Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Begagnar man nemligen det exempel, som oltanämnda tabell innefattar, bef i anes den nödiga axelbelastningen för 8 mils hastighet uppgå till endast 8,44 lons, under det att med antagande af satsen om motståndens vexande i förhållande till hastigheternas qvadraler, denna belastning måste bestämmas lill mellan 50 och 60 lons. Sedan del fullkomligt oriktiga och mot erfarenheten alldeles stridande innehållet af nämnde sats blifvit ådagalagdl, torde jag icke behöfva uppehålla mig vid de slutsatser, som deraf' dragits, angående den af de tunga lokoinoliverna förorsakade menliga inverkan pä rälerna o. s. v. Den ur Rikets Ständers skrifvelse här ofvan citerade uppgift, att en hastighet af 4 mil i timman vore större, än hvad man för kostnadens skull tilltrott sig kunna åstadkomma någonstädes i Tyskland, och att en sådan hastighet endast kunde jemföras med expresslågen i England och på några af de största banorna i Frankrike, är icke med verkliga förhållandet öfverenstämmande. Endast några exempel torde behöfvas för alt visa, hvad som i andra länder är i delta afseende brukligt. Det 57 Svenska mil länga alslåndet mellan Berlin och Cöln tillrvggalägges med vanliga passageraretåg på en tid af 14 timmar 15 minuter och med kurirlåg, endast bestående af l:sla och 2:dra klassens passagerarevagnar, pä 12 timmar 30 min. Således i förra fallet med en hastig - 16 Stats-Utskottets Memorial N:o 14. het af 4 Svenska mil och i sednare fallet 4,5 eller nära 4,6 Svenska mil i timman, uppehållen inberäknade. Emellan London och Edinburg, 400 Engelska mil, kan rnan göra resan på 11 timmar, t. o. m. på 10 timmar 30 inin., d. v. s. med cn hastighet af 36 å 38 Engelska, eller omkring 6 Svenska mil i timman. 1 England, der konkurrensen de olika banbolagen emellan är ganska stor, uppdrilves hastigheten ofta, såsom ofvan är sagdt, till 8 mil och någon gång har t. o. m. en hastighet af 10 Svenska mil i timman begagnats.
N:o 54. 81 fisken i vissa vattendrag ej finge sträckas till andra lägenheter än dem. der sådane fisken af ålder varit och ännu inuehafvas, synes deraf böra framgå, att., då Kronans eller enskildes rätt till laxfiske i Mörrums å, enligt hvad ostridigt måste anses, ursprungligen icke sträckt sig längre än till sjelfva strömmen, och först i en sednare tid, hufvudsakligen till följd af det öfvervägande inflytande arrendatorerne af Kronans laxfiske genom ofta upprepade, mindre befogade klagomål öfver förment intrång i deras rätt, de der i verkligheten torde mindre hafva afsett laxfiskets förkofran i och för sig än fastmer undanrödjandet så vidt möjligt af konkurrensen i fångsten af och handeln med detta slags fiske, förmått, till förfång för andras enskilda fiskerättighet, tillvinna sig hos de administrativa myndigheterne, utan vederbörande straudegares hörande tillkommit ofvanomförmälte förbud för laxfiske inom så väl förenämnde som under vid olika tider till skydd för ifrågavarande kronofiske bestämda fridlysningslinier, — dessa förbud icke rimligen kunna anses lagligen berättigade i annat fäll än, så vidt de åsyftat och i verkligheten innebära nödigt och oundvikligt skydd för laxafvelns befrämjande och i sammanhang dermed laxfiskets bestånd uti omtörmälte vattendrag. I detta afseende hafva, på sätt af bilagde handlingar närmare inhemtas, olika och i väsendtliga delar hvarannan motsägande åsigter uttalats af de sakkunnige personer, hvilkas infordrade yttrande i ämnet föregått, dels Kongl. Brefvet den 22 December 1834, hvarigenom föi’bud för laxfiskande genom så kallad vräkning utsträckts till minst en mil utifrån förstnämnde fridlysningslinie emellan Listershufvud och Sternö udde, dels ock Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 20 Juli 1860, genom hvilket, i anledning af Rikets Ständers underdåniga framställning, sistberörda förbud åter upphäfts.
Från Vallo fl. Borgare-Siandet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, J\2 124, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande JV2 53, rörande väckt förslag om upphäfvande af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner samt öfverlemnande åt kommunalstyrelserna, att öfver samma magasiner förfoga S. D. Föredrogs ånyo Utdrag af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 29 sistlidne Juli, JVi 345, innefattande ej mindre nämnda Riks-Stånds beslut, angående Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JV° 5, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet 2, rörande vilkoren för bran vinstill verkning, än äfven inbjudning 510 Prot.-Utdrag den 8 Augusti 1863. till de öfriga Riks-Slåndén, att i förstberörda beslut, så vidt det angår § 2 i den ifrågavarande författningen sig förena. Inbjudningen afslogs och protokolls-utdraget lades till handlingarne. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet nedannämnda Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner, som denna dag till Ståndet ankommit, nemligen: l:o, angående afsöndring af jord från majorsboställe!
Men jag tror likväl icke hans fruktan vara grundad, att borttagande af skrifkartorna skulle gifva anledn. till dylika underslef, som förr egde rum med beläggningskartorna. Dels skola alla sådana expeditioner, hvilka för närv:de skrifvas å stämpladt papper, utlemnas till vederb:de parter eller sökande, hvarigenom en hvar embetsman, som utlemnade en dylik expedition, hvilken, enligt påskriften, borde vara karterad, utan att förse den med karta, — utsatte sig för möjligheten af åtal, när det folie parten in att sådant mot honom anhängiggöra; — dels ock att bland de valörer, om hvilka fråga nu är, den högta uppgår till 50 öre. Frestelsen till underslef är således ojemförligt ringare, än den var under de förhållanden, som Gr. Mörner påpekade, då frågan ofta gällde ganska betydliga belopp. Deremot blefve risken för den, som vågade någon försnillning, mycket stor, enär en sådan försnillning icke kunde ske utan att den folie i ögonen på en hvar, som finge se. en dylik expedition, hvilken nästan alltid skulle lemnäs i allmänhetens händer. Då jag således icke fruktar att antagandet af förslaget skall kunna föranleda hvarken till försnillning, icke heller till särdeles stort besvär för vederb:de expeditionshafvande, men Den 25 Maj. deremot motser fördel för statsverket, röstar jag för bifall till Utsk:ts framställning. Hr von Koch: I likhet med den siste värde talaren anser äfven jag, att all fara af den af Utsk:t föreslagna förändring i väsendtlig mån blifvit undanröjd genom Utsk:ts i nästföljande punkt gjorda förslag derom, att beläggningskartorna skulle förändras till likhet med de nuv:de poststämplarne.
Såsom sådan måste den ock underordnas de allmänna reglorna för anordningen af denna förvaltning, och, till följd deraf, är det hvarken nödigt eller lämpligt, att den i sig omfattar göromål, som mera hufvudsakligt utgöra föremål för särskilda embetsverk, hvilka just med afseende å sådana bestyr äro inrättade och anordnade. Det har tillhört en förgången tid att anvisa särskilda tillgångar i kapital eller inkomst för särskilda institutioner och ändamål och att anordna hvarje gren af Stats-förvaltningen oberoende inom sig, såväl i afseende på anskaffande och hopsamlande af de medel, som den behöfde, som ock beträffande användandet deraf. Häraf har föranledts den disposition af Statens fastigheter, räntor och skatter, som gjort förvaltningen deraf invecklad och förenad med om - ExpeditonsUtskottets Förslag tilt underd. Skrifvelse, N:o 191. 7 ständigheter, betungande icke mindre för de betalande och skattdragande, än för Staten. Det är just detta svstem, som man i sednare tider velat utdöma, ehuru sådant ännu endast i högst obetydlig mån gått till verkställighet; och i fråga om en ny organisation, vare sig af embetsverken i allmänhet eller ai något bland dem enskildt, finnes således desto mindre skäl att återgå till fordna förhållanden, och underkänna den riktiga grundsatsen, att hvarje särskildt slag af kapital eller tillgång bör förvaltas på samma sätt och af samma myndighet, oberoende af det sätt hvarpå inkomsterne användas; samt att i allmänhet förvaltning, vare sig af fast egendom eller utlånta medel, eller endast upphörd af inkomst, bör skiljas från användningen af medlen hvilken sednare ock måste erkännas icke hafva det ringaste att skaffa med de förhållanden, hvaraf intraderna bero. Det är förnämligast dessa nu i korthet vidrörda omständigheter, som varit bestämmande vid alla de förändringat som Svenska kameralväsendet i sednare tider undergått, och alla dessa hafva halt till syfte att ställa Statens samtliga egendomar och intrader under en gemensam finansförvaltning och att af samtliga fonder och kassor bilda en enda gemensam, för att derifrån åt de myndigheter, som hafva medlens användning till åliggande, fördela hvad en hvar af dem tillkommer. Den grundsats, som ledt till fördelningen af Konungens Kansli i särskilda
Af de Fullmäktige, hvilka i deritia egenskap äro Ledamöter i Banko-diskont-direklionen, utgår en vid hvart års slut i stadgad ordning. Det lediga rummel tillsättes af Fudmäk O “ ~ lige genom omröstning per capda. och kan den algångne dervid ånvo inväljas. Kommissarierne ombytas ahl eftersom Fullmäktige pröfva för verket och det allmänna gagnelig!. Annan D reklions ledamot väljes *’ör eli år i sender, men kan äfven deremellan ombytas, när Fuhmäilige finna sådant lämpligt. Ledamoten af Ridderskapel och Adeln ar Ordförande i Diiektionen. I haus frånvaro löres ordet af den honom efter slånds-ordningen närmaste Ledamoten Mom. 4. Tjenstemännen vid Banko-diskont-verket antagas och konstitueias af Fullmäktige, efter af Direktionen algilvet förslag; och ega Fullmäktige, när sä fordras, ifrån tjen.-ten och densamma åtföljande förmåner entlediga den, med hvilken D lektionen finner verket icke vara belåtet. Vaklbeljeniugeii tilloch af* sättes af Direktionen. Ombudsman, Kamererare och Kassör skola för den uppbörd, som lian blifva dem anförtrodd, ställa af Direktionen godkänd borgen eller annan säkerhet, Ombudsman lill belopp af 7,500 R:dr Riksmynt, samt Kamererare och Kassör hvardera till belopp af 0,000 R:dr nämnde mynt. Alla låne-dokumenter, hvpolheker och kontanta penningar förvaras under 3 lås, hvartill 2 af Direktionens Ledamöter och Kamereraren hafva hvar sin nyckel. 4:o. (motsvarar § 76.) Mom. 7. Direktionen öfver hvarldera Låne-kontoret består af fem Ledamöter, nemligen en inom kontorets distrikt boende, af hvarje Riks-slånd, samt ett Banko-ombud. Mom. 2- Biks-ståndens Ledamöter, äfvensom Suppleanter för desse Ledamöter, utses af Rikets Ständer, på sätt sorn vid valen af Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret iakttages. Banko-ombudet i hvardera Direktionen förordnas af Fullmäktige.
Friherrinnan syntes synbart belåten med denna vänliga anmaning, samt hoppades äfven, det intet måtte hindra henne ifrån åtnjutandet af denna glada dag. "Den trettonde", sade Rosa, så snart Grefvinnan lemhat rummet och började räkningen ifrån tum till tum, "i dag hafva vi den sjunde, låt se, en, två fre, fyra, fem, sex, precis efter sex dagar, ack! då äro vi ännu qvar: efter sex dagar, hvad det skall bli roligt! hör söta Mathilda, huru tänker du kläda dig? men hvad, du är ej glad, hvarföre är du i hast så bedröfvad, just då så mycket bjuder dig motsatsen, säg, hvarföre lider du nu Mathilda?" "Goda deltagande Rosa", afbröt jag nu, "denna veka, ömma själ, jag vill ej mera oroa dig, jag vill åter bli glad." "Men säga mig vill du dock", smekade Rosa, "hvad som så hastigt störde din glädje, du var ju nyss så munter; säg dock Mathilda?" "Jo det vill jag, huldaste Rosa, jag var redan förut i min själ bevekt, och då jag nu hörde Grefvinnan omtala det nöje hennes bal skulle förskaffa oss, blef jag ännu mera upprörd, Rosa! jag har ej dansat sedan mina föräldrars död!"... "Söta, söta Mathilda!" snyftade nu Rosa, kastade sig handlöst ned i soffan och gret öfverljudt. Jag hade nu all möda att lugna Rosa, satte mig vid flygeln och började spela! "fria vill Simon Sälle", så länge och så allvarligt, till dess Rosa under tårar, ifrån kudden upphöjde hufvudet, började betrakta mig, samt sluteligen, då jag ej längre mäktade återhålla ett ofrivilligt skratt, rätt hjerteligen instämde deri. Friherrinnan kallade oss nu intill sig, förde oss till en korg fullrågad med de skönaste vindrufvor och appelsiner, hvilka just nu genom gamla Grefvinnan X. blifvit henne tillsände, samt bad oss deraf mätta oss, sjelf vågade hon ej fortära deraf.
Io88 keifoniIMt, Fullmägiig bleijken^öl6, L. b'., Hof-Rarts-Rad. 2120 I>Iauckkolk, Fullmägng vov 8ckant2^ Major. IZZ7 Drufva, Öswerste. sii8 ka^erkeim, Ok. President i Kammar-ColleLjium. Banco-Ukffottet: 8?:o z De la 6arclie, ^sacob, Grefwe» 46 Liper, c. Grefwe. IZZ von Schverin, V. 6. Friherre. 28Z Liltverlckiölll, l>l. Friherre. J04 kock» k. Friherre. 995 von Kötken, k. Ryttmästare. 1977 presta», L, Ofwerste. iy8Z Dejkens^cilci, O., AsteHor. 22c>5 Lattram,j D., KantZli-RaV. Lag - Ntffotter: N:o 42 QzstlenborZ, Grefwe, Lagman. 642 von Lecker, Lagman. 1702 Dörneblast, Fullmägtig De^onkulvuä, Friherre. 2182 Llannerstam, Lagman. Allmänna Beswärs och Oeconomie-lltffottet: N:o 6l Grefwe Unker, Fullmägiig cron. steclt, Friherre. 86 llamilton, Grefwe. 94 von 8ckwerin, Grefwe, Prost. 214 Friherre Lun^e, Fullmägtig krölick, O., Grefwe. 244 Friherre 6ripenst)erna, Fullmägtig L^appe, c. VV. 254 liliecrona, Fullmägtig e..
Stanb anbra åtgärber titt boftröfmerierö förefommanbe anftättaö för närmaranbe förföf meb begagnanbe af afbön, få inrättabe, att båbe poftförarne ocb toften må mara bättre, ätt f)ittiltö, jftjbbabe mot måtbé Sifafont liniertta medan 0öbertetje od) Arboga famt emedan ©art 93 (agb på förutmaranbe pipar från ©to(fl)olm genom Öinföping till Sönföping, på npa pipar bertfrån till cSpalniftab od) mibare utefter ben älbre linien till cplpgborg. 2Bib älbre telegraflinier äro lipa ftationer inrättabe i ©remia, mibRtja pationer. Étmibaberg, i ©ölmesberg, trelleborg, ©fara, köping, ©nföping odf> tengelholm. ten förutmaranbe optiffa telegraprbinbelfen emellan fjufmubftaben ©t^oimod) talarö är utbptt emot eleftriff telegraffebning; od) en få fallab mi Sintalet affänba telegrammer, forn, rneb inbe Reglementet ben 4 (tftlibne Suni, jtabfäftabe för ©merigeS telegrammerling meb utlanbet; men, bå beit internationela portoberäfningen (fulle mib tillämpning på iitläitbjf forrefpönbetiS blifmit bels inmecflab, bels alltför betuuganbe för 94 SSerättctfe om fjmab t
Uti detta memor., som är svar på återremissen från Stånden, har Utsk. icke gjort afseende på det ogillande af förslaget, som 2:ne Stånd, Presteoch BorgareSttn, förklarat för deras gemensamma tankar, utan endast uppgjort voter:spropos:r öfver de andra Ståndens anmärkn:r. I.enlighet med hvad R. o. Ad. i dylika fall vid denna riksdag förut iakttagit, får jag föreslå, att R. o. Ad. täcktes, med ogillande af allt, som rörer Utsk:s yttrande rörtde Presteoch BorgareSCns anmärkn:r, godkänna de uppgifna voter:spropos:na. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. Utsk:s yttrande öfver Borgareoch BondeSt :ns anmärkntr. Hr Cederschjöld: Det är just den nu upplästa delen af memor., som jag tillstyrker R. o. Ad. att ogilla. Detta Utsk:s yttrande blef af R. o. Ad. ogilladt. Hr Hjärne, Harald: I anledn. af den siste talarens yrkande att fä propos. till bifall af voter:spropos:na, hemställer jag, om meningen är, att detta grundlagsförslag genom votering i förstärkt Constit.Utsk. skall blifva hvilande, ehuru 2:ne Stånd förklarat, att någon ändring icke behöfves. Då tvenne Stånds tankar icke ingått uti votertsproposlna, anser jag frågan icke kunna företagas till afgörande i förstärkt Constit.Utsk., och om votering i förstärkta Utsk. verkligen kommer att aga rum, skall jag anhålla att mot detta beslut få reservera mig. Hr Cederschjöld: T anledn. af den siste värde talarens yttrande får jag blott erinra, att någon votering i förstärkt Constit.Utsk. icke kan äga rum, derest icke alla 4 eller åtminstone 3 Ständ dertill samtycka. Följaktligen är R. o.
D:o (förslagsvis) 266,000,000 d:o J i Sv. B:co 57,600,000 R:dr. och år 1825 till Marin-Departementct 41)300»000 rcaler 1 i medeltal 47,1 °°,o°o realer, utgörande “ 1835 “ D:o (förslagsvis) 53,000,000 d:o Ji Sv. B:co io,5oo,ooo R:dr. eller Spaniens sammanlagda Krigsbudget 68,100,000 R:dr Svenskt B:co. Hvad Preussen angår, är det nästan omöjligt att bestämma beloppet af de summor, som erfordras för detta lands national-försvar, emedan den. talrikaste delen af Armeen, Landt värnet, uppsätles och beklädes af provineerne sjelfva. Det oaktadt uppgingo de synbara militair-utgifterne år i832 till 42,000,000 R:dr Sv. B:co. Belgien, med mindre population än Sverige, uppgjorde år i833 sin riva Riks-Stat. Militair-anslagen fastställdes då under krig till 73,000,000 francs eller 36,5oo,ooo R:dr Hamb. B:co. under fred “ 34,000,000 D:o “ 17,000,000 Att åter uppgöra kostnaderne för Sveriges militair-väsende är ganska svårt, emedan en del af dessa utgifter in natura utgå från Rustoch Rotehållare, och andre finnas i Riks-Staten utförde. Jag vill dock söka till i detta hänseende gå så opartiskt till väga som möjligt, och skall derföre till grund för beräkningen antaga j831 års Rikshufvudbok, ett år då det höga Markegångspriset uppjagat siffertalen vida öfver den af i83o års Ständer gjorde calcul. Nyssnämnde Hufvudbok upptager samtliga på 3:dje Hufvud-Titeln gjorde års-anordningar Lill
Om så är förhållandet, frågas, om det sätter den gifna successionsordningen såsom bestämd af dess (objektiva) verksamhet eller af motståndets beskaffenhet. Tydligen är det senare förhållandet, då verksamheten själf är ren agilitet utan något förhållande till en tidsordning, och sålunda en sådan, försåvidt han förefinnes hos verksamheten, måste vara bestämd af något för densamma yttre. Alltså kan icke ett förnuftsväsen tillskrifva sig förmåga af frihet utan att sätta sin verksamhet såsom inskränkt ej blott i afseende på ett mångfaldigt motstånd utan äfven med afseende på den tidsordning, i hvilken detta motstånd öfvervinnes. Med hänvisning till hvars och ens inre erfarenhet innebär detta, att ett förnuftsväsen sätter sig såsom tvunget att använda vissa medel, försåvidt det vill nå ett visst ändamål. — Fichte förklarar närmare betydelsen häraf, i det han visar, att varseblifningen af verksamheten såsom nödvändigt försiggående i en viss tidsordning är anledningen till antagandet af en bestämd utomvärld. Öfverhufvud kan ett förnuftsväsen icke sätta något såsom verkligt utan i förhållande till sin verksamhet. En verld utom sig kan det sätta endast i varseblifningen af en inskränkning i dess verksamhet. En bestämd verld utom sig kan det sätta endast i varseblifningen af sin verksamhet såsom bestämd af en viss ordning. På det empiriska medvetandets ståndpunkt sättes denna bestämdhet såsom tillhörande den yttre verkligheten. Ur transscendental synpunkt åter, från hvilken intet icke-jag finnes oberoende af jaget, sättes den såsom en begränsning, som jaget sätter hos sig, icke godtyckligt eller med frihet, ty då skulle den icke ega tillvaro, utan på grund af en immanent lag i sitt väsen. Alltså är här uppvisadt, att jaget icke kan finna sig såsom verksamt, utan att bestämma denna sin verksamhet på ett visst bestämdt sätt genom sitt eget begrepp35. Emellertid synes här lätt, att vi invecklat oss i en cirkel. Det har framgått af det föregående, att ett förnuftsväsen icke kan med frihet uppkasta ett ändamålsbegrepp, utan att dess verksamhet inskränkes och öfvergår inskränkningen, men också att dess verksamhet icke är dess verksamhet, om den icke grundas på ett af det själf med frihet uppkastadt ändamålsbegrepp.
Den ecklesiastika indelningen, jemförd med den civila, företer ej annan oregelbundenhet, än att 8 oförmedlade hemman (Skårdalen och N. Surte), som efter jordeboken tillhöra Rödbo socken i Göteborgs fögderi, i kyrkoärenden tillhöra Nödinge socken i Elfsborgs län. I afseende å lagskipning en är länets indelning numera så bestämd, att hvartdera fögderiet utgör en domsaga. Antalet af länets domsagor är sålunda fem, hvilka tillsammans utgöra 13 tingslag. Säfvedals härad i Göteborgs fögderi kommer dock ej att förenas med den öfriga delen af domsagan förr, än vid nuvarande Häradshöfdingens (Justitie-Borgmästarens i Göteborg) afgång. Städerne hafva hvar sin jurisdiktion, men köpingen Lysekil lyder under landsrätt *). Föga upphöjdt öfver hafsytan, består länet dock till större delen af bergsträckningar, som mångfaldigt utgrena sig och bilda talrika dälder. De högsta bergkullarne, Dragonkullen vid Svinesund, Björnepiken i Wette härad och Ejdebrattén vid Bul larens gräns, hafva ej mer än omkring 600 fots höjd. Den förnämsta af länets dalar är den, som upptager Götaelf och som, från Kongelf till Göteborg, vidgar sig ifrån 2,000 till omkring 8,000 fot. Dernäst märkas dalsträckningen från Saltkälleviken inåt Gesäters socken af Dalsland, 3^ mil lång, och dalen från Bullaren förbi Svarteborg till Gullmarsfjorden. Utom de talrika hafs vikar, som till någon del eller helt och hållet omgifva betydligare landsträckor, förekomma inom länet åtskilliga större eller mindre vattendrag och sjöar, af hvilka särskildt må nämnas:
I enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt tili Rikets Ständers pröfning och antagande framlägga följande förslag till författning, angående ogift qvinnas rätt att i visst fall sjelf utöfva giftomannarätten; »Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år och i laga ordning anmält, att hon myndigheten sjelf utöfva vill, ege ock utöfva den rätt, som hennes giftoman eljest enligt lag tillkommit; dock att om sådan mö jemväl gäller hvad i 6 kap. 2 § Giftermåls-Balken i afseende å enka stadgadt år.» Stockholm den 50 April 1860. 4 L :g-Utskoltets Utlåtande N:o 26. Reservat ion er: af Herr Grefve Sparre, E.: »Dä jag lika litet nu, som första gången detta ärende hos Utskottet förevar, kunnat inse nödvändigheten eller ens lämpligheten af en lagförändring i den af motionären angifna syftning, anser jag min pligt såsom representant fordra att fortfarande afstyrka allt afseende å motionen. Men äfven om jag derutinnan hyste en motsatt åsigt, skulle jag dock ingalunda kunna med min röst understödja det af Utskottet nu framlagda förslag. Ty, ehuru jag visserligen är ense med Utskottet deruti, att det vore en inkonseqvens i lagstiftningen att, såsom ifrågasatt blifvit, förklara en myndigblifven mö vara, i afseende å ett tillämnadt giftermål, i behof af sina föräldrars råd, i händelse de lefva, men eljest icke behöfva någon ledning, så anser jag det deremot både vara teoretiskt oriktigt och i praktiskt hänseende olämpligt att göra giftomannarättens upphäfvande beroende af den tjugofemåriga qvinnans myndigförklarande.