Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
'Vidkommande dernäst förslaget att en Ledamots vilja skulle kunna bestämma fremmande åhörares aflägsiiande, så, ehuruväl det må I>e r, 2 f FeL r » a i i i c. n». 165 antagas, att aktningen för den allmänna opinionen vanligen icke torde tillåta någon Representant alt, utan anledning oell af en Llott nyck, fordra begagnandet af den honom uti berörde afseende tillerkännande rätt; bär Utskottet likväl ansett någon större garanti emot missbruk i denna del böra lemnäs inom en Representantkammare, der offentligheten finnes af Lag sanktionerad, än inom t. ex. Engelska Parlamentet, der den blott existerar till följd af ett tyst begifvande; och då, Utskottet härvid jemiorfcstadgandet för Franska Deputerade Kammaren, enligt hvilket feni Ledamöters förenade begäran erfordras för att kunna förvandla sessionen till sluten; har Utskottet, med afseende å Institutionens nyhet inora Riddarhuset, trott sig till en början hafva valten lämplig medelväg, enär Utskottet till trenne bestämt det antal Ledamöter, som skulle äga alt i denna fråga afgöra; hvarvid Utskottet ej eller ansett något annat correcliv emot en förhastad fordran i sådant hänseende vara af nöden, än att LandlMarskalk bör tillfråga de Ledamöter, sorn framställa begäran angående åhörarnes aflägsna lide, om de icke vilja derifrån afstå, samt att endast i den händelse, de vidhålla deras begäran, tillsägelse till åhörarne må äga rum. Utom dessa åsigter har Utskottet uppgjort dess bärhos bifogade förslag lill de bestämmelser, i afseende på offentligheten, hvilka komma att i Ridderskapets oell Adelns i66 Den 24 Februarii e. m. Ordningsstadga för nästkommande
Tjenstefolket hviskade med hvarandra och herr och fröken Burström sutto inne i sängkammaren och höllo ett ifrigt, högröstadt familjeråd, medan frun kammade sina lösflätor och klädde sig till stadsresan. Hon såg mycket elegant ut, då hon efter en halftimmes förlopp kom ut färdigklädd, – högröda plymer i hatten, klädning af siden och sammet och franska handskar, hvilka hon ej kunde knäppa igen kring sina tjocka handleder. Af ansträngningen att få ihop handskarne var hon lika röd i ansigtet som plymerna, och det kom henne att se ännu ondare ut, då hon skrek på Ludvig och den lilla beskedliga Mia, som stod alldeles färdig bredvid henne. Vid afskedet från mannen och dottern nickade hon betydelsefullt och hviskade med ett listigt leende: »lita på mig, jag vet nog hur man ska’ behandla sådana der». Unga fröken Burström skrattade. »Ja, mamma ä’ inte god att ta’s med», svarade hon, med den upprigtigaste dotterliga beundran erinrande sig vissa scener från sin barndom, då moderns energi gjort sig gällande på ett oförgätligt sätt. Frun promenerade nu af med unge herr Ludvig bredvid sig och efter sig Mia, som dignade under bördan af en korg, två paketer och en regnkappa. Då hon kom ned till björkhagen, der herr Vigert låg och läste, kunde hon ej underlåta att göra en liten omväg och gå fram till hängmattan. »Om herr Vigert i dag har lust att helsa på någon af sina ’bekantskaper’, så vill jag nämna, att Ludvig kommer att bli borta hela dagen», sade hon med ett sötsurt leende. Herr Vigert småskrattade. Han visste att detta var ett af henne påhittadt, finkänsligt sätt att underrätta honom, att då hon var borta, serverades ingen ordentlig middag hemma, emedan herrn och fröken åto hos bekanta – der man helst var af med informatorn. »Jaså», svarade herr Vigert, i det han gäspade och sträckte på sig, »tackar för upplysningen». Frun gaf honom en ilsken blick. Så oförskämdt att gäspa ett fruntimmer midt upp i ansigtet, och dertill ett fruntimmer, hos hvilket man var en aflönad tjenare!
AKTA! Häftet № 2 Paris d. 9 Paril 1887. Ändtligen är jag en smula i ro och kan börja mina bref till dig, mitt kära Alter Ego! Det var med den fullständigaste likgiltighet jag lemnade hemmet. Jag kände ingen glädje öfver att resa; jag hade gjort alla förberedelser, jag hade fattat mitt beslut och jag hade offentligen kungjort min Pariser-resa, den skulle bli nyttig för mig; med ett ord: denna studietid var en pligt mot mig sjelf. Och jag reste. Sällan har jag lemnat Hörby med så liten glädje. Jag visste att jag skulle få en tid af oro och småbesvär, en tid af hjertetomhet och torka. Icke ens af att komma på ångbåten kände jag någon lättnad, – endast den fullständigaste liknöjdhet. Jag gick att fullgöra hvad jag borde göra; se der allt! På hotellet i Köpenhamn låg bref från fru Lange med en inbjudning för qvällen; jag uträttade mina små ärenden och gick sedan dit. Lundegård och Tavaststjerna der. Jag var trött, död och tråkig. Lundegård sade mig att Brandes icke fått sin koffert ännu, och derför icke kunnat resa på morgonen, som det varit bestämdt, och som det stått i Politiken. Han menade att B. och jag nog komme att träffa hvarandra nere vid bangården. Jag var glad att detta möte (om det skulle ega rum) icke kom öfver mig oförberedt, men någon glädje kände jag icke; det enda jag tänkte var, att jag nu måste resa med min nya klädning i stället för med den gamla. Jag ville icke att han skulle se mig illa klädd. Jag packade om i kofferten, gjorde mina förberedelser och sof sedan som ett godt barn hela natten, ända tills det var tid att stiga upp. Det snöade på morgonen, – stora våta flingor, – smutsiga gator, smutsgrå himmel. Jag gaf mig af i mycket god tid, en timma i förväg, tror jag, och min hotellvärd följde med för att hjelpa mig till rätta. Sedan han köpt biljett åt mig gick han för att se efter bekanta, och jag blef ensam i väntsalen bland andra morgontidiga, morgonruskiga resande.
Oktober månad haft ett sammanträde med deputerade af Medelpads skjutsskyldige, hvarvid tili deras öfverläggning framställdes ett af mig uppgjordt förslag, grundande sig på desse principer: alt det hittills brukliga håll-liggandet vid gästgifvargårdarne skulle upphöra: alt skjutsskyldigheten i stället under vanliga förhållanden skulle bestridas af entreprenörer: att, då erfarenheten visat det under vissa tider, före och efter marknader o. s. v., ett betydligare antal hästar än eljest för resandes fortkomst erfordrades, men det skulle blifva med allt för stor kostnad förenadt, att af entreprenörerne betinga underhåll af så stort antal hästar, att skjutsningen äfven å sådaiie tider kunde af dem fullgöras, ett mindre reservlag för hvarje gästgifvaregård borde till entreprenörens biträdande vid dylika tillfällen anslås: samt att, på det de lill reserv indelade hemmansegare ej måtte af entreprenörerne i oträngdt mål anlitas, desse skulle tillförbindas att, för hvarje gång reservhäst uppbudades, till dess egare betala en afgift utöfver den vanliga skjutslegan, hvarjemte, till ytterligare kontroll å entreprenörerne i detta afseende, en förändring i sättet för dagböckernas förande skulle föreskrifvas. Detta förslag godkändes enhälligt af de skjulsskyldige, som ätogo sig feti årlig afgift af högst 20 R:dr Banko på hvarje mantal till godtgörelse åt entreprenörerne, om antagande hvaraf samt vilkorens uppgörande Eders 59 Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ville gå i författning; och då, enligt det uppgjorda förslaget, denna godlgörelse är så heräknad, atl entreprenaders ingående hör vara med icke obetydlig vinst förenadt, betvxflar jag ej, atl sådane åtminstone för de fleste gästgifverier inom fögderiet skall komma till stånd. Så snart ett förslag i enahanda riktning lill förändring och jemkning i skjutsens utgörande inom Södra Ångermanlands fögderi hunnit utarbetas, kommer sammanträde med detta fögderis skjutsskyldige jemväl att hållas.
Riksdagsordningen, kan frånträda sitt en gång fattade beslut, för att taga ett annat rakt motsatt. Herr Hjerta: I anledning af den sista Talarens yttrande, får jag nämna, att jag visserligen lugnt underkastar mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens tolkning af GrundJagarne, men att, hvad de nämnde §§. beträffa, de endast afse förbud emot den enskildte Riksdagsmannen, att söka upprifva ett redan faltadt beslut. Ett Stånds rättighet, att inbjuda de andra Stånden, att frångå deras beslut, är en åtgärd, hvars laglighet ej sedan 1809 blifvit ifrågasatt, och utan hvilken rättelse alldrigfskulle kunna erhållas, då 3 Stånd förbisett en sak, som verkligen kunnat vara af mycket intresse Den i September f. m. 3i för det fjerde. Enär sådant alltid blifvit practiseradt, samt Riddefskapet oell Adeln 2:ne gånger år 1823 lyckades uti en dylik åtgärd, tror jag fråga icke nu kunna uppslå om lagligheten af densamma. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: Det lärer visserligen ej vara någon tvekan underkastadt, att Författningar, som hafva ett större inflytande på allmänna rörelsen, böra så tidigt utkomma före deras gällande, att speculauterna kunna beräkna följderna, och den större eller mindre vinsten af deras af dessa Författningar beroende företag. 'Med erkännande af denna grundsats, instämmer jag i den fördelning, som Herr Skogman så fullkomligt riktigt framställt, utaf Författningar af en mera allmän och i rörelsen ingripande beskaffenhet, och Författningar, som endast angå delailler, och blott leda till förminskning af de speculerandes utgifter, eller lättnad i controllerne å deras handelsrörelse. Det förekommer visserligen äfven, i afseende på Författningar af den första classen, omständigheter, då man icke alltid kan följa den här discuterade riktiga principen.
Domare antagen, att utsättandet af dagatalet af fängelse vid vatten och bröd bör ske efter annan beräkningsgrund, än antalet af de dagar, hvartill för enkel stöld bordt dömas; men då denna tydning af ifrågavarande Lagbud icke såsom Lagförklaring blifvit till allmän efterrättelse kungjord, och således, enligt min tanka, ej kan till iakttagande förbinda andra Domare än dem, som finna sådan lagtolkning med deras öfvertygelse öfverensstämmande, finner jag, det klaganden icke kan medelst det åtalade beslutets meddelande anses hafva felat emot bestämd Lag eller författning, så att ansvar eller ersätlnings-skyldighet derföre kan honom åläggas, och pröfvar i följd deraf, för min del, rättvist att, med ändring af HofRättens Utslag, klaganden från utgifvande af de utaf HofRätten stadgade ersättningsbelopp frikänna. Sedan jag, med anmärkning, huruledes Säfvedahls HäradsRätt den 3 Maj 1837 dömt Pigan Christina Jacobsdotter att, för första gången hustjufnad till värde af 5 R:dr 26 sk. 8 r:st. Banco, vid bristande tillgång till böter, straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, då likväl bestraffningen, enligt de tillförene i lika beskaffade mål angifna grunder, icke bordt öfverstiga tolf dagars fängelse, såsom högst motsvarande det stulnas dubbla värde, genom Remiss den 3o April i838, uppdragit åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt, att emot den vid berörde tillfälle förordnade Domhafvanden i IläradsRätten, för det oriktiga beslutet, anställa åtal; har AdvokatFiskalsEmbetet, med fullföljd af denna anmärkning, hvilken t. f. Domhafvanden i dess afgifna förklaring sökt vederlägga, slutligen påstått, att
Jag och mine företrä* dare hafva öfver ioo:de år betalt Bevillning samt förmögenhets-afgift för denna uppdrifna Bytes-brist ifrån dess början, hvar får man ersättning - stiG Dera a Julii I sättning för denna utgift? för en Egendom ma*, icke ägt, eller som förloras, beräknad med interesse pä interesse ifrån samma tid? Borde icke detta äfven vara en helig äganderätt? rt Dessa betänkeligheter med de uppgifter, som en värd Ledamot redan gjort, torde ofelbart göra Utskottets Betänkande värdt återremiss: Att 1810 års Riksdags Handlingar granskas jemte Riksdagsmannens af det Hedervärda Bonde-Ståndets Memorial. En Riksdagsmans öfvergång till mildare omdöme, ifrån att vara åklagare vid 89 års Riksdag, torde nu mera i gunst för B vtesContoiret vara af en obetydlig vigt. Frågan är likväl mindre om sjelfva Bytesbristerne för Kronan ; än om deras uträkningsmetode, sorn ännu tyckes vara oafgjord. P. Tham, Riksens Ständers StatsTTtskott har i sitt Betänkande^ i anledning af ett från BondeStåndet inkommit Memorial, om afskrifning af Kronans Bytes-fordringar hos enskildta, yttrat sig dermed i anledning af anförde skäl icke kunna taga någon befattning. Jag tycker Utskottet gått något fort från saken, och anser, att intet missbruk finnes så gammalt, att det förtjenar urminnes häfd, ingen orättvisa så skyddad af urgamla formler och täckelser, att icke den bör rättas, och hvarje Medborgares skyldighet att dertill bidraga. Ett Den 3 Juli.
Fråga är nu icke derom, som skulle Fahlu bergslag hafva förverkat sitt privilegium, utan frågan är den, huruvida en undersökning kan vara behöflig till utrönande deraf, om den anslagna koltillgången erfordras till den koppartillverkning, som nu för tiden äger rum, samt om skogarne uteslutande äro anslagne för koppartillverkningen eller äfven kunna få användas för jernsmide. Men jag är skyldig sanningen sin rätt. Hade Frih. Gederström förr än nu upplyst, alt sedermera utkomne resolutioner medgifva rättighet dertill, sä hade jag icke velat inkräkta derpå. Likväl så länge det är mig tillåtet att fråga, huruvida det privilegium, som blifvit Fahlu bergslag beviljadt, numera å ena sidan är för bergslaget behöfligt eller icke, och å andra sidan skadligt och ledande lill stor börda för allmogen, så länge jag qvarstår vid denna tanke, anser jag äfven en utredning i detta fall vara gagnelig och nyttig. 3i6 Den 34 April f. m. Gr. Horn: Då jag förra gången hade ordet, tog jag mig friheten antyda på den särskilda omständigheten, att den skattdragande allmogen i Dalarne anser sig orättvist behandlad, och att på grund af denna folktro ifrågavar. motioner blifvit väckta. Jag kan icke heller undgå att finna, att det gifves skälig anledn. för den skattdragande allmogen att tro sig vara uti ett svårare predicament, och det anser jag vara hufvudsakliga orsaken hvarför man har tillstyrkt en underd. anhållan om undersöknings anställande. Denna undersökning bör hafva till föremål: först att upplysa orsaken lill meddelandet af detta privilegium, och sedermera af hvad orsak kolräntan blifvit förvandlad, samt slutligen huruvida icke rättvisa och billighet fordra att sådan kolskatt-skyldig allmoge, hvilken bor så aflägse från Fahlu bergslag, alt det icke rimligen kan fordras att den skall lemna kolen in natura, må derifrån befrias och erhålla förvandling af sin kollevererings-skyldighet.
Emb.-Berättelse för år 1848. 69 att Kongl. Maj:t mätte fä kännedom om fattandet af ett sådant beslut i Bondeståndet, och att folket dymedelst måtte blifva lugnadt; 4) af Jonas Petter Danielsson från Calmar län: alt om frågan kunde återremitteras, för att blifva hvilande lill nästa riksdag, han icke hade någon ting deremot; men blefve frågan endast om bifall eller afslag till belänkandet, han då måste rösta för det senare alternatifvet; 5) af Vice Talmannen Nils Persson och trettio med honom instämmande Ledamöter: att de yrkade återremiss, hvarefter frågan skulle hvila till nästa riksdag, då Lagutskottet borde deruti göra jemkningar efter den klaf, hvartill Ständernes öfverläggningar vid varande riksdag kunde föranleda; och liar en af dessa Talare yttrat, alt han icke i alla delar vore belåten med arbetet, men gillade synnerligen dess grunder, samt 6) af Lars Wenander från Bohus län: alt både Lagutskottets betänkande och Kongl. Maj:ts nådiga Proposition borde återlemnas till Kongl. Maj:t, som torde uppdraga åt Högsta Domstolen, Hofrätterna m. fl. juridiska verk, att granska förslagen, hvarpå vid nästa riksdag kunde vara att förvänta förnyad nådig proposition, som jemväl borde omfatta en ny rättegångsordning. Ståndets samtlige tillstädesvarande Ledamöter voro 76; och de, som på ofvanskrifne sätt yttrat sig, voro sammanräknade 62, bland hvilka således ingen var nöjd med förslaget. Huru litet detta var gilladt ens af dem, som stannade vid alt återremiltera det, hvilket skedde med 47 röster mot 29 — eller rättare, huru mycket af förslagets innehåll som af de 62 i fråga varande Talarna icke gillades, visar sig uti sjelfva Nils Perssons yttrande, biträdt af trettio, som tvifvelsutan alle tillhörde de återremitterande och voro just de lindrigast klandrande. Desse ville, alt Lagutskottet vid en blifvande riksdag skulle göra jemkningar efter den klaf, hvartill Ständernes öfverläggningar vid den varande riksdagen kunde föranleda.
Majd i underdånighet afstyrkt arbetets fortsättande efter nämnde plan och derjemte föreslagit, att en hamnanläggning vid Carlstad borde verkställas före öfriga arbeten till båtfartens å Clara eif förbättrande, har Kongl. Majd, genom nådigt bref den 26 Mars 1828, med gillande af nyssberörde underdåniga framställning, förordnat, att ytterligare statsbidrag till ifrågavarande sluss-anläggning icke skulle äga rum, utan bolaget, efter tagen kännedom om upprättade nya förslag till slussoch kanal-anläggningarne i Clara eif, höras, huruvida det, i sakens sålunda förändrade skick, ville till dessa anläggningar bidraga eller önskade att från de åtagna förbindelserna varda befriadt. Vid i anledning häraf hållen bolags-stämma, den II Oktober 1828, förklarade sig bolagets intressenter önska befrielse från de af dem ingångna förbindelser och allt hvad med ifrågavarande företag ägde gemenskap; och anhöll Direktionen hos Kongl. Maj:t i underdånighet, att bolaget måtte al allmänna medel erhålla godtgörelse för ett belopp af 9,375 lt:dr, som ännu återstode att utbetala enligt den med ägaren af Dejefors ingångna öfverenskommelse om jordersättning Genom Kongl, brefvet den 16 Februari 1833, Slef sistnämnde fråga till framdeles nådig pröfning uppskjuten, hvarjemte Bolags-direktionen anbefalltes inkomma med redogörelse för de redan uppburna medlens förvaltning. Efter vid särskilda tillfällen härom meddelade förnyade påminnelser, aflemnades år 1850 till Styrelsen § 3. / — H2 — för allmänna vägoch vatt enbyggnader en sådan redogörelse af följande hufvudsakliga innehåll: att aktie-ägarne af tecknade beloppet tillskjutit 1,410 lhdr, samt bolaget af anslagssumman uppburit 5,000 ILdr; att effekter och mekaniska instrumenter blifvit inköpta för ett varde af 1,354 lbdr 21 sk. 1 rst.; att jordersättning till ägarne af Skifed utgifvits med 1,033 Ridr 16 sk.; att till
N:o 11, i ani. af väckt motion, angtde anläggning af en elektrisk undervattens-telegraf emellan Skåne och ön Rögen. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskts d. 30 sisth Mars och d. 6 dennes på bordet lagda Betänk. Nto 27, i ani. af väckt fråga om förändring af 1 och 5 §§:ne i 3 Kap. HandelsBtn. Föredrogs och bifölls StatsUtskts d. 30 sisth Mars och d. 6 dennes på bordet lagda Utlåt. Nto 52, i ani. af K. Mits Nåd. Propos., i fråga om anslag till uprätthållande af den Arméens PensionsKassa åliggande pensionering. Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskts d. 1 och 6 dennes på bordet lagda Betänk. Nto 71, i ani. af väckte motioner om åtgärder till befrämjande af Sabbalhens helgd. Hr Tham, Casper Wollrath Victor: Det kan natur ligtvis icke vara min mening att vid detta tillfälle visa vigten af Sabbathens helgd. Det finnes troligen ingen af R. o. Ad., som icke upfattat densamma. Det kan icke heller, såsom B. o. Ad. lätteligen finner, vara min mening att på något sätt yrka, att genom R. Stts åtgörande skall framkallas en positiv lagstiftning, hvarigenom Sabbathens helgd må finna en säkrare väg till folkens hjortan. En positiv lagstiftning i detta afseende är redan framlagd icke blott för Svenska folket, utan för hela verldens folk, 212 Den 8 April e. ra. och min öfvertygelse är, att huru mycket än folken söka att lagstifta, skola de aldrig finna någon lagstiftning som är bättre än denna. Men onekligen lider samhället deraf, att menniskorna vändt sina öron från den gudomliga lagens hud, det 3:dje budordet, och trampat det under sina fölter, samt bestämt just Sabbalhsdagen till den dag, då de öfverlemna sig till allt det okristliga inom samhället.
Att åter, såsom för närvarande är stadgadt, låta införseln af malm och tackjern vara fri från ali tullafgift, men deremot vid utförseln göra desamma tullpligtige — det är en orättvisa mot de grufegande och tackjernstillverkande bergsmännen, som dessa numera måste känna både svårare och obilligare, sedan inom tull-lagstiftningens öfriga områden den sanningen fått göra sig gällande, att rättvisa emot alla är lika mycket samhällets första pligt, som hvarje förnuftig stats-ekonomis yttersta mål. Beträffande särskildt artikeln koppar, tror jag knappast, att någon på allvar kan ifrågasätta, att tillverkningen deraf skulle hotas af några vådor, i fäll fullkomlig utförselfrihet äfven för rå och garad koppar beviljades. Då nu härtill kommer, att sådan koppar, lika väl som kopparplåt ra. m., är vid införsel tullfri, samt koppartillverkningen i riket ännu drager särskild beskattning, synes både rättvisa och billighet fordra, att denna tillverkning icke ytterligare genom utförseltull betungas. Hvad slutligen beträffar vissa slag af Trävaror, såsom smärre furuoch grantimmer, telegrafstolpar, spiror o. s. v., hvilkas utförsel man genom höga tullsatser söker förhindra, torde det tillåtas mig att med något större utför - 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 49. lighet underkasta denna inskränkning i skogsegarens rätt att fritt förfoga öfver sin egendom en noggrannare ompröfning, så mycket heldre som det just är på skogshushållningens område, som utförselafgifternas försvarare trott sig finna de starkaste skälen för sin mening. Det kan icke nekas, att många upplyste och ansedde män finnas, hvilka för öfrigt hyllande sannt liberala statsekonomiska åsigter, dock anse framtidens rått fordra, att sådana inskränkningar göras. Med skogshushållningen, påstå de, eger det egna förhållande rum, att der måste mera än inom någon annan hushållsgren, denna framtidens rätt få göra sig gällande. Det ligger nemligen i sakens natur — och det måste så vara — att den enskilda företagsamheten endast bestämmes af det egna intresset.
Så framt ieke Presteoch Borgare-Stånden skulle finna lämpligt alt, jemväl för deras del, instämma uti nyssnämnde vilkor, föreslår Utskottet, att votering matte anställas, enligt följande proposition: Den, som anser, att vid det beviljade anslaget till upprensning af Indals-elfven, utgörande 4000 R-dr årligen, eller för 4 år 16,000 R:dr, bör fästas det vilkor, alt ortens invånare skola med dagsverken eller annorledes lill arbetet bidraga med -j:del af kostnaden, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer berörde vilkor att förfalla, 11 rolj Lskottets afstyrkan uti inte puncten af anslag till upprensning af Norrtelje å har blifvit gillad af Ridderskapet och Ådeln samt Bonde-Ståndet, hvaremot Preste-Ståndet till detta arbete beviljat 6,000 R:dr för en gång, under vilkor, att arbetet dermed varder fullbordadt, samt BorgareSlåndet likaledes för samma ändamål bifallit elt anslag af 6,000 R:dr. I anledning häraf, och då Borgare-Ståndet jemväl synes hafva afsedt, ait arbetet borde, emot erhållande af nämnde Siats-bidrag, utföras, ehuru sådant icke, på sätt uti Preste-Ståndet egt rum, blifvit uttryckligen fork lavad t, hemsLäller Utskottet, huruvida icke Borgare-Ståndet skulle finna lämpligt att i nyssnämnde hänseende med Preste-Ståndet instämma; och har Utskottet i öfrigt, med förutsättande deraf, skolat löreslå följande voterings-proposition: Den, som, i likhet med hvad Stals-Ulskotlet yttrat, anser något Stats-anslag för upprensning af Norrtelje å icke böra beviljas, voterar Ja ; den, det ej vill, voterar Nej. Stats-Utslottets Memorial, N-o 4go. Vinner