Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon kände med en stigande ångest, att hans andes välde öfver henne var oinskränkt. Med eller mot hennes vilja — alltid ryckte han henne med, alltid fängslades hon af hans tankars trollmakt. Hon hade en ohygglig förnimmelse af, att hon icke var fri, att han kunde draga henne med sig hvart han ville, denne döende man — draga henne med sig till och med in i det stora mörkret, dit han sjelf snart skulle gå Hon sökte jaga bort dessa tankar; men de kommo igen. Hon sökte göra sig fri från hans välde, bli borta från hans sjukbädd; men hon kunde icke. Som med en underbar magnetisk makt drog hans vilja henne till sig. Blef hon borta, behöfde han endast skrifva till henne en af dessa kärliga små biljetter, mellan hvilkas rader hans ömhet låg och skälfde som en sjuk fjäril, och i hvilka hans outsägliga lidande tog sig den mest knappa men just derför så mycket mera hjertegripande form — och hon skyndade åter till hans sjukbädd, för att åter berusa sig i den kärlekens och lidandets underliga blandningsdryck, som den dagliga samvaron med honom skänkte i åt henne i riklig mängd. Hon kunde icke bli honom kvitt. Hvart hon än gick och stod, följde henne bilden af detta bleka Kristusansigte; och hvart hon än gick, följde hans tankar hennes steg. Hennes fantasi spelade ständigt omkring honom, honom, honom; än var det några af hans dikter, som sysselsatte henne, än ett eller annat yttrande, än endast en min, en skiftning af hans drag i ett bestämdt ögonblick. Hon rufvade öfver allt hvad han berättat henne — henne ensam! om sin barndom, och hon greps af en vansinnig längtan efter att lära känna hans mor, den gamla frun, som han höll så innerligt af. Hon skref till henne — ett långt, ömt bref till denna obekanta gamla kvinna; och då hon fick några rader till svar, inneslutna i ett af brefven till sonen, gömde hon dessa rader som en relik vid sitt bröst. »Du är en liten förälskad gås!» — han såg på henne med en skolmästarsträng blick, deri ömheten glänste fram under det spelade allvaret. »Förälskad?» smålog hon. »Ja, i din mor!»
Det af Komtnilléen i militäriskt afseende uppgifna skäl, alt hanan vester om fjärden skulle kunna af densamma skyddas för en från ösier kommande fiende, torde betydligt försvagas, då man besinnar, dels harn lilli eli sudan fiende, kunde öfvergå den på flera ställen och särskildt vid Erikson»! ganska smala och Hilt tillgängliga, segelleden mellan Stäket och Upsala, dels ock alt en sådan fiende säkerligen icke underläle alt öfver sistnämnda stad eller Flottsund sända de detachement er, som vore nödige för jernvägens förstörande, ifall derpå lades någon vigt. Äldre militärpersoner hafva ock vederlagt Kommittéens åsigt i detta afseende. Och dessutom kan enhvar trygga sig dervid, att, — då II. M. Honungen, enligt Öfverste Ericsons förslag, samt på enhällig tillstyrkan af alla vid ärendets afgörande närvarande Statsroder, ibland hvilka äfven Cheferna för Sjöförsvarsoch Laudllorsvars-Departementerna, hvilka tillika äro Konungens rådgifvare i kommandomål, har, efter pröfning al de skäl, Jernvägs-kommiltéen i underdånighet andragil, ansett dem icke ega den vigt, att vägen derföre borde läggas vester om Sigtuna-fjärden, utan i Nåder godkänt den af Upsala stads invånare och ortens possessioualer i underdånighet föreslagna riktning, — någon fara i militäriskt afseende hvarken för hufviidsladen eller Diket i öfrigt kan uppstå deraf, alt Dikets Ständer anslå medel till den mycket kortare och mindre kostsamma hanan öster om Sigluna-ljärden. Emedan jag önskat alt
M e n för hvar o c h en, s o m känner de två, vore h e m m e t otänkbart utan den anspråkslösa, offervilliga, präktiga E v a. RENÉ. ANDLIG SKANDINAVISM. du, tager. Många minnen m o t oss strömma, hvart o c h ett sin tjusning äger. Danas bokar, Nores granar, Något underfullt man anar! Kan väl fagrare man önska? gifvas? härligt! som Nordanskogen! ADI. NORDISK ENHET. ANLEDNING AF ETT ORD MED EN FRÅGA tänkbart? Dessa frågor äro berättigade. Må slutligen deras litteratur blifva g e m e n s a m egendom. Och dessa förutsättningar, finnas d e v ä l? H o n tröttnar icke heller. Jag har gjort alldeles motsatta erfarenheter. 2 FÖR DAGEN. M a n såg blickar glänsa o c h läppar le. M a n hörde bravorop o c h stormande applå- der. Svaret blef jakande. » M a n l o g. Men man borde i c k e hafva lett. Eller rättare: m å E. P. oförminskad, anmäl ningar ingå ä n n u för hvarje dag. bekänner i ett af sina Dessa voro tämligen u n g e f ä r så h ä r: bref: » Jeg synes det er storartet m e d denne korrespondansen mellem Norge og Sverige. Nordmsendene o g svenskerne er j o saa naerbeslegtet o g er saa lige o g kjcekke, o g saa skal vi gaa her o g taanke ondt o m hinanden uden at kjende hverandre bare for denne unionen, s o m j o skulde forbinde landene » O c h h v a d säga de svenska? V i välja äfven här endast ett e x e m p e l u r mängden: » Jag är så belåten m e d min lilla norska vän o c h vi brefväxla flitigt. Norge har förut alltid förefallit mig s o m ett obekant, främmande land, b e b o d t af, o m ej ovänner, så dock ej heller vänner. Men n u sedan jag gått in i kamratkorrespondensen, har jag ändrat mening.
Till en viss grad tror jag väl att sådana missräkningar alltid blifva oundviklige; men vid detta tillfälle bör jag likväl erinra, att den dryga kostnaden nu egenteligen uppkommit derigenom att mera Arbete blifvit för äret förrättat än som var påräknat, och att således detta bör i samma förhållande minska kostnaden för de påföljande åren. Hvad åter angar frågan om de Hypoteker, som blifvit för Stats-Verkets räkning afsatte af Discontens fordringar, synes hela saken så mycket mer böra förfalla, sorn denna mesure blef genast vid yppande af D'iscontens förlägenhet ändrad och Hypathsquerne återlemnade. Men för öfrigt må det tillåtas mig erinra, att afsigten endast var att försäkra det Allmännas rätt, och jag vågar för min del tro, att Statens Medel böra i sådant fall ej mindre vårdas än Banquens, och finner således ej annat än att afsigten var ganska god. Hvad beträffar den anmärkta öfver-assigneringen, så kan jag ej annat än med Herr Grefve von Platen instämma deri, att antingen är det ingen eller är den högst betydlig; ty antingen bör dertill räknas hela massan af Asgignationer, sorn ännu ej blifvit infriade, eller också, d.e ena ieke mer än de andra derföre *95 Den a$ Amil anses, ty uppvisandet blir i sådant fall en biomständighet. Hela frågan beror på den, om de allmänna Credit-Verkens förra och blifvande förhållanden till Banquen och det Allmänna, och hvad som handt är en oundvikelig följd af deras föregående ställning, utan att det berodt af Götha Canal-Direction att sådant förekomma. Sluteligen kan jag ej undgå tillägga, att dä jag hört sägas att efterverlden ofta berömmer hvad en samtid med skäl ogillat, har jag likväl ej kunnat tro, att de nu ifrågavarande anmärkningar skola komma till efterverlden. Må hända skall Götha Canal, en gång fullbordad, deremot tala till efterverlden och rättvisa de uppoffringar sorn för densamma blifvit gjorda. Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännsgaf att Plenum komme klockan half till S i eftermiddag att fortsättas.
i dag i dag skall han väl börja med halsen... nen och munnen K ATTONG . Kors hvad vår målare dröjer länge Jag undrar om det drar lika länge ut som med ögoA MANDA . Du är serdeles älskvärd i dag... det der brefvet, som du är så rädd om, måtte innehålla en hel hop intressanta saker... Fjerde Scenen. DE FÖRRE. KONJANDER. springer in ) . Nej den här gången ska ni inte hindra K ONJANDER ( knuffar i dörren undan betjenten och mig från att slippa in ( svänger med paraplyet ) . Jag råder ingen att komma mig på lifvet ( häftigt till Kattong ) . Är herrn grosshandlar Kattong? hvem är herrn K ATTONG . Ja det är det ... hvad vill herrn K ONJANDER ( afsides ) . Han förstår mig inte! ( högt ) . Mitt namn är Konjander ... jag bor här bredvid i huset N:o 27... hus som Bällin in i mitt hus? K ATTONG . Med hvad rätt tränger ni våldsamt K ONJANDER ( afsides ) . Han förstår mig inte... skulle det inte vara han kanske jag måste er son... göra ännu ett försök ( sakta ) . Jag ska' helsa från K ATTONG ( afsides ) . Ack min Gud! K ONJANDER . Jag kommer för att... Jo ... det är han ... Tyst! jag visste väl jag... Presis samma näsa... något längre kanhända ... ( sätter bort sin paraply ) . Lemna oss, min gumma ... jag har några ord att säga den der herrn... A MANDA . Ja min vän... ( afsides ) . K ATTONG ( ytterst förlägen och sakta till Amanda ) . samma hus som Bällin bor uti... ( går in till sig ) . pare K ONJANDER ( afsides ) . Nu har jag dig, din klip Femte Scenen. DE FÖRRE utom Amanda. tigt stänger dörren, hvarigenom Amanda gått ut ) . Nå, K ONJANDER ( sätter sig, under det Kattong försig min herre... Tyst, för Guds skull, tala sakta!
Af dessa 11,132 Nummer kan man antaga att, om ej alla, åtminstone största delen innan i:a, 2:dra, 3:dje GeneralMönstringen, det är 2, 3, 6 å 7 år härefter, äro förafskedade. Armeen skulle då komma att bestå af manskap, helt och hållet saknande krigsvana. Hvarigenom skulle då denna brist ersättas, om ej genom en jemt fördeld öfning i fredstid? Ett förhållande, så mycket betänkligare, som ej allenast i Subaltern, men äfven i Kapitens-graden vid Regementerne finnas Officerare, hvilka icke heller gjort krig. För att vinna den öfning, som i fredstid kan erhållas, synes all ytterligare minskning i Passevolance - afgiften vara högst 184 Den 13 Mars f. m. otjenlig, enär den redan blott knappt kunnat uppfylla behofven. Som betis derpå torde jag få anföra, att, enligt i år uppgjorde beräkningar, de vanliga vapenöfningarne regementsvis ej kunna upptagas till ringare belopp, än vid Cavalleriet, 12 dygns Befäls-möten 36/jo R:dr, 6 dygns Sqvadronsmöten till fots 6ra5 R:dr, 17 dagars Regeroents-möten 48,000 R:dr, summa för Cavalleriet 57,765 R:dr B:co; vid Infanteriet 14 dagars Befäls-möten 844^ R:dr, 12 dagars Recrut-möten 8816 R:dr, 17 dagars Regements-möten i45,4oo R:dr, summa för Infanteriet 162,664 R:dr B:co. Total-summan för båda vapnen gör således 220,429 R:dr B:co.
Boye beträffar, så har han vid detta tillfälle sökt att emot mig spela Grevesmöhlens röle, men Hr Frih:n må icke troalt jag låter förleda mig alt på något vis inträda uti Frih. Boyes. Hr Aminoff: Jag glömde, då jag sisla gången hade ordet, att omnämna, det man här yttrat, att det berodde af K. M:s godtfinnande att nedsätta en comité' till utarbetande af ett nytt representationsförslag, utan någon påminnelse derom å Ständernes sida; men jag tr-or alt K. M. icke skulle finna sig föranlåten att utan en föreg:de anhållan till Ständerna afgifva något förslag i detta afseende, då K. M. har sig bekant att R. St. vid denna riksdag antagit ett förslag såsom hvilande lill nästa riksdag; och då K. M. icke offentligen känner i hvad mån detta förslag öfverensstämmer med majoriteterna i de särskildta Stånden, så vore det ej rätt handladt af K. M. att afgifva något förslag utan alt Ständerne derom framfört en tind. önskan. Det var egentligen för att anföra delta, som jag begärde ordet; men jag får nu äfven begagna tillfället för alt inför R. o. Ad. tillkännagifva, att enligt de underrättelser jag nyss erhållit, hafva både Presteoch BorgareSt:n återremitterat betänk., och är således det ändamål vunnet, för hvilket jag önskade att pröfningen af betänk, skulle uppskjutas. Jag hoppas nu att R. o. Ad. måtte göra likasom de 2 andra Stånden, eller återremittera betänk, och jag förmodar att Ufven Ekon.Utsk. önskar att få emotlaga detta mål lill förnyad handläggning, emedan endast högst få ledamöter voro närvar., då detta mål, hvars stora vigt är obestridlig, inom Utsk. förra gången afgjordes. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts betänk. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts betänk.
När jag yrkar att aeademien måtte få allt hvad hon begärt, har jag uttryckt hvad jag för öfrigt i detta ämne anser riktigt. Frih. Sprengtporten: Upplysningsvis får jag, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn., nämna, att StatsUtsk. visserligen föreslagit R. St. att bevilja 2,3oo r:dr mindre än Vettenskaps-academien begärt , men jag bör tillika c24 Den i3 Maj e. m. upplysa , alt Utsk. föreslagit 1000 r:dr öfver livad K. M. för ifråga var. ändamål begärt. Hr Lagerhjelm: I öfverensstämmelse med hvad af Hr von Hartmansdorff blifvit anfördt, anhåller jag att tillika få fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet på den omständighet, att den s. k. eonservatorn, hvars anslag, af academien föreslaget till 600 r:dr, af Utsk. blifvit nedsatt till 5oo r:dr, måste äga en särskild talang, som sällan träffas, hvarföre en Utmärkt person dertill bör väljas. Till denna talang hör att väl uppstoppa djuren och förvara dem, äfvensom den ordentlighet, som fordras för att vårda det hela. Jag tror, att man vid få naturhistoriska samlingar kan påräkna att få sådana karlar af fullt tillförlitliga egenskaper. Det hände vår Vettenskaps-academi för 2 år sedan, att förlora en sådan person, sorn var särdeles utmärkt, och som de, hvilka besökt utländska länder, funno bättre, än de vid dervar. samlingar anställde personer. Jag nämner detta derföre, att detta anslag är af ömtålig beskaffenhet. Kan man icke gifva hvad man anser nödigt, för att fasta en sådan person, så kan man icke få honom, och man nödgas använda en särskild omsorg, måhända någon gång vända sig till utländningar, för att få en sådan person.
Jag skall likväl icke sträcka mig längre än reservanten, emedan jag förmodar, att intill nästa riksdag hvarken ullproductionen skall hafva till den grad tilltagit, eller en sådan stagnation i handeln inträffat, att en större fond än 3oo,ooo r:dr för ulldisconten intill den tiden kan erfordras, särdeles som anledning tyckes visa sig, att R. St:s sammankallande icke kan länge uteblifva efter denna riksdags slut. Det lärer vara en gifven sak, att ullculturen hos oss ligger i sin linda, och dä skulle jag tro, att, med vår brist i rörelsen, den ringa crediten och näringsidkarens ringa capitaler, det är af vigt, att det finnes en utväg för producenten att icke behöfva till vanpris försälja sina varor, hvilket lätteligen skulle kunna inträffa, så länge vår ullproduction icke stigit till den höjd, att den kan concurrera på utländska marknaderna, utan måste bero endast af inhemska consumenter. Det exempel, som Gr. v. Fersen omnämnde, har inträffat i år. Det var Engelska ullhandlare, som sammansatt sig till prisets nedtvingande; men i och meddetsamma lånet beviljades, steg priset genast till sin vanliga höjd, och handeln återtog sin jemna gång. Det har icke varit utan, att ju icke vid innevar. års ullmarknad hos oss anledning visat sig till förmodan om en sammansättning till prisets nedtvingande, hvilket måhända äfven inträffat, om icke en särskild omständighet återfört priset till samma höjd sorn förlidet år. Jag vill visserligen icke säga, att ulldiscontfonden icke är tillräcklig för det närvarande; inen om productionen fördubblas nästa år, tredubblas året derpå o. s. v., så hemställer jag, om icke denna fond skulle blifva i det närmaste otillräcklig. Då således sådana conjuncturer kunna inträffa, som för den svage producentens skydd erfordra en större fond, anser jag en tillökning uti den af
— I Westm ani anel Rågen enahanda, meri Vårsäd och jordfrugter gifvit ymnig afkastning. —- I Östergöthland Höstsädet gifvit mindre, meri Vårsädet jemgod skörd och fullgod Spannemåi till afsättning. — I Småland, allmänt taget, allt säde vackert och lofvande god skörd, med. Undantag af Jönköpings Län, hvarest Råge» Best), och Efton, Utsk. Betänkande/i. gt till haitum ymnig är mindre gifvande i spann; trien jordfrugter hafva deremot gifvit så ymnig afkastning, att på något stalie efter 2 ‘Tunnor Potatoes utsäde erhållits 6/j. Tunnor. -—■ J Blekinge Höstsädet svagt, men Vårsädet lyckats förträffligt samt vida öfver vanligheten, och jordfrugter i den mängd, atfc de förslå både till föda och Bränvinsbränning* hvartill de ock ensamt nästan med uteslutande af all annan säd nyttjas — 1 Christi* änstads Län har Höstsädet gifvit till och med 7:de och Yårsädet dito 6:te kornet — 1 Malmöhus Län nästan samma förhållande, dock med ett korn mindre öfverhufvud taget, men med trolig minskning i Spannemåls åtgången genom Fotatoesplanteringen —-1 Hallands Län Rågen ej så gifvande, sorn förra året, men Vårsäden ganska god, dock Potatoesafkastningen ej svarande mot förmodan—* X Götheborgs och Bohus Län har Höstsädet icke befunnits gifvande, men Vårsädet och jordfrugter i det hela hugnat med medelmåttig skörd — I Elfsborgs Län anses Höstsädet på det hela under meddeltnåttan, meö ali Vårsäd och jordfrugter hafva lemnat rik afkastning -— I Skaraborgs Län Hvetet i det hela godt och all Vårsäd skördad till ovanlig myckenhet, ehurtl ej af allmänt god beskaffenhet.
LIV. A. 142.LVIII.E.57. — angående inlösen af en del FilialDiscon - tornes icke inom pra;scriplionstiden presenterade. VI. 53. VIII. 11. 490. LX A. a3g. Assignalionsrälten på Banken, om medel till förhindrande af missbruk deraf. V. 58. R. i83. XIX. B. 113. XX. A. i5o. Assignei ing å Banken, angående några förändringar och närmare bestämmanden af grunderne och vilkoren för. XIX. B. 1 13. XX. Å. 15o. XXXIV. U. 168. XXXVI. 3a. LXVI. A. i3. E. i95. Assignering, StatsConlorets å Banken och RiksgäldsContoret, angående controll å. V. .52. VIII. R. 252. LX. B. 274. Assislanee-Contoret, om 1825 verkställd granskning af dess förvaltning. U. 217. XXIX. A. • 4o — om 1827 verkstäld granskning af dess förvaltning. I. 45. R. 3g2. U. 217. XXIX. A. 14g. — om npphäfvande af. V. 351. B. 2.9. XXVIII. A. 35. XLIII. U. 102. XLVI. E. 118. XLVIII. A. 213. — om förrättad granskning af. XXI. B. 122. XXIII. A. 5g. XXXII'. A. 272. — om expectance-löner för åtskiliige dervid anställde Tjenstemän. LV. B. i83. LVU. A. 25o. LX. E. 273. LXII. U. 323. LXIIl. A. io3. 43 AssistanceContoirets hus, om hyresfritt begagnande deraf för en Lombard-rörelse i Hufvudstaden.
I anledning af Grefwe törners'i sitt yttrande anförde motif, att mänga utfockne hemman r Skäne more i böndernes händer, och att deras eftergift i afseende pa sädane, alltsä wore enlig med deras eget interesie. Grefwe von Lclirverm/kroZric UoZislaus: Wid frägan om dagswerks beräkning, talade Grefwe Mörner om Z ä 4 vagswerken. Jag nämde att vin 4 dagswerken tillädes, stulle en hop smä artiklar, som mast gravera allmogen, som bränwinsconsumrions-afgift, afgift för sidentygs bruk och för robak kunna utgå. Fjerde dagswerket, som ökar den genom koppskatt päräknade intrad, med nära Zoo,ooQ R:dr hade derföre gifwik full ersättning. Men sedan nn Bewillnings-Utskottet, såsom alternativ, framstält koppstattens beräknande efter 4 dagar uran afräkning pä andra artiklar, finner jag debiteringen bli för hög, och för min del förklarar mig benägen att gä Bonde-Ständer i desi yttrade Lustan till möteS. Uppå förnyad proposition, blef Bonde-Ständers hemställan af Nidderstapet och Adeln bifallen. Opnades Herrar Eleckorernas wal till Ledamöter i Stats-Utstotter, och befunnos Herrar Electorerne, nu mera sulltalige, hafwa utwalt: N:o Den i2 Augusti. ' 693 M:o 28Z. Friherre bstlfverscköltt, ^rls. N:o 284- Friherre Örnsckölä, ^oli. ^Vildelm.
Och denna fråga åter innefattar specialiteter, som så nära röra Konungamaktens i Grundlagen klart uttryckta prerogativer, att den icke på detta rum annorlunda kan afliandlas, än genom erkännandet, att ledningen af de Ministeriella angelägenheterne tillhörer Konungen ensam; och att denna ledning icke vore möjlig, eller ens tänkbar, så vida det icke mera skulle bero af Konungen, att besluta, hvarest och när fäderneslandets politiska värf behöfva utföras. Det är icke alltid med den synbart mäktigaste, som de vigligaste angelägenheterne måste afgöras; och ögonblickets betydenhet kan blott af den bedömmas, sorn är i tillfälle, att med full kännedom följa, och till en viss grad förutse, händelserna. Samma anmärkning kan äfven till en del lämpas å frågan om nedsättning i Sändebudens rang; ty svårligen skulle jag kunna inse möjligheten af de ministeriella ärendernes obehindrade ledning, om Konungen, genom förut bestämda föreskrifter, 24 Den 28 September f. ra. skulle vara inskränkt i valet af de personer, som vid Beskickningarne borde användas. Denna del af frågan har likväl en allmännare sida, och det är denna, vid hvilken jag för ett ögonblick vill uppehålla mig. Det har blifvit sagdt, att våra Ministrar vid de flesta Hofven kunde ersättas af Charges d’affaires, och till och med af GeneralConsuler, utan att ärenderne derigenom skulle lida. — Vädjande till alla sakkunniges omdöme och erfarenhet, vågar jag alldeles bestrida denna mening. Hvad C011- suler beträffar, äro de endast tillsatta, för att besörja handels-ärenden; de äro icke af Regeringarne hos hvarandra accrediterade, och de hafva således ingen diplomatisk caracter. Att åt dem anförtro de diplomatiska affairerne, vore således åtminstone en nyhet, rakt stridande mot alla antagna bruk.
Och när så lagen hann öfver i landstinget, så blef der blott sagdt ett par ord, en eller annan medlem höll ett kort tal om oförminskad tillit till regeringen och dylikt, och derpå röstade man som mi-nistéren önskade. Och dagen derefter meddelade partiets blad resultatet och bifogade ett litet, fogligt yttrande derom, att det nog kunde ha varit gagnande, om den intelligens, hvilken som bekant fans i landstinget, hade gifvit sig ett något rikare uttryck. Men då detta rikare uttryck bestän • digt uteblef, och motpartiet började att göra sig litet lustigt deröfver, så kände högern, att så vida landstinget icke gjorde ett eller annat, så skulle dess prestige försvinna, och man skulle sluta med att rent ut förneka, att det verkligen funnes så mycken intelligens i landstinget. Så började högerpressen att tala i en allvarlig ton till landstinget, hvilket hädanefter var ur stånd att fortfara med sitt lugna, tillbakadragna lif. Följaktligen har landstinget börjat att verka, visserligen litet ovilligt och motsträfvigt, men verkar gör det. Och nu, då det fick sig förelagdt tre så vigtiga lagförslag, hvilka i sig inrymde hela den finansiela situationen, nu var det omöjligt att tiga, nu måste landstinget visa, att det var hos vår första kammare, som öfverlägsenheten, intelligensen, klokheten och erfarenheten voro till finnandes. Men ack! Det var icke någon intelligens, landstinget hade att bjuda på under de senare dagarnes finanspolitiska förhandling. Det var en af de debatter, som göra en dansk så glad deröfver att han hör till ett land, om hvilket man ute i Europa vet så grufligt litet besked. Det är som regel särdeles nedslående, och det är föga nöjsamt att se ansedda tyska blad meddela sin Kjöbenhavnskorrespondens under rubriken “ Schweden “, men då ens första kammare på det grundligaste blottar sig, är det ganska angenämt att veta, att det stannar mellan oss och våra närmaste grannar. Man har naturligtvis icke något emot att Europa roar sig, men man vill dock ogerna att det skall ske på ens eget lands bekostnad. Och skratta, det måste enhvar, hvilken icke som danskarne har alla möjliga skäl att gråta öfver en dylik förstekammars diskussion.