e för tillfället. Med idel s m å l e e n d e n, men k a n s k e något blekare än vanligt, uttryckte h a n lifligt den stora glädje han erfor öfver att vi ändtligen sammanträffade. Han talade och j a g teg. Med en känsla af förstening gick j a g bredvid h o n o m, lik ett slags med rörliga leder sammanfogad m a r m o r - staty. Slutligen höll h a n formligen ett litet föredrag öfver det allvarliga i ä k t e n s k a p s f r å g a n, då det för mannen gäller att försörja en h u s t r u. Milt lynne är icke s å d a n t, att j a g låter mig förtrampas. oeh h a d e af mig själf och mina talanger en » Det var trefligt att vi i afton sammanträfförevisning som. nå, vare det nog sagdt, fade med öfversten. m e d.
Jag vill icke förneka att Öfver-styrelsen kan söka nödiga upplysningar äfven ifrån annat håll, men de gifvas då utan ansvar och detta kan medföra våda både för Banken och de Fullmägtige. O O Riksbankens underordnade tjenstemän stå icke i den närmare beröring med Öfver-styrelsen, att de Fullmägtige om desse kunna ega tillräcklig kännedom. Desse tjenstemän skola icke heller komma i direkt beröring med verkställande Deputerad. Hill. lill IL St. Vili man nu befria Under-styrelsen från skyldigheten att upprätta förslag och låta de sökande anmäla sig omedelbart bos Öfver-styrelsen, så böra väl ändock Kontorscbeferne icke blott en och en tillfälligtvis, utan alla samfäldt och till protokollet, d. ä. kollegialt och officiell, yttra sig öfver de sökandes förtjenst och skicklighet. Huru nödigt detta är både för Verkets och de sökandes trygghet är lätt att inse. Betager man Cheferne allt inflytande på de underordnades befordran, så äro de icke längre verklige förmän och kunna svårligen göras fullt ansvarige för deras verksamhet. Att detta utlåtande gifves kollegialt är så mycket nödigare som icke blott extra-ordinarierne, utan äfven de ordinarie tjenstemännen tjenstgöra än pä en än på en annan afdelning inom Verket. Afven i fråga om vikariater, åtminstone för längre tid. torde icke dessa upplysningar kunna eller böra undvaras; så mycket mindre, som vikariater ofta hafva ett vigligt inflytande på framtida befordran. Möjligtvis kunna flera Under-styrelsens administrativa bestyr öfverflyttas på verkställande Deputerad ; men säkerligen skall han i de allroflesta fall med mera trygghet både för sig och Verket ombesörja dessa, sedan han inhemtat Understyrelsens yttrande. Fullmägtige innehafva icke fasta platser; så väl de som inom dem vald Deputerad kunna ständigt ombytas. Skulle nu Under-styrelsen upphöra, så borttages äfven all kontinuitet i den inre detalj-förvaltningen och all enhet emellan Verkets afdelningar. Frågas då: kari det med den sammansättning Bankens Öfver-styrelse grundlagsenligt eger, vara rådligt och klokt att nu låta Under-styrelsen försvinna och med den enhet och kontinuitet inom Verket?
Utskottets förslag om införande i Chaitae-Sigillalse-Förfaltningen af ett stadgande, sorn bestämmer afgiftens Beräknande för contract, sorn ä landet upprättas emellan jordegare och torpare elier andra personer om några tunnland jord, dervid städja erlägges/förändrades så, att afgiftens beräknande för dylika contract skall bestämmas efter feni procent af den öfverensknmna städj an oeh, dä utöfver städjan pras stationer åtfölja, af prestationernas värde; 6:0 Uti 4 "§• 3 Afdelningen skulle orden: Directionen vid Riddarhuset och öfrige Rikets Ständers Cancellier förändras till; Directionen vid Riddarhuset och Rikets Ständers öfriga Cancellie-D.rectioner. Fy å n Högvördige „ Preste-Standet. S. D. Föredrogs Lag-Vtskottets Memorial, Nio 147 > i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande, N:o 61, öfver yäckta motioner derom, att inteckningshafvare och andre veterlige borgenärer ej mätte behöfva att i anledning af årsstämning deras fordringar angifva; Ståndet lät härvid bero. S. D. Föredrogs å nyo B evillnings-TJ t skottets Utlåtande, M:o 35, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 10, om stämplade pappersafgiften, hvarvid Ståndet stannade i följande beslut: alt rj §.
Till vinnande af närmare samband inom armé-administrationen i allmänhet, har Komitéen föreslagit: att Cheferne för Krigsförvaltningens särskilda embeten må till öfverläggning i förekommande frågor kunna sammankallas af Chefen för Landtförsvarsdepartementet, i närvaro jemväl af endera eller begge Expeditions-cheferne inom Departementet; samt att det inbördes förhållandet emellan ifrågavarande styrelseorganer må, så litet som möjligt, blifva bundet af formela iakttagelser och föreskrifter. General-fålttygmåbtare-embetet skulle hafva: till Chef: General-fälttygmästaren, » Ledamöter: Fälttygmästaren och ett Krigsråd; Generaling enior s-emh etet: till Chef: Chefen för Ingeniör-korpsen, » Ledamöter: Öfversten vid samma korps och ett Krigsråd (samma som i General-fälttygmästare-embetet); General-intendents-embetet,: till Chef: General-intendenten (med General-majors rang), » Ledamöter: å Intendents-afdelningen: Intendenten (med Öfverste-löjtnants rang), ett Krigsråd ; å A flåning s-afdelningen: ett Krigsråd; hvarjemte Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 9 hvarjemte Krigsrådet på Intendents-afdelningen skulle å Aflönings afdelningen deltaga i sådana beslut, som fattas genom omröstning. Vid y emens amma öfverläggningar emellan Krigsförvaltningens alla embeten i gemensamma angelägenheter, föres ordet af äldste Embets-chefen; — och ledamöter äro då de öfrige Embets-cheferne och samtlige Krigsråden. — Föredragande härvid är Krigsrådet på den afdelning, till hvilken målet hörer. — Uti mål, som ej tillhöra viss afdelning, är Krigsrådet vid General-fälttygmästareoch General-ingeniörs-embetena föredragande. I händelse af hinder eller förfall för någon af Embets-cheferne att sina åligganden utöfva, föres styrelsen inom embetet af dess tvänne ledamöter, som föredrao-a ärendena inför hvarandra, såsom vid Landshöfdinge-embetena tillgår.
CommerceCollegium deruti, att enär sistnämnde medel, hvilka till Statsverket levereras och derstädes, lika med uppbördsmedel i allmänhet, utgöra en tillgång till bestridande af Statsverkets utgifter, så graveras ock Control-stämpel-medlen, fastän medelbart, af ifrågavarande utgifter till Control-Contorels aflöning m. m., och synes det icke eller kunna leda till någon fördel, om, med förändring uti den af Kongl. Majit fastställde Stat för Kongl Commerce-Collegium, samma utgifter antingen genast afdrogos från Control-stämpel-medlen, eller ock under någon serskild Titel från Kongl. Stats-Contoret anordnades. Utskottet anser derföre hvad Revisorerne sålunda ifrågaställt icke påfordra någon förändring uti sältet för debiterandet af ifrågavarande utgifter. Förkl. 9) Öfver den i detta Verks Hufvudböcker, alltsedan Sr 1804 under rubrik: Konungens Ensaks-bötesmedel, upptagne och till år 1829 utbalencerade skuld till ett belopp af 31 ,^41 R:dr 4 sk. 11 r:st., skall Utskottet sig yttra uti serskildt utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om samma medels afskrifning, och beträffande öfrige af Revisorerne vid Räkenskapen anmälde omständigheter, så äro desamma af Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet fullständigt utredde och föranleda således e] till någon åtgärd. Kongl. Invalid-Inrättningen cl Ulriksdahl. §. 45. Förkl. 3i.) Till frågan om de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands Län oredovisade gratificationsmedel, hvilka äfven i i83o års räkenskaper balanceras, återkommer Utskottet vid granskningen af Invalid-Inrättningens räkenskaper för år 1831. §. 46.
Dessa båda platser måste dock vara upptagna, när tillsättande af bivagn kan ifrågakomma, och den afgift af 1 R:dr 80 öre per mil, som då för dem inflyter, är i stället påräknad att betacka den del af bivagnskostnaden, som icke ersättes af dermed befordrade resandes platsafgift. Till närmare upplysning i detta hänseende torde böra erinras, att, med beräkning af samma hästoch vagnslega, som för extrapost, en fyrsitsig bivagn för 2 hästar kostar 3 R:dr 70 öre per mil. Om den medför allenast en resande, hvilken för sin plats har att betala, likasom i hufvudvagnen, 1 R:dr pr mil, uppkommer alltså en förlust af 90 öre. Aro åter två eller flere platser i bivagnen upptagna, förorsakar tillsättandet deraf icke någon kostnad utöfver den för postoch personbefordringen beräknade, hvaremot, om de medföljande resandes antal uppgår till fyra, eller så många som, under förutsättning att deras packgods kan läggas på hufvudvagnen, kunna, med beräkning af 450 skålpunds tyngd på hvarje häst, bivagnen medfölja, en verklig vinst på bivagnsbefordringen af 30 öre pr mil uppkommer. Då för öfrigt de opåräknade platserna i hufvudvagnen ofta måste vara upptagna, utan att bivagn behöfver tillsättas, torde, om också bivagnsbefordringen icke skulle bära sig sjelf, hvilket ej är otänkbart, åtminstone med säkerhet kunna antagas, att någon på den gjorda kostnadsberäkningen inverkande förlust icke deraf kan blifva en följd. 15) Enligt nu gällande föreskrifter, må ingen lägga större tyngd på en häst, än 1 skeppund, men, huruvida de åkandes tyngd härvid är inberäknad eller icke, finnes ej uttryckligen bestämdt.
– Ja, och John Hall låter sina bodtrampare komma till samma taffel som prinsen, hvilken lär högeligen förundra sig öfver slik etikett. – Tror du, att det gick så juste till hos landshöfding Carpelan i går? Det är nog en lycka, att prinsen i afton gästar kommendanten Ehrenström, i annat fall måste han medtaga en mindre favorabel impression af sin vistelse i Götheborg. Tillställningen hos landshöfdingen vimlade af en mängd ridikyla episoder. Constance knäppte båda armarne om sitt ena knä, som hon kastat öfver det andra. Det var hennes favoritställning, när hon var intresserad. – Sätt dig ner och berätta, käre pappa, sade hon och nickade mot den hvita, låga taburetten midt emot sin. Det knakade under taburetten, när baron Koskull flyttade den närmare sin dotter. Han såg efter hvad det kunde vara. – Är det för större kommoditets skull, som du prefererar att ha dina sysaker här på golfvet? frågade han och plockade upp den ena saxhalfvan. – Det kan ju anses som en förberedelse till det giftermål, du åstundar – jag ställer om mitt hus à la John Hall. Baron Koskull gjorde en rörelse. – Bevars, bevars, tro inte, att jag ämnar gifta mig med honom! Nå, berätta! Hur gick det till hos landshöfdingens? – Fullständigt ridikylt. Man lär sig inte hofseder i Uleåborg. Du känner landshöfdingens franska. Den är hemgjord som allt annat där i huset. Fru Ehrenström var den fjärde i prinsens whistparti, och hon har gifvit mig en hel del detaljer, som sannerligen ... Carpelan hade läst öfver det tal, hvarmed han skulle komplimentera prinsen, men råkade icke desto mindre uttrycka sig ganska oanständigt. – Som till exempel – – Till exempel – Tiens! Han underrättade prinsen, att han var enceint i stället för enchanté. Constance skrattade, så att groparne i kinden blefvo synliga. – Nå, hur tog prinsen den remarkabla notisen? – Han låtsade inte därom.
Hrr Gr. Jac. Hamiltons, Frih. Oxenstjernas, Frih. Åkerlijelms, Frih. von Knorrings och Hr Edenhjelms, samt Kyrkoherden Bergwalls, Prosten Sundelii och Prosten Gahnes, jemte Hrr Norins, Westmans och Rydins inom Utsk. gjorda reservationer, pag. 26 af betänk., äfvensom Gr. Posses, pag. 28, äro att hänföra till vissa delar af detta maktpåliggande ämne. §§ 4g lill och med 86. 87 till och med m, samt 124, 125, 126 och 127. I hänseende till dessa §§:r, handlande om Taxer.comite'er på landet och i städerna samt deras sammansättning, verkningskrets och göromål, och om ändringssökande i taxerings-och debiteringsmål samt besvär öfver ådömda böter, 364 Den ag Maj. äger den allm. anmärkn. rum, att de delvis innehålla föreskrifter, som tillhöra den ekonomiska lagstiftningen, oell måhända äfven civil—lagstiftningen; och för sådana delar åberopar jag vördsamt hvad derom redan är framstaldt och påyrkadt uti inledningen till detta mitt anförande. Dessutom får jag särskildt tillägga, vid pag. 4o. § 5o. Hit kan specielt hänföras hvad jag före detta upplyst och anmärkt om den gamla minimi-tariffens felaktighet och otillämplighet, samt om nödvändigheten af, att den noga granskas och ändamålsenligt förändras, innan den varder fastställd till efterrättelse vid blifvande taxeringar. Uti ingendera af dessa är uttryckligen sagdt, att Taxerings-comite'erna på landet skola organiseras pastoratsvis; men detta tyckes dock vara meningen, enär 54 $:n uppställer såsom undantag: ”vilja flera pastorater förena sig om en Taxer.comite', vare ”sådant tillåtet.”
Directionen, emot till Banco-Fullmägtige aflemnadt Hypothek af Inteckningar i Bruksoch Landtegendomar, skulle äga att, så snart berörde inteckningsbandlingar, efter deraf bos Commissarierne i Bankens Låne-Cancellie föregången enahanda pröfning, som de handlingar, hvilka Directionen hypotliicerat i Banken, såsom säkerhet för derstädes erhållet Cassa-Creditiv, blifvit af Banco-Fullmägtige godkände, från Banken uppbära ett räntefritt förskott, motsvarande beloppet af det derför lemnade hypothek , dock icke öfverstigande 1,000,000 R:dr B:co, hvilket förskott skulle få lyftas på en gång elier i flera poster; och hvarefter hvarje i Banken aflemnad andel å lefveransen, skulle gå i afräkning å hvad som å förskottssumman kunde vara lyftadt, med rättighet för Directionen, aLt genast, efter i Banken skedd uppvägning och befunnen riktighet, utbekomma hvad öfverskott, som å det lefvererade kunde uppkomma, efter liqvid af den lyftade förskottssumman ; hvarjemte, uti samtelige Contracten_, blifvit stadgadt, att, derest den åtagna lefveransen icke, inom utsatt tid, fullgjordes, till Banken genast — 18 — skulle återbetalas hvad utaf det lyftade förskottsbeloppet funnes oguldet, med ränta till sex för hundradet årligen, från lyftnings-till återbetalningsdagarne; och inhämtas af de hos Banco-Fullmägtige förde särskilde Protocoli, i frågor, rörande reella fondens förstärkning, att omförmälde trenne Contracter numera blifvit, medelst lefverans af Silfver, fullgjorde.