Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan dock tänkas, att han efterlemnat barn i välstånd, hvilkas hjelp den utarmade kusinen Lorentz Mollberg sökt, ehurav.nl säkerligen ftrgäfves, enär han redan följande året, eller 1759 måst, såsom af hr Flodmarks utredning framgår, med bortläggande af det gamla aktade borgarenamnet taga värfning som ryttare vid Kongl. M: ts Lifregementet till häst lifkompani. n. J: n.Poeta auratus. » Allor! » jublade prosten och trafvade upp sina sista brickor. &gt;Bror blef jan ändå! » » Tacka tusan för det », murrade majoren, » när bror sitter med en sådan fördömd bondtur. Nu får det vara nog för i qvlU. » Och med en bister blick tände han åter sin cigarr, medan den kyrklige antagonisten förfriskade sig med en pris. I det samma kom postväskan in och med den husets unge informator, nyss blifven student. Posten fick nu såsom o^ta eljest tjena såsom afledare för stridiga lynnen. Prosten öppnade sina bref, och majoren, som kunde glänsa med ett von framför sitt namn, sökte i tidningarna underrättelser om Ozenstierna-statyns aftäc-kinde. Informatorn kom honom till hjelp oah erbjöd sig att läsa högt, hvilket accepterades af båda gubbarne. Eedogörelsen för aftäckningsceremonien genomgicks grundligt och var till bägges belåtenhet. » Hans majestät vältalig som alltid! » kommenterade majoren. » En koral till kunde man dock bestått Irons försvarare », menade prosten, som var icke så litet kritiskt anlagd. ’ Men här stå verser också », upplyste föreläsaren. » Om herrarne behaga, så. » Asch, all poesi är död med Tegnér », afgjorde prosten. &gt;Det nya gitter jag inte höra. » » Tegnér i all ära, kära bror », inföll majoren; » men nu har lyran gått öfver frän det andra ståndet till det första, och det fr vål det, som förtretar bror.
Finas mörkröda, omfångsrika kinder liknade mer än någonsin röda strandladan vid Morsviken, och hennes ögon glänste. Vi tala finska, och det är så roligt! Hon lär sig så bra. Hon tycker så mycket om mig, vi ä' så goa vänner, så! Vi lär oss också »hafvets unga tärna» af Pacius förstås. Och Dion är också der, och hon är här. Och Dion är alldeles tokig i henne, småfröknarna tror att di ska förlofva sig och göra konsertresor och få så mycket pengar, att di kan inrätta ett nytt konservatorium i Helsingfors, och der skall jag bli lärarinna och då får jag visst en sju, åtta mark i timmen, för si fröken Algren, som var i Paris... Fru Mäienen kom in, hon ålade sig fram med vänligt blinkande, af fotogenkökselden glänsande ögon och kinder ännu fuktiga af ångan från den nykokta potatisen. Nytt välkomnande, nytt ordflöde, allt i samma musikaliska strömriktning. Ändtligen fick fru Bäck med en mycket uttrycksfull gest fru Mäienen att förstå, att de borde vara i enrum. De unga damerna försvunno som rök dit fotogénkökets läckerheter lockade dem. Man begynte samtalet hviskande. Fru Bäck berättade hvad hon visste om Nadja. Fru Mäienen himlade sig och ville icke tro. Det var kanske till sist bara inbillning. Kära hjertandes, det är visst förtal! Det är svekomanerna, som ha spridt ut det. Nog är hon litet oförsigtig, men det är ju bara naturen. Det är bestämdt inte sant! Har han varit der en afton så har han väl läst högt, tills det dragit litet länge ut ... ungt folk ... en svartsjuk fru ... frän Åbotrakten, der är' di alltid så tråkiga, så ... nej, det är bara prat, Dion har tänkt sjelf han är alldeles betagen, nog vet man, unga menniskan! Fru Bäck gick henne närmare inpå lifvet, visade henne allt flera sannolikheter, hjelpte henne att se och tro, nästan att sticka fingrarna i såren. Men det hjelpte ändå inte. Fru Mäienen var så hjertans god.
Tolls upmärksamhet derpå, att Hr Ribbing nu väckt 2:ne motioner, och att derföre torde bestämmas hvilkendera af dessa motioner den begärda bordläggningen afsåg, hvarpå Frih. Toll anhöll att de begge måtte få hvila på bordet. Hr Granfelt, Adolf Fredr., anförde skriftligen: Bland de ämnen, som vid sednast hållna riksmöte utgjorde föremål för Ständernas öfverläggningar, förekom en inom Hederv. BondeSt. väckt motion om uphörande af R. o. Ad:s uti 6 punkten af dess privilegier d. 16 Oktober 1723 samt 8 och 9 momme i 2 § af R.Bms 8 kap. grundade rätt att i vissa mål omedelbart af Hofrätt dömas. Uti det betänk, dåvar. LagUtsk. i anledn. af denna motion afgaf hade Utsk. icke allenast visat hurusom ifrågavar. undantagslag i en långt aflägsen forntid upkommit under förhållanden helt olika dem, som höra till närvar, samhällsskick, hvilket bjuder, ”att alla skola vara lika inför lagen; att allas rätt är lika helig; samt att allmän lag skall vara allas gemensamma band och allmän domaremakt allas gemensamma värn,” utan äfven genom en, såsom mig synes, serdeles klar och bindande motivering ledt sig till de slutföljder, att denna undantagslag ”snarare skadar än gagnar det stånd, åt hvilket den är gifven; att densamma i flere hänseenden har en menlig inverkan på andra medborgares raft; samt att den leder till oreda och osäkerhet i lagskipningen;” hvarföre ock Utsk., för den händelse att R. o. Ad. ville afsäga sig nämnda rättighet samt öfrige RiksStm och K. M. en sådan afsägelse gillade, framlagt ett förslag lill förordning i den syftning motionen afsåg.
De löner och tjenstgörings-penningar motionärerne föreslogo voro följande: 1 Öfverste, lön R:dr 2,400: tjenstgörings-penningar » 600: - qqq. i Öfverste-Löjtnant, lön . ... » 2,000: tjenstgörings-penningar » 500: o gQO* 6 Slals-Utskollcts Utlåtande, JU 69. 2 Majorer, hvardera, lön . R:dr 1,600: tjenstgörings-penningar . » 400: 2,000: 4 äldre Kapitener, lön . ,
Maj:ts nådiga Utslag är deremot af sådan lydelse, att emedan Underofficerarens rapport icke innehölle, det denne tillstädes varit vid någon besigtning eller kassering af de skopersedlar, som år 1840 blifvit vid kompaniet tillsatta, samt den i rapporten förekommande uppgift, att skor blifvit af Kapitenen kasserade, vore af denne vitsordad och, såsom omfattande en enskild fråga imellan honom och handtverkarne, ej af beskaffenhet att erfordra vidare bevisning; ty och då i öfrigt icke visadt vore, i hvad mån nämnde rapport från verkliga förhållandet afveke, blefve Krigshofrätlens utslag härutinnan undanröjdt och den tilltalade från det honom derigenom ådömde ansvar befriad. Den anmärkning, som härvid först erbjuder sig, rörer omdömet om Underofficerarens rapport. Icke uttryckligen, det är sannt, innehåller denna rapport, att dess utgifvare tillstädes varit vid besigtningar och kasseringar. Endast implicite, d. v. s, genom förutsättning, innehåller den detta, så vida det nemligen var omöjligt att veta det, som utgifvaren i rapporten intygat, utan att hafva öfvervarit besigtningarna och de dervid skedda kasseringar. Men det är ju icke möjligt, att rapportens utgifvare kunde veta, dels huru dåliga de beställda skorna auselts vara, och dels att vissa af dem blifvit af Kapitenen sjelf kasserade, utan att rapportgifvaren tillstädes varit vid besigtning och kassering af dessa skor. När han derföre på sin vittnesed förklarade, att han vid sådana tillfällen ej varit tillstädes, och att rapporten derföre var origtig; förklarade han ju i och med detsamma rapportens hela innehåll angående nämnde förrättningar för grundlöst. Härmed bevisas, att det domskäl, som i Kongl. Maj:ls nådiga Utslag nyttjas, var förfeladt, då dermed icke undanröjdes den begagnade rapportens af dess utgifvare erkända sanningslöshet. För Kapitenen, som begagnade sam - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelsc för år 4849.
Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 41 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående extra Stats-anslag lill föremål, tillhörande Civ il-departementets handläggning. (Stats-Utskis Ulbden m. m. Niris 158, 239 och 256.) S. A. K. I sammanhang med afgifvet förslag lill reglering af utgifterna under Riks-Statens 6:te Hufvudtitel, har E. K. Mit, uti Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och Expedilions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 143. 377 och behof, med anledning af särskilda hos E. K. M:t i underdånighet anmälde frågor om anslag dels för yissa år eller tills vidare, dels för en gång, till föremål som tillhöra Civii-departementets handläggning, och under åberopande, hvad allmänna arbeten särskildt anginge, af Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader under den 25 Oktober nästlidne år afgifna underdåniga förslag, hos Rikets Ständer gjort framställning rörande de anslag, hvilka E. K. M:t i berörde hänseende ansett böra beviljas; hvarförutan inom Riks-Stånden flere förslag blifvit väckta, rörande anvisande af Statsbidrag till likartade föremål; Och få Rikets Ständer, i anledning af hvad sålunda förekommit, följande beslut i underdånighet anmäla: Beträffande kanaler, slussar, jernvägar, hamnar, samt faroch flotl-leder: l:o.
Jag anser således detta förslag vara en konseqvent utveckling af den stora grundprincipen i våra Grundlagar; icke en förändring deraf, och anhåller derföre att det måtte blifva hvilande. Frih. Paykull, Joh. Gust.: Grundlagen föreskrifver att Const.Utsk. skall inkomma med sådana ändringsförslag som det anser högst nödiga och nyttiga. Jag finner likväl icke att erfarenheten ådagalagt att detta förslag är högst nödvändigt. I den reservation som jag afgifvit har jag äfven antydt de närmare auledningarne hvarföre jag anser det icke vara nyttigt, och jag tror mig derföre icke behöfva uprepa dem, heldst en annan ledamot desamma redan påpekat. Det är äfven ganska riktigt anmärkt att den 11 § icke skulle komma att stå i rätt sammanhang med den 12-te, om den finge orubbad qvarstå, men om man också kunde säga att innehållet af den nu föreslagna 12 § skulle utgöra ett undantag från den liite, så förefinnes likväl otydlighet, och efter min åsigt är det angeläget att så inrätta Grundlags§§, att de icke stå i strid med hvarandra. Den anmärkn. som Hr Munck här framställt, att Konungen i händelse han aflägsnade sig från Regeringens säte, skulle hafva svårt för att afsluta ett förbund eller en afhandling, synes mig nemi. hafva ganska mycket skäl för sig, ty det står i den nu föreslagna § att han, enl. den förgående 8 §, skall deröfver hafva hört StatsRådets samtlige ledamöter, men det står icke att han enl. 8 § skall hafva hört endast 3:ne af StatsRådets ledamöter. Jag kan således ieke antaga den nya tillämpning som föreslås i den 12 §, utan yrkar på afslag. I afs. på Gr. Lagerbjelkes argument att i händelse full förtegenhet erfordrades vid någon afhandling och detta emot all förmodan icke inträffade, utan hemligheten genom oförsigtighet hos någon af StatsRådets ledamöter förråddes, skulle han genast aflngsnas från StatsRådet, får jag endast anmärka att det är för sent att aflägsna honom, sedan en indiskretion redan är begången. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
Mars, har E. K. M. täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, det E. K. M., i anledning af Rikets Ständers, uti underdånig Skrifvelse af den 3 i berörde månad, framställde anhållan om nedsättandet af en Comité eller Lag-beredning, samt om upplösning af deri Comité, som haft sig uppdraget att upprätta jetnförelse-tableau öfver Lag-förslagen, i Nåder beslutat förordna en Lag-beredning af fem ständige Ledamöter för de af Rikets Ständer afsedda ändamål, och för alt jemväl afgifvä un - 932 Expeditions-Ut skottets Förslag till und. Skrifvelsej N-'0 382. derdånigt yttrande öfver förslag till Författningar, innan desamma af E. K. M. i Stats-Rådet slutligen pröfvas, hvilken Lag-berednings sammanträden Justitiae-Stats-Ministern, såsom Ordförande, jemte en annan Ledamot af StatsRådet, Justitiee-Canzleren och Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, äfvensom, för granskning af sådane Lag-förslag, som tillhöra Jnstitiae-Departementets föredragning, två af Högsta Domstolens Ledamöter blifvit berättigade att bivista; att denna Lag-beredning sist den 15 nästkommande September kommer att träda i verksamhet, samt att E. K. M. funnit godt i Nåder bifalla, hvad Rikets Ständer i underdånighet hemställt om upplösning af den för upprättande af en Tableau öfver Lag-förslagen nedsatta Comité, när E. K. M. tinner sådant lämpligt och nyttigt; och har E. K. M. derjemte i Nåder äskat, att Rikets Ständer måtte, till aflöning för de fem ständige Ledamöterne i Lag-beredningen, lill skrif-biträde, inköp af vissa juridiska böcker och tidskrifter, tryckning af de utarbetade förslagen samt öfrige expencer, bevilja ett extra Stats-anslag, hvars belopp E. K.
Värden på stället sätter en heder i att vara sina gä- sters » ciceron », och sommartiden kan man få se honom vallande sin brokiga hjord: engelsmän, amerikaner, spanjorer o. s. v. till Stockholms alla sevärda platser. P å stället finnas Här äro både man och hustru lifFörsäkrade, hvilket är mycket godt och bevisar vakenhet och omtanke; och att några summor här, om än små, skulle kunna blifva öfver för att sätta in i sparbanken, kan man ej med fog begära. Men att iklockarmor » behöfver tala om utgifter för ved och hyra, förvånar mig i högsta grad, ty detta plägar på landet alltid följa med tjänsten, hvilket jag nog kan veta, såsom själf född på landet, där min fader ännu är klockare, med hvilken befattning han dock, som vanligast är fallet, förenar organistoch skolläraretjänsterna. Idun n:r 26. Hyran för &gt;3 rum, jungfrukammare och kök i n. m. » anses vara för lågt beräknad. Beträffande veden gäller här samma anmärkning, som göres mot uppsatsen i Idun n:r 24, hvarjämte anses, att den beräknade kostnaden för björkveden är för låg. Huru man skall elda ett rum och sköta en brasa kan lika litet anses höra hit *, som huru man skall tugga maten eller laga till » polenta ». I förf.s yttrande om att » intresset för de kära barnen leder oss in i detaljer, som egentligen ej höra till ämnet » instämmes af fullaste hjärta. Frukosten anses vara för torftig, om jag så må säga, ty att en fullvuxen person skall reda sig en hel förmiddag på » 1 glas mjölk » (om skummad eller oskummad, vet man ej) och » stadiga skifvor af det hembakade brödet », är väl nästan mycket begärdt, ty det skulle jag ej begära att ens barn kunde göra, om de ock förut fått » en stor kopp simmig hafresoppa ». Samma anmärkning göres mot kvällsmaten, såvida det är meningen att ena kvällen äta bröd, den andra kokt frukt, den tredje rabarber, * Hvarför icke det?
Jemte denna anmärkning, utan tvifvel den väsentligaste, förekomma äfven andra, af hvilka Stats-kontoret, till undvikande af onödig vidlyftighet, torde allenast böra nämna den, att det väckta förslaget,' om det antoges, skulle medföra en ansenlig tillväxt i Stats-kontorets göromål och till följd deraf behofvet af större arbetspersonal, hvarigenom Staten finge vidkännas kostnader, sannolikt vida öfverstigande dem, som tilläfventyrs genom indragning af någon tjenst i ett eller annat af de öfriga embetsverken kunde Staten besparas. Att en betydlig tillökning i' göromål derigenom måste uppkomma är uppenbart, när i betraktande tages, att Stats-kontöret hade att från de andra förvaltande verken för hvarenda, äfven den ringaste, utgift emottaga en invisning, och att denna, innan den finge af Ränte-kammaren infrias, skulle först anmälas hos Stats-kontoret, som, efter hvad redan antydt är, måste äga kännedom om hvarje utgift samt, innan undersökningar och behörige annotationer skett, ej kunde invisningen till inlösen godkänna; och hvad särskildt beträffar Ränte-kammaren, hvarest för de ständige utbetalningarne kontanta penningar i summor af hundra tusentals riksda37 - — 290 — ier alltid borde finnas och täta inventeringar i följd deraf måste ske, skulle den nuvarande personalen icke på långt när blifva för de ökade göromålens behöriga handhafvande tillräcklig. I afseende vidare å Revisorernes förslag om begagnande af post-remissv exlar vid levereringar till Ränte-kammaren af stats-verkets i landsorten ägande inkomster, kan det icke heller bestridas, att, när större penningesummor vore i fråga att hitremitteras, än som lämpligen borde på en gång med posten forsändas, desamma, genom anlitande af den föreslagna utvägen, komme Ränte-kammaren hastigare tillhanda, än som nu i allmänhet är fallet; hvarförutan en dylik åtgärd vore i så måtto fördelaktig, som den skulle förekomma de förluster, hvilka äfventyras genom betydliga penningesummors befordrande med posten, äfvensom olägenheten af postens belastande med stora och tunga penninge-paketer.
Hennes blick, luttrad nog, att inemot kunna benämnas Änglaren, hvilade på honom och de förstodo hvarandra fullkomligt. „Farväl Edvard“ sade hon med knappt hörbar stämma och räckte honom sin hand. Ynglingen tryckte den, tigande, till sina läppar och till sitt hjerta. „Vi skola bedja för hvarandra“ tillade Natalia och skillsmässans minut smög sig sakta fram öfver dem. Morgonen var dimmig och kall, på hvilken Natalias resvagn rullade ifrån X. Carl, som icke släppt Föräldrarne med mindre de låtit honom åtfölja Systern, somnade snart, trött af att se ut på den gråa, utanför vagnsfönstren hängande töckenförlåten, och Natalia kunde ostörd öfverlemna sig åt sina tankar. Gårdagens upphöjda stämning var borta; ingalunda dock den kraft som frambringat den och äfven nu i ett afmattadt tillstånd, bibehöll Natalia alla föresatser och tankar, som legat till grund för hennes framfarna handlingssätt. Hon blickade ut på de fantastiska bilder, hvari dimman förvandlat X:s tämligen hvardagliga beståndsdelar; då och då rullade en tår utför’ hennes kalla, bleka kind, och fysisk smärta sammanprässade hennes bröst – men Natalias läppar rördes, liksom till bön och ett svagt leende sväfvade öfver hennes själfulla, ehuru lidande anletsdrag. – När de resande ankommo till X:s kyrka, hade det tunga töcknet något höjt sig. Öfver det ställe, der Natalia en gång väntat på Carl och Edvard tyckte hon sig se en hvit fladdrande duk. Viftade en mensklig arm verkligen dermed, eller var denna syn blott en af dimmans vanliga hägringar, det kunde Natalia icke afgöra. Årens jemna kretsgång hade intet uppehåll. Efter Föräldrarnes död, fick Natalia, enligt deras vilja, ensam vården om sin Bror, hvilken redan såsom sjuttonårig Yngling, hundradefallt återgälldade Systerns omsorger. Natalia hade med honom flyttat till Upsala. En dag återkom den muntre, liflige Ynglingen helt nedslagen ifrån sin förmiddagskurs. „Ingenting fattas mig“ svarade han på Systerns frågor, „men jag har förlorat en Vän, som „jag aldrig kunnat glömma, fastän jag var bra „liten, då han vistades ibland oss.
Hvem af de båda — mannen eller kvinnan — som visar hvad hjärtat eger djupast och skärast — hvad betyder det väl! I detta ögonblick kände han endast ett behof att falla till hennes fötter och tacka henne för den dyrbara pärlan af ömma känslor och varma tankar, som hon en gång lagt i hans hand, och som han låtit falla till marken, värdelös och obegagnad. Hon var gift nu, sedan flere år tillbaka, och han hade glömt henne under sitt arbetsfyllda lif. Hur annorlunda hade det ej kunnat vara, om han ej låtit denna sitt lifs stora möjlighet gå sig ur händerna! Han kunde egt ett hem i stället för några välmöblerade rum • — ömhet och barnaglädje i stället för ensamhet och tystnad — och dock! Bäst som det var — bäst på alla sätt! När han slog upp ögonen, mötte de hennes, där hon kom just under hans fönster på väg hemåt. Flickan pratade och skrattade; men modern hörde synbarligen ej på henne, ty hela hennes själ låg i de varma, trofasta ögonen, som ängsligt spörjande sågo upp i det dödsbleka ansiktet uppöfver henne. Två människor, som helsade hvarandra, med full förståelse, för första och sista gången i sitt lif — hvad var det väl mer? Ett ögonblick endast ur en hel tillvaro — • ett ögonblick i hvilket det förflutna, det närvarande och tillkommande liksom concentrerade sig. Tårarne stodo honom i ögonen, medan han lutade sig ut och såg efter henne, tills hon försvunnit bakom gathörnet. Det var nära, att han ropat henne vid namn — nära att han bedt henne komma upp, bara för att få tala vid henne en enda gång. Att få tala med en människa, som förstod honom — tala fritt och öppet — det hade varit det samma som att fatta en hjälpande, räddande hand, och med hvem kunde han talat, som med henne; men han var ett barn af sin tid och visste, att sådant ej låter sig göra — att skick, bruk, konvenans och etikett förbjuda äfven de oskyldigaste, naturligaste saker, som gå blott en linie öfver det vanligas gräns. Han stängde fönstret med en suck och gick fram till arbetsbordet, dit han alltid gått för att hemta mod och kraft.
Domhafvanden i förutnämnda Härad utfärdadt Utdrag ur Härads-Rättens Dombok för den 29 April 1856, hvilken afskrift, som, enligt derå tecknadt intyg af vederbörande tjensteman i Kongl. Kammar-Rätten, var lika lydande med ett vid verifikationerne till Wermlands Läns Lands-Bok för 1857 fogadt transsumt, innehöll, att Härads-Rätten genom beslut samma dag föreskrifvit, att Per Olsson, derest han icke ägde tillgång till omförmälda böter, skulle afstralfas med sju dagars fängelse vid vatten och bröd; — dels ock ett, af tillförordnade Domhafvanden bestyrkt, utskrifvet exemplar af Härads-Rättens sist anmärkte beslut, enligt hvilken expedition det Per Olsson ålagda bötesansvar genom samma beslut skulle hafva blifvit till Nio dagars fängelse vid vatten och bröd förvandladt; utvisande ett särskildt af vederbörande meddeladt Utdrag ur åberopade (ångförteckningen, att Per Olsson för den förseelse, hvarom nu är fråga, »enligt Nordmarks Härads-Rätts Saköres-Längd vid 1855 års Höste-Ting,» undergått sju dagars fängelse vid vatten och bröd. Med afseende icke allenast å de sålunda förekomna skiljaktigheterna uti innehållet af Härads-Rättens Utslag vid Höste-Tinget år 1855, å ena, och omförmälda olika Saköreslängds-Utdrag för samma Ting, å andra sidan, samt dessa båda sistnämnda och de särskilda utskrifna exemplaren af Härads-Rättens beslut den 29 April 1856 sinsemellan, utan ock derå, att Per Olsson, hvilken, enligt åberopade Kongl, förordningen den 18 Januari 1855, 51 §, jemförd med 5 Kapitlet 4 § StrafT-Balken och Kongl, förordningen den 10 Juni 1841, i förevarande fall lagligen skolat undergå
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades en, med anledning af 56 § Riksdagsordningen, af Herr J. Wahlström väckt motion, hvaruti hemställes, att Rikets Ständer må besluta att hos Kongl. Majit anhålla, det täckes Kongl. Majit låta anställa noggrann utredning, huruvida samtlige segellinieskepp äro till krigsbruk numera användbara, samt, i motsatt fall, huruvida det ej vore med god hushållning förenligt, att dessa lärtyg utrangeras, och möjligen uppkommande besparingar på anslaget till underhåll af llotlans material i stället må kunna användas till fullbordande af nya fartygsbyggnader. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets Memorial Nio 198 i anledning af återremisser å Utskottets Memorial Nio 195 med förslag till Voterings-propositionen för afgörande af åtskilliga till 8ide och 9ide hufvud-titlarne hörande anslagsfrågor, lades första momentet, rörande anslagen till Fahlu läroverks-bvggnad och för Lunds Kathedrals-skola, till handlingarne; och lät Ståndet bero vid Utskottets hemställan i Memorialets andra moment om statsbidrag till läroverksbyggnaden i Oscarshamn. Brot-Utdrag den 5 Oktober 1860. 803 S. D.