Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bänkmännen, ledigheter ibland. Se Afsägelser. Bänkmännens sammanträde, om plikt för den som försummar. III. Bolmens, von, Johan Casper, yttrande. III. 546. Böter, angående förändring uti fördelningen af vissa, till Häradets förmån. III. P. U. 799. C. Cabinets-Kammarherrar, tvenne Konungens, invitera Ridderskapet och Adeln att afhöra Riksdagspredikan och åtfölja Konungen till Riks-Salen, samt Deputerade af Ståndet att spisa middag på Slottet. I. 19. att vara närvarande vid Prins Oscars afläggande af Trooch Huldhetsed åt Konungen. II. 461- — att afhöra Riksdags-Predikan, att å RiksSalen öfvervara Riksens Ständers hemförlofvande, samt Deputerade af Ståndet att spisa middag på Slottet. Calmare Domkyrka, angående anslag till reparation af. III. B. 812. IY. A. io3. P. U. 115. Calmare Stads Gymnasiioch Scholarus, angående väckt fråga om lån till upp - 19 byggande af. III. B. 812. IV. A. io3. P. U. 116. Capitationsafgift, om Bevillningens utgörande genom. II. 577. V. B. 109. P.U.992. — om utgörande af en, till Riddarhusets reparation. V. B. 717. A. 832. P. U. 839. — om tiden för dess uppbärande. V. B. 1155. A. 1249. P. U. 1263. Yl. E. 241. Cardell, von, C, introduction för. III. 188. CarlbergS-viken. Se Clarasjön. Carlscrona Stads Fattigvårdsoch Arbetsinrättning, om understöd för. lil. B. 814. IV. A. 107. P. U. 115. V. E. 4. Cassernbyggnad i Ystad, angående. V. B. 523. A. 610.
I Afd. af Bihanget lill Riks-slåndens protokoll.) liar Kongl. Majit gifvit Rikets Sländer tillkänna, hurusom, sedan del år 1855 församlade sjunde Allmänna Svenska Landibrukare-mölel, bland annai, i underdånighet anhållit, att, utom LaudtbruksliHslilutet vid Ultuna, ett högre Landlbruks-läroverk för 40 ä 50 elever måtte ytterligare inrättas, helst i södra delen af riket, I.amlibruks-Akademien, hvars underdåniga utlåiande häröfver blifvit infordradi. af anförda skäl, ansett någon utvidgning af förenämnde, vid Ultuna redan befintliga högre Landlbruks-läroverk icke, på sätt jemväl föreslaget varit, böra ifrågakomma, men deremot, i enlighet med Landtbrukare-mötets hemställan, tillstyrkt, alt eli nytt Landtbruks-Insfitut målte inrättas i södra delen af riket och medel för sagde ändamål af Rikets Ständer äskas. 1 afseende å sältet för eli ändamålsenligt lillviigabringande af en sådan inrättning, hade Akademien upplyst, att fråga blifvit väck! om Institutets förläggande på någon enskild egendom, såsom förhållande! var med Degeberg, men alt sådant synts Akademien helt och hållet olämpligt, emedan, äfven om egendomens egare vore en lill föreståndare lämplig person, hvilket icke alltid kunde påräknas, Institutet, derest egendoms-egaren funné sig hafva anledning (räda Hih. (ill H St. 4 Sami. t Afd. 23 Höft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 53. tillbaka, då denna läroanstalt möjligen vore som bäst behöflig, kornrne att sakna den stadga och det bestånd, som för en allmän inrättning vore nödiga.
Exc. Hr Gr. o. Landtm yttrat, att i afs:de å den förev;de §:n hade yrkats bifall till densamma och derjemte af Gr. Mörner och Hr von Koch antagande af det utaf Borgare-St:t beslutade tillägg, hvilket deremot Hr Hjärne ansett böra förkastas; framställde H. Exc. propos. på bifall till gra, med R. o. Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva tillägget, hvartill svarades ja; och sedan propos. blifvit gjord å antagande af meranämnde tillägg, samt med flere ja jemte ett eller annat nej besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 88. Tillkännagafs att Preste-St:t bifallit g:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med införande uti mom. litt. a emellan orden »annat och laga» af ordet »dylikt». Gr. Mörner: I afs:de på denna § får jag för min del an hålla, att R. o. Ad., roed afslag å BorgareSt:ts inbjudning, antager komiterades förslag. Uppå härefter framställd propos. blef g:n utan förändring antagen. g 89. Tillkännagafs att PresteStit bifallit g:n samt att BorgareSt:t antagit densamma med de förändringar uti l:sta mom:t, att efter orden »på förekommande fall tillämpas» infördes orden »så vida i dessa beslut ansvarsförbindelser innefattas», samt att slutet erhöll följande lydelse: »planer för hushållningen med stadens donerade jord.» Gr. Sparre: Vid behandlingen af det förra förslaget antogs icke, så vidt jag minnes, BorgareSt:ts inbjudning ang:de enahanda tillägg, som det nu ifrågav:de. Jag anhåller således att g:n måtte antagas utan någon förändring. Uppå härefter framställd propos. bifölls §m oförändrad. Öen j) Oktober. 133 § 90. Tillkännagafs vara antagen af MedSt:n. Hr von Koch:
F i s k e n bör helst kokas och anrättas med sås på kort spad; mindre lämpligt är skirdt smör eller majonässås. E n väl lagad fiskfärs är ock en lämplig r ä t t för magsjuke. Äggen äro goda och n ä r a n d e; gulan h a r genom sin rikedom på fett och ägghvita ett långt högre näringsvärde än hvitan, som håller mycket vatten. Lättsmältast äro de löskokta eller förlorade; stekta ägg passa ej vid magsjukdomar. Sin största användning få äggen inom kokkonsten. D c utgöra en viktig beståndsdel i flere af våra finaste och mest närande rätter. Kaviar är ett närande och smaken tilltalande ämne, som gärna k a n tillåtas den magsjuke. D e n får dock ej vara starkt kryddad. Bysk kaviar är alltså den bästa, m e n också den dyraste. Stor användning inom hushållet hafva våra vanliga sädesslag, råg, hvete, hafre och korn, likaså ris och majs. D c malas först till mjöl eller gryn. Brödet är vårt mest använda födoämne och är rikt på närande ämnen. Bäst tillgodogöras af kroppen skorpor och hvetebröd, därnäst godt knäckebröd, m i n d r e väl rågbröd, ännu mindre det sura skånska brödet, som lätt framkallar mjölkoch smörsyrejäsning, och därför är olämpligt vid flere former af magsjukdomar. V i d vissa fall af kronisk förstoppning, hvilka bero på nedsatt känslighet hos groftarmen, k a n surbrödet vara lämpligt, men ännu b ä t t r e torde h ä r passa det s. k. Grahamsbrödet. Utom till bröd h a r mjöl och äfven gryn en stor användning till välling och gröt. Hafrevälling, beredd af prepareradt svenskt mjöl och kokt i lika delar mjölk och vatten under 20 å 25 minuter, h a r nu, som j a g tror med rätta, en stor användning vid flere magsjukdomar. Väl kokad gröt af hafre-, kornoch risgryn k a n äfven med fördel användas vid många magsjukdomar. Så kallad vattengröt är en af mången omtyckt rätt, m e n oftast kokas den för kort tid och blir därigenom mindre lämplig.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla nämnde Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad han tyckt Den 19 Februarii e. m. »97 sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen Blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Ånyo föredrogs LagUtskottets den 14 sistlidne Januarii under N:o i5 aflåtne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt Motion om angelägenheten af en lag, som bestämmer, i hvad förhållande Pastorer och Kyrkovärdar, eller andre förvaltare af Kyrkooch FattigCassor, böra ansvara för yppad cassabrist. Herr Ribbingj Arvid: Jag får så mycket heldre förena mig med Prosten Nordin i hans reservation, som jag tror, att ingen ting mera gifvit leder till rättegångar, än saknad af lagbestämmelse. Om nu, såsom Utskottet säger, ingen lag finnes, så kan det under en rättegång hända, att HäradsRätten döm mer Kyrkoherden, att svara för hela förlusten, LagmansRätten ålägger de 2 Kyrkovärdarne och Kyrkoherden hvardera en tredjedel, samt HofRätten blott Kyrkovärdarne, eller dem hälften och Kyrkoherden hälften. Der sålunda ingen lag finnes, liknar processen ett lotterispel. Jag tror att Lag är första vilkoret, för att stadga begreppet om rätt och rättvisa. Jag instämmer derföre i Prosten Nordins reservation, och anhåller om Betänkandets återremitterande. 198 Den 19 Fe.bruarji e. m. Herr Riben, Carl Wilhelm: Det är visst sannt, att ingen lag finnes, som föreskrifver, huru förhålla? bör, då brist upkommer i Kyrkocassor, men jag kan ej dela den siste värde talarens tanka, att rättegångar skulle förekommas, derigenom att man stiftade en sådan lag. Jag tror tvertom, att just genom den skulle rättegångar upkomma. Jag finner lika med Utskottet, att ingen lag behöfves.
Nsj:t inätte i Mäder körunna Herr Xrilierre /inäven^/no/si oell dess kru, örn vid arrendetidens utgäng kegge eller enders sk dem lekvs, kortsstt srrenlle-rättigliet lill Xungsgärden under derss äterstsende likstid; oelr Irsr soksnden under nvssnämnde korutssttning kurklsrst, stt, i ksll den sölvin körliuigningen sk srrendet lrikslles, ieke sllensst den sk Herr Xrilierre /onv,/- i/m/d nied liet^dlig kostnad uppkörde ksrskters-li^ggningen, ntsn skven alls ökrige lronorn enskild i tilllrörige lius, livggnscler neli anläggningar, samt dessutom Ltskillige serskildt speeilieerade möliler neli liusgerädsssker skulle, vid nämnde iid, lill Xungsgärden akträdas. 8edsn, i ökverensstämmelse nred Iderr Xrilierre /oäve/rs/no/dv tillika »jords snliällan oell 1 koljd sk Lionel. Naj:ts Mädiga liekallning, undersökning ps stället lilikvit sk Xongl. Naj:ts Lelsllningsliskvsnde jenrik tillkallade (lode Nän körrättad oell liersttelse derom iill Xongl.
Men gamla grefvinnans ögon vändes mot den tomma stolen; och Alfhild Lindenow såg ner till sin dotter, som så småningom vågat sig fram från sitt gömställe under bordet, där hon dolt sig vid sin mors fötter, när hon hörde den främmandes steg. Nu måste hon fram för att hälsa. Doktorn lyfte henne i sina armar och såg på henne med en underlig blick. Hon liknade sin mor, men håret var ännu ljusare än moderns och ögonen ännu djupare blå, med fina svarta radier strålande ut från pupillerna. — Han kom att tänka på blåklint och en solbelyst teg med vajande mognad råg. Hans ansikte hade återtagit sitt uttryck af stelhet. Det var så många minnen som stormade lös på honom härinne — minnen om känslor, som han kufvat och kväft och som han för alltid trott vara begrafna. Nu reste de sig igen med friska krafter, som hade de endast legat i ide under de tio gångna åren. — Hade han vetat, att så var, skulle han aldrig ha kommit hit igen. Detta kände han mycket starkt, när han satt vid middagsbordet, midt emellan gamla grefvinnan och hennes dotter, pinad af medvetandet om, att han icke kunde vara naturlig i sitt sätt gentemot dessa båda kvinnor, framför allt icke mot henne, som varit föremål för hans första hopplösa kärlek, en kärlek, så blodlös och abstrakt, som ett ungdomssvärmeri kan vara, en kärlek hvars tillvaro ingen visste af, därför att han dräpt den med egen hand just när den ville vakna upp till medvetet lif. Sedan dess hade nu tio år förflutit, och ännu kände han sina nerver darra blott hon vände sina ögon emot honom. Det var dock icke endast detta som gjorde hans hållning, hans minspel, hela hans sätt att vara så onaturligt stelt. Det var också någonting annat. Till trots för den vänlighet och hjärtlighet hvarmed han blifvit mottagen och som lyste honom till mötes både ur Nils Wiedes hederliga ansikte och ur fröken Sofies milda ögon, kunde han icke frigöra sig från slafkänslan, känslan af att han var den ende plebejen bland dessa människor. Han kände sig till mods som om han ännu varit informator i huset — löntagare, tjänare. Det var därför han icke kunde återfinna sitt naturliga Jag.
„ „ 475,124. „ 504,834. „ „ 552,165. Enligt (Inhäftas emellan pag. 8 och 9.) Enligt Halloell Munufuctur-Riittcns uppgifter har antalet af de under denna Ratt lydande Fabrikanter och Manufacturisler samt deras arbetare, jemte värdet af tillverkningarne, under ifrågavarande år, varit följande: Å r 1838. 1839. 1840. 1841. 1842. Idkare. Gesäller. Lärlingar och andre arbetare. Tillverkningsvärde. Idkare. Gesäller. Lärlingar och andre arbetare. Tillverkningsvärde. Idkare. 1 Gesäller. 5 r* c. B: -i <1 n> — “ 00 6 “ a a 0 d ~ Tillverkningsvärde. Idkare. Gesäller. Lärlingar och andre arbetare. Tillverkningsvärde. Grri Gesäller. c_ K: å 5*. Gesäller. Lärlingar oell andre arbetare. 4 cXa OO Idkare. Gesäller. Lärlingar och andre arbetare. Tillverkningsvärde. Idkare. Lärlingar och audre arbetare. Tillverkningsvärde. Likkist-ti 11 verka re H B ° f1 H O ►i re ET. i jf O i cb ~ re" O "S •-s Badaremästare 19 d:o d:o d:o 40. Boktryckare . 19 d:o d:o d:o 297. Koppartryckare 5 d:o d:o d:o 12. Stentryckare . 1'7 d:o d:o d:o 27. Åkare 74 d:o d:o d:o 194. Till upplysning om förhållandet med Hufvudstadens Handel och Sjöfart under ifrågavarande tidrymd, får Öfver-Ståthållare-Embetet meddela följande, från Kongl. General-Tull-Styrelsens Revisions-Contor lemnade uppgifter: Öfver-Slåthullave-Embetels Femurs-Berättelse för arén >838—18^2, 2 10
Jag visste icke utaf något formulaire för expeditionerne och jag ansåg icke ens nödigt, att genomläsa ExpeditionsUtskottets memorialer vid föregående Riksdagar, för att deraf hämta rättelse för expeditionssättet vid den närvarande; men då Herr Hjerta ansett nödigt fästa Utskottets uppmärksamhet på olämpeligheten af den uti ifrågavarande Förslag nyttjade ingressen, har jag tillåtit mig, rigta min enskilda uppmärksamhet pä grundligheten af den gjorda anmärkningen. Förslaget börjar med dessa ord: Hos Rikfens Ständer har en Ledamot af Bon - deStåndet framflälldt &c. När jag här tillämpar de allmänna Regiorne, finner jag intet vara feladt mot sanningen, Logiken eller språket. En enda Ledamot af BondeStåndet har vackt en, icke allmän, utan mera enskild fråga. Den har icke föranledt den minsta discussion inom Ståndet, ieke eller blifvit communicerad med de öfrige Stånden, Det är således Den 12 Maji f. m. 107 denne Ledamots framställning, som blifvit föremål för Riksens Ständers öfverläggning, jag medgifver, att man också kunnat säga: Hos Rik fens Ständer har fråga blifvit väckt, eller." det liar väckt Rikfens Ständers uppmärkfamhet of u.y men detta hade, utan att vara mera välljudande, varit mindre bestämdt; Hvad är det då, som utgör olämpligheten? Skulle den bestå deruti, att Kongl. Maj:t underrättas derom, att en Ledamot i det eiler det Ståndet väckt en fråga. Jag tror icke att sådant kan anses olämpligt, enär de fall äro sällsynte, då frågor, liksom genom inspiration, på en gång väckas hos alla Ståndenj eller skulle den bestå i det ovanligs? Jag tror icke det heller» Jag har, af Herr Hjerta väckt til! uppmärksamhet, rådfrågat förra Riksdagens handlingar, och inhämtat, att flera då afgifna underdåniga skrifvelse!- haft samma ingress.
— Den tänkande, som råkar i olyckan, lärer nog sjelf vara derom angelägen, att, så fort ske kan, söka hjelp — Och om en eller flere oförnuftigare finnas; frågar jag om det är rättvist eller ens kan få namn af billighet, som påkallas och urskuldas af nödvändigheten, att oskyldiga och hederliga Personer, i synnerhet af Qvinnokönet, skola blottställas för den skymf, att på befall - ' Den 4 April. 2?S ning elfer efter en Comités fattade beslut, undergå en skamlig granskning å deras blottade kroppar. — Jag beklagar härvid i synnerhet större Städers Fruntimmer, hvarest troligen ej någon Församling finnes, som icke innom sig hyser flere af veneriskt besmittade personer, sä vida denna smitta så inrotat sig som Motionairen och Utskottet antaga för gifvit. Vid denna reflexion förväntar jag mig väl den invändning, att Utskottet ingalunda tillstyrkt, det i omförmäldte fall allmän Visitation innom Församlingen ovillkorligt skall anställas, utan blott öfverlemnat till Kyrko Rådets pröfning, huru vidsträckt den anses nödvändig y men då i många Pastorater på Landet, Kyrko-Rådet är, sammansatt endast af Pastor och några enfaldiga Bönder, varder ock mindre delicatesse att befara; och besluten måste föranleda till både hånliga och äfventyrliga uppträden, antingen man. namohn vises eller Visitationen sker utan undantag, och i sednare fallet, huruledes skall den verkställas? Af Läkaren enskildt — Dä varder ingen ting säkrare än att den blygsamme af honom köper sig fri från denna nesliga granskning, och lemnar åt honom sjelf bestämma Summan, som derföre skall gifvas, hvilket föranleder till ett obilligt ockrande på Modestiens kostnad — Eller skall, för säkerhets skull och till undvikande af sådant underslef, Kyrko-Råd eller andra vittnen vara tillstädes; så frågas billigt om ärbarhet och dygd kan nesligare misshandlas och för vanheder blottställas. Jag tillstyrker således ytterligare, att Ut - Zj6 Dm 4.
Sådana Pantlån begäras visserligen ej vid andra tider, än då svår afsättning är, och då är äfven för de tillämnade SpannmålsMagazinerna det fördelaktigaste tillfället att göra sina uppköp, och kan aldrig Contoiret komma i embarras för afsättning, helst vid en mindre god årsväxt förlusten kan eisättas. Amortissementslån få ej begagnas af andra, än de som i Contoiret för inga andra lån äro tecknade, då 3 procent erlägges i renta och 3 procent till Amortissement, och får sådana lån ej beviljas utan bevisligen nya odlingar. Den 2 7 April. 669 hvilkas kostnader efter ett noga bepröfvande böra gå till Låne summan; en viss tid bör äfven utsättas och Låntagaren förbinda sig att fullborda sina å Egendomen uppgifna samt tillamnade förbättringar, hvarå Contoiret är skyldigt att genom correspondance samt alla möjliga medel hålla sträng hand, och skulle förnimmas af Låntagaren ett annat förhållande, än efter förbindelsens ordalydelse, så förvänd* / las detta Amortissements-lån tili Disconte* ring. Med dessa slags lån får ej någon början ske, förrän Fonden upphunnit den tillväxt, att förutnämnde Lånen kunna fullt honoreras, då Amortissements lånen få ske efter tillgångarne— På det hvarje Läns Inbyggare med någorlunda lätthet må kunna få sina lån, så bör, för att undvika den dryga kostnåd, som skulle åtföljt inrättningen af LånDiscontContoir, sådana Contoir formeras å fyra särskildta ställen i Riket meri lämpligt afstånd emellan hvardera , såsom tex. Hernösand , Stockholm, Mariestad och Malmö. HufvudContoiret bör vara i Stockholm, till hvilket de öfriga aflemna siria redogörelser, och är det HufvudContoirets pligt, att af tillgångarne utdela till hvarje utgrenadt DisccntContoir i proportion af den delaktighet, de till hvarje Contoir anslagna Länen äga uti det hela. Dessa Renterier böra vara sammansatta af personer, valda inom deras tillhöriga
Den skyldiga kännedom jag om desse vidsträckte landskap äger, förvissar mig om, att ehuru välment Herr Montgomeries åsigt i ekonomiskt afseende för staten synes vara, då dermed någon contant besparing kunde vinnas, så tror jag icke att denna lilla stats-fortune, svarar emot hvad dessa landskap, hvilka utgöra tillsammans något öfver r,300 qvadrat mil, ehuru dess folkmängd, fast i betydligt tilltagande, för det närvarande endast uppgår till 77,000 menniskor, deri. genom skulle förlora. Herr Montgomerie uppger, att fordna styrelsers områden sträckte sig ifrån Gefle Ull Torneå; hvad denna puokt beträffar, känner Herr Den 6 Martii, Herr Montgomeri lika väl som jag, ordsaken till denna vidsträckta fördelning, hvilken i begynnelsen af Länsstaternas inrättande i de nordliga provincerne, blefvo dem tilldelte; och kunna således icke nu med skäl åberopas, sedan man funnit dem äga ett för den tiden okändt värde. Vidare uppger Herr Montgomeri, att en lättnad skulle för Inbyggarne vinnas, om Landshöfdinge-sätet blefve flyttadt till Piteå Stad. Beträffande denna punct, kan jag icke neka mitt medgifvande, att om båda Länen, emot hvarje sakkunnigs öfvertygelse skulle förenas, piteå vöre väl då den ungefärliga medelpunkten; men oberäknadt hvad södra delen af det nedre Landet härvid skulle förlora, i anseende till betydlig förlängning af väg; skulle Inbyggarne, i de till betydlig grad redan odlade, Lycksele och Åfcele Lappmäiker, utgörande sju större Pastorater, se sig högst Vanlottade genom en tillökning af 23 mils förlängd väg, då de hos Konungens Befallningshafvande sku le anföra sine åligganden, Äfven yttrar Herr Montgomeri, att Norrbottens Län, är att jemföra med felt lagligt Fögderi. Hvad detta beträffar känner jag väl icke om sådane finnas, som innehafva 37,000 menniskor; men försäkrad är jag, att icke något Fögderi finnes, sorn i vidSrräckthet liknar Norrbottens
Dä wi nu, betänkte pä detta föremal, med lika sä mycken skyndsamhet som enighet, genom ett wäl öfrverlagdt beslut, gätt i författning af nödrvändigheten, at sätta et Utskott tst utarbetande deraf; af detta lika sä wigtiga som granlaga ämne, böra wi förut taga den princip^ i öfwerwägande, som tjenar til hufwudsaklig och oswiklig grundwal, för den lagbundna frihets byggnad, wi nu gä at updraga och inrätta ät. wära barn och efterkommande,"at der njuta lugn och beskydd Af mig är det dock förmätet at upwja min rost wid detta tilfälle; af mig, wida kiljd frän det klara ljus, höga snillen ensamt 'prida; af mig, som saknar det intagande, qwickjetens och stughetens lott, det öfwertygande, grundlighetens och kunffapernas domkraft. Mig är ingenting annat förunnadt, än wälmeninq, och med densamma kanske alltid famlande i mör, ker, men aldrig förblindad af de nytz uppräkriade naturens ssänker, har jag ändä warit lif<vad af önskningar för mitt Fosterlands wäl. Nu är Åtminstone tiden inne, at utan at rodna kunna yttra denna wälmeninq, och pg gcnna grund är det ock, som jag nu yttrar mig. Men äter til milt ämne. Efter min kanka bcstär den lycka, det beständ, hwarpä et hyfsadt. det will säga, et icke flafwifft samhälle hör räkna, den bestär deruti, at Folket ätnjuter rn lagbunden frihet under styrelsen af en lagbunden magt; den bestär deruti, at den werkställande, den styrande äger all magt gt kunna skydda och förswara sit land, men icke den <tt det förtrycka. Men Den 15 Maj. Ivg Men huru och pä hwad sätt stola wi wäl reda denna fräga? Jag underställer den de kloke, och med goda afsigter degäfwade rättskaf fens män.
Det är icke osannolikt, att de deputationer från länet, som nu sammanträda för vissa ändamål, såsom pröfnings-kommitteer, deputerade för markegångs-sättning, revisioner af läns-lazaretlets räkenskaper, hushållningssällskap m. fl. kunna i framtiden innefattas i lands-tingen eller af dem utses, äfvensom den förhoppning bör kunna hysas, alt en mängd af de vid riksdagarne aflåtna motioner i ekonomisk syftning och af företrädesvis lokal beskaffenhet, skola blifva till lands-tingen afledda. Mycket äf hvad sorn nu utgör föremål för ekonomisk lagstiftning, såsom väghållning, skjutsning, stängsel-skyldighet o. s. v., torde ock i framtiden kunna dragas under lands-tingets lagstiftnings-befogenhet, hvilket Rikets Ständer betrakta såsom en stor fördel i vårt land, hvars, i afseende på naturbeskaffenheten, närings-utvägar och folklynne, så skiljaktiga landskap fördra helt skiljaktiga reglor för sin hushållning. Den beskaltnings-rätt, som ifrågasatts att ål lands-tinget uppdraga, har städse alstrat farhågor, hvilka icke litet torde hos Rikets Ständer motverkat sjelfva saken. Utan denna rättighet blefve dock hela inrättningen gagnlös. Då ett alldeles nytt slag af skatter, nemligen lill länet, skulle härigenom uppkomma, vill det visserligen synas, som borde de skattskyldiges bidrag i det hela ökas, men det är ingalunda afgjordt, alt så verkligen komme att inträffa, och i allt fall bör den skattskyldige kunna påräkna motsvariga fördelar af de åtgärder, för hvilka skattebidragen till länet skola användas. En naturlig följd al den provinciala beskattningsrättens utöfning måste blifva, att direkta kronoskatte!- till motsvarande belopp kunna indragas eller ock öfverflyltas pä länets budget, hvaraf en bättre hushållning med dessa medel bör vara att förvänta. De betydliga summor, som från stals-verket utgå lil! länen för utförande af vissa ekonomiska företag, såsom väg-omläggningar, ström-rensningar, vatten-aftappningar och mera dylikt, att icke tala om jernvägarne, hafva icke utan folkets medverkan influtit i statens kassa.