Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo Bevillnings*, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Memorial, N:o 27, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut i fråga om Brännvinsbrännings-rättigheten samt till Voterings-propositioner, i afseende på grunderna för nämnde rättighets beskattning. Härvid stannade Ståndet i följande beslut: 1:0 Ståndet lift bero vid Utskottens yttranden, angående 1 Art. 1 §. af föislaget till Författning om Brännvinsbränningen, den pag. 36 gjorda hemställan, att, då Stånden, uti en eller flera till förevarande ämne hörande Lageller Oeconomie-frågor, med besluten stanna två emot två, de uti 1824 års Författning dermed åsyftade förändringar må förfalla, och samma Författning hädanefter i dessa delar blifva gällande, och den anmärkning, pag. 4r, att Ridderskapets och Adelns beslut om beskattning å den andra Nittio-kannors pannan lärer alldeles förfalla, enär redan vore afgjordt, att endast en Nittio-kannors panna får i samma verk finnas. 2:0 Ståndet förblef vid sina beslut, angående 2 Art. 11 eller nu 10 §. och redactionen 'Pr ti t. Utdrag den 3o Nov. 182g. i3g af 3 Art. 5, 6, 7, 8 och 15 eller nu 14 §§. af Författningen, samt om beskattning å Brännvinsbränningen efter tillverkningen, med iakttagande af den utaf Herr Rydström föreslagna, af Ståndet förut gillade Tariff, sås om minimi-tariff; i sammanhang hvarmed de af Utskotten föreslagna Voterings-propositioner gillades. 3:0 Hvad Utskotten i öfrigt, i Memorialet N:o 27, föreslagit, bifölls. S. J3.
Som Utskottet likväl inhemtaf, alt Post-Cassan för den så kallade paketpostfarten fortfarande får vidkännas en förlust af omkring i5,ooa R:dr årligen, och ali anledning är, att, om äfven denna uppoffring i någon mon kan förminskas, den i allt fall för Kongl, Majit och Kronan blifver mera betungande, än om företaget Öfverlemnas åt enskilde med ett årligt understöd af det allmänna, så tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer mä bos Kongl. Majit 1 underdånighet anhålla, det paketpostfarten må erbjudas något enskildt Bolag, som, mot tillgodonjutande af ett årligt tillskott af Postmedlen» pä stadgade vilkor, åtager sig och ansvarar för vidmaglbållandet af denna communicalions-anstalt. 5:o Utskottets förklarande i 5 punkten, det Utskottet, på anförde ■käf» ”icke kan tillstyrka bifall till Kongl. MajlisNådiga Proposition i hvad den afser anvisandet å Stat af 8i33a Rldr 3i sk11 rist. årligen, i6 Stais-ZJtskotlets Utlåtande N.-o ~?4- i oell för löneregleringen med Kongl. Kammar-Collegii Em betsoch Tjénstemannapersonal,” har hos Ridderskapet ocii Adeln föranledt åtskilige anmärkningar af Friherre Cederström, J., Herr Danckwardt, M. G., Friherre Åkerhjelm, G. F., samt Herr Roos, C. U., alla sammanstämmande uli tillstyrkandet af Kong!.
Protokollsutdraget till Stenhoff återfinnes i anf. arbete, sid. 1084. 2 Betänkandet är tryckt i anf. arbete, sid. 1011; se ovan sid. 732. s Se anf. arbete, sid. 1014. 4 Skrivelsen är tryckt i anf. arbete, sid. 1045. Den 20 Juli 1815 739 Herr Baron och Ordföranden anmälte, at Kongl. Maj :ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer nu ankommit, i anledning af Norriges Rikes Stortings Svar på den föreslagna RiksActen till bestämmande af de, genom föreningen emellan Sverige och Norrige, upkomne Constitutionella förhållanden, hvilken äfvenledes uplästes; och som Utskottet, innan denna proposition till Riksens Ständer aflemnades, haft tillfälle öfver detta ämne öfverlägga, hade Secreteraren efter då förefallna discursser författat förslag till Betänkande, hvilket, efter förrättad justering gilladt, skulle till Riksens Ständer expedieras. (införes)1 LTtskottet åtskiljdes. In fidem Protocolli.2 1 Utskottets betänkande är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 1016. Den kungl. prop. är tryckt i anf. arbete, sid. 1025. Den 4 Aug 1815.1 Plenum då alla Utskottets Ledamöter voro närvarande undantagandes Herr Rothof, Herr Munck af Rosensköld, Riksdagsmännen Anders Danielson och Anders Åberg. Föredrogs et af Herr Commerce Rådet Wegelin inlemnadt Memoria], så lydande:2 (införes)3 Uti Riksdags Ordningens 68 § är det Riksens Ständers Revisorer ålagt, at; til ett antal af sex af hvarje Riksstånd, inom en tid af tre månader, emellan Riksdagarne granska StatsBanco och Riksgäldswerken. Så väl personal som tid beräknades vid denne Lags stadgande, efter det då af föregående tiders erfarenhet, kände behof.
Hvarom mera, när denna borg står så färdig, som fast, och jag kan från vallarne tala er till och be er komma in, att se huru evigt trygg den är emot Lögnernas millioner. Lübeck den 29 December 1794. — Publiken är ännu, såsom jag märker, en åsna: men har likväl ock ännu den proteiska förvandlingskraft, att kunna ge sig menniskoform. Har jag vänner (i allmän mening), som ej göra sig till en religion, att läsa och befordra hvad denna bok innehåller, eller det jag skrifver i denna landsflykt: så äro de ännu Publikens – svans; och ha hvarken vett eller hjerta. Men jag hör, att de skräna ”Aristokrat”! Och detta enda skrän ursäktar dem. Ty hvart djur har sin natur. Och fåfängt väntas mer, innan de bli ur-åsnade. Vill ni kunna dömma om boken med förstånd; så sök, i hvar stor fråga, först, hvad alle store Vise hafva deruti gjort intill denna dag; och sedan slå upp hvar fråga i denna boken. Eller, kortare: fråga vid hvarje sida er sjelf: ”hvilken ny och stor sanning har nu här blifvit sagd, emot eller enligt hvad jag förut visste”? Sådana prof duga. Resten är – patriotiskt åsneskrän. Lübeck den 19 Januari 1795. Sju postdagar har jag väntat, i harm och melankoli. Om jag åtminstone hade fålt en rads upplysning! Ty jag har alldeles icke nödigt, att förgås: om jag endast får veta, att jag är i fara derför. Men hoppet är, af allt bedrägeri, det grufligaste. Glad och säker, ler man sig in i nöden: i stället för att olycka, viss och tydlig motgång, varnar strax, och med första vink ger mod till att frälsa sig. Må gå! För evigt slår jag härmed upp med Hoppets sköka, som tjusar ungdom och dårar. För evigt upphör jag att lita på vänskap, på hjerta, på vett hos menniskor. ”Jag är Jag” ha Jönsarne till grundlag: och efter man lefver i en verld af Jönsar, så måste man jönsa med. Det vill jag försöka. På mej, mej, mej skall jag lita.
Upplåstes och godkändes Instructionen och Eds Formulairet för Ledamöferne af Banco Utskottet, sådane desse Actsr vid de trenne sistförliutne Riksdagarne blifvit till innehåll och lydelse gillade ; hvarjemte de af Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf, framställde förslag till ändringar uti lnst; uetionen. blefvo till BancoUtskottcts utlåtande remitterade, samt med de öfrige respegtive Riks • Stånden commimicerade. Ut supra. vS D. Upplästes och godkändes tvenne af Högloft. StatsUtskottet förleden gårdag afgifne Memorialer: 1:0 Med tiftkännagifvande, att Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, angående Stats Verkets tillstånd och behof samma dag till Utskottet ankommit; hemställandes Utskottet, att kostnaden till den af Utskottet beslutne tryckning af samma Proposition matte fé af Riksdags-kostnaderne godrgöras, samt Riksens Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla em befallning till Vederbötande, som besörjer Riksdags-utgifterne, att denna trycknings-kostcad betala. 2:0 Med anhållan, att Utskottet måtte ^ på sätt förr varit vanligt, i anseende tili goro* Den 6 December. jnåleu? mängd och beskaffenhet sif dels StatSr Verkets sirender, dels ock Riksgälds Contoiret serskild rötande frågor, fä vid innevarande jr.ote antaga tvenne Secreterare. Ut supra. Upplästes ett från Riddarhus-Ufskottet d} 3 depngs afgifvit Memorial, så lydande: Då vid Riddarhus - Utskottets första sammanträde det icke undfallit Utskotters uppmärksamhet, huruspm en hufvudsaklig olikhet före? kompier i Riddarhus * Q.dningen ai d. 13 October 18 O emot hvad nu gällande Riksdagsordning stadgar, har Utskottet trott sig böra fästa Höglofl.
u t a ~ tanke på lifvets allvar, men också utan kunskap oin dess djupare, strider, - ett hem, der inan lefde godt, icke derför att man hade råd till det, utan derför att alla ens bekanta gjorde det; .ett hem, der faderii var en godhjärtad människa, som blott hade en sorg: att debet. och credit aldrig ville gå ratt ihop med den lilla einbetsmaiislöiieti; der modern trälade och arbetade för de sina, men .der ingen af bein hade något af det personliga allvar, som gör det uppfostrande. hemmet till en härdande skola för lifvet. Marianne hade genomgått pensionen, icke egentligen för att lära sig något, utan derför att det så brukas .. Hon hade lart sig språk, s5 att hon kunde läsa engelska och franska roiiianer i original. Och från de engelska miss-romanerna hade hon. fått sin verldsask8dning, - en svärmisk, pjunkig idealism, som föraktade hvardagslifvets prosa, fann arbetet trå- kigt och förnedrande. - en sorts modern, iistetisk epikureisni, som i den slappa stäniningeii niorgoneri efter en bal fann sitt idealtillstånd, i dessa sv2rniande niinneii från gårdagens halfbeslöjade kurtis, i dessa blott till hälften medvetna, svafvaiide erinringar om ömma blickar, o111 handtryckningar, oin balvärme. och så allt insvept i en kansla af sötvande, domnande trötthet, soin beröfvade figurerna deras fasta ko11 - turer och som insvepte allt i en dimmig halfdager. Hvarje dylik » dagen efter&gt; lag Marianne på en chaiselongue och hela huset gick på tå .för att ej störa stackars Marianne&gt;, som var så trött, så väl behöfde hvila. Detta var den enda verklighet, soin gjorde nfigot djupare intryck på henne; annars flydde hon undan till miss-romanernas faiitasiverld. Emellertid var hon ung och vacker, litet fet kanske, men hvarje rörelse var smidig och ' behaglig. Något förfinadt, vekt och nijukt gaf hela hennes varelse intrycket af.
hvarigenom de minst bemedlade af allmogens söner sattes ur stånd att besöka skolan; hvartill komme, att, då antalet af inträdessökande vore högst betydligt, det blifvit nödvändigt inskränka lärotiden till 4 '/, år, på det att nya elever oftare måtte kunna emottagas; i anledning hvaraf och på det skolan måtte kunna bringas till fullt ändamålsenlig verksamhet, Direktionen i underdånighet anhållit, det Kongl Majit måtte i nåder meddela ett anslag af 1000 r:dr banko utöfver det, som redan blifvit skolan jtillerkändt, eller, derest tillgång dertill af allmänna medel skulle saknas, till Rikets nästsammanträdande Ständer allåta nådig proposition i ämnet. d) Kongl. Maj:ts befallningshafvandes i Södermanlands län underdåniga memorial uf den 28 sistlidne Juni, med öfverlemnande af en utaf länets hushållnings-sällskaps förvaltnings-utskott, åt hvilket styrelsen öfver den vid egendomen Väderbrunn inrättade landtbruksskola blifvit i nåder uppdragen, till Kongl. Majit ställd underdånig skrifvelse, deruti anföres, hurusom skolans inskränkta tillgångar icke medgåfve densamma att tillegna sig de förbättringar, hvilka utgjorde ett vilkor för vinnandet af det fulländade skick, som den borde ega, för att motsvara tidens fordringar och skolans ändamål; i hvilket afseende utskottet ansett erfordras ej allenast utrymme för emottagandet af ett större antal elever, utan äfven tillgång pä byggnad för åstadkommandet af en ändamålsenlig mjölkhushållning med ostoch smörberedning, en redskapsoch materialbod, jemte en större smedja, äfvensom förbättrade och efter nyare tiders åsigter mera lämpade ladugårdsbyggnader; anhållande fördenskull Utskottet, att, på det nu omförmälde förbättringar vid Väderbrunns landtbruksskola måtte kunna tillvägabringas, Kongl.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Om, när statsbanorna först började byggas här i landet, de orter, genom hvilka desamma fördes, betalt i fråga vide expropriationskostnad, tror jag, att ett sådant förfaringssätt skulle varit både möjligt och nyttigt, samt besparat Staten en icke ringa utgift; men numera, då 2:ne stora banor redan äro under arbete och, som vi hoppas, kunna, till nästa riksdag åtminstone, blifva färdiga, den ena helt och hållet, den andra till större dejen; så och vid det förhållande, att II. St:r ickeännu fastställt något, så beskaffadt förbehåll, hemställer jag huruvida det icke skulle vara att begå en orättvisa mot de orter, hvilka i alla fall senare komma i åtnjutande af jernvägarnes fördelar, att nemi. dessutom ålägga (lein att bekosla denna expropriationsutgift. Tillämpningen af denna åsigt, skall dock, efter mitt förmenande, endast gillia Statsbanorna. Att denna baija äfven är äf K.. M. uti Dess Nåd. Propos. i ämnet uptagen såsom en Statsbana, känna vi. När man härtill hav kännedom om så väl den K. Propos:n vid sednaste riksdag, som JernvägsKomiténs förslag, finner man. att denna bana emellan Orebro och Hallsberg är yttersta ändan af dea samtnanbindningsbana, som, enligt ]{. St:rs förut fattade beslut, skulle som Statsbana anses och bekostas af Staten till förening mellan norra och vestra banorna. Det är således fullkomligt en del af dessa stambanor. När man nu icke antagit den grundsats, jag i början af mitt anförande omnämnt, utan först på detta företag söker tillämpa den, så begår man, pä sätt jag förut sagt, I dubbelt afseende en orättvisa mot dem, sorn icke ännu kommiti åtnjutande af fördelen att få jernvägar. Uti Den 23 A p til f. a. 327 betraktande deraf anser jag det icke vara skäl att vidtaga den ifrågaställa åtgärden, utan att, hvad Statsbanorna beträffar, Staten hädanefter som hittills bör bekosta alla utgifter derför.
Hvarje hufvudpostvagn beledsagas af en konduktör, och hvarje vagn, såväl hufvudpostvagn, som bivagn, köres af en postiljon; börande både konduktörer och postiljoner vara med lämplig, deras befattningar utmärkande, mundering försedde. § 7. Vid vissa stationer, som af Post-Styrelsen bestämmas, med afstånd från hvarandra af 4 å 5 mil, är resande, som inom en timma före den för postens ankomst utsatta tid sig anmäler, ovilkorligen berättigad att med densamma blifva befordrad. Vid öfrige stationer eger sådan rättighet rum endast i det fall, att plats finnes ledig. § 8. Vid alla stationer erhålles extra post, bestående af så väl lösa hästar, som ock hästar med åkdon af följande slag, nemligen: heleller halftäckta fjederåkdon för två hästar samt öppna åkdon för en eller två hästar, dels med och dels utan fjedrar, fotsack och dyna. § 9. Extra post tillhandahållcs inom en timma efter skedd beställning, såvida ej ett större antal hästar af resande fordras, för hvilket fäll Post-Styrelsen eger i kontrakt med posthållaren medgifva den förlängning i tiden för skjutsens inställande, som kan finnas skälig. § 10. Jemväl extra post skall åtföljas af postiljon, som eger köra posthästarne. För två, äfvensom för tre, hästars anspann erfordras ej mer, än 1 postiljon; men begagnar den resande 4 eller flere hästar för åkdonet, skall ytterligare 1 postiljon, ridande på någon af förhästarne, medfölja. § 11. Vid befordran med ordinarie posten å postväg erlägges af resande för täckt plats 1 R:dr och för öppen plats 80 öre milen. För barn under tolf år betales endast half afgift. § 12.
Detta godkändes ock, men med anledning deraf, alt för inspektörer är gällande en serskild beskaltningsgrund, nemligen efter betydenheten af deri egendom de förestå, med uttrycklig föreskrift, att den skall tillämpas på tjenstemän, som tillika hafva inkomst för befattning med enskild mans egendom, gjordes vid 1844 års riksdag härvid följande tillägg: ”dock med undantag af hvad i 27 § stadgas under rubriken inspektörer.** Utom det att uttrycket ”med undantag af” torde linnas vara oegentligt, har i öfrigt den af 1840 års Bevillnings-utskott först föreslagna lydelse synts Utskottet i alla afseenden ega företräde framför den nuvarande, hvadan Utskottet hemställer, att det ifrågavarande momentet må, på sätt det bifogade förslaget utvisar, i öfverensstämmelse dermed förändras. § 7. Under förmälan, hurusom vid tillämpningen af stadgandet i 2 mom. af 7 §, att bevillning skall utgöras af den kyrkorna uti Skåne, Halland och Bohuslän tillhörande tionde, som ej är på lön eller till andra bestämda ordinarie utgifter anslagen, fråga skulle uppstått, huruvida dermed afsågs annan tionde än spanmål, hvarom paragrafens l:a mom. handlar, har herr Tham > Sebastian Mathiasj uti väckt motion hemställt, att momentet måtte förtydligas genom utbyte af ordet: ”tionde” mot uttrycket ”spanmål och annan tionde;’* men som Utskottet funnit det vara uppenbart, att, då någon inskränkning i afseende å tionden icke är gjord, med föreskriften måste afses ali tionde af hvad slag den vara må, och följaktligen anser förändringen obehöflig, torde förslaget derom icke böra till någon åtgärd föranleda. § 8. I afseende å den i 8:de och följande paragrafer stadgade bevillning af städerne har herr Rosenblad, Bföreslagit, att åtminstone för de större staderne ett minimibelopp för sammanräknade bevillningen å all borgerlig rörelse måtte fastställas, samt att deremot i samma släder det hittills fastställde minimum för bevillningen af hvarje enskild borgerlig rörelse idkande person borde upphöra. Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o Q. Il
Sundet har just en lagom bredd, för att lemna ögat rum att njuta af de bergomgifna stränderna, med deras retande lugna kjusor och smådalar, der på en sluttande gräsmatta någon liten koja skymtar fram, rödlätt och nyputsad, mellan lummiga hvitstammiga hängbjörkar, ståtliga aspar med dallrande löf och doftande häggar och rönnar, hvilka med sina hvita blomblad öfversålla den af smörblomster och rödväppling brokiga marken, medan närmare stranden den hvita väpplingen, till tusendetal gömd i gräset, med hvarje vindfläkt sänder sin honingsdoft ut öfver sundet. Här och der vidgar sig dalen, och man öfverskådar några åkerfält, spridda kring en småståtlig herrgård, hvars fönster titta fram mellan dunkeltgröna syrenhäckar, öfver ordnade rader af bärbuskar och brokiga blomsterparterrer, sparsamt öfverskuggade af låga äppeloch körsbärsträd, hvitglänsande som snöbollar, med löften om kommande rika frukter. Så der ser det ut en skön söndag i Maj, kring det klara sundets bölja, då små ångfartyg och roddbåtar i mängd med slappa segel skrida fram genom detsamma, då en sång, ljudet af en klarinett eller fiol återklingar i bergen, eller knallen från ångfartygets nickhakar, påkallande fri genomfart genom Skurubron, i småningom aftagande styrka af dem återkastas. Men snart bränner sommarsolen hetare, trädens blommor falla af, lian skördar ängens, åkrarne gulna och frukterna rodna. Söndagen för redan blott sparsamt gäster från Stockholm, och man ser vid de små kojorna blott en kalf eller ett par lam gona sig i det ånyo uppskjutande gräset, och grupper af barn, små tärnor i hvita klädningar, mörktklädda gossar i halmhattar, svärma kring herrgårdens bärbuskar. Så komma Augusti månads regnskurar, uti hvilka endast de bildade men oviga gässen och andkullarne, föraktande de förras civilisation och stundom höjande vingen till fri flygt, befinna sig väl och glädjas öfver att ensamma och ostörda få taga sundet i besittning.
Beträffande dernäst tiden för egendomens upplåtande lill Institut, har inom 2:ne Riks-stånd yrkats, dels att medel genast borde anvisas för erhållande af dispositionsrätt öfver kungsgården, dels att dermed borde anstå intill nästa riksdag; hvaremot ett Riks-stånd öfverlemnat åt Utskottet att taga i öfvervägande om läroverket redan år 1858 borde träda i verksamhet. För sin del anser likväl Utskottet att Alnarps användande för inrättning af Landtbruks-institut icke bör vidtaga förr än nuvarande arrendetid tilländagår, eller midfastan år 1862. Den afträdes-summa, som erfordras för att genast erhålla dispositionsrätt öfver denna egendom, synes nemligen Utskottet nog betydlig, synnerligast då i betraktande tages, att större delen af de byggnader, för hvilka ersättning skulle ifrågakomma, antingen äro af beskaffenhet att icke vara för Institutet användbare eller åtminstone för detsamma mindre lämplige. Någon allmän plan för Institutets ordnande finues dessutom icke uppgjord och tillförlitliga beräkningar saknas såväl beträffande kostnaderna för nödiga byggnader, som i afseende å antalet lärare och desses aflöning, hvarigenom Utskottet nu icke är i tillfälle att bedöma verkliga kostnaden för denna inrättning. Att vid sådant förhållande och i sak - 12 Slals-Ulsholtelt Utlåtande JY$ 96. nåd af så beskaffade upplysningar tillstyrka Rikets Ständer att anvisa medel, hvilkas tillräcklighet för det afsedda ändamålet icke med visshet kan bestämmas, torde derföre vara mindre lämpligt; och jemte det Utskottet alltså föreslår, att Alnarp först vid midfastan 1862 upplåtes till Landtbruksinstitut, hemställer Utskottet tillika, med afseende derå att frågan ännu icke synes vara fullständigt utredd, det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes dels låta uppgöra och till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna fullständiga kostnadsberäkningar och ritningar öfver de byggnader, som för Institutet anses behöflige m. m., dels ock afgifva förslag å hvad för Institutets organisation och verksamhet i öfrigt kan erfordras.
Idar någon, emot bättre vetande, burit falskt vittnesbörd eller eljest afgifvit falsk utsaga, och det vittnesbörd eller den utsaga med laga edgång inför Domstol, eller annorstädes, efter Domstols förordnande, bekräftat; dömes, för mened, till straffarbete från och med två till och med sex år. 2 §. Har någon genom mened bidragit dertill, att den, som oskyldig är, blifvit fälld till straff, det han till fullo eller till någon del undergått; vare ock menedaren förfallen till straff efter 16 Kap. 3 §; och gånge, vid straffens tillämpning, som i 4 Kap. 1 § skils. 10 74 3 §, Återkallar menedare, af egen drift, falskt vittnesmål eller annan falsk utsaga, förr än annan deraf skada lidit; vare straffet för hans brott fängelse eller böter. 4 §. Har bekännare af lära, hvari edgång ej tillåten är, på annat, i stället för ed, vedertaget sätt, bekräftat falskt vittnesbörd eller annan falsk utsaga; varde så ansedd, som hade han ed gått. 5 §. Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, skall ock dömas inedborgerligt förtroende för alltid förlustig. 44 Kap. Om mord, dråp och annan misshandel. 1 §. Den som, i uppsåt att döda, med berådt mod beröfvar någon lifvet, miste för mord lif ritt. År brottet under synnerligen mildrande omständigheter föröfvadt; då må till straffarbete på lifstid dömas. 2 §. Har någon gjort försök till mord, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; varde han dömd till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år. Kom af gerningen ringa eller ingen skada; då må tiden för straffarbetet till två år nedsättas. 3 §. Hjelper man annan till sjelfmord; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 4 §. Hvar som, med uppsåt att döda, men af hastigt mod, beröfvar annan lifvet, dömes, för dråp, till straffarbete på lifstid.