Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu har visserligen till stöd för Jonas Jonassons framställning blifvit anfördt, att Staten redan tillerkänt vissa öfverroterade hemman i Kronobergs län en bestämd ersättning, och att motionen endast går ut på en sådan tillämpning af denna Statens ersättningsskyldighet, att godtgörelsen icke så ofullständigt, som förmenas vara händelsen, motsvarar värdet af hvad som skulle ersättas. Men då motionären, såsom bevis för otillräckligheten af berörda ersättning, inför Utskottet upptett en debetsedel å kronoutskylder, utvisande, att en hemmansdel om J:deis mantal, deltagande, enligt uppgift, efter nämnda skattetal uti knektehållet för en rote, som består af 1 J mantal, fått sig krediterad s. k. svagrotehjelp till belopp af allenast 84 öre, föranlåtes Utskottet, på grund af hvad ofvan är utredt, att nemligen svagrotehjelpen sedan år 1829 skall utgå med 2§ tunna spanmäl, hälften råg och hälften korn, per mantal, efter markegångspris, antaga, att berörda förhållande måste bero af något misstag, hvars orsak bör genom undersökning af vederbörande myndigheter kunna uppdagas, men som Utskottet ej är i tillfälle förklara. Slutligen anser sig Utskottet, med anledning deraf att framställning^ om lindring i roteringsbesväret för provinsen Småland så ofta vid riksdagarna återkommer, böra upplysa, att, om man tager i betraktande icke roteringen ensam för sig, utan grundskatterna i allmänhet, nämnda provins, enligt hvad inom Utskottet blifvit visadt, är vida bättre lottad än flera andra landskap, företrädesvis Mälareprovinserna, och att i fråga om ojemnhet i dessa skatters fördelning missförhållandet är, ehvad man antager mantalet eller taxeringsvärdet till måttstock, ojemförligt större i sistberörda provinser än i den förstnämnda. Sålunda har inom Utskottet blifvit ådagalagdt, att medan de inför Utskottet såsom svagaste uppgifna rotehemman i Kronobergs län, med taxeringsvärden af 20,000 R:dr och deröfver lör helt mantal räknadt, draga omkring 100
Hennes drag voro fasansfulla, och i stället för hår ringlade sig ormar kring hennes ansikte. Ingen kunde möta dessa drag utan att blifva till sten, ty detta ansikte var ingenting annat än allt ondt som segrat, alla förhoppningar som grusats, alla tvifvel som fått rätt, alla skurkstreck, som lyckats, all kärlek, som lönats med trolöshet, all synd, allt brott, all skam, som triumferat sedan tidernas tider. Hjälten hette Perseus, och han var nog stark att vända bort sina ögon och blott se i sin spegelblanka sköld, som han sträckte mot vidundret. Han såg det onda, men icke i all dess fasa. Då högg han dess hufvud af, och sedan fanns ej för honom allt detta, som hindrade, kväfde, förstenade och förfrös. Sedan var honom intet dåd för stort, intet motstånd oöfvervinneligt. Och sedan bar han försteningens drag som segertecken på sin sköld. Men hvarje tid har sitt Medusahufvud, som stirrar sig till mötes. Och hvarje människa har sitt. De plumpa, de krassa, de loja önska ej ens att hugga det bort. De se det med lugn i ansiktet och gyckla med dess ohygglighet. Vi andra hafva förlorat lusten att se bort och hugga till. Men vi vrida oss i vånda vid dessa stirrande ögon, som tala om alla de fasor, hvilka lifvet sparat åt dem, som äro dömda att lida. Vi stirra på detta som på vår egen maktlöshet och det ondas makt. Vi stirra därpå till dess att vi långsamt stelna, vårt förstånd förvirras, våra känslor frysa till is, och våra sinnen tappa den spänstighet, som heter att lefva. Det finns tider, då man mera än eljes försjunker i ett sådant hopplöst elände som att se allt ondt och ej veta bot. Och så länge ingen kan hugga hufvudet af, äro de bästa bland oss de, hvilka bilda försteningarna omkring Gorgonens palats i väntan på befriaren.» Han tystnade, och jag såg på min vän S., hvars lifliga ansikte var vändt emot mig. Han böjde sig framåt, och hans läppar rörde sig, som jag ofta sett förr, när han var upprörd.
Som det varit och är Bevilln.- Ulsk:s mening att alla personer, som befatta sig med hästhandel, skola derföre betala bevilln., på sätt föreslagit är, så är det med verklig förundran jag finnér, att Ulsk:s härvar. ledamöter molsätia sig det af Hr Akerman uppgifna och af Hr Sandströmer understödda förslag om ett tillägg till förevar, punkt af bevillnrsförordnrn, hvarigenom orden: ”eller binäring”, skulle inflyta. I Sverige finnes högst få personer som idka hästhandel, utan att tillika äga något jordbruk, och antoge man TJtsk:s förslag till redaktion, blefve de flesta utan all bevilln. Jag instämmer derföre med Hrr Akerman och Sandströmer, och önskar att det af dem föreslagna tillägg måtte af R. o. Ad. antagas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då någon annan anmärkn. emot Ulsk:s förslag i denna del ej blifvit gjord, än att en ledamot, med hvilken andra instämt, yrkat att deruti, näst efter ordet yrke, måtte tilläggas orden ”eller binäring” samt detta tillägg syntes lämpligast böra utgöra föremål för särskild propos., komme propos. att framställas försl å Utsk:s förslag och sedermera å det nu yrkade tillägget. Då nu Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i fråga om hästhandlare uti förevar, punkt föreslagit, ropades starka ja blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Hr Gr. o. Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. ansåge, att uti Utsk:s redaktions-förslag orden ”eller binäring” borde tilläggas näst efter ordet ”yrke”, och blef denna propos. besvarad med starka nej, blandade med ja, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, det han troll sig finna att nej härvid varit öfvervägande. 19:o Ang:de rubriken krögare m. fl. Hr Tham:
En stråle af salighet genomfor honom – han såg sig nog redan i andanom framför presten med den myrtenkrönta Maria vid sin sida – den unga resliga starka mannen darrade – Man må säga hvad man vill och La Rochefoucauld den förgiftade, må skrifva så många giftiga sentenser som helst om det stackars menniskoslägtet – så är det ändå roligare att se lyckliga än olyckliga När Adolf kunde tala och det kunde han ganska snart, ty för att vara karl, har han så mycket välde öfver sig sjelf man rimligtvis kan begära, förklarade han sig ingenting högre önska än just något i arrendeväg, men af sig sjelf så ung, oerfaren och obemedlad han var, hade han visst aldrig vågat föreslå min Far att anförtro honom en så betydlig egendom. Jag tyckte om att han icke gjorde sig till, försäkrade – det jag kunde göra utan att ljuga – att Pappa hade mycket goda tankar om honom, förde honom in till Pappa, som jag bad sjelf öfvertyga Adolf om hvad han ej hade lust att tro på mina ord, och när de kommit in i tunnor och tunneland, åkrar, ängar, skogsmark och sådant mera, fann jag dem så tråkiga att jag gick min väg, efter att förut hafva oförstäldt sagt dem hvarföre. I det hela är dumt att affärer äro så ledsamma – derigenom skrämma de mängden ifrån sig, men Pappa och Adolf finna troligen ett särdeles behag i dem, ty först samtalade de goda tre timmar i Pappas rum, och sedan spatserade de ut utan att begära mitt sällskap, hvaröfver jag yttrade någon harm, när de sent omsider täcktes visa sig vid middagsbordet, men Pappa sade att de icke bjudit mig att gå ut med dem, af fruktan att jag åter skulle leds för mycket. Ingenting går förloradt med Pappa.
Med ogillande of Utskottets hemställan beslöt Ståndet, i enighet med det förslag Herr Huss i sin reservation framställt, lemna bifall till Kongl. Majits nådiga Proposition med den förändring, att sex nya provincial-läkarelöner, hvardera af 1,300 R.dr, anslås med tillsammans 9,000 Ridr, under de vilkor i öfrigt, som Kongl. Majit föreslagit. Mom. b). Bifölls. Med afslag å Utskottets hemställan beviljade Ståndet för sin del, på sätt Herr Huss i sin reservation föreslagit, cn löneförhöjning af 500 R:dr åt fem af de ordinarie provincial-läkare, som varit uti ordinarie eller extra provincial-läkaretjenst anställde, efter de 120, för hvilka förmån af dylik löneförhöjning redan är beviljad, samt anvisade för detta ändamål ett årligt anslag af 2,500 R:dr. Bifölls. Lades med godkännande till handlingarne. Biföllos. Punkten 86, i sammanhang hvarmed tillika föredrogs medeladt utdrag, JVs 256, af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 26 dennes, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti Bonde-Ståndets vid förevarande punkt lättade beslut, hvarigenom, med ogillande af Utskottets hemställan, ett anslag al 5,000 R:lr årligen blifvit beviljadt till lön för en lärare vid Veterinärinrättningen i Stockholm med hufvudsaklig befattning af elevernas handledning i praktisk sjukvård utom inrättningen. PresteStåndet biföll Stals-Utskoltets i 86 punkten gjorda hemställan och fann vid sådant förhållande Hedervärda Bonde-Ståndets ifrågavarande inbjudning icke påkalla annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Bifölls. Bifölls ulan annan ändring, än att det tillstyrkta löneanslaget uppfördes på ordinarie stat. Biföllos.
Förkl. 1540 Instämmande i Revisorernas hemställan, och hvarvid Kongl. SlatsContoret icke eller haft att påminna, får Utskottet föreslå, att, till vinnande af redighet och enkelhet i räkenskaperne, nedannämnde utgifter, som af öfverskotten å Statsverkets inkomster utgått, må, vid den blifvande Statsregleringen, uppföras på Stat å de Ilufvudlitlar, dit de, i följd af deras beskaffenhet, kunna anses höra, nemi. A andra Hufvudtiteln: Kostnad för tryckning af Rikshufvud-Bokens Capitalräkning. A tredje Hufvudtiteln: Öfverroterings-ersättning i Skåne, årligen utgående i likhet med den på Stat uppförde ersättning, sorn åtnjutes af Rolehållarne i Kronobergs Län; Ersättning för Knekterotarne i Westmanland för anslagen, men bristande Kronotionde-Spanmål; Indelningsbrist i Stora Kopparbergs Län, och Indelningsersättning vid Westgötha Regemente. Å åttonde Hufvudtiteln: Compagnie-hingstars remontering: Transportkostnad samt Myntareoch Garmakare-lön för koppar. Slats-Ulskottets Utlåtande IV.-o 22. 31 A Allmänna Indragnings-staten: Indelningsersättningar, sora åtnjutas af ännu i tjenst varande f. d. indelningshafvare vid afsutne Westgötha f. d. Cavallerie-Regemente, och hvilka, vid dessa personers afgång, blifva indragne till Statsverket. §■ 54. (Pag. 23, Förkl.) Likaledes och af nyssnämnde skäl tillstyrker Utskottet, / att, såsom extra-ordinarie afkortning å inkomst-titlarne upp ^ föres: Arfvoden och rustningsåfgifter i Jönköpings Län, en ligt Länets Östra Fögderis specialräkning, förminskande inkomsten af arrendemedlen. Deremot och hvad beträffar de för hingsthållning uti Elfsborgs och Skaraborgs
Och tillämpas på det sätt, Kongl. Majus högstberörde Någiga skrifvelse gifvet Utskottet anledning att förmoda, om hvilket tolkningssätt likväl olika åsigter må hända skulle kunna uppstå, tror Utskottet dock, att för vinnande af en fullkomlig klarhet öfver de bud som i RiddarhusOrdningen innnefattas, det är angeläget, att tillika afse den öfverenas>ämmelse hvari denna Författning, såsom underordnad, bör stå till Grundlagarne. Och då i sådant afseende förekommer, att 68 §. Riksdagsordningen stadgar: ”det Riksens Ständer skola i den ordning
I hvad Hr af Ekenstam anfört ronde chausse'e-anläggningen emellan Westerås och Fahlun anhåller jag alt få förena mig, jemte det jag intygar sannfärdigheten af allt hvad han anfört. SlatsUtskts utlåt. N:o 354 C. återremitterades. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att från BorgareSt. numera ankommit prot.utdr. ronde Ståndets beslut öfver 3:dje punkten i StatsXJtsk:s utlåt. N:o 3yo, angtde anslaget för dramatiska spektaklet, och hemställde, då denna fråga hörde till slatsreglerm, om R. o. Ad. behagade tillåta, att den af Ståndet uppskjutna ofvannämnda 3:dje puukt finge uppföras å föredragn.listan till nästa plenum, näst efter StalsUtskrs utlåt. N:o 354- Bifölls. Lades på bordet nedannämnda från de öfriga RiksSt;n ankomna prot.utdr.: i:o från PresleSt. af den 18 dennes, med inbjudning till instämmande i Ståndets fattade beslut, att icke annorlunda antaga StatsUtsk:s i fjerde punkten af utlåt. N;o 22r framställda samt af Borgareoch BondeSttn bifallna förslag, än med ett tillägg af följande lydelse: ’’I sammanhang med ”hvad sålunda blifvit beslutadt, vilja dock R. St., i enlighet med hvad nästlidne riksdag beslöts, medgifva, att de ”högre aflöningsbelopp, som blifvit Ijensteinännen vid vissa ”embetsverk och corpser hittills utöfver de af R.
Helsningsceremonierna, pratet och uppbjudningarna upptogo henne emellertid att börja med, så att hon fick föga tid för sin fästman. Han dansade just icke gerna, ty han dansade illa, men under den vals han af ren skyldighet dansade med henne, passade hon på att med sin lilla bortskämdt missnöjda och förkelade min tillhviska honom: »Jag har tagit undan andra polkan för att få prata riktigt i fred med dig, du elake pojke! Du kan tro att det är förtjusande derute i växthuset, och så länge de dansa, få vi vara ensamma. Passa på mig då.» »Tack», svarade han enstafvigt, och de dansade ut. Sedan valson var slut, gick han först och dref omkring i herrarnes rökrum, men der hade han tråkigt, ty han spelade aldrig kort, och bekanta hade han nästan inga. När han slutat sin cigarr, slank han derför ut i danssalen igen, der fans åtminstone något att se på, och vid ett fönster fick han sig en präktig vrå, derifrån han kunde öfverse det hela. Man dansade just en lancier-kadrilj, och han blef mer och mer road af att se på. Han satte stolen beqvämt till rätta, drog sig in bakom gardinen och stödde armbågen mot fönsterkarmen. Det var så angenämt, tyckte han, att få sitta der alldeles ensam och obemärkt midt i detta stim af menniskor. Det var just i hans smak, och han följde allting med nyfikna, uppmärksamma blickar. Dansen gick med precision, särskildt den kadrilj hvari Marianne deltog, och det roade Börje att se hur turerna gingo ur och i hvarandra, utan att någonsin komma i oreda. Hvar och en gjorde sitt allra bästa, och många som icke dansade, stodo i dörröppningarna och sågo på. Släpen fördes med drottninglik grace, och bugningarna voro mjuka som hofmäns. Allt slog an på Börje. Det fans så mycket som han njöt af: ljusen, blommorna, baltoiletterna, officerarnes guldsmidda uniformer, men först och främst regementsmusiken. Den satte rytm i hans tankar liksom i de dansandes steg. Men han tyckte ändå att allt det här icke var för honom.
Hvad nu först angår frågan om sältet för rättelses vinnande af felaktigheten uti 1825 års jordebok, hade det icke bort kunna undfalla någon att det är orimligt förmoda, det alla sådana oriktigheter uppkommit emelian åren 1795 och 1825; komiterade och Utsk. synas hafva förbisett att jordeboken icke ensamt är första räkenskapen till uppbörd af kronans ordinarie räntor, utan ock den handling hvaruppå sig grundar rätlsförhållanderne mellan hemmansinnehafvare, så inom som utom by, att hvad orätt är icke blir rätt derföre att det förbjudes tillvägabringa rättelse, i händelse oriktigheten uppkommit före 1795; att så väl kamm.coll. i vissa fall, som i de Hesta, vederbörlige domstolar åligga döma i rättsfrågor, dervid jordeboken måste anlitas; men då handlingar i rättegången visa att en felaktighet i 1825 års jordebok förefinnes, som i den blifvande jordeboksliggaren, i fall en sådan kunde blifva bifallen, icke fått rättas, efter den tillkommit i början af 1700-talet eller i slutet af 1600-talet, eller något år näst före 1795; skulle väl då i komiterades och Ulsk:s tanka domaren förklara, att uppenbar orätt vore rätt, derföre att en komité för ränteförenklingen hade föreslagit att en ny jordebok skulle upprättas, dervid felaktigheterne i 1825 års jordebok skulle rättas, men granskningen af denna jordeboks innehåll icke fick sträckas längre än till jemförelse med de 3 näslföregide jordeböckerna eller lill och med den af 1795. För min del förmodar jag att Svensk domare skall veta att då, hvad rätt är, blifvit inför honom vid domstol ådagalagt, han intet later hindra sig af ett Konungens och Ständers beslut i administrativ väg, hvarigenom Svensk enskild mans lagliga rätt honom kunde beröfvas, i fall vitsord skulle lemnäs åt en oriktigt upprättad handling.
Här har blifvit föreslaget ett correctif mot ytterligheten af Gesällvandringar; äfvensom här blifvit yrkat, att en sådan vandring endast en gång om året skulle få företagas. För min del skulle jag anse det vara af behofvet påkalla dt, att en Gesäll oftare finge företaga vandring, för att vinna förkofran i sitt yrke. Dessa bestämningar böra kunna af verkställande magten utsträckas, efter som omständigheterna kunna fordra. Likväl tror jag att några fixa punkter böra uppställas. Hvad åter beträffar frågan, huruvida Timmeroch Murare-Gesäller böra undantagas från den stadgade flyttningstiden; så kan jag ej anse, att man nu här för dem bör göra ett sådant undantag, hälst det kan finnas flera yrken, der undantag kunna blifva nödige. För min del skulle jag tro, att det icke lönar mödan, att här tvista om biomständigheter, utan får jag anhålla om proposition till bifall å Betänkandet, så Vida Ridderskapet och Adeln finner grundprinciperne vara rigtiga. Kongl. Maj:t har velat inhämta Riksens Ständei’s tankar. Skulle framdeles, vid Den 12 November e. m. 535 det nya systemets tillämpning, några ändringar och jemkningar finnas nödige, så lära de icke undfalla vederbörandes uppmärksamhet. Herr von Hejne, Georg: Jag har trott mig finna omöjligheten, att uti en proposition kunna framställa alla de här yttrade olika tankar. Här är fråga dels om den så kallade Gesäll vandringen skall vara tillåten eller icke, dels om Gesällerne böra stå under husaga, och dels huruvida det hör för dem vara en eller två flyttningstider på året. Då det således är flera frågor, så får jag hos Herr Grefven och Landt-Marskalken anhålla örn särskild proposition på hvar och en af dessa 3 omständigheter. Herr Lagerhjelm: Jag instämmer i den önskan, som Grefve von Schwerin framstält. att Ridderskapet och Adeln icke vill för mycket ingå i pröfning af biomständigheter.
Ett plötsligt ödesslag var dock nära — efter en månads äktenskap bortrycktes den unge maken, och Johanna, som omfattat honom med den mest hängifna kärlek, blef för en tid nästan nedbruten af sorg. Men ännu flere pröfningar förestodo. Hon blef moder åt en faderlös son; några månader gingo, och äfven denna späda lifsgnista, som för henne syntes innesluta ett nytt hopp och en ny framtid, släcktes. Under dessa tunga tider hade hon aldrig helt uppgifvit sitt arbete med torghandeln, men att håg och krafter mäktigt nedtrycktes, var ej att undra på. Så små- ningom reste sig dock det spänstiga sinnet upp nr den förlamande sorgen till förnyade, kraftiga arbetstag, och några, år senare ingick hon ett nytt bolag för lifvet med Johan Strömberg, hvilken sedan allt till sin död år 1890 som medhjälpare stod vid hennes sida i affärerna. Först och sist var det dock fortfarande » gumman Strömberg » själf, som var själen och den drifvande kraften i desamma. Och att både krafter och friskt m o d i ovanlig grad kräfvas och förbrukas under ett fyrtioårigt a.rbetsslit af dylikt slag, det är visst. Ha våra älskvärda läsarinnor, som kanske själf va någon gång med handskklädd hand försiktigt vändt på de metallskimrande aborrarne eller den svartklibbiga ålen mellan isstyckena i » gumman Strömbergs » fisktråg, ha de besinnat, hvilka strapatser, hur mycket tungt arbete fiskhandlo&gt;rskans yrke medför? De kalla vintermorgnarne, i hvarje väder, i becksvart mörker, i yrande snöstorm, lämiåéo A t t du ej k a n, dig Gud tillgifver, Men aldrig, att du icke v i l l. H. Ibsen. nade hon sin varma bädd och sitt hem redan klockan fem och anträdde genom drifvorna sin halfmilslånga vandring utom tullarne, Skanstull, Hornstull, men oftast förbi Manilla ut till Stora Sjötullen på Djurgårdens yttersta spets, för att redan där möta skärgårdens fiskarbefolkning, som i sina båtar kämpat sig in i nattens mörker.
Da på ffögf <£tt års? förfallotiD, od; till inlöfen nteD De eptra orDtnarie jbatter, forn, i ocf för brigets utföranDe, af Dlibeté ©tänDer blifva bejlutna. Söty. tilt St. <5f, spröt. 1834 & 1835. Nåbets fanfar Deröfwer blifvit inf>emtabe, finner ben wara ounbwif# tigern nöbtg; att, af benna fumma, hälften, eller $em «f)unbra £ufen Nifébaler, bör wara att tillgå för Dvtfets förfwar, odj hälften för anbra f/ögft wigtiga och angelägna änbamål; att be, ttil DvifögälbS# kontoret influtna, obifponerabe öfwerjfott på ^tatö^erfetö 3nfom* fler ffola anwänbaö till utbetalningar, fywilfa, jemwäl å betta <2re^ bitio, funna äjfaö; famt att, i fafttab af fåbana eller anbra tillgångar, erforberliga mebel bertill böra genom upplåning anffajfas. §. ?• @eban (2Bi bejlutit och uti unberbånig 0frifwelfe af ben 11 September fiftlibna år h^ ^ongl.
Al rnoge den 29 Februarii 1696 slutade Knekte-Contract, som i 15 Puncten befriar Rotehållarne från all annan skyldighet vid Soldafer>s beklädnad, än att Roten, utom den vissa Lönen, bör hvartannat år till Siäpklädnads-hjelp utgifva 5 Daler Kunt, trott den ålagde skyldigheten att hvart 3tdje år anskaffa och inlemna ry beklädnad för Soldaten, väl vara en emot Knekte - Contractet stridande åtgärd; men, sorn i anseende till tidernes förändrade skick, „ kostnaden vid Släp-munderingens anskaffande nu i penningar uppgår till vida högre belopp än hvarför en mondering å i6oo:talet kunde anskaffas, och Rotehällarne, då de hvartannat år endast skulle utgifva de i Knekte - Contractet Ståts-Utskottets Betänkanden, 817 bestärnde 5 Daler K:mt, eller lf R:dr, således ej kunde anses åstadkomma den hjelp vid S'.äpnionderingens anskaffande, som vid Knekte-Contractets afslutande blifvit påräknad, så hemställer Rutberg, det Rotehållarne vid Vesterbottens Regemente måtte anses fullgöra allt hvad Knekte - Contractet dem ålägger, om de hvartannat ar, i stället för deri omnämnde 5 Daler Kunt, erlägga den Summa i Banco, som, efter linder tiden inträffade mångfalldiga förändringar i myntfoten, rätteligen nu kan anses svarande emot sådane 5 D;r Kunt, eller ock att de efter Markegång hvartannat år till Kronan, som åtagit sig att om Regementets beklädnad besörja, utgifva värdet af de monderingspersedlar, hvilka den tiden, Knekte-Contractet fastställdes, kunnat för deri bestämde 5 D:r Kopparmynt anskaffas, så vidt en sådan utredning nu kan åstadkommas: varande detta, efter Rutbergs tanka, det enda Rotehållarne vid Vesterbottens Regemente kunna åläggas, enär Knekte-Contractet icke, utan frivillig öfverenskommelse, kunde emot 80 §. i Regerings-Formen upphäfvas, eller någon tillökning deri äga rum, utan genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut., 7 0 Riksdags - Fullmägtigen Per Jonsson från Kronobergs
Nro 38, öfver det på grund af 3 Art. r Äfdeln. 4 §• > i83o års Banco-Reglemente upprättade och till Utskottet öfverlemnade förslag till Departemental-Indelningen af Banco-Verket, samt Redovisningsocb TjenstgöringSrOrdningen inom detta Verk; Återremitterades, Prol. Vt Jr. den 20 Sept. i83/f« 85> Den 20 Sept. i834-i Från Ilögvördige FbestE-Staxdrt.- S. P. Föredrogs och lacles till handlingarne' Constitutions-Viskof:- tels Memoria!