Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alströmer har nemi., efter min öfvertygelse, så tydligt i sin reservation framställt det beslut, som jag anser R. o. Ad. i denna fråga böra fatta, att jag tror, det man tryggt kan anlaga densamma. Afven under förutsättning att en återremiss kan medföra ett förändradt resultat, är det dock icke säkert, att R. o. Ad., då ärendet återkommer, äro så beskaffade som nu. För antagande af Frih. Alströmers förslag, talar icke blott den vigtiga omständigheten, att det alltid är skäl att Staten söker tillegna sig en till skogsplantering tjenlig mark, som förut tillhört Kronan, men som genom dess uplåtande åt enskilda, blifvit missvårdad; utan jemväl den här i Betänkt antydda, att denna mark ligger invid en allmänning, sorn redan förut har en ordnad skogsbetjening, äfvensom att kostnaden 166 Den 11 Mars i. m. för dess återplantning skulle blifva högst obetydlig, nemi. blott omkring 2,500 R:dr. På dessa grunder tror jag, att det är skiil att, på det sätt Frih. Alströmer i sin reservation angifvit, befrämja det syfte motionären med sin framställning haft; hvarföre, jemte anhållan det E. o. Ad. behagade afslå Betänk:t, tillstyrker antagande af Frih. Alströmers förslag. Hr Bibbing, Arvid: Afven jag är i hufvudsaken af samma tanke som den siste värde talaren; men det förefaller mig som om en återremiss af Betänk:t vore bättre, emedan derigenom äfven de andra Stånden kunna komma på bättre tankar i denna fråga, än dem som Utsk. i sitt Betänk, framlagt. Förtjenar den Komités utlåt., som K. M. i Nåder tillsatt för att yttra sig och taga i öfvervägande, huruledes en bättre vård af Eikets skogar skall kunna tillvägabringas, och hvilket utlåt, vi fått bland oss utdeladt, förtjenar, säger jag, detta utlåt, något afseende, så borde man väl åtminstone hafva gjort sig någon reda för hvad denna Komité i förev:de fäll yttrat.
Wto y3 till PresteSt., ang:de återremissen på memor. Wto 67, med föreslaget tillägg vid 16 § Riksd.Ordn. Till pröfning företogs StatsUtskts d. ig dennes på bordet lagda utlåt. Wto 3g5, dels i anledn. af verkställd granskning af K. Convojcommissariatets förvaltning och räkenskaper för åren 1331 och i832, samt dels på grund af väckt motion om förändring i convojafgiftens utgörande och disposition 111. m. Underteckn. Ridd.secret. tillkännagaf, att han från secreteraren i StatsUtsk» emottagit följande skrifvelse: Den 3i Januari. Uti betänk. N:o 3g5 pag. i5 nederst på sidan står följande mening: "äfvensom att i stället för den hittills erlagde convojafgift å inkommande varor, som utgått olika för olika varor, eller med dels 5, dels 10 och dels i5 proc. å tullen, denna afgift hädanefter, under ofvannämnda benämning, må, till enhets och enkelhets vinnande, blifva beräknad med io proc. å alla importartiklar.” Ehuruväl meningen med detta tillstyrkande, då de förutgående raderna läsas i ett sammanhang, icke lärer kunna missförstås, eller att detta proc.-belopp bör beräknas å tullen för olla importartiklar, är anstalt likväl fogad, att rättelse derom i nästa häfte kommer att införas, då ordalydelsen blir: ”med io proc. å tullen för alla importar t i k 1 a r.” Jag har velat härom underrätta, på det att, om vid föredragningen af betänk. A:o 3g5 någon tvekan om ordaförståndet skulle uppstå, densamma må, genom Ilr Ridd.- sccret:s benägna försorg, undanrödjas. Stockh, d. 21 Jan. i835. W. Karström. Hr Peyron, Gust. Abrah., uppläste följande: Det toidé kanske förefalla mången underligt, att jag, såsom ledamot af StatsUtsk., uppträder emot ett dess utlåt.
Betärikanden. förhöjning af de i aldra Art. af sista BevillningsFörordningen bestämda afgif.er , torde det behöfva att upplaga den i samma Författnings 3 A’t. föreskrifna fyllnads-afgift, för ait såmedelst erhålla det överskjutande beloppet, ehuru det instämde med dess önskan, att om möjligheten sådant medgaf, kunna undgå en så beskaffad beskattning, som, utan att inbringa nå» gon betydlig inkomst i StatsCassan , blott med förer vidlyftighet i Debiteringssättet; och vill således hafva denna vilkorliga framställning till Rikets Höglofl Ständer öfverlemnad. Med anledning af särskidite till Utskottet remitterade Mernorialer om återinförande af dea vid 1812 års Riksdag faststälde och år 1815 upphörde progressiva afgiften af förmögenhet, hvarigenom den mera bemedlade delen af Nationen kom att vidkännas en högre beskattning , förorsakande någon lindring för de fattigare, då deremot den i dess ställe nu varande så kallade fy llnadsafgift dels drabbade alla lika, dels ej medförde åsyftad inkomst, har denna fråga till granskning förekommit, men då Utskottet erindrat sig de grunder, hvilka vid sista Riksdag föranledt det då varande JBevillningsUtskottet, att förkasta ofvanbemälte beskattningssätt, såsom hårdt tryckande för den gäldbundne, lätt underkastadt underslef, samt åtfoljdt af flerfalldiga svårigheter och dröjsmål vid dess verkställighet; och dertill kommer den hufvudsakliga omständighet, ait denna förhöjda afgift, sorn egentligen hvilar på verklig förmögenhet, a'r oferenlig med en bibehållen beskattning af syn-. SevillningsUtsk. BetUnkanden. 33 bar föfmögenhet, anser Utskottet sigså mycket mindre äga fog att såsom Bevillningsgrund föreslå denna afgift, som det på sätt här ofvan för Rikets Höglofl. Ständer är fiamlagdt, hoppas att kunna undgå fyllnadsafgiften , hvilken egentligen tycks hafva föranledt dessa anmärkningar*.
R:gs. Vid pröfning af detta ämne efter vad emot utslaget, har Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Rlekinge genom Dom den 28 Januari 1853 sig yttrat: ajl som de hästar samt munderingsoch beklädnadspersedlar, hvilka af innehafvare utaf rusthållshemman anskaffas och underhållas i och för rustningens fullgörande, vore jemlikt hvad Kongl. Förordningen om kronorusthåll d. 22 Februari 1749 derom innehåller, att anses såsom lösegendom och följaktligen, då de vid inträffad förändring med ägande eller dispositionsrätt till sådana hemman alltid måste, till följd af ändamålet med deras anskaffande, innehafvaren af jorden till handa hållas, borde, der annorledes icke blifvit öfverenskommet, af den sistnämnde ersättas, samt Kongl. Maj:ts åberopade Dom den 1 Mars 1850, i tvisten om ofvanomförmälta rusthållshemman, icke innefattade stadgande, hvarigenom Aflrädarens rätt till så beskaffad ersättning vore i någon måtto inskränkt; alltså och då skäl till ändring i öfrigt af Häradsrättens utslag icke förekommit, blefve dess domslut af Hofrätten giliadt och faststäldt; dock med rättighet för köparen, att i den mån omtvistade hästkreaturen under tiden från den 14 Mars till slutet af Maj månad 1851 varit i Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst begagnade samt njutit underhåll, härför å den Afträdaren tillerkända foderlega njuta motsvarigt afdrag. Sedan saken blifvit fullföljd hos Kongl. Majit, så gafs nådig Dom den 29 Augusti 1854, hvarigenom Hofrättens dom fastställdes. Att hästar och munderingar skola anses såsom lösegendom, öfverensstämmer utan tvifvel med Kongl. Förordningen den 22 Febr. 1749, och strider säkerligen ej heller mot någon annan lag eller förordning. Men deraf uppkommer väl intet hinder, att ju rättigheten till sådan lös egendom kan vara oskiljaktig från rättigheten till sjelfva jorden, vid hvilken densamma bör finnas, och att detta är förhållandet med rustningshästar och munderingar vid rusthållen.
Herr von Heijnet Georg: Friherre Ridderstolpe har nied värma och Fosterlands känsla framställt 6in öfvertygelse om vådan af prål och veklighet och uppmanat Nationen, och synnerligast sine yngre lindsmän att aflägga detta prål och denna flärd. Jag föreställer mig att Friherren dermed afsedt den stora lux uti en del uniformer som nu råder och hvilken äfven betager mån^ gen skicklig yngling hoppet att kunna beträda dem militairiska banan, äfvensom den sätter mången famille uti förlägenhet vid beräkning «f tillgångar till uppfyllandet af sine Söners behofver i detta afseende. Herr Friherren har icke begärdt remiss af dess fraim 646 Den 7 Martti, ställning till något Utskott, men då jag, de. lande med Friherre Ridderstolpe en lika varm önskan för bortläggandet af luxOch flärd framställt en ny motion i likhet med den underdåniga önskan,1818 års Ständer i Riksdagsbeslutet intogo om afskaffande af Guld Och Silfver på en del uniformer och denna motion blifvit till Ekonomie och BesvärsUtskottet remitterad,hemställer jag till Herr Friherre Ridderstolpe sjelf samt Herr Grefven och LandtMarskalken och Högloflige Ridderskapet och Adeln om icke Friherre Ridderstolpe* anförande såsom understödjande min motion må till EkonomieUtakottet jemte detta mitt yttrande blifva remitterad: hvarigenom de af Herr Friherren yttrade värdiga tänkesätt kunna meddela sig åt flere* än Höglofl. Ridderskapets och Adelns hjertan. No ii* Herr Hallencreutz, Sten Engelbrecht: Uti Plenum den 3 i denna månad, har Herr Hammarsköld väckt motion om indragning af Cantzlistyrelsen, såsom i hans tanke öfverflödig då hvarje Expeditionschef kunde hålla den ordning, och besörja de angelägenheter hvilka med förökad omgång skola at' CantziiStyrelsen behandlas, och hvarigenom en inskränkning och förminskning i Statsutgifterne skulle kunna beredas.
JUag anser intet anslag hafva bordt tillstyrkas för RiddarholmsKyrhans reparation, då jag icke kan, medgifva, att det ännu finnes vara tillförlitligen utredf, att nämnde byggnad är staten tillhörig och således bör af dess medel underhållas.” Af Nils Strindlund från Wester-norrlands Län: ’’Emot Utskottets beslut får jag mig reservera, emot den princip, ej emot summorna i allmänhet, utan att anslagen beräkna3 på Irenne år, sedan Rikets nuvarande Sländer först beslutat, att nästa Riksdag ej hålles förr än &r i8/}5. Nu blifver en följd, alt ali verksamhet vid allmänna arbetsföretag, som Betänkandet omfattar, afstannar den 1 Januari 1844» och står stilla ett år. Detta ådagalägger en dubbelhet i syfte, då man försl bestämmer Riksdag till 1845, men medel för att vinna ändamålet bestämmer motsatsen. Weda Färja. Med nya anslaget var ändamålet för färjans anskaffande af så stor beskaffenhet, att resande utan lifsfara, äfven i svårt väder, då hafsvågorna inbryta från öppna hafvet, kunde sine resor fortsätta. Men då villkoren för tvänne bönder i Weda, boende på ett mantal jord, tillsammans skola erlägga hälften i de 1,000 R:dr i de nya färjornas anskaffande och sedan genom ökadt arbets-biträde begagna desamma, kunna de, som endast hafva skyldighet att ro med vanliga färjebåtar, ej åstadkomma denna summa, oc^ således fortfar den olägenhet, soni dittills iG Bil. till Stats-Vtskottets Utlåtande> N".o 354. egt rum, att gamla båtarne, eller nya lika i maxell, komma att fortfarande begagnas, och resande vara i fara till lif och egendom vid öfverfartjen, då svårt väder inträffar, eller ock vänta, tilldess det upphört. Dessutom amer jag, att Höglofl. Stats-Utskottet, vid extra Stats-regleringen, visade i allmänhet för stor frikostighet lill hamn-byggnader och canal-reparationer, hvarigenom de af skattskyldige förmycket uppburue Statsbidrag ej rätteligen användas allmänheten till fördel i de flesta fall. Bättre var Herr Prosten Östbergs förslag i dess reservation.”
Med anledning af åtskilliga framställningar, som vid innevarande Riksmöte blifvit hos Rikets Ständer gjorda, angående iagttagelser vid befordran till civila embeten, bestämmelser rörande embetsmäns rang samt inskränkning i Fullmagters meddelande utan motsvarande tjenstebefattning, få Rikets Ständer underdånigst tillkännagifva den åsigt, att, då genom flere serskilda Författningar blifvit förordnadt, det hvar och en, sora söker inträde i något af Rikets Collegier samt åtskilliga andra embetsverk, bör förut hafva undergått examen i föreskrifne ämnen vid något af Rikets Universitet, synes undantag från detta stadgande så mycket mindre böra ega rum vid tillsättandet af högre civila embeten, som det i flere hänseenden torde vara föga lämpligt, att personer, hvilka innehafva Chefs-platser, anses frikallade från de qvalilicationer, som för deras underordnade äro föreskrifne; och få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, att, vid besättande af högre civila embeten, E. K. M. täckes Expcditions-Ulskottels Forslag till und. Skrifvelse, TT.o 34g* täckes fasta serdeles afseende på skicklighet, ådagalagd genom Academiska kunskapsprof samt under föregången tjenstgöring å samma embetsbana, derest icke synnerligen förekommande skäl föranleda till undantag från dessa befordrings-grunder. Vidare hafva Rikets Ständer trott sig finna, att uti de bestämmelser om embetens värdighet, som den för närvarande gällande rang-ordningen innehåller, förete sig flerfaldiga missförhållanden, till följd af de förändringar i samhällsskicket, hvilka inträdt under den längre tiderymd, som förflutit, sedan denna Författning utfärdades. En och annan förändring deri har väl under senare tider egt rum, men ännu saknas dock i allmänhet en fullständigt ordnad öfverensstämmelse emellan värdigheten och vigten af hvarje embete.
Nu är den tvättad, blekt o c h väl manglad, se bara, hur hvit och glänsande den blifvit, detta blir ett ypperligt och stadigt foder. Ellen får sy fast fodret riktigt jämnt. Och nu » — moster tog ur sin arbetsväska 3 stora nystan mattväf, ett blått, ett gult och ett rödt — » kom hit, Klas, tag du alla dessa ändar i en hand, och Lilli börjar fläta däraf ett stadigt, tjockt snöre, när du tröttnar, fortsätter Torsten, så Ellen, alla få ni tura om. » o Barnen voro så ifriga, att den behöfliga längden var färdig inom kort. » Nå, hvad ha vi nu åstadkommit », sporde moster, då skinnet var kantadt, stoppadt, fodradt och snöret fastsydt. » En riktigt urstilig matta », sade en basröst vid dörren. Alla vände sig om. Pappa hade oförmärkt inkommit, och nu beundrades konstverket. Det svarta skinnet tog sig onekeligen väl ut uti det mörkblå tyget, omgifvet af granna röda rosor och förgätmigejer. Till jul får gamla mormor den att hvila fötterna på. Anita. Från farmors ungdom. Berättadt af henne själf oeh föF Idun uppteeknadt af Claes L u n d i n. 4. ifvet i hemmet var ytterst regelbundet. Klockan sex på morgonen började arbetet i verkstaden, men redan fö-ut voro mina föräldrar i verksamhet, och pigan samt lärgossarne hade gjort undan åtskilliga grofsysslor, t. ex. från Stortorgsbrunnen burit hem en väldig kopparflaska med dricksvatten, i förbigående sagdt ganska dåligt, samt åtminstone hvar annan dag från klappbryggan vid Flugmötet, nedanför den storartade sopbacken, fyllt en så med sjövatten, hvilken, hängande under en stång, som hvilade på de bärandes skuldror, forslades uppför Tyska brinken och sedan flere trappor upp i huset. Denna vattenforsling, tjänstflickans och lärgossarnes kanske styfvaste arbete, orsakade att trapporna nästan ständigt voro nedspillda oeh slippriga samt under vintern islupna, hvaraf armoch benbrott ofta voro en följd. Men det var man van vid och hade naturligtvis ingen aning om en vattenlednings fördelar.
I alla andra händelser, dä fräga är om upzift af okänd förmögenhet, stände den fritt, som uvstattning underkastad är, antingen han will dest tilgängar e-H»— rv4l tilgängar och stulver tpecillce upgifwa, eller han cstundar i en summa endast anmäla desi behLllning, och werkliga förmögenhet; warandes dock pligtig, at i sednare händelsen med ed fasta upgiftcns riktighet ester hwad som widare förordnas skall. Z. 21. Nn kunna de Händelser inträffa, at den, hwars okända förmögenhet stall upstattas, anser för sig stadeligt, at kännedomen af desi tilständ blifwer för andra an Upstatkningsmännen och Konungens Befallningshafwande uppenbar, ware dL desis sednare vwilkorligen pliktige at sädan upgifk inom sig tyst och hemlig hälla, samt derwid iakttaga den eds förbindelse, hwilken de i sädant afseende aflaggdt; kommandes för öfrigt med sadan, under tystnad upgifwen, förmögenhets anmärkande til beräkning, samt afgiftcnS utgörande derföre, at förfaras pä sätt här nedanföre förestrifwas stall. Pä lika sätt stall den wara berättigad, son» wä! äger sädan fastighet eller förmögenhet, hwilker, synbar är och upstattning undergätt, men deremot är med gäld behäftad, hwars belopp han icke ästundar kunnogt blifwa stall, at under samma tystnad, hwarom ofwan nämndt är, fä, hwad honom rörer, handteradt, sä wäl wid summans utförande, som dä afgiften afbördaS stall. §. 22. Alla de, som under tystnad, och utan at Fpecillcs upgifwa tilgängar och stulder, eller deras förmögenhet, dä den icke upstattas kan, anmäla dsras tilstättd, och styla tvara pliktige deras fa LZL beskaffade upgift med liflig
Den 2 October. 12ZL Säsom förfogningen till nödig waksamhet, 'dels pä Tryckfrihetens bruk, dels pä försäljningen eif Utländska Böcker och Skrifter, samt till behörigt hand» hafwandc af hwad Lagen i dessa afseende» innchäller, stadgas och förcssrifwes: ilo Att Författare som icke pä Titulbladet utsätta sitt namn, skola utan gensägelse till Boktrycka» ren skriftligen uppgifwet det, tillika med deras hemwist, hwaraf intetdera mä af Boktryckaren, emot Författarens wilja, röjås eller kungöras, utom dä det i Laglig ordning af Domaren äskås. Boktryckarens namn, jemte Trycknings - Orten och Ärtalet, mäste ders emot altid ä Skriften utsättas. Underlätes af Boktryckaren denna sistnämda skyldighet, skall han derföre pligta, första gängen, Etthundrade Riksdaler, och ware andra gängen förfallen till samma böter, jemte rättighetens förlust. 2:0 Att dä kännedom af Författarens namn kvid Domstolen äskas, och Boktryckaren ej gitter uppgiswa det, stannar han, wid sädan händelse, i hela answaret. Befinner namnet orätt hos Boktryckaren angifwit, sä att rätta Författaren bortgömt stg under en annans person; yppe denna sistnämde, inför Domaren, Skriftens wcrkliga Författare, amt styrke fin uppgift med fullgiltigt bewis, eller stände sjelf hela answaret. Z:o Att af Böcker och Skrifter, som frän Bokpressen utgä, ingm försäljning eller utspridning skall wara tilläten, innan ett Exemplar af den till utgifning färdiga Skriften blifwit förut inlemnade, i Stocks Den 2 Oktober. Stockholm, till Kongl. Majsts Hof - Kantzlers Embete, samt ä hwarje annan ort, till den, som derstädes, ä samma Embctcs wägnar, äger att taga kännedom af hwad frän trycket utgifwes.
Niemand berättade hvad han visste, mer af kamraters sägner, än hvad han själf upplefvat, där han låg bedöfvad på fältet. Han berättade så som en pojke omtalar ett lifvadt slagsmål. Tilldragelsens vikt och de svenska vapnens framgång fyllde berättelsens luckor. Det var en barnsaga, men hon gällde en hjältebragd. Åhörarne uppfångade hvarje ord med andlös spänning, ofta med rörelse. Nyheten om segern hade hastigt spridt sig i slottet, man visste ej huru. Snart trängdes i förrummet en ständigt växande lyssnande skara, begärlig att uppsnappa någonting af den stora nyheten. På en vink af drottningen öppnades dörrarna, och den fridlysta studerkammaren fylldes af konungaborgens nyfikne invånare. Hagar följde de andra. Hon betraktade med klappande hjärta den unge ryttaren i hans illa medfarna och ändock så hurtiga skepnad. Niemand? Det var en öfversättning af Ingen, och Bennu hade förklarat sig vilja heta Ingen. Var det han, eller var det icke han? Nej, det var icke den förskrämde, af alla samvetets furier jagade gosse, åt hvilken systern för två år sedan sagt farväl på bryggan vid Skuru. Och likväl ... det kunde ej vara någon annan än Bennu! Och hon fick icke flyga honom om halsen, hon fick icke säga till honom så som blott en syster kan säga: Det är du! Det är jag! Känner du mig? Niemand hade talat om allt och alla, utom sig själf, när drottningen slutligen ville veta mera om Slanges fall. Och berättaren förtäljde om den jättelike fientlige ryttaren, som krossade allt om sina fruktlösa försök att återkalla Slange till lifvet ... huru han, Niemand, blef kullriden och låg sanslös under Breits tunga kropp ... huru han såg en stjärna sänka sig ned öfver honom och tala obegripliga ord ... Klockan var mellan sju och åtta på morgonen; genom slottsfönstren syntes en svag strimma af det första gryende dagsljuset i den mörka novemberskyn. En plötslig ingifvelse fick makt öfver Hagar. Stjärnan? Hans stjärna, hennes stjärna, drottningens stjärna?
IV. 8 114 Den 14 Mars f. tu. ning och förhör inför Domkapitel med åkta makar, skulle uphåfvas, samt 1 o. 2 §§ i 14 Kap. Gifterm.Balken erhålla föråndrad lydelse. Hr Olivecrona: I afseende å den andra punkten har jag äfven varit af en skiljaktig mening från LagUtsk:ts majoritet. Jag är den förste att erkänna, det stadgandet i 14 kap. giftermålsbalken beliöfver en reform och att de deri omnämnde varningsgraderna äro för närvarande förhållanden olämpliga. Der och i kyrkolagen stadgas: att, sedan makar blifvit vainade först enskildt inför pastor och sedan inför kyrkorådet samt slutligen inför domkapitlet, skola de instämmas till domstol och der fällas till böter. Böter såsom varning för oenighet emellan makar kunna icke, efter min öfvertygelse, anses lämpliga; ty de drabba båda makarnes bo, och den oskyldiga straffas då af påföljden lika mycket som den skyldige, hvarjemte sjelfva inställelsen inför domstol vanligen stegrar bitterheten dem emellan, men ingalunda åstadkommer någon försonlighet. Jag är således villig att rösta för, det böter, såsom varningsgrad, gerna må försvinna. Men, på sätt Utsk. föreslagit, skulle äfven en annan vigtig varningsgrad bortfalla, nemi. varning inför domkapitel, och häri kan jag icke instämma. Man har anfört såsom skäl för afskaffandet af ifrågav:de varningsgrad, att densamma vid flera tillfällen visat sig overksam och att det medförer kostnader för makarne att resa den ofta långa vägen till domkapitlet för att underkasta sig en sådan. Jag anser likväl att, såvida man vill genom varning åstadkomma försonlighet mellan makar och förhindra att äktenskapsbandet icke alltför hastigt, uplöses, så är det af stor vigt och betydelse att en sådan varning qvarstår och fortfarande lemna» af domkapitlet. Det är sannt att kostnaden för resan kan vara kännbar, men resor till ting kunna äfven medföra utgifter; och man bör vid dessa omkostnader i ett och annat fall icke fästa särdeles vigt.
April egt rum, i afseende å ifrågasatt upplåtelse af mark från Eskilstuna kungsladugård till skolhus och planteringsland åt skolläraren i Klosters församling; Och har, med anledning af hvad sålunda förekommit, Kongl. Maj:t nu behagat i Nåder föreslå, att Rikets Ständer måtte för deras del medgifva den sökta upplåtelsen af ytterligare ett tunneland tjuguett kappland, Eskilstuna kungsladugård tillhörig, jord, till utvidgande af begrafningsplatsen för Eskilstuna stadsförsamlig samt Klosters och Fors s landtförsamlingar, emot skyldighet för dessa församlingar att derför erlägga årlig afgäld till Kronan, enligt grunderna i Kongl. Förordningen den 19 December 1827. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; Och som vederbörande vitsordat en utvidgning af ofvanomförmälda begrafningsplats vara af behofvet påkallad och det tillika är upplyst, att för detta ändamål annan mark icke finnes att tillgå än den, som tillhör Eskilstuna kungsladugård, finner Utskottet sig böra till Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition tillstyrka Rikets Ständers bifall. Slalt-Utskoltels Utlåtande, JY;o ~4S. 5 Ii:o 24S. Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Aug. 1854, kl. 11 f. m. Ullåtande, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående j or d-afsöndring från Carlbergs kungsgård till utvidgande af Stockholms stads nya kyrkogård samt plats för ett död gr iifv are-bos tälle ders t udes. (I. A.)