Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enskiftesförfattningarne varit byggde på samma princip, fastän de, i afseende på deruti föreskrifne former för Landtmätarens handlingssätt, ägotaxeringen, Rättegångsordningen, med mera, i större eller mindre man äro skiljaktige från hvad derom för Storskiftesdelningar blifvit stadgadt; enär Motioner derom blifvit väckte, att berörde Enskiftesdelningar helt och hållit skulle i en del Provinser upphöra och nyssbesagde författningar för dem icke vara gällande; och enär tillika blifvit yrkadt att i allmänhet Konungens Befallningshafvandes befattning med Enskiftesmål och deruti ägande Domsrätt måtte upphöra; så hafva Utskotten, som funnit skäl att erkänna vigten af berörde framställningar, insett det deraf blifva en klar följd, att Utskotten borde,-vid det de företogo sig att föreslå förändring uti Enskiftesförfattningarne, tillika för ägodelningar ? 636 Lagoch Besvärs-Utsfiottens Betäniandenl allmänhet uppgöra ett så beskaffiidt förslag, hvarigenom stadganderne derom, ina bringas till enhet, och de olägenheter, å så val eria som andra sidan, undanrödja», hvilka nu äro öfverklagade, såsom härflytände af de skiljajctige delningssätten i Enskifte och Storskifte, jemte hvad för hvarje af dem är till iakttagande föreskrifvit. Då Utskotten i berörde afseende tillstyrkt; att Ssorskiftes-*och Enskiftesförrättningarne blifva sammanförde till en och samma förrättning; att således blott ett enda delningssätt af ägor Hemmansdelägare och Byamän emellan må vara gällande med lika handlingssätt af Landtmätaren och enahanda Rättegångsordning vid utförande af tvister om berörde delningar:: att till' afbojande ej mindre af den våda, som kan uppstå för en noggrann och tillförlitlig pröfning af tvister om e* 1 sk i f te s de lii in g a r, genom deras upptagande och afdömande utaf Konungens Befallningshafvande, hvilka, mestadels sk
Vidkommande åter de för Ljus, Wed, samt Skrifmaterialier bestådde 4a,340 K:dr, så, emedan denna summa icke funnits svarande emot behofvet, men bristen deruti för de g:ne sista åren per medium uppgått till 12,373 R:dr 40 sk., hafva Riksens Ständer, vid sådant förhållande, hvartill högre pris, särdeles å Wed, egentligen föranledt, velat förhöja sistnämnde anslag till 50,000 R:dr. 18:0. Slutligen har E. K. M., uti Dess Nådiga Proposition, med tillkännagifvaridc, att den för Minister - Staten anslagna summa af go,ooo R:dr Hamb. Banco varit för ändamålet otillräcklig, ehuru E. K. M. dertill användt det bidrag, som Konunga-Riket Norrige till CabinettsCassan lemnar, samt att, till fyllnad af bristen, äfvensom till Courir-kostnader samt flere Extra och hemliga Ministeriella utgifter, årligen omkring 40,000 Rjdr i samma mynt måst anvisas på extra Utgifts-fonden, som dessutom blifvit belastad med Resepénningar och Presenter af Diplomatisk beskaffenhet, föreslagit, att allt hvad i förenämnde afseende erfordrades måtte till Andra Hufvud-Titeln öfverflyttas uti Hamburger Banco, och att Riksens Ständer, såsom tillgång för extra och hemliga Ministeriella utgifter, ville anslå 50,000 R:dr Hamb. Banco, med vilkor, att alla extra Ministeriella kostnader af hvad namn som helst, borde, emot underdånig redovisning inför E. K, M., af berörde tillgång bestridas, samt att deremot extra utgifts-fonden 656 TJnlerdaniga. Skrifve!serl blefve minskad till 50,000 Rtdr; Hvarjemte’ och i enlighet med hvad E. K. Mits Nådiga Proposition innehåller, '■ett generelt Förslag ä erforderlige
M:l likväl funnit sig böra för berörde ändamål ånyo äska, till personalens underhåll, befälets aflöning deri inbegripen R:dr 37,500: till vidmakthållande af nödiga sängoch husgcråds persedlar m. m » 2,500: qqq. samt tillika begärt, att kostnaden för nyssnämnda persedlars anskaffande, uppgående till omkring 24,000 R:dr, mätte af första års-anslaget för Inslruktions-kompaniernas underhäll få bestridas, på det alt särskildt anslag dertill icke skulle blifva behöfligt; hvarjemte E. K. Al:t fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, alt, då afgången af manskap inom vissa regementen af ladelia infanteriet och följaktligen äfven antalet rekryter under de sednare åren i allmänhet varit större, än tillförene, underhålls-beräkningen måst derefter rättas, ehuru det begärda anslaget derigenom utfallit något högre, än som vid föregående riksdagar varit ifrågasatt. Rikets Ständer hafva tagit delta ärende i öfvervägande, men funnit sig icke böra bifalla hvad E. K. M:t sålunda i Nåder föreslagit. 7:o. Med anledning af E. K. M:ts derom gjorda Nådiga framställning och i enlighet med hvad vid föregående riksdagar jemväl medgifvils, hafva Rikets Ständer bifallit, V Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N.o 129. 273 ralin, att, till betäckande af de, genom Södra Bataljonens af Bohus läns regemente år 1851 af E. K. M:t än vidare på 10 år i Nåder medgifna förändring till roteradt Infanteri, för Slats-verket uppkomne kostnader, öfverskottet af de indelnings-räntor, hvilka förut ingått ensamt till nämnda Bataljons rusthållare, må, såsom hittills och så länge omförmälde förändring kommer att fortfara, ställas till E. K. S:o. Uppå E. K. M:ts vid förra riksdagen gjorda Nådiga framställning, blef anslaget till ersättning för utöfver mnrheqånqs-priset
Han stannade ett par sekunder utanför kommendörens namnskylt för att hemta andan; så tryckte han på knappen. En liten kammarsnärta öppnade. »Är kommendören hemma?» »Nej. Men frun — kanske det går an?» Majoren tog fram sitt kort, snärtan aflägsnade sig för att anmäla, och han stod ensam i entréen med en känsla af obehag. Det var länge, sedan han gjort någon visit i staden — på landet var det helt annorlunda: man kom i vagn och man blef mottagen; man behöfde icke stå och vänta i entréen Kanske kom han olägligt? Herrskapet skulle antagligen bort på aftonen; man skulle taga emot honom höfligt och längta efter att han skulle gå. Medan han stod der, öppnades en sidodörr, och ett rödt yrvaket ansigte med grått hår och grå polisonger stirrade ut. Majoren gick ett par steg fram: »God dag, Kristoffer. Du känner väl inte igen mig?» Kristoffer strök sig öfver ansigtet med afvigsidan af sin hand, och den gamla sjöbjörnsfysionomien lyste upp. »Sixten! Du här! —» Innan majoren visste ordet af låg han kraftigt omsluten af ett par bastanta armar, sluten intill vännens breda bröst. Denna välkomsthelsning var så öfverväldigande, att majoren fick tårar i ögonen. Den gamle sjömannen var sig åtminstone lik; han hade icke förändrats! Nu kom också frun till, synbart glad öfver återseendet. Majoren tillbringade några angenäma timmar i dessa båda älskvärda menniskors sällskap. På aftonen gingo herrarne ut för att söka upp generaldirektören och taga honom med sig. Kommendören hade förtroligt stuckit sin hand under majorens arm. Då de svängde om hörnet vid operan, befunno de sig plötsligt ansigte mot ansigte med en reslig figur i allmogedrägt. Han helsade kommendören med en nick och en nästan beskyddande vink at sin stora hand. Kommendören tog på sig sin vänligaste min och nickade igen; instinktlikt drog han sin hand bort från majorens arm. »Hur står det till med bror?» ropade dannemannen i förbigående. »Jo tack. Hur mår bror sjelf?» »Åhjo. Det knallar. Dermed hade de hunnit förbi hvarandra.
Proposition M 29. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 27 Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Statsråden Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle. Björnstjerna och Malmsten. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående öfverlåtande åt Strömsholms nya kanalbolag af eganderätten till en jordrymd från Strömsholms kungsladugård och Stuteri. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder, gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde, alt nådig proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 30. Ank. till exp.-Utsk. d. 7 Nov. 1859. kl. 2 e. m. Kongl. Majlis nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; Gifven Stockholms Slott den 21 Oktober 1859.
Härvid förekommer val, att medelpriset å den uti kronouppbörden för åren 1861 — 1863 under inkomsttitlarne, ordinarie ränta, tiondespanmål, hästvakansspanmål och arrendemedel influtna spanmål, enligt veskställd utredning, uppgått ti'l 2 R:dr 21 öre för kubikfoten; men då riksmarkegångspriset för kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, som år 1863 bestämdes till 2 R:dr 27 öre, sedermera nedgått, så att det år 1864 fastställdes lill 2 R:dr 10 öre, och 1865 till blott 1 R:dr 71 öre, eller i medeltal för dessa tre år till 2 R:dr 3 öre synes anledning ej förefinnas att höja ifrågavarande pris utöfver det föreslagna jemna beloppet, hvarunder detsamma ej heller för närvarande torde böra nedsättas, helst det tioåriga medelmarkegåogspnset, som år 1864 utgjorde 2 R:dr 3 öre för kubikfoten, icke i väsendtlig mån rubbas af en tilläfventyrs lägre årsmarkegång Utskottet får alltså tillstyrka, att priset å spanmål, vid beräkningen af Statsverkets inkomster för nu förestående statsreglering må, på sätt Kongl. Majit i nåder föreslagit, bibehållas vid förut bestämdt belopp af 2 R:dr för kubikfoten. Utskottet öfvergår härefter till beräkningen af de Ordinarie eller ständiga inkomsterna: 1:o ordinarie räntan, hvilken innefattar ej mindre den grundränta, som tillförene under flera olika benämningar ålegat hemman och lägenheter m. m„ men enligt Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 förvandlats dels 'till penningar, dels till ett inskränkt antal persedlar, olika för särskilda orter, än äfven den s. k. afradsspanmålen, eller den Kronan behållna andel af den uti ordinarie räntan ingående spanmålen, som förut varit upptagen under särskild rubrik, är antingen på vissa embetsoch tjenstemän, stater och inrättningar indelad, eller ock Kronan behållen. Den förstnämnda delen af denna inkomst blef vid sistlidne riksdag beräknad till 2,709,400 R:dr. Från denna summa har dock Kongl.
Han kunde icke i de obestämde uttryck, till öfwerlemnande ät Konungens Nädiga godtfinnande inse gränsornc för detsamma, men trodde, att de mvjcligen skulle kunna utsträckas till ämnen, för hwilkas behandling Regerings - Lagarne om ordningen och sattet annorlunda förcstriswq, i hwilka han likwäl ej ansäg Riksens Ständer berättigade, alt nu mcdgifwa näsen ändring till uplätande af dest rätt 8t Konungen, och hwarföre, han icke kunde till hwad föreslagit är, sitt bifall lemna, Herr Grefwe» och Landt-Marskalken, för» rnälfe, det han icke sä fattat Friherre klsmiltons Motion, utan ansäge meningen wara, att, sedan Preste-Ständer förklarat sig antaga Oeconomie-Utskyttets Betänkande, .med tilläggning att endast öfwerlemna till Konungen sina förut föreflagne Modificationer i form af underdäniga önskningar hwarä Ständet hoppades, att KonglMaj-t ställe täckas göra Nädigt afseende, Ridderstapet och Adeln, som Den 26 Apri!, , 969 förut till alla delar gillat Betänkandet, mätte accedera till öfwerlemnande at Konungens ölädiga aflcenhe af sä wäl Prcste.Ständets, son, hwarie Riko-LtändS såsom önskningar framstälde Modist ationcr, och de dos R>do>rstapet och Adeln wid Betänkandet gjorda anmärkningar oäqkwen kunna under en lika sorm Hans Mauts prö ning underställas : frägandes Herr Grefwe» och Landt - Marstal. ten om icke Nidderstapet och Adeln bedagade F iherre Motion salunda förklarad bifalla, och i händelse af bifall härtill, de öfrige Rcspective Ständen genast genom en ny Deputation om delta sitt befluc uns herrätta, ^Bifölls, Friherre lVlsnneibeim: Som jag redan förliden gärs
Maj:t tagit denna fråga i nådigt öfvervägande; och då, enligt hvad handlingarne utvisa, Rönö församling, hvars kyrka och kyrkogård på alla sidor omgifvas af Rönö kungsgårds egor, icke kan få sitt ådagalagda behof af utvidgad begrafningsplats och af jordland för sin folkskolelärare på ändamålsenligt sätt afhulpet annorledes än genom den begärda jordafsöndringen från kungsgården, vill Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegium och öfrige vederbörande tillstyrkt, härmed föreslå Rikets Ständer, att för ofvanberörda ändamål må af Rönö kungsgårds egor för alltid till Rönö församling från midfastan 1868 upplåtas ifrågavarande 24,3 kappland åker, emot skyldighet för församlingen att härför till Kronan erlägga årlig afgäld, hvilken bör bestämmas på sätt och i den ordning Kongl. Förordningen den 6 Augusti 1864 föreskrifver; kommande de till ärendet hörande handlingar att tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning ärendet varder öfverlemnadt. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CAEL. F. F. Carlson. 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition Jfå 56. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-År enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 21 December 1865. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Carlson till justering nedannämnda, enligt Kongl. Maj:ts uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj ris nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 2:o.
Efter dessa principer skulle lånefonder blifva välgörande och svara emot deras bestämmelse j förtroende skulle uppkomma, då LåneBanken med full garanti af Ständers be* slut, till utlåning emottog de stora summor, som nu ligga dålde under misstroendets täckelse. Dan 24 Felmar ii, N:o 2. Herr Montgommevis, Gujlaf: Kongl. Maj:ts Nådiga påbud af dan ig Augusti 1819 om skjutslegans förhöjande ifrån 12 till i6 skillingar hade till bevekelsegrund den tillfälliga foderbristen, hvarföre äfven för^ böjningen, såsom orden lyda, tilis vidare skulle äga rum. Detta tills vidare fortfar ännu och har så"? ledes, oaktadt motiverne dertill upphört både under de efterföljande årens ymniga foderskörd och dttta års icke klandervärde, efter sorn enligt ett yttrande här: jolk och kreatur> icke sakna foda, sträckt sig längre än man med skäl väniadt, så mycket häildre, som hvarken jord-> brukaren, eller staten, eller de resande deraf draga någon fördel, utan tvärtom efter mist fanka, en gemensam förlust och olägenhet, Jordbrukaren, hvaribland jag inberäkna? Gästgifvare och de skjutsande, förlorar på den förhöjda skjutslegan i mer än ett afseende; 1:0 derigenom att alla Erobetgoch Tjenstemän såsom Domare, Kronobetjent®, Läkare rn* m. hvilka af allmogen anlitas eller för dess skull färdas, måste betalas efter den dryga skjutslegan, som i en betydlig mån förhöjer den kostnad som jordbrukaren åt dessa så ofta är tvungen att erlägga. 2:0
Den lilla drickspenning som under namn föring nu lemnäs sjöfolk, är af den ringa betydenhet, att den på hyrorna icke något inverkar, men är deremot för pensionskassan af destomera vigt. Denna kassa är i allmänhet mycket anlitad, enär sjömän gemenligen icke tänka på ålderdomen och i de yngre åren sällan samla någon förmögenhet, och af dessa skäl tillstyrker jag det här föreslagna bidraget till pensionsinrättningen. Hr von Hartmansdorff: Jag bestrider icke nyttan af inrättningen. Jag har endast yttrat, att jag icke har mig bekant i hvad mån skeppsredare kunna bära de förhöjda afgifter, sorn enl. Utsk:s förslag skola dem drabba. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag till und. skrifvelse ang:de föringsmedlen, ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. 8:o Det i betänk, pag. 73 förekommande f örslag till und. skrifvelse, rör:de partiella tull-lindringar. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke godkänna Utsk:s förslag och ehuru jag visserligen anser den Svenska sjöfarten ganska betydlig, tror jag likväl, att den icke hunnit den höjd, hvartill den - Den 5 Juni e. m. 457 samma med vårt läge och våra tillgångar bör kunna nppdrifvas. Utsk. säger, att ifrågavar:de tull-lindringar gifva handeln en konstlad rigtning. Jag bekänner, att jag icke kan ingå på en sådan sats, enär, enl. min åsigt, man ej får betrakta handeln i och för sig sjelf, utan hela rikets industri, eller den eea näringen i samband med den andra.
Roade de honom icke, så gjorde han heller just ingenting märkvärdigt af dem. Till denna kategori hör hans Cornélius i » Nürnbergerdockan », hvari han efterträdde Uddman, men der man föga märkte något af hans annars så kraftiga humor. » Löpar-nisse » i » Vermländingarne » var han nog icke olifvad för, men, i motsats mot hans många biografer, måste jag tillstå, att han här just icke åstadkom någonting vidare roligt, man må nu för öfrigt alldeles taga ur räkningen de verkligen dråpliga föregångare han hade i denna rol. Fysikerprofessor Spalanzani i » Hoffmans sagor », en af hans sista uppgifter å operascenen, led äfven den af en anmärkningsvärd torrhet, hvilket till och med märkes vid en jemförelse af hur det partiet framställes med dess nuvarande rollbesättning. Men till gengäld har Pelle Janzon producerat många verkligt ypperliga framställningar som icke så snart skola förgätas. Man erinre sig endast sådana prakttyper som hans Vulcanus i » Philemon och Baucis », der han lyckades åstadkomma ett riktigt ideal af fulhet, och der det alldeles snedvridna i ansigte och figur, den oberäkneliga gängligheten i rörelsen, den vresiga skadeglädjen, sällsamt parad med godmodig hjelpsamhet tillsammans bildade ett original af kostlighet, eller hans på en gång militäriskt barske och varmhjertade Sulpice i » Regementets dotter », hans lifligt spänstige och smidige Gritzenko i » Nordens stjerna » eller hans Dulcamara i » Kärleksdrycken », der han till och med gick upp mot Uddman i sjelfbelåten galghumor. I tacksamt minne böra äfven ihågkommas några af hans ypperliga orientaliska figurer: den kärleks varme Baskir i » Lalla Rookh », uppsy ningsmannen Zizel i » Konung för en dag » samt Aboulifar (förut nämnd här ofvan).
Följden blir den, att man bestämmer en högre eller lägre afgift för dem, som på lazaretterna intagas, hvilken vid länslazarelterna kan uppgå ända lill sk. om dagen för hvarje sjuk. Under sådana förhållanden är det klart, att ingen församling gerna går in på, att skicka in ett fattighjon till lazarettet, det må vara huru mycket som helst i behof af lazaretlsvården, emedan det för församlingen skulle medföra en alltför dryg kostnad, och mänga, som hafva råd att betala, draga sig slutligen tillbaka för en afgift, som blir för myckel tryckande. Om deremot, genom en öfver hela districlet utgående personel afgift, tillgången på medel för lazaretternas utgifter beredes, sä blir denna utgift för ingen tryckande, och inrättningen kan uppträda såsom en verklig välgörenhetsinrättning. Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville förena sig med PresteSt. uti dess beslut i denna del. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Jag anhåller att få förena mig med Frih. Hermelin och Hr von Hartmansdorff uti deras yrkande, att den förut lill 5 sk. utgående och nu till samma belopp af Utsk. föreslagna maximiafgiftcn måtte, på sätt PresteSt. redan beslutit, höjas till 6 sk., af den orsak, att då della ämne utgjorde föremål för öfverläggning inom Utsk., upplystes, alt i de län, der curhusdistriclerna blifvit sönderdelade, denna maximiafgifl icke varit tillräcklig, och att det således pä några ställen vore nödigt att öka denna afgift. Frih. Hermelin: Jag har begärt ordet för att besvara ett yttrande af en viird talare här, sorn trott sig höra, att jag yrkat ett ovillkorligt utgående lill 6 sk. af denna afgift, ulan all modificaliou. Jag började milt anförande med all åberopa Utsk:s förslag, men gjorde deruti den ändringen, alt jag utbytte 390 Pen 22 Januari e. m. siffran 5 emot 6. Jag tror således, att jag i mitt första anförande var tillräckligt tydlig, för att icke blifva missförstådd. Frih. Raab, Adam Christian:
W:« Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Maj 1860, kl. 11 f. m Utlåtande, i anledning af väckt motion om låne-understöd till skolbyggnad i Luleå. (R. A.) Sedan Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, med afseende å behofvet att At läroverken i Norrbotten gifva en större omfattning, beslutat att för endera af skolorna i städerna Piteå eller Luleå antaga en lärarestat, bestående af Rektor och 7 kolleger, och att för det andra läroverket skulle, utom Rektor, 1 kollega å stat uppföras, samt Kongl. Majrt, till hvars afgörande blifvit öfverlemnadt hvilketdera läroverket skulle erhålla den större lärare-personalen, i nåder bestämt att det större läroverket skulle upprättas i Luleå, har, på sätt Hurr Brun, i en hos Borgare-Ståndet väckt, motion erinrat, för denna kommun inträdt förbindelse att sörja för det nya läroverkets förseende med fullt ändamålsenlig undervisningslokal, för hvilket ändamål ett nytt skolhus vore af nöden, enär det förut befintliga för sitt iståndsättande och lämpande till den utvidgade undervisningen skulle erfordra alltför stora kostnader, utan att ändock motsvara Stats-UIskottets Utlåtande N:o 108. 11 tidens fordringar. Då det understöd från stiftets byggnadskassa, som i dylika fall alltid kommit andra städer inom stiftet till del och hvarpå således äfven Luleå gjort anspråk, blifvit staden förvägradt, samt dessutom kommunens tillgångar genom andra samtidiga större byggnadsoch arbetsföretag blifvit strängt anlitade under en tid, då allmänna välmågan betydligt lidit af de rubbningar i alla affärsförhållanden, hvilka icke minst drabbat ifrågavarande ort, hade likväl denna nya förbindelse ej kunnat annat än blifva i hög grad betungande för den ringa kommunen, som endast utgjordes af 1,350 innevånare, af hvilka högst få egde någon egentlig förmögenhet.
St. fått emottaga framställningar om ökade anslag till Gardes-reg:tene; dessa framställningar hafva hos Sländerne rönt mer och mindre framgång:” i fall icke påpekande af detta skall utgöra en ren persifflage, så får jag förklara det jag ej vet hvad detta ”mer eller mindre framgång” skall betyda: men som skäl förekommer: ”Till ådagaläggande deraf torde Utsk. få omnämna att vid 1828—1830 årens riksdag, beviljades tillökning i anslagen för Svea Lifgarde med 5,390 r:dr samt för Andra Lifgardet med 5,500 r:dr, till förbättrande hufvudsakligen af underbefälets löner samt mathållningen”. För att icke göra mig skyldig lill misstag vill jag nämna att jag för ögonblicket ej minnes, hvad underbefälets löner utgjorde åren 1829 och 1830 — men hvad jag mycket väl minnes, det är alt med denna tillökning som antydes, utgör underofficerens lön 15 r:dr i månaden, eller något mindre än hvad något hvar på delta rum gifver sin betjent i lön. Detta är de förmåner som Gardes-reg:tene från Sländernes sida hafva åtnjutit. Nu kommer jag till motivcrue, som Utsk. framställt för sitt afslag; Utsk. säger: ”då på hvarje kompani finnas 2:ne officerare, hvilket synes vara tillräckligt för värden om beklädnadsoch remtygs-persedlar m. m. och den närmaste tillsynen öfver manskapet bör af dem, med det verksamma biträde, som af distinktionskorporalerne och vice-korporalerne är att påräkna, ulan svårighet kunna handhafvas. I det första instämmer jag fullkomligen med StatsUtsk. d. v. s. att jag anser de tvä på Stat varande under-officerarne alldeles tillläcklige för vården om beklädnadsoch remtygs-persedlar, ja, jag vill gå än längre, och påstå att en kan vara tillräcklig, af den orsak att dessa persedlar äro på passevolance och att således kompani-cheferne sjelfve få bidraga till tillsynen deröfver.