Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räntekammaren förvarade säkerhetshandlingar, emot hvilka de i 12 § omförmälda kassors och fonders medel blifvit utlånade, befunnos samtlige dessa säkerhetshandlingar i fullkomligt god ordning; och få Revisorerne i sammanhang härmed anmäla att, sedan, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref af den 22 Februari innevarande år, förordnat, att, af de till säkerhet för fullbordande utaf jernvägsanläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Räntekammaren nedsatta medel uti räntebärande obligationer, det ännu innestående beloppet, motsvarande 75,000 Ridr Runt, skulle till Direktionen för Kongl, svenska aktie-bolaget för nämnda jernväg återställas, under vissa vilkor, hvilkas behöriga fullgörande Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader ägde öfvervaka, hafva, efter det bemälda Direktion hos Kongl. Stats-kontoret anhållit, att återbekomma dessa obligationer, bestående af 10 stycken utaf Orebro läns särskilda hypotheksförenings obligationer, hvardera, lydande å 5,000 Ridr Biko, desamma, enligt Kongl. Stats-kontorets beslut den 27 påföljande Mars, blifvit från Kongl. Räntekammaren till bolagets Direktion utlemnade. Revisorerne anse dock bestyret med fonders utlånande icke lämpligen böra tillhöra Kongl. Stats-kontoret, som, enligt Revisorernes tanka, endast bör befatta sig med stats-verkets årliga inkomster och utgifter. Hvad särskildt vidkommer Skogsplanterings-kassan, så hafva Revisorerne inhemtat, att densamma å 7:de hufvudtiteln åtnjuter såsom ersättning för hemmansräntor och arrenden m. m. ett särskildt förslagsanslag, hvilket Kongl. Stats-kontoret, såsom statsmedlens förvaltare, utanordnar till sig sjelf i egenskap af förvaltare ntaf nämnde kassa, hvarförutan å nyssnämnde hufvudtitel jemväl finnes uppfördt ett reservationsanslag till bestridande af utgifter för Kongl. Skogs-styrelsen, skogs-slcolor m. m. Då nu förvaltningen af de medel, som äro afsedda att användas för skogsvården, är delad emellan Kongl. Stats-kontoret, Kongl.
På dessa grunder och dä dessutom flere andra anmärkningar mot. instruktionen funnes att göra såsom i fråga om Länsmännens afsättlighet, Konungens Befallningshafvandes rätt att stadga vitén och sättet för ärendenas fördelning mellan de båda departémenterne, föresloge motionären att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta underkasta den för Läns-styrelserna den 10 November 1855 utfärdade instruktion behörig revision och låta omarbeta densamma i folkets intresse till mera öfverensstämmelse med rättvisa och billighet; af Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län, hvilken, med erinran derom att Kronolänsmannen numera erhållit af Statsverket sä betydliga inkomster, hvilka de dessutom vore i tillfälle att genom utförande af enskilda uppdrag föröka, att man vid nämnde tjensters tillsättande borde kunna hafva att påräkna akademiskt bildade personer, samt att nuvarande ordning för tjensternas tillsättande icke skulle lemna trygghet för att den dugligaste och mest förtjente bland de sökande erhölle företrädet vid utnämningar, iöreslagit, att genom Kongl. Förordning mätte stadgas, att, vid inträffad ledighet af Länsnianstjenst, densamma i likhet med andra tjenster tre gånger kungöres till ansökning ledig i Postoch Inrikes Tidningarne och att för kompetens till tjenstens erhållande fordras att hafva undergått kameral-examen; af G. G. Cederskog frän Östergötlands län, sorn fästat uppmärksamhet derpå, att nu gällande Landshöfdinge-instruktion skulle förläna åt Landshöfdingarne allt - Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 59.
Jag tillstyrker ogillande af Coust.Utsk:s mern. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Ehuru jag icke kan gå lika långt som den siste värde talaren uti fördummande af ConstUtsk:s förslag, finner jag likväl, alt detsamma i dess nuvarande skick icke kan bifallas, enär det är deruti föreslaget, att, vare sig att något förslag till representationsförändring Olifver antaget eller icke vid innevarande riksdag för att till nästkommande riksdag hvila, R. St. likväl i alla händelser måtte besluta en skrifvelse i ämnet till K. M. Jag tror således för min del, att bifall icke kan äga rum till Const.Utsk:s betänk, utan en sådan förändring af rcdactionen, att skrifvclsen endast kommer att ingå i den händelse något representationsförslag icke blifver hvilande. Måhända skulle det ock vara nyttigt att göra något tillägg, hvarigenom R. St:s önskan närmare antyddes, t. ex. eli förklarande, att man önskade erhålla statistiska uppgifter till trycket befordrade och andra upplysningar, som kunde tjena nästkommande R. St. till ledning i deras arbete; så att det förslag, som af ett då blifvande Const.- Utsk. möjligen kunde uppgöras, blefve hvilande på säkrare grunder och verkliga statistiska uppgifter och icke blott på theoder eller hugskott. Frih. Cederström har anmärkt och en reservant Hr von Hartmansdorff har uti sin reservation sökt utveckla, att en sådan skrifvelse vore olaglig, alt ett förslag i denna riktning icke låg inom gränsen för ett Const.(Jtsk:s i grundlagen bestämda verksamhet. Jag är af en motsatt öfvertygelse; ty uti skrifvelseu är icke begärt, att ett förslag af K. M. skall uppgöras, för att på annat sätt, än grundlagen föreskrifver, komma under R. Sus ompröfvande. Sådant vore visserligen olagligt, men något sådant har icke af Ulsk. blifvit föreslaget. Deu reservation, Hr vou Hartmansdorff afgifvit, är så vidlyftig och så detaljerad, alt jag tror mig icke kunna bättre försvara sjelfva saken, än om jag söker lill vederläggande upptaga några af de skäl, som uti reservationen äro anförda.
Svenska indelta arméen bevarar ärofulla minnen jäfvas af ingen, men ega ej äfven Gardesregementerne, Artilleriet och Kronprinsens husarregemente, för alt hålla sig lill nuvarande korpser, Den 28 Juni f. m. 263 lika ärofulla minnen? — Dessa förhållanden få dock icke, enligt mitt förmenande, sökas uti rekryteringsoch aflöningssätten, utan deruti: att båda truppslagen äro Svenskar, varit lifvade af en god anda och väl anförda. Hvilket regemente, för att hålla sig till kavalleriet, åtnjuter väl rättvisare anseendet att vara det första inom vapnet, sä väl hvad manöverfärdighet sorn den enskilde militärbildningen angar, än kronprinsens husarer? Detta regemente är doek icke indeldt, ulan i det närmaste organiseradt som arméen enligt förslaget. Oaktadt Utsk:n lemnat oanmärkt, hvad jag yttrar om indelta arméens dyrhet framför alla andra truppslag, bör jag, då exemplet ligger för handen, ej underlåta att derom yttra några ord. Vi hafva nu ett större truppantal sammandragne; hvad företer sig väl härvid med hänseende till kostnaden? jo! att indelta soldaten kostar statsverket presist lika mycket som den värfvade, och det oaktadt, fortgår rustoch rotehållarnes utgifter för densamma oförminskade; denna summa är likväl ej något lappri, då den för hela indelta arméen uppgår till cirka 2,000,000, r:dr ärligen. Hvad är likväl vinsten med denna så dyra aimée? jo! att vid hvarje förminskning i dess leder, något som i betydlig mån kan äga rum, då det verkligen kommer att gälla; — då vi, i stället för att gä med, komma att gå emot grannen i öster, — så är det ingen annan än den nu cöfvade beväringsynglingen som får intaga platsen, och bördan i fördubblad män således falla på nationen, synnerligast på den jordbrukande klassen, hvilken till en stor del ej är i tillfälle, att genom legning befria sig från beväringspligtens fullgörande. Betryggar likväl alla de med landtförsvarets närvar, organisation förenade uppoffringar försvaret af egen strand, egen sjelfständighet?
Jag erkänner, att ett förbise ende blifvit af mig begånget, på sätt Gr. Mörner uppmärksammat, derigenom att jag i mitt förra föredrag egentligen omhandlade voteringspropos:na. Likväl och då den först behandlade frågan om inbjudningen i sig innesluter nödvändigheten att behandla sjelfva hufvudfrågans natur och jag förmodar, att detta står oss öppet, emedan, om frågan, såsom en reservant förklarat sig anse, vore förfallen, någon inbjudning icke kunnat ifrågakomma att antagas, och jag är öfvertygad om, att vi erhålla propos. å inbjudningens antagande, hvilket icke heller mött hinder i de andra St:n, anser jag mig befogad att ytterligare ingå i sjelfva frågan med några få ord. Jag får då blott erinra örn de skäl, hvarpå Utsk:t förra gången stödde sin anhållan om bifall till Iv. Mits Propos., till hvars innehåll jag hänvisar, samt derom, att innan K. Mits Propos. framställdes, frågan varit liänskjuten till samtliga Landstingens bedömande och att af dem den stora majoriteten af 16 funnit billigt att ingå på hvad K. M:t föreslagit. Landstingen måtte väl teinligen uoggrannt känna hvad landsorternas väl kräfver. Jag tycker, såsom bekant, i allmänhet icke om inbjudningar, men den ifrågav:de angår en fråga af ganska stor vigt och har icke öfverrumplande kommit öfver oss, utan har utgått från ett Utsk., hvars Mern. blifvit tryckt samt utdeladt; inbjudningen, sålunda allmänt känd, föreligger oss till bedömande, hvarföre ock, med åberopande af dess motiver samt af allt hvad härom hos R. o. Ad. till stöd för innehållet yttrats, jag vördsamt får anhålla, att den måtte af R. o. Ad. antagas. Gr. Liljencrants:
En annan vigtig näring, som liär funnit ett särdeles skydd, ur ullcultiiren. Jag fruktar, att man å ena sidan gått för långt, då man begärt, att ullen skulle förbjudas till införsel. Man måtte då förgätit, alt Sverige behöfver i,aoo,ooo få ull. Den åsigten kan jag således icke biträda. Men att näringen behöfver skydd, visar sig allt mer peli mer. Den har varit i aftynande och aftager år från år. För att den icke må alldeles förfalla, har man föreslagit en högre införselstull, nemi. 12 sk. b;co pr få. Om den verkligen skulle komma att utgå, så vore det måhända rätt att antaga denna tull; men jag tror icke att så skulle ske, och äldre tiders erfarenhet lärer styrka , att sådant icke är alt påräkna. Man har sedermera föreslagit export-praemier, oell ansett dem snarare uppfylla ändamålet; men satsen är så ny, och jag tviflar, att Ständerne vilja ingå på att afstå några statsmedel för att gynna en särskild näringsgren. Dessutom förefaller det mig motbjudande att sålunda låta den fattiga folkclassen i Halland, som idkar en husslöjd, hvilken är grundad på införsel af ull, betala dessa p raein ier lill schäfer l iägarne. Men det har blifvit af några talare föreslagit, att ullproducenten, eller hvilken annan medborgare sorn helst, skulle få utföra Svensk ull, med rättighet att deremot få införa så mycket utländskt kläde, som af den utförda tdlep kunde tillverkas. Detta tror jag skulle till alla delar uppfylla ullproducentens fordringar, utan att kunn3 skada klädesfabrik kerna. Jag kan icke se, att det kunde hafva annan verkan på klädesfabrikerna, än att en del af det kläde, som nu lurendrejas', skulle inkomma med laglig tillåtelse; och jag får föreslå, att den tull, som borde erläggas för det kläde, hvilket infördes i utbyte emot ull, måtte bestämmas till 5 proc, af klädets välde. Af en värd talare har blifvit anmärkt, att det blefve omöjligt controllera, att icke större qvantum kläde inkom, än som motsvarade den utförda ullen.
Utskottet går nu att i anledning af denna undersökning till Riksens Ständer framställa dess stadgade meningar i afseende på hvarje § särskildt. Den första §:n är af innehåll: Konungariket Norrige är ett fritt och sjelfständigt Rike, som ej kan delas eller af händas, förenadt med Sverige under en Konung. Dess Regeringsform är inskränkt och ärftligen Monarkisk. Utskottet har ej funnit någon anledning till collision kunna äga rum emellan densamma och någon § i Sveriges Grundlagar. Utskottet tror sig allenast anföra uttrycket af hela Svenska Folkets förenade röst, när det tillstyrker, att Riksens Ständer, i anledning häraf, måtte till 32 746 Riksdagen 1815. det Norrska Folket afgifva en högtidlig förklaring, att de genom sitt erkännande ytterligare vilja besegla den emellan Sverige och Norrige redan verkställda Förening under samma Konung, och derjemte äfven erkänna Konungariket Norrige såsom ett fritt och sjelfständigt Rike, hvilket ej kan delas eller afhändas. Då bägge Staterna äga Folkens borgerliga frihet skyddad genom egna Grundlagar, väntar Svenska Folket af denna Förening en politisk styrka inom den Nordiska halfön, den högsta som kan ernås, innan Svear och Norrmän sträcka sina broderliga armar för att sammansmälta till ett Folk. 6 § i Norrska Grundlagen lyder som följer: Thronföljden är rätt nedstigande och agna tisk, sådan, som den finnes bestämd i den af Sveriges Rikes Ständer beslutna, och af Konungen antagna, Successions-Ordning af den 26 September 1810. Bland Thronföljare räknas äfven den ofödde, som strax intager sitt rum i arfföljden, så snart han efter Fadrens död födes till verlden. När en Prins med arfsrättighet till Norriqes och Sveriges förenade Kronor födes, skall hans namn och födelsestund tillkännagifvas infor näst instundande Storting, och i dess Protocoll antecknas.
Dess och Rikets Götha IIof-Rätt i underdånighet framställt fråga om nödvändigheten af bestämd, föreskrift för Parter, som ifrån Tings-Rätt vädjat till Lagmans-Rätt, att vid LagmansTingets början, eller genast derefter, deras talan anmäla och fullfölja; så har, efter det Rikets öfriga Ilöf-Rätter och Kongl. Majits Justitiae-Cancellers-Embete blifvit i ämnet hörde, samt Högsta Domstolen yttrande afgifvit, hos Kongl. Majit kommit i betraktande, hurusom, på grund af nu gällande Lag-stadgande, Kärande Parter vid LagmansRätt kunna anse sig berättigade, att icke behöfva föreställa deras vadetalan vid början af Lagmans-Tinget eller någon bland de Bih. till R. S. Prot. 1828 och 182g. I Sami., 2 Band. i6:de Häftet. 1 a Kongl. Majds Nådiga Propos. JV.-o 58. första dagarna deraf, utan ega tid dertill, så länge Tinget påstår, genom hvilket rättegångssätt icke allenast Svaranden, som måste afbida Yederpartens inställelse, tillskyndas ökad kostnad, hvarför ersättning icke kan påräknas, utan äfven LagmansRätten hindras och uppehälles i göroniålens handläggning och afslutande; och ehuru den, som emot Härads-Rätts Utslag vädjat, icke i allmänhet saknar nödigt rådrum, att bereda sig till sakens fullföljande vid Lagmans-Ting, enär sådant icke, utan den kärande Partens medgifvande, kommer i fråga förr än minst tre veckor förflutit från det Härads-Rättens Utslag föll; men merendels längre tid, ända till hela året, dertill medgifves, finner Kongl.
Bland orsaker till ofvan antydde skiljaktigheter torde böra anföras, att nedlagde fabriker ofta medräknats, helst om från dem afstämpling fortgått, att antalet fabrikanter stundom ansetts likbetydande med antalet fabriker, att mästare ofta sammanräknats med egarnes antal, att, bland arbetarne stundom inberäknats blott de, som hela året haft sysselsättning och äro verkligt yrkeskunnige, stundom åter mera tillfälligt eller blott såsom biträden anställde personer, stundom blott de hos fabrikanter mantalsskrifne, stundom jemväl de ej mantalsskrifne o. s. v. Uppgift om arbetare af hvarje särskildt kön har ej funnits tillgänglig för Stockholm. Då tabellen blifvit senare omarbetad efter uppgifterna till Commerce-Collegium, som, enligt det ofvan anförda, ej alltid stämma öfverens med dem till femårsberättelsen, så förekomma i följd häraf några olikheter mellan berättelsens text och denna tabell, nemligen fabrikernes antal år 1856: 328 och år 1860: 319, äfvensom någon skiljaktighet i arbetarnes antal. Tab. N:o 7. Stockholms stad. Fortsättning af Tab. X:o 7 A. Fabriker och manufakturFabriker och manufakturFabriker och manufakturFabriker och manufakturFabriker och manufakturBenämningarne å hvarje särskildt slag i alfabetisk ordning. inrättningar. inrättningar. inrättningar. inrättningar. inrättningar. M. > B 5. p3j £L Egare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. M. >* 3 B 3; e. Egare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. S B Eg are. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. M. > 3 B Eg are. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. > Mästare, arbetare och biträden af alla slag. p" < p >-i o • ca pW p St Ht CO tu o | öfver 15 års under ålder.
För mili del tror jag det böra sättas i fråga, om en dylik förändring vöre nyttig eller ej. Sådane stipendierna, under närvarande mynt-förhållanden, qvarstå från fordna tider, äro de väl många, men alltför ringa för hvarje stipendiat. Åsyftningen med dem synes snarare vara, att många skola studera, 'än att någon skall kunna drifva studierna långt. Det förra behöfver icke uppmuntras, men val det sednare. Skulle någon förändring med stipendierna företagas: så synes den mig böra bestå deri, att flere sammanslogos till ett, och utväg gåfves för våra unga landsmän, att, genom resor utrikes, hvartill medel för närvarande saknas, utveckla sina anlag, och qka redan förvärfvade insigter. Men att afvända stipendierna från vettenskapliga till närings-ändamål, tror jag ej vara rigtigt. Studierna i sednare afseendet åsyfta att vinna något, och en ytterligare uppmuntran lärer ej behöfva». Men; f förra fallet åsyfta studierna blott att veta något, och för detta oegennyttiga ändamål, ar det visserligen nödigt att Staten gifver Uppmuntran, synnerligen i ett fattigt land, 368 Den i i Martil. Herr Franc Sparre har trott, att en prae^ tisk Landtbruks-Skola borde inrättas på något dertill inköpt, eller upplåtet Hemman i granskapet af Stockholm, under Landtbrtiks-Academiens ledning, och att ynglingar der borde ifrån andra Skolor inträda; att hushålls-sällskaperna i Länen borde uppmuntras till dylika skolor, der stipendier skulle gifvas af de från lärdomsskolorna indragna; och att man, genorii Landshöfdingarne och hushålls-sällskaperna skulle draga försorg örn ynglingars anställning i egendomsherrars tjenst. Vi veta att experimental-fält finnas både här vid Stockholm och Lund. Om de likväl icke åstadkommit det gagn, som Herr Franc Sparre åsyftat; så är det frugtansvärdt, att ännu en dylik inrättning ej heller skulle göra det.
Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Statsoch EkonomiUtskottens afgifne Memorial, öfver Herr Munck af Rosenschölds anförande om vidtagande af medel till välmågans återfående. I anledning af gjorde anmärkningar vid Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts, uti Memorial af den 26 sistledne Martii ,J afgifne Utlåtande, öfver Herr Professor E. Munck af Rosenschölds till Utskotten remitterade Anförande, angående vidtagande af sådane medel, hvilka återföra välmåga inom Landet, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln under den 21 påföljande April till Utskotten behagat återremittera samma Utlåtande, med anmodan till Utskotten, att vid återremissens besvarande, tillika upplysa, hvarföre Utskotten icke, inom den i 44. §. Riksdagsordningen stadgade lid, till Riks-Stånden aflåtit otvannämnde Memorial. Bland Anrnärkningarne förekommer först Herr Munck af Rosensckölds erinran derom, att Utskotten, vid rubricerandet af dess väckte Motion, afvikit från densammas innnehåll och syftning, som varit uppgifvande! af medel till bibehållande af Sedelmyntets värde; men, sora Utskotten härvid endasj följt de ordalag, som i Höglofl. Ridderskapet och Adelns öfver den Statsoch Besvär s-Utskottens Betänk anden. 1761 beviljade Remissen af Motionen, meddelte Protocolls-Utdrag blifvit begagnade; så förmoda Utskoiteh, att, efter denna upplysning, skall befinnas, det Utskotten i omförmälte afseende icke gjort sig skyldige till något felaktigt förfarande. Till besvarande vidare af Anmärkningarne derom, att Utskotten, vid återlemnandet af Herr Munck af Rasenschötds ifrågavarande Anförande, bort iakttaga den i 44. §.
Den glädje, varmed Ammianus' brev uppfyllde Krysanteus och hans dotter, blandades med oro och farhågor, när han skildrade den oförvägenhet, varmed Julianus blottställde sin egen person. Han tycktes även i detta avseende hava tagit Alexander till sin förebild. Vid Perisabor hade Julianus lett stormningen mot den ena av fästningsportarne; då soldaterna arbetade på att spränga den, hade fienderna från murens tinnar riktat ett regn av kastspjut och stenar mot den purpurklädde anföraren. Vid Maogamalka hade två perser framrusat från ett bakhåll för att nedgöra honom. Julianus avvände med sin sköld deras förtvivlade hugg, dödade med egen hand den ene fienden och tvang den andre fly, innan de romerska soldater, som arbetade i grannskapet, hunnit ila till undsättning. Ammianus anförde flera liknande drag och klagade, att knappt någon dag förflöt, då ej kejsaren blottställde sig för faror, ur vilka han liksom endast genom underverk räddades. Då Hermione gick till sin sovkammare, där hennes kammarflicka Alkmene väntade för att biträda henne vid avklädseln, sken den uppgående månen emellan slingerväxterna utanför det öppnade fönstret så lockande in i det lilla rummet, och nattvinden medförde så ljuva vällukter, att Hermione, lyssnande till Alkmenes skildring av nattens skönhet, gav vika för sin lust att tillbringa än en stund i det fria, innan hon ginge till vila. Alkmene band kappan över sin härskarinnas skuldror och gjorde sig i ordning att ledsaga henne; men Hermione sade, att hon ville vara ensam. Följd av kammarflickans ögon, styrde hon kosan till sitt ensliga älsklingsställe. FJÄRDE KAPITLET. Mötet. Då Hermione var ensam, sjönk hon på knä och bad, med blicken riktad mot den stjärnströdda himmelen, att den vishet och allmakt, som skapat de otaliga himmelska ljusen och leder dem i sina banor, måtte hägna undan krigets faror Julianus och förläna honom en lång, lyckosam och välsignelserik levnad som rikets kejsare och fader.
Prol. 185G 1838. 4 Sami. 1 Åfd. 4 Band. 32 Baft. 2 10 Stats-Vt»kotlels Memorial JM 291, Transport 4,370,000: — 1.321,832: 85. vid meranämnde ärs utgång var Ivflad t utaf Riksgälds-kontorets i Rikets Ständers Rank egande kreditiv, eller 1,350,000: — g qjq 000* c) Riksgälds-konlorets vid detta års början lills vidare förräntade medel genom uppköp eller belåning af Hypotheks-förenings obligationer 3,454,050: — d) Räntor och kapital—afbetalningar å från Riksgälds-kontoret utgifna lån samt till detta verk ingående köpe-skillingar för de till skatte försålda krono-hemrnan, lösen för den å skalte-jordar vexande ekeskog, inflytande afgifter för kortoch lidnings-stämplingen, anmärknings-medel rn. m., upptagna å bilagda öfver dessa inkomster upprättade tabell, Litt. D. för år 1858 till R:dr 671,500. för år 1859 till » 866,000. och för år 1860 till » 760,500. 2 298 000* e) Den andel utaf Rikets Ständers Banks vid 1856 års slut upplupna vinst, som bör vid slutet af innevarande och nästkommande år från Banken till Riksgälds-kontoret aflemnas 1,000,000: — f) Uppkomna och reserverade besparingar samt andra tillgångar, som, enligt Rikets nu församlade Ständers beslut, skola till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, nemligen besparing å anslaget till ersättning åt inqvarterings-gifvare för dagportioner vid marcher till och från möten, utgörande, enligt 1855 års riks-hufvudbok, R:dr 83,519: 8.