Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Muj:t i Nåder mätte bifalla den gjorde ansökningen. Att Handels-Societeten i Sundsvall förklarat, att ehuru Norrland sannolikt blott tillfälligtvis kunde begagna Slitö hamn, såsom upplagsplats för sina trädvaror, emedan fördelen deraf efter Societetens förmenande skulle motvägas af kostnaderne och olägenbeterne, så ansåg den likväl allmänt nyttigt att Slitö hamn erhöll de sökte fordelarne så mycket hellre, sorn Wisby hamn, i anseende tilt dess uppgrundade beskaffenhet» såsom anloppselier nödhamn, ej erbjöde Svenska sjöfarten några sådane loenia förmoner, som Slitö hamn, så framt den senare blefve försedd med de för trafikens befrämjande nödige friheter och inrättningar. Att Handels-Societeterne i Hudviksvall, Nyköping, Christianstad, Ystad och Landskrona, på de af sökanderne anförde grunder, i underdånighet tillstyrkt bifall till deras ansökning. Att Handels-Societeten i Söderhamn förklarat sig för sin del icke hafva något att anmärka emot beviljande af den sökte transito-och nederlagsrätten. Att Handels-Societeten i Calmar ansett att bifall tilt ansökningen så mycket mindre skulle medföra något men för nämnde stads handlande, som den derigenom skulle tillskyndas den betydliga fördel att i Sibo kunna erhålla de utländske varor, som nu med mycket större risk och kostnad måste hemtas från produclionsoch tillverknings-orten. Att Handels-Societeten i Malmö förklarat, att ehuru de för Slitö sökte fÖrmoner egentligen icke borde ifrågakomma för andra än sådane platser, som ega stapelstads-räuigheter och förbindelser, Societeten dock med afseende å Slitös fördelagliga läge, för egen del ej ville något emot den underdåniga ansökningen påminna, men dervid tillåtit sig den underdåniga hemställan att enahanda förmoner borde tilldelas Rikets samtlige stapelstäder eller åtminstone de betydligare och således äfven Malmö deraf komma i åtnjutande» helst närvarande saknaden deraf, i Societetens tanka, utgjorde en lika orättvis» som skadlig inskränkning i den frihet, utan hvilken en vidsträcktare handel knappast vore länkbar.
Inrättningens första iordningbringande erfordrades, endast emot St ligt bidrag till undervisningen samt lill ett visst antal elevers underhåll, bringa denna undervisnigsanstalt i gång och densamma vidmagthälfa; hafva Rikets Ständer, i betraktande af den fördelaktiga veikan en sådan Undervisningsanstallt kan för Svenska jordbruket åstadkomma derigenom, att, i bredd med practisk öfning, vetenskaplig bildning i alla landtbruket tillhörande grenar kan förvärfvas och spridas till Rikets serskilda delar, å q:de IIufvud-Titeln för Landtbruks-Instilutet å Degeberg uppfört ett årligt ansag af 5,000 R:dr, alt, under förutsättning af Institutets fortfarande, intill nästa Riksdag utgå; öfverlemnande Rikets Ständer i anderd, till E. K. M. att bestämma ej mindre grunderne för beloppets användande och conlrolen deröfver, än ock i hvad ordning Länen må ditskicka elever eller frilärlingar. Derjemte, och david anställd jemförelse emellan det nu varande contanta anslaget å g:de IIufvud-Titeln, 120,000 R:dr, och de å samma Titel anvisade utgifter, Rikets Ständer funnit behofvet af tillökning i dett» anslag vara oundgängligt, helst denna Titels alla utgifter afse understödjandet och befrämjandet af företag, sorn i induslrielt och ceconoiniskt hänseende äro allmänt nyttige, hafva Rikets Ständer ansett denna Titel böra erhålla en ytterligare tillökning af 28,000 R:dr; förmodande Ri - «56 ExpeditionsUtskottet sFor sia" till und. Skrifvelse N.o l6f. kels Strinder tillgång härigenom äfven vara beredd till lämpligt anslag för den så kallade Chalmerska Tecluiologiska Skolan i -Götheborg, derest E. K. M. skulle finna ett sådant understöd för denna Inrättning vara af nöden, och med dess på enskilde förordnanden grundade organisation förenlig, eller densammas utvidgande vara af behofvet påkalladt. De å g:de IIufvud-Titeln anvisade penninge-anslag utgöra således:
Uti skarpskytteföreningarne inträdde företrädesvis sådana män, som voro lifvade af fosterlandskärlek och håg, eller åtminstone ej hade afsmak för militäriska öfningar, och dessa föreningar komme företrädesvis att omfatta den del af medborgare, som i bildning och intelligens är den stora mängden öfverlägsen; men derföre blefve ock följden af den nu föreslagna förändringen den, att just de ynglingar, hvilka för närvarande genom sin läraktighet och goda vilja utgöra den öfriga beväringens heder och föresyn, och hvilka nu vanligen uttagas till vice korporaler, komme att undandragas beväringsexercisen. Förslagets inflytande på skarpskytteföreningarne sjelfve kunde, ehvad befrielse lemnades från ett eller begge årens beväringsmöten, ej heller blifva det bästa, ty i stället för att skarpskytten nu toge geväret, lifvad af fosterlandskänsla och af lust att tillsammans med sina vänner och bekanta öfva sig i exercis och målskjutning, för att derigenom blifva användbar till krigstjenst, i händelse landets försvar behöfde hans krafter, så skulle skarpskytte-föreningarnes ändamål, deras enda praktiska uppgift kunna Sammans. Stais-, Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi Vtskollels Betänkande N;o 31. 5 blifva att så billigt och beqvämt som möjligt försäkra sina medlemmar om befrielse från bevärings-exercisen. Men om skarpskytte-föreningarne nedsjönko till ett sådant mål kunde hvarken folk eller regering till dem hysa förtroende. Ej heller vunno på sådant sätt föreningarnes medlemmar den skicklighet, att, vid utbrytande krig, arméens fåtaliga befäl kunde ur dem förökas, hvilket eljest kunde blifva en af de vackraste och nyttigaste uppgifter, som dessa föreningar hade att lösa; en lösning, som främjades af den intelligens och bildning, skarpskyttarne inom sina lecker besitta.
Rikets öfrige importer inträffar äfven enahanda förhållande, hvilket kan inhemtas deraf, att förledit års uppbörd på inkommande vahror utgjorde i Stockholm och Götheborg i vexlar och silfver 81,937 R;dr6sk. och i Svenskt Banco . 976,067; 37. 1. samt i de öfrige Stapelstäder ne i växlar och silfver . 3j36°: 25. — och i Svenskt Banco . i68,4t°; 19, 5» Det torde härvid anmärkas, att den obetydliga inkomst som Tulluppbörden således lemnat i Rikets Stapelstäder utom Stockholm och Götheborg, vore en följd af de på visse vahror utsatte höga Tullafgifter, hvilka loc - Ben 2 g Junii f, m. kat till Tullförsnillning. Om denna anmärkning skulle kunna anses grundad, borde väl i sådant fall ett annat förhållande, än som nu verkeligen äger rum, visa sig i fråga om varor, hvilka draga en modererad eiler så låg Tull, att densamma endast utgör 2, 3 å 4 procent af varans värde,- men äfven i anseende till desse är resultatet alldeles enahanda, hvilket ådagaiägges af följande utdrag af Tullräkenskaperne. Sistledit år infördes: Bomull. Till Stockholm och Götheborg „ 273,057 Skålp. Till de öfrige Stapelstäderne . 6,543 . Ull af alla /lag. Till Stockholm och Götheborg . 44,437 Lisp. Till de öfrige Stä derne 10,200 _ Indigo. Till Stockholm och Götheborg . 99,852 Skålp, Till de öfrige Städerne 9,592 Cochenille. Till Stockholm oeh Götheborg . 1,695 Till de öfrige Stä~ derne . 38 Hvad som således är uppgifvit angående
Att jag delar den, torde vara bekant och jag anhåller, att, 494 Den 19 Juli f. m. såsom Gr. Gyldenstolpe yrkat, R. o. Ad. måtte besluta, att någon bevilln. ä inqvarteringsmedlen icke må ega rum. Gr. Gyldenstolpe: Härmed får jag förklara, alt jag yrkat befrielse från bevilln. ä inqvarteringspenningar, derföre att jag önskar, det R. o. Ad. måtte iakttaga koseqvens i sina beslut, men ingalunda derföre att jag ansåg Ståndets förra beslut såsom riktigt. R. o. Ad. beslöt, med afslag å Utsk:s yttrande, att arméens officerares inqvarteringspenningar i allmänhet borde åtnjuta befrielse från bevilln. 4:o ang:de presterskapets befrielse frun bevilln. för den s. k. Gärden eller Taxen. Utsk:s utlåt, bifölls. 5:o angtde uttrycket ”Lärlingar i handel”. Utsk:s yttrande lades till handlingarne. § 147. Bifölls § 151- Hr Printzensköld: Jag inser nogsamt, att denna fråga älsa beskaffad, att 3 Stånds fattade mening anses såsom R. St:s beslut deri. Jag måste likväl beklaga, alt Ulsk. befattat sig med tillstyrkande af en sådan förändring som den ifrågavar:de, utan att hafva först inhämtat tillräcklig sakkännedom, hvarigenom Utsk. skulle hafva funnit, alt sådana hinder i verkligheten möta för det af Utsk. tillstyrkta och af 3 Ständ i följd af lika okunnighet med Utsk. bifallna förslag, hvarigenom saken drages under en embetsmyndighet, som saknar de handlingar och uplysningar, hvilka äro absolut nödiga för den granskning, som i denna § föreskrifves. R. o. Ad. beslöt att lägga Utsk:s ang:de ifrågavar:de § afgifna yttrande till handlingarne. Frih. Cederström, Rud.: Mot StatsUlsk:s i dag föredragna och afgjorda utlåt. N:o 221, afgifvit i anledn. af återremiss å betänk.
Den större frihet med hänsigt till undervisningens omfång, som folkskolestadgan medgåfve, utgjorde derföre, enligt Statsutskottets tanke, en väsendtlig fördel, hvilken det ej syntes vara skäl att undandraga pedagogierne i andra fall, än der deras förändring till flerklassiga elementarläroverk af särdeles vigtiga omständigheter påkallades. När åter frågan om sådan förändring uppstode, kunde väl, enligt Stats-Utskottets tanke, någon pedagogis utvidgning till mer än tvåklassigt läroverk icke medgifvas, utan att Rikets Ständer dertill beviljat erforderligt anslag; men deremot ansåg Stats-Utskottet, beträffande de pedagogier, som då redan blifvit eller framdeles blefvo försedda med två lärare, lämpligast, att Rikets Ständer öfverlemnade till Kongl. Majits nådiga pröfning och afgörande om och när sådane omständigheter kunde vara för handen, att vid en eller annan af dessa pedagogier undervisningen borde ordnas i enlighet med stadgan för rikets elementarläroverk och denna skola således uppflyttas från tvåklassig pedagogi till tråklassigt elementarläroverk. I enlighet med denna åsigt hemställde Stats-Utskottet till Rikets Ständer, bland annat, dels att de väckta motionerna om alla med mer än en lärare försedde pedagogiers uppflyttning bland rikets elementarläroverk ej måtte bifallas; 8 Sammans.
Missgernings-Balken och Kongl. Brefvet den 20 December 1737 stadgas, och hade dessutom Lands-Secreteraren Engzell förklarat, att lian till denna oordentlighet och påföljden deraf ensam anser sig skyldig; varande Kämners-Rättens förklaring åtföljd af deri åberopade Kämners-Rättens Protocoll för den 18:de October 1831 samt arne af EnkeProstinnan Lindbäck och Stads-Fiscalen, Krono-Fogden Liedholm utgifne betyg, hvilka handlingar innehålla, att Rosengren, under den tid stölden föröfvades, varit uti bemälda Enke-Prostinnas tjenst. I memorial af den i4 sistlidne Mars, hvaröfver endast Lands-Secreteraren Engzell blifvit hörd och sig förklarat, hade AdvocalfiscallEmbetet ansett det, såväl genom Kämners-Rättens afgifna förklaring, som ock genom dess åberopade protocoll samt Enke-Prostinnan Lindhäcks och åklagarens, Stadsfiscalen Liedholms omförmälde betyg hafva blifvit utredt, att drängen Rosengren den 12 October i83r, då lian stölden begick, varit tjenande hos bemälde Enka; vid hvilket förhållande och då, enligt 42 ^aP1 § Missgerningsbalken, jemförd med 4° C^P * § samma balk samt 5 Cap. 5 § Straffbalken, Rosengren för hustjufnad blifvit rätteligen dömd till 16 dagars fängelse vid vatten och bröd, Advocalfiscals-Embetet afslått från fullföljd af talan rörande för hög bestraffning; men som Kämners-Rättens
”Min dotter!” sade jag: ”nu är den stora dagen inne. Äfwen du måste nu werka för wårt fädernesland! Följ wår sårade wän hem, och upptag och läk alla sårade som kunna skaffas undan! Tillsäg alla qwinnor, i fosterlandets namn, att de bistå dig.” ”Fader!” utbrast hon: ”will du då lemna mig? skall jag kunna wara lugn, då du är ensam bland farorna?” ”Hindiah!” swarade jag: ”wårt lif är icke i wår egen hand! Låtom oss frimodigt hoppas och werka det bästa wi förmå och förstå. Segren har Gud gifwit i wåra händer! Men skulle mitt lif behöfwa uppoffras, så tillhör det fäderneslandet. Sök då upp din fader, mitt barn, och sedan du uppfyllt din sista pligt mot den, som älskat dig mest af allt på jorden, näst fäderneslandet, återwänd med min sista helsning till din moder! Gud ware med dig, min Hindiah!” Hon tryckte sig bedjande till mitt bröst; men då hon i mitt öga läste mitt fasta beslut, kysste hon blott, med en blick af den innerligaste ömhet och undergifwenhet, min hand och tog den sårade under armen. Jag kände mig nu mera lugn öfwer hennes öde och återwände till den utsatta mötesplatsen, medan hon långsamt, stödjande den förbundne, wandrade öfwer bron till hans hus. Wid stranden af Carl den trettondes torg infunno sig efterhand alla, som hade något inflytande på det wakande folket. Dalman, med flere embetsmän af patriotiska tänkesätt, borgare, afskedade militärer, författare, personer af alla stånd men med fosterländskt lågande hjertan samlades. Slutligen kom också båten från ångfartyget. Flere landsmän, som under de förflutna åren wistats i fremmande länder, beträdde åter, jublande af aningsfull segerglädje, den älskade fosterjorden. Tollin gick i spetsen för dem och på hans höga panna och mustaschbeskuggade läppar hwilade uttrycket af tillfredsställelse med den lyckliga utgången.
Jag kan gräfva ned mig i Hörby och arbeta, tillsvidare. Så går tiden, och så kommer jag på det klara med att han inte bryr sig om mig. Det är bättre att lefva som en mullvad än att låta skära hjertat ur bröstet på sig med små kalla snitt. Man lefver icke i Hörby, det är sant, men att lefva är att slitas och blöda. Hur har jag icke lidit! Nej, jag vill ha ro. Denhär gången vill jag icke sjelf ställa mig i hans väg. Jag vill icke till Köpenhamn, jag skulle blott våndas under min dumhet och okunnighet, liksom förr. Nu är det som om jag icke sett honom på ett helt år. Må det lägga sig ett tjockt lag af mjuk ro öfver minnet! Jag vill ha lof att hålla af honom, jag vill icke ryckas in i hans lif och bli föremål för hans bitterhet.251 Ur fröken Mohrs uttalanden om Brandes. – Han behöfver ha en tryckande hand på sin skuldra; det är rentaf en njutning för honom. Och han har många händer, som trycka. Han kan icke skaka dem af sig, och han ville icke om han kunde. Brandes talade om då jag tidigt på våren var i Köpenhamn, att hustrun hade varit resande i Berlin för en process, som han har der. Genom Mohr fick jag veta att processen rör sig kring en ny upplaga af ”Hovedströmninger” i genomsedd öfversättning. Brandes hade i företal eller på omslag sagt att den förra öfversättningen var dålig, nu hade han sjelf genomsett och reviderat denna. Den gamle förläggarn till den Strodtmanska upplagan hade stämt Brandes och den nye förläggaren under yrkande af ansvar för det de offentligen nedsatt den upplaga han utgifvit. Medan jag var i Paris lär domen ha fallit, och Brandes förlorade. Fru Brandes lär ha ett utmärkt minne och ett redigt hufvud. Han har ofta nytta af henne då det gäller gamla öfverenskommelser med förläggare och dylikt, i hvilka saker han lätt missminner sig. Då går han alltid till henne och frågar. Öfver hufvud taget behöfver han henne i sitt dagliga lif, och han vet det. Hur många flygtiga förälskelser han än har kommer han ändå alltid att återvända till henne; hon är liksom det prosaiska underlaget, – stödet.
Närvarande ä Hans Excéllence, Justitias Statj-Ministertt Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Arenderne Herr Grefve von Engeström. Deras Excellencer, Stats-Råden: Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Fleming. Hans Excellence, Hof-Cantzleren Her* Grefve af Wetterstedt. Deras Excellencer Stats-Råden: Herr Grefve Cederström. Herr Grefve Skjöldebrand, Herr Grefve Mörner. Tillförordnade Stats-Secreteraren, Förste Ex« peditions-Secreteraren Danckwardt. Betänk, om Kungsg. och Officers-Bost. 159 Tillförordnade Stats-Secreteraren uppläste i underdånighet till justering det af honom, enligt Kongl. Maj:ts vidtagne Nådiga Beslut, författade förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, i anledning af Riksens Ständers vid sista Riksdag gjorde underdåniga anmälan rörande väckt fråga om försäljning under Skattemanna-rätt af Kungsgårdar och Officers-Boställen. Kongl. Maj:t behagade i anledning af StatsRådets nu närvarande Ledamöters underdåniga tillstyrkande detta förslag i Nåder gilla och skulle Nådig Skrifvelse i enlighet dermed, på vanligt sätt till Riks-Stånden expedieras. Ex Protocollo J. B. Berndes. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, i anledning af deras vid sista Riksdag gjorda underdåniga anmälan rörande väckt fråga om försäljning under Skattemanna-rätt af Kungsgårdar och Officers-Boställen.
Den ställer ett upprop till ungdomen att hämnas sina f&amp;ders nederlag vid Sedan och Metz. » Detta », säger den, » är eder pligt, edert lifs stora pligt. » Och med dessa ord slutar läroboken. De tyska skolböckerna uppmana väl icke lika direkt till krig. Men genom sitt sätt att skildra fransmännen såsom illvilliga och grymma fiender, af hvilka man alltid m&amp;ste vänta det värsta, och genom att framhålla att man måste vara väpnad ända till tänderna fbr att ständigt vara redo att tillbakaslå dessa fiender, peka de dock i samma riktning. Den historiska undervisningen göres här till ett medel att uppfostra ungdomen till krig, att rikta hela dess håg och alla dess sträfvanden på krig. Och ingenstädes betonas på ett mera hänsynslöst sätt våldets princip såsom den högsta rätten. I en tysk läsebok fbr skolorna (fbr den mognare ungdomen vid högre läroverk m. m. ) af d: r L. Stacke (4: de uppl., Oldenburg 1880) finnes upptaget fbjjande stycke ur ett tal af Bismarck (hållet den 9 Oktober 1862): » Preussen måste samla sin kraft fbr det gynsamma ögonblicket, som redan en gång blifvit ibrsummadt. Preussens gränser äro icke gyn-samma fbr en sund statskropp. Icke genom tal och majoritetsbeslut afgöras tidens stora frågor — att tro detta var just felet af år 1848 och 1849 — utan genom blod och jern. » Genom den historiska undervisningen — sådan den nu be-drifves — inplantar man hos barnet och ynglingen den föreställningen, att det onda, som den eller den främmande nationen eller dess regering i en fbrfiuten tid tillfogat dess egen nation, är någonting, som man i sina förhållanden till denna främmande nation ännu i dag bör ihågkomma och söka att hämnas. Man inplantar hos dem den föreställningen, att det är någonting stort och ärofullt, att dess landsmän vid det eller det tillfället slagit il \} äl så eller så många tusen af en annan nation, att detta faktum är egnadt att förhöja den egna nationens glans, och att detta beröm, denna ära skola vidmakthållas genom att man någon gång i framtiden kan förnya en sådan massaker.
Domstolen derom, att målet i afseende på den tilltalade anses förfallit, hvilket Domstolen bör Parterne kungöra, jemte förklaring, att ingen annan åtgärd dervid mera äger rum, än pröfningen af den reconventions-talan, som den Anklagade emot sin vederpart må finna sig befogad anställa. Derest Nämnden förklarat Skriften så brottslig, att Författaren till urbota ansvar fälles, bör namnsedlen genast brytas; hvarefter det åligger Justitice-Ombudsmannen att, innan Nämnden åtskiljes, skrifteligen fordra vederbörande Executors åtgärd till Författarens gripande och insättande i häkte. Förbrytelser emot denna Lag upptagas i Stockholm vid Kämners-Hätterna, men i alla andra, Städer vid Hådstufvu-Rätten i den Stad, Boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade Skriften utkommit, anlagdt är eller, på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit, Academiernes Jurisdictions-rätt, enligt deras Constitutioner, dock oförkränkt. Stämningstid vare i allt fall, ehvad Tryckeriet inom eller, på sätt nyssnämnde § utstakar, utom Staden är beläget, enahanda, och förhålles dermed, som om Stämningstid i Staden Lag säger. Uppstår fråga om Boktryckares eller Författares af en tryckt Skrift tilltalande eller hörande, böra han eller de vid sådan Rätt personligen till svars stånda, men åtnjute i öfrigt deras rättegångs-förmoner enligt Allmän Bilaga A till Mern. N:o 7. 71 Lag och särskilte Författningar, uti allt hvad igenom detta Förordnande icke uttryckeligen annorlunda stadgadt är. Finner Hof-Canzleren eller dess Ombud sig befogad att, på de grunder för qvarstad å tryckt
Jag får för min del förklara, all jag har instämt uti nämnde af R. o. Ad. fattade beslut, men derföre fäste jag dock ingalunda den tankan, att Coust.Ulsk:s afgifna förslag icke skulle blifva hvilande lill nästa riksdag, utan jag föreställde mig, att följden deraf icke skulle kunna blifva någon annan än den, att Const.Utsk. skulle komma alt afgifva en sådan propos., som den Frih. Cederström nyss framställde, eller att det väckta förslaget lill förändring af grundlagen väl skulle anses böra hvila till nästa riksdag, men, i händelse R. o. Ad:s tanke segrade vid voteringen i förstärkt Const.Utsk., åtföljas af det yttrande omdöme, att detta förslag hvarken vore nödigt eller nyttigt. Detta blir ännu tydligare, om man jemför t. ex. hvad sorn står att läsa uti nästa betänk. i\T:o 32, eller att PresteSl., i anledn. af en annan väckt fråga om grundlagsförändring, ansåg det derom gjorda förslag, såsom icke nödigt och nyttigt, böra förkastas. Detta är vida mera bestämdt uttryckt, än som är händelsen i afseende pä de i mern. i\T:o 31 förekommande yttranden af R. o. Ad. och BondeSt. Om man således vill noga se efter och riktigt öfverväga uttrycken, så skall man finna, att om man ock anser det vara med grundlagen öfverensstämmande, att clt förslag, af Const.Utsk. afgifvel lill förändring af grundlagen, skulle kunna förkastas vid första riksdagen, så är detta alldeles icke tillämpligt pä ifrågavar. fall, då intet RiksSt. kati sägas hafva bestämdt förskastat Const.Utsk:s förslag. Hvad 73 §:s i Riksd.Ordn. tillämplighet till detta förhållande beträffar, sä har Frih.
Ja vi se ju visserligen eländiga ut efter att ha gått vilse genom - DAMEN. jag på rosenkammaren och ställer i ordning... MODREN. Gå du, barn, jag kommer efter... DAMEN (vill såga något, men kommer sig ej för; går). DEN OKÄNDE (till Modren). Jag har sett detta rum förr... MODREN. Och jag har sett Er förr; jag har nästan väntat Er... DEN OKÄNDE. Som man väntar en olycka? MODREN. Hvarför säger Ni det? DEN OKÄNDE. någonstans måste vara, och jag ändock icke kan ändra mitt öde, har jag inga skrupler... Derför att jag brukar föra förödelse med mig; men som jag Då var det någon annan som blåste... men hör, mor, nu går TILL DAMASKUS - MODREN. betänkligheter och aldrig samvete. I detta fallet är Ni lik min dotter hon har aldrig AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Huru? MODREN. och tala illa om mitt barn. Det var endast under förutsättning att Ni också kände hennes karakter som jag gjorde jemförelsen. DEN OKÄNDE. Jag har icke märkt de egenskaper Ni tillerkänner Eva... MODREN. Hvarför kallar Ni Ingeborg Eva? DEN OKÄNDE. henne till min, liksom jag ämnar skapa om henne efter mitt sinne... MODREN. bruka skära en skråpuk af den de vilja förhexa; och så döpa de Er till en afbild! (ler) Jag har hört att trollkarlarne på landet Med att ge henne ett namn af min egen uppfinning gjorde jag Ni trodde jag menade något ondt; men jag kan väl icke stå - den med dens namn som de ämna förgöra. Det är så Ni räknat ut att i Er sjelfgjorda Eva förderfva hela hennes slägte. TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE (ser förvånad på Modren). religiös: hur kan Ni föda sådana tankar? MODREN. Det är edra. DEN OKÄNDE. idyll i skogsensamheten och jag råkar in i ett hexkök. MODREN. qvinna som en man skymfligt öfvergifvit, och att Ni var en man som nesligt öfvergifvit en qvinna.