Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda hållas marknader i flere af de större socknarne af Norra Ångermanland en å tvänne gånger om året, — de större handelsmännen blifva af Pröfnings-Komilen ihågkomne med bevillning, — allvarlig uppmärksamhet har börjat fästas på TjenstehjonsStadgans efterlefnad, — och sednast har, lill följd af Eders Kongl. Maj:ts genom Kongl. Kungörelsen den 6 October 1842 medelade bifall till LänsStyrelsens hemställan, under innevarande år köpingen Örnsköldsvik ungefär i midten af fögderiet uppstått. I denna köping, anlagd på eli af Kronan inköpt | mantal i Norrlungångers by af Själevads socken invid en segelbar fjärd af Bottniska viken, samt lydande under Länsstyrelsen samt Kronobetjening 51 gen i orten i afseende på ordnings-, polisoch ekonomi-mål, under Själevads Häradsrätt i rätlegångsärender samt, hvad Kyrkoväsende! angår, till Själevads pastorat, hafva intill årets slut 12 personer, deraf 6 handlande och 6 handtverkare, erhållit rättighet till inflyttning, deraf en del redan å stället uppfört byggnader och börjat sin rörelse. Elt verksamt medel till utrotande af allmogens handel med köpmannavaror skulle måhända vara alt vaka öfver ulkräfvandet af det ansvar, allmänna Lagen för idkandet af landthandel bestämmer; men då denna rörelse, på sätt jag haft Nåden anföra, är mera allmän inom orten, så att följderna af lagtillämpningen skulle förstöra välståndet inom en mängd familjer, och det under alla förhållanden och särdeles då lagöfverträdelser, såsom här, nära nog blifvit landssed, är för känslan motbjudande alt strängt beifra konventionella lagbrott, har jag ansett mig böra för ändamålets vinnande försöka fredliga medel, innan strängare åtgärder förorclnas.
Majit för delta ändamål nu föreslagna summa icke kan anses för den kommande liden vara för högt beräknad, hafva Rikets Ständer dets, för fortsatt tillämpning af ofvannämnda förhöjda pensionsslater, för åren 1864, 1865 och 1866, å Riksgälds kontoret anvisat ett årligt kreditiv af 150,000 Ridr, att, i män af behof, användas till betäckande af den skilnad, som för arméens pensionskassa under berörda år kan uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, och hvilket kreditiv bör, på sätt E. K. Majit begärt, till Direktionen öfver nämnda kassa utbetalas sålunda, alt hälften deraf ulgifves den 1 April och den andra hälften den 1 Oktober hvarje år, med förbindelse för Direktionen att, vid reqvirerande af första balfårets belopp, med alslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift; — hvarjemte på Direktionen må ankomma, att, derest för något af ifrågavarande år kreditivet skulle befinnas vara för det alsedda ändamålet otillräckligt, före nästkommande riksmöte lill E. K. Majit afgifva den underdåniga framställning, som kan af omständigheterna påkallas; dels ock likaledes för år 1863 å Riksgälds-kontoret såsom fyllnadskreditiv anvisat ett belopp af 50,000 Ridr, för alt dermed betäcka den brist, som för pensionskassan möjligen kan uppkomma i den kreditivsumma af 100,000 Ridr, hvilken Rikets sednast församlade Ständer för enahanda ändamål beviljat till utgående under sagde år. Sedan, i enlighet med hvad Rikets sednaste församlade Ständer bestämt, Direktionen öfver arméens pensionskassa hos E. K. Majit i underdånighet anmält, dels att, jemlikt upprätladt bokslut för år 1862 öfver det af Rikets Ständer beviljade kreditiv för fortsatt tillämpning af ofvannämnda pensionsstaler, utgifterna öfversligit anslaget med 4,543 Ridr 84 öre, dels ock alt den af E. K.
Huru vacker är ej denna inledningssång, hur förtjusande enkel dess form, trots förekomsten af sådana ord som » änglaflicka »! Och huru väl visar sig ej skalden känna till föremålen för sin sång, kvinnorna! Han har fattat ungmöns eviga längtan efter nå- gon att älska, han har sett allt det ljufva i hennes sinne, och han stannar beundrande, när » Mamma sjunger och barnet lyss. » I den vackraste af sina visor sjunger han: » Unga flicka, i din vår, bind dig myrtenkransen, dansa medan du det får, snart är du ur dansen. Snart en herre återstår af den slaf, som smilar. Barnet gråter, vaggan går, och klaveret hvilar. Rosorna i hymens bädd taggar ha som sticka. Värre dock att, tvär och hädd, gråna bort som flicka. » Det är ej en mans råd till en kvinna, det är uttryck för hvad en kvinna känner och tänker i egen sak. Och hade ej Franzéns sånger om och till kvinnorna kunnat förvärfva honom deras hjärtan, skulle han dock vunnit dem genom sina skildringar, af de små och deras tankar och tycken. När han t. ex. i dikten De moderlösa låter » den yngsta », » den näst yngsta » och » den äldsta » samtala vid det kalla stoftet af den döda modern, är hvarje ord ett rörande uttryck för deras sätt att se och tänka. Först och främst är dock Franzén kvinnornas skald, till dem återkommer han i de flesta af sina sånger; till och med i hans första och oskyldiga dryckesvisor insmyger sig ibland en tanke på någon Selma eller Fanny. Och man får aldrig anledning tro att hans — skaldens — kvinnohängifvenhet blott är den konstgjorda källan till en bullrande ordström; hans dyrkan af kvinnorna är ett med det oskuldsfulla och innerliga i hans natur. Därför hafva de nordiska kvinnorna orsak att med tacksamhet minnas den sångare, som för ett hälft sekel sedan slöt sina dagar i Säbrå biskopsgård. * Från Iduns läsekrets. Från » en ö d e m a r k s b o », en af våra kära läsarinnor långt upp i Finland, erhöllo vi nyss ett hjärtligt bref, som lifligt gladt oss och för hvilket vi uppriktigt tacka. Måhända ett litet utdrag ur detsamma kan intressera äfven andra Iduns läsarinnor.
Det skulle vara mig en stor fägnad, om, såsom Gr. v. Fersen förmodat, Svenska brännvinet kunde ingå i verldshandel; men då man söker alt uppdrifva beskattningen, då man söker att fördyra brännvinet för att hindra förbrukningen och derigenom bereder ett högre brännvinspris, än hos våra grannar, tror jag ej, att man kan undersälja dem. Våra grannar i Norrige skola benäget biträda oss med att lemna varan för godt pris, och måhända skall äfven brännvin inkomma från Danmark, sorn har en god utgångsort i Bornholm. Hvad frihet i näringar angår, yrkar jag den. Vid 1823 års riksdag var jag den, som yrkade tillåtelse att begagna apparaterna. På samma sätt vid 1828 års riksdag, och jag hadd ej ändrat min öfvertygelse i denna del; men då opinioner inom Utsk:n yttrade sig emot denna åsigt, ansåg jag ej tillständigt att bestrida den rådande meningen. Jag har önskat, att åtminstone den frihet, som nu finnes, ej måtte blifva inskränkt. Man säger, att man ej vill förstöra busbehofsbränningen. Ja! det säger man i memorialen; men utom Ståndens samlingsrum säger man, att man skall beträda en bana, genom hvilken man förstör husbehofsbränning^!. Jag tror, att det förderfligaste, man kan göra i oeconomiska författningar, är att göra lagbud, sorn ovilkorligen skola föranleda deras brytande. Bland sådana anser jag de nu föreslagna. De skulle gifva anledning för allmogen att afsäga sig bränningsrättigheten, men ändå bränna i smyg, och för våra grannar i Norrige att påföra oss brännvin; ty de lära ej åtaga sig en sådan bevillning, som hindrar dem att sälja för godt pris. Följden skulle då väl blifva, att kronobetjeningen skulle försegla pannorna, men ej att man lät bli att bränna. Dermed går så till, att somliga lemna fram sina pannor till försegling; men en panna i byn blir oförseglad. I mitt grannskap hände det, att två läto försegla sina pannor, men ej dea tredje, och med denna brändes friskt. Jag vet äfven, att sedan R.
St:s und. önskan och åsigt, om R. St. önska, att den ifrågavar. pröfningeti skall verkställas af en eller liera personer. I andra länder, som äga en fullkomligen utvecklad minister-styrelse, profves dylika frågor af en bureau, sammansatt af flera personer. Af Utskts betänk, kan man ingalunda se, huru Utsk. tänkt sig detta förhållande. Om man kan frångå den grundsatsen att flere personer böra verkställa pröfningen, så vore det väl; möjligen kunde denna pröfning ske åfelt under ministern för Civil-departemcntet stående contor. Men vigtigt är det att Utsk. bestämde sig sjelft, på det Ständerne måtte bestämma sig sjelfva, huruvida dessa ärender skola pröfvas af en eller af flera personer. Hvad jag anfört, hindrar ingalunda att collegium kan upphöra, utan afser blott att man skall besluta , huruvida man vill hafva en collegialeller ministeriel behandling af ärendena, emedan det måste vara vigtigt för K. M. att veta hvad R. St. i detta fall önska. Frih. Cederström: Frih. Hamilton har yttrat, att göromål, som nu åligga Bergs-colhm, kunna öfverflyttas på Kammar-colbm. Deruti har Frih:n rätt, såvida nemi. Kammar-co!l:m jemväl komme att bestå af bergsråd; men jag hemställer, om ändamålet dermed är vunnet. Då man genom ett embetsverk? upplösning vill simplifiera ärendenas gång, bör man på förhand göra sig reda , huru det efter embetsverkets upplösning kommer att se ut. Jag instämmer visserligen med Utsk. deruti, att jag anser Beigs-col l:m kunna upphöra; men dertill erfordras en förändrad organisation i och för behandling af alla de ärenden, sornnu tillhöra detta embetsverk, och förändring i den lagstiftning, som för dessa ärenders behandling är gällande, så väl i afseende på grufvedriften och grufvebrytningar, som äfven hvad angår recognitions-skogarna m. m. Det är angeläget, att, om R. St. hos Iv. M. i und. anhålla om indragning af ett colbm, R.
Jag måste således beklaga, ali de upplys - Den ly September f. m. 48i lysningar, som den värde talaren afgifvit, icke kommit StatsUtsk tillhanda vid remissen af K. M:s nåd. propos. i ämnet; ty då hade StatsUlsk. haft den ena aucloriteten att sätta emot den andra, och då hade lllskts utlåt, rörtde denna detaljfråga tvifvelsutan blifvit annorlunda än hvad som ägt rum. Det skäl, hvarpå StatsUtsk. grundat sin framställning, har för mig varit så öfvei tygande, att jag, ulan afseende på de af den siste värde talaren anförda bevekelsegrunder, hvilka föranledt honom alt tillstyrka anslagets beviljande, oansedt han ansttt detsamma i och för det dermed afsedda ändamålet obehöfligt, i sjelfva saken instämmer med honom och anhåller om Hr Frih. o. Landlmts propos. lill bifall å Utskts förslag i denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Orsaken, hvarför jag icke yttrade dessa anmärkn:r, då frågan första gången förekom, var dels den, alt jag kände ett visst obehag såsom f. d. chef för Eclesiastik-expeöitionen alt yttra mig på ett sätt, som kunde tydas såsom vrånghet, och dels att jag var så öfvertygad det StatsUtsk. skulle säga nej till Konungens propos., att någon anmärkt!, icke behÖfdes mot anslagets beviljande. Jag har likväl icke på mitt samvete att hafva tegat för hinge härmed; ty då en medlem af detta Stånd, hvilken då tillika var ledamot af StatsUtsk., för mig berättade alt det tillstyrkt denna del af K. M:s nåd. propos., så sade jag honom genast hvad jag nu sagt R. o. Ad. Förslaget i 3:dje punkten bifölls. 4:de punkten. Bifölls. 5:te punken. Hr af Wingård, Joli., hade inlemnat ett så lydande anförande: Ehuru Gr. Horn och Frih.
Nedsättning af de för Arrendatorer till vinnande af valrätt uppgifne, samt af intet Riks-Stånd klandrade vilkor, i afseende så väl på tiden, som blifvit förminskad från Tio till Fem år (se förändr. val-lagens t §. 3 mom.), som ock sjelfva egendomsvärdet, då nu föreslås (3 2 §. 3 morn.), alt de, som legt jord eller bergsbruk af 1000 R:drs uppskattningsvärde, skola ega att i Riksdagsmannaval deltaga. 4:o 2 §. Medgifvandet att rösträtt, som tillhör en person inom ser skilda, huru som helst aflägsna, valdistrict må af denne utöfvas på ett enda ställe sammanräknad (se § 3): — en ny tredje mening, som går på sidan både om Utskottets förut afgifna förslag, och Bonde-Ståndets yrkande, att högsta röstetalet, som någon valberättigad eger beräkna, må blifva Sex roster, samt valrätt endast å skattskrifningsorten utöfvas. 5:o § g. Ett fullkomligt afskiljaijde af stad och landsbygd —■ för att icke nämna af större köpingar med 5io och mindre köpingar med 4go invånare — så att för stadsoch landt-boar inga samfälda valdistrict må bildas. Det var emot denna, färe all annan ifrågakomna och bifallna, synnerligen märklga förändring, gom jag fann mig i serdeles måtto förpligtad höja min röst, skärpt ända till vägran att deltaga i en votering, hvilken skulle efter min åsigt komma att afgöra, huruvida Grundlagen borde efterlefvas, eller icke, alldenstund ofvanberörde förändring icke för mig framställde sig inledd af något Stånds yttrade gemensamma tanka, än mindre deruppå grundad, samt jag dessutom ansåg> och ännu fortfarande anser, att derigenom i sjelfva verket upprefs den grundsats af samfälda val, sorn blifvit i Memorialet N:o 33 framställd, af Bonde-Ståndet godkänd och af Förstärkta Constitutions-Utskottet antagen (ye Memorialet N:o 67, med dertill hörande rättelser).
4688) E I handeln ha förut ej förekommit jakttyg, som lämpat sig för svenskt klimat. På begäran af mänga spoitmän och jägare ha vi nu, efter deras råd och anvisningar tillverkat ett tyg, som man anser motsvara anspråken. öfver hela f ö r militärer. Svar Sedan vi kunnig i stenograf! och maskinskrifning, får genast anställning på kontor i Stockholm. Språkkunskaper företräde. Svar till » Bankman 99 », Iduns byrå, Stockholm. (671) tagit kännedom om i utlandet förekommande modeller ha vi, efter samråd med ÖR LÄRARINNOR, Hushållsbiträden för saken intresserade militärer konstruoch Barnfröknar finnas ett flertal goda erat en själfständig modell, som erkänts platser att söka å Norra Inackord.-Byrån, som fullgod, och tillverka sofsäckarne Mäster Samuelsg. (670) 4) V a d m a l, detta svenskullsvadmal är till af tyg, som fullt motsvarar anspråken arbetskläder det mest hållbara, man kan åstadkomma. 1 ett nordiskt klimat. N ANSPRÅKSLÖS FLICKA, barnkär, snäll och ord., som vill vara husm. till verklig hjälp med barnen och hush., erh. plats i enkel fam. på landet. Svar t. » H.&gt;, Segerstad, Värml. (677) Allmänheten har synbarligen icke en aning om, huru allmänt och i hvilka mäng der arsenik förekommer i garn, stickade varor, schalar, filtar och tyger. Och dock är ett ETT HEM på landet önskas genast en faktum, att det mesta sefiroch kamgarn (det må nu kallas industrigarn eller något anbildad tyska för att några timmar dagnat) liksom stora grupper af råvaror, som användas i ylleindustrien, äro i hög grad arsenikhaltiga, ja i så hög grad, att de enligt svensk lag äro i handeln förbjudna. Och därtill ligen sysselsätta mindre barn, samt för öfanvändes kemikalier och färger, som än mer öka arsenikmängden. rigt vara behjälplig med inom hemmet föreBland varor, som ofta äro i hög grad ansenikhaltiga, märkas sängoch resfiltar — fallande arbeten. Svar till Fru Trozelli, och just bär är ju arseniken mest farlig. Björnsnäs, Aby station.
Vid 1858 års ingång var trafiken å denna stambana utsträckt till V årgårda, 6,23 mil från Götheborg, och den 5:te Oktober samma år förlängdes den vidare till b alköping. Under Januari månad 1858 afgingo bantåg endast Onsdagar, Thorsdagar och Lördagar; under Februari, Mars och April alla dagar, utom Söndagar, och från den l:ste Maj till årets slut alla dagar i veckan. Trafikdagarnes antal var således 335. Under dessa dagar algingo sammanlagdt 1,401 trafiktåg, dels emellan Götheborg och Jonsered, dels emellan Götheborg och Alingsås samt emellan Götheborg och Wårgårda, dels slutligen emellan Götheborg och Falköping. Dessa tåg tillryggalade en sammanräknad våglängd af 9,260 mil (tågmil). Den bilagda tabellen Litt. A utvisar i detalj inkomsterna för hvarje månad, och tabellen Litt. B totalinkomsterna för trafiken emellan de särskilda stationerna. Bilaga, Litt A, tillhörande sid. 136. Trafik-sammandrag, månadsvis, för år 1858. Vestra stambanan. PassagerareAfgift. Summa. Åkdon, hästar, hundar. Gods. Summa biljetter. Tillskott. Öfvervigt å Summa PassagerareAntal 1 Vigt Afgift. Extra. Summa Godstrafik. Passagerareoch GodsMånad. lrsta kl. 2:dra kl. 3:dje kl. Irsta kl. 2:dra kl. 3:dje kl. Antal. biljetter. Afgift. bagage. trafik. Åkdon. Hästar. Hulldin Afgift o , Styck. Afgift. Sk®. LS.J ®. trafik. Returbiljetter 417 1 4,315 __ | • i — 4,732 Tillkommer: hyra %r rum af Diligens-bolaget samt för restaurationslokalen i Alingsås 112 50 Summa S:m antal biljetter i : 4,421' 34,898! j I j j | — 138,565 L Summa Summarum Runt 229,991 84 Anmärkning:
Sa ofullkomlig den kännedom än är, som jag om Contoiret hitintills hunnit taga, är den likwal tillräckelig att förmå mig pä det högsta afräda att Bokfluis Comoirets Utrikes-Deparkement, och alla dermed gemenstap ägande befaltuingar, stiljes frän Fullmagtiges omedelbara styrelse. Och der är med »varmaste nit jag anhäller att om Högloft. Statsutskottets Förslag icke skulle i har äberopade afse. ende förkastas, detsamma äkminstone icke mätte antagas utan att Fullmagtige förut blifwit hörde. Mitt swar ä den andra frägan: blir det rädligt att förändra en method som gifwit ett förmånligt resultat för att i det högsta nunna samma fördel af en nyhet, hwilkenS lyckliga effert är förmckad, men utan i2y2 Den 26 Zebruarli ulan erfarenhet icke kan wara gifwen? föijer tydeligen af hwad jag redan haft äran anföra. Högloft. Ridderstapet och Adeln stadnade saker, lizen i ett nekande beslut om mine tankar kunna winna Högloft. Ständers uplyste bifall. Dä Högloft. Scats-Utststtet medgifwit, att Fullmägtige böra bibehällas wid Ofwerstyrelsen af alla göromål innom Riksgälds Conloiret lärer ingen misstyda mitt anföranoe ttll böjelse, att hindra en minstning af Fullmagtiges inflytelse. Och om Fullmäglige till Werkets stada icke wilja undandraga sig någon möda, nägon ansvarighet, torde sädant wara en pligt, hwarigenom det smickrande förtroende de af sine Principaler fatt emottaga ensamt kan rättfärdigas. Sä högeligen Riksgälds Contoiret stall önsta att aga, och beflita sig att förtjena, li^a allmänt anseende, lika stadgad Credit, som Högloft.
Vidkommande de hårda beskyllningar StatsUtskottet framställt emot Committerade, så inser jag sannerligen icke, hvad vidare åtgärd dermed å Utskottets sida är alt vidtaga, och huru något deraf skulle af Committerade kunna för - 46 Den i September f. m klaras, ty, såsom jag fattat Utskottets anmärkningar, stödja de sig på bestämdt uppgifna fact», hvilka icke kunna förklaras, med mindre man skulle antaga, att ett helt Statsutskott gått inpå diktens område. Jag ser således ej, att en återremiss i delta afseende skulle tjena till annat än tidsutdrägt. Då slutsatsen i Utskottets Utlåtande innefattar det tillstyrkande, att Rikets Ständer ville anse lämpligt, ”att uti underdånig Skrifvelse för Kongl. Majit anmäla de anmärk”ta förhållanderne vid förvaltningen af de ”till GarnizonsSjukhusbyggnnden an viste me”del, till den påföljd, Kongl. Majit pröfvar ”nödig;” så anser jag äfven, att en sådan underdånig Skrifvelse bör afgå, deri Kongl. Majits uppmärksamhet fästes derpå, att primitiva kostnadsbeloppet uppgjorts till 160,000 R:dr, men uppgått till 3^5,218 Rldr 2 sk. 7 rist. i fall de nu ytterligare begärde 120,000 Rldr förslå, hvarå någon slags säkerhet likväl icke gifves. Vidkommande Herr Munck af Rosenskölds andra anledning till återremiss, så tror jag, att Utskottet gerna kunnat spara sig alt omnämna de bristande upplysnirigarne för yttrande om ytterligt anslag, enär det onekeligen hörer till ett belt annat ämne, och således blott kan anses såsom stående här ad nolitiam. För min del anhåller jag alltså om proposition till bifall å Utlåtandet. Herr Bråkenhjelm> Pehr Reinhold:
Infanteri med enhanda förbindelser å rusthållarnes och Statens sida, i afseende på truppens underhåll och utredning, som för Norra Bataljonen äro föreskrifna, samt deremot de för Cavalleri-indelningen anslagna hemmansräntor, ehvad de utgå af slam eller augment, till Staten indragas och besparas, eller ock att, om sådant kunde möta hinder, Rikets Ständer måtte besluta, alt någon serskild Cavalleri-trupp icke må, i följd al rusthållarnes för 58 numer vägran att ingå på hästvacance-con tradens förlängning, af dessa numer bildas, utan rusthållarne underkastas enahanda vilkor, som rusthållarne vid öfriga afsutne Cavalleri-Regemenlena? Statssamt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N\o 112. 5 med den skillnad, atl de befriades från erläggande af hästvacance-afgift, emot det, att Indelnings-räntorne inginge till Staten. Denna motion har blifvit remitterad till Stats-Utskottet, sorn ansett densamma böra behandlas .gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; och hafva Utskotten derefter tagit motionärernes framställning, jemte de flere motionen åtföljande, för utredning af frågan nödiga, bilagor, i öfvervägande.
Mig synes, att då man icke lyckats bibehålla sakkännedomen i domstolen inom den 2:dra instancen, det är högst angeläget att tillse att den må vara tillfinnandes vid den första, der saken skall utredas och bestämmas, och detta så mycket mera som den behandling målet der får, utgör sjelfva grunden för hela rättegången. Man kan äfven mycket väl tänka sig att dylika ärender kunna behandlas i den andra instancen, sedan målet förut blifvit i lista instancen grundligen pröfvadt och granskadt efter af sakkunnig person anställd undersökning. Häraf synes mig också klarligen följa, att man icke med skäl kan förebrå R. St. att vara inkonseqventa, i fall de ifråga om bergstingsrätternes indragning skulle hos K. M. anhålla om sådane åtgärders vidtagande, som dem Hr von Hartmansdorff föreslagit. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få lägga några ord till hvad Hr Lagerhjelm yttrat. Hr Akerman har påstått att bergstingsrätterne vore de sista särskilda domstolar, som i Sverige funnes qvar, sedan dylika undantagsdomstolar, som varit inrättade dels med afseende på sak, dels ock å person, tid efter annan blifvit afskaffade. Jag tror att detta afskaffande i flere fall varit origtigt ty det synes otvifvelaktigt, att det hat, som dessa domstolars benämning af privilegierade, mot dem uppväckt, varit, mera än sakernas likartade beskaffenhet, skäl till upphäfvandet. Men det oaktadt förblifva menskliga yrken i och för sig så olika, att särskild sakkännedom erfordras till deras vigtiga bedömande till och med i personliga förhållanden. Till bevis derpå, och att den ifrågavar:de domstolen icke är den siste af de s. k. undantagsrätterne vill jag anföra en nemi. krigsrättens. I fråga derom har den allmänna for mella jemnlikheten icke kunnat bringa saken derhän, att de der behandlade målen öfverflyltats lill allmän domstol.
Likväl och enär härvid icke bör förbises, att nyssbemälde producenters nu iråkade förlägenhet hufvudsakligen härleder sig från conjunctur-förhållanden, hvilka, fastän utsigten för en blifvande förbättring ingalunda synes lefvande, måste betraktas såsom af öfvergående beskaffenhet, hafva Rikets Ständer trott lämpligast vara, alt skattenedsättningen endast medgåfves för tiden, intill dess den vid nästkommande Riksdag blifvande Slats-reglering träder i verkställighet, vid hvilken reglerings uppgörande Rikets Ständer blifva i tillfälle att, med hänsigt till de för tackjerns-li 11 verkningen rådande conjuncturer, bestämma, huruvida ifrågavarande näring må anses fortfarande ega behof af den medgifna lindringen i tionde-lackjerns-algilten, eller nämnde afgilt dädanefter bör till dess förra belopp utgöras. I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets S änder alltså velat för deras del medgifva, att den för tackjerns-tiliverkningen till Stats-Verkel utgående lionde-afgift n.å, från och med nästkommande år 1845, intilldess den vid nästa Riksdag blifvande Slats-reglering träder i verkställighet, erläggas med hälften af det belopp, hvartill samoa afgift, efter de på serskilda orter gällande olika grunder, för närvarande utgöres. Hvilket Rikets Ständers beslut i ämnet härmedelst till E. K. M:s Nådiga sanction i underdånighet anmäles. Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm d. 2 Nov. 1844. Expeditions-Uiskottets Forslag till und. Skrifvelsej N.o ^5 N:o 25. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Nov. i844. Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den i Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående skyldigheten att med Sqvadronsmärken Jörse C av all er i-hästar. (Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskts Betänkande, N:o 38). S. A. K.