Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes ett från BondeSt. ankommet prot.utdr. af denna dag, innehållande, att Ståndet, vid föredragning af Constit. Utsk:s memor. N:o 77, och då Utsk. ej ställt sig till efterrättelse 56 §:s Reg F. föreskrift och RiksSttns särskildt meddelade erinran om inkommande med förslag till sammanjemnkning af RiksSt:ns tankar i anledn. af memor. N:o 4o, beslutat att denna sammanjemnkning sjelf företaga; hvarvid, hvad först anginge den preliminära frågan, huruvida den af Utsk. i memor. JNT:o 4° gjorda framställning skulle anses såsom ett helt, af inbördes oskiljaktiga delar bestående förslag, Ståndet förklarat sig finna, att R. St. beslutat, det de grund lagsändrings förs lag, hvilka i anledn. af det nu förevar, målet komma att blifva hvilande, skola anses såsom särskilda, af hvarandra oberoende förslag. Rör:de dernäst Utsk:s förslag i i:sta punkten hade Ståndet funnit, att derest BorgareSt., såsom BondeSt. förmodade, frångick sin deremot ställda anmärkn., såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag skulle komma att hvila följande förändrade redaction af ingressen tili Tryckfr.förordn. : "Vi efterskrifne i berörde grundlags 86 §, att med tryckfrihet förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga magten i förväg lagda h i nder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke, i annat fall, kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning; altså och med hänsigt” etc. Hvad åter angick a:dra punkten, hade BondeSt. förklarat, att såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag skulle komma att hvila: alt 8 morn. i 4 ellerstad - Den 1.3 Februari c. m. gandet om indragningsmagten, stall tipphäfvas och uteslutas.
R;dr, har E. K. M:t, enär, sedan den vid Expeditionen anställda personals aflöning blifvit bestämd till 3,G56 R;dr 32 sk., endast 343 R:dr IG sk. återstått för expenser, i följd hvaraf till fyllnad deruti måst, enligt Kongl. Brefvet den 22 Fehr. 1841, anvisas 850 R:dr, att årligen utgå af anslaget å Fjerde HufvudTiteln till oförutsedda utgifter, äskat en tillökning al berörde belopp, 850 R:dr; och då Rikets Ständer icke anse lämpligt, att en bestämd årlig utgift bestrides af anslaget till oförutsedda utgifter, hafva Rikets Ständer bifallit, alt anslaget för Landtförsvars-Departementets Commando-Expedition må ökas till 4,850 R:dr. 2;o På den grund, att, sedan penninge-anslaget för Indelta Cavallenoch Infanteri-Regimentena, 211,428 R;dr 45 sk. 6 rst., medelst fastställda Stater, blifvit disponeradt, följande summor måst årligen anvisas, dels af anslaget till oförutsedda behof: för Dal-regementets 24 Corporaler, såsom ersättning for skilnaden emellan halfoch hel-rågadt mål af deras kronotioude-spanmål, 110 R:dr, och till betäckande af en uti samma Regementes statsanslag förefunnen brist, 124 R:dr 16 sk. 6 rst.; dels å Titelns besparingar: åt Jemtlands Fältjägare-regemente, till ersättning för vid löneregleringen beräknad, men saknad, tillgång i hemkall, 372 R;dr 31 sk. 2 r:st., Bih. lill R.St. Prot. 184.5. to Sami., 1 Haft. i38 Expeditions-UtskoUets Förslag till und.
Det var en lifskraftig stämma också, medveten om sin styrka och om omöjligheten att lägga sordin därpå, som svarade: » Men dina ögon? » » Jag kommer inte att behöfva dem. » » Säg inte så Lisen; du vet, att det plågar mig. » Det kom intet svar, men när Karin Kraft fått upp gardinerna, frapperades hon af det till hälften vemodsfulla, till hälften resignerade uttryck, som hvilade öfver Lisen Holms tärda drag. » M e n hvad var det, han ville säga d i g? » frågade prestfrun. » Hurudant är vädret, » frågade denna och » Ja, nu kan det gärna talas o m. I hans försökte lyfta på hufvudet. kista låg på botten ett litet försegladt paket, » Vackert! strålande! » som han bad mig bryta och gifva honom inneEn tung suck trängde öfver den sjukas hållet. » läppar. » Rimfrost — glitter som af silfver på träd » O c h det v a r? » och buskar, » fortsatte Karin. » E n plånbok med ett litet broderi inuti o c h » Ack! Res mig upp! » ett gulnadt papper, hvarpå stod skrifvet: » T i l l juris studiosus E b e r h a r d v. Quarmardt, från Karin gjorde så, men Lisen såg ingenting. A m e l i e, » o c h så ett d a t u m — j a g tror det var Den starka dagern bländade hennes ljus1808 — o c h därunder med annan stil: » N u m m e r skygga ögon, och hon sjönk tillbaka, slapp 38 Triumf, 1818. » D e t ligger en hel historia i och likgiltig för allt. dessa få r a d e r ». Efter en stund sade hon dock: » Jag ser alltsammans. » » S o m du kanske kände förut? » » Hvilket? » » T i l l en del gissade; jag såg hans prestbetyg. — Men h v a d? Ä r någon d ä r? » Karin hade — förnöjd öfver att kunna » D e t är bara Tinnie.
Repliker. Den muntre: Se glad ut, min broder! Om Den Hvi står du och gråter? en du har mistat, stå tusen dig åter. sorgsne: Jag vill ej de tusen, den enda jag vill, och hon, som jag älskar, har ej funnits till. * Som ett bevis på, hur lust och anlag för läkekonstens idkande lågo i släkten, kan ytterligare meddelas, att ännu en ung, kvinlig anförvandt studerat medicin, nämligen fröken Bothilda Andersson, som tagit studentexamen och blott hade några månader F r ö k e n H e d d a A n d e r s s o n har n ä m l i g e n i kvar till kandidatexamen. Fröken A. var särdeles omtyckt, blid, enkel och anspråkslös. J / I Y D B E R G. Lek. i. Når solen stiger ur natten, en spillra gungar det blott, där nyss på stormande vatten en kamp för lifvet har stått. Af spillran, som flutit till stranden, en gosse med händigt grepp täljer, utsträckt på sanden, ett riggadt, tremastadt skepp. r Ci. » När kärlekens stora lycka i lifvet har gått i kvaf, i ord, som känslorna smycka, det formas dikter däraf. Hvad vi tala om borta och hemma. Fö ') ' Idun af —. » Tablå. har nyss flyttat in till en ort. i frun till ortens postmästare finner en g a m - m a l g o d vän till sina föräldrar. visste mera än vi a n d r a i sådana saker. Så högfärdig h o n ä r! — Ä r ej detta sorgligt, o c h är det ej sannt? J a g endast frågar! Ä r o ej v i fruntimmer — i allmänhet åtminstone — i detta ofvan berörda fall långt efter männen? Af A. Noél. Personer: KLARA TORBERG. VILHELM VON B E R A N. (Scenen spelas i en vinterträdgärd. Man ser genom de öppna dörrarna in i en klart upplyst balsal och hör dansmusik.)
Han har dervid begagnat liknelsen örn hammaren och städet och sagt, att eljest skulle antingen ett af desse två eller ock smidesämnet förstöras. Denna åsigt är enligt min tanka alldeles oliklig, men deremot har raan redan en bild i smått huru det skulle komma all gå till inom kamrarne sjelfva, ifall dessa constituerades sä sora Hr von Hartmansdorff önskar ; och bilden är värt närvarande Const.Utsk. Der finnes just hammaren och städet och här är smidesämnet; jag häller det i min hand, och huru pass dugligt eller rättare odugligt det har blifvit, är lätt att inse af del enda factura, alt icke en enda, hvarken här eller annorstädes, höjt sin röst till dess försvar i sin helhet. Hr von Hartmansdorff har vidare sagl, (och han har tillagt, att framtiden en gång på hans döda mull skulle bekräfta del), alt den tankan vore omöjlig alt verkställa, om man ock ville det aldrig så gerna, alt kamrarne skulle uttrycka olika meningar och sålunda hilda den jemvigt dem emellan, som fordras inom hvarje god representation, med mindre alt den ena kammaren göres den andra öfverlägsen i makt, och att öfveryiglen inom denna mäktigare kammare lägges i händerna pä ett visst Stånd. Men hvarföre måste kamrarne just så illa och oförståndigt organiseras? Hvarifrån denna fatalistiska nödvändighet? — Jag svarar deremot, att långt svårare torde den ideen vara alt realisera, som Hr von Hartmansdorff hyllar, så vida icke så lillställes, att man i begge kamrarne constituerar en gifven öfvervigt åt en och samma fraclion, hvarigenom också all jemvigt och all garanti mot missbruk och ensidighet äro upphäfna. Ett oeftergiflig! villkor för kamrarnes bestånd, är, enligt Hr von Hartmansdorffs mening, alt de skola utgöras af ett lika antal ledamöter, och han klandrar derföre Hr Åkermans förslag, som icke innehåller denna bestämmelse. I min tanka är det en förtjenst hos eli förslag, att dess olika delar stå lill hvarandra i sammanhang och icke i strid.
Sept. bifallit Utskottens lörut i ämnet afgifne Betänkande, vidhålla Utskotten, till alla, delar, hvad deruti blifvit ytlradt och tillstyrkt. Stockholm den 21 Nov.. i83.{. N:o .f r. Ankom till Exped.-Utskottet den 21 Nov, Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående lindring i staden Söderte!jes besvär genom inkvartering af tågande trupper. Uti ett till Vallöf]. Borgare-Ståndet ingifvet Memorial, som sedermera blifvit tili Stats-Utskotlet remitteradt, har Herr Trolin, Johan, fästat uppmärksamheten derå, att Södertelje stad, i anseende till sitt läge, vöre framför andra städer besvärad med inqvartering af lågande trupper, samt anfört, hurusom åt den, hvilken i Södertelje för annan emottagit inqvartering, måst gifvas 12 sk. för hvarje man om dagen utöfver den ersättning, vanligen utgörande 10 sk., sorn af Kronan erhållits. Af sådan anledning har Molionairen föreslagit en sådan lindring i berörde afseende åt stadens invånare, att de antingen befriades ifrån skyldigheten att förse trnpperne med mat i qvarteren, hvilket kunde på annat sätt ombesörjas, eller ock tillädes en lämplig ersättning derföre från de städer, sorn icke äro med inqvartering besvärade. DA detta mål ansetts tillhöra jemväl Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskotlets befattning, hafva de förenade Utskotten gemensamt tagit detsamma i öfvervägande; och som, i anledning af Oeconomie-Utskoltets Betänkande N:o 36' och de förenade Utskottens Utlåtande N:o 3, Rikets; Ständer, uti, underdånig, skrifvelse: (N;o 79); hemställt om. vidtagande af, Staissamt Allm.
Dylika vådor böra visst med all omsorg förebyggas, der de visa sig för framliden hota; men man bör också icke se dem genom förstoringsglas; och månne icke de vådor btefve för bolaget mycket större, hvari det skulle komma, ifall den person, som kommer att tili Regeringen föredraga detta ämne, hyste mot förslaget missgynnande åsigter, oell hade att stödja sin obenägenhet vid sådane på förhand å Ständernes sida yrkade, hårda och, derest de med yttersta stränghet tillämpades, snart sagdt outhärdliga vilkor, som dem Gr. Lagerbjelke ansett nödiga ali i allmänhet stadga? — Bevare mig Gud, Mine Hrr, att jag härmedelst skulle vilja insinuera den aldra aflägsnaste tanke derå, att den man, som för närvarande har att inför K. M. föredraga detta ämne, skulle låta sina enskilda åsigter, hvilka de än måtte vara, menligt inverka på denna saks föredragning. Denne man är Chef för det embetsverk jag tillhörer, och jag bör, med den kännedom jag om honom eger, kraftigt betyga, alt hvad statsmakterna besluta, skall uti honom säkert finna den samvetsgrannaste, den insigstfullaste, den redligaste ut förare. Hvad denne man tänker om detta företags gagnelighet såväl för det allmäuna intresset, som för en mångfald af enskilda, det har grannlagenheten af vår närvande ömsesidiga ställning till hvarandra förbjudit honom alt för mig tillkännagifva, mig att af honom söka kännedom derom. Högtidligt må jag alltså förklara mig i della hänseende icke ega ringaste kunskap. Men, Mine Hrr, vi måste betänka, att lifvets Herre har hvarje menniskas öde uti sina händer; och alt eho, som lefver i dag, kan dö i morgon. I fall, det Gud förbjude, ett tidigt frånfälle skulle träffa den nuvaride föredraganden, (hvilket hos mig, såväl som hos öfrige, hvilka i honom vörda en Förman, skulle framkalla den djupaste saknad), står det ju K. M. öppet att till hans efterträdare bland kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade Svenske män af den rena Evangeliska läran, på sätt R.
Borgareståndet remitterat till Stats-Utskottet allena, i allt utom hwad angar den särskilda frägan om fortfarande beläningsrätt i Riksens Ständers Banco-Discont för Götha Canal-actier, hwilken fraga blifwit af BorgareStändet till Banco-Utskottet öfwerlemnad; hwarjemte ätssillige inom Ständen afgifne anföranden och Motioner, stäende i gemenskap med den Nådiga Propositionen i ämnet, fran hwarje Stand särskildt blifwit till Utskotten remitterade. Af Kongl. Marcks ifrägawarande Nädiga Proposition inhemtas:
Jag torde få laga mig friheten åberopa att vid mitt första inträde i tjensten hade jag icke mer än 80 r:dr och på intet vis voro dessa 80 r:dr mera då, än hvad nuvartde sulialterner hafva med afseende på varuprisernas förhållanden och torde säkerligen hädanefter icke blifva det. Här har äfven blifvit sagt att embetsmanna-corpserna skola på samma grund förlora. Jag hemställer om detta inkast äger den aldra ringaste analogi med frågan. Det torde m.edgifvas mig, att största delen af embetsmanna-corpsen icke åtnjuter indelta löner. Således komme alldeles icke detta inkast att kunna göra sig det minsta gällande. Här är sagt, att räntetagarne skulle visserligen till en början vinna på förslagets antagande. Någon pekunier vinst är här alldeles icke möjligt att göra. Hvad de skulle vinna är att under missvextår, då jordbrukaren är tillräckligt tryckt genom naturförhållandens inverkan, så skulle de få sina stora behof något förminskade. Detta är hvad de skulle vinna, och detta är den vinst, som jag tror alt ett samhälle icke bör förneka dem, ehuru jag medgifver all man måste vara varsam och på ett noggrannt sätt gå till väga uti en så beskaffad fråga. Man säger att jorden, till stor skada för BondeSt. genom den föreslagna anstalten, skulle blifva dyrare. Detta är ett argument Mine Hrr, som är motbjudande att fästa sig vid, ty jag kan icke begripa, Mine Hrr, att det skulle vara en olycka för jordbrukaren, om hans jordvärde förökades. Jag kan icke heller se att det skulle blifva en följd af räntepersedlarnes förenkling; menen så beskaffad statsekonomisk grundsats som den, alt bibehålla jorden vid dess möjligen minsta värde, på det att efterkommande måtte få den för bättre pris, det är något som jag får erkänna, att jag icke fattar hvaruti den består. Detta är visserligen icke något nytt, ty detta argument anföres hvarje gång man talar om skattenedsättning, och det anföres då såsom en orättvisa, eller åtminstone såsom en alldeles obehörig skänk åt det närvaride, på det kommandes bekostnad. För min del kan jag likväl antaga alt argumentet är rigtigt.
«Ja, ser du, då funnos alltid så många förhinder – och nu, sedan den sköna sommaren är slut, ångrar jag, att vi någonsin brydde oss om dem.» Så gör tyvärr menniskan alltid – sade Märtha med en sorglig suck –. Vi låta glädjen fara bara för småaktiga bisaker, äro oförnöjda med hvad vi ega, och begära det omöjliga, all verldens glädje på en gång. Huru lycklig skulle man icke ofta prisa sig, sedan allt flytt, om man blott egde qvar en liten del af hvad som varit, och hvilket man då aktade för så ringa! Vi tänka icke på, att sommaren är så skön och kort, förrän han är förbi, och glömma att lifvet löper snabbt och att lyckan är en flyktig gäst, tills vi begråta att hon är försvunnen och att vi försmått hennes skänker. Ack, med huru litet vore icke jag nu nöjd, jag som fordom var så oförnöjd och ville ega så mycket! «Söta Märtha, tänk icke ständigt på det förflutna! Det kan ännu blifva bättre. – Icke sannt, du flyttar ju in till staden i vinter, för Nannas skolgång? Du får verkligen icke mer ensam sysselsätta dig med henne, eljest smittas hon af din sorgsenhet. Du kunde ju taga några rum hos oss i tredje våningen» Ja, var snäll och gör det för all del! – sade Magnus, som nu just steg in och såsom vanligt kysste Märthas spensliga, serdeles mjuka och lena hand – gör det, så får jag stackare också oftare tillfälle att se in uti ett par mörka ögon, jag som för mina synders skull ännu en vacker dag gapar mig blind på tvenne blåa skalkar. – Men låt se, det var ju ett skönt perlband! – fortfor han och fingrade på de stora granater, som prydde Märthas hals. Lina, som visste, att dessa voro Fredriks sista skänk, till en födelsedag, och derföre förenade med sorgliga minnen, skyndade med ett varnande ögonkast till sin man att afbryta honom, sägande:
Majit genom högstberördé nådiga bref meddelat bemälda embetsverk tili efterrättelse Rikets Ständers af statsrevisionen år 1857 föranledda beslut, att utur magasins-fondens räkenskaper må afskrifvas det deruti hittills upptagna värde 1,937 Ridr 44 sk. Biko ä inventarier, som, enligt hvad upplyst blifvit, numera med Kongl. Stats-kontorets öfriga tillhörigheter blifvit sammanblandade och icke kunna från dessa afskiljas, men finnas tillika med dem å särskild specifik förteckning uppförda. § 3. Någon erinran vid dessa räkenskaper har hos Revisorerne ej förekommit. C) A.\iesta Krono-inspektiou Dess räkenskap, som blifvit i Kongl. Kainmar-rätten granskad utan anmärkning, utvisar följande förhållande: Koppar. C:r. ft Ort. Balans från år 1857: Riksmynt. Kopparränta, enligt riks-statens förslagspris, 26,089: 6. Summa Credit. Någon anmärkning från Revisorernes sida har härvid icke förekommit Kongl. Mynt-verket. Dess räkenskap, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad med anmärkning, utvisar följande förhållande: Debet. Balans från år 1857: Kontanta tillgångar: Guld, dukater, i värde Silfver, i värde Banko-sedlar \ Behållning i metaller: Guld, i värde Silfver, i värde Koppar m. m., i värde Behållning af inventarier, ved och kol... Uppbörd: Silfver-tionde Myntskatt å guld och silfver Vinst å koppar-skiljemynts utmyntning. Stockprof å guld och silfver Diverse inkomster Leverering: Från Kongl. Stats-kontoret: Stats-anslag till Myntets drift Balans till år 1859: Balans från år 1857: Skuld till Rikets Ständers Bank för guld och silfver till utmynt ning 599,078: 59. Nybyggnader och reparationer . 10,851: 17. Deglar, ved, kol, smältförlust ra. Kontanta tillgångar: Guld, dukater, i' värde 2,377: 20.
Ofverlevereringar, skulder och återstående utgifter 1,654: 54. Kredit. Balans från år 1862: Ofverlevereringar, skulder och återstående utgifter 6,928: 38. > Utgifter : Levereringar: Till Kongl. Ränte-kammaren, Fångvårds-styrelsen och länens ränterier 30,789: 67. Balans till år 1864: Behållning af spanmål ... 96,064: 55. Fondens hufvudbok, som blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten med anmärkning, har icke föranledt till någon erinran hos Revisorerne. Den redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1862: Uppbörd: Räntemedel •••• 60: 93. Balatis till år 1864: Kredit. Balans från år 1862: Utgifter: Balans till år 1864: Summa 1,892,639: 98. — 27 — Jemlikt Kongl. Maj:ts särskilda nådiga bref, hafva under revisionsåret undsättningstiiedel till följande belopp blifvit utanordnade, nemligen: Utan återbetalnings skyldighet. Räntefria lån. Summa. Jönköpings län 1,200: — 12,000: — 13,200: — Malmöhus dito — 5,800: —» 5,800: — Elfsborgs dito 50,000: 50,000; —• Kopparbergs dito 2,000: — 6,000: — 8,000: — Wester-Norrlands dito 1,500: 1,500; — Jemtlands dito 500; 500: — Westerbottens dito 1,250: 1,250: — Norrbottens dito ... 32,000: 32,000: — Summa 88,450: — 23,800: — 112,250: — t Deremot balva nedanstående belopp utaf de till undsättningar mot återbetalningsskyldighet beviljade medel blifvit under revisionsåret af vederbörande återbetalda:
Då Skiftes-stadgan år 1827 först utkom innehöll 3 jj i dess 13:de kapitel, att de i byn qvarblifvande delegarne skulle i utflyttningskostnaden deltaga; men dä berörde lagrum, genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832, erhöll sin nuvarande lydelse, bortgick således begränsningen af berörda skyldighet till blott de i byn qvarblifvande, och utsträcktes denna skyldighet till alla qvarboende, hvilka skulle med de utflyttande deltaga i denna kostnad, ifrån hvilken således numera ingen till skifteslaget hörande är befriad. Man finnér häraf att lagstiftaren just velat förekomma hvarje annan tolkning af ifrågavarande lagrum, än den hvilken motionären nu ansett innebära en orättvisa; och giltig grund för denna lagstiftarens åtgärd är ej svär att finna. Den, hvilken förut pä egen bekostnad utflyttat sina åbyggnader, har väl ej företagit denna åtgärd, derest ej öfvervägande fördelar i annat afseende dertill manat, och dä han får behålla den boplats, han på eget bevåg utvalt, är det icke obilligt att han bidrager till utflyttningskostnaden för dem, hvilka för det helas fördel tvinga-, att underkasta sig med utflyttningen förknippade olägenheter och utgifter. Delar han åter jord med de öfriga, så bör han ej åtnjuta den fördel, som genom skiftet honom berndes, utan deltagande jemväl i de kostnader som dermed äro förenade; och dä ifrågavarande lagrum bjuder, att, vid utflyttningskostnadens fördelning mellan de qvarboende delegarne, skall fästas afseende jemväl å den nytta de af utflyttningen vinna, antingen genom ett större utrymme eller ett, beqvämare skifte, sä synes lagstiftaren hafva gjort allt hvad på honom berott till förekommande af den orättvisa, motionären nu trott ega rum. Utskottet hemställer alltså att motionen i denna del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Deremot har Soldaten lör denum* mer jag ej haft vacante, ej allenast depencerat värdet af desse 50 R:dr i orten, utan äfven användt all dess arbetsförmåga, dels vid sitt Torpställe och dels vid egendomen. När jag nu såsom en rättskaffens representant, fritt och utan förbehåll vördsamt fram* ställer mina tankar, åligger det mig, att med den kännedom jag äger om landats kraf och behof, utan anspråk på ofelbarhet, uppgifva de medel, hvarigenom, ej mindre den nu rå* dande förlägenheten kan athjelpas, roteringsskyldisiheten och öfrige onera med lätthet kun. na utgöras och allmän välmåga med mindre Den lo Febarurii, svårighet ernäs, än äfven idogheten uppmunt tras och arbetsfläien belönas. Sätten härtill äro: 1:0. Att Rustoch Rotehållare sjelfve få bekläda den Indeldta Soldaten rasd godt Svenskt vadmal, hvilket i orten kan tillverkas och på de i Rikets Städar varande färgerier beredas, och hvilket i styrka och godhet kan jemföras med det Svenska Commissklädet. Härigenom lindras Roteringsbördan, penningarne stadna inom landsorten och ladugärdskötseln samt lårafveln uppmuntras. 2:0 Allmänna MagazinsDirectionen har åcke efter min tanka gjort den nytta, som Riksens Ständer med inrättandet deraf åsyftat } om detta varit en följd af sjelfva inrättningens natur, förfelade föreskrifter, eiler någon verkelig försummelse å Directionens sida, blifver icke föremål för min granskning. Min enda önskan är, att om denna inrättning, emot förmodan, skulle under vissa former fortfara, MagazinsDirectionen då endast mätte få sig uppdragit befattningen med upphandling af den spmnemål, sorn erfordras för fästningarne och garnizonerne i Riket. 3:0.