Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibland sådane har nemligen mångenstädes, i följd af berörda fyrksättning, redan mer än tillräckligt visat sig, att en mängd personer, tillhörande handtverkseller arbetareklassen, och fastän i vida sämre vilkor, än de hemmansåboer, på hvilkas egor de fått inqvartera sig, likväl i fyrktal, med thy åtföljande afgiftsskyldighet till kommunen blifvit hvar för sig uppförda till jemnlikhet ej blott med en, utan stundom med flere sjelfständige och förmögne hemmansegare. Och deras klagan kring all landsbygden öfver en sådan kommuual-beskattning bör nu väl äfven här vid riksmötet vinna något gehör såsom fullt befogad, äfvensom väl här bör både uppdagas och afhjclpas det grundfel, som för sådan fyrksättning ligger till grund i sjelfva föreskriften derom, — ett grundfel, som hittills föga bemärkt, om än anadt och kändt af många, här endast torde behöfva påpekas, för att både inses och, om möjligt, snarligen afskaffas. Uti 58 § af Kongl. Förordningen om kommunal-styrelse på landet är det visserligen under A-momentet stadgadt om den i mantal satta jordegendomen, att densamma påföres fyrkar med hundra per mantal, utan hänseende till dess taxeringsvärde ; och då sådan jord icke heller under B-momentet upptages bland de andra beskattningsföremål, som böra fyrksättas efter bevillning, så har det väl skenet för sig, som skulle de fyrkar, som böra den skattlagda jorden påföras, vara beräknade efter sjelfva hemmantalet, och icke endast efter den bevillning, som hvarje hemman ålöper.
Men denna pjes är så oändligt fadd och hålles på repertoaren blott derför att den gamle komikern hr Hedin deri figurerar så obeskrifligt löjligt som en gammal pratmakare i farsgenren. Fru Fahlmans talang kom till sin fulla rätt på svensk botten; hon framstälde utan spår af affektation och med samtalets fina nyanser den mogna qvin-nans skarpa förstånd och svikna illusioner. I de fyra pjeserna uppträdde äfven teaterns komiska krafter, den intelligenta och begåfvade fröken Åhlander, som spelar äldre damroller; hr Bäckström, hvars apparition påminner om Thiron från Théâtre-Français och som i besittning af liknande älskvärdt temperament verkar med en lugn komiks stilla medel. Slutligen hr Personne, teaterns bonvi Vr Dagens Krönika. COvant och af en dess dugligaste skådespelare. Han är lång och ståtlig enligt svenska skaldernas skick, ty när man ser honom, hr Fredrikson, hr Hillberg, hr Palme, den nye lyriske älska-ren hr Skånberg, hr S vennberg, så får man ett starkt intryck af att rasen närmar sig mera gardistlängden, än den danska. Hr Personne, som spelar Duval i Duvals skilsmessa, eger den blandning af elegans och komik, hvarmed bonvivanten kan våga kasta ett skimmer öfver sig sjelf. Han är alldeles förträfflig som den rutinerade förföraren i En räddande engel och visade en klassisk djerfhet och uppsluppenhet som den muntre betjenten i Shakespeares Argbigga. Två af teaterns främsta konstnärer uppträdde icke denna lustspelsafton. Den ene var hr Hillberg, scenens tragiska kraft, kanske den skådespelare i norden, som bar största förutsättningen för att uppbära moderna tragiska roller. Han var enligt författarens och andra sakkunniges mening en förträfflig Gert bokpräntare i Mäster Olof \ en demonisk Jacques i Gillets hemlighet, men pjeserna äro försvunna och hr Hillberg får nöja sig med den ädle äkta mannen i Ooleotto.
Inom detta rum år mycket taladt om allmänna uppfostran. visserligen ett af de vår-i digaste föremålen för Rikets Ständers uppmärk^ samhet, emedan urkällan till menniskans högsta vål och yppersta goda, emedan grundvalen till enskild trefnad och allmän sällhet, år en Den 5 Martiin 169 tillbörlig uppfostran, den nemligen som mera åsyftar en i möjligaste grad stigande mor aljoradling, att icke siga fullkomlighet, ån så kallad spitsfundig, ej sillan lörvillande lirdom i ämnen som ofta icke ligga inom Medborgarens verkningskrets; men ingen har hittills vidrört den sårskil/a eller rättare enskifta uppfostran, man, enligt hvad jag dristar tro, orätt limpar på särskilta menniskoklasser. Denna ensidighet i Uppfostran anser jag icke vara nyttig, allraminst nu mera, då den allmänt stigande upplysningen söker att upplysa alla menniskoclasser 1 jemlikhet med hvarannan i afseende på i möjligaste måtto lika och allmän bildning. Att återhålla detta ädla bemödande eller blott att söka hejda det, vore att strida mot en stor och öfverlägsen, allmänt verkande, öfverallt sig höjande kraft, som icke låter besegra sig, och som ingen ädelt tänkande ens ville, om också han kunde besegra. Således synes klokast, utom att det äfven år det naturligaste och med bildade och fria nationers tänkesätt mest öfverensstämmande att hellre godvilligt ge vika fö denna kraft, än att genom ett ändå fåfängt motstånd blottställa sig för dess mägtiga seger. Jag menar i att gifva vika för den stigande upplysningen, den förädlade opinion, som fordrar en allmän liberal uppfostran och bildning, icke den som åstadkommer Ståndsskillnader, delade interessen, och ej sällan delade tånkesåttför och grundsatser om Statens båsta. 170 Den 3 Martii. Jag vet ingen uppfostringsanstalt, ehuru Välgörenhet varit och är (derom har jag aldrig tvifladt) dess mål och åsyftning, sorn i så hög grad bär stämpel af denna ensidighet i bildning, sorn KrigsAcademien på Carlberg.
— När den skall serveras, doppas formen hastigt i hett vatten och upphvälfves på ett fat. Serveras med saftsås. Lagom efterrätt för 5 il G personer. Mina. Saftiga äplen skäras i fyra delar och kokas till kompott med vin, socker och vatten. Få kallna. En smord form beklädes med tunna hvetebrödssmörgåsar. Härpå lägges kompotten, hvilken åter täckes af ett hvarf tunna smörgåsar med smöret upp. 5 ägg och 1 kvarter grädde vispas med 5 stötta bittermandlar och 1 sked socker samt hälles öfver brödet, hvarefter puddingen gräddas omkring 1 timma i temligen varm ugn. Ätes kall med vaniljsås, eller varm, fuktad med punsch. Cili. Bred smör på skorpor eller hvetebröd och lägg dem i mjölk att blötna; lägg dem sedan hvarftals i en smord form. Vispa 2 ägg och ett glas cognac i mjölken och häll öfver brödet. Gräddas i ugn. Ates med sylt. Chocolad-efterrätt. Ett hälft stop mjölk, en half kaka chocolad, en half kopp majsmjöl, socker efter smak kokas upp. Hälles sedan på ett fat att kallna; stjelpes upp och ätes med vaniljsås. Pudding. I qvarter mjölk, 15 ort smör och 15 ort mjöl kokas till gröt; då det kallnat, iröras 5 äggulor och 15 ort socker; hvitorna vispas lill hårdt skum och iröras sist. Sedan lägges allt i en smord form, hvilken med lock på kokas i en gryta med vatten i 2 timmar. Ates med sylt. K a k a till efterrätt, ' k ® smör arbetas väl, 2 äggulor, 18 ort mandel, 72 ort mjöl arbetas väl tillsammans. Formen smörjes med smör och mjöl. Sedan strykes hälften af degen i bottnen och kring kanterna, derefter ilägges äppelmos och sylter och sist utkaflas den andra delen af degen ofvanpå. Gräddas i ugn, tills den blir ljusgul.
Vi äro öfvertygade 0111, att äfven v&amp; tids barii skola liafva b8de nytta och nöje. af a t t göra bekant.skap med sina pappors och iiiainniors gamle onkel. Boken torde bast passa för 10-12-årin~ar. Af Lekki~iiirateii, en julbok för barn, hafva i ir 7: de och 8: de - boken iitkommit. Vi upprepa livad vi föregående kr yttrade on1 dessa böcker: de iiro f ullkoinligt oskadliga och delvis ganska roliga iitaii att hafva n.ågot egentligt bestående varde; Vi skulle vilja hänföra d&amp;ni till - julkaleiidr,zrnas antal. De äro en liten expos4 af hvad nutide~ls barnlitteratiu. liar att bjuda på. Betrakta vi deln ur denna synpunkt, måste vi medgifvn, att mycket af det soin iiu skrifves föla,. 27s barn ar af ganska obetxdlig natur. T i sakna sagans objekti~itet liksom hennes hunioristiska tycke. ~Lekkamiratens:, iitgifrare liar troligen liksom vi kant denna brist, då han i kr upptagit en af Asbjörnsens sagor och en italiensk folksaga. Till de basts bitarna i samlingarna. riikna vi Anna Wahlenbergs » Stackars Björn s. Lekkamraten har onekligen en mycket stor förtjänst: den 2: en billig barnbol;, (pris 1 kr.) och är följaktligen dkoiniiien för de hem, dar många siiiå ranta 11k att blifva ihågkomna på julaftonen. Det iir en för~hnrtnde mangd roliga och vackra illiistrationer. Vi pipelca blott ~Uornior:. och 2Ba.rlien och tuppen&gt;. Skulle an nhgon af illustrationerna icke vara till~ei-kade enkom för Lekkaniratens skiill, SA lida icke bokens sin&amp; läsare daraf. Den a r. rolig a.tt läsa igenom en g a n g ~, sade till oss en 12- hing, och sedan.
Med bibehållande af nuvarande tullbestämmelser för arbetade hvalfiskoch andra slag ben, samt af tullfrihet vid införsel och af den utförselsafgift 5 sk. lispundet för oarbetade till sistnämnde rubrik hänförliga slag, hvilken Tullkommittéerna af åren 1834 och 1839 föreslagit, hemställes i öfrigt, att, då föreskrift för närvarande saknas huru förmalda sådana ben eller s. k. benmjöl böra förtullas, och detta varuslag, som jemväl synes skäligen kunna medgifvas tullfrihet vid införsel, icke, såsom till någon del bearbetadt. lärer böra beläggas med lika hög utförselstull, som de råa, en exporttull, svarande mot hälften af den för de sistnämnda gällande, eller 1 sk. 6 rst lispundet, må stadgas för benmjöl. Redaktionen för denna del af artikeln ben torde med afseende härå böra få följande lydelse: Andra slag: rå och oarbetade förmalda eller s. k. benmjöl arbetade.
Och herr Josephson sträfvar, som vi alla veta, att bilda vår smak för äkta konst och stor konst. Han måste uppblanda Sin repertoar med saker, som han, stode finanserna bättre, säkerligen aldrig skulle öda en timmes tanke på, men som betala sig och som äfven betala det andra, det gedigna, han i konstväg bjuder sin publik. Och det är ej litet Man behöfver ej i allo dela herr Josephsons åsigter for att uppskatta hans okufliga energi, lians rastlösa verksamhet och märkliga förmåga att utbilda skådespelare. Han har ofta haft så obetydliga eller outvecklade förmågor att arbeta med, att resultatet blifvit klent, men detta är ej underligt, ty äfven för en teaterdirektör fins det, trots Sjövalls ord, omöjligheter. Men plan är det i hvad han gör, det är intet vacklande, ingen osäkerhet Arbetet går med sjudande fart, är ibland rent af fruktlöst, ofta med något så när goda resultat, någon gång — dock allt för sällan — verkligt godt Det kan väl ej förnekas att Nya teatern rätt ofta pröfvat sina sujetters krafter vida öfver deras förmåga. Men så har samma scen andra gånger visat så mycket mera lyckade prof på hvad äfven ungdom kunnat åstadkomma, då ledningen varit god. Under ojämförligt bättre förhållanden arbetar kungliga teatern, och till den drar sig också publiken af gammal vana i högre grad än till den rymliga salongen på Blasie-holmen. Det är ytterst sällan ett program misslyckas på Dramatiska teatern. Det har händt med Severo Torelli och Inackorderingarne, men bland öfriga stycken ha till och med de misslyckade gått sina tio gånger minst. Kungliga teatern har haft många olika slags direktioner, af hvilka de allra flesta fått en föga smickrande orlofssedel af det offentliga ordet. Naturligt nog, då det så ofta varit mindre lämpliga personer som blifvit satta till trädgårdsmästare. Nu är styresmannen för de kungliga scenerna en man af facket, kunnig i sina stycken och som menniska och kamrat allmänt afhållen.Men det brummas ändå. Man kan ju ej underlåta att göra jämförelser. Kungliga teatern ger Kung Erik och Nya ger Kongsemnerae, kungliga Madeleine Bunge och Nya Over Evne. Det var Nya teatern, som gaf Mäster Olof, Et Besög, På hemvägen, Elfvan.
Det lät sig vara angelägit att för framtiden förekomma möjeliga återkomsten och verkningarneafsådane fordna förhållanden, och då det icke borde vägras Konungen, att äga en högSte Ombudsman, föreslog det enligt Regeringsformens 96 § Creérasdet afen Embetsman, tillsatt af RiksensStänder, oberoende af Konungen, beroende afendast Lagen, men också vid ansvar, dess stadgande underkastad; en Embetsman, hvilken förnämligast ålåg tillsynen öfver Lagarnes verkställighet, af Domare, Embetsoch Tjenstemän; som agde att vid vederbörliga Domstolar tilltala sådane ibland dem, som uti sine Embeten® utöfning af väld, mannamån, eller annan orsak någon olaglighet begå, eller underlåta att sine Erabetspligter behörigen fullgöra; En Embetsman till hvilken klagande öfver någon af förenämds kunde vända sig utan att befara att blifva afvist; sorn borde föra talan med anledning af Riksens Ständers i 106 §. Regeringsformen förvarade rättigheter, med mera, som Grundlagarna och Instructionen innehålla. Skulle åter nu meningen vara; att Justitieombudsmannen, uti insigter och förmåga, borde seqvivalcra Comitéen öfver författandet af en ny civil och criminal-lag; Comitéerne till revision af författningarne rörande näringarne och öfver de administrativa verkens organisation i Den 13 Martiin 749 ”att han” (för att nyttja författarens ord) ”bor”de under sina resor hafva funnit någon eller ”några hufvudsattser till den förlägenhet och ”vanmagt,” hvilkas tillvarelse flere anmält, andre bestridt; ”att han, under representationens 5 åriga overksamhet, skall vara en all. ”tid lefvande och städse tillvarande laglig or”gan för en i sjelfva Statsförfattningen grundad opposition; att sila föremålen för Rik-, ”sens Ständers hela verksamhet äro till Justi”tiacOmbudsmannens omvårdnad ölverlemnade "under mellantiden af Representationens sammanträden; att
Min mening är alldeles icke att bestrida ÖfversteLieutenanten Liljenstolpe de förtjerister, som kunna göra honom berättigad till den ifrågastälde löneförhöjningen; men, mine Herrar, vi äga i Riket en annan Stuterichef, Stallmästaren Ehrengranat vid Flyinge, som under en lång följd af år egnat en odelad möda och uppmärksamhet åt sitt kall, och hvars allmänt erkända sakkännedom och förtjenster — jag är Öfvertygad derom — i ingen mon kunna ställas efter dem, ÖfversteLieutenanten Liljenstolpe på tvenne år kunnat förvärfva. Stallmästaren Ehrengranats kunskaper och mångåriga erfarenhet i Stuteri-väsendet äro redan, genom flere nyttiga anstalters införande i denna väg, bevittnade. Han är dessutom. 238 Den i5 December e. m. efter livad ingen lärer bestrida, en skicklig veterinair, äger lika ostridigt en grundlig och måhända öfverlägsen både theori och practik i den högre manégen, och bar deri jemväl nedlagt mycken möda på elevers bildande. Jag anser det således vara min pligt att vid detta tillfälle föreslå, det Stallmästaren Ehrengranat måtte tilldelas en lika löneförhöjning, som den, hvilken kan blifva ÖfversteLieutenauten Liljenstolpe beviljad. Jag är öfverlygad, att det hos hvar och en skall väcka håg att förvärfva sig skicklighet och kunskaper för den tjenstebana han ämnar beträda, om han ser, att de personer, som uppoffrat hela sin lefnad åt sitt yrke och äga öfvervägande förtjenster, företrädesvis belönas: de aspirerande hafva då den glada förhoppning, att säkrare motse en framtida ersättning för sitt i ungdomen nedlagde arbete. Lades på bordet. Friherre Boije, Fredrik, uppläste följande : Rikets Ständer hafva insett nödvändigheten af en ny Lagbok, och en LagCommission har redan inlemnat förslag till flera delar deraf. Det torde vara lätt begripligt för hvar och en, att Lagar, som gjordes 1734, i många delar icke mera äro passande för vår tid 5 huru mycket mindre
T y helst vintertiden, med den svarta yllemössan, skinnkragen af samma färg och glasögonen nedskjutnaännu är luften mättad, ännu tycks tystnaden på näsan, omgifven af sina tusental böcker för utdarra däraf. låning och hela staplar af » visor, tryckta i år å Jag går fram till henne. » Fröken Karin, » O. Kihlbergs förlag » samt, icke förglömmandes, säger jag. H o n rycker till, som om jag förunder ett femtontal år hennes vänliga, lefvande gamla älsklingskatt på disken, efter halftannat desökt skrämma henne. Jag räcker fram mina cennium återgifven i trä — målad i hvitt och grått händer, men hennes ligga stilla på fönster— ett minne blott, men alltid kärt för Johanna. brädet. Det förekommer mig, att jag känner Hur många vänliga smekningar fick ej den katten hennes oroliga lilla fågelhjärta klappa. mottaga — jag menar den lefvande — ja, äfven den af trä! — af gamle professor emeritus B., kansli» Karin! » upprepade jag, ty jag känner en rådet S., expeditionssekreteraren K. och många fler sådan våldsam längtan efter en gnista värme, af gumman Söderbergs äldsta vänner, hvilka mången en gnista sympati. Men hon ser inte upp. gång under timtal kunde taga plats på de få stoÖgonfransarne ligga svarta långt ned på kinden. larne i den lilla gamla boklådan under lifligt, vänligt samtal med den mycket boksynta Johanna. Då förkrymper inom mig allt, hvad som När mamsell Söderberg på vintern vid 9-tiden trängdes där för några minuter sedan; min på morgonen gick till sitt lilla kafé på Badstugatan egen litenhet och ringhet komma för mig. — snedt för Södermalmstorgsvakten — för att inHvad är det jag vill bjuda? — Fattigdom, taga sin lilla kaffefrukost, uraktlåt hon aldrig att arbete, försakelse! Men en ny våg af ömhet köpa ett par smörbröd eller mandelbröd och fortsatte därefter sin morgonrond till Karl Johans torg, skjuter upp. Det är styrkan af min kärlek. där hon till sina skyddslingar, de talrika gråsparfSå blifva mina tankar likväl ord. Jag bevarne, glad och vänlig utdelade sina håfvor.
KammarRätten genom ofvan åberopade Utslag, af nyss anförde skäl och då sålunda var gifvit att nå?ot af det skadade bränvinet icke fanns i behåll, i anseende hvartill det äfven blef omöjligt för Holmgren att UtreduingsStyrelsens Utslag efterkomma och fullgöra, destoheldre ansett UtredningsStyrelsens Utslag i denna del böra förfalla, som K. M:t och Kronan icke, i och för det såsom felaktigt anmärkta bränvinspartiet, lidit någon uppenbar förlust. Vidkommande åter frågan om det till en fjerdedels grad underhaltiga partie bränvin af 12,240 k:r; så, ehuruväl K. StatsContoiret uti skrifvelse af den 4 Dec. 1827 tillkännagifvit, att någon försäljning af undeihaltigt bränvin, i Kronans Lagerkällare icke blifvit medgifven , utan att, då i detta afseende hittills utfärdade stadganden gällde och någou af Allmänheten icke begagnat det, genom annoncer i Tidningarne, lemnade tillfälle att söka rättelse, derest sämre vara än vederbordt blifvit försåld; det icke kunde antagas annat, än att Redogöraren i detta afseende sin skyldighet fullgjort; likväl och som, genom utdrag af MagazinsRäkenskaperne blifvit upplyst och styrkt att, vid 3:dje Qvartalets slut år 1827, uti Riddarhus-och BörsLagerkällarne varit i behåll 65,320 kannor, hvaribland ömförmäidte till en fjerdedels grad underhaltiga bränvin skulle kunna befinnas; alltså och med gillande af den Uti UtredningsStyrelsens Utslag antagna grund, Betan banden, !S’:o 208. 299 att Uppbördsmannen, emot erhållande afskrifning, alltid är ansvarig att falla sex graders bränvin är til! försäljning i Kronans Lager att tillgå, bar K. KatnmarRätten pröfva! lättvist på det sätt förklara ofta omförmälte Utslag, att Holmgren skulle tili liqvid om de honom tillkommande procenter, eller eljest af K.
Jag vill visserligen icke förneka det nyttiga ändamål, hvartill dessa båtar skulle afses; men jag anhåller att tå fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att 11. o. Ad. genom ett nyligen fattadt beslut ökat utgifterna under denna titel med en summa af 7 50,000 rdr. Jag tror visserligen, att detta beslut var ganska välbetänkt, men jag anser dock att man på samma gång bör tillse, det man icke allt för mycket tillökar titelns utgifter, hvarförutom jag äfven anser det vara synnerligen vigtigt, att de auktoriteter, som äro kompetente att bedöma ifråga vale ämne, äfven deröfver blifva hörde, eller sjelfmant på vederbörlig ort göra anmälan om behofvets afhjelpande, så att vid riksdagens början ett så vigtigt ärende icke blifvit öfverlemnadt åt en enskild ledamot af PresteSt:t. Jag tror att det tillhör StatsUtsk:t att icke föreslå alltför mycket ökade utgifter i andra hänseenden, än dä Utsk:t anser sig öfvertygadt om behofvet deraf. Jag yrkar bifall till Utsk:ts Betänk. Hr Montgomery, Robert Nils Germund: Det är otvifvelaktigt en ganska rigtig grundsats att icke bifalla anslag på grund af enskilda motionärers framställningar, så vida de ej äro särdeles fullständigt utreddu och behofvet af anslag är tillfullo åda galagdt. Den 14 A p r 11 e. m. 225 galagdt. Då dertill kommer att Statsverket, såsom för närv:de är händelsen, befinner sig i mindre lysande omständigheter, torde det vara ännu mera skäl att icke frångå denna grundsats, hvilken blott undantagsvis bör lemnäs å sido. Man har jemfört det nu ifråguvvde anslaget med det, som beviljades för Topografiska korpsens arbeten, och jag kan icke neka att detta sednare blifvit förhöjdt på grund af en enskild motionärs framställning. Häruti kan således synas ligga en inkonseqvens; men förhål landerna äro dock icke alldeles enahanda.
Men Utskottet har vid detta tillfälle äfven trott sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att ehuru de särskilda privilegier och förmåner, hvarmed jerntillverkningen sedan äldre tider varit omhägnad, blifvit tid efter annan till väsendtlig del upphäfde, samt Kongl. Majit i anledning af Rikets Ständers vid 1840—1841 och 1844—1845 årens Riksdagar gjorda underdåniga framställningar, åsyftande jernhandteringens befrämjande genom en mera utsträckt frihet i yrkets bedrifvande, genom Dess Nådiga Förordning den 27 April 1846, meddelat förnyade och med nyssnämnde åsigt närmare öfverensstämmande stadganden angående stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen, så förefinnas likväl ännu i detta hänseende åtskilliga inskränkningar och förbud, hvilka, om ock ländande till fördel för vissa producenter, dock torde på denna näring i dess helhet utöfva ett menligt inflytande; af hvilka stadganden Utskottet ansett isynnerhet det, som uti 2 § af högstberörde Nådiga Förordning finnes meddeladt derom att ny stångjernshärd eller annan verkstad för tackjerns nedsmältande och beredande till smidbart jern eller för stålberedning eller annan jernförädling, icke får, i andra orter än de egentliga tackjernsbergslagerna, utan särskild undersökning och Kongl. Majits Nådiga pröfning, anläggas på mindre afstånd än 2 mil från förut privilegieradt jernverk eller s. k. ädlare verk, medföra en aliför stor inskränkning i den frihet, som bör tillkomma hvarje industri-idkare, hvadan upphäfvandet af detta stadgande synes företrädesvis önskligt och behöfligt; ■—och då det med allt skäl bör kunna ifrågasättas, att de privilegierade bruksidkarne, på samma gång som en lindring i utskylder dem beredes, äfven å sin sida afstå från någon del af sina särskilda rättigheter och förmåner, har Utskottet, på grund af hvad nu blifvit anfördt, funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånighet förklara sig icke finna skid att till Kongl. Majits