Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ni vet att vi äro fattiga! MARGIT. Förlåt! Är det ? Förlåt mig! Jag ville år förut. Jag vet det nu, men borde ha fått veta det ett BENGT. mig sjelf. Jag älskade er och ville skona er. Det tillhör icke er att förebrå mig, det tillhör släppa för lasset. Ni föredrog att ega en jagthäst, som ni icke ville BENGT. Jag kände icke er styrka. MARGIT. ha förödmjukat er. Nu äro vi inne på förebråelserna, och de hjelpa icke saken. BENGT. Ni ville inte lära känna den, emedan den skulle När allting störtade genom ett sammanstötande af missöden, förlorade jag sansen, men ni behöll den. Ni har räddat hvad som kunde räddas, ni har aflönat Låt mig fortfara med förebråelserna mot mig sjelf. tjenarne, ni har underhandlat med fordringsinnehafvarne, allt under det jag höll mig undan, förkrossad af blygsel och sorg. Fru, mitt ärende är för det första att bedja er om förlåtelse... (På knä:) Förlåt mig, derför att jag underskattade er; att jag trodde er vara en vacker burfogel, som skulle vara vacker och intet annat. Förlåt mig att jag blef vred, då ni begagnade den rättighet jag gifvit er att mera älska blommor än gräs; förlåt mig att jag plundrat er ungdom och gifvit er sorg! MARGIT. ni underskattat mig, ty när vi sist talades vid, sak Ni behöfver inte bedja om förlåtelse, derför att nade jag de egenskaper ni nu är nog öfverseende att värdera, och jag var då en stackare, alldeles som ni ville hafva mig. Att ni gifvit mig sorg, det är icke varit oss till gagn. Stig upp, herr Bengt! ert fel, och vi skola icke banna sorgen, ty den har 83 BENGT upp med svårighet. jag är så trött! Förlåt mig, fru, men tillåt att jag hvilar mig, MARGIT leder honom till en stol. Hvad fattas er? Är ni sjuk? BENGT. detta. Säg! Hvad ämnar ni göra i det fall att konungen beviljar er anhållan? MARGIT. Jag fruktar att jag icke kommit helbregda ifrån Arbeta! Tjena! BENGT.
En person yttrade én gång härom: » att jag växte upp i en trädgård, omgifven af sköna träd, har gifvit poesi åt hela mitt lif och kastat sitt aflägsna skimmer öfver mitt arbete och min hvila! » » Ack, barnets himmel hänger full med lyror af det röda gull, och allt, hvad mannen diktar sedan, som hjältar stort, som blommor smått, i skönare gestalter gått förbi hans barndomsöga redan. » I naturens skola har man äfven att lära medkänsla för de svagare. Lyckligtvis har djurskyddssaken i våra dagar gripit vida omkring sig. tidningarna omtala genast, om någon person gjort sig skyldig till grymhet mot djur, och en sådan får icke i tysthet och onämnd utöfva sitt barbari. Men denna ädla sträfvan skulle vinna ännu mera framgång, om hvar moder tillhölie sina att vara ömma mot djuren, de stumma, som Afven barn icke kunna klaga sin nöd och icke värja sig för människan. Hvarför skola vi tillåta våra barn att utan nytta stå på ångbåtsbryggan med ett metspö och. draga upp små stackars mörtar? Hvarför låta dem ändamålslöst framkalla ett lidande och beröfva små oskadliga varelser lifvet. Ett sådant nöje är rått och kan alstra råhet i karaktären. Icke utan vämjelse kan man se små fina barnhänder träda upp maskar på kroken och sedan helt hjärtlöst lösgöra fisken och låta den sprattla på sanden eller stoppas ned i en pyts att långsamt dö. Och ändå otäckare är gossars osed att röfva fågelbon! Barnen borde icke ens få pina eller döda en liten fluga, utan förehållas, att man ej eger rätt att taga ett lif, som man ej kan återgifva, så vida det icke sker för att värja sig för skadedjur eller för nyttans skull. Låt dem en gång genom ett förstoringsglas få betrakta denna fluga, och de skola häpna öfver, hvilket under af finhet hon är. Ett annat okynne, som ungdomen gör sig skyldig till, är att trampa ned de vackra gräsmattorna, rycka upp blommor och kasta omkring sig samt, sämre än allt, af bryta och lemlästa unga träd.
Det i 38 § för uppsåtlig misshandel å skyldeman i rätt uppstigande led stadgade minsta straff eller sex månaders straffarbete, hafva Rikets Ständer funnit vara allt för strängt, helst erfarenheten gifvit vid handen, att flerialet af dessa förbrytelser inskränka sig till slag utan åkomma, skuffningar, o. s. v., och minsta straffet i delta hänseende har derföre blifvit nedsatt lill endast Iva månaders straffarbete. I öfrigt hafva Rikets Ständer ansett §:n böra erhålla förenklad redaktion, dervid det i den nådiga Propositionen förekommande uttryck ’’der straffarbete eller fängelse ä viss tid eljest är stadgadt”, blifvit uteslutet såsom öfverflödigt, enär för ali misshandel, som ej medförer döden, straffarbete eller fängelse är vordet, om också endast såsom alternativ, i det nådiga förslaget stadgadt. Om våld å den, sorn i offentligt värf är stadd; sä ock om väld, hvarigenom fridsbrott sker. Denna öfverskrift har synts Rikets Ständer icke vara nog omfattande med alseende å de under densamma hänförda fall. Uttrycket "är stadd” hänvisar nemligen icke på den händelse, att någon efteråt hämnas å embetsman för hans embetsåtgärd, och Rikets Ständer hafva derföre ansett första delen af berörde öfverskrift böra lyda: ”Om våld å annan i eller för honom anförtrodt offentligt värf.’’ I 41 § hafva Rikets Ständer ansett en straffnedsätlning kunna ske för det fall, att omständigheterna äro synnerligen mildrande. Det i förslagets 47 §, angående tvingande till bekännelse, använda ordet misshandla har blifvit utbytt mot det redan häfdvunna uttrycket pitia, hvilket förekommer i 20 Kap. 8 § Missgernings-Ralken. Om nödvärn. Rikets Ständer hafva ej kunnat undgå att finna de i del nådiga förslagets 55 $ örn nödvärn gifna bestämmelser vara nog trånga och i visst hänseende äfven tvetydiga.
Hon dolde ansiktet i kudden och hviskade knappast hörbart: » Förlåt mig, Axel! » Då lutade han sig öfver hennes hufvudgärd, vände med mildt våld hennes ansikte uppåt och tryckte en kyss på de brännande läpparne. Hon såg på honom med en vidöppen förvånad blick, så slog hon plötsligt bägge armarne om hans hals och kysste honom än en gång med passionerad häftighet. Därefter tog hon ånyo hans hand i sin och låg alldeles tyst med slutna ögon. Heydenberg satt tillbakalutad i stolen och blickade stelt framför sig. Hon älskade honom således; han visste det förut, han hade stundom betraktat det som en verklig olycka. Han kunde ej besvara denna kärlek, han ville ej hyckla, och han hade ofta afvisat hennes smekningar med isande köld. Han hade lärt henne att dölja sina känslor, och han hade kommit så långt, att han nästan glömt deras tillvaro; men nu framträdde de ånyo i all sin ursprungliga kraft, nu, när döden nalkades. Hon fordrade intet igen, hon endast gaf, hon var lycklig, blott hon fick hålla hans hand. För första gången kände han, att det låg något rikt och underbart i en sådan kärkek, och för första gången frågade han sig med en känsla af ångest: » Hur har jag kunnat visa en sådan gåfva ifrån mig? » Han böjde sig ner och såg på henne. D e aftärda dragen buro ännu spår af hennes forna skönhet, och han kände, under det han betraktade henne, att något af den släckta ömheten åter flammade upp i hans själ. Om hon förut närmat sig honom så öppet och oförskräckt som i kväll, då hade kanske allt varit annorlunda, men det hade ständigt le IDUN 182 gat något skrämdt och kufvadt i hennes vä- sen, och det pinade honom. Om hon nu finge lefva, så skulle de nog lära sig att bättre förstå hvarandra. Det var onaturligt, att hon skulle dö, hon var ju ännu så ung! Men hade inte professorn sagt, att det knappast var troligt, att hon skulle öfverlefva natten? Herre Gud. hon var så förfärligt blek, tänk om redan,. » Sofver du Heléne? » hviskade han. » Nej, » svarade hon och slog upp ögonen.
Urtima Riksdag eger Konungen, när Han för godt finner, åtskilja, och vare urtima Riksdag alltid upplöst innan tid för lagtima Riksdags sammanträde infaller. Der så oförmodadt skulle hända, att Riksdag, när den afslutas, icke hade staten reglerat eller någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, fortfare den förra statsregleringen och bevillningen intill nästa riksdag. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hwilket Arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förwalte äfwen Stats-Rådet Regeringen med Konungslig magt och myndighet, intill dess Riksens Ständer hinna sammankomma, ett nytt Konungahus utkora och den walde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla de fall, hwarom föregående fyra §. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk författningssamling 1822 Låssa kyrkas arkiv Kungörelse angående förbud för glasoch porslinsförare samt smideshandlare att, i ändamål av dylika varors försäljning, i landsorten kringresa. samt om vad vid handel med dessa varor på landet hädanefter bör iakttagas. Stockholm den 9 januari 1822 Rikets Ständer har hos Oss anmält, att den tillåtelse för glasoch porslinsförare och smideshandlare att kringresa och sälja sina varor, är både moraliskt och ekonomiskt skadligt och för allmogen betungande. Man har därför anhållit om ett ovillkorligt förbud för sådana handelsresor. För att bereda erforderlig tillgång på dessa varor för allmogen och lättare avsättning för tillverkarna må Befallningshavande på tillverkarens begäran upplåta ställen i någon stad där försäljning får ske. Dessa ställen får inte ligga för nära varandra. Under lång tid har klagomål över de olägenheter som dessa handlandes kringresande tillfogat allmogen. Därför har Vi funnit skäl att bifalla förslaget och förordnar följande: § 1 Den tillåtelse, som glasoch porslinsförare och smideshandlande haft, att under resor från gård till gård försälja dylika tillverkningar upphör den 1 november i år. Till dess har de personer, som kringrest med handel möjlighet att skaffa sig annan försörjning.
Regeringen icke under något förhållande skulle kunna upplösa Rikets St:r och låta anställa nya val under den tid af tre år, för hvilken representanterna äro valde, sammanhänger äfven den omständigheten, att man, oaktadt de mest tvingande förhållanden, icke kunde få ett grundlagsförslag genomförd t på mindre än tre år; d. v. s. att, om ett grundlagsförslag framställdes under första sessionen, sedan nytt val skett, och om detsammas genomförande vore aldrig så vigtigt, kunde detsamma efter detta förslag icke förrän efter 3 år, och sedan nya val för - I) en 11 A ugus ti f. m. n r. siggått, afgöras. För min del kan jag icke annat än gilla det nu gällande stadgandet, att grundlagen ej får ändras förr än vid en påföljande riksdag, då nyvalde representanter sammanträda; men under nuvarande förhållanden kan, om frågan är vigtig, en urtima riksdag sammankallas straxt efter den lagtima, och således den önskade grundlagsförändringen hastigt genomdrifvas. Sådant var förhållandet t. ex. med Riksaktens införande 18)5 och Tryckfrihetsförordnm 1812. Det kan, såsom sagdt är, uppslå sådane förhållanden genom förändringar i det allmänna tänkesättet i vår ställning till andra makter o. s. v., att det blir nödvändigt att få en grundlagsförändring genomförd på mindre tid än 3 år. Den olägenhet, som förslagets antagande i detta afseende komme att medföra, skulle kunna afhjelpas derigenom, att det tillätes K. M:t att vid sammankallandet af urtima riksdag låta anställa nya val, dels för att derigenom kunna vädja till folket, och dels på det att ett grundlagsförslag, efter nya ledamöters af representationen hörande, tidigare än efter 3 års förlopp måtte kunna antagas. Enligt mitt förmenande förekommer i detta förslag en viss tvetydighet derutinnan, huruvida vid en urtima riksdag någon ny bevillning skulle kunna antagas; något som dock är af vigt att med lull bestämdhet uttala, så att icke financiella svårigheter skulle komma att uppstå, t. ex. i händelse af fredsbrott. I den propos.
SchwerinStormägtigste Allernådigste Konung! t)en del af Committéens betänkande, som afhandlar reel eller fastighets-crediten har synts mig icke ega all den fullständighet, som jag för sakens skull hade önskat och då jag alltifrån Betänkande om Rikets Penninge-Verk. Riksdagen år 1815, hvarvid detta ämne för första gången till öfverläggning förekom, sökt försvara fastighets-egares sak, täcktes Eder Kongl. Majit tillåta, att jag vid det tillfälle, då denna stora fråga nu tilläfventyrs kommer att slutligen afgöras, inför Eder Kongl. Majit, fullgör en skyldighet, den jag utan anledning af något en skildt interesse, frivilligt åtagit mig. Ämnet är af den natur, att det måste historiskt behandlas. Inom historiens gebiet hlif.’ va timade händelser orsaker till nya händelser, oaktadt Theoristernes bevis och föreskrifter. Lagstiftningens konst består uti att inse detta sammanhang och att leda de verkande krafterna till ett godt ändamål. Handeln har aldraförst ledt till begreppet af credit och länge var det ock endast handelns fordringar, som af lagstiftningen i detta hänseende afsågos. Emedlertid blir det alltid en stor skillnad emellan den ursprungliga handelscrediten och den, som i afseende på fastigheter kan komma i fråga. Den förra är egentligen icke annat än en varucredit, en credit, uppkommen genom köpslagande. Aöfverenskotnmer med B. oin den tid, som förmodas erforderlig för afsättningen af vissa lemnade varor, hvilkas värde i penningar blifvit beräknade. Om B. brister uti uppfyllandet af sina förbindelser, så motsvarar lian icke dens förtroende, som gjort honom till sitt ombud. Lagen bör vara sträng; medlen att vinna ersättning bör vara skyndsamma, emedan handelscrediten, som icke är och icke kan vara an - 42 4 Betänkande om Rikets Fenninge-Verki nät än personlig, endast uti lagens strängbet kan lemna fordrings-egaren någon reel säkerhet.
a. operasångaren Lundqvist, fröken Euge nie Claeson, den unga lofvande violinisten fröken Lindberg, fröknarna Piehl och Petterson. Då därjämte inkomsten af konserten är afsedd för en studieresa utomlands, torde fröken Sidner kunna påräkna en talrik publik. I en vrå af världen. Berättelse för Idun af Cecilia Bååth-Holmbeng. (Forts.) d §) c h däraf kom det sig, att den unga vackra frun inom kort fann sig ganska isolerad i den nya hemorten. De fina våningarna voro stängda för henne; det fanns visserligen många af de anspråkslösare familjerna, som med största vänlighet och hjärtlighet kommo henne till mötes, men hennes lifliga själ, som nyss börjat utveckla sig och ej hade någon egentlig ledning, började snart finna det tråkigt att sitta i de små förmaken, alltid sitta midt i den hårda långa soffan pa midtväggen, dricka kaffe med påtår och med så intresserad min som möjligt konversera om bästa sättet att koka såpa eller laga medvurst. Ja, i det hela taget var det då bättre att vara hemma, ty där tänkte hon just ej synnerligt mycket på sådana saker. och. Broderier i 6 häften med 6 Svenska Mönster utkomma i färgtryck! Första häftet i med. af november, För l \ onstrtifna&lt;ler planscher i hvarje häfte. (Omkrlg 200 mönstermotiv). Pris 1: 50 för häfte För prenumeranter 7: 50 för hela verket, prenumeration hos JAKOB KULLE, Postadress stnrhiiotm Idun Stockholm, Fredagen den 17 januari 1896. N:r 3 (422) Prenumerationspris pr Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. iduns Modet., mänadsuppl Barngarderoben Hyra: år: kr. » » » 5. 1 6, 1 tr. A l l m. telef. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket.
Nådiga Stadga om Folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842; i hvilken motion Doctor Björkman, samt Prostarne Berg och Stabeck instämt.. 2:o Samme mans, 0111 förändring af För.fallningarne rörande fattig - 80 Prot.-Utdrag, den 24 Augusti 1844. Iljons återsändande med skjuts till hemorten, när det beträdes med tiggeri 1 främmande socknar; 3:o Doctor Elfströms, att de Stiftens byggnads-cassor hittills anslagne behållna inkomsterne efter död eller afgången Ecclesiastik tjensteman då nådår icke ifrågakomma, måtte tillfalla Prest-enke-cassan i det Stift, till hvilket den yppade ledigheten hörer, i hvilken motion Doctor Bexell samt Prostarne Sandberg, Helén, Lundblad, Stabeck och Thudén instämt; 4:o Biskop Hallströms, ova. beredande af Emeriti-lön åt afskedstagande Gonsistorii-Notarie; 5:o Contraclsprosten Almr/uists, om förändring i föreskrifterna för Mililite-boslällens utarrenderande; 6:0 Comminister Bergstrands, om byggnadshjelp för Comministrarne; i hvilken motion Prosten Ekstrand instämt. S. D. Tili Bevillnitigs-UIskottet remitterades en af Biskop Bruhn denna dag väckt motion, angående förhöjd tull å glas, som till Riket införes; i hvilken molion Prosten Helén instämt. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande i Ståndet väckta motioner: l:o Prosten Lundblads, om inköpande af 250 exemplar af Svenska Fornskrift-Sällskapets skrifter; 2:o Prosten Gahnes, alt det reserverade Stats-anslaget af 37,000 R:dr till myrodlingar på Gottland må ännu i 5 år få begagnas för samma ändamål, samt alt 9,000
Afskrifning af de summor, som blifvit lyftade å det på Riks - ( 5 ) gäldscontoret vid 1828 — i83o årens Riksdag anvisade mindre creditiv. XVUI. B. iy5. XIX. A. 241. Afskrifning af ett i Banken upptaget landtegendomslån, sorn icke blifvit inom behörig tid i låntagarens concurs bevakadt. XIX. B. 439. XX. A. 100. — af några utaf numera aflidne Kronofogdarne B. Carlsson och M. Rabe uppburna, men förskingrade lånefordringar. XX. B. 37o. XXI. A. 20. — af obetald arrende-afgift för den till Malmö Lånecontors hus hörande gårdsjord. XX. B. 648. XXI. A. 68. — af undsåttningsskulder, angående anmärkt stridighet i Rikets Ständers beslut derom. XXIII. B. 247. XXIV. A. 10. — eller godtgörelse af skulder för undsättningsspanraäl, angående sådan förklaring af Rikets Ständers under den 22 Augusti 1840 och den 20 Januari 1841 afgifna und. skrifvelser lill Kongl. Majit derom, att enahanda grund derför måtte blifva gällande för Rikets samtliga provinser. XXIV. R. 61. XXV. B. 146. A. .56. E. 4.6. — af 2:ne från Banken utgifna fastighetslån, angående. Se Lån, Fastighets-, — eller ersättning för åtskilliga, dels på öfverskotten af Statsverkets inkomster anordnade, dels ifrån Statscontoret af under händer hafvande medel, bestridda utgifter. XVI. B. 454. XVII. A. 113. XIX. E. 108. — af åtskilliga Kongl. KrigsCollegii Artilleri-nfdelnings i Mariebergs egendom intecknade capitalskulder, angående. XIII. B. 109, 289. A. 381. — af 283q
Man bör kunna hafva rätt att gissningsvis framställa förslag till världsoch lifsförklaring, äfven om man tviflar på gissningens riktighet och kan hafva anledning att gissningsvis framställa äfven ett förslag i motsatt riktning. För så vidt ofvanstående antaganden om lifsmonadernas art och väsen ha skäl för sig, kunna också skäl finnas för den gamla föreställningen om själavandringen såväl genom allt högre utvecklade varelseformer som i nedåtgång genom skalan af allt lägre varelser. Möjligen kunna dessa utvecklingsäller nedåtgångsstadier sättas i förbindelse med de modärna lärorna om utveckling och förfall genom afpassning, urval, kamp för tillvaron, degeneration m. m. En lifsmonad kan möjligen vara identisk med det hvar och en hos sig själf uttrycker med beteckningen “jag“. Jagen kunde i så fall äfven tänkas vara till såsom mer äller mindre omedvetna hos alla väsen ända ned till de fullständigt sofvande embryon, som befinna sig i det minst utvecklade stadiet af tillvaro. Alltäftersom monaden utvecklar sig skulle, för så vidt detta är riktigt, äfven jagmedvetandet blifva allt starkare. Hvarje lifsmonad kunde tänkas vara en mikrokosmos — ett litet världsoch lifsallt för sig — hvilket i sig mer äller mindre embryotiskt innehåller alla element och alla utvecklingsmöjligheter, som förefinnas i makrokosmos, världsoch lifsalltet. Alltäftersom monaden utvecklar sig, blir för densamma alltet och jaget alltmer sammanflytande och för så vidt fulländning kan tänkas i det som är oändligt, i sin fulländning absolut sammanflytande med världsoch lifsalltet. Monaden vore då utvidgad till att vara något liknande en allmonad, ett alljag, ehuru icke fullständigt detta, i betraktande af att det gäller en oändlig utveckling och omfattningsutvidgning. Liksom en vattendroppe afspeglar världsrymden kan möjligen äfven en lifsmonad så att säga afspegla hela den lefvande tillvaron. En människas fantasi afspeglar på ett vis lifvet och världen i den utsträckning hennes fantasis kraft medgifver. Denna fantasiafspegling kan möjligen hos lifsmonaden i dess högsta utveckling en gång blifva relativt världsoch lifsalltomfattande.
Jen ändring, flyttning eller vattenledning, sotri för jordens bruk nödig finnes, verkställas, eller Verket alldeles utrifvas. Finnas flere Vattenverk, som uppdämning vålla, skall värdet af deni alla, eller af deras försämring, tagas i beräkning mot värdet af jorden eller dess förbättring, efter hvad nu stadgadt är» §■ 3- Jordegare, som, i de fall §. 2 utsätter, siri rätt begagna vill, vare skyldig, att till egare äf Vattenverk fullt gälda den förlust, denne lider under det Verket ej drifvas kan, öm det skall ändras eller flyttas, eller vattenledning göras, så ock värdet af den del i Vattenverket, som för framtiden bortgår, om Verket försämras. Åslundar Vattenverksegaren, att om Verkets ändring eller flyttning eller om vattenledningen sjelf bestyra, bör Jordegaren vidkännas kostnaden, efter som den mäten varder; Men Vill Vattertverksegaren icke deruti ingå, vare Jordegaren pligtig, att ändringen, flyttningen eller vattenledningen verkställa. Kommer Vattenverk att alldeles Utrifvas, skall Jordegaren betala fulla värdet och sjelf om rifningen besörja. §• 4- Då Vattenverk ändras eller flyttas, eller vattenledning göras, såsom i §. 2 säges, och Egaren häldre vill hela verket afstå än taga den ersättning, hvartill han berättigad är , vare jordegaren skyldig att Verket, med hvad dertill hörer, lösa. Finnes med sådant Vattenverk jord förenad, derå särskild Abo ej är besutten j då Betänkande om Vattenverk 227 skal'1 jemväl samma jord inlösas. Lag samma vore, der jord finnes till Vattenverk, sorn alldeles utrifves, derest Egaren ej vill den jord behålla. Värdet af Vattenverk, som utrifvas eller lösas skall, eller af den del, sorn genom försämring bortgår, likasom af den jord, hvilken enligt föregående §. bör inlösas, skall i penningar mätas 'efter hvad Egendomar af samma slag, inom de sist förflutne Tjuga åren, i orten gullit, då tfe i högsta pris Varit.
Bjelkhandeln under de sednare åren varit för vida utsträckt, längre än m*d SkogarneS bestånd och en rätt hushållning möjligen kan förenas. Då man vill uppsöka de dertill vållande orsaker, igenfinner man dem i den nöd, som tryckte landet, och gjorde en ansträngning oumbärlig, i den ifver, som vanligen åtföljer alla nya företag, och i ovissheten om conjuncturens bestånd, hvilka orsaker dels redan upphört, eller i viss mon förlorat sin kraft, dels ock för framtiden böra förekommas. Skogarne i Wermland, i Elfdahls, Fryksdahls, 620 Den ix Junii c. m. Nordmarks och Jösse Härader, allt intill gränsbandet emellan Sverige och Norrige, äro emedlertid ännu i den Författning, att tillgång på större Träd finnes, sorn, med rätt hushållning bandhafd, för långliga tider innu kunna utgöra ett ämne för handel och export. Första och hufvudsakliga medlet att förmå Allmogen till sparsamhet och hushållning dermed, är ofelbart ägande-rätten. Det atarkaste bevis på denna 6atts igenfinnes i Allmänningsoch Samfällighets-Skogar, som alltid och på alla ställen äro de mest vanvårdade och utödde. Den fria dispositionsrätt öfver sina Skogar, sorn genom 1805 års Skogsordning och öfrige bu gällande Författningar blifvit Skattemannen tillagd, och hvarvid han förvissar sig att vara bibehållen, har väl kunnat gifva anledning till enskifta missbruk, men i det hela verkat allmän fördel. Det andra till samma ändamål ledande medlet, som i Författningarne också är föranledt och åsyftadt, är Skogarnes storskiftande och delning grannar och byar emellan, samt Skifteslagens inrättande pä ett sätt, att ägaren erhåller tillfälle och förmåga dem vårda och efierse. I allmänhet kan man icke beskylla denna orts Allmoge för någon uppsåtlig och egentelig vårdslöshet med den Skog, s®m han har vid sitt hemvist åt sig storskiftad* men i den öfra delen af detta