Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vore i högsta måtto billigt, helst då vi sett att utgifter, som egentligen varit åsamkade för Norriges räkning, såsom förändring af flaggor m. m., blifvit af detta anslag bestridda, lill hvilket Svenska statsverket likväl med oproportionerligt större del bidrager. Af alla dessa skäl tror jag, att R. o. Ad. gör rättast och klokast uti att bifalla denna punkt. Frih. Cederström: De af Hr von Hartmansdorff vid betänk, gjorda anmärkmr äro enligt min tanka ganska välgrundade. Här är fråga om aflöning till lotsar och ordinarie aflöningsmedel få väl ej tagas från fonder, dit de egentligen aldrig hört och derifrån de blott temporärt utgått. Aldrig måtte väl afsigten Vara, att grunda Sveriges tillgångar på aflöningsmedel; på fonder, afsedda för särskilda föremål af statens ordinarie inkomster eller bevillning, i fall de förra icke förslå, måste alla aflöningar utgå. Vi hafva visserligen haft tillfälle, under en långvarig fred, att få konvoj-kommissariatet, numera handelsoch sjöfarts-fonden, förbältradt derigenom att vi ej varit i behof af att göra större rustningar för alt skydda och konvojera handelsflottorna; men hvem kan garantera alt förhållandet fortfarande blir sådant? Hvem kan garantera att, om större rustningar behöfvas för att skydda vår handelsflotta på främmande haf, icke då denna fond blir medtagen? Skulle vi då i förtid förslösa dessa medel på en aflöningsstat, hvilken ovilkorligen måste vara grundad på ordinarie inkomster af statsverkets medel eller bevilln. och icke på medel nr en särskild fond. Jag anhåller om återremiss och hoppas att R. o. Ad. beviljar den. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Jag förenar mig helt och hållet med Frih. Cederström i hvad han nu anfört. Det kan ej leda till annat än oordning, om man i den ordinarie aflöningsstaten skulle taga en del dertill af medlen från statsverket, och en annan del från särskilda fonder anslagna till andra ändamål.
Att åter vilja stadga hufvudgrunder för brottmålslagen, innan ens något förslag blifvit för allmänheten kändt, för densamma framlagdt och af den granskadt, som ännn icke inträffat, anser jag för min del högst äfventyrligt, likasom stridande mot Riksens Ständers yttrande d. 27 Juli i8j5, hvarom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till LagCommissionen är tryckt bland bilagorne till det sisla Lagförslaget. Månne man icke allt härföre, både I anseende till det ena och det andra, gör klokast, att låta allmänna omdömet mogna ecb stadga sig. Ett förhastande härutinnan kan leda lill de svåraste påföljder, och ingen erinran sorn emedlertid kan göras, är för Lagstiftaren att försmå. Låtom oss följa de åsigter, som blifvit oss meddelade af Den 99 December f. m, Sf en Konung, hvars intresse är oskiljaktigt från Svenska folkets, hvars andel i Lag* stiftande Magten är af så stor vigt, och som så ofta, håde i detta och andra fall gifyit öfver ty gande bevis om sin ömma sorgfällighet. Om med grundlagen det må vara en* ligt, att ett Riksens Ständers Lagutskott är uti activitet emellan Riksdagarne, hvil* ket jag vid detta tillfälle mera önskar äu vågar tro, så skulle jag anse Friherre Boijes förslag derom leda till mycken tidsför* kortning vid den granskning, sorn förmo* deligen förestår nästkommande Ständer, och vara så mycket ändamålsenligare, som detta Utskott då finge tillräckligt utrymme att, med uteslutande af andra öfverlägga ningar, kunna med full sakkännedom, gifva sitt utlåtande, och få tillfälle att skaffa sig de ytterligare upplysningar de kunde för det stora ändamålet anse nödigt Skulle detta Uttkott åter blott kunna betraktas såsom en ny Committé, med Kongl. Majits Nådiga bifall satt af Ständerna, så kan det åtminstone ej uppfylla afsigten med det LagUtskott, som enligt RegeringsFormen, vid hvarje Riksdag, af de Riksdags* män,som då infunnit sig, skall väljas.
När svenskarna om kvällen kommo till Timurtasch, öfverräckte emellertid en pasja till konungen, som gåfva från sultanen, ett silkestält och en sabel med juvelbesatt handkafle. – Nu går min sobelpäls! – sade Grothusen halfhögt till konungen. – Någon annan gengåfva står inte att uppdrifva, och ers majestät själf har ju ingenting annat än en neddammad rock och ett halft dussin grofva soldatskjortor. – Låna mig också bläckhornet och pipan, som du nyss fick, – svarade konungen med skälmen i ögat. – Jag måste förära något äfven åt höfdingen för janitsjareskorten. – Skänk hela gubben Grothusen som evnuk till storherrns seralj! – jublade Grothusen och gnuggade händerna och blef allt yrare, ju tokigare det gick. I detsamma fick han syn på sin trumslagargosse, som med trumpinnarna under armen modstulen marscherade på vägen. – Din trumma har intet mål i mun! Det är något tjufgods i henne! – ropade gossens kamrater hånande. Då de undersökte trumman, funno de att hon var förseglad med fyra sigill, och gossen fick stora tårar i ögonen. – Slå du tappert din förstämda trumma! – befallde Grothusen. – Det är jag som förseglat henne likt Pilatus Kristi graf ... och litet sorgemusik kan väl tarfvas för alla de turkiska procentarna här bakefter, som nu få rida i landsflykt i vårt ställe. Men om aftnarna, då svenskarna några korta timmar hvilade vid lägerelden, knackade och skakade musikanterna på trumman och menade, att den var full med undansnillade kungspengar och värdepapper. – En sådan filur! – hviskade de. – Det är ingen konst att frikostigt tömma det vänstra skörtet, när man sticker så långa fingrar i det högra! Redan vid tutiden på nätterna lät konungen blåsa till uppbrott. Han sprängde vid eldsbloss fram mellan klippväggarna.
Verk, som under Riksförsamlingens egen förvaltning står, skall inför Afdelning eller vederbörande Utskott, på dess begäran, skyndsamt redovisa för allt, som verket rörer. Riksförsamlingens Afdelning eller Utskott ege jemväl rätt att af enskilda Svenske män infordra upplysningar uti mål, som till dess behandling höra. § 124, Utskotts betänkande skall alltid till Folktinget först aflemnas. 6. Riksdagsärendenas pröfning af Riksförsamlingen och dess Afdelningar. § 125. Talmännen skola föredraga målen, upptaga, reda och framställa de yttrade meningarne, göra propositioner för besluts fattande och vidmagthålla ordning vid sammankomsterna; allt på sätt denna Regeringsform och vidtagen ordningsstadga före - Konstitutions-Utskotlels Memorial N:o H. 27 skrifva. Talman må icke deltaga i öfverläggning eller omröstning, med det undantag som i 129 och 147 §§ sägs, och icke heller något annat föreslå, än det som erfordras till verkställighet af grundlagarne, af Riksförsamlingens eller dess afdelningars beslut och af ordningsstadgan. § 126. Hvarje Riksdagsman ege rätt, att till protokollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggning komma, och om lagligheten af allt, som förefaller inom den Riksförsamlingens afdelning, till hvilken han hörer. En hvar yttre sig i den ordning, han dertill sig anmält och uppropad blifver. Ingen tilläte sig personlig förolämpning. § 127. Ej må beslut fattas förr, än Talman inhemtat, huruvida Tinget anser öfverläggningen fulländad. Besvaras denna fråga med ja, varde proposition till beslut upprättad och justerad. Propositionen skall inrättas efter ty som öfverläggningen föranleder. Innefattar målet flera delar eller varder det under öfverläggningen i flera delar skildt; då skall proposition öfver hvarje del särskildt göras. § 128. Besvaras propositionen med allmänt ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag göras, men ingen försöka, alt beslutet genom ny öfverläggning upprifva.
Jag tror således, att de 3 öfriga Stin handlat mera princip en!, i detta fall, och att R. o. Ad. nu bör följa deras exempel. För öfrigt är frågan ej af stor vigt, ty då 3 Stånd redan beslutat en och samma tullsats, hoppas jag att denna också kommer att fastställas i det förstärkta Bevilln:sUtsk. Gr. af Ugglas: Då R. o. Ad. bestämde öfvergångstullen för artikeln Strumpor, ankom en inbjudning från PresteStrt om antagande af en öfvergångs-period. Jag uplyste då huru jag genom samtal med just den fabrikant, som egentligen bedrifver denna rörelse, erfarit att hans farhåga hufvudsakligen hvilade på den förutsättningen, att man skulle göra för hastiga språng och tvära öfvergångar. Under sådana förhållanden ansåg ock R. o. Ad. skäl varn att stadga denna öfvergångstull. Samma är förhållandet med denna artikel. Det synes mig vara ganska välbetänkt att, som R. o. Ad. här gjort, göra en successiv nedsättning, bibehålla 7 Rdr 50 öre det första året, för det andra sänka tullen till 0: 7 5, och det tredje låta det normala beloppet inträda. Jag hyser också den förhoppning, att de öfriga St:n skola förena sig med R. o. Ad. i detta beslut, då de dertill erhålla ett ännu ej lemnadt tillfälle, och att denna mening skall göra sig gällande i det förstärkta Utsk. Ur Fåhraeus: Jag har begärt ordet endast för att tillkännagifva, att jag, rörande denna fråga instämmer i den af Grme Lagerbjelke och af Ugglas yttrade mening. Härtill tror jag mig ega desto större skäl, som R. o. Ad. nyss förklarat sig icke antaga Bevilln-.sUtsk:s inbjudning rörande artikeln strumpor och strumpstoh arbeten »andra slag», och således kan anses redan hafva beslutit att vidhålla grundsatsen af 2:ne öfvergångs-stadier för tullbeskattningen å väfnader. Ilr Printzensköld:
Antingen skall jag finna detta hos dig, sedan det der dumma halferotiska dunstat bort, eller också – troligare – skall jag finna det hos någon annan. Det är jag som går. Jag har penningar nog att stanna. Men på söndag reser jag; icke i harm eller förhastande, utan lugnt, derför att nu är kuren slut. Det är jag som går, derför är jag inte bitter, derför kommer jag icke att skrifva en nedsättande bok om den jag höll af. Jag har aktning för mig sjelf, det är med grannlagenhet jag ser på de känslor jag hyst. Jag har älskat dig, och hade du varit mera samlad och mera helgjuten i ditt känslolif än du är, då skulle jag kanske kunnat älska dig alltid. Nu kan jag icke. Men jag beundrar din begåfning. Jag beundrar också finheten och ädelheten i din karaktär. Jag vill visa att jag är dig värdig. – Jag vill tänka högt om dig, derför att jag sjelf icke är låg. D. 16 Mars. Så kom den då: – upplösningen. Historien har fått sitt slut, min nyfikenhet är stillad. Min skygga, finkänsliga kärlek är död. Är det afsmak eller vänskap som skall växa upp på dess graf? Det vet jag icke. Det beror på hur mycken själsfinhet han har qvar. Jag känner en dof saknad, en tomhet, nästan en skam. Men det är icke öfver mig sjelf jag blygs, – det är öfver honom. Samma ofinhet hos honom som hos de andra: själslifvet bryr han sig icke om, blott han får kroppen. Att vara älskad på detta sätt är vidrigt; för mig åtminstone. Är min vänskap, min tillgifvenhet, min aktning rakt ingenting. Åh, detta afskyvärda, att icke få vara menniska, endast qvinna, qvinna, qvinna! En stundens njutning och ingenting mer. Hvilken förnedring! Och så kastas bort som skalet kring en orange ! ”Sig blot nej eller ja.” Att se in i detta ansigte, som blifvit mig så kärt, luta sig mot denna axel i smärtfyld sorg, och veta att all denna tillbedjande ömhet skall vara intet för honom i samma stund jag sagt mitt nej!
Hushållningssällskapets verksamhet har otvifvelaktigt bidragit så väl till lifvande af intresset för jordbruket och dess binäringar, som ock till detsammas höjande, bland annat genom utdelande af premier vid profplöjningar och kreatursexpositioner, som årligen ägt rum; genom tillhandahållande af behöflige frösorter; anskaffande af race-tjurar till länets alla härader; införskrifvande och utdelande af fruktträd; meddelande af anslag till alla socknebibliothek inom länet för uppköp af böcker rörande jordbruket och dess binäringar; utdelande af sådane böcker jemväl bland allmogen; införskrifvande af Dzirrzonska bihus och anställande af undervisare i biskötsel och i fiske; och spåras på flere håll det gynsamma inflytandet af denna sällskapets verksamhet. Såsom ett mera märkligt exempel må anföras den fart morotskulturen under senare år tagit, synnerligast inom länets strandbygd. Det af Statens Agronomer erhållna biträde, hvilket blifvit anlitadt å jemförelsevis få ställen, har likväl i sin mån bidragit att sprida upplysning i ett och annat hänseende; äfvensom länets Landtbruksskola, för hvars organisation och verksamhet närmare redogörelse meddelas här nedan i berättelsens 6:te afdelning, väl uppfyllt sitt ändamål, att bilda dugliga rättare, och såmedelst inverkat fördelaktigt på jordbruket. Ehuru jordens beskaffenhet inom länet i allmänhet lämpar sig särdeles väl för odling af potates, hvaraf bränvinet här i orten hufvudsakligen tillverkas, samt denna näring således torde vara naturligare för detta, än de flesta andra län, så har likväl inflytelsen af bränvinsbränning en på jordbruket, utan tvifvel varit i flere hänseenden ofördelaktig. Bränvinsbränningen har nemligen ofta tagit tillverkarnes uppmärksamhet så uteslutande i anspråk, att bränvinstillverkningen för dem blifvit hufvudsak, jordbruket bisak, äfvensom ansträngningarne i och för denna handtering förorsakat höstbrukets åsidosättande, olägenheter, som dock minskats i den mån bränneriernas antal nedgått.
De fleste af Ridtzerffapst och ÄdclnS Ledamöter ropade härtill Ja, men älwenwäl lnwandes, att förändringen icke wär a» Bonde-Srandet begärd såsom ett reservation, bwilk-n wore af egenffap att hwila till nästa Riksdag', man fgsom ett gällande stadgande medelst införande genast i Riksdags Ordningen. Detta understöddes af Herr korklieb, (^gr! ^reäripj soni tillstyrkte, alt, dä denna fräga wore of mindre betydenhet och endast rörde Bonde-Srändet, Ridderfkapek och AoelU niätte behaga bifalla, att i 28 §- infördes att der wore det Hcdcrwärda Bonde-Ständek ohetagik sina UlikottS Ledamöter pa annat sätt än genom lectorer utwälja, samt EypedjtionS-Ut^oltet updragaS^ gtk redackionen as denna förändring werkställa Uppå gjord proposition af Herr Gresiveni öch L a n dt - M a rskalken blef det Hederwärd» BSlWe-StändetS åstundan, pä sadant särr bifallen - 1646 Den 29 December Justerades följande: Utdrag af Protokollet hallier Högloft. Ridderskaper och Adelns Plenum d. 29 Drcembec 1829. S. D. Föredrogs och bifölls till alla delar SlatS-UlffotkctS Memorial as den 22 Deceinb. innehållande Dest utlåtande öfwer Ordförandens i Utskotten Försiag till arswoden för saMtelige UtlkottenS Secreterare och öfriga Betjening: i följe hwaraf SlatS Utskottet skulle anmodas atr om utbetalningen af ve dymedelst bewiljade förskott ofördröjligen draga försorg. Lu^ra» Herr kilo r äenskcrlpe, Austers» uplZste till Protocollec fölljande:
Men då jag icke eller i afseende på formen kunnat gilla den föreslagna und. protesten, så De-n 8 Februari f. m. 173 anhåller jag vördsamt, att innan samma protest föranleder lill något Ståndets beslut, R. o. Ad. måtte förordna en närmare granskning af densamma, t. ex. genom en remiss till II. Ridd.Utsk. Hr Aminoff, Joh. Fredr., anförde skriftligen: Då hufvndfrågan, eller om den lika arfsoch giftorättens införande, första gången förevar hos R. o. Ad., var jag frånvarande, och kunde således i ämnet icke yttra mig; hvarföre jag anser fölen skyldighet att vid delta tillfälle offentligen förklara, att jag tillhör deras antal, som önskar antagandet och införandet af den lika arfsoch giftorätten; detta befaller min religiösa och moraliska känsla, och för den måste det politiska intresset vika, om jag ock trodde, att R. o. Ad. derigenom skulle förlora, såsom Stånd betraktadt. Detta är likväl obevist och lär svårligen kunna bevisas? Det är tid, att man en gång ger qvinnan rätt, som menniska och medborgarinna. Må denna ära tillhöra 1845 års Ständer! Och jag kan ej frångå det sårande medvetandet, att R. o. Ad. vill, än vidare, bygga sin existens och sitt oberoende på uppoffringar från qvinnans sida. Vi borde blygas, såsom män bqtraktade, öfver denna sjelftagna rätt, stridande mot natur och mensklighet. Hvad de ekonomiska förhållanderne inom samhället beträffar, så behöfver man blott kasta en blick på BorgareSt., och man skall genast finna, att ehuru detta Stånd länge haft den lika arfsoch giftorätten, så hafva de hvarken i ekonomiskt eller politiskt afseende sjunkit — tvertom stigit. Vid de föreg:de riksdagarne, då fråga varit om den lika arfsoch giftorättens införande, har R. o. Ad. sökt hindra densamma, ej på den grund, att förslaget vore en privilegii-fråga och borde af alla fyra RiksSt-.n medgifvas, utan derföre att den lika arfsoch giftorätten vore stridande mot R. o. Ad:s föregifna, men obevista intresse.
Pä grund af detta Herrar Fullmäktiges utlätande, fär Stats Utskottet alltsä till Rik. senS Högloft. Ständer förestå, det den ersorder. lige summan af 702,434 R:dr. 14. st. ii. rst. till de i Konungens Nädiga Proposition omför, mälde Extra Stats-Utgifter, mä tagas förskotts, wis af Riksgälds-Contoirets vnvanberörde medel. Deremot skulle Riksgälds. Contoiret undfä m ersättning genom de besparingar, som Kongl. Naj-.t gifwer den hugnesamma förhoppning kun. m till nägra Hundrade Tusende Riksdalers beopp, ofelbart förwäntas, dels pä de 11,4 »6,943 K:dr. 40. st. 9 rst., hwarmed Banken redan bi. rädt och i föreskrifwen ordning ännu kunde 'omma att biträda Stats. Werket, men hwilka cke till fullo stola fordras för godtgörande af >e skulder, som, efter Riksens Högloft. Stän>ers förordnande, böra dermed betalas; dels ock )ä de 720,000 R.dr som för ärlig Ränteoch sapitals.afbetalning till Banken pä dest förstott iro anstagne, men hwilken summa icke förr än vid i8i2 ärs flut kommer att till hela dest be. opp Banken tillfalla, om Riksens.Högloft. Stän. >er, pä sätt Kongl. Maj:t uti serskild Nädig Proposition föreslagit och Stats.Utskottet jem« 224 Den 2tz Aug. wäl tillstyrkt, inskränka Bankens rätt till Ränta och Capitals afbetalning endast i mon af dest werkliga försträckningar. Deste besparingar anser Stats Utskottet sä mycket lämpligare kunna anfläs till tackande af Riksgälds Conlowets förskott, som fädant alldeles icke rubban den af Rikfens Högloft.
R:dr, gälde den tillverkningsafgift, som för det undansnillade bränvinet sig belöper, och håfve förbrutit redskapen, det i bränneriet samt dertill hörande förvaringsrum vid beslagstillfället befintliga bränvin och de kärl, hvari de förvaras; skolande dock till det sålunda förbrutna bränvinet icke räknas sådant, som till Kronans säkerhet för ännu ogulden tillverkningsafgift uti särskildt rum under kontrollörens läs förvaras. § 41. Till redskap, som enligt § 39 eller 40 är förbruten, räknas hvarje i bränneri för kokning, mäskberedning, jäsning och bränning inrättad redskap, äfvensom sprithållare. § 42. Om den, som tillverkar bränvin, dervid under en termin öfverskrider den största tillverkning § 18 medgifver; håfve han förbrutit det överskjutande beloppet, erliiggo derför afgift enligt g 17, och bote första gången ett med afgiften lika belopp, andra gången afgiftens dubbla belopp, samt derefter vid hvarje ny sådan öfverträdelse fyra gånger afgiften. § 43. Distillerar den bränvin, som till distillering icke är berättigad, eller verkställer någon distillering under tid, då sådan icke är för honom tillåten, eller utöf vas disiilleringsrält, sora på § ii grundad är, under tid, hvarför anmälan till Förslag till Förordning angående villsoren för bränvins tillverkning. 13 bränvinstillverkning ej skett eller tillverkningsafgift ej blifvit erlagd, eller varder sådan distillering, hvilken enligt § 12 idkas såsom särskild näring, utöfvad under tid, hvarför anmälan till distilleringen ej skett, eller innan afgift, motsvarande bestämdt arfvode åt tillsyningsmannen, blifvit i landtränteriet erlagd; bote den, som distillering sålunda olofiigen utöfvar eller olagligen förfar, från och med 100 till och med 1,000 R:dr. Den, som till distillering, hvilken på grund af § 12 utöfvas, använder redskap af annan beskaffenhet, än han uppgifvit och till begagnande hvaraf han är berättigad, bote från och med 20 till och med 200 R:dr. § 44.
Jag räknar således 1847 års Consl.lltsk. till förtjenst, att hafva sökt bereda möjlighet till förbättring i vissa delar häraf, och jag får på förhand förklara, ali jag är böjd att antaga hvarje förslag i sådan syftning, så vidt icke andra olägenheter eller stridighet mot gällande grundlagssladganden i öfrigt derigenom föranledas. Jag är visserligen af Hr von Hartmansdorffs mening derom, att förstärkt Bevilln.Utsk. och icke förstärkt StatsUisk. bordt updragas behandlingen af frågor ronde bevillniu - Den 25 Januari f. m. 173 gen, hvarom RiksShn sig icke kunna förena, men det har, som bekant är, hittills iakttagits, att förstärkt StalsUtsk. behandlat sådana ärenden, oell jag kan icke inse, att förhållandet i något afseende försämras deraf, all behandlingen hädanefter blefve grundad på lag, i st. f. praxis. En värd talare har anmärkt, såsom en oegenllighet i förslaget till 1 mom. 33 § Riksd.Ordn., att LagUtsk. icke skulle ang:de afgifna motioner i fråga om allmän civil-, kriminaloch kyrkolag ega yttra sig annorlunda än lilleller afstyrkande, och han liar ansett, alt det skulle vara illa om en angelägen förändring i lagstiftningen derigenom måste npskjulas till en kommande riksdag. För det första kan jag icke förmoda, att, om ett så trängande behof af förändring i lagstiftningen verkligen förefunnes, (från domaremaktens sida) något förslag till en sådan förändring icke skulle framkommit; men om äfven så vore fallet, och om Frih. Palinstjernas npfatlning af §:ns förändrade ordalydelse, icke eller skulle vara den rätta, så kan jag ändock icke inse, att förslaget är behäftad! med sådana brister, all del derföre bör ogillas. Det synes mig nemi. enl. gällande Riksd.Ordn., icke vara något binder för R.
Från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: Af den 26 sijtlidne Martil: N:o 27. I anledning af gjord hemställan, att vid förändringar i oeconomiska författningar, verkställigheten ej måtte för mycket påskyndas. Angående anläggande af en Köping i Frycksände Socken af Wermlands Län, N:o 29. Angående regleringen af den till Lunds Academie Stat anslagne Spannemål. Angående yrkadt förbud för Bergmästare att utfärda oeconomiska författningar. Angående öfverklagad underlåtenhet af sådane skyldigheters fullgörande, som innehafvare Bf Bergsmanshemman åligga. Af den 2 dennes: N:o 02. Angående Herr Doctor Stenhammars motion om indragning till besparing i RiksStaten af Tjenster och Embeten. I anledning af yrkad lindring i KronoBrefbårings-skyldigheten. I anledning af väckt fråga om åt - Den 17 April e. m. gårders vidtagande till förekommande af stegring i Tjenstehjon»- löner. I anledning af väckt fråga om en Stads anläggande i Kronobergs Lån och om rättighet till årlige fri-marknaders hållande i Wrigstad, Rydaholm och å strandplatsen Stenunga. Angående Riksdags-Fullmågtigen Carl Fredric Bergs motion, om åläggande af skyldighet för Pastorer, att årligen till vederbörande LandsContoir och DomCapitel insända Utdrag af Kyrkoböckerne öfver döde och födde, N:o 57. I anledning om yrkadt tillstånd för Kyrkohemmans åboers, uti Skåne, Enkor och Barn, att företrädesvis till sådane Hemman erhålla åbo rätt. Aj den 12 denne t: N:o 5i. Angående väckt fråga om närmare bestämmande af Fjerdingsmåns . skyldighet ter m. ra, N:o 52. I anledning af väckt fråga, rörande skyldigheten att in natura lefverera HÖ och Halm till Kongl. HolS tallet i Stockholm. 4f den i4 dennes: N:o 55. Angående förbättrad reglering af Postgången.