Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med det bleka hufvudet på sned, tillbakalutadt mot den gamla, högryggade Louis XIII-stolen, som egentligen lika litet passade till det öfriga möblemanget, som hon till det sorglösa sällskapet, med armarne slapt hängande ned i skötet och händerna lätt knutna om solfjädern, satt hon der ensam midt i ljusglansen från lampetterna på väggen. Den snöhvita klädningen utan bård eller broderi, blott sammanhållen öfver skuldrorna af ett par stora juvelagraffer, föll i mjuka, djupa veck ända ned öfver fötterna, som knapt stucko fram under kjortelfållen. Ingen sysselsatte sig för ögonblicket med henne. Louis de Châteauneuf, som annars vakade öfver henne med en broders och en älskares öga, var nu höfligt upptagen af att höra på den vackra Madame de Contades’ afundsjuka beskärmelser öfver Madame Leclercs toilett. Laure de Caseaux, som annars också troget hållit sig vid hennes sida, hade nyss blifvit engagerad af den tillrättakomne Monsieur de Trénis, som lät sitt dåliga humör öfver att ofrivilligt ha mankerat bruden taga aflopp i ironiska anmärkningar öfver Monsieur Lafittes dans. Mademoiselle de Caseaux var djupt intresserad af hans sakkännedom. Midt på golfvet, allena med sin kavaljer, dansade den unga Madame Junot, graciös, charmant, som en liten fédrottning, sin obligatoriska menuett — en svag, konventionel hyllningsgärd åt Versaillerhofvets skuggor! Hon höll ögonen nedslagna, och i det hon med ena handen lyfte klädningens släp, gaf hon med en djup reverens två fingrar till sin kavaljer. I detta ögonblick — klockan var väl bortemot elfva — hörde den tysta Edmée tvärt igenom musiken och sorlet i salen, bullret af hästarne, som eskorterade Förste Konsulns vagn. Hon såg Junot göra tecken till sin svåger. Efter ett par minuter slogos deux-battanterna upp på vid gafvel, allas blickar vändes dit: Förste Konsuln kom in mellan general Junot och Albert de Permon.
St:r skall, enl. 100 § Reg.F:n, innehålla tvenne hufvudmomenler, det ena utredning af lagskipningens tillstånd, det andra upgift på möjligen befintliga bristfälliga lagar och författn:r. Och LagUtsk. bör, enl. 33 § 2 mom. Riksd.Ordn:n med Utlåt, deröfver till R. St:r inkomma. I sitt nu afgifna Utlåt, förmäler Utsk., att Just.Ombudsm:ns redogörelse icke innefattar »något af honom uttaladt allmänneligt yttrande öfver lapskipningens tillstånd», och om de af Just.Ombudsnun anmärkte bristfälliga ekonomiska förfaltn:r, yttrar Utsk. att det vill behandla dessa gemensamt med annot Utsk. samt öfrige frågor, hvarmed förmodligen menas rena lagfrågor först sedan alla motioner i samma syftning blifvit insamlade till Utsk. Utsk. är således i denna stund på rest med och har upskjutit sina Utlåt:n ej mindre om de ekonomiska, än lagfrågorne. Särskildt har Utsk. omnämnt skogshushållningsoch slängselfrågorne, emedan Utsk. ansett dem af framstående vigt, ehuru derom ännu icke något yttrande fallit, hvaremot Utsk. icke alls omnämnt Just.Ombudsmms yttrande och förslag i afseend^ på en vigtig administrativ för 1 idet år utkommen författning. Oaktadt Just.Ombudsmm med ganska lätt band vidrört denna, nemi. instrukt. för Landsb:ne, emedan Iian »nog hastigt genomläst» densamma, anmärker han dock bland annat, att i 10 § blifvit till K. Bef:h:de öfverlemnadt, att för handhafvande »af allmän ordning och säkerhet uti sådane fall der ansvar i lag icke 8r bestämdt, stadga erforderliga vitén och Just.Ombudsm:n har föreslagit R. Sl:r att i underdihet begära antingen uphäfvande häraf eller att förklaring måtte utfärdas, att sådane vitén endast må få stadgas för öfverträdelse af ekonomisk författn., deri redan ansvar finnes bestämdt, men som för tillfället kan behöfva förhöjas.
‘DJtajit i unberbånigbet gjort b^nffallan om fnlpetergårben# uppf)öranbe, ocf) £ongl. ^ajd, uti Sftåbigt jgref ben 29 •October 1828, bertill lemnat bifall, unbet milfor, att bet fautma gårb, enligt (Éommitterabe# för <2xilpeter?årenbena febnajf afjtutabe $ufmubbof, motfma? ranbe belopp i penningar, 123,983 3c:br 46 ff. 4 r:ff., eller jemna 124,000 9v:br Q3:co, anmifabe# fåfom årligt anfag å 9Rif#?@taten, ocf) att, i bån* belfe antingen betta anjlag frambele# ffulle inbraga# eller nebfåtta#, eller ocf falpete.rmåringen, fåfom ^a£>aneftec enbaft anfommanbe på enffilb ibogbet, emot förmoban, i ben mån förfalla, att bronan# årliga beljof af falpeter icfe funbe erhålla#, falpetergårben bå a, nyo jfufle mib taga ocb utgå på- fått §iu T9 ti(I5 egt tom; få tjafme 3Bi, i öfmerenSflåmmelfe meb ^ongl. <3)?öj:t£/ uti ofman fjögftberörbe $?åbiga 23ref, mebbelabe proportion, utom bet för fal? peterfonbenS återuppfffelpanbe bemilfabe ocf) i nåfiföregåenbe moment of benna §. omnåmnbe bibrag, anmifat, för ben jjåbanefter upplföranbe falpetergårben, en eriattning af 124/000 9i:br, att utgå af be ©tatsmerfet utaf 35rånminS? ocf) ^ullbemtllningen tidfiptanbe tillgångar utöfmer bet Belopp/ ^martill be i ?KiFS?©taten blifmit beråfnabe.
I detta yttrande har Styrelsen anfört hufvudsakligen, att då Rikets Ständer i sin den 19 September 1863 afgifna underdåniga skrifvelse angående fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel anmält, att Rikets Ständer utaf de för Statens jernvägsbyggnader anslagna medel, uppgående sedan afdrag skett för hvad som redan under år 1863 blifvit förskottsvis anslaget till 23,331,000 R:dr, ansett tredjedelen eller 7,777,000 R:dr böra utgå för hvari af åred 1864, 1865 och 1866, men beslutit, det Kongl. Maj:t skulle ega att, i fäll omständigheterna dertill föranledde, för hvart och ett af åren 1864 och 1865 använda, utöfver det för hvartdera sålunda bestämda anslag, högst en million Riksdaler, som då komme att å 1866 års anslag åfräknas, så hade arbetsplanerna för såväl nästlidna som innevarande år varit upprättade med afseende på användandet af både ordinarie årsanslaget 7,777,000 R:dr och det derutöfver medgifna beloppet 1,000,000 R:dr. Men som Rikets Ständer derjemte i nämnda underdåniga skrifvelse anhållit, att Kongl. Maj:t, med fasthållande äf de arbetsplaner, som för hvarje år komme att upprättas, täcktes tillse, att arbetena blefve så ordnade, att södra stambanan, så fort sorn utan olägenhet sig göra lät, måtte varda fullbordad, och denna bana redan innan sistlidna års utgång kunnat till allmänt begagnande upplåtas, hade följaktligen de härtill erforderliga medel, som för år 1864 uppgått till mer än 6,000,000 R:dr, måst af årets anslag liqvideras, hvarigenom det återstående årsanslaget för de öfriga fastställda stambanorna måst i samma mån minskas.
(Wrangels Reise s. 4.) Wrangels egna resor utfördes om vintern med hundslädar på isen och lemna, så intressanta de än äro i många andra hänseenden, icke något omedelbart bidrag till kännedomen om isförhållandena under sommaren och hösten. Så benämnas med ett gemensamt namn de många ryska expeditioner, som under åren 1734–1743 utsändes från Dvina, Obi, Jenisej, Lena och Kamschatka mot Norra Ishafvet. Under många polarexpeditioner har man till beklädnad i stället för renskinn användt sälskinn. Renskinnen äro dock lättare och varmare och böra derföre såsom skyddsmedel mot stark köld obetingadt föredragas. Vid blidväder hafva visserligen de på vanligt sätt beredda renskinnskläderna det felet, att de genomdränkas af vatten och derigenom blifva oanvändbara, men vid sådan väderlek behöfver man öfver hufvud taget icke använda pelsverk. Kust-tschuktscherna, som sjelfva fånga rikligt med sälar, men endast genom köp kunna förvärfva sig renskinn, anse dock kläder af det senare ämnet för oumbärliga om vintern. Under denna årstid anlägga de en öfverrock af samma form som lapparnes päsk, hvars snitt således tyckes vara till ändamålsenlighet väl bepröfvadt. Jag föredrager med anledning häraf den gamla verldens polardrägt framför den nya verldens, som utgöres af mera åtsittande kläder. Lapparnes skodon af renskinn (renskallar, komager) äro deremot, i fall man ej har tillfälle att ofta ömsa och ej tid att noga sköta sina skodon, fullkomligt odugliga för arktiska färder. Originalet till denna bild, som blifvit meddelad af Justitsrådet H. Rink i Kjöbenhavn, är utfördt af en tysk målare i Bergen år 1654. Taflan bär följande inskrift: Mit Ledern Schifflein auff dem Meer De grönleinder sein hein undt her von Thieren undt Vögelen haben see Ire Tracht das kalte Landt von Winter nacht.
Är (let sådana bolag, Hr af Wingård vili åstadkomma, så får jag beklaga det inflytande, lian vid deras bildande nu ytterligare fått, emedan de med skäl kunna kallas nntinationella bolag. På dessa skal kan jag icke annat än afstyrka allt anslag till ifrflgavar. (örelag. Frih. Boye har fästat mycken vigt vid railvägs-anläggningen vid Forshaga. Detta ämne anser jag dock vara en så obetydlig sak för det allmänna, ehuru frågan är af stor vigt för ett visst handelsbolag i Götheborg, att det synes mig icke förtjena alt tagas i öfvervägande af R. o. Ad. Hr von Hartmansdorff bar yrkat att R. o. Ad. skulle förena sig i PresteStis beslut. Jag tror mig mycket väl förstå andemeningen häruti. Då man nemi. finner, att summan icke kan räcka till för hegge slussarna, så kommer den ena att erhålla hela summan. Om R. o. Ad. instämmer med PresteSt., så blir resultatet troligen sådant, alt en större summa varder beviljad, än som behöfs för den ena slussens ombyggnad; man får då sedel mera se hvad som blifver effecten deraf. Detta har jag ansett mig höra antyda, på det R. o. Ad. må veta hvad det gör, i händelse Ståndet instämmer med Hr von Hartmansdorff. Hr von Hartmansdorff: Sedan jag nu tagit nogare kännedom 0111 PresteStts prot.utdr., finner jag mig förra gången hafva begått ett misstag om PresteStts beslut, itliy alt jag ansåg Ståndet hafva beviljat 60,000 r:dr för den ena och 5o,ooo r:dr för den andra slussbyggnaden; men förhållandet är, att PresteSt. anvisat för slussanläggningarna vid Forshaga och Dejefors ett anslag af 60,000 rtdr, oberäknad! 4000 r;dr till jordersättningar, hvilket anslag kommer att tillfalla det utaf dessa företag, som först kan komma till stånd och af K.
Nro s och z medfölja i ett särskildt Häfte-) Upplät! hos Ridd. och Adeln den Li Julik. Prest-Ständet den 21 Borgare-Ständet den 21 , - -> - Bonde - Ständer den 21 Wördsamt Memorial! ^)crr Prosten Doctor Fahreus, har uti dest till Högwördige Preste-Ständet ingifne, och den 22 sistledne Junii till Riksens Högloflige Ständers Allmänna Beswärsoch Economie-Utskott remitterade Memorial yrkat, att den Nederlagsfrihet som Naturen ät Gottland ämnat, förre Sweriges Kvnun sax - Den 21 Julik. ryog gar slsom förmänlig ansett, och Riksens Högloflige Ständer tvid 1829 och izro .arens Riksdag, serdeles för Wisby Stad, i underdånighet tillstyrkt, mätte blifwa ytterligare understödd: Och har Herr Doctorn såsom verkande stal dertill, bland annat anfört, att en sadan Nederlagsfrihet för Wisby blifwit af Kongl. Commerce-Collegium tillstyrkt', men öfwerflyttad till Marstrand, sedermera till mycken fördel öfwerlaten ät Götheborgs Stad, samt en dylik frihet redan förunnad Carlshamns Stad. Detta med hwad mera Författaren anfört, har Utskottet öfwerwägat; och som Riksens Högloflige Ständer, pä sätt 42 Momentet uti 34 §. af Riksdags-Bestulet den 2
På nu anförda skål, och då ej eller några missbruk eller öfvertrådelser af Privat-Bank-lagen hittills egt ruin, anser jag fördenskull någon ny lag för enskilda Banker för närvarande icke vara af nöden.” Af Herr Grefve Frölich, David: '”Å nyo framlågges nu af de sammansatta Utskotten ett förslag till lag för enskilde Banker. Innan detsamma kan blifva verklig lag, fordras att det vid denna Riksdag, lyckligare än vid den förra, skulle kunna trånga sig igenom tvånne skårseldar. På resan genom den första skulle jag vål önska att förse deri med några ytterligare requisita, eller, med andra ord, söka hos Riks-Sfårulen ånyo insinuera några ideer oah paragrafer, genom hvilkas uteslutande eller totala förändrande Utskotten till den grad omklådt den af mig primitivt ingifne uppställningen, som Utskotten i öfrigt behagat följa, att jag knappt sjelf igenkänner den; men som jag befarar, att den modification förslaget möjligen genom sådant mitt bemödande skulle kunna få, gjorde detsamma ån mindre qvalificeradt att slippa igenom den andra, och svåraste, anser jag det vara min pligt tillkännagifva, att jag till omarbetningen af förslaget föga vidare bidragit ån med den åtgärd, som varit en oundviklig följd af min plats inom Utskotten. För de ytterligare motiven till en sådan neutralitet, hvilken under vanliga omständigheter skulle vara obehörig hos en Utskotts-Iedamot —- isynnerhet om hans åsigter i ämnet icke förut fullständigt blifvit ådagalagde — anser jag mig nu böra redogöra, emedan jag tror det vara nyttigt, att Riks-Stånden och den del af allmänheten, hos hvilken denna reservation kan blifva känd, måtte erhålla en anledning att med allvar besinna vigten af hvad som i detta ämne beslutas eller icke beslutas. Tior till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 5. 21 Hår synes nu verkligen vara förhanden ett nytt exempel Svenskarne gå att gifva på deras så mycket, och med skål, klandrade ostadighet.
Uti styrelsens nyssnämnde underdåniga skrifvelse förekommer, att nämnde institut, hvilket såsom vilkor för uppbärande af det åt institutet beviljade årliga anslag af 4,000 R:dr banko fått sig ålagdt att emottaga och underhålla sex Slats-Utshollets Utlåtande, M 87. 9 sex fri-elever samt ett lika antal fri~liirlingar, frän och med Oktober månad 1849, då institutet trädde i full verksamhet, icke allenast iakttagit nämnde vilkor, utan äfven derutöfver lemnat inträde ät 18 betalande lärlingar och 20 betalande elever, oberäknadt dem, som med stöd af 33 § i de för institutet år 1846 i nåder utfärdade stadgar, erhållit tillstånd alt såsom extra-elever af undervisningen sig begagna; att antalet al sökande så väl till elevssom lärlingsplatserna vid institutet varit betydligt större, än utrymmet medgifvit alt derstädes emottaga; hvilket förhållande synnerligast inträffat i afseende på platserna för fri-lärlingar; att som likväl med sistnämnde klass af lärjungar hufvudsakligen af~ såges att dana duglige och skicklige arbetare, hvilket sällan eller aldrig lyckades med andra än sådane, som från yngre åren blifvit vande vid jordbruksarbete, vore det, i styrelsens tanke, af stor vigt att få vid institutet så ordnadt, att goda och skickliga ämnen tili lärlingar icke behöfde derifrån utestängas genom att af dem fordra en årsafgift, som gjorde det för flertalet af obemedlade ynglingar omöjligt att kunna vinna inträde derstädes; att styrelsen derför ansåge, att ändamålet med institutets verksamhet än mer skulle befrämjas, om ej blott 6, utan alla landtbrukslärlingar befriades från årsafgifts erläggande, hvaremot frielevsplatserna lämpligen syntes kunna inskränkas från 6 till 4; att genom § 1 i ofvan åberopade nådiga stadgar, institutet fått sig anbefallt, att »bibringa dem, som detsamma begagna, de kunskaper, så i theoretiskt som praktiskt hänseende, hvilka erfordras för ett landtbruks rätta skötsel» och att, »för vinnande af detta mål, följa landtbrukets utveckling och framsteg äfven i andra länder samt genom försök pröfva och tilllämpa hvad som för Sverige kan vara användbart»; men att detta stora och vigliga syfte icke kunde uppnås förr än institutet blefve satt i tillfälle ej mindre att anställa fullständig lärarepersonal i alla de ämnen, hvaruti, enligt stadgarne, undervisning borde af särskilte lärare lemnäs, än ock att efter hand anskaffa dels ett bibliothek, innefattande åtminstone det hufvudsakligaste af den utländska landtbrukslitteraturnn,
Styrelsen för landtbruksinstitutet har uti underdånigt memorial af den 28 Juni 1865 (hufvudsakligen intaget i Statsråds-protokollet sid. 19—23) jemte meddelande af redogörelse för användandet af samtliga de statsmedel, som institutet erhållit, tillika sökt utreda anledningen till ifrågavarande skuldsättning. Af denna utredning (för vidlyftig att här intagas) visar sig, att institutets skuldsättning på enskilda händer vid midfastan innevarande år skulle, såvida de priser å landtmannaprodukter, som voro rådande då memorialet afgafs, fortfarande gjorde sig gällande samt institutet och åkerbruket lemnade enahanda förlust, som under näst förutgångna räkenskapsår, eller 5,964 R:dr 16 öre, uppgå till 50,861 R:dr 70 öre; slutande Styrelsen sin utredning med förklarande, att om Skånska hushållsföreningens framställning att erhålla 200,000 R:dr till institutets organisation lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall, och nämnda summa ej nedsatts till 175.000 R:dr, eller 25,000 R:dr mindre beviljats, än hvad som var behöfiigt; att om institutets Styrelses underdåniga framställning af den 28 Juli 1862, med anhållan om statsanslagets höjande med 14,675 R:dr årligen, eller från 18.000 R:dr till 32,675 R:dr, lyckats tillvinna sig Statsmagternas bifall — i stället för det att anslaget för nuvarande statsregleringsperiod höjdes blott med 6,000 R:dr, eller 8,675 R:dr årligen mindre än hvad sorn begärdes, — och att om det under samma dag sökta anslaget af 10,000
Domstol åstadkommer antaglig hänvisning, att medfördt gods, som, ehuru un” derkastadt förpassning, deraf icke åtföljes, "■verkligen blifvit ä Svensk ort intaget, och gitter han derjemte, i fall varan är af ”den beskaffenhet, att bestyrkandet af dess ^ in för lull ning bordt, för förpassningens erJ’hällande, äga rum, ett sådant förtullnings” b evis särskildt förete af det innehåll, sorn J’i det följande af denna Författning finJ’nes stadgadt, vare frän ofvannämnde anJ’svarspåföljd fri, men böle, för uraktlå”lenheten af föreskrifven förpassningscon” troll, 10 R:dr. Äfvensom påföljden af dubJ’bel tull ej heller äger rum för oförpassa*’de utländske varor, hvilka af hvarje särskild godsägare blifvit inom de i 1 ,$'■ be”stämda auantileter, nied samma lägenhet ”afsända, och hvarå det ålegat Skeppare ”eller Forman att taga Förpassning, då de Den 2 November f. m. 3i ”befunnos sammanlagde öf verstiga förpass”ningsfria quanliteten ”Afgår Skeppare eller Forman, utan att, ”eler sådant erfordras, hafva uttagit Tullpass ”å fartyget eller foran, bote 25 R:dr. ”Vid lika ansvar &c. på saft §:n nu lyder. I denna Stadga talas om utländska varor, som till införsel äro tillåtne, i motsats mot dera som äro förbjudne. Om en fullkomlig frihet i införandet af alla utländska varor, lill följd af Rikets Ständers beslut, hädanefter kommer att äga rum, följer naturligtvis, att stadgans redaction härefter hör lättas; hvarpå jag äfven får fästa Utskottets uppmärksamhet.
Man har i denna beräkning uptagit knappast hälften af befolkningen; ty enl. Landsluns sista femårs berättelse, jemförd med upgifterna från Tabell-kommissionen, funnos endast i Luleå stad, landsförsamlingar och lappmarker samt Råneå socken omkring 23,320 personer, och dessutom i Kalix och Torneå fögderier 22,985 eller tillhopa i Luleå stad samt vester och norr derom belägna socknar 46,305, personer. Således nära nog dubbelt det antal, som Utsk., förmodligen vilseledt af den beprisade promemorian, har upgifvit. — Ytterligare åberopas i Betänk, den för en längre tid sedan afgifne petitionen om utvidgandet af läroverket i Piteå, men deremot torde få anmärkas, att förhållandena sedan dess förändrat sig betydligt, dels i följd af länsstyrelsens förflyttning från Piteå och till Luleå, dels och ännu mera genom sannolikheten deraf att ett högre Ele mentar-läroverk kommer att uprättas i Umeå och att omfånget af det nordligaste högre läroverkets distrikt således inskränkes till Norrbottens län. Hvad angår det påståendet att skolhuset i Piteå skulle vara rymligare än det i Luleå, så är detta förhållandet i de officiella upgifterna bestridt. I händelse af någondera skolans utvidgning, sn måste i alla fall skolhuset ombyggas och innevånarne i staden Luleå hafva erbjudit sig att bekosta ombyggandet af deras skolhus. De skäl Utsk. anfört, äro således i min tanka högst otillfredsställande. Om saken öfverlemnas åt Regeringen, så är det mycket troligt att, sedan ett högre läroverk äfven blifvit beviljadt för Umeå, Regeringen förlägger det för Norrbotten beslutade högre läroverket till Luleå. Jag borde således icke hafva något att invända mot frågans hänskjutande till Regeringen, men då hon sjelf öfverlemnat den till Ständerne och det synes alldeles onödigt att låta den emellan Biskopen och Landsh. upkomna striden om den lämpligaste platsen för skolan förnyas, så vore väl bäst om Ständerna äfven nu afgjorde frågan. Med all aktning för mina motståndare anser jag mig derför icke allenast berättigad utan t. o. m. skyldig att fortfara med mitt förra yrkande. Den 21 November f. m. Gr. Liljencrantz:
Om här endast vore fråga om ett sjösänkningsföretag, hvarigenom strandegarne skulle vinna en tillökning af jord, borde man visserligen följa de stränga grundsatser som den siste värde talaren förordade, ty kommunen kunde gerna vidkännas en större upofFring, om den i stället erhölle god odlingsbar jord. Men här är att märka en annan omständighet, hvilken just förmått StatsfJtsk. till afgifvande af detta förslag, och den är att om arbetet fullbordas efter upgjord plan, så kommer man att erhålla en vatten-kommunikation från Linköping iångt inåt landet ända till Wimmerby, hvarigenom dessa skogrika trakter, som för närv:de icke hafva annat än land-kommunikation, skulle erhålla en débouché. Utsk. var öfverlygadt alt företaget skulle blifva icke blott af lokal utan äfven af allmän nytta, och tillstyrkte derföre ett ytterligare understöd. Jag har inom Utsk. med min röst biträdt detta mildare sätt att gå till väga, och har icke blifvit öfvertygad om dess oriktighet. Gr. Sparre: För min del deremot kan jag icke inse billigheten eller rättvisan af den åtgärd StatsUlsk. tillstvrkt. Redan X II. '7 08 Den S December f. m. vid en föregide punkt, der fråga var om ytterligare anslag till ett arbete, sorn rätteligen bort vara färdigt med det en gång dertill gifna bidrag, afstyrkte jag R. o. Ad. att gifva sitt bifall till ett sådant ytterligare anslag. Jag ansåg detta vara aldeles nödvändigt; ty eljest skulle ju alla som ville hafva stats-anslag först låta uprätta ett ganska lindrigt kostnadsförslag, för att så medelst inleda Ständerna i företaget, men derefter, sedan dessa medel blifvit använda, skulle de inkomma till Ständerna med begäran om nytt anslag på grund af ett nytt kostnadsförslag, upgående till en mycket större summa, någon gång kanske, såsom här är fallet, till nära f-.delar utöfver det första beloppet, allt under åberopande af prisstegring, missgynnande omständigheter eller sådana som klokheten förhindrat kontrahenlerne att förutse. Ett sådant sätt att gå till väga kan icke vara riktigt.