Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De yngre skall dock tillhållas att hysa aktning för de äldres större kunskaper och mera stadgade seder. Lärare på vilken nivå som helst skall vinnlägga sig att ställa sig till efterrättelse för skollagens alla föreskrifter och uppfylla sitt ämbetes plikter. Eforus, som är högsta förman, skall de visa vördnad och i tjänsten ovillkorlig lydnad. Är någon missnöjd med Eforus klagar han hos kungen. Därnäst njuter rektor vederbörlig aktning och företräde och hans föreskrifter skall hörsammas. Är någon missnöjd med rektor klagar han hos Eforus. § 5 Flit, ihärdighet och självverksamhet övar läraren eleverna, genom att uppdra åt dem egna arbeten under stunder då de inte är skyldiga att lyssna till andras föreläsningar. Dess arbeten är överläsning av vissa stycken och skrivövningar. De skall vara avpassade efter ålder och den tid eleven har av ledighet och får inte inkräkta på hans behov av kroppsrörelser och lekar. De klassiska författare i vilket språk som helst, som är försedda med svenska översättningar får användas vid läxläsningen, men inte vid redovisningen. § 6 Läraren skall alltid framställa sin vetenskap eller språk på den nivån, att lärjungarna kan fatta den. Det är hans ansvar att eleverna når den färdighet som krävs i varje avdelning. Lämnad frihet från vissa lektioner, hastigare uppflyttningar är den ynglings uppmuntran, som genom snille eller ovanlig flit gör större framsteg än kamraterna. Läraren får dock inte till deras förmån bryta kedjan av den allmänna undervisningen. Läxor skall vara förklarade. Vid föreläsningarna skall läraren begagna alla hjälpmedel som kan främja elevernas inbillningskraft och befästa kunskaperna. Han skall varna eleven om han märker bristande uppmärksamhet och köld för undervisningen och om han inte åtlyds ge allvarligare bestraffning. Vid skrivövningar skall han se till att tystnad, stillhet och ordning råder så att full utveckling av den enskilda tankekraften tillåts. § 7 Vården av lärjungarnas hälsa och fysiska bildning ligger honom också om hjärtat. Han skall hålla dem till hälsosam snygghet, uppmuntra rörelse och avpassade kroppsövningar, inte klemas med, men se till att de inte skadas av luftstreckets hårhet. § 8 Vid de läroverk där duplikanter eller extra lärare finns har den ordinarie ansvaret och skall se till att duplikanterna använder samma metod som han själv. § 9 Vikarier och duplikanter äger samma rättigheter och skyldigheter som skolans ordinarie lärare, utom säte och stämma i kollegiet.
Men mitt öga skonade dem, att jag icke förderfvade eller platt förgjorde dem i öknene. Och jag sade till deras barn i öknene: I skolen icke lefva efter edra fäders bud, och icke hålla deras rätter, och icke orena eder uppå deras afgudar. Ty jag är Herren edar Gud; efter min bud skolen I lefva, och mina rätter skolen I hålla, och göra derefter; Och mina Sabbather skolen I helga, att de skola vara ett tecken emellan mig och eder, på det I veta skolen att jag, Herren, är edar Gud. Men barnen voro mig ock ohörsam, lefde icke efter min bud, höllo ock icke mina rätter, så att de gjorde derefter, genom hvilka menniskan lefver, den dem håller, och ohelgade mina Sabbather; då tänkte jag utgjuta mina grymhet öfver dem, och låta alla mina vrede gå öfver dem i öknene; Men jag vände mina hand, och lät det tillbaka, för mitt Namns skull, att det icke skulle ohelgadt varda för Hedningomen, för hvilkom jag dem utfört hade. Jag hof ock mina hand upp emot dem i öknene, att jag skulle förströ dem ibland Hedningarna, och förskingra dem i landen; Derföre, att de icke höllo min bud, och föraktade mina rätter, och ohelgade mina Sabbather, och sågo efter deras fäders afgudar. Derföre gaf jag dem den lära, som intet god är; och de rätter, uti hvilka de intet lif hafva kunna; Och förkastade dem med deras offer då de uppbrände i eld all förstföding; på det jag skulle bedröfva dem, och de lära skulle, att jag är Herren. Derföre tala, du menniskobarn, med Israels hus, och säg till dem: Detta säger Herren Herren: Edra fäder hafva ännu mer försmädat och trotsat mig. Ty då jag hade låtit dem komma in uti landet, öfver hvilket jag mina hand upphäfvit hade, att jag skulle det gifva dem; hvar de någorstäds sågo en hög backa, eller tjockqvistadt trä, der offrade de sitt offer, och båro dit sina obehageliga gåfvor, och rökte der sin söta rök, och utgöto der sitt drickoffer.
Begge hennes barn voro nu visserligen vuxna, men Joséphine ansåg sig ung ännu, och kunde icke förmås att tro, att icke hon, som för blott några få år sedan varit i stånd att väcka en så häftig kärlek — icke endast hos den unge general Bonaparte, men äfven hos Hoche och Caulaincourt — att icke hon var berättigad både att valsa och taga emot galanta tillnärmelser. Hon var visserligen nära fyrti år och började få anlag för fetma, men på afstånd och vid ljus tog hon sig ännu bedårande ut — med sina ömma, eldfulla ögon, sitt mörkt kastanjebruna hår och förtjusande leende. Hon klädde sig med smak och konverserade behagligt, om man än snart upptäckte, att hennes begåfning både var ytlig och tarflig. När hon bara lät bli att spela barnslig och trumpen, hvilket hade klädt henne som yngre, kunde hon ännu, när hon ville, vara ofantligt intagande. Soiréen i afton, hvilken hon hoppades skulle blifva inledningen till ett mera regelbundet återknutet umgänge, var skenbart improviserad. Madame Bonaparte hade om aftonen i operan bedt en del bekanta dricka té med sig — det brukade hon så ofta göra, men Förste Konsuln hade då alltid på förhand sagt henne, hvem som skulle bjudas. I afton trodde hon att kunna råda sig sjelf engång. Hon visste, att han ända från morgonen tidigt — Bourrienne underrättade henne nemligen om allt, hvad hon ville veta — varit upptagen af arbete och audienser, och att nu på eftermiddagen Berthier och Carnot blifvit kallade i anledning af ett bref från Masséna, hvilket hon beräknade skulle uppehålla honom öfver halfva natten, så att han ej tänkte på att lägga sig i hvad som föregick i huset. Hon började nemligen begripa, att han «lade sig i» allt. Hon hade på förhand gifvit tjenarne omfattande befallningar, liksom gästerna också på förhand fått en vink, och när hon efter operan kom hem med sina vänner, voro gemaken i rez-de-chausséen, der hon bodde (Marie-Antoinettes gamla våning) upplysta och téet serveradt. Gästerna voro uppsluppna och högst ogenerade.
SmåsedelsSkrifningen, om den af Bankens Tjenstemän å extra Stunder besörjde, m. m. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 214 — 217, bif. af Adeln, IX s 283, af PresteStåndet, ix s 287, af BorgareStåndet, ix s 291. Snöplogning, om förändrad reglering af; Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s 1236. Utskottens Utlåtande, Vll 1. s 206 — 209, bif. af Adeln, IX s 271, af BorgareStåndet, IX s 277, af BondeStåndet, IX s 280, af PresteStåndet, ix s 286. SockneStämmobeslut. Se Kronobetjenters skyldighet. 27S SockneStämmor och KyrkoRåd, rörande ändring i 6 §. af Kongl. Förordningen om; Motion, remitt. tili Ekon. Utskottet, II s 1269. Utskottets Utlåtande, Vill s 293 — 3o5, återremitt. af Adeln, jx s aSa, af BondeStåndct, ix s 257, af PresteStåndét, IX s 261. Ytterligare Utlåtande, Vill s 911 .-7-9.17, bil’, af BondeStåndct, IX s 533, afsk af , PresteStåndet, IX. s 53g , lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, ix s. 587. Underd. 44- SoldatTorp, on>; skyldigheten för Soldaten .alt underhålla; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1200.
71 af den emellan Kronan samt kyrkorna och presterskapet ifrågaställde öfverenskommelse, hvars afslutande dessutom beror af desse sistnämndes frivilliga medgifvande, mindre torde böra alses alt för Kronan bereda en ökad fördel, utan snarare att betrygga heminans-innehafvarne mot allt för boga och betungande afgifter, äfvensom att sätta dem i tillfälle att till hemmanen förvärfva jordegandeoch disposilions-rätt, har Utskottet trott sig böra uti den Kongl. Propositionens innehåll föreslå den förändring, att köpeskillingen för de kyrkohemman, som framdeles kunna lill skatte försäljas, och hvilken köpeskilling städse bör beräknas efter hemmanens äldre ränta, men icke efter den ökade afgäld, som genom arrende-conlract för vissa hemman nu är bestämd, må emellan Kronan samt kyrkorna och presterskapet fördelas i förhållande lill beloppet af de räntor, Kronan samt kyrkorna och presterskapet vid den lid, då skalteförsäljningen verks lii lies, af hemmanen åtnjuta.
Utdrag af Protocollek, hället HoS Högwdrdige Preste-Ständet den il September 1829. S. O. Uppä bervin gZerd hemställan blsöll Ttänbet att Riksens Hdglofl. Ständers Bewillnings, 622 Den 19 September Utskotts NU snart afgifwande Förslag till ns Bewill» nings-Förordnmg, mä sä fort flg göra lätcr ifrån trycket utgifwas; hwarom de öfrige Rcspective Ständcn samt Bewillnings-Utskottct genom Utdrag af Protocollct skut» le wdrdsgmt och Vänligen underrättas. Oc supra. IHx krotocoilo I. HlmcjUtst. Utdrag af Protocollct, hältet hos Hög» wördigc Prestc-Ständck den II Sep» tembcr 1809. S. D. Beflöts, att Kongl. Majus nu upläffe nädiga propofltion af dcn 7 dennes, angående ätskillige af allmänna Magazins-Oircctioncn upgifne behof och omständigheter m. m. skulle sä wäl till Stats - som Deskvärs - och Economie-Utskotten remitteras; af hwil, ket beslut de Rcspective Mcd-Ständen samt wälbemälte Utskott genom Protocolls-Utdrag skulle del erhälla. Vt tuprs. Lx krotocollo Utdrag af Protocollct, hältet hos Hög» wördige Preste.Stänbtt den iz Sep» tember 1829. S. O. Sedan Riksens Högloft. Ständers Allmänna BestvärS - och Economir-Utskott uti betänkande
Derefter hafva Rikets år 1823 församlade Ständer, uti förnyad underdånig skrifvelse i ämnet, förklarat, huruledes, efter deras åsigt, billighet och rättvisa fordrade, att ortens lidande, genom roterings-besvärets ojemna fördelning och saknaden af det för mer än ett halft århundrade sedan lofvade biträde af i senare tider skattlagde lägenheter, icke borde ökas genom den begärda jemkningens uppskjutande och det ifrågavarande biträdets inskränkning, hvadan alltså Rikets Ständer, under åberopande af fjerde punkten i >767 års Roterings-verk och 1801 års Kongl. Resolution, i underdånighet yrkade, att icke blott någon viss del af de sedan 1765 skattlagde nybyggen, utan alt alla sådana utan undantag finge till ordinarie roteringens förstärkning användas; varande, Bihang till R. St. IO Kongl. Maj ds Näiliga Skrifvelse No 22. efter Ständernes tanka, ali undersökning om rotarnes behof af understöd från nyhemman öfverflödig, och jemkningens uppehåll af framdeles skeende skattläggning å oskattlagda lägenheter icke heller af nöden, då Ständernes önskan icke var annan än alt tillvägabringa anslag till rotarnes understöd af de nyhemman, hvilkas frihels-år gått till ända och redan blifvit skattlagde. Rikets Ständer anhöllo derföre ytterligare örn jemkningens skyndsamma verkställande, enligt de uti deras underdåniga skrifvelse af år 181S upptagne grunder, dock så, att de gamla hemmanens deltagande i roteringen måtte bestämmas, icke efter skattetalet eller i förhållande lill räntan, utan i nion af hvarje hemmans, genom behörig u idersökning, utrönta godhet och förmoner, äfvensom att i senare tider upptagne nyhemman och lägenheter, hvilkas frihels-år icke tilländagått, måtte provisoriskt fördelas på gamla Roteringen, för alt, i den mon de varda skattlagde, i nämnde Rotering ingå, samt att Roterings-Commissionen måtte erhålla lika sammansättning med Extra Roleri ngs-Comi lee rnes.
» Densamme, om upprättande af lägre elementarläroverk för flickor. 18. » Biskop Annerstedt, om riksdagskostnadernas bestridande af Rikets Stän ders Riksgälds-kontor. 19. » Doktor Rundgren, motion, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, så vidt den afser s. k. extra statsregleringen endast för år 1867. 20. » Kyrkoherden Ekelundh, om utvidgning af Hudiksvalls högre elementar läroverk till fullständigt äfven på den klassiska bildningslinien. 21. » Kontraktsprosten Palmlund, om ändring i 1 och 2 §§ i Kongl. För ordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för försäljning af bränvin. 22. » Professor Ribbing, om åtgärders vidtagande för beredande af emeriti löner åt ålderstigne och otjenstbare prestmän. 23. » Densamme, om vissa ändringar vid de för prester föreskrifna examina och lärdomsprof. 24. Densamme, om rättighet för röstegande i konsistoriela pastorater och sacellanier att kalla fjerde profpredikant och sättet derför. 25. » Densamme, om åtgärders vidtagande för förändring i sockenregle ringen. 26. » Densamme, om upphörande af s. k. prebendepastorater. 27. » Doktor Petrelli, om beviljande af ett årligt anslag af 30,000 R:dr för att användas till vård och undervisning af elever vid mindre skolor för döfstumma. I Förteckning å Motioner hos Preste-Ståndet. 3 28. Af Doktor Säve, om afgifvande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, om nedsättande af en komité för revision och omarbetning af 1686 års kyrkolag. 29. Densamme, om ändring i föreskriften rörande tiden för barnaqvinnors kyrkogång. 30. » Hofpredikanten Wahrenberg, om Enköpings treklassiga elementarläro verks utvidgning till femklassigt. 31. »
Banco för hvarje Tunna Stenkol, som från Höganäs kan försäljas tiliineller utrikes ort och alltså bevisligen från Verket afsändas; Börande dock desse prsemier äfven gå i betalning å den återstod af det lyftade årsbidraget, som kan uppkomma efter nyssberörde afräkning, tills hela summan af 5l,ooo R:dr är liqviderad; Och kan Utskotter. för öfrigt icke tillstyrka beviljande af de till Borrningsförsök dessutom begärde 3,ooo R:dr årligen, utan blifva sålunda desse prsemier allt det understöd Bolaget af Staten må påräkna; hvilka prsemier, såsom tillförene, komma att utgå directe från Tull-Verket, som åligger Controllen på afsättningen af Stenkolen: hvilket allt vördsamt liemställes till Riksens 1O7G Stals-Utskottets B ettinkan den, Högloft. Ständers bepröfvande. Stockholn^ den 27 Junii 1823. Utlåtande i anledning af Kongl, Majits Nådiga proposition, om en årlig Pension till f. d. LandsHöfdingen m. m. Hans Järta Under den 25:te sistl. Januarii liar Kongl. Majist till Riksens Ständers Statsutskott täckts aflåta följande Nådiga proposition, om en årlig Pensions anvisande åt f. d. Landshöfdingen Hans Järta; !’Da Kongl. Majit på derom gjord underdånig ansökning, beviljade Landshöfdingen i Stora Kopparbergs Län, Hans Järta, Nådigt afsked från detta Ämbete, fann Kongl. Majit tillika i Nåder godt att, med afseende på så väl den verksamma del Lanhöfdingen Järta egt i utarbetandet af Rikets nu gällande grundlagar, sorn hans i öfrigt utmärkta förtjenster mot Kongl. Majit oell Fäderneslandet försäkra honom en årlig Pensioii af Två Tusende Riksdaler, att till en början lör nästlidna Stats-Utskottets Betänkanden. 1677 ars 3:dje och 4:de Qvartal utgå af Extra Utgifts-medlen. Landshöfding
Medan Ivanoff skref och förseglade en rapport, skref Feodor några rader till dig; att du finner dem inneslutna i min mans bref, var min egennyttiga önskan. Jag ville du först skulle läsa ofvanstående. Lägg nu bort mitt bref på en stund för att läsa hvad kärleken dikterar. Att minne, kärlek, saknad, längtan och hopp uttalade sig i dessa rader, derpå behöfver ingen tvifla, fastän vi icke anföra dem, utan endast det i största hast skrifna slutet, som medförde en sorglig nyhet. «Jag har lidit en oersättlig förlust. Schalinsky, min ädle, trogne vän, är icke mer!! Han föll som en hjelte vid Nikopolis, betäckt af blessurer. Jag fick dock emottaga hans sista suck! Seende min djupa smärta, tröstade han mig med namnet Leonna! Det var hans sista ord!» «Gråt älskade Leonna! Han var värd dina tårar. Icke blott ¯jag¯, utan ¯verlden¯ förlorade i honom mycket: med sitt ljusa hufvud, sitt ädla hjerta, sitt fasta mod, hade han blifvit en heder för sin nation och sin samtid.» «Således skall ingen glädje vara ren och oblandad här i lifvet,» suckade Leonna. Som Feodors vän hade Schalinsky haft värde i hennes ögon, äfvensom för sin egen personlighet; det gjorde henne ondt, att icke mera få se, eller åtminstone höra talas, om den alltid glada, trefliga, unga mannen. Hon hade ej minsta aning om huru djupt han burit hennes bild i sitt hjerta, att hennes namn uttaladt i dödsstunden var den renaste, trognaste kärlek, som klappat i en ung mans hjerta, samt en uppmaning till Feodor att göra henne lycklig. Obekant med kärleken, trodde han i början af deras bekantskap, att det var deltagande i vännens lycka som drog honom till Leonna, men då hon misskändes och åsidosattes af denna, lärde förtrytsamheten Schalinsky, huru dyrbar hon var för honom sjelf. Afskedet upplyste honom fullkomligt, men han hade kraft att dölja det och att arbeta för vännens lycka. Först efter några år upptäckte Feodor detta.
R:dr; så och enär endast den del af berörde skuld, hvilken utgöres af utelöpande sedlar kan utöfva ett menligt inflytande på Bankens förmåga i omförmäldta hänseende, har Utskottet bordt upplysa, att det med säkerhet får antagas, att obegagnade andelar af kreditiver under alla tider på året uppgå, Riksgälds-kontorets oberäknadt, till omkring . 1,000,000. alt de på räkningar i Depositions-Afdelningen inneslående medel aldrig understiga . 2,000,000. samt att ibland de af Utskottet föreslagne tillökningar i laneoch kreditiv-fonderna äro flere hvilka efter all sannolikhet icke blifva i deras helhet anlitade, såsom dem för lånen på rörlig pant och till kreditiver för Fahlu Bergslag och Hypotheks-Föreningar eller PrivatBanker, utan i allmänhet komma att förete ett öfverskott af omkring ... Det belopp af den beräknade sedelstocken, som kunde till cirkulerande sedlar förvandlas, skulle följaktligen icke, på grund af Bankens Laneoch Kreditiv-rörelse, uppstiga till högre summa än 17,400,000 R:dr Banko; och för denna skulle Banken, under förutsättning, att Diskontrörelsen till Riksgälds-Kontoret öfverflyttas, ega uti räntebärande, lätt realisabla papper 14,000,000. Då nu härtill kommer, att, om än konjunkturen är i högsta grad missgynnande, åtminstone 3,400,000. 17,400,000. af de utelöpande sedia ine å högre valeurer, eller från och med 10 R:dr, bibehålla sig i allmänna rörelsen; så och enär Banken genom låneoch krediti v-rörelsen har goda fordrings-documenter till ungefär sistnämnde sammanräknade summa, torde någon farhåga för Bankens förmåga alt uppehålla myntvärdet icke böra uppstå; och Utskottet tvekar således icke, att förklara 42:o Banco-UIskottets Betänkande, N:o 29. 57 42:o. det något stadgande om ett visst förhållande emellan metallisk kassa och sedelstock för framtiden icke erfordras.
Hrr, att jag skall ingå i några dataljer i detta ämne: jag vill blott hålla mig till sådana större detaljer, som icke erfordra annat än måttligt förstånd för att begripa, och i sådant afseende får jag bekänna att jag, såsom Svensk, skulle anse gärdet upgifvit, derest man skulle befästa Stockholm; ty om man inpreglar den idöen hos Svenskarne, att Stockholm blifvit befästad! för att skydda Sverige, så skulle man, om Slockholm blefve intaget, ropa: »nu äro vi förlorade!» Gr. Anckarsvärd har genom sin plan sökt undanrödja en sådan impression, och jag är honom tacksam derföre, att han visat, det fäderneslandets välfärd icke beror på Stockholm. Häraf hoppas jag, alt man icke 202 Den 28 Januari f. m. dräger den slutsats, att jag förbiser hvad som bör göras för rikets säkerhet; ty detta är något helt annat. Hvad nu Hr Nordenfelts yttrande beträffar, sä rörde det sig egentligen omkring Indeln:sverket, och det är långt ifrån mig att, då flere andra talare redan yttrat sig i detta ämne, derom vilja säga allt hvad som mot hans yttrande kan sägas. Jag vill endast visa, det jag med upmärksamhet afhört Hr Nordenfelt, dä jag säger, att han indelade sitt försvar för Indelmsverkel i tre liufvudmomenter. Det första kunna vi förbigå ty deri var han ense med Gr. Anckarsvärd som icke egentligen begärt, att soldatesken skall försvinna såsom bosatta på rotar och rusthåll. Men i afseende på andra argumentet eller nyttan deraf att befälet bade boställen på landet, nödgas jag säga. att Hr Nordenfelts bevisning var allt annat än logisk. Han tog sig sjelf t. ex., såsom den der satt 2:ne boställen i godt stånd. Nå väl, i fall frågan gähle att fä ett sätt hvarigenom boställen kunde bli på bästa sätt odlade och uparbetade, så vore den Iemnade bevisningen likväl bekräftad med det stora felet att draga slutsatser från enstaka fall till det hela, eller allmänna. Jag tror, att det är notoriskt, att boställena i allmänhet skötas sämre, än annan jord.
På sådan grund tillstyrka Riksens Ständer i underdånighet, det Innevånarne i Blekinge och Skäne ma blifva tillåtet, att från alla inlastningsplatser i förstnämnde Provins obehindradt fä, de förre utföra, och de sednare afhämta ofvan omförmälte träd varor, samt dem till utlossningsplatser i Skane transportera; äfvensom att samma Seglation»-ftihet måtte utsträckas till utförseln af Spannmål ifrån Skåne; och öfverlemna Riksens Ständer tillika i underdånighet till Eders Kongl. Mai:t, att i Nåder förordna om det reglementariska, sorn dervid bör iakttagas, på sätt behofvet och omständigheterna kunna fordra, men att likväl dervid en sådan lätthet, som förberördt, är, till förpassningars erhållande, varder vederbörande beredd och förunnad; hvilket allt Riksens Ständer härmed få till Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna. Riksens Ständer framhärda med djup unr dersStlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! « Eders Kongl. Maj.ts underdånlgste, tropligtigste tjenare och undersåter VI Den 3 Juli. På Riddersk. och Adelns Pä Prest-Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar H. N. Schwan Lars Olsson li. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst hos Samteliga Rifcs-Stånden den z Juli. Stormägtigste Allernådlgste Konung!
Denna anmärkning försvagar likväl icke hvad kommissionen med det anförda velat bevisa, nemligen sannolikheten af, att försäkran om befrielse från straff för oloflig bränvinsbränning, begången med dessa redskap, skall förmå största delen af ägarne att framtaga desamma till inlösning. Kommissionen har vid befriandet från straff för olaglig bränvinsbränning, begången före den nya lagens trädande i kraft, fogat det vilkor, att en sådan förseelse icke får vara åtalad dessförinnan. Då det emellertid följer af lagens försäkran om sådan be-, frielse från straff för förseelser, begångna innan lagens publicerande, att en dylik icke kan åtalas innan det visar sig, huruvida påbudet om apparaternas inlem - Norska Regeringens underd. Utlåtande. 97 naiide till inlösning blifvit efterkommet, således sedan lagen trädt i kraft och verkan, så anser departementet, att detta stadgande bör utgå. Såväl derföre, att det väsendlligaste kan anses vara uppnådt genom att få de små pannorna indragna, som emedan det skulle vara lika omöjligt att gifva en fullständig förklaring öfver hvad som bör förstås med hattar eller bröst, som med panna, tror departementet att inlösningen icke bör tillika omfatta hattarne, hvaraf endast minsta delen är stämplad, eftersom endast de som varit i bruk efter ^8 i2 blifvit försedda med stämpel, på grund af det bemälte år fattade beslut, att hattarne skulle inberäknas uti apparaternas skattskyldiga rymdinnehåll, hvilket förr ej varit fallet. Härtill kommer, att derest hattarne skulle blifva föremål för inlösen, borde detsamma äfven äga rum för kylslangorna, utan hvilka bränvinsbränning ej går för sig, när deremot hattarne icke äro några oumbärliga redskap i detta afseende. Men i sådant fall förmodar departementet att inlösningskostnaden blifver allt för betydlig. Departementet är ense med kommissionen deruti, att det för kontrollens skull är ändamålsenligt, att ett stadgande göres, att så väl pannor af 10ö potter till öfversta randen och deröfver, som de öfriga delarne af en bränvinsapparat, böra anmälas hos vederbörande offentliga tjensteman.