Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmän förhöj ändamålsvidrig. Väghållningen och snöskottningen är äfven ett svårt onus för den skattdragande allmogen och i allmänhet för jordbruket. Detta onus, som i andra Länder längesedan upphört, kunde äfven här i Riket till en rättvis mån lindras, om det blefve hvarje resande ålagdt, att vid begagnandet af Gästgifveriskjuts betala vägpenningar efter skjntshållets längd till exempel 8 sk. Banco ning af skjutslegan vere deremot 44 milen. Dessa vägpenningar kunde för hvarje Härad lätteligen uppbäras och redovisas vid ordinarie Härads-tingen för att årligen antingen pro rata parle utdelas emellan de vägbyggnadsskyldige eller eljest användas till lindring i deras utgifter för broars och vägars underhåll. Igenom ett sådant bestämmande blefve foror och öfrige med egne hästar resande frie ifrån afgiften, hvilket synes rättvist, enär det egentligen är hvarje orts egne invånare, som begagna sig af egna dragare och sjelfva för det mesta deltaga uti vägbyggnadsskyldigheten. Ett annat förslag, som skulle kunna lända både till lindring för de vägbyggnadsskyldige och till vägarnes bättre och jemnare underhållande, vore, att de vägbyggnadsskyldige ansloge vissa Torp utmed de allmänna mest bela r ne vägarne och antogo vägtorpare, hvilkas skyldighet skulle vara att ansvara för hvar sitt stycke af vägen emot det de åtnjuto Torpet jemte ett afpassadt bidrag af Häradet i foder och spanmål till dragkreaturs underhåll och egen bergning.
Blifver den varning ock utan verkan, och har han uppnått tjuguett års ålder; förklare Kapitlet honom från Svenska kyrkan skild. Varder affälling från Svenska kyrkan upptagen i främmande religions-samfund, i annan ordning än nu stadgad är; vare den honora upptagit förfallen till böter från och med femtio till och med trehundra Riksdaler. Om affällings upptagande i främmande församling, som tillåten är, skall föreståndaren för densamma inom två månader derefter underrätta Kyrkoherden i den Svenska församling, hvartill den affällige hört. § 15. Främmande trosbekännare, eller den, som till utträde ur Svenska kyrkan sig anmält, må ej i annat fall, än Grundlagens stadgande om utöfning af Riksdagsmannarätt föranleder, deltaga i behandling eller afgörande af frågor, som kyrkan eller den offentliga undervisningen röra. Innehar den, som till utträde ur Svenska kyrkan sig anmält, offentlig tjenst; varde han derifrån skild, der ej tjensten är af beskaffenhet, att han uran afseende å sin trosbekännelse kunnat till densamma nämnas, samt Konungen eller den myndighet, sora eger att tjensten tillsätta, finner skäligt att honom dervid bibehålla. § 16. Genom denna författning sker ej någon ändring af hvad i afseende å Mosaiska trosbekännare stadgadt är. § 17. Böter, som i denna Förordning äro stadgade, beräknas i Riksmynt och fördelas till hälften emellan åklagaren och de fattige. Saknar den botfällde tillgång (ill böterna, skola de förvandlas till fängelse efter de grunder, som gälla för förvandling af böter enligt Ulsöknings-Balken.» Stockholm den 12 April 1860. Lag-Ulskoltet$ Betänkande N:o 2i. 37 Reservationer: af Herr Olivecrona, K. »Om i allmänhet lagstiftaren, vid hvarje ifrågasatt lagförändring bör tilivägagå med all tillbörlig varsamhet och städse med fästadt afseende på redan befintliga förhållanden, är en sådan varsamhet utan tvifvel i synnerhet af nöden vid fråga om en ny lag angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, och om främmande trosbekännare och deras religionsöfning.
Höglodige Stats_ och OeconomiseUtskotten synas mig icke hafva gjort det afseende på Herr ÖfverstaLieutenant Oxehufvuds Motion om KronoTionde och AfradsSpannmåls 111. m. lefvcrering, som ämnets vigtig* beskaffenhet förtjenar , till beredande al' en jemn rättvisa. Sant är, att för nuvarande Innehafvare af Kronans Räntor icke någon inskränkning bör ske i dess rätt; men sådana Författningar saknas likväl, som betrygga Räntegifvaren för att i sia rätt förnärmas; om till exempel, som i Motionen närnnes, Vederbörande icke äro tillstädes, att Afradsspannmål på utsatt dag och ställe emottaga , tror jag ej att någon föreskrift stadgar, huru i sådant fall förhållas bör, äfvensom Räntegifvarens säkerket för orättvis behandling vid Räntetagarens pröfning af lefvererad Afradsspannmål icke synes vara lillräckeligen betryggad. Till vinnande af dessa ändamål, föreslås derföre, att om icke Räntetaganden eller dess Ombud äro tillstädes, på 1 Forssedel utsatt dag och ställe, att RänteSpannmålen emottaga, eller derom gifvit föreskrift, Räntegifvaren må vara berättigad, attafRäntetagaren erhålla Forlön för RänteSpannmålens återförande och denne förpligtas, att innom viss föreskrifven tid hos Räntegifvaren sjelf Spannmålen afhämta; äfvensom, i den händelse att Räncetagarén ej godkänner Spannmålen, och Räntegifvaren nödgas den återtaga, Den 13 Maji. 339 att Räntegifvaren i sådant fall må vara bei rättigad, att lösa den efter Markegångspris» med den i Författningar föreskrifna förhöjning, i händelse han sådan utväg vill begagna. Hvad nu For6elskyldigheten af Afradsoch KronoTionde Spannmål angår, så böta skyldigheter-' ne i afseende derpå blifva olika, ined afseende på dessa Spannmåls ut; kylders olika beskaffenhet.
Dessa pris stola efter berörde sammandrag, isted tillägg af sedermera uppkomna omkostnader och Magasins, asssrifning samt af Tolf ss. pä Tunnan till ersättningför tillfällige förluster, bestämmas af sistbem älte Landshöfding pä samma gäng, som Kungörelsen utgår om det qvantum Spanmal, hwarmed hwarje Socken kan undsättas. ;:o Utlcfwereringen bör tillika indelas pä twenne terminer, nemligen: den första, ester en allmän fördelning öfwer hela den behöfwande orten, och den sednare, dä det öswerssolt utdelas, som derigenom kan uppkomma, att icke alle begagna sig af den er. bjudna undsättningen. Denna utlcfwerering bör af Magasins - Förwallarne werkställas efter Sockne-Listor, hwari det uppgifna qvantum blifwit fördeladt, och hwarwid Wär och Kronans säkerhet bör pä det nogaste iakt, tagas, äfwen pä det sätt, att inge andre mä erhälla understöd än de, som i egen jord eller besittningsrätt äga säkerhet för återbetalningen, eller ock derföre ställa wedcrhäftig borgen; hwilket allt ssall af Lands, höfdingen pröfwas, innan utlefwereringS - ordres till Magasins - Förwaltarne ä Listornc tecknas. Och 6:0 Betalningen ssall uppbäras af Krono-Fog, darna, efter de debiterings-ertract, som Magasins,För, Bihang. Nw no. wal. ,746 Den i? Julik. wallarne böra till Landshöfdingen afgifwa, och som Landshöfdingen till uppbördens besörjande tillsänder Krono-Fvgdarne, under enahanda answar föroselbara indrifwandct, som för Krono, Uljkylberne i allmänhet äger rum.
Justerades pleniprot:n för d. 26 och 28 samt d. 30 f. och e. m. i sistl. månad. Frih. Cederström, Jacob: R. o. Ad. har, enligt det nu justerade prot., på min begäran, till StatsCtsk. återremitterat det mom. af 6 hufvudliteln, som angår anslag till undersökningars anställande för nya väganläggningar, i anledn. af Riksdagsmannen J. Rutbergs, af Utsk. afstyrkta motion om en sådan undersöknings företagande emellan Schangeli kopparoch Ruotivari jernmalmfält lill Tys-fjord. StalsUlsk. har antingen orätt refererat frågan, eller oek är motionen oriktig, emedan från Schangeli kan fråga om väganläggning rimligen icke ifrågakomma, annat än till Ofodenfjord, frän Luleå stora vatten för åtkomligheten af Ruolivari oell Gellivari m. fl. malmfält, hvars ypperliga beskaffenhet är känd, till Tys-fjord, och slutligen från Nasa-fjället till Saltenfjord. I händelse Rutbergs motion icke är så vidsträckt, att den omfattar alla dessa 3 vägar, anhåller jag, att StatsUtsk. ville upptaga frågan, lill de 3 särskilda ställena, såsom en af mig vackt ny motion, för hvilket ändamål öfverlemnas, för att ålerremissen medfölja en af IIr Professor Sefström, ledamot i K. Bergscoll., aflemuad uppgift, ronde förutnämnde Schangeli malmfält. Frih. Cederström uppläste derefter följande: Enskildt anmodad af Presidenten Hr Frih. Jacob Cederström, att säga min tanke om värdet af ilen, å Schangeli fjäll, nära Norrska gränsen befintlige kopparoch sUfvermalmsanledning, får jag äran anföra, att man hittills derom vet så litet, att intet omdöme derom kan yttras, sä beskaffad!, att det kan tjena till någon ledning för dem som önska att der inrätta Den 7 November. 117 cn vinstgifvande bergverksrörelse.
Ehuru skolans syftemål frän början endast varit att befrämja större kunskaper och arbetsskicklighet ibland den delen af befolkningen, sorn egnade sig åt handlverkerierne; hade densamma dock elter hand, dels genom statsanslag, dels gemm donationer af enskilde personer, och dels genom skicklige och nitiske föreståndares medverkan, blifvit utvidgad tili en omfattande, större undervisningsanstalt, der för närvarande nära nog lika höga kunskaper inhemtades, som vid Teknologiska Institutet i Stockholm, och, om ökadt anslag erhölles, samma kunskapsinält suait skutte kunna meddelas, utan att skolans ursprungliga ändamål åsidosattes. Slöjdskolans styrelse hade emellertid med bekymmer förutsett, att skolan, med de tillgångar, den nu egde lili sin disposition, icke kunde länge fortgå i samma skick, som hittills, emedan Styrelsen icke kunde påräkna att fä behålla eller framdeles erhålla så skicklige och nitiske lärare, sorn för inrättningen erfordrades, så framt icke de nu anslagna lönerna blefve förhöjda, hvarförutan icke heller de för undervisningen nödige samlingarne kunde bringas i det skick, som beholvet krälde, eller skolan på annat sätt utvidgas och förbättras, i anledning häraf och då hvar och en af de öfriga tekniska skolorna innehade statsanslag tili belopp af 12,000 R:dr, men Chalmerska slöjdskolan, hvars framtid ingalunda vore tillräckligt betryggad genom de enskilda donationer, hvaraf den kommit i åtnjutande, ej lyckats erhålla större bidrag af allmänna medel än 10,500 R:dr, har förslag blifvit väckt, alt nämnde bidrag mätte något förökas, helst Göteborg otvifvelaktig! vore den mest passande plats för en teknisk skola af högre ordning, och denna läroanstalt lör öfrigt vore lör hela landet gagnande, samt hemställan skett, att en förhöjning af åtminstone 3,000 R:dr i slöjdskolans nuvarande anslag mätte beviljas.
För påföljande tiotal, innefattande åren 1789 — 1798 är medelpriset på ett öke dagsverke nära 25 sk., hvilket efter den da till dubbelt, eller g sk., höjda skjutslegan, svarar emot 5 ' mils skjutsning. Tiotalet af påiöljande arén i7(J9 lill 808 , lernnar ett medelpris af 26 sk för ett öke dagsverke, svarande emot 3^ mils skjutsning; och de sedan förflutna 6 pren , på hvilka medelpriset i Markegången pä ett öke-dagsverke varit 44 sk, har 3^ mils Den 16 Juli. 1399 mils skjutslega fordrats att inbringa denna summa Jemnförelseh mellan priset på öke-dagsver» ken oell skjutslega» under olika tider leder sålunda till den obestrideliga slutföljd, att i detta afseende skjutsnings-besväret var mycket mindre betalt från år 1766 till X 78S, än det sedan, genom de oftare skedde förhöjningar, blifvit. Under dessa 23 år fordrades ifrån 4' ända till nära 7 mils skjutslega, for att betala ett ökedagsverke , då dertill, på de sednare 26 år, eller efter 1788, aldrig fordrats fulla 4 mils skjuts, nings-förtjenst. Afven detta berakningssätt visar, att skjutslegan var förmånligast nyss efter påökningen år 178g, som också ej kan annorlunda vara, enär den på en gång fördubblades, då andra varu-priser ej kunde annat än långsamt stiga. Dock är åtskillnaden imellan denna högsta förmånlighet för dessa åren och närvarande tid icke betydligare, än att den svarar mot skillnaden imellan 3* samt 4^., en skillnad, sorn måtte vara fullkomligen och till öfverflöd upp» vägd af Författningen angående åkningens skyndsamhet, och af förbudet, att mera än en person får efter en häst färdas. Af samteliga nu anförda skäl, finner Ut» sköttet inga anledningar vara för handen, som kunna föranlåta Utskottet att till Riksens Ständer föreslå att i underdånighet tillstyrka någon förhöjning i nu gällande skjutslega.
Den af Fullmäktiges Sekreterare förda anteckningsbok öfver alla, enligt nu gällande reglemente, Riksgälds-kontoret ålagda utgifter, hvaruti funnits intagna ej mindre hufvudsakliga innehållet af de till Fullmäktige derom aflåtna Kongl, bref och andra samma utgifter rörande beslut och upplysningar, än äfven de af Fullmäktige verkställda utbetalningars belopp, har af Revisorerne äfven blifvit genomgången och med reglementet samt Fullmäktiges protokoller jemförd; hvarvid Revisorerne funnit denna utgiftsbok vara förd med noggrannhet och fullständighet. Likaledes hafva de af Rikets Ständer jemväl föreskrifna särskilda räkenskaper eller liggare öfver ej mindre städerna Norrköpings, Borås, Wenersborgs, Wexiös och Åmåls bgggnadslån, än de under sednare riksdagar beviljade anslag till väganläggningar och vägförbättringar samt sjösänkningar jemte andra vattenaftappningsarbeten, äfvensom till folkundervisningens befrämjande, blifvit af Revisorerne genomgångna och granskade, utan att någon anmärkning dervid förekommit. För öfrigt få Revisorerne tillkännagifva, att de, enligt ej mindre dessa räkenskaper än hufvudböekerna, verkställda utbetalningar befunnits öfverensstämmande med Rikets Ständers i Riksgälds-kontorets reglemente intagna beslut och föreskrifter. Under sistlidet och innevarande år, har Riksgälds-kontoret erhållit slut-liqvid för större delen af de åt tomtägare i staden Norrköping, vid 1823 års riksdag, beviljade bgggnadslån. Likaledes hafva alla, för staden Borås återuppbyggande efter 1822 års eldsvåda, dervarande tomtägare tilldelade och förut icke återbetalda dylika lån blifvit, under detta år, till hela sitt återstående kapitaloch räntebelopp liqviderade. Härigenom kommer således någon minskning att förorsakas i de be - svårliga och tidsödande bevakningsoch indrifnings-åtgärder samt bokförings-göromål, som, vid beviljandet af alla, före 1847 och 1848 års riksdag, utaf Riksgäldskontorets medel utgifna dylika lån, blifvit detta verk ålagda.
Att under denna öfverläggning yttra sina tankar, torde redan i allmänhet få anses såsom en dyrbar pligt för hvarje representant, som förut på något offentligt sätt deltagit i rådslagen, men ännu mera för dem, som, vid åtskilliga tillfällen under de redan tillryggalagde riksdagsförhandlingarne, hvarken kunnat eller velat återhålla uttrycken af sin missbelåtenhet med det nuvar. representationssättet och sin öfvertygelse att med dess bibehållande föga gagneligt och helsosamt för fäderneslandet står att uträtta. Ehuru redan åtskilliga af R. o. Adis ledamöter yttrat sig i ämnet, och ehuru troligtvis ännu flere ämna att deri uppträda, anhåller derföre äfven jag att ronde detsamma få i prot. nedlägga mina tankar, äfvensom de skäl, hvarföre jag nödgas afstyrka gillande af Const.Utskis förevar, betänk. Utsk. utgår väl från den, efter min öfvertygelse ganska riktiga åsigt, att de under samhällets framskridande utbildade olika samhällsclasserne i sig inbegripa Statens alla stora allmänna intressen, hvarföre också en på classval grundad representation lemnar den säkraste borgen för uppnåendet af Statens ändamål, enär ensidighet och orättvisa i besluten säkrast motarbetas genom den sakkunskap och den jemvigt i inflytande, som inom nationalrepresentationen måste uppkomma, dä intet af de större samhällsinleressena der sak - 20 D e n 10 Mars f. m. nar sina genom fritt val utsedde målsmän, och de alla tillsammans ömsesidigt skydda hvarandra, samt finna en inbördes säkerhet deruti, att icke tillåta någotdera tillvälla sig öfvervigten på de öfriges bekostnad. Men såväl vid tillämpningen af denna grundsats, som vid bedömmandet af dess motsats till de af ålskillige reservanter yrkade s. k. samfällda valen, anser jag Utsk. hafva råkat in på högst betänkliga afvägar. I det förra afseendet fästes otvunget uppmärksamheten vid Utsk:s godtyckliga indelning af de, på de större oell vigtigare samhällsinteressena sig grundande samhällsclasserne, som efter Ulsk:s förmening utgöras af våra nuvar. fyra s. k. Stånd, med tillägg af ytterligare ett femte.
Likwal kan harwid i betragtande komma, hurusom det någon gang händer, ar en förm svarande Skjuf-fader elier Sljustmoder kan wid ingående i nytt gifte, hafwa med sig något sin förra Makas barn, som annu ar i den alder dä dec rarfwar upfosiran: och för sadane händelser finner Utstorret det icke wara olämpligt, om Lagen .sä inrättades, ac ägtenstap emellan sadane personer som i andra swägerlaqet i ratt upoch nedstigande linea äro i en stags srandstap, hwartil ock ägtenstap med Srjuffaders Enka höra, blefwo ansedda såsom i wistt afseende förbudne, Dch fastan harwid förekommer, at Veste förhallanden stulle kunna genom allmänna^ föreskrifter noga bestammas och urstiljas pä et satt, ar Regeln för förbudet eller för tillåtelsen utan swarig» her kunde af wederbörande Prästerstap ekler Domare , pä hwarje förekommande händelse efter LagenS bokstaf tillämpas; dock som er mera obestämdt och pä en irrbkrelkwcM med witzhet utö'wad myndighets pröfning, beroende förbud af Veste stags agtenstap, synes kunna medföra den goda följd, ar, dä förhäliandet emellan Föräldrar och Barn, äfwen, nar de: mera til namnet, an i sjelfwa merker rxi^rei-a,-) finnes i Lagen wara med särdeles upmarkfamhet ansett, der werkeliga annu mera mä L 564 De» iz Mars. i Opinionen hällas i helgd ochwördnad, tror Lagutskottet sig icke afwika fran de goda grundsatser, hwilka wid Lagstiftningen i detza mål böra följas, dä det wördfamt tilstyrker, at Riksens Högloft.
Proposition, N.o 35. lappland, funnes iubeiäknad i kungsladugårdens areal, hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhållit, att, enär del för ifråga varande landtbruks-inslitul vore af vigt, att berörda kronopaik, hvilken till en del omslutes af Ulltuna egor, blefve, så länge kungsladugården är lill omförmälda ändamål upplåten, med densamma förenad, hvarigenom institutets vedbehof, utan kostnad, till stor del kunde erhållas, undervisning å tjenliga tider der lemnäs i skogshushållning och trädplantering samt äfven bele vara att tillgå, hvilket förmodades blifva så mycket behöfligare, som det under arrendeåren medgifna betel å kronoparken Asen efter arrendets slut sannolikt kornme alt upphöra, Kongl, Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition, det kronoparken lilla Djurgården, hvilken i medeltal lemnat skogsplanterings-kassan en årlig inkomst af endast 9 r:dr 9 sk, 10 rsf., måtte, såsom för institutet i flera afseenden behöflig, få öfveriemnas till dess disposition, så länge Ulltuna kungsladugård är till ett allmänt landtbruks-institut upplåten. Öfver denna underdåniga framställning har Kongl. Maj:t inhemtat underdåniga utlåtanden af t. f. chefen för skogs-institutet, Kongl. Majlis befallningshafvande i Upsala län, efter öfver-jägmästarens i länet hörande, samt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium; och som Kongl. Maj:t, med afseende å det vid Ulltuna kungsladugård anlaggda landtbruks-instituts framtida verksamhet och förkofran, anser det vara af vigt, att, genom tilldelning af erforderlig skogsmark, icke allenast institutet erhåller tillräcklig tillgång å vedbrand och bete, utan ock för de derstädes anställde elever beredes ökadt tillfälle att praktiskt inhemta kännedom i skogshushållning och trädplantering in. m., vill Kongl. Majit, enär kronoparken lilla
Vi äro vänner. » De sitta tysta en stund. Så frågar Ester sakta: » Ar hon död, Henrik? » Han ser först förvånad på henne, så lyser det till af förståelse i hans blick. » Nej, » svarar han äfven lågmäldt, » inte död. » Hon ville jubla, men sitter gripen af en underlig beklämning. Hon bleknar och har svårt att andas. Det känns, som om en hand bårdt grepe om och långsamt hoptryckte hennes hjärta, till hvilket hon ofrivilligt för handen. Henrik märker ej detta. Han sitter och ser ned med hufvudet lutadt i handen. » I en dikt af Heine, » fortsätter han, » beskrif ves det, hur sultanens dotter hvar afton går till springbrunnen, och hur hvar afton slafven kommer dit och hämtar vatten, medan han blir allt blekare. Då går prinsessan fram till honom och frågar efter hans namn, hans fä- derneort och af hvilken stam han är. Och han svarar: ' Jag är slafven Mohammed från Yemen, af stammen Asra, dessa som dö, när de älska '. » » Welche sterben, wenn sie lieben, » upprepar han nästan hviskande. Och sedan lika sakta: » Jag är som slafven. » Krampen har upphört i Esters bröst, och i hennes tappra lilla hjärta segrar en känsla af förtröstan för honom. » Är hon ej död, kan jag ju bedja för dig? » utbrister hon. » Så likt en from liten syster, » svarar han små- leende. Så skrattar han lätt med sitt veka tonfall. » Fast man inte tror, så känns det ändå ljuft, då kvinnor bedja för en, » tillägger han. Hans hand vidrör lätt hennes hår. » Jag skall inte stanna längre nu, eftersom din far inte är hemma. Vid den här hedervärda gatan kan folk prata så det förslår. » Borta är han, och hon ligger på knä och utbrister med andakt: » Gode gud och alla heliga änglar, gif honom lyckan! » — På natten har hon en underlig dröm. Sankta Maria kyrka är öppen, och hon går in dit mellan högtidsklädda skaror. Den är ej kal och hvitmenad som i sin protestantiska skrud, utan fylld med färger, rökelse och blommor.
Då nu bristen utöfver de beviljade årliga fyllnads-anslagen utgjort för åren 1852, 1853 och 1854 tillhopa 49,908 R:dr 4 sk. 2 rst. och, inberäknadt enahanda brist för år 1855, 60,031 R:dr 44 sk. banko, hvilken summa likväl komme att minskas med det belopp, hvartill pensions-kassans andel uti det Wadstena Krigsmanshus-kassa tillkommande förhöjda vederlag för de till stats-verket indragna afgifterna vid afoch tillträden af rusthåll kunde komma att, efter verkställd utredning, för dessa fyra år uppgå, hade Direktionen af dessa skäl i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte hos Rikets Ständer göra nådig framställning, dels om anvisande af erforderliga medel för betäckande så väl af nyssnämnde brist för åren 1852—1855, som ock af den för åren 1856 och 1857 utöfver de för hvartdera af dessa år vid 1853 års riksdag beviljade 36,000 R:dr banko möjligen uppkommande brist, dels ock att ifrågavarande statsbidrag fortfarande måtte af Rikets Ständer beviljas, dock med den förändring, att detsamma antingen bestämdes att utgå såsom förslags-anslag eller ock förhöjdes till det belopp, hvarmed pensions-kassans utgifter för år 1856 beräknats öfverstiga inkomsterna, eller till 57,000 R:dr samma mynt; hvarjemte Direktionen fästat uppmärksamhet å det för pensionsanstalten menliga förhållande, som uppkommit af det vid ifrågavarande anslag hittills fästade vilkor, att beliofvet deraf med afslutade räkenskaper skulle styrkas, innan beloppet till pensions-kassan utbetalades, hvarigenom inträffat, att medlen utbekommits först inpå andra året efter det års slut, för hvars utgifter de skolat användas, och pensions-kassan, i följd deraf, nödgats att under tiden anskaffa medlen antingen genom upplåning eller genom indragning af utgifna lån.