Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström, T Ii ur e, samt Hr Gyllen baal, Lars Herin a nf i Ånyo föredrogs BeviIln.Utsk:s den r dennes på bordet lagda meni. N:o 6, angrde återlemnande af Riksd fullm.' Olaus Erikssons från Götheborgs och Bohus län motion om indragning af vissa tulltjensteman, anställde till bevakning vid Norrska gränsen. Då motionen äfven var till Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk. remitterad, lät R. o. Ad. bero vid Utskrs yttrande. Vidare föredrogs Bevilln.Utskts den i dennes på bordet lagda mern. N:o 7, ang:de återlemnande af Hr Rosenblads, Bernhard, hos R. o. Ad. väckta motion, om anslag till ersättning för fabriks-anläggningar, sorn, genom upphörande af införsel-förbud, kunna blifva lidande. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Tacksamheten är isig sjelf en så ljuf känsla, att man ej bör undra på, att hvem som helst iakttager ett erbjudet tillfälle att antingen sjelf smaka, den eller ock framföra sin tacksamhetskänsla till en annan. I anledn. af hvad Hr Rosenblad, nu frånvar., föreslagit och Utsk. deröfver yttrat, kan jag icke annat än anmäla min erkänsla till honom deröfver, att han sökt väcka R. o. Ad.'s uppmärksamhet på ett vigtig t mål, ett för Sverige högvigtigt mål, som innefattas i en lagstiftning för kommande lider. Jag menar tulltaxan. Den försigtighet, som han vill hafva iakttagen, är så mycket mera af nöden, som arne den nya lärans propheter nyligen inträdt i Konungens Statsråd, och äro män af egenskap att kunna genomdrifva sina fattade och på öfvertygelse grundade satser. Hvad mig angår, anser jag min skyldighet såsom representant vara att väcka Ståndets uppmärksamhet på behofvet af skydd för våra handaslöjder på landsbygden.
Kongl. Naj:l körlzlikver Kil;el8 8länäer meel ali Lionel. lVäel oell ^nneLl 8läcl86 vällzevägen. 5 L^Z/vro'^/' tt/E//r /o/- //ll//j7!,',//. Ull lietta krv^oeoll udvl8ar. Ilx prot-oeollo 6 /ie,rg/. /V/!d/g-r K/o/rod//oo, 7V.c> 66. ^ V S. till Kxp. Iltst. 6. 16 IVov II. 2 e. NI, /voog/. Mrö/V Kr?d/§« /^/'o/)o.s///orr //// /?//ce/.s L/d/rde,-, oogrteode ////dgg oe/r d>?d/'//rgo/' / 6, rd oo/r ^/L L'L' /leger/ogv/orroeo, ' g//oeo L/eed/ro/rrrv ,87o// deo Lo Oe/odeo /LL'/. Kon»!. lVIaj:t anser saknaden uti Ilegeringslormen »k kestämda staclganden, i fraga om DepartementsOliels-emIzetes förvaltning, genom tillförordnad föredragande, da embetet är ledigt eller ordinarie Oepartements-Lkef är ldndrad att detsamma utöfva, äfvensom angående Departements-Llrefs-kelattoingarnes fördelning, 5,imt ärendenas beredning oelr föredragning, vicl tillfälle, dä Konungen gär i sält, eller reser till allägsnare inrikes orter, eller till Konun"arili. Lt Kör sädant ändamål erfordras ett tillägg till 6 §, 8aint någon ändring as i 5 oell 43 §§, allt meri tillämpning ascle grunder, I,villia käri redan innefatta».
Och dock torde det vara svårt att förutsäga, om denna opera kommer att få något långt lif eller ej. Musiken är visserligen ganska melodiös och instrumentationen, särskildt hvad beträffar blåsinstruFilharmoniska sällskapet gaf i tisdags sin första abonnementskonsert i Musikaliska akademiens stora sal, hvilken var fylld till sista plats. Programmet upptog tvänne större nummer, intetdera förut här utfördt. Det första var Ant. Dvordks dramatiska kantat-ballad » Spökbruden », satt för soli, blandad kör oeh orkester. Balladens innehåll är i korthet det, att en ung älskande kvinna bortföres af sin aflidne fästmans vålnad. Till denna spökfärd har kompositören satt en synnerligen målande och originell musik, som ovillkorligen måste göra intryck på hvarje någorlunda känsligt sinne. Själfva spökfärden beskrifves för öfrigt i recitativstit af en solostämma (baryton), beledsagad af växlande körsång. Däremellan förekomma särdeles vackra solonummer och duetter mellan flickan och hennes fästman, hvilka båda partier utfördes af fru Edling och hr Ödmann på ett sätt, som på det hela taget måste vinua rättvist erkännande. De vackra och melodiösa pariierna lämpade sig ock förträffligt för de båda framstående artisterna. Det ansträngande barytonpartiet utfördes förtjänstfullt af hr Söderman. Att bifallet efter de olika afdelningarna i balladen ej var så lifligt, tillskrifva vi uteslutande den gripande verkan, som stycket synbarligen utöfvade på publiken, och som hindrade denna att komma sig före att applådera. Som shitnummer utfördes första aktens final ur Richard Wagners musikdrama » Parsifal ». Ehuru verkan i konsertsalen naturligen ej ens närmelsevis kan varda densamma som på den berömda scenen i Bayreuth, så förfelade dock ej de härliga körerna med det storslagna orkesterackompanjemanget att göra det djupaste intryck på åhörarne. Och om man än genom åhörandet i konsertsalen af ett lösbrutet stycke ur det genialiska musikdramat endast kan få en aning om den högtidsstund, som beredes musikälskaren vid åhörandet af dramat i dess helhet i Bayreuth, så bör man dock vara tacksam för hvad som här bjudes.
Lades till handlingarna vid förnyad föredragning StatsUtskts den 16 dennes på bordet lagda utlåt, och memorial: N:o 3o6, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. N:o 204; N:o 307, i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s utlåt. Vid Den ig September c. m. 553 Vid förnyad föredragning af StatsUtskis den 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 3o8, i anledn. af väckt motion om afskrifning af Grosshandlaren G. J. Liljewalchs återstående skuld till statsverket i och för erhållna försträckningar till Westeroch Norrbottens läns undsättning, blef samina utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs StatsUtskis deri 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 3og, i anledn. äf K. M:s nåd. propos. angrde afskrifning af undsättningsskulderna i Norroch Westerbottens län, samt enskilda motioner om dylik afskrifning i så väl berörde som andra län. Hr von Hartmansdorff, Aug.: StatsUtsk. har icke velat rent rit tillstyrka afskrifning. Det har således föreslagit en åtgärd till conlroll på betalningsförmågan hos de personer, som äro skyldige Staten penningar för nndsättningsspahmål, hvilken controll är af den beskaffenhet, att den endast är en form, som man kan skylla på för alt kunna Säga det vederböra yttrande är infordradt och att det varit till förmån för afskrifningen. Det är nemi. föreslaget, att på sockenstämma skulle utrönas huruvida de undsättningstagande vore utan förmåga att gälda deras skulder. Vid en sockenstämma händer det vanligen, att ingen annan kommer tillstädes, än den som är på något sätt intresserad i frågan. Hvem är i socknen intresserad derför alt Kronan skall få ut sitt igen? Om någon vore det för rättvisans skull, så är Skilnaden likväl den, att de som vilja slippa att betala, bo närmast honom, som för rättvisans skull ville yttra sig i sakéti.
Det är hemskt att höra sådant, helst troligt är, att uppgiften grundas på någon verklig erfarenhet, men då jag är öfvertygad, att denna erfarenhet måste vara särdeles ensidig, tager jag mig friheten meddela några fullt tillförlitliga allmänna statistiska sitTror, som torde kunna i viss mån lugna åhörarne. 1 afseende å brottsligheten, hvilken torde vara en mätare på moraliteten, vid jemförelse med folkmängdsförhållandena, företer Dea 2l April e. m. 413 sig, alt sedan 1845, då fängelsereformen hunnit visa sina frukter, liar antalet långar så minskats, att då antalet af under år 1845 häktade personer voro 15,483 var år 18(54 de häktades antal 11,265 således iriinskadt med 4,218 personer; att sista dagen af året eller den 31 Dec. funnos häktade i hela Sverige: år 1845 6,448 personer, år 1864 5,091 d:o Men afräknas frivilliga arbetshjon, så funnos häktade den 31 December 1845 6,363, 1864 . • 4,630, hvadan det dagliga fångantalet på 19 år minskats med 1,733 personer, oaktadt folkmängden ökats från 3,316,536, som den var 1845, till 4,070,060, som den var år 1864. Detta torde gifva grundad anledning till det antagande, att det i allmänhet icke står så illa till som det kunde synas af nyssnämnda skildring. Men, säger man, de minskade brotten är en följd af längelsereformen. Ja visserligen, i främsta rummet af cellfängelserna och kronoarbetskorpsens nya organisation år 1842; men dock ingalunda ensamt, ty dertill hafva medverkat det ökade tillfället till arbetsförtjenst och det, jemförelsevis tili arbetslönerna, billiga priset på lefnadsförnödenheter. Jag skall taga mig friheten att i detta afseende upplysa om de verkningar, som höga priser å spanmål medfört, från och med 1830 till och med 1860.
Det blir således ej lagen, utan något helt annat, som kommer att utgöra domarens högsta ledning. Se vi åter på våra egna juridiska arbeten, finna vi, att sednare tiders litteratur i detta afseende är mycket fattigare än den, som tillhör tiden, hvilken närmast föregick 17^4 års lag. I sednare hälften af 17 seklet, då man redan var sysselsatt med dess arbetande, röjde sig onekligen mycket lif och vetenskaplig anda inom de studier, som äro med lagfärenheten närmast förenade och liksom utgöra dess hjelpkällor. Flera af de män, som vid denna tiden bearbetat dessa studier kunna ännu anses bland våra utmärkta litteratörer. Då utkommo våra landskapslagar, och de flesta af våra bättre juridiska arbeten tillhöra samma tid. Man kan således med allt skäl påstå, att den tid, sorn närmast föregick 1734 års lag, i juridiskt hänseende var ganska utmärkt, och att detta arbete derföre tyckes hafva infallit under en för dylika företag ganska gynnsam period. Tiden, som följt på denna lag, är deremot ytterst arm på juridiska produetioner. Sednare dagars juridiska litteratur är mycket fattigare, än man borde vänta af det tillstånd, hvari den befann sig redan under en aflägsen tid. Det bästa, den har att uppvisa, inskränker sig till några academiska dissertationer, som, i likhet med de flesta andra, blifvit lästa af blott några få. Till det vigtigaste, som i juridiskt afseende åstadkommits efter utgifvandet af 17T4 års lag, hör, enligt min lanke, den critiska upplaga, som på Regeringens befallning nu ombesörjes af våra gamla lagar, och hvilket arbete, efter competenta domares omdöme, fallit i utmärkt skickliga händer; men ännu har detsamma, hvaraf mycket återstår, ej kunnat bära de frukter, man är berättigad att deraf förvänta. Att lagfarenhetens studium vid universiteten ej heller j står på någon hög ståndpunkt tyckes man nästan kunna sluta endast af det ringa antal lärare, som derför blifvit anstäldt. Under det medicinska och theologiska faculteterna vid Lunds academi hvardera utgöres af 4 professorer, finnes egentligen blott en i den juridiska. 1 Upsala äro endast 2:ne juris professorer. För öfrigt fordras nog ringa lärdomsprof af 256
Ad. icke frånträder sitt en gång fattade beslut, hemställer jag, att 11. o. Ad. måtte afslå Utsbts nu gjorda hemställan ang:de §§ 51, 5 2 och 53. Frih. Armfelt: Hufvudsakligen instämmande med Gr. Sparre, tror jag dock, att man lättast skulle komma till ett önskvärdt resultat, hvarigenom B. o. Ad. vidblef sitt redan fattade beslut, men ändock bibehöll den paragrafföl jd, som i K. M:s Propos. är föreslagen, om nemi. R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt beslut rör:de g§:na 51 — 5 3, dock med uteslutande af 2:dra mom:t i sistnämnde §, antaga en 54:de § af följande lydelse; »Låter någon bruka sig till biträde vid upgörande af aftal om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse f. o. m. 2 t. o. m. 6 månader». Hr Olivecrona; Mot dessa §§ har jag reserverat mig och i min reservation anfört de skäl, som löranledt mig dertill. Jag instämmer med Gr. Sparre deri, att R. o. Ad. bör vidblifva sitt förut fattade beslut och antaga 5 Irsta, 52:dra och 53:dje §§:na, sådane de läsas i Utskits förra Betänk, i denna fråga. Hvad 54:de §:n vidkommer, lägger jag mindre vigt på densamma, så att, om jag också skulle önska att densamma qvarstode, frånträder jag dock gerna detta mitt yrkande, såvida något mera lämpligt förslag framställe». Hr Adlercreutz: Då det af Frih. Armfelt framställda förslag synes mig enklast och R. o. Ad. genom dess antagande vidblifver sitt förut fattade beslut, får jag för min del instämma med Frih. Armfelt i anhållan om antagande af det af honom fram ställda förslaget till redaktion af 54:de §:n. Gr. Sparre: Då Frih.
– Jag bjuder ett frankiskt tjugufrancsstycke för ett spett. – Du skämtar med en grånad, gammal man. Du är min vän och derför skall jag lemna det för tredjedelen af hvad det står mig till. Jag skall slumpa bort det åt dig för en spottstyfver, en rent af dåraktigt liten summa ... ömkliga fem tjugufrancsstycken. Detta syntes dock Liljornas Väktare för starkt. – Ett tjugufrancsstycke är mycket bjudet, – sade han i öfverlägsen ton, – men jag har en frikostig herre. – Maschallah! Ett tjugufrancsstycke för ett sådant spett! – Men din pipa har slocknat, broder. Farbror Hassad utslungade för tredje gången ett litet rop öfver den till trängsel fylda gatan. Genast visade sig den bronsgule gossen med en lång tång, i hvilken han bar ett glöd. Sedan Liljornas Väktare fått glödet lagdt på sin pipa, försjönk han länge i smakandet af den ljufva rökens behag. Men der hemma i kloakhvalfvet sutto Emin och hans män med ångestsvetten i pannan, lyssnande till hvart ljud, som hade likhet med steg af den väntande eunucken. – Nåväl, lemnar du spettet för ett tjugufrancsstycke? – deklamerade Liljornas Väktare i bestämd ton och reste sig för att gå. – Ett tjugufrancsstycke! Du tar mig för en dåre ... Men stanna då ... Låt oss tänka. För vår vänskaps skull skall jag sänka priset till fyra tjugufrancsstycken. Men denna skära deremot ... – Godt. Efter du lemnar mig ett spett för fyra tjugufrancsstycken, vet jag, att om jag tar två spett, skall du lemna det andra för tre tjugufrancsstycken. – Du förolämpar mina gråa hår ... Men så dröj då litet. Nåväl det andra spettet får du för fyra tjugufrancsstycken. – Det är bra, farbror Hassad. Skulle jag taga dertill äfven ett tredje spett, förstår jag nu, att du finge nog, om jag endast betalade det med tre tjugufrancsstycken. – Tre tjugufrancsstycken!
Den, som, i öfverensstämmelse med Bevillnings-Utskottets af två Stånd godkända hemställan, anser, att någon särskild rubrik för auktionister ej bör i 27 § intagas, röstar Ja; Stais Utskottets Memorial, A :o SOS. Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer, såsom Presteoch Borgare-Stånden beslutat, i 1 mom. af nämnde § att införas rubriken: »Auhtionister. se Kommissionär er.v Denna votering har utfallit med 46 Ja och 73 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens lydelse. 6:te voteringen (N:o 7 i Mern. Den, som anser, att till kontra-proposition i liufvud-voteringen bör antagas Ridderskapet och Adelns beslut, att bevillningen af enskilda Banker, som ega sedel-utgifnings-rätt, skall utgå med fem procent af årliga utdelningen, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer särskild omröstning att anställas, angående hvilketdera, Borgareeller Bonde-Ståndets, beslut i frågan bör i hufvud-voteringen blifva kontra-proposition. Som denna votering utföll med 74 Ja och 45 Nej, hade alltså till kontraproposition antagits Ridderskapet och Adelns beslut. 7:de voteringen (N:o 9 i Mern. Den, sorn gillar Preste-Ståndets beslut, att bevillningen af enskilda Banker, som ega sedel-utgifnings-rätt, skall utgå med tre procent af den årliga behållning, sorn icke öfverstiger sex för hundradet, men med nio procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af tecknings-summan eller grund-fonden blifvit kontant tillskjutet, — röstar Ja; Den, det ej vill. röstar Nej. 6 Stals-Ulskollels Memorial, N:o 309. Vinner Nej, aritages Ridderskapet och Adelns beslut, att nämnda bevillning skall utgå med fem procent af årliga utdelningen.
Doctor körwi förberörde yttrande, förenade sig Herr Rådmannen KUIIanäar, med tilläggning derinne, det ansäge Herr Radmannen förevarande amne af sädan beskaffenhet, att någon wentilation deaöfwer icke bör aga rum. Herr Grosihandlaren klkstranc!, ,emte Ledamöterne af det Hederwarda Bonde-Ständer instämde uti Herr Stals-Secreteraren Uotenlckasts anförande. Hwarwid ock asta widale yttranden i förrberör» de ämne uphörde» Af de list öfwerläggning uptagne ämnen, hade Cmlccllic-Utskottet dernäst undrr öfwcrwägande före. halt dm ockra fm cte i, furuwiLa det kunde wagras en Ledamot bland Baneo-Fullmagiige, att tvid deras - Den i4 November5» ras till Kongl. Maj:t afgäende underdåniga stvar, fä bifoga desi särfkildte yttrande. Deröfwer hade Zerr Ryttmästare» ^älerLparrc; anfört, det funne han den wanltga rättigyeten för Ledamöter inom alta andra Werk, att bifoga sine yttranden »rid pluraliletens Beslut, afwen böra gälla för Ledamöter i Banquen, och alt ingen Lag motsäger det.
flott eller fällning ett eller flera år, efter font brottet är till. illigganbe*? allmänna ©ontjTolen i ten ort, ter gerningen gjort är, öfver fåtana brott ranfafa ocf> törna, oaf* tätt ten brottéltge efter ferftlba ^örortningar (Fulle unter annan ©ornftol ljöra.” §. 51. ©eban ^SSi, till banbelné od) inbuftrienö förkofran, infett bef>of< »vet af en förbättrab Sagfiftning röranbe utrifed od) inrifeé vocjelau, famt, i följb beraf, till JvVngl. fD?aj:t i unberbånigljet öftverlemnat f ötfag till en nt; ‘SBepel^ag, l)»vil£et i?ongl. SDfaj:t lifmäl funnit ©ig af anfövbe fäl [>inbrab att i fin I>eir>et bifalla; Ijar $ongl. 9Jlaj:t,uti Sftåbig €ontra*$kopofttion af ben 12 innemaranbe månab, till Dg aflåtit ett förfag i betta ämne, lifa (pbanbe mcb bet *3Bi förut gob* fant, få »vibt betfamma angicf ben inrifeö mepelrörelfen; fyroilfet £ag* förfag, forn ftnneé bilagbt ^Bår unberbåniga ©frifmelfe af ben 19 benneé, <2öi till alla belar antagit. §• 52. éfmer 6 §. 4 £ap.
Med nu antydda förändringar i afseende på föreskrifterna om tid och sätt för prestmötens hållande, synas de kunna utöfva det fördelaktiga inflytande, som dermed varit åsyftadt; Och hafva, i sådant ändamål, Rikets Ständer, för sin del, beslutat en så lydande Förordning : Med ändring af hvad Kyrkolagen i 25 kapitlet innehåller, angående tid och sätt för prestmötes hållande, samt hvad i öfrigt derom är vordet meddeladt, stadgas, att Biskop skall minst hvart sjette år presterskapet i sitt stift till prestmöte sammankalla; alt det dervid öfliga förhör med det lägre presterskapet ej vidare må ega rum; att, i stället för den anbefallda disputations-akten, det må vara tillåtet, att theoretiskt och praktiskt vigtiga theologiska ämnen, af tillförordnad prmses uppgifna och af Biskop gillade samt minst trenne månader före mötets början till presterskapets kännedom spridda, under praesidis ledning offentligen afhandlas; samt att de i åberopade kapitlets 7:de §. föreskrifna embetsberättelse!- skola omfatta den från sednaste prestmöte förflutna tid; kommande hvad i öfrigt angående prestmöte i Kyrkolag är vordet förordnadt att till efterrättelse lända. Hvilket Rikets Ständer få härmed hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Oktober 1854. 424 Expedilions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 161. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Okt. 1854. Presle-Slnndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 {likets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om inrättande af ett statistiskt Embetsverk. (Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 2 och Utl:de N:o 16.) S. A. K.
Kyrkolagens 24 Kap. föranledde väl dertill, att vid Biskopsvisitationer sådana klagomål kunna i församlingens närvaro anföras och till utredning förekomma, men hvarken denna lag eller öfriga ofvanåberopade Författningar antydde, att vid andra tillfällen en undersökning, som i berörde afseende pröfvades nödig, må i Sockenstämma företagas, och detta urskiljdes än närmare genom Kongl. Förordningen den 26 Februari 1817, som noga utstakade, hvilka ämnen tillhörde Sockenstämmas upptagande, hvaribland mål af ifrågavarande beskaffenhet icke nämndes. — Med stöd af delta allt fann jag Domkapitlets ifrågaställa förfarande föranleda till följande anmärkningar, nemligen: att enär de till Domkapitlet inkomna underrättelser, det vikarierande Komministern Sunddelius ej skulle till församlingens nöje vårda det honom anförtrodda kall, ej innefattade någon af behörig person tiilkännagifven bestämd anklagelse, som likväl Kongl. Brefvet den 21 Augusti 1786 syntes förutsätta innan undersökning förordnades, Domkapitlet, just med afseende å det obestämda i dessa underrättelser och med skäligt tvifvelsmål tillika om tillförlitligheten af enskilda meddelanden, ägt all anledning att genast lemna Sunddelius tillfälle till förklarings afgifvande, helst Domkapitlet , sedan begge parterna sålunda blifvit hörda, kunnat med säkrare urskiljning, än nu syntes hafva skett, pröfva, om och i hvad måtto en undersökning i detta mål bort äga rum: att Domkapitlet, som förordnat, att den nödig ansedda undersökningen skulle i allmän Sockenstämma företagas, dervid icke ställt sig till efterrättelse den i nyssåberopade Kongl. Bref antydda ordning för så beskaffade undersökningars förrättande och ej eller derför kunnat hämta stöd af hvad Författningarne i öfrigt rörande dylika 9 — 66 — mål stadgade; samt att Domkapitlet genom dess berörde förordnande icke allenast, såsom följd deraf, åsidosatt det vigtigaste villkoret för ali undersökning, det nemligen af begge parternas närvaro och hörande, utan äfven i så måtto öfverträdt gränsen af densammas behörighet, som
Sedan Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader med anledning häraf erhållit befallning att med underdånigt yttrande inkomma och vid fullgörande häraf, jemte redogörelse för det nu använda räkenskapsföringssättet vid Statens jernvägsbyggnader, tillika framställt förslag i ämnet, har Kongl. Maj:t, för vinnandet af det utaf Rikets Ständer alsedda ändamål utan behof af ett alltför vidlyftigt och inveckladt arbete, genom beslut den 20 Maj 1864 i nåder förordnat, att, i afseende på räkenskapsföringen, hvarje stambana borde indelas i flera sektioner eller underafdelningar, dem Styrelsen skulle ega att till längd och omfattning bestämma med afseende å beskaffenheten af derå förekommande arbeten, hvilkas kostnader det i tekniskt hänseende kunde vara af intresse att närmare känna; och att redovisningen för hvarje af dessa afdelningar skulle behandlas på samma sätt som redogörelsen för stambanan i sin helhet, eller att hvarje derå förekommande arbete erhölle sitt särskilda konto eller littera, såsom en underafdelning af stambanans motsvarande hufvudkonto eller littera, äfvensom sin särskilda afslutning i bokföringen, genom hvilken anordning det blifver möjligt att, med ledning af de från arbetslinierna till Styrelsen inkommande, , behörigen littererade verifikationer, upprätta särskild bokföring för hvarje afdelning af stambanan och såmedelst få kostnaden för hvarje sådan sektion, så väl i sin helhet som i detalj, med lätthet åskådlig, men likväl undvika egentlig bokföring å arbetslinierna framdeles likasom hitintills; dock har, med afseende å svårigheterna att för södra stambanan, der, vid den tid Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet meddelades, arbetet redan väsendtligen fortgått och arbetsstationernas indelning egt rum, införa ifrågavarande räkenskapsföring, det hittills följda räkenskapsföringssättet der fått oförändradt bibehållas.