Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och komma återstående, denna Filial-Bank beviljade 30,000: S:gr B:ko R:dr 450,000: att utgå med 5,000 R:dr B:ko under detta och 25,000 R:dr under nästa år, så vida säkerhet derför ställes. För Filial-Banken i Sundsvall hafva Fullmäktige, såsom försträckning, anvisat ett belopp af 500,000 R:dr B:ko; dock under förbehåll, att innevarande år endast disponera 325,000 R:dr B:ko, hvilka utgått sålunda, nemligen: såsom lån . B:ko R:dr 158,400: och såsom kreditiv . , • ••••• 166,600: S:gr B:ko R:dr 325,000: 69 Filial-Banken i Hudiksvall har ställt säkerhet för och i följd häraf fått sig tillförsäkradt ett kreditiv å 125,000 R:dr B:ko; men tillgangarne hafva ej medgifvit alt anvisa högre belopp än 25,000 R:dr B:ko. Af föreslående utredning inhemtas, dels att af det under innevarande år disponibla anslag B:ko R:dr 400,000: äro anvisade: till Skaraborgs Läns Filial-Bank . 45,000: » Filial-Banken i Sundsvall 325,000: » d:o i Hudiksvall 25,000: och för Skaraborgs Läns Filial Bank reserverade 5,000: B:ko R:dr 400,000: dels att af anslaget för nästa år 200,000: äro beviljade: lill Filial-Banken i Sundsvall 175,000: och till d:o i Skaraborgs Län 25,000: S:gr 200,000: och dels alt af anslaget för 1856 B:ko R:dr 200,000: äro beviljade: till Filial-Banken i Hudiksvall.
Och Jehu sade: Helger Baal ena högtid, och låter den utropa. Och sände Jehu i hela Israel, och lät komma alla Baals tjenare, så att ingen qvar var, som icke kom. Och de kommo i Baals hus; så att Baals hus vardt fullt i all rum. Då sade han till dem, som voro öfver klädehuset: Bärer ut kläder för alla Baals tjenare. Och de båro kläder ut. Och Jehu gick in uti Baals hus med Jonadab, Rechabs son, och sade till Baals tjenare: Ransaker, och ser till, att ingen Herrans tjenare är ibland eder, utan Baals tjenare allena. Och som de kommo in till att göra offer och bränneoffer, beställde Jehu sig åttatio män utanföre, och sade: Ho som släpper någon af männerna, som jag får under edra händer, hans själ skall vara för hans själ. När nu bränneoffret fullkomnadt var, sade Jehu till drabanterna och höfvitsmännerna: Går in, och slår dem allasamman; låter ingen komma derut. Och de slogo dem med svärdsegg, och drabanterna och höfvitsmännerna hofvo dem bort. Och de gingo till Baals hus stad; Och togo ut de stodar i Baals hus, och brände dem upp; Och slogo sönder Baals stodar, samt med Baals hus; och gjorde der ett hemligt hus af, allt intill denna dag. Alltså förgjorde Jehu Baal utur Israel. Men ifrå Jerobeams, Nebats sons, synder, den Israel kom till att synda, gick Jehu icke, och öfvergaf icke de guldkalfvar i BethEl och i Dan. Och Herren sade till Jehu: Derföre, att du hafver viljog varit till att göra min vilja, och hafver gjort på Achabs hus allt det i mino hjerta var, skola dina söner sitta dig på Israel stol intill fjerde led. Dock höll icke Jehu, att han i Herrans Israels Guds lag vandrade af allo hjerta; ty han trädde icke ifrå Jerobeams synder, som kom Israel till att synda. På den tiden begynte Herren ledas vid Israel; ty Hasael slog dem i alla Israels gränsor;
Genom Frih. Hamiltons yttrande har jag blifvit stärkt i min öfvertygelse, att den ifrågavar. und. skrifvelsen är onödig, emedan de undersökningar, hvilka deruti skola begäras, antingen pågå eller redan äro verkställda. Men jag tror till och med att det med den und. framställningen åsyftade företaget är skadligt och, såsom Frih. Hamilton visat, alt behållningen af postverkets inkomster skulle dymedelst förminskas. Het är gifvet, att, så länge något hemman i Sverige är besväradt med utskylder, innehafvare önska att derifrån befrias. Sålunda kan man vänta sig att dylika framställningar, vid hvarje riksdag göras. Vill man för framtiden undanrödja alla motioner om befrielse från de hemmanen åliggande utskylder, så böra de samteliga afskaffas. Men då sådant svårligen låter sig göra, inser jag icke, hvarföre en så nyttig inrättning som den med posthemmanen afsedda, skall upphäfvas. Hvad dem särskildt beträffar, så är det bekant, att de lill största delen ursprungligen varit Kronans och af henne disponerade för postföringen, i anledn. hvaraf öfver-postdirektörs-embetet å dem haft närmaste tillsyn. Det ägde jemväl rättigheten, att från dem förflytta åboer. I början var det förbjudet alt köpa dem lill skatte, på det alt de skulle vara fullkomligt användbara, likväl under det uttryckliga förbehåll, att postskjutsskyldighetens utgörande derigenom icke blefve i någon män eftersatt. Det finnes således för innehafvarne icke något annat sätt att undgå detta posthemmanen åliggande besvär, än att lägga det pä andra medborgare. Följden deraf skulle blifva, antingen att postskjutsen måste upplåtas på beting, eller ock öka gästgifvareskjutsen. Frih. Hamilton har redan sagt, att man icke bör tillgripa medlet, att upplåta skjutsen på beting, emedan osäkerhet i postföringen derigenom nppstår, och äfven andra olägenheter äro dermed förknippade.
Men till denna likgiltighet för en förståndig uppfattning af dogmerna, vid hvilka menniskoverk dock kyrkan faster en så ofantlig vigt, uppfostras den statskyrkliga menigheten, och den befinnes sedan ytterst beqväm både för dem, som icke hafva tid att utreda sitt personliga förhållande till kyrkans lärosatser, och för dem, som icke hafva lust att närmare befatta sig med frågan, emedan de tycka, att allt går bra ändå. Och det gör ju så, ty statskyrkans religion är icke främst en religion för hjertat, utan i första rummet en religion för samhället och kan derför nöja sig med den tomma bekännelsen. Man lär sig ändå från den första katekesläsningens tid, att man icke skall brv sig om att bråka med sitt förstånd, utan taga sakerna färdiga, sådana de läras ut, och bara tro derpå. Det senare kan man icke tvinga sig till, men det förra finner man sig i. Landsbygdens arbetare till exempel, som sex dagar i veckan vid plogen och spaden upptages af omsorgen om mat och dryck och kläder, men har den sjunde dagen ledig för hvilan och sin själ, finner ett visst lugnt behag i en sådan lära. Hans religiösa behof får ju på söndagen en slags näring i sången, i bönen, i känslornas allmänna lyftning i tro och tillit upp mot det högsta väsendet, men dogmerna lyfta honom icke, och dem bryr han sig derför icke om. De äro ju det otillräckliga förståndets sak och måste sålunda öfverlemnas ät det mera begåfvade presterskapet. Han lär sig af presten, att allt, som framställes i strid med kvVkans uppfattning, är villfarelse, och då han icke tilltror sig att granska någonting, nöjer han sig med att tro presten lika väl som dogmen, d. v. s. tysta sitt tvifvel. Detta är frukten af den traditionela uppfostrans stora makt.
» Om en halftimme går tåget, » förklarade Till katolicismen har, enligt hvad en korredirektören med klockan i handen, » och spondent till Dagens Nyheter meddelar, i dagarne hur gärna jag än ville behålla mina gäster, öfvergått den framstående skriftställarinnan Heanser jag som en plikt att upplysa därom. » lena Nyblom, prof. O. R. Nybloms maka. » Och jag som måste kläda om mig, » sade Annie med en blick på sin ljusa siden» Huskattan » på » Husråttan ». U r notisboken. » Farväl, Eva, och tack! Jag skulle så gärna, gärna velat tala med dig ännu en stund! » » Än jag då, » svarade Eva sorgset. » Jag vet inte hvad jag ville ge för att ha dig i min närhet! » » Låt oss brefvexla! » Det kom ett gladt, liffullt uttryck i Evas ögon. » Ja! Och — vi träffas vid stationen. Jag hinner dit lika fort som ni. » » Låt mig göra ett förslag, » inföll direktören, för hvilken ingenting var omöjligt, helst då han var i lifvad sinnesstämning, » vi följa våra gäster en bit på vägen — artigare kan ingen vara. Nedgående snälltåget möter ett par stationer härifrån. » » En ypperlig idé, » ropade Eva, hvilkens misstämning blåste bort som af sig själf. Afskedstagandet blef så kort som möjligt — man skulle ju träffas. Innan hon gick för att kläda om sig, kastade Eva en blick öfver sitt hem, där allt var uppoch nedvändt, och som hon skulle lämna i detta skick. » Se efter, att det blir släckt öfverallt, och tag vara på vin och öfverlefvor, så godt du kan, » hviskade hon till köksan, medan hon genom matsalsdörren såg in i serveringsrummet, där kokfrun, vakmästaren och Sofie slagit sig ned vid ett af buteljer och läckerheter dignande bord. Ett ögonblick tänkte hon på att stanna hemma — det nästa sade hon sig, att det var omöjligt. » Kom och hjälp mig, Sofie, » ropade hon otåligt, och denna skyndade till med en ödmjukhet och hjälpsamhet helt olika hennes vanliga näbbiga framfusighet.
Secreterare» icke alltför mycket fästadt sin blick pä Statens nöd, men äfwen kommit att bcögna det i tankan insinuerade botemedels följder, han dä warit lika fjärran, som jag, ifrån alt gilla detta förslag. För ett Borgerligt Samhälle, som naturligkwiS Lutkar att se sig, sä midt möjeligt är, tryggadt emot utländskt och inhemskt wald, att innom sig se ordning och rättwisa ömt wärdade, lugn och trefnad främjade, lärer alltid finnas högst angelägit, att kunna anförtro besörjandet härom ät Ämbetsoch Tjenstemän, hwilka med erforderliga kunskaper och skicklighet sörena den redelighet, den warma Fosterlandskänsla, som föranleder dem lill att upprigtigt respectera och med nit befordra hwarje enskilot Medborgaresrätt och bästa. —.Lyckligt det Land, der ätmindstone större delen as Ämbetsmän äro sadane! De olyckligasie händelser och förluster mä der inträffa: Wäl uttänkte och wäl handhafoe Författningar och Lagar skola der alltid liswa och nära hoppet om snor upprättelse o b förkofran; Och hwar Inbyggare skag ännu tro sitt Fädernesland wara det lyckligaste, det bästa. — Men Den 4 November149 — Men beklaganswärdt det Land, hwarest motsat, sen finner rum! Förgäfwes stiftas der de wisaste Lagar: frugliöse blifwa der de hälsosammaste försatt, ningar; ly de handhafwas antingen blott slyckeais och lamt, eller ock alldeles ickeI sa betydlig män beror Statens wältrefnad eiler obestånd af Ämbets, och TjenstemännenS bättre eller sämre beskaffenhet. Men denna äter Leror lika hufwudsakeligen af det sätt, hwarpä de, som uppoffrat sin tid och sina mödor ät Statens tjenst, blifwa af Staten behandlade.
Med gillande af hvad Rikets Ständer härvid anmält och beslutit, har Kongl. Maj:t derom låtit nådigt bref under den 27 April 1841 till StalsKontorel afgå. angående ett i nåder äskadt särskildt anslag till befrämjande af göromålens gång inom StatsKonloret (290). 1841 den 8 Juni i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t liit bero vid den handläggning, frågan hos Rikets Ständer erhållit. 323:o angående tiden för nästa revision af Stals-, Bankooch Riksgäldsverkens räkenskaper och förvaltning (291). Genom Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 57 Genom allmän kungörelse och särskilda kallelser hafva under den 15 Juli 1841 vederbörande blifvit i vanlig ordning härom underrättade. 324:o med öfverlemnande af förnyad instruktion för Rikets Ständers Revisorer, i hvad som rörer deras befattning med Statsverket (289). Härå har Kongl., Maj:t uti skrifvelse af den 10 Juni 1841 aflåtit nådigt svar till Rikets Ständer. 325:o angående be viljad t understöd för de brandskadade i Falkenberg (293). Om detta Rikets Ständers af Kongl. Maj:t gillade beslut bar Kongl. Maj:t, under den 12 Maj 1841, förständigat Dess Befallningshafvande i Halmstads län, till egen och vederbörandes efterrättelse. 326:o an gående tillämpning af föreskrifterna om kronobrefbäringen (294).
Fann Ridderskapet och Adeln för godt, att ConstitusionsUtskottets berörde förslag, till den behandling 56 §. Regeringsformen föreskrifter, godkänna. S. D. e. m. Föredrogos å nyo och återremitterades, på grund af dervid -gjorde anmärkningar, StatsUtskottets den 27 sistlidne Junii och den 18 sistlidne Julii afgifne samt den 2 och 29 sistnämnde månad eftermiddagarne på bordet lagde Utlåtanden : N o 264, I anledning af väckte Motioner, dels om Lots och Båk afgifternes nedsätning, dels om deras användande. N:o 338, I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss uppå Befälhafvarens för Konungens Lifoch Hus troupper under - Fröt. Uidr. d. 5 Aug. 1823. 647 dån i ga Memorial, om anslag till Reparations kostnader å Kongl. Svea LifGardes Cassern. S. D. e m. Wid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets ej mindre den 21 sistlidne Junii, under N:o 52, aflåtne samt den 5 sistlidne Julii e. m. på bordet lagde Memorial, rörande en af framlidne Grefve C. H. Posse uppgifven anledning till anmärkning mot Hans Excellence Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, än ock den 18 sistlidne Julii under N:o 39, afgifne, samt den 29 derpåföljde e. m. på bordet lagde Memorial, med närmare upplysning om innehållet af Grefve Posses till Utskottet ingifne anmärkningsskrift, fann Ridderskapet och Adeln, att berörde 2:ne Memorial borde läggas till handlingarne. S. D. e. m.
DEN GAMLE. vi tala om det, ju bättre, ty där är, uppriktigt sagdt, inte vidare trefligt i synnerhet för en vacker ung brud. Apropos är ert bröllop firadt ännu? SALVATOR. Nej vi fråga inte efter tomma former. DEN GAMLE. Det gör ni rätt i, mina unga vänner. VERA. Hvarför säger du inte: mina barn? DEN GAMLE. kan aldrig vara säker att det tages väl. Men efter som du vill din gamle far skulle gärna vilja roa ja inte just med präst och mässa förstås. VERA. kyrkan? Är det sant att du fruktar klockringningen från DEN GAMLE. med i kyrkan och suttit vid den kyrkobesökandes Barnsligheter! Hur ofta har jag inte själf varit er med någon liten festlighet för att fira ert bröllop Jag vet inte jag liksom generar mig man Hör, hör! Nå det gör detsamma ju mindre sida, utan att så mycket som gäspa en gång under hela predikan! Hur ofta har jag inte stått innanför som lefva på bästa fot med mig, må ni tro, fast de själfva altarringen med det finns många präster inte erkänna det öppet, förstås. Nej, för den skull FEMTE AKTEN 91 - var det intet hinder men jag tror mig kunna roa er bättre. Ska vi ställa till en munter bröllopsdans, hvad? Ska jag kalla hit hela mitt hof? Ska jag väcka skogstroll och huldror och jättar och dvärgar, VERA. som ligger och sofver här i klipporna rundt omkring? Du skämtar. Det finns inga skogstroll och huldror. DEN GAMLE. sortens tviflare i dig, du. Var god och lägg märke Håhå! Nej, du har för mycket af den moderna till, att jag väl har sympati med tviflet, det äkta, rätta mig själf eller på mina ord. derna och ropar:) tviflet, men att jag alldeles inte tål att man tviflar på (Blåser i en skarpt ljudande hvisselpipa, klappar i hänHolla, mitt muntra hof! Nu har ni sofvit så länge, att det kan göra er godt sträcka litet på benen. Andra scenen. DE FÖRRA.
M:ts och Rikets Svea Hof-Rätt bestås, och Eiscalerne åter borde hvardera aflönas, i likhet med Notarierne i Götha Hof-Rätt, men de a:ne yngste Notarierne i den nya Hof-Rätten åtnjuta de för Hof-Rätts-Fiscaler förrut anslagne löne-vilkor; och att Tjus-, penningar, i öfverensstämmelse med hvad Författningarna stadgaskulle Hof-Rättens X>edamöter och Betjening tilldelas, samt Expensmedel för Hof-Rätten, efter behof, utgå; så har E. K. M. i Nåder föreslagit, alt de för HofRätten öfver Skåne och Blekinge erforderlige utgifter, som, enligt upprättad och af EK* M. i Nåder fastställd Stat, årligen uppgå till 11,389 R:dr 44 sk, 10 rist., derunder begripne 1254 Tunnor Spannemål samt 333 Ridr 16 sk. Hushyremedel, och hvilka, jemte hvad sorn erfordrats till Skrifmaterxaliers uppköp och till expenser, hittills, jemnlikt föreskriften uti E. K.. M ts Nådiga Bref den g H9v§ffk§£, 1820, blifvit be - IJrulerdäniga Skrif veisel;. 633 stridde af Andra Hiifvud-Titelns besparingar, matie hädanefter pä Ordinarie Stat uppföras} Och som Riksens Ständer funnit skäligt hevi >j» det af E. K.. M. i förrberörde matto äskade anslag til! aflöning för den nya Hof-Rättens EmbetsTjenstemannaoch Waktbetjente-Personal, samt till 11 yres-ersättningar och öfrige med HofRätlens organisation förenade utgifter; sä kominer sädant vid den blifvande Stats-regleringen att iagttaget varda. 2:0.
Maj:ts nådiga proposition om uppförande af en hufvudsakligen för Potsverket ufsedd byggnad å Kongl. Maj:ts och Kronans intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt. VII. B. 447, 534. A. 535. VIII. E. 103, 186 — S — Stats-Utskottets Memorialer, Utlåtanden ocli Betänkanden: — N:o 83. angående begärda statsbidrag för ny tomtreglering oell nya byggnaders uppförande inom den sistlidet år afbrunna del af staden Eksjö. VII. B. 447, 534. A. 535. Vilt. E. 103. — N:o 84- i anledning af väckt fråga om vissa friheter och för måner lör de till Presterskapets aflöning i sednare tider anslagna hemman onh lägenheter. VII. B. 519. A. 535. VIII. E. 103. — N:o 85. i anledning af väckt fråga om befrielse från kronotiondes utgörande af de komministers-boställen i Stockholms län, som efter 1850 års jordransakning blifvit med denna utskyld belagde VII. B 519.' A. 536. VIII. E. 103. — N:o 86- i anledning af väckt motion, att de räntegifvare, hvilkas räntor äro till Sala silfververk anslagne, må komma i åtnjutande af de med skatteförenklingen åsyltade förmåner. VII. B. 519. A. 536. VIII. E. 103. — N:o 87. i anledning af väckt motion om rättighet för Gunnarskogs socken i Wermlands län att efter tio års medel markegångspris lösa den af socknen utgående rotefrihets algift för oroterad jord. VII. B. 520. A. 536 — N:o 88. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående åtskilliga inom Götheborgs och Bohus län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande.
årligen, borde väl riksdagen, äfven med ett flertal som i främsta rummet tänkte på landt-mannaintresset, efter det nu skall vara ett intresse for sig och i motsats till landets allmänna och gemensamma — borde väl riksdagen, säger jag, kunna öka sitt anslag med déssa då felande 60,000 och således gifva 120,000 kronor. Det är väl nämligen klart, att om kungen minskar sina årliga utgifter med 60,000, han är villig ' att låta riksdagen minska civillistan med ett motsvarande belopp. Det vore väl också det allra bästa och dit man bör sträfva — teaterns fullkomliga afskiljande från personlig kunglig nåd eller onåd, från hvarje inblandning med hofvets angelägenheter. Visserligen kunde det då hända, att man finge se en teaterdirektör som icke hade rang i femte klassen, bland generalmajorer, kontreamiraler och landshöfdingar, såsom den nu afgående, kanske knapt i sjette klassen, såsom den nu tillträdande, bland biskopar och kabinetts-sekreterare, och det kunde ju till och med inträffa, att han icke hunnit högre än till sextonde klassen och nödgades sitta der de landssekreterare sitta eller — jag går nu bra djupt ned — i sjuttonde klassen, som är universitets-professorernes. Men månne det skulle liafva någon egentlig inverkan på konsten? Emellertid är det nu ett stillestånd eller rättare en konstpaus i teaterfrågan. Pauserna kunna stundom vara bra långa, allt för långa på somliga teatrar, har kritiken anmärkt, men den här pausen kommer väl icke att räcka längre än till nästa riksdag, då det aktiva spelet åter inträder för att kanske sluta med en tragisk katastrof. Något sådant måste kanske inträffa, innan något verkligt nytt kan uppstå, något som, befriadt från all gammal surdeg, kanvisa sin lifskraft för framtiden, då det icke längre är fråga om öfverste-liofmarskalkar och landssekreterare-öfverinten-denter, utan oin verklige teaterstyresmän med verkliga kunskaper i det ämne de skola behandla. Att den nu tillträdande kungl. teaterdirektören skulle hafva några sådana kunskaper, kan man väl icke begära. Det är dock kritikens och allmänhetens pligt att icke göra hans åliggande honom för tungt.
Här vandrar Claës Julius med stockholmsherrens hela öfverlägsenhet, och en hel del mystiska små och stora kors i dagboken vittna om »faveurer» af »de campagnarda skönheterna». Gärna satte han också i scen hela sin faders, excellensens, ståt och åker till bondbröllop med sex hästar, spannridare och lakejer. Blott då och då kommer ledsnaden, »melancholien», då ingenting roar annat än endast böcker, »hvilka jag väljer i samma smak som min passion, men jag bekänner gärna, att jag finner det vara att kasta olja i elden». Det var ungdomens behof af de yttre händelsernas och upplefvandenas bränsle för de eljes inåt förtärande känslorna. Med 1763 blef Claës Julius’ ställning på sätt och vis en annan, därigenom att han utnämndes till »vice corporal» vid Drabanterna och sålunda som uppvaktande på hofvet fick fast fot på slottet, lefvande där vecktals under vakterna. Nu utspelades också hans ungdoms egentliga kärleksintrig, och den är mer än i ett hänseende intressant att studera. Efter att först hafva hört till sin kusin Ulla Sperlings uppvaktare, fattades han af ett häftigt tycke för hennes väninna, den från Pommern stammande hoffröken von Bohlen. Vacker, munter och kokett, frikostig med »avancer» och »douceurer» då hon ville eröfra, spotsk och öfvermodig, när hon nått sitt mål och längtade efter att i en annan mans svaghet, i en ny kavaljers brinnande ögon och dyrkande ord känna sin makts tjusning, var hon typen af en kvinnlig spetsbof af det mest älskvärda slaget. Ett år bortåt är Claës Julius hennes förklarade riddare, och hur stolt och gripen han är märkes trots anteckningarnas ton af kallblodig öfverlägsenhet. Men man må icke tro, att den unge hofmannen trots sin veka anläggning ger sig hän med något af en Saint-Preux’ våldsamhet åt sin passion. Därtill är han redan blifven allt för mycket polerad världsman och hans känslolif alltför mycket styrdt af societetslifvets kalla umgängescodex.
Utflag, eger fjätt beröfmer anföra befmär i Äottgl. kammarrätten inom trettio bagar från beraf ert)åtten bet. 2:o SSefmär öfwer konttngettd Sefallningdfjafmanbcd od) kongl. kantmar SDZeb bebitering förjlåd påföring af få mät perfonliga jfpbbdafgiftett, font atti t)mab i öfrigt, enligt benna 6tabga, är beftämbt utfatt för perfott eller egen l:o 9löjed ben ffattjfplbige ej åt £areringd Öfmer $röfningd Dorf må befrcärett ide uppehålla nppbörbett af l)mab påförbt blifmit, utan gånge bcrttteb, font uti 121 §. jlabgad. 33ewillnittgé?f örotbning 1835. 79 2:0 cjpar ffattffplbig icfe flagat öfwer £areriitgd?koinmittéed åtgävb, men &anbd*kamererare, kronofogde, .jpäraddffrifware etter annat krono?£>mbub ber? wib aitmärfniitg gjort, od) finnér H$röfningd?kommittéen ffätigt, att, antingen meb antebning beraf etter i öfrigt, utan föranlebanbe af några anmärfningar, £aye? ringdtnäitd åtgärber rätta, ffatt $rotocottd?Utbrag, forn upptager attt Ijwab för befwärend anföranbe bör iafttagaö, utfärdad od) be ffattffplbige behörigen belgifwad. 5:o Sitta krpebitioiter, t följb af $röfningd \ i:o kongl. kammarrätten, forn är £5fwer?35omfiol i frågor, fjmitfa angå tittämpningen af benna författning, bå någon witt öftverflaga konuitgend SBefatt SSefwär öfwer kammar?