Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Hr Lagmannen Norceusj uti hvilken serskilda mening Hr Prosten Grevillius samt Grosshandlaren Eckerman sig förenat. ”Jag kan icke för min del bifalla Utskottets Beslut, angående indragning af General-AssistanceContoret. Denna Låneinrättning har enligt K. M:ts Kådiga Reglemente af den 2 November 1772 fortgått, endast med den förändring, att de Private Interessenter, som enligt detta Privilegium uti Inrättningen deltogo, år 1792 derifrån skil jdes, hvarefter densamma blifvit fortsatt för Statens räkning. Detta Publika LåneVerk, som tillkommit för att befria i synnerhet den ringare folkklassen från ocker, och hvilket genom de strängaste Jagar icke står att förekommas, verkar ännu till samma nyttiga, oell, i synnerhet för Hufvudstadens Innevånare, vigtiga ändamål. Lika med många andra äldre, för allmänhetens gagn och nytta uppkomne, Institutioner, kan en sådan Inrättning icke upphöra, utan att medföra känbar och äfven betydlig rubbning uti förhållanden, som närmast röra den fattigare delen af den arbetande classen och hvilka för en stor del af denna dass, ofta utgör det enda räddningsmed - Betänkanden, Pf:o 117. i$3 medlet ifrån tryckande nöd och elände. Att till Privata Interessenter öfverlemna denna Inrättning, äfven med den uppoffring ifrån Statens sida, som Utskottet föreslagit, blifver föirmodeligen äfven nu ett fåfängt försök, och om en sådan förändring skulle kunna tillvägabringas, kan icke en privat, så beskaffad Lånerörelse blifva åtföljd af tillräcklige eontroller emot vinningslystnaden och ockreriet, äfvensom densamma, utan uppoffring och förlust, icke skulle kunna sträcka sig till panter i lösören, nästan af alla slag, och till ett så ringa värde, att den minsta LåneSumman är bestämd till 4° skiilingar.
Om de reducerade CavallenRegementernea återuppsättande, stint om ser - Z)c.i i4 Junii f rn, 309 skildte Löne-anslag för Befälet vid Smålands InfanteriBataillonj N:o 220. Rörande Institutet för Blinda och Döfstumma. Om anslag till väganläggoing emellan Hemmanen Åstrand och Sölje i Wermland. Om en Fyrbåks anläggande p& den s& kallade Björnklippan. Frän Lag-Uikottet\ Af den 9 sistledne Maj: N:o 75. Angående förändring 1 strafFet för Hållkarl, som fordrar drickspenningar eller med otidighet bemöter Resande* Frän Expeditions-Utskottet i ,Af den 2 dennes; Angående förslag till Controll derå, att Riksens Ständers beslut må vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Maj:ts expedierade. Företogs till pröfning StatsUtskottets den s6 sistledne Maj under N:0 211 afgifne, samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Deri. i4 Junii /. m. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj ts Nådiga Proposition, om Reglering af Remisslaget för Kongl. Räntmästarne och LandtRäntmästarne. Herr Berghman, Ambroius Magnus: LandtRäntmästaresysslorne hafva alltid varit ansedde såsom förmonlige. Likväl hafva deras inkomster tid efter annan blifvit ökade, derigenom att remisslaget blifvit upphöjdt i samma mohn, remissernes belopp tillvuxit. Så skedde det vid 1809 års Riksdag, och vid den si-, sta, på samma sätt. Det tyckes i sanning vara rätt mycket för innehafvaren af en syssla utan rang, att hafva lika lön som en Capitaine med Compagnie eller 200 Daler Silfvermynt på Carl Xl:s Stat , i synnerhet då remisslaget dertill lägges.
Få äro de beslag, som blifvit gjorde, der icke tullförsnillade varor, äfven emot lindrigare tullafgifler till införsel tillåtna, mången gång Den 19 Jan ii e. m. 3o3 utgjort en betydlig andel af det i beslag tagna godset. Tullen å Caffe t. ex. nedsattes 1826 från 5 sk. till 3 sk. skålp., och mångfaldiga beslag på tullförsnilladt caffe, hafva sedan den tiden ägt rum. Det gifves i detta afseendet, såsom i alla andra fall, der man genom lagar vill bestämma gränsorna för menskliga företagen, vissa inre och yttre motiver, som antingen göra dessa lagar så starka, att de blifva obehöfliga, eller också göra de strängaste föreskrifter otillräckliga, äfven om de afen lefvande rättvis kraft Jiandbafvas. Grundsatser och tänkesätt äro de inre, behof och tillfällen äro de yttre, motiverne, som äfven verka på individers handlingssätt, reia tift till Tullförfattningar. Äro de förra falske eller svage och lättsinnige, och de sednare stora och förledande, begagnas hvarje möjlighet att åtkomma enskild vinst eller fördel, utan afseende på den allmänna eller enskilda skada derigenom åstadkom mes, och denna bedröfliga sanning gäller i slikt fall så väl för förbrytaren, som för den, hvars pligt det är att beifra förbrytelsen. Der förledande tillfällen, nemi: der lokala förhållanden och mångfaldiga afsättningstillgångar reta till oloflig varu-trafik, måste vaksamheten ökas, och det är just på denna grundsats af ökade försvarsanstalter mot det af dylika omständigheter gynnade missbruket, som det nu exi - 3o4 Den 19 J u n i i e. m. sterande TallbovakningsSystemet hvilar, hvilket redan lemnat några förhoppningsgifvande exempel om dess blifvande nytta, såsom, värn och skydd mot slik varutrafik.
som han e n s i g fullt v ä r d i g m a k e, innerliga, och docenten i Skicklig vetenskapsvar för lifvet, då h o n lärde känna den man, O. W. P a i j k u l l. använda änka, exempel. man svenska hon offer, hvilka okunnigheten och fördomen darinna geologi Idun i M e d en begåfning hyste s o m blef hennes make, dåvarande den sluth e l i g förpliktelse att aldrig sviktande energi besegrade års flyttat bild okuflig, Vid tjugutvå på på en hvilka h o n också m e d lätthet förvärfvade sig. vänner hvilkens af en A f en storslagen, oegennyttig natur s k y d d e h o n härför intet upplysta, sitt stora, betydelsefulla slag. ligen sina studier för privata lärare. NAMNET henne vann informatorer kvinna, blef söka realisera. gick STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. N O R D L I N G ALLM. RIKS 1646 JOHAN lekar KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALLKLARA S. KYRKOGATA 16, 1 TR. DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. ÖPPNA KL. 10 — 5. ström. hon Eleverna fingo ekonomi, och med och lärarinna bästa nöje samförstånd. beundran, likasom som fingo turvis såsom och Stora voro hon vann en f ö r s t r ö e l s e, elever af s i n a M e n för e n så läroanstalt behöfdes rikliga m e d e l. Därigenom skilja med rådde den kärlek o c h o c k den trogna vård o c h tillgifvenhet, hon ägnade dem. SVENSK! Att där I ädel bragd ogärna plåga, o c h endast gång deltog. Hemmet i Så fast intetkär hon tillflyktsort för fyra barn den ett sedan åttaåriga godt, stor ett I a l l v a r sträng, hon Olga, sin hvilken tre.
Conloirets cpspectance stat innehar. z:o I anledning af Riksdagsmannen >!lls 5v>en8lon8 fran Guteberg hos hederwärda Bondeståndet ingifne och til! Sta.'s-N>ffottet remitterade memo 2lndra Del. N:o 22. ZZ3 Den r 8 Juli». memorial angående gamla och söndriga Bancooch Riksgälds sedlars emottagande i upbörden. 4:0 I anleoning af Kongl. Majus nädiga strifwelse den 23 sist! Junit samt Wallost. Borgare-Ständeks remist den 20 i samma mänad, rörande Malmö stads genom dest Riksdags fullmägtig, Herr Commerce-Radet och Riddaren af Kongl. Wasa Orden L. N.
Alla de under Stockholms Stads Styrelse hörande Embets-Yerk och Cassör samt sådane Allmänna Inrättningar, Välgörenhets-anstalter, Concurs-Massor m. fl., som begagna Depositions-Banken egentligen till Förvarings-ställe, och om hvilka med tillförsigt kan förutsättas, att öfverassignering icke kommer i fråga; samt jemväl sådane Enskilde, som antingen, innan folii-afgiften vidtog, behörigen anmält sig hafva upphört med assigneringen på Banken; eller ock derefter fortfarande bibehållit eller upptagit ny rökning i Depositions-Afdelningen, men framdeles göra anmälan om samma räknings upphörande, samt insätta det mot utelöpande Assignationcr svarande belopp; (från Folii-afgift befriade — de sistnämnde, likväl ej förr, än under året näsLefter det, anmälan om assigneringens upphörande blifvit gjord.) Till elen 5:te: Medel, tillhörige alla Stiftelser, Bolagsföreningar och Enskilde, hvilka utställa Invisningar med beräkning på omloppstid, och af sådan orsak äro underkastade Folii-afgift, samt Till elen 6:te: Cassa-Creditiven, likaledes underkastade Folii-afgift, enligt Rikets Högloft. Ständers beslut. Före Räknings upptagande göres skriftlig anmälan hos Under-styrelsen , som, enligt nyssnämnde grunder, hänförer räkningen till sin behöriga Class. Personal. Commissarier . 2. Kamererare för Deposilions-Boken .. 4- 16 Banco-Utskoltets Betänkande, N\o 35. Bokhållare , Contoirsskrifvare Maculeringsstämplare 3. 6. i Tillsammans 17 d) L åne - A f d elnin gen. A. För det egentliga Banco-Ferket och B. För Discont-Rörelse.
Bleknande sjönk den späda tillsamman. Fru Catharina hastade ångestfull emot henne; men på en vink af anförarn, kastade en kosack henne hårdhändt i slädan. Sjelf lyfte denne den vanmäktiga flickan upp bredvid modren, och så, med ett hastigt kommandoord, kastade han sig på sin häst, och hela truppen satte sig i rörelse, En skärande, kall vind väckte Cecilia till medvetande. Tunnt och lätt klädd, som hon var, grep kölden hennes fina lemmar, ehuru modren med de kläder, hon sjelf kunde umbära, sökte skydda henne. Den unga flickan skalf lika af ångest och af köld. Fru Catharina slöt henne i sina armar och sökte att värma henne mot sitt bröst. „Hvar är Margaretha,“ frågade Cecilia i det hon slog upp ögonen, „är hon räddad?„ „Jag hoppas det, mitt barn,“ svarade fru Catharina, ehuru hon sjelf visste intet att hoppas. Äfven om Margaretha lyckats undkomma kosackerna, var hon ju en värnlös flykting utan hem. Modren dolde omsorgsfullt för Cecilia sin ångest och bjöd till att intala henne mod. „Ack, min mor, så god emot mig,“ hviskade Cecilia, „något vinner man dock i olyckan; så godt har jag aldrig förr fått hvila vid ert bröst.“ Imellertid hade Margaretha blifvit bortförd af sin räddare, utan att veta hvad som föregick med henne, och först en lång stund derefter började hon återvakna ur den svimning, som angripit henne. Hon kände nu att någon bar henne. Med fasa ryckte hon på sig, och slog upp ögonen, men hennes blick mötte ett ansigte, som hon var så långt ifrån att tänka sig få se, att hon i första ögonblicket stirrade häpen, tills hon dock snart med en ovilkorlig känsla af blygsel bjöd till att göra sig lös från sin bärare. „Var ej rädd för mig, min fröken, och förlåt den frihet, jag tagit mig, att så här handtera er som ett litet barn, men det var ej tid med krus. Jag vågade ej stanna ens för att bjuda till att vederqvicka er.“ „Bäste Sergeant Malm, låt mig nu för all del komma på egna fötter,“ sade Margaretha helt blodröd af förlägenhet, „jag är ju alldeles bra nu.“
De af motionären anmärkte, nr dagliga erfarenheten hemtade förhållanden bekräfta ett dylikt behof; och dess afhjclpaude skulle i sin mån minska anledningarne till den klagan, sorn nu så ofta förnimmes deröfver att fordringsegare blifva af deras gäldenärer gäckade. Ett steg dertill är redan taget derigenom att utmätning må följa å Under-rätts dom; och någon fara är ej alt gifva denna tillåtelse tillämpning å exekutorcrs beslut i utsökningsmål. På sätt motionären erinrat, måste man nemligen taga i betraktande att Konungens befallningshafvande ej kan döma till utmätning för annat än klar och tydlig fordran, eller der den sökte ej har lingaste skäl för de jäf, han emot fordringen kan anföra. Häri ligger en garanti derför att man ej utan anledning dömes alt undergå utmätning; och hans klagan bör derför ej i detta fäll medföra större verkan, än som blifvit tillerkändt det emot Under-rättens beslut erlanda vadet. Det är följaktligen enahanda verkan, som Utskottet anser böra tillerkännas de Konungens befullningshafvandes och exekntorers beslut, för hvilkas verkställighet sökt ändring nu utgör ett hinder enligt 1 § 9 kap. Utsöknings-balken; och för åstadkommande af denna, efter Utskottets omdöme vigtiga, förbättring i exsekutionsvåsendet, tillstyrlces vördsamt att Rikets Ständer mätte besluta utfärdandet af en författning, lydande som följer: I likhet med hvad genom 1 § 9 kap.
Detta är ett förhållande, som ej finns i något annat land, ej ens i Ryssland. — På alla dessa grunder anhåller jag, att R. o. Ad. måtte antaga Utsk:s inbjudning. Hr Printzensköld: Mot den siste talarens beskyllning att löutagarnes intresse skulle vara omättligt, måste jag på det bestämdaste protestera. Hvarifrån han fått anledn. till detta påstående, känner jag icke; men väl vet jag att löntagarne alltid varit illa vedergällde för sin möda, under det grosshandels-intresset florerat desto mera. Att man nu vid denna Riksdag omsider i någon mån gjort rättvisa åt löutagarnes anspråk att blifva försatte i den ställning, att de kunna åtminstone lifnära sig, då alla lilsförnödenheter stigit 100 % i pris, synes mig icke vara en handling af den art, att man derföre bör stämpla detta intresse såsom omättligt, eller för den sakens skull uprilva det redan lättade beslutet om tullen på socker. Lika med de talare, som försvarat R. o. Ad:s beslut, tror jag det vara af vigt att begagna detta tillfälle att genom förhöjning af socker-tullen bereda statskassan en betydlig in - 238 Den 24 Oktober, kornst, helst denna art af beskattning är för allmänheten nästan omärklig. Ora man också skulle vinna ett eller par hundra tusen Rdr öfverskott, anser jag detta vara långt önskvärdare än att, hvad den siste talaren synes räkna för det lyckligaste, brist eller knapphet förefinnes i Statens kassa. Jag anhåller således att R. o. Ad. ville vidblifva sitt förut fattade beslut; ehuru jag icke kan instämma i Hr Gripenstedts åsigt, att 2 öres skilnad i tullen på rå- och raffinad socker utgör ett tillräckligt skydd för våra ralfinadörer. Jag tror att de 6 öre, som nu utgöra denna skilnad, innefatta ett lämpligt skydd för desse, men ingalunda, att de derigenom skola kunna göra så briljanta affärer, sorn Hr Gripenstedt förespeglat. Hr Gripenstedt:
Det har likväl inträffat att, sedan en person, som lidit brandskada, vid värdering för ersättnings bestämmande, uppgifvit nedbränd byggnad vara af annan och dyrare beskaffenhet än den verkligen var, samt såmedelst föranledt en för hög värdering, äfvensom sökt att värderingsbeloppet utfå, Domstolen, der han af försäkrings-inrättningen ställdes under tilltal för bedrägeriet, väl förklarat, att han vore öfvertygad att hafva emot bättre vetande gjort falska uppgifter för värderingsmännen och derigenom orsakat att värderingssumman blifvit för hög, men tillika ansett att, då han icke utbekommit ersättningsbeloppet, kunde ansvar honom ej ådömas. Då nu uppenbart synes mig vara, att det ifrågavarande stadgandet behöfver göras tydligare och fullständigare, får jag föreslå att detsamma måtte erhålla följande lydelse: Motioner i Borgare-Ståndet 1862. '296. 547 Såsom bedrägeri skall anses och straffas om man på veterligen falsk uppgift förskaffar sig försäkring för brandeller sjöskada eller annat, eller ock efter timad skada söker att, medelst sådan uppgift, skaffa sig högre ersättning än rätteligen utgå bör. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 30 November 1862. Julius Brun. Af Hen R. Trägårdh: Angående förhöjning i lönen för Ofvei-Fältläkaren vid Kongl. Maj:ls flotta. Bland befattningar, hvilka i löneväg förtjena att, höjas till likhet med andra i betydenhet, ansvar och anseende dermed jemförliga, är Ofver-Fältläkarens vid Kongl. Maj:ts flotta; och jag får derföre vördsamt föreslå, att hans lön, som för närvarande utgör 3,000 R:dr, jemte ett så kalladt arfvode af 500 R:dr, må, med arfvodets upphörande, höjas till 4,000 R:dr eller till lika belopp med Kommendör-kaptenerne. Jag förbehåller mig att framdeles få, i den mån sådant kan finnas behöfligt, hos Höglofliga Stats-Utskottet ingifva en omständligare motivering. Stockholm den 30 November 1862. I!.
Den liden på hösten deremot synes mig lämpligast då man har säden inbergad, boskapen installad o. s. v. och då man sedermera har hela vintern ledig för riksdags - Den 11 April f. m. 33 dagsmanna-göromål, ehufu visserligen göromål på landet äfven under denna tid icke saknas. Det enda skäl, som häremot kan anföras är folk-flyttningen, men äfven detta skäl tror jag icke vara af så serdeles stor vigt, ty om jag skall resa bort genast sedan det hya folket kommit, så kan jag lika gerna vara borta ifrån alltsammans, då jag i alla fall på några få dagar icke lärer inhemta någon kännedom om det nya folket. Just utur praktisk synpunkt bar jag kommit till den öfvertygelsen alt d. 15 Okt. är den lämpligaste dagen för Riksdagens början och jag tror att de ledamöter af Ståndet som äro landtbrukare, skola komma till samma resultat. Hr Adelborg bar deremot betraktat saken ur en helt annan synpunkt, hvaruti jag ingalunda kan instämma. Då för öfrigt frågan om förslagets grundlags-enlighet uti Frih. Cederströms reservation blifvit tillräckligt utredd, så har jag derom ingenting alt tillägga, utan inskränker mig till att ytka afslag å Uiskts Betänk, och bifall lill det förslag Frih. Cederström uti sin reservation framställt. Hr Printzensköld, Carl: Om mitt minne icke bedrager mig, sä var det just Frih. Cederström, som under sista Riksdagen på detta rum väckte motion derom, att man skulle så reglera Riksdags-terminerna att fulla 3 år förflöto ifrån den ena Riksdagens slut till den andra Riksdagens' början. Jäg instämde då med honom uti de grunder han för sin motion anförde, hvilka han äfven, såsom mig syntes, på goda skäl och ganska väl försvarade. Under sådana förhållanden har det hos mig väckt en viss förvåning alt den ädle Frihm, då nu förevande fråga uti Exped.Utsk. förekom, frånträdde denna sin mening och genom en reservation sökte en ännu närmare sammanflyttning af Riksdagarne än hittils egt rum. Jag känner icke orsaken härtill och anser mig således icke derom böra yttra mig. men för min del har jag dock icke så hastigt kunnat frånträda min öfvertygelse.
Landtmätaren i afseende på granskningen af de arfvodesräkningar, som öfver af dem verkställda Landtmäteri-förrättningar skola afgifva*, skulle ega anlita General-landtmäteri kontoret eller Landtmäterifiskalen, hvilken sednare en dylik granskning i allmänhet tillkommer; att något ansvar för oriktig beräkning af arfvode m, m. i följd häraf icke borde drabba den Landtmätare, som fått sin räkning sålunda godkänd, utan skulle Lagoch Ekon. Utskottens Betänkande, N:o 51. 3 den för nämnde förseelse hittills stadgade påföljd öfverflyttas på den, hvilken granskningen verkställt; samt slutligen att härigenom icke åsyftades någon inskränkning uti den jordegaren hittills tillkommande rättighet att, i händelse af befogenhet, emot dylika räkningar anställa klander vid domstol inom den lid, sorn i detta hänseende nu finnes föreskiifven. Utskotten hafva noggrant öfverväga t hvad af motionärerne i förevarande hänseende blifvit föreslaget; och ehuru Utskotten, å den ena sidan, visserligen icke vilja förneka billigheten af stadgandet uti 22 § af Kongl. Taxan på arfvode för Landtmäteri-förrättningar, — hvarigenom Landtmätare blifvit tillagd rättighet att, der dylik förrättning af den vidlyftiga beskaffenhet , alt den första året icke kan medhinnas, eller densamma utan Landtmätares vållande varder uppskjuten, efter afgifven räkning, uppbära tre fjerdedelar af arfvodet för det af honom verkställda arbete, •— kunna Utskotten likväl, å den andra sidan, icke undgå att anmärka, hurusom, till följd af delta stadgande, jordegaren fått sig ålagd en betalnings-skyldighet, hvilken hvarken af honom sjelf i allmänhet kan till riktigheten undersökas, eller för hvars kontrollerande han fått sig anvisad rättighet att anlita biträde af vederbörande embets-myndigheter.
Män, som en för båda och båda för en ansvara för Capital och Ränta; Hvilken borgen, hvarje Femte år, så länge något af Lånet innestår. bör genom Låntagarens försorg förnyas. Och underställes detta ämne vördsamt de Respektive Ståndens närmare upplysta ompröfning och godtfinnande. Hvarjemte några deröfver yttrade serskilda meningar, enligt förbehåll, bifogas, Stockholm den 4 Martil 181 8. Utdrag af Protokollet hållet hos Riksens Ständers Banko Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm d. 4Martii 1818. S. D. Vid fattandet af Hoglofl. Banko-Utr Bihang till Rikt-St. Prat. iSi7~l8lS* SamiN:r Ij, l! 4 Banko-UtsJiOttets Bettini an deri; slottets Beslut angående beläning af Fastigheter i Philipstad, hade Herr Öfver-Hof-Predikanten Doctor Hedrén till Protokollet teservei*at, att Herr Doctorn, sorn ej öfvervara frågan om Fidei-Commissers beläning, för sin del ansäg begge ifrågavarande ämnen, såsom lika beskaffade, hafva bordt på enahanda sätt behandlas. Herr Majoren Friherre Hjerta hade, med ■yttrande af enahanda öfvertygelse, derjemte anfört att Herr Baron till och med fann ett skäl mera att uti sistnämnde afseende instämma i Revisorernes yttrande j helst, hvad frågan om Fidei-Commisser angick, åtminstone olika tankar förut uppstått emellan Fullmägtige jemte Fiskals-Embetet å ena, samt Commissariatet och Revisorerne å andra sidan; då deremot Commissarierne, Fiskals-Embetet, Fullmägtige och Revisorerne enhälligt ansett beläning af PhilipStads Egendomar, utan föregången ändring eller förklaring uti Privilegierne, ej kunna äga rum.
Dea i Juli f, m. 83 Om Söderköping icke drager fördel' af sitt lage oell icke vunnit någon särdeles förkofran, bor sådant säkerligen lillskrifvas helt andra förhållanden, än de ifrågavar. afgifternas större eller mindre belopp. I afseende på hvad som i 38:de punkten blifvit anmärkt iör:de dels reglering af Lifbevär:s-reg:tets stat, dels Presidentens i Krigs-coll:m arfvode, torde jag icke behöfva här afgifva någon förklaring, enär mitt deltagande i rådslagen härom blifver föremål för Riksrättens pröfning, och R. o. Ad. icke lärer vilja, genom något yttrande, gå denna pröfning i förväg. Utsk. har i 4°^e punkten anmärkt, att på 3:dje hufvudtiteln ett systeme af anticipationer blifvit fullföljdt, sorn svårligen kan anses förenligt med en god hushållning ; och såsom exempel härpå uppgifvas tre K. M:s beslut, af hvilka 2tne blifvit af mig tillstyrkta. Det ena afser ersättning till Krigs-collrm af 3:dje hufvudtitelns anslag för 1837 till oförutsedda utgifter, för omkring 18,000 r:dr, som blifvit utöfver anslaget utbetalda till skjutsoch tractamentskostnader år 1835. Då anslaget till dessa kostnader, hvilka icke kunna i förväg calpuleras, icke var tillräckligt, måste särskild utväg till kostnadernas bestridande begagnas. Krigs-coll:m hade tillgångar att förskjuta. Dessa användes och förskotten ersattes af medel, som dertill kunde disponeras. Då åtgärden varén följd af nödvändighet, bör tillstyrkandet deraf ej kunna klandras. Det andra beslutet, af den 12 Oct. 1839, innefattar befallning till Krigs-coll:m, att af under händer hafvande medel förskjuta i5,ooo r:dr för innevar. års byggnadsarbete å Carlsborgs fästning. Äfven här torde nödvändigheten få tjena till förklaring af åtgärden. Vid Carlsborg underhållas omkring 4°° pionnierer, hvilkas enda sysselsättning är arbete vid fäslningsbyggnaden. R.