Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge ståndsindelningen icke kan borttagas, må man icke tänka på att tillvägabringa allm. val ens till utseeendet. Jag måste således för det närvar, uppgifva allt hopp att nu kunna tillvägabringa en representationsförändring utur den princip, hvilken jag ofvan förklarat, att jag såsom sådan gillar; men då jag förmodar, att min öfvertygelse om det oundgängliga behofvet af något steg på reformernas bana finnes delad af de flesta, så, och för att kunna hoppas på något resultat, vill jag inskränka mig till biträdande af deras åsigter, hvilka endast syfta till en förändring af formerna. Jag tillstyr - 368 Den i3 0 c t obel' f. m. ker altså Gr. Frölichs första förslag med de modificationer deruti, som af Hr v. Troil blifvit uppgifna i afseende på organisation af öfra kammaren, hvilken då skulle" konuua alt innefatta en conlinuitetsprincip. Jag måste medgifva, det jag tvekade att ingå på detta förslag, emedan jag fruktade att deri finna ett återinförande af det gamla aristokratiska elementet; men då jag närmare genomtänkt förslaget och besinnat, att den öfra kammaren skulle komma att utgöras utaf personer från alla fyra Stånden, har jag öfvergifva denna farhåga och tillstyrker detsamma nu på sätt jag redan nämnt. Man har här talat om nödvändigheten af ett aristokratiskt element; men jag bekänner, att jag icke förstår, huru man kan vilja införa ett sådant i ett constitutionell land, — aristokratien tagen i den mening, hvarunder man vanligen förstår denna benämning: nemi. adels-eller börds-aristokrati.
J.j hos Ridderskapet och Adeln i anledning af denna motion afgifvit anförande, hvaruti Herr Hjerta, såsom en af dem hvilka Herr af Robsahms motion närmast angick,’ afstyrkt motionen af det skäl att ifrågavarande afgift billigt vis icke borde betraktas såsom en skatt utan hvad den verkligen är, såsom en ersättning för postporto, samt att den i sitt nuvarande belopp vore så jemnt afpassad alt stämpelafgiften för hvarje dags upplaga är ungefärligen densamma eller högst obetydligt öfverstjger kostnaden att sända ett paket af lika vigt på Diligenceeller Paketpost till en af de orter, hvilkas afstånd ifrån Hufvudstaden kan räknas såsom ett medium af alla Postcontorens i Riket distancer derifrån; men deremot har Herr Hjerin hemställt, alt en underdånig framställning måtte hos Kongl. Maj:t göras angående nedsättning i Post-Arfvodet för de Tidningsblad, som utkommo färre gånger i veckan, så att detta kunde för ett blad af 2 gånger i veckan blifva hälften och för ett veckoblad fjerdedelen af den vanliga afgiften. Derjemte har, uti ett lill Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till Utskottet remitleradt Memorial, Nils Rersson ifrån Södermanlands Bihang till R. St. Vrot IÖ34* 5 Sami. 1 Afi. 7 6:le Häftet. 38 Bévillmngs-Utskottets Bet, N;o i3, Län, efter en vidlyftig framställning om nyttan af dén så kallade Tidningen för Bönde-Ståndet, yrkat att nämnde Tidning, måtte för framtiden befrias ifrån den vanliga stämpelafgiften. Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet, af samma skäl som föranledt Bevillnings-Utskottet vid sistförflutne
Till Fästningarnes underhåll och nybyggnad „ Pionier-Corpsen å Carlsborg . Balance till påföljande året: De i 1837 års Stats-Revisions-Berättelse i l:sta och 2:dra puncterne anmärkte, vid 1835 års slut balancerade, poster hafva uti 1837 års Hufvudbok till afskrifning befordrats, med undantag af 1,685 R:dr 15 sk. 6 r:st, för hvilka redovisning ännu ej hunnit erhållas. — 92 Å den, till inköp af såkallade Sjöstedtska egendomen för Kongl. Lif-Gärdets till Häst behof, af Tross Passevolance-Cassan år 1831 förskjutne, summa hafva ytterligare under hvardera af Revisions-åren afbetalts i Afdelningarnes Stater uppförde, 1,000 R:dr, så att vid 1837 års slut återstodo å denna skuld 4,000 R:dr. Topografiska Corpsen. Dess i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren med anmärkningar, granskade räkenskaper utvisa följande resultat: Debet. Balance från föregående året: Behållning 2,169:45. i. 1,055:15. ii. Uppbörd: Gorpsens Anslag till Löner och Arfvoden - Balance till följande året: Credit. Utgift: Löner och Arfvoden ... För Astronomiska observationer, Recognosceringar, Chartegravure samt diverse 11,623:41. - 14,574: g. '2. 12,147:33. - 17,046:28. i. Balance till påföljande äret: Härvid få Revisorerne anmärka att ej allenast den vid 1836 års början varande behållning, 2,169 R:dr 45 sk. 1 r:st., under de båda Revisions-åren blifvit använd, utan ock anslaget öfverskridet så att vid 1837 års slut en skuld uppstått af 2,951 R:dr 2 sk. 2 r:st. att ersättas af 1838 års anslag. Militiae-Boställs-Cassan.
Utsk. yttrar följande på sidan 2: ”Detta Utsk:s förändrade förslag är bifallet af B. o. Ad. och PresteSt., hvarvid dock, beträffande motiveringen för Utsk:s hemställan, nämnda RiksSt. ogillat, R. o. Ad. följande strof: ”och en ”sådan utredning måste i allt fall blifva utan ändamål, då för lönebeloppens bestämmande egentligen erfordras, att känna sportlernas ”reglering för framtiden, hvilken det åter tillkommer K. M. att afföra. I fråga om en sådan reglering, delar dock Utsk. den åsigt, "som Den 18 Augusti. IT ”sorn af manga RiksSt:ns ledamöter yttrats, att efter den nya organisationens trädande i verksamhet, all expeditions-lösen bör ode”lad tillfalla vederborde expeditions-hafvaride”; samt PresteSt. den sednare meningen, ronde Utsk:s uttryckta åsigt om expedilions-lösens fördelning. BorgareSt. har åter afslagit det af Utsk. tillstyrkta reservations-anslaget, 7,000 R:dr, men i öfrigt bifallit Utsk:syttrande; och är hvad Utsk. hemställt i sitt först afgifna Utlåt, af BondeSt. bifallet.” Utsk. har ansett, att hvad R. o. Ad. samt PresteSt. beslutit, ang:de en del af motiveringen för Utsk:s förslag, borde förfalla. Enl. min tanke, förfaller jemväl Utsk:s motivering i denna del, ty det finnes blott 2 Stånds bifall till Utsk:s mening, emot 2 Stånds godkännande af den, som R. o. Ad. yttrat. R. St:rs beslut finnes sålunda på ingendera sidan, hvaraf följden blifver, att båda förfalla, och att denna del af Utsk:s Betänk, utgår. Jag har velat göra denna anmärkn. till erinran för ExpedisUtsk., på det alt i den underd. skrifvelsen ej måtte intagas annan motivering, än den de flesta af RiksStm gillat.
Taine synes också ana bristen i detta tillvägagående, men vid sitt försök att använda en annan metod råkar han i en annan svårighet: cirkelbevisning, som framträder i hans teori ’ om individens och folkstammens förhållande till hvar andra. Individen uppfattas och förklaras genom folkstammen, folkstammen genom individen. Men det ligger i individens begrepp att ega större innehåll än folkstammen. Efter att hafva härledt det abstrakta ur det konkreta, söker han sålunda förklara det senare ur det förra. Dessa brister i formelt hänseende åtföljas af ännu större i reelt. Taines teori är å ena sidan ofullständig, å andra sidan ohållbar. Ofullständig är dén, derför att det högsta inom konsten både från objektiv och subjektiv synpunkt faller utom den spekulativa ästetikens område. I objektivt hänseende kan han ej redogöra för de bestämningar, som ingå i ett skönt, ett sublimt konstverk, utan begagnar dessa uttryck okritiskt samt utan att angifva hvad han dermed menar. Dermed visar han sig icke uppfatta den föregående vetenskapliga ästetikens grundproblem. I subjektivt hänseendefaller konstnärsindividualiteten, konstnärsfantasien, utom hans teori, och detta icke blott hvad beträffar konstnären i allmänhet, utan äfven hvad beträffar genierna, de store konst-närsandarna. Hans teori rör sig således å ena sidan med en terminologi utan fixerad betydelse, å andra sidan handlar den blott om godtköpskonsten, de lägre yttringarna af konstnärlig verksamhet, hvilka uppträda i massa och såsom uttryck för vissa moder och tidsförhållanden. Men hans teori, är ej blott ofullständig, utan äfven, då den försöker lösa vissa problem, ohållbar. Att konstens uppgift är att klarare och fullständigare, än naturen mäktar, framställa någonting väsentligt var den ena hufvudsaken, att hvarje konstverk är ett uttryck af sin tid den andrå. Men det är klart, att båda dessa satser äro felaktiga. Ty den första är för vid; kemien t. ex., som har förmåga att “ klarare och fullständigare än naturen mäktar framställa riågonting väsentligt “ (ett visst ämne, en viss blandning), skulle då utgöra en skön konst. Den andra satsen. åter grundar sig på ett lågt naturalistiskt antagande.
Jag instämmer med Const.Utsk. i den åsigt, att tiderymden af ö år emellan riksdagarna är för lång och lämpligen bör förkortas till den af Utsk. föreslagna tid af 3 år; men jag tror, att Const.- Utsk. icke fullständigt behandlat ämnet, ty jag anser, att den lagtima riksdagens återkomst på bestämd lid bör vara alldeles oberoende af dea omständighet, att urtima riksdag under liden kunnat inträffa. Jag får derföre, med hemställan att R. o. Ad. måtte förklara denna min anmärkn. såsom dess gemensamma lanke, föreslå, att, till densammas öf vervägande, målet måtte till Utsk. återgå, och jag tror mig icke handla i strid med formerna, då jag begagnar detta tillfälle för att tillkännagifva, att R. St. hafva att af K. M. förvänta en propus, i ämnet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Om jag också för min del skulle önskat, att Const.Utsk. utsatt riksdagarna att återkomma hvart annat år, hvilket i min tanke varit lämpligast, så måste dock denna önskan vika för den förklaring, som nyss af Gr. Posse blifvit afgifven. Med stor tillfredsställelse erfar jag deraf, att vi från K. M. hafva att förvänta en propos. som rörer tätare riksdagar, och att urtima riksdagar icke må rubba den tiderymd, hvilken bestämmes såsom intervall emellan de lagtima riksdagarna. Jag kan således ej annat än med nöje instämma i Gr Posses yrkande, alt denna mening, sådan den af Hr Grefven blifvit uttryckt, måtte blifva R. o. Ad:s gemensamma tanke, helst jag är öfvertygad att, då vi sålunda gå Regeringens önskan till mötes, vi äfven kunna vara säkra att vinna ett resultat. Gr. Den 10 Juni f. *1. Gr. Frölich, David: Jag förenar mig lill alla delar i Gr.
Den 3:dje anmärknm afser uttrycket: »till de enfaldigas förledande», hvilket uttryck flera talare ansett alldeles olämpligt. Hr Just-StatsMinistern har redan förklarat af hvad anledning dessa ord blifvit begagnade, nemi. för det §:n icke skulle kunna tillämpas å dem som meddela undervisning om andra troslärors beskaffenhet. Nästan samma nttryck igenfinnas dessutom i nu gällande författningar t. ex. i så väl Kyrkolagen som 1781 års religions-edikt. Men oaktadt jag anser, att uttrycket ganska väl kan försvaras, vili jag dock, då anmärkn. deremot gjorts och uttrycket blifvit snart sagdt förlöjligadt, gerna låta detsamma fara och föreslå ett annat uttryck, hvilket, såsom jag hoppas, icke skall låna sig åt satiren och dessutom har auktoritet för sig, enär det blifvit föreslaget af 3:ne utaf Högsta Domstolens ledamöter: Hrr Thyselius, Iggeström och Gyllenhammar. I öfverensstämmelse med deras (p. 21) framställda förslag ville jag derför redigera 2 §:ns 1 mom. Slutligen har man anmärkt, att, enl. förslaget, — hemställan om åtals anställande i religiousmål 842 Den 4 November t. m. skall ske endast till Konungens Just.Kansler samt att man således borttagit stadgandet i 1762 års bref om vederbörande preslerskaps hörande i dylika mål. Här är redan förut tillkännagifvet, att det icke varit meningen att göra någon förändring i sistnämnde stadgande, men som redaktionen möjligen kan gifva anleda, till det antagande, att stadgandet blifvit uphäfdt, vill jag jemväl i detta fall gå anmärkarues önskningar till mötes och har derföre i 2 §:ns 3 mom. infört orden: »från vederbörande presterskap». Till följd häraf skulle 2 och 3 §§, som med hvarandra ega nära sammanhang, erhålla följande lydelse: »§ 2.
Hade fråga endast varit om reorganisation af Svea HofR:s kansli, så kan jag försäkra Gr:n, att jag icke skulle-hafva yttrat ett enda ord; ty jag anser hvarje HofRätt tillkomma att föreslå de förändringar i afseende på 74 Den 11 April e. m. kansli-göromålens reglering, sorn den kan för sig anse nödiga oc ändamålsenliga; men alt, sä tillsägandes, tvinga Svea HofRälts or ganisalion af sitt kansli på de andra HofRme, hvilka önskat att fä bibehålla sina kanslier oförändrade synes mig vara både oriktigt och föga förenligt med den aktning, som hvar och en af dessa öfverdomstolar bör åtnjuta. Jag säger detta, utan att i den ringaste nion vilja bestrida sanningen deraf, att K. M. har rätt att bestämma den organisation Han finner lämpligast; men jag är äfven öfvertygad, att K. M. i detta fall, om Hans upmärksamhet blir fästad derpå, gör afseende på hvad öfverdomstolen föreslagit. Till försvar för kanslistgradens indragning har Gr:n anfört, att de e. o. tjenstemäunen derigenom icke voro förhindrade att blifva renskrifvare. Detta hade Hr Gr:n ej behöft säga, ty en hvar visste sådant förut. Men kan det ieke förnekas att, så länge denna tjenstemannagrad bibe4 hålles, dess innehafvare alltid mäste vara tillstädes och verkställa^ renskrifningar, så lärer det icke heller kunna bestridas, att deri ligger vida större säkerhet för arbetets verkställande än om renskrifningen skall uplåtas åt oansvarige personer emot betalning. Dessutom tager jag mig friheten anmärka, att extra ordinarie tjenstemän ingalunda anse sin tid så illa förspild, om de erhålla en kanslisttjenst, alldenstund det alltid för dem är en fördel alt vinna en ordinarie beställning, äfven om med densamma skulle åtfölja skyldigheten att skrifva rent. Vidare har Hr Gr:n såsom en orimlighet framhållit, att en tjensteman skall sjelf ombesörja allt renskrifningsarbete. Della har åtminstone jag icke sagt; och lika med Gr:n, anser jag det för förmannen vara likgiltigt, om
Föredrogos ånyo Konslitutions-Utskottels Memorial: N:o 69, med voterings-proposition, rörande det i Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 57 framställda förslag till ändring i 44 § 5 momentet Riksdagsordningen ; N:o 70, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det i KonstitutionsUtskottets Memorial N:o 68 framställda förslag till ändring i 70 § Riksdagsordningen; och N:o 7 4, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande Konstitutions-Utskottets Memorial N:ris 58, 63 och 67. De i dessa Memorialer framställda förslag till volerings-propositioner blefvo af Preste-Ståndet godkända. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 202, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående ifrågasatt upphörande af de så kallade Frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering. Bifölls. N:o 205, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande de i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 469, behandlade frågor, angående jernvägsanläggningar. Ståndet antog den af Utskottet å sidan 5 framställda inbjudning beträffande 2:dra punkten, gillade yttrandet, sidan 6, rörande 4:de punkten samt lade förevarande Utlåtande i öfrigt till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 206, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande Stats-Utskottets i Betänkandet N:o 165 framställda förslag om inrikes skeende upplåning emot Svenska fonderade stats-obligationer. Med frånträdande af sina beträlfande 2:dra och 4:de punkterna förut lättade beslut, godkände Ståndet dessa punkter, sådane de i Utlåtandet N:o 4 65 blifvit föreslagna.
Hrr af Wetterstedt, Niclas, H udebeck, Salomon, oell dorchimont, Wilhelm Albrecht, blifvit utsedde alt under permitterade ledamöters frånvaro inträda såsom ledamöter i de ut varit suppleanter, anmodade II. Ex. Hr Gr. o. Landtm. Hrr Eleclorer att jemväl i deras nästa sammanträde tili de sålunda nppkoinne ledigheters återbesättande välja Utsk^s-suppleanter, nemi. en i Const.-, en i Bevillu.-, samt en i Allm. Be sv.- o. Ekon.Ulsk. Med anmälan att utom Hr von Post Stafs, Gr. Hamilton, Henning Ludvig Hugo, Gr. Levenhaupt, Patrik Adolph, oeh Hr Lagerheim, Lars Magnus, hvilka under föreg:de plena afsagt sig att vara Bankmän, numera jemväl II. Ex. Hr Gr. Lövenhjelm, Guslaf, Frih. Wrangel, Christian Anton, Hr Munck, Ernst Fredr. Victor, och Ilr Kuylenstjerna, Carl Ulrik, afsagt sig sina b ä n k in :sb e fa 11 n i n g a r, tilkänuagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att i nästa plenum val komme att ske till utseende af en bänkman i hvardera af 4, 6, 12, 13, 20, 23, 24 och 25 hänkm:s-afdelningarne. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 24 och 30 sisth Oct. på bordet lagda betänk. NT:o 18, i a nied o. af väckt motion om ändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller, all detta betänk, mätte punktvis få föredragas, på det en hvar må äga tillfälle att, om sä lämpligt synes, göra anmärkmr vid hvarje särskild del deraf.
Dessutom är det ej gifvit, att dessa medel skola uttagas contant, ty man kunde ganska väl få erlägga dem i natural-praestationer, såsom spannemål och victualie-varor, hvaraf formerades magaziner, hvilka i alla fall nödvändigt skola finnas för truppernas öfningar. Jag tror således, att Herr Thams anmärkning bör förfalla. Herr Tham: Jag ber blott, alt få fästa uppmärksamheten deruppå, huruvida det är lika lätt för 315 SoldatRotar, att betala i5ooo R:dr, som för 247^? Jag tror det vara betydligt lättare för de sednare, än för de förre. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken fia mställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att till Statsoch EkonomiUtskot - Den 23 Mars f. m. a65 ten remittera Herr Tersmedens ifrågavarande motion, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne nu afgifne yttranden. Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 3 dennes under N:o 22 aflåtne, samt den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, angående auctorisation för BancoStyrelsen, att kunna föryttra och till Silfver omsätta det efter 100 R:dr per Skeppund utpräglade Banken tillhörige gamla Slantmynt, på sätt redan är medgifvit, i afseende på gamla KopparPlålar. Grefve Posse„ Erik: Det af Utskottet begagnade uttryck: "när tjenligt tillfälle kan yppas” är, efter min tanka allt för obestämdt, i egenskap af föreskrift. Jag tror, att för Kopparens försäljning bör bestämmas ett minimum, jemförligt till det för Silfver-inköp bestämda maximum; och således, att Kopparen icke bör säljas eller bortbyt as med mindre derföre erhålles 1 28 R:dr i sedlar eller 48R:dr i Silfver per Sfg St.st:vigt. I annat fall skulle förlust kunna uppstå, enär Silfver får uppköpas till 128 sk:s Cours.
Bör då frågan afgöras efter hvad sorn är politiskt riktigt, så lärer man komma derhän, att både rättigheten för barn att ärfva sina föräldrar och för hvarje barn att få en viss andel i qvai låtenskapen, bör bestämmas efter klokhetens fordringar och barnens olika behof. Klokheten fordrar, att samhället öfverlåtaden dödes qvarlåtenskap åt hans barn. Derigenom befrias det från omkostnaden för deras uppfostran, såvida någon förmögenhet finnes och samhället kan vara förvissadt att ingen är mera än föräldrarne märi örn att förskaffa barnen ett sådant arf, att de, om möjligt är, icke komma i något slags förlägenhet. Ser man till barns behof af arf, så kommer man till den andra väsendtliga invändningen emot den bestående ordningen, nemi. alt den inbördes jemlikheten emellan könen och makarna äfven borde föranleda jemlikhet i arf. Men denna jemlikhet finnes icke. Om någon lagstiftning ville bemöda sig att införa benne i arfslagarna, eller andra stadganden, så drager dock naturen, vid hvarje barns födelse, försorg att olikheten varder beståndande i verkligheten. Det är följaktligen en stridighet mot naturen, som man ville söka all införa i lagen. Huru obildadt ellef i3 H. 11 8a Den a September e. m. utveckladt samhället må vara, så liar mannen väsendtlig» pligter både emot det allmänna och det enskildta, både mot samhället och hushållet. Han måste uppfostras för begge. Qvinnans bestämmelse och hennes bildning afse deremot egentligen det enskildta lifvet, eller hushållet, och att äfven i detta hänseende blott vara mannen till hjelp. Från mannens dubbla pligter att upprätthålla både samhället och hushållet härröra också hans dubbla rättigheter mot qvinnans, som med inskränktare pligter måste hafva ringare anspråk. Från olikheten i mannens och qvinnans bestämmelse härrör också olikheten i deras uppfostran. Mannens utveckling såsom menniska går långsammare än qvinnans. Han mognar senare än hon, och behöfver vida mera kunskaper.
Hästarnes seldon prydas af blommor, kuskarne hafva blomsterbuketter i hattarne, och fruntimren på vagnssätena – Nizzas fina damer och kokotter – öfverglänsa hvarandra i fantastiska drägter, öfversållade med blommor. Men på Place Masséna är det jemförelsevis lugnt; sjelfva blomsterkastningen skall försiggå på Promenade des Anglais, den förnäma verldens korso, denna af palmer sirade promenad, som löper utefter Medelhafvets omätliga yta, och är lika märkvärdig för sin skönhet, sin vidsträckthet och vidd, som för det egendomliga publikum, som trampar dess sand. Der är också trängseln störst och lifvet mest utprägladt. Hela husraden på promenadens ena sida, bestående af storartade hotell och välbygda villor, är prydd med flaggor – jettestora trikolorer. I de med blommor sirade fönstren sitta skådelystna med stora blomsterkorgar till hands för att låta ett regn af blommor falla ned, öfver vänner och bekanta som åka förbi. På trottoarerna trängs en nyfiken, sorlande folkmassa. Bland uniformer, nedsmutsade rockar, uppfästa kjortlar och oklanderliga svarta bonjourer lysa här och der några dominos eller en och annan pierrot i sin hvita drägt och toppiga mössa, ehuru man i dag i allmänhet icke nyttjar kostymer eller masker, ty mycket af det pikanta vid blomsterbataljerna ligger ju deruti, att man kan se på hvem det är man kastar. Kring de stackars förkrympta palmerna nere vid stranden – i Sardou’s Odette elakt liknade vid Pudervippor – stå en mängd barn med korgar, fulla af doftande rosor eller violer, och så snart de under kastningen se några buketter icke nå fram till den åsyftade vagnen, ila de fram på körbanan för att plocka upp den utan att bry sig om hästar och vagnar, utan att rätta sig efter de ridande och gående gendarmernas varningsrop. Nar så ens ammunition tryter och man skall till att köpa ny, kan det ofta hända, att man får igen, hvad man en gång sjelf kastat och nu hoppats vara föremål för ömmare omsorger.
Instämmande i Directionens yttrande, angående det vid sista Riksdag stadgade utlåningssält för omförmälde räntemedel, hafva såväl Fullmägtige som Commissariatet i Riksgälds-Contoiret tillstyrkt bifall till hvad Direclionen i sådant afseende nu föreslagit, endast med delfrån stadgandet, att motsvarande säkerhetsliandlingar skola för uttagna räntemedel aflemnas, liemtade tillägg, att, jemte det Direclionen afgifver serskild förbindelse att aflemna dylika handlingar å det erbjudna beloppet under de första 10 åren, borde lill Riksgälds-Contoiret ingifvas någon lämplig säkerhet, sona svarade emot den summa, hvilken Direclionen (inge förvalta , intilldess tidpunkten för de föreskrifne säkerhels-handlingarnes inlemnande första gången enligt planen inträffade. Dessutom har Commissariatet, i sammanhang med sitt, angående förevarande ämne, afgifna yttrande, fästat uppmärksamheten på angelägenheten deraf, att nu blefve meddelade förut saknade bestämmelser, huru och under hvilka förhållanden samt för hvilka ändamål den samlade Fonden framdeles borde få disponeras, äfvensom i livad mon Bolaget skulle ega att derom besluta. Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt och de Utskottet tillställda handlingar för öfrigt innehålla, har Utskottet icke kunnat annat än erkännar igtigheten af de framställda anmärkningarne, i afseende på den omgång ock de ökade göromål, hvartill Rikets sist församlade Ständers föreskrift, att räntemedlen skulle till Riksgälds-Contoiret för hvarje år serskildt inbetalas och derifrån åter uttagas, obestridligen måst föranleda, helst som härmed komme att förenas åliggandet alt granska och pröfva de för mindre summor efter hvarje års förlopp aflemnade säkerbotshandlingar.