Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär beviljandet af ofvan omförmälda anslagssummor, för utarbetande och ordnande af Kapiten en Cronstrands samlingar i forn-egyptisk byggnadskonst, så att dessa samlingar skulle kunna frän trycket utgifva», skett mot förbehåll endast, att Kapitenen borde inför Vitterhets-, Historisoch Antiqvitets-Akademien redogöra för arbetets fortgång, utan att dervid meddelats någon bestämmelse angående arbetets eller de samlade ritningarnas aflemnande, har Utskottet ansett någon åtgärd i den syftning, som af motionären föreslagits, icke vara att Vidtaga : och då något anspråk pii redogörelse för användandet af de för nyssnämnda ändamål lyftade anslagsmedel numera, sedan den för sådan talans anställande i lag bestämda tid tilländagått, icke heller lärer kunna med framgång väckas, torde Rikets Ständer tinna att afseende å den ifrågavarande framställningen icke kan fäst as. Stockholm den C Juli 1860. JW 144. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Juli 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Herr af Bob sali ms motion, angående utdelningar från en af motionären uppgifven kassa, samt indragning af kassans återstod till Riksgälds-kontoret. (R. A.) Frän Ridderskapet och Adeln har till Stats-Utskottets behandling blifvit öfverlemnad en under innevarande riksdag väckt motion, deruti Herr af Robsahm, O. R., meddelat, att vid Uplands Kongl, Regemente funnes en kassa, som, enligt motionärens framställning, för närvarande borde utgöra omkring 112,000 R:dr B:ko, och hvars tillkomst, på sätt motionären anfört, skett genom motionärens mångåriga bemödanden, sträfvanden och ej obetydliga kostnader.
Proposition, angående bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositionsoch jordegande-rätt till de så kallade kyrkohemmanen i Halland, Preste-Ståndet bar, på grund af 34 § Riksdags-Ordningen, der det beter: ”Vilt Konungen något ekonomiskt mål, gemensamt med Rikets Ständer, afgöra, förlares dermed,på sätt sorn för lagfrågor är stadgadt,” denna Nådiga Proposition lill Lag-Utskottet remitterat; men, då Ståndet nu af ofvanberörde utlåtande inbemtat, att ifrågavarande Nådiga Proposition blifvit remitterad af IIöglolL Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståudet till Stals-Utskottet, och af Hederv. Bonde-Ståndet till Statssamt Allmänna, Besvärs-och Ekonomi-Utskotten, så fann Preste-Ståndet, att i följd häraf meranämnde Nådiga Proposition kommer att af Ståts-Utskottet behandlas; i sammanhang hvarmed Ståndet ock beslöt, att så välde af Biskop Brulin och Doctor Broman den 14 dennes gjorde anföranden, sorn ock ett af Biskop Bruhn denna dag i ämne ^ afgjfvet yttrande skulle Lill samma Utskott remitteras. S. D.. Till Stutsoch Ekonomi-Utskotten remitterades: l:o Contracls-Prosten; Uddeiis motion, om anslag för Stockholms Lye;eumoch Real-Gymnasman; 2:.o Lector /'Va/lmans motion om Stats-anslag lill inrättande af räddnings-anslalter för vanvårdade barn och unga, första gången straffade, förbrytare och. serskildt för Röby Institut i Skåne. S, D.. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades, följande i Ståndet 1111. väckte motioner: l:o Prosten Lundbhuls, om förändring af 4 § 4 inom. i Kongl. .Maj:Is.
Emellertid och enär äfven derförutan sådana åtgärder böra skärskådas, har jag icke underlåtit att gifva akt på fortgången och slutet af undersökningen i detta mål, hvilken, efter föranstaltande af Konungens JustitieRansler och i närvaro af lillfördnad aktor, Öfverståthållare-embetet för polisärenden börjat samt Kongl. SlottsRätten för Stockholms Slott och Stad fortsatt och fulländat. I nära öfverensstämmelse med hvad angående sjelfva händelsen är nogsamt bekant för hufvudstadens innevånare, finnes genom den hållna undersökningen äfven ådagalagdl, huruledes, såsom det vill synas, i anledning af uppstått rykte, att för tryckfrihetsbrott lill fästningsstraff dömde och i Stadsliushäklet då förvarade assessoren Crusenstolpe ofvanberörde dag, den 19 Juli, skulle afföras till Waxholms fästning, folksamlingar nämnde dag vid Stadshuset tillkommo och fram på aftonen ökade sig, så att Göthgatan derutanför, ända ned emot Södermalmstorg, jemte Pettermyndesbacke voro alldeles uppfyllde. Folkmassan, som till en början genom hurrande och annat oljud störde ordningen, skred efter hand till våldsamheter, i det att emot Stadshuset, der vid tillfället militärvakt var posterad, en mängd stenar kastades, hvarigenom alla i detta hus åt Pettermyndesbacke belägna fönster inslogos och Stadshusets portar, ehuru å inre sidan tillbommade med jernstänger, syntes gifva efter och vara nära att instörta. Då härvid, lill våldsamheternas afböjande, den på vakt vid Södermalmstorg varande militärslyrka, under befäl af vakthafvande officeren, ryckte upp till Stadshuset, hlef äfven denna trupp af den mångfaldigt talrikare folkhopen bemött med smädeliga och hotande utlåtelse)' och anfallen med stenkastning, hvarunder befälhafvaren och de fleste af manskapet mer eller mindre svårt skadades, och truppen nödsakades att draga sig tillhaka, efterföljd på samma sätt af de angripande, som af befäihafvaren uppmanades att afstå från angreppet och varnades för följderna, derest vapen måste begagnas.
Det vinkar deruppe på kullens topp; är det granen, som rör sina dunkla grenar? är det nyponbusken, som böjer sig, medan vinden plockar dess hvitröda blommor? Eller är det Singoallas klädning, som fladdrar, då hon väntar den hon älskar? Jag vet det icke, men jag anar mycket och är lycklig. Ljufligt att möta sin flicka, ljufligast då skymningen hvilar öfver nejden. Det främmande folket stannade på svedjolandet längre, än deras höfding i början ämnat, ty den hop, på hvilken han väntade, dröjde. Men Erland tänkte icke på skiljsmessan, och Singoalla icke heller. Det föreföll dem begge, som om de alltid skulle få vara tillsammans. Åtta dagar förledo; åtta gånger hade Singoalla sagt. till sin fader: jag vill gå att lära framtidssyner af ensamheten, och han hade svarat: gå! Och hon hade gjort en lång villande omväg i skogen, för att gäcka Assim och föra honom åt annat håll, än åt kullen vid bäcken, ifall han lurade på hennes steg. Åtta gånger hade Erland och Singoalla träffats på sin ensliga mötesplats, der ingen annan än den trogne Käck var vittne till deras lycka, ty sällan förirrade sig en jägare hit, aldraminst i skymningen, och det främmande folkets qvinnor plägade hemta vatten och bada sina barn långt borta, der bäcken flöt närmare svedjolandet. Men mer och mer förändrades Singoallas väsen under dessa dagar. Hon bäfvade, då hon skulle smyga till mötet, men kunde likväl icke afhålla sig derifrån, ty det sved i hennes hjerta då hon ej såg ynglingen, riddarens stolte son; om natten drömde hon om honom, om dagen tänkte hon på honom, och riktigt lycklig var hon icke, utan då hon kände den smärte gossens arm kring sin medja. Och likväl var hon skygg, hon visste ej hvarför, likväl höjde hennes själ tysta ångestrop, då han nalkades henne.
Tryckpressen är i våra dagar uti den intellectuelfa verlden, hvad ångkraften blifvit uti den materiella. Hvarföre, då dess inflytelserika ställning icke kan annat än medgifvas, för detta enda fall göra ett undantag från den i våra dagar så allmänt följda, i vår politiska lagstiftning så allmänt tillämpade regeln: ju större magt, ju större motvigt. Jag liknar denna tryckpress vid kunskapens träd på godt och ondt. Må de goda frukterna frodas, bevaras, begagnas! Ingen kan önska det mer än jag, ingen kan åt deras utveckling önska en större frihet; men denna frihet mäste vara lagbunden. Må deremot de elaka frukterna borttagas; må de onödiga sidoskotten borthuggas! Jag tror således lika med Constit.Ulsk., att det rätta vore, att godtycket, kommet från hvilkendera sidan som helst, må tillbakaträda, samt att lagen i dess ställe må med sin ensamma kraft inträda, tillämpad af samma domare^, som tillämpa den vid alla andra lagöfverträdelser. Beträf fande således Utskrs yttrade mening, att indragningsmagten och juryinrättningen samtidigt må utgå ur tryckfrihetslagen, och denna tryckfrihetslag sålunda återföras till hvad den ursprungligen var, delar jag Utskrs mening och bestrider de framställningar, sorn af åtskilliga talare här blifvit gjorda derom att taga bort den ena af dessa institutioner och låta den andra qvarblifva. Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. behagade låta det af Constit.Utsk. väckta förslaget hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Frih. Boye, Ludv.: Denna debatt börjades af mig. Af illamående tvangs jag att vara kortare, än jag ämnat, och att aflägsna mig. Jag har således icke afbört alla tal och kan derföre icke heller till besvarande upptaga alla här i strid med mina yttrade åsigter. Jag ber dock att få vända mig med några ord till erinran mot de talare, till hvilka jag talat. Hr Cederschjöld har måhända med mycket skäl sagt, att de krafter; sorn i dag varit använda mpt tryckfvi - Ilo Den 17 October e. m. heten, varit svaga.
S. D. Föredrogs och bifölls Statsoch Banko-utskottens den 22 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 34, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition,? angående medel till slutligt liqviderande af köpeskillingen för en till ny lokal för myntoch kontroll-verken inköpt egendom, äfvensom till betäckande af öfriga med dessa verks flyttning förenade kostnader. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-utskottets memorialer till Rikets Ständer: N:o 15, om ändring af 52 § R. F. och 24 § R O.j angående tillförordnandet af Bonde-ståndets sekreterare; N:o 16, med förslag till förändringar i 53, 69, 70, 71 §§ B. F. och 31 § R. O., angående åtskilliga Bevillnings-utskoltets åligganden; ]\:o 17, med förslag till förändringar i 53, 56 §§ R. F. och 33, 34, 49, 56 §§ R. O., angående motioner; N:o 18, med förslag till ändring och tillägg i 36 och 43 §§ R. O., rörande sammansatta Utskott. Dessa memorialer antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästblifvande riksdag. S. D. Föredrogos ånyo Lag-utskottets följande betänkanden: N:o 53, i anledning af väckta motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga folksamlingar. Bifölls; N:o Prot.-utdrag den 28 Juni 1848. 481 N:o 54, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets betänkande N:o 26 öfver Kongl. Majlis nådiga proposition (N:o 15), med förslag till förordning angående förlags-inteckning. BiJöUSj med rättelse af ett tryckfel å 7 raden af 4 §, der ordet ”ställd” bör ändras till stället; N:o 56^ i anledning af väckta motioner om dels indragning af Kämners-, Lagmansoch Riddare-synerätterna, dels ock förändring af vissa domstolars organisation.
Oaktadt detta förhållande vill man likväl ej medgifva alt medel anslås, för alt lätta göromålen i Stats-cont. Om dessa göromål ej kunna thy förutan bestridas, hvad blifver följden? Frih. Cederström har nyss anmärkt, att räkenskaperna då icke kunna blifva i rättan tid afslutade. Det kunde t. o. m. hända, att aflöningarne ej blefve i rättar, tid anordnade och utbetalade. Detta är dock väl hvad Stats-cont. måste mest akta sig för. Fristen på tillräckligt arbete kommer således förmodligen att falla räkenskaperna till last. Om dessa ej äro färdiga, när R. St:s revisorer komma tillsammans, och desse få resa hem med oförrättadt ärende, livems är felet? Utan tvifvel StatsUtskts och R. St:s, som icke i rällan tid förutsett sådana händelser och förekommit dem. Uti de förvaltande verken, t. ex. Kammar-coll:m, eller i Hofrätterna, skulle det möjligen hädanefter kunna gå an att lotta om hvilka mål, sorn borde företagas, och hvilka skulle ligga till nästa riksdag, eller intilldess medel anslås. Men i Stats-cont. vore det svårt att göra en sådan lottning om räkenskaperna, eftersom de alla skola ingå i samma bokslut. Eljest skulle man visserligen kunna äfven der lotta om hvilka delar af göromålen, som finge ligga nere, och hvilka borde företagas. Jag vet verkligen icke på hvad sätt cheferne i dessa verk eljest skulle gä tillväga, då omöjligheten alt sköta allt visar sig. Om då en mängd saker mäste läggas på långbänken eller företagas i den mån de vigtigares behandling af den alltför inskränkta eller illa lönta personalen det medgifver, så kan det mer än hittills hända att åtskilliga blifva flera år gamla. Om jag ville hafva någon skadeglädje, så skulle jag intet hellre se, än att R.
Del enda, som kan läggas dem till last, är att de synas hafva hyst för stort lörtroende till direct:ns dåvar. ordför, hvilket åter torde böra tiIIskrifvas deras okunnighet om det ansvar, som i detta afseende ålåg dem. Det vissa är emedlertid, alt det är en vida mindre förlust för statsverket att efterskänka denna obetydliga summa, än att gå i mistning af de personer, sorn nu en lång följd af år med särdeles nit och verksamhet deltagit i förvaltningen af denna inrättning, helst, 0111 ingen af borgerskapet derefter ville åtaga sig delta bestyr, det blefve alldeles nödvändigt att tillsätta flera nya tjenstemän derstädes, hvilkas aflöning biefve vida dyrare. Jag får derföre ytterligare anhålla om ålerremiss. Hr Printzensköld, Carl: Då jag icke kan biträda den läran, som här ofta söker göra sig gällande, att man skall visa efterlåtenhet och undseende med de personer, hvilka, vare sig såsom tjenstemän eller i följd af annat medborgerligt förtroende, inträda i så beskaffade styrelser, der en förvaltning af allmänna medel äger rum, så alt, när balance inträffar, desse personer skola befrias från allt ansvar, på den grund att de icke tagit kännedom 0111 de förbindelser de iklädt sig, då de emottagit sina befattningar, kan jag icke annat än för min del tillstyrka bifall å Utskrs betänk, eller afslag å den afskrifning, sorn blifvit begärd. StatsUlsk:s utlåt. N:o 382 återremitterades. Vidare föredrogos ånyo och biföllos StalsUlsk:s den 5 sisth Dec. på bordet lagda utlåt:n: N:o 383, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om förändring i löneanslagen för gästgifvare i Herjeådalen; N:o 384, i anledn. af Anders Anderssons från Skaraborgs län motion, att kostnaden i och för underhållandet af vägen emellan Forsviksmo och Rödesund må af Slaten bestridas.
Kammar - kollegium rillagde befattning dermed aldeles uphört, och således afmen ändamälet med den til den 5 November stedde förflyttning af tiden för meranämnde förrättnings werkställande, förfallit, än äfwcn i betraktande deraf, at wid början af November manad, prisen som stola tjena til grund för Markegängs-särrningen annu icke äro sä stadgade som rvid årets flut, dä gemenligen äswen er medium ä prisen pä Spannemal, den wigtigaste af alla articlsrne, kan erhällas, för sin del ivördsammeligen tilsiyrka, det mätte, liksom af älder manligt marit, tiden för Markegängs-sältningarne bestämmas til den 5 Januarii, inom hwilken dag de böra wara fastställde. Hwad fluteligen angär z:dje fragan, har Ut» stöttet ansett, at med de derril erforverlige upgif. ter borde förhallas, enligt hmad Kongl. Brefmet den 16 December 1774 samt Kongl. KammarLolieAii och Stats-t'oi,toi>ek8 derpä grundade Lircul-iir af den 8 Maj ^775 derom stadga, likasom hwad Z §. i I7Z4 Irs lre«oluuon pä Allmogens och 8 §. af i7Zi Ars ke,-,oImion pä Ridderstapets och Adelns Beswar utstaka, om De^uter3cle8 ratt at efter sig företeende omständigheter rätta de utsättande priserne; hmarmid dock, i afseende pä förenämnde kesolutiol^r-, stadgande, at hälften af be ve - Den 29 Mars.
Er dessa kunskaper, så bör man åtminstone bereda dem tillfälle att erhålla erforderlig undervisning och i det fallet är Staten pliktig att anslå dylika medel sä att undervisningen kan på ett lämpligt sätt bedrifvas, och att folket kan vinna den för en ringa penning för att framdeles på ett redligt vis kunna förtjena sin föda, och detta i synnerhet för folket i våra skärgårdstrakter, som vi veta alltför ofta strida med nöd och fattigdom. Hvad särskildt vidkommer Stockholms navigationsskola, så tror jag, att denna, af Carl X, instiftade inrättning förtjenar särdeles upmärksamhet, ty denna skola har redan lemnat den Svenska navigationen det största gagn, och hoppas jag derföre, att Ständerna icke komma att neka det föreslagna ringa anslaget lill denna skola, sorn ännu härstammar ifrån Sveriges glansperiod. Jag förenar mig med dem, sorn yrka återremiss. Frih. Palmstjerna: Jag begär få fästa 11. o. Ad:s upmärksamhet på nödvändigheten att bifalla de två sista momme i Stals Utsk:s förslag. Det medlersta nemi. handlar endast derom huru vida navigationsskolan skall erhålla något anslag i år, oell det sista, som äfven af föreg:de talare blifvit godkändt, innehåller ett tillstyrkande att de under år 1849 och 1850 till navigationsskolan af Statskont. förskottsvis utbetalte medel må af Riksg:s-kont. ersättas; men lika nödvändigt är det att de medel, som detta år erfordras äfvenledes blifva af R. St. bifallne; hvarföre jag måste yrka bifall på de två sista punkterne, om än R. q. Ad. skulle finna för godt att återremittera den första. Hr von Troil: Då jag först anhöll om Hr Frih. o. Landtnäs propos. på bifall till den sista och återremiss af de första punkterna, så ber jag nu att få med erkännande af riktigheten af Frih. Palmstjernas anmärkn. ändra min begäran derhän, att återremiss endast måtte beslutas på den första och bifall till de två sista punkterne. Hr Rosenblad: Då jag erkänner att det varit misstag af mig att förbise, att den nya Statsregleringen börjar med nästa år så kan jag icke annat än instämma uti hvad Frih.
Fattigvården inom Församlingarne har länge varit styrd blött efter gammalt bruk samt sedermera efter de föreningar, Församlingarne på Sockneslämmor ingått, och hvaruti de tid efter annan gjort rättelser och tillägg, men i sednast^ åren på ganska många ställen blifvit närmare stadgad och bestämd genom ordentliga reglementen, hvilka,på vederbörande» derom ingifna ansökningar, stundom Kongl, Majds Befallningshafvande stundom ock Kongl. Maj:t sjelf i nåder till efterrättelse fastställ dt. Då Commitéen sålunda nu sökt utreda huru fattigdomen i Riket tillkommit och utvidgat eig, hvilka åtgärder styrelsen lid efter annan tilj Betänkande om Fattigvården i Riket. 105 de fattiges vårdande och tiggeriers hämmande vidtaget, samt huru Fattigvården i allmänhet besörjes, har den uti de närmaste orsakerne till fattigdomen redan till en stor del framlagt botemedlen deremot, samt uti sina öfriga uppgifter utvist de hittills stadgade eller af Församlingarne öfverenskomne grunder, som tjenat Commitéen till ledning i sitt arbete; Och det återstår således för Commitéen att redovisa hvilka, enahanda eller andra, hufvudsakligaste grunder den följt vid upprättande af det förslag till allmän stadga för Fattigvården i Riket och tiggeriers hämmande, som den härjemte öfverlemnar. Förste Artikeln af den föreslagna Stadgan handlar om Fattigvårdens föremål och inrättning. Efter naturens ordning är det hvar och ens skyldighet att när, och så länge han kan , sjelf försörja sig och sjelf skaffa sig näringsfång ; Men, i den mån han antingen icke förmår bidraga till sin bärgning eller arbets-tillgång honom tryter, tror Commitéen det böra vara Fattigvårdens pligt att räcka honom hjelpsam hand. Dessa föremål för Fattigvården har Cornmitéen derföre i nämnde artikel utmärkt.
Offenbach är Frankrikes ende humorist, ty han har förstått att öfverdöfva sin egen bitterhet, och det gör godt att söfvas vid hans toner, som när hypnotisörens röst meddelar vårt hemligaste själslif den styrka, hvilken ligger i att tro sig lycklig och lugn. Och det ligger ett omätligt skratt i den tanken, att denna soldat, som eröfrat den stora panaschen och fört fädernas sabel till seger för att lugna en krönt kokotts upprörda nycker, vill gifta sig med den lilla bondflicka, som en gång tryckte sina läppar mot soldatens mustasch. Han vill detta naturligtvis icke, därför att han älskar henne och är henne trogen. Han vill det, därför att han är dum och inte förstår, att makten, äran och härligheten väntar honom från den hand, som i besynnerlig glömska af det passande stryker hans hår vid en tête à tête, där han den landtliga oskulden spelar Josephs evigt löjliga rol. Det är denna naivitet, som gör detta söndagsbarn, denna Aladdin, omöjlig öfverallt, utom där möjligheten af ärelystnad, maktkamp och storhet är förintad. Och slutet blir därför ett vansinne, hvilket meddelar sig till salongen, hvilken synes jubla af medkänsla med detta sjungande medgifvande åt samhällets helveteskult. Det stärker mig, stålsätter, lifvar, höjer och befriar mig, hela denna hyllning af lifvets blague, hvilken eljes böjer mig i stoftet som under greppet af en osynlig jättehand. Jag går hemåt med spänstiga steg, och jag känner mig matt af njutning. Medan jag går hemåt, erinrar jag mig alla dessa härliga stycken, hvilka synas mig lysa mot aftonrodnaden af detta sekels slut som skarpa kornblixtar, hvilka gifva skenets prakt, utan att skrämma genom åskans dån eller möjligheten att tända, och min tanke stannar vid Orpheus, denna stora hädelse mot fornvärldens lif, där gudar och gudinnor klädas nakna som människor och fira sin häxsabbat vid ljudet af eftervärldens blaserade skratt.
Ridderskapec och ?tdeln malte saltas uci tilstand, at framdeles kunna lemna det Hederivärda Bonde-Sta»»det et sivar rörande desi inträde uti Landus», som ar uci sammanhang med det nödiga afseende, hwarje RiksStgnd naturligt,vis äger rätt ac hafwa pa sin egen lagliga förman och rättigheter, bein hivar och en i det tängsta will bibehålla, ogwalda, finner jag för min del nyttigt, at Ridderskapct och Adeln askar af 6-mcollkskottet nödiga uplysningar om Lmguons första ti'« komst och konclsr, saint hwad Liwgusn til betalning af ineller utrikes skulder erlagt, om dea ril krigshjelp bidragit, samt huru mycket, eller til inrättningar som koin» mit det allmänna til godo; hwad desi enskillda sörwalkning ärligen kostat, dest revisioner och mera dylikt. Denna sak fordrar fa rrwcket mera grannlagenhet, som jag icke kan nästan anse Languen annorlunda an som de Tvenne Standens Lasta. Och i händelse således nu eller framdeles Languen til Lin-rncs-wcrketS uphjelpande, »ned desia Ståndens bifall något kunde bidraga, det Hederivärda Bonde'. Ståndet da af egna medel, k xroporlion af et sadant försträck eller inbetalning, borde tillägga; seendes jag ännu icke huru et Bolag kan betala deras skuld, som icke i Bolaget deltagit. Emedlertid och som utom Lanea-Utskottets hörande intet beslut lärer kunna tagas, sinner jag för min del nödigt, at den hit hörande matte til samma U-. skott öfwersändas, med begäran om alla kil saken hö» rande ^uplySningars undfående. AtMlige hördes yrka pä vorsrmx. Friherre La 9 friherre vs (Zser, (larl. Jag för min del förnyar min proxiostivn, a t sake» romirrerss til stancmUcstottet: Jag behöfwer ytterligare uplySningar, innan jag kan stadga mina tankar.
I de öfrige Stapel städerne - 730,369 — Tobaksblad och Stjtlkar: I Stockholm och Götheborg - 1,964,680 I de öfrige Stapel städerne - 316,680 I anseende till Rikets öfrige importer inträffar äfven enahanda förhållande, hvilket kan inhemtas deraf, att förledit års uppbörd på inkommande vahror utgjorde i Stockholm och Götheborg i vexlar och silfver 8 i,937 R;dr6sk. och i Svenskt Banco . 976,0 67; 37- ». samt i de öfrige Stapelstäder ne i växlar och silfver . 3,360: 25, — och i Svenskt Banco . 168,410; 19, 5, Det torde härvid anmärkas, att den obetydliga inkomst som Tuiluppbörden således lemnat i Rikets Stapelstäder utom Stockholm och Götheborg, vore en följd af de på visse vahror utsatte höga Tullafgifter, hvilka locr Den 28 Junii f. m. kat till Tullförsnillning. Om denna anmärkning skulle kunna anses grundad, borde väl i sådant fall ett annat förhållande, än som nu verkeligen äger rum, visa sig i fråga om varor, hvilka draga en modererad eller så låg Tull, att densamma endast utgör 2, 3 å 4 procent af varans värde; men äfven i anseende till desse är resultatet alldeles enahanda, hvilket ådagaiägges af följande utdrag af Tullräkenskaperoe. Sistledit år infördes: Bomull. Till Stockholm och Götheborg . 273,057 Skålp. Till de öfrigeSttpelstäderne . 6,5 4 3 — Ull af alla Jlag. Till Stockholm och Götheborg . 44,437 Lisp. Till de öfrige Stä derne 10,200 _ Indigo. Till Stockholm och Götheborg . 99.852 Skålp. Till de öfrige Stä derne • • 9j592 Cochenille.