Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En stormil kom: det ena ljuset sade först godnatt, och när jag i ögonblicket försökte att åter antända det vid det andra, så delade detta andra äfven samma öde. Der satt jag nu i kolmörker! Tobaksrökare var jag den tiden ännu icke, och hade således hvarken elddon eller ens svafvelstickor med mig, och alla våra nu så vanliga sätt att i hast få upplysning och ljus antända – trädstickor åtminstone – dem kände man ej då. Innerligen förtretad gick jag till eldstaden, fann der, till min stora glädje, några ännu lefvande kol och började blåsa. Jag var obetydligt hemma i den ädla konsten, och jag började slutligen misströsta om att lyckas, började fundera på att väcka min betjent för att se om han kunde hafva konstfärdigare lungor, när slutligen – till min stora fröjd – det tog eld och ljuset antändes. Nu var jag klokare af erfarenhet vorden; drog nu fram mitt bord ett par alnar på golfvet, och satte mig åter till mitt värf; allt likväl i samma direktion som förut, d. v. s. så att jag dock alltid hade ljusen mellan mig och fönstret. Men nu flämtade icke dessa, helst jag lagt några klädespersedlar framför det värsta draget i fönstret. Åter satt jag helt lugnt, störd af intet annat än min betjents djupa sömn, och med tankarne långt fjerran från det närvarande, och alldeles förglömmande det farliga rummet. Men snart skulle jag få en förfärlig påminnelse derom! Bäst jag satt och skref eller räknade, – jag minnes ej rätt hvilket – kastade jag hastigt upp ögonen mot fönstret, och en otäck känsla genomilade mig, när jag der mötte ett par ögon, gnistrande alldeles som i eld. I samma ögonblick slogs fönstret ut med ett grufligt brakande, och den onde fienden kom denna gången utifrån och in, för variations skull, alldeles à la rabulist, och bestod uti en – ohygglig och näsvis nattuggla af största sort, som, lockad af ljusen, fann för godt att helsa på mig. Den karnaljen flaxade först ut det ena ljuset, och i ögonblicket derefter, det andra. Nu stod jag åter i mörkret, men i en långt svårare belägenhet än förra gången.
Ma j:t forblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN, C. D. Skagman. (S Kongl Majus Nådiga Skrifvelse N:o 4, cUtdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden _, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 8 Februari i a834- Närvarande: Hans Excellence Justitia? Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Grefve af Wetterstedt j Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner_, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm^ Herr Grefve Adelsvärd Friherre Åkerhjelmj Poppius _, Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim j Sta ts-Secr eter a ren . Skogman. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett, uppå Kongl. Majrts förut meddelade Nådiga befallning, uppsatt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående grunderna för bran vinsbränningen, med hänsigt att förekomma bränvinets omåttliga bruk. Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets Ledamöters underdåniga tillstyrkande, detta Förslag, som finnes Protocollet bilagdt, i Nåder gilla: Och Kongl. Maj:t befallde, att Dess Nådiga Skrifvelse i ämnet skulle i enlighet härmed till Rikets Ständer under denna dag expedieras. Ut supra. Ex Protocollo S. G. Schyberg. Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse N‘.o 5. T N:o 5. Ankom i afskr. till Expeditions-Utskritet den 11 Februarii kl. 12; KONGL. MALTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer j angående Curlius-afgiftens fortfarande; Gifven Stockholms Slott desi 18 Januarii i83f. I anledning af Kongl.
M. i min tanka, med sin vidsträckta blick öfver sakernas sammanhang, sin vishet och väl 6* - 84 Den 24 April. vilja för landets behof af sparsamhet, der den låter sig utan skada för det allmänna iakttagas, säkerligen utfinna något lämpligt medel att sätta regleringen i verket. Att ingå i detaljerne af denna organisationsfråga, har StatsUlsk. ansett sig icke tillkomma; jag finner mig böra, af enahanda grannlagenhetsskäl, likaledes från framställandet af sådane detaljerade förslag afstå. Hr von Hartmansdorff har haft den godheten medgifva, alt om jag yrkade det de begge momme skulle serskildt föredragas, så ansåg han sig icke kunna bestrida det. Derest Hr von Hartmansdorff ställt sina ord litet annorlunda, så hade han kommit sanningen litet närmare; han hade gerna kunnat säga: som Frih. Cederström yrkat momenternes åtskiljande i propos., så lärer delta föredragningssätt ej kunna undvikas. Men se här orsaken, hvarföre jag framställt yrkandet derom. Om nemi. R. o. Ad. skulle, med afseende på hvad Gr. Mörner i sin reservation yttrat, bevilja en återremiss på första punkten, så skulle det i min tanka icke binda R. o. Ad. till att jemväl återremittera den sednare punkten. Mitt hopp är naturligtvis att R. o. Ad. bifaller såväl den ena som deh andra af dessa punkter. Men i alla händelser bör en återremiss af den första icke hindra ett bifall lill den sednare. För sådant ändamål är nödigt ställa saken så, att den ena punkten ej må anses nödvändigtvis draga den andra med sig. Förvånande är i sanning att erfara, det Hr von Hartmansdorff i dag ställer sig så oskyldig, som hade han i går icke märkt att StatsUtsk. då ställde sig på samma punkt som nu, i afseende å rättigheten att framkomma med förslag utan föranledande af motion, ehuru det då var fråga om ett plus i stället för att det nu är fråga om ett minus.
Län emellan skulle otvifvelaktigt medföra stora fördelar så i allmänt som enskildt afseende samt bereda strängare ordning och skyndsammare verkställighet af PoliceFörfattningarne i hvarje Län, men inse äfven å den andra, att dessa fördelar i betydlig mån motvägas af den förminskning i de för Statens behof påräknade inkomster af Postverket, som deraf skulle blifva en följd. Utskotten äga full kännedom deraf, att Postföringen i Riket kostade Staten år 1815 , ig>ooa B:dr 33 sk. 4 r-st, deraf för dubbla Postföringen, eller arne gånger i veckan , hittills betald med 6 sk. per mil, åtgick 14,63g 27 sk. 3 r:st Och för den Enkla, eller en gång i veckan, betald med 4 sk. milen, 2558 R:dr 11 sk., samt för Tyska Posten I804 R:dr 27 sk. , den lega oberäknad, som efter beting blifvit erlagd för Postföringen från Städerne. Utskotten känna äfven, att Höglofl. StatsUtskottet, genom Betänkande den 31 sistl. Januari, i anledning af yrkad förhöjning uti PostSkjutsLegan , föreslagit, det för dubbla Postföringen äfvensom för den Tyska, hädanefter skulle betalas 8 sk. per mil samt för den enkla 6 sk., genom hvilken förhöjning dessa PostSkjutsLegor skulle utgöra omkring 25,418 B:dr 40 sk. årligen, eller 6416 R:dr 26 sk. 8 rtst mera än tillförene, sorn af Postverket komme att betalas, och från Kronans inkomster deraf afgå; och det är med afseende a dessa redan nog dryga kostnader, som Bevillnings• och .BesvärsUtsi. Bettinkanden. i r<j Bevillningssamt allmänna Besvärsoch.
Nio 201; Bevilln i ngs-Utskottet: N:o 31, i anledn. af RiklStins olika beslut i afseende å stämplade pappersafgiften; N:0 32, i anledn. af Riksdagsfullm. Matts Pehrssons från 4 Den 2 April f. m. Stockholms Ian motion, angalo nedsättning af personliga skyddsafgiften och denna afgifts användande till folkuudervisningens befrämjande ; Banco-Utskottet: N:o 44, öfver de inom RiksStm gjorde anmärkmr vid betänk. N:o 29, med förslag lill en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse* m. m.; IX:o 45, i anledn. af de inom 3:ne RiksSt. framställde anmärkmr emot Ulsk:s under N-.o 34 afgifna utlåt., ang:de afhjelpande af penningeförlägenhelen i allmänna rörelsen m. m.; N:o 46, i anledn. af väckt fråga om förändring i grunderne för R. St:s Banks förvaltning; N:o 47, i anledn. af väckt motion, alt vederhäftighetsbevis, utfärdade af den i hvarje församling valde sockne-nämnd eller församlingens pastor, måtte för lånsökande i discontverken såsom gilltige antagas; N:o 48, i anledn. af väckt motion om inställande tills vidare af hela och halfva silfver-riksdalrars utmynlning m. m.; samt N:o 49, öfver väckt fråga, att Bancofullm. må berättigas å deposition i Hamburg emottaga silfver utöfver det bestämda beloppet af 500,000 r:dr silfver specie. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Som nu nyss Bevillu. Utsk:s betänk. rör:de sammanjemkningen af RiksStms olika beslut i fråga om stämplade pappersafgiflen blifvit bordlagdt, och sora i anseende lill tryckningen af betänk. rör:de statsverkets inkomster, det är högst nödvändigt att detta betänk, så fort som möjligt föredrages, så får jag anhålla, alt äfven nu Const.IJtsk:s mera.
De skeppsförnödenheter, hvarmed ett Svenskt från utrikes ort återvändande fartyg blifvit försedt, äro icke underkastade tull, så länge de förblifva i samma fartygs bruk. Varuprof i ringare qvantitet af hvart slag, äfvensom modeller, må, med Kommerse-kollegii tillåtelse, tullfritt införas af inhemsk slöjdidkare, som åstadkommer likartade tillverkningar. §• 14. Allt hvitt Socker, ankommande från någon hamn i Europa, hvilket icke är angifvet såsom Topp-, Candioch Kaksocker, då införsel deraf får ega rum, krossadt Lumpeller Havanna-Terreseller annat under samma tullbestämning hänförligt slag, skall underkastas besigtning af sakkunnige och ojäfvige personer, i Tull-kammareeller Packhusiuspektions-föreståndares närvaro. Yppas dervid olika meningar om varans rätta beskaffenhet, hänskjutes frågan till General-tullstyrelsen, då prof å Sockret jemväl bör insändas. Expeditions-Utskotlcts Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197.
Då jag tror mig finna, alt jag ej underslödes i antagandet af det tillägg, jag föreslagit, så vill jag visserligen icke förlänga discussionen, utan afstår ifrån allt yrkande i afseende derå. Beträffande summan har H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm fästat sig vid dess belopp af 85i6 r.dr 32 sk. såsom bevis pä huru nogräknad man varit, då man ej begärt en ruud summa, ulan just 85i6, och att della siffertal vore ett bevis på alt den vore afsedd för vissa ändamål: jag har der emot fattat saken så, att Konungen äskat 9766 r:dr 32 sk. 22$ Den 22 Mars f. m. såsom deri bestämda suni man, oell det är den jag anbåller alt R. o. Ad. ville anslå till det belopp, sorn Utsk. gjort, ty Ulsk. bar verkligen tillstyrkt densamma, då ia5o r:dr skulle tagas ifrån de ofta åberopade atile hufvudtitlarna, samt 85i6 rtdr derutöfver. Om man nu endast fäster sig vid det anslag, som PiesteSt. bifallit, eller 8000 rtdr, och icke nämner att dessa 12.10 r:dr skola dertill läggas, så blefve ju anslaget för den ifrågavar. anstalten -otilliacls.ligt ocb visserligen icke detsamma, som Konungen begärt. Jag förenar mig alltså med Hr Printzensköld om nödvändigbeten af ett förtydligande, så alt det må bestämmas, huruvida någon summa kominer att läggas till de af PresteSt. beslutade 8000 rtdr, ty bär står: ”111 ö f v e r.” Jag anhåller att R. o. Åd. må lemna jdeu summa, som Regeringen begärt. Hr Nordensköld: Jag bar kommit till den öfverlygelsen, uti StatsUtsk. i detta fall verkligen begått eli misstag, men tillika ett ganska förlåtligt misstag; ty ibland den mängd af mål, som StatsUtsk. har att handlägga, är ingenting lättare och ursägl ligare än al t missförstå en skrifvelse.
Hans syfte missförstods icke alls, och omtänksamma anförvanter beredde honom, så fort det passande lät sig göra, den önskade tête-à-têten, och där stod han så och stirrade och teg och suckade och gjorde den sköna lika omöjlig som sig själf, tills han slutligen, rosslande under kväfningsanfall och med tårarna nära att brista fram, antingen det nu var af halsbindeln eller känslor af ovärdighet, bugade och skrapade och tackade för det oförgätliga nöjet och tog farväl för att efter tre år igen göra o m samma resa — med samma resultat. Och flickorna blefvo icke alls onda på sådana älskare, ty det var, som sagdt, i den gamla goda tiden, då i synnerhet flickorna hade Nu hade han icke åkt förbi, således var han hemma, ty dit upp till Bergsgården var det bara en afstickareväg, och man kunde således här ifrån vägskälet hålla noggrann uppsikt öfver dem som foro både dit och dän. Olof-Gustafs far hade tagit skjutshållningen, emedan någon måste göra det, ehuru han visst icke behöfde det och mest af allt i världen älskade ett lugnt lif, ölost och bondbönor. I dag hade där varit resande oupphörligt, och alla slädar det fauns däruppe voro väl ute på vägarne nu, således väl också allt folket där. Till och med de gamla voro bortresta, bara OlofGustaf hemma, alldeles ensam — kunde han då inte k o m m a på den idén att göra en visit, när det var så liten bit att gå! Hanne-Charlotte sökte uppgifva dessa tankar och i stället syssla med att räkna ut, hur länge det skulle dröja, innan nyponroshäcken skulle vara alldeles täckt af snö. Till juni, tänkte hon, juni eller juli, o m det håller på och faller så här retfullt långsamt, till den tjuguförsta juli, min namnsdag, då Olof-Gustaf är här och gratulerar och kysser min schal i tamburen i smyg — och går hem och tiger en två, tre år. Det klingade bjällror igen. A c k om det vore gästgifvareskjuts! Någon otålig och argsint resande, som kommer och väcker
Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 21. 3 mer ej heller att låna sin hjelp åt småsinnet, der detsamma hos någon konstnär skulle göra sig gällande derhän, att, lör sjelfviska ändamål, undanhålla menskligheten de allmänt bildande verkningarne af hvad som erhållit och fortfarande bör bibehålla namnet fri konst Utskottet får således vördsamt uttrycka den åsigt att motionen ej bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Januari 1860. Betänkande, i fråga om utfärdande «/ en förordning till skyddande af landets fornlemningar. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län uti motion, som till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad, erinrat, hurusom ett folks historia vore bland det dyrbaraste detsamma kunde ega, och huru de ättehögar, kummel, stensättnipgar och runhällar, hvilka hos oss ofta anträffades, påminnande om våra sedan många århundraden, att icke säga årtusenden, hädangångne förfäder och deras bragder, utgjorde föremål för resande utländningars beundran. Slen detta arf från förfädren hotade att förstöras. För vinsten af några kappar säd lät man plogen eller spaden rota bland förfädrens multnade ben, och om lagen ej snart satte en gräns för lörstörelsebegäret skulle, några tiotal af år härefter, blott få af våra forntidsvårdar återslå. Derföre föreslog motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande, i öfverensstämmelse med i saken kunnige och för densamma nitälskande mäns åsigter, af en för närvarande tidsförhållanden lämpligiförfattning rörande fornlemningars skydd och vård; förbehållande sig motionären att, när frågan från Utskottet återkomme till Ståndet, vidare utveckla sina åsigter rörande vilkoren för ett sådant skydd.
Och när det ryktet kom i Pharaos hus, att Josephs bröder voro komne, behagade det Pharao väl, och alla hans tjenare. Och Pharao sade till Joseph: Säg dina bröder: Detta görer; ladder edor djur; farer bort, och när I kommen i Canaans land, Så tager edar fader och edart folk, och kommer till mig, jag vill gifva eder af allt det goda, som i Egypti land är, att I skolen äta märgen i landena. Och bjud dem: Görer alltså: Tager edor utaf Egypti lande vagnar till edor barn och hustrur, och förer edar fader, och kommer. Och skoner icke edor bohags ting; förty allt det goda i hela Egypten skall höra eder till. Israels barn gjorde så, och Joseph fick dem vagnar, efter Pharaos befallning, och förtäring på vägen. Och gaf dem allom, hvarjom för sig, högtidskläder; men BenJamin och han trehundrad silfverpenningar, gaf fem högtidsklädningar. Men fadrenom sände han tio åsnar, ladda med gods utaf Egypten, och tio åsninnor med mälning och bröd och spisning, sinom fader på vägen. Och så lät han sina bröder fara, och sade till dem: Kifver icke på vägenom. Så foro de utaf Egypten, och kommo uti Canaans land till sin fader Jacob; Och förkunnade honom det, och sade: Din son Joseph lefver ännu, och är en herre i hela Egypti lande. Men honom föll det icke i sinnet, ty han trodde dem intet. Då sade de honom all Josephs ord, som han till dem sagt hade. Och då han såg vagnarna, som Joseph utsändt hade till att föra honom med, vardt hans ande lefvandes. Och sade: Jag hafver nog, att min son Joseph lefver ännu. Jag vill fara bort och se honom, förra än jag dör. Israel for dit med allt det honom tillhörde. Och då han kom till BerSaba, offrade han ett offer sins faders Isaacs Gudi. Och Gud sade till honom om nattena i ene syn: Jacob, Jacob. Han sade: Här är jag.
M:ts derom tillika gjorda Nådiga framställning, Rikets Ständer medgifvit, alt Kronans rätt tilt omförmälda dana-arf må, till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubbhusoch Enkhus-inrättning, eftergifvas, med vilkor dock, att beloppet af samma dana-arf skall utgöra ett stående, nämnda inrättning tillhörande kapital, hvaraf endast räntan får årligen användas till de å inrättningen varande personers underhåll. Hvilket, lill svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 September 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 18S4. Presle-Slåndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående eftergift för Notarien E. Lundblad af hälften utaf 1852 års Spanmålsarrende-belopp för Strömsholms Kungs-ladugård. (Stats-Utsk:s Uthden N:ris ti3 och 137, Mern. N:o 215, samt Först. Stats-Ulsk:s Mern. N:o 252.) S. A. K. Sedan Notarien Eric Lundblad, såsom Arrendator af Strömsholms Kungs-ladugård i Kohlbäcks socken och Snefringe härad af Westmanlands län, hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att som, utom de missväxter, hvaraf han under sin arrendetid varit hemsökt, icke allenast en stor del af råg-grödan å Kungsladugården genom den år 1851 inträffade ovanliga vattenhöjd i Mälaren blifvit förstörd, utan ock en mängd Kungsladugården äfvensom Lundblad enskildt tillhörande byggnader blifvit genom åskeld den 30 Juli 1852 nedbrända, hvarvid jemväl en betydlig del inbergad gröda jemte inventarier gått förlorade, saint enär ersättning härför, i anseende till låg brandförsäk - Kxpedilions-Utskottets Förslag till anderd.
Den mängd af större och mindre egendomar, som ligga nära intill och på ömse sidor om segelleden, bör alltid kunna tillförsäkra sjövägen om möjligheten att erhålla en vinstgifvande täflan med jernvägen, ty de invid eller i närheten af segelleden boende — och till dem hörer det år från år tillväxande antalet af personer, hvilka under den vackra årstiden utflytta från liufvudstaden och just för den billiga och lätta kommunikationen tillfälligtvis bosätta sig utmed segelledens stränder — hafva naturligtvis alltid en gifven fördel af att begagna sjövägen. Denna omständighet i förening med den, att Upsala, såsom universitetsstad, vissa tider af året i bög grad ökar antalet af passagerare på ångbåtarne, utgör också förnämsta orsaken till den redan omordade lifligheten på denna segelled. — ”Men,” invänder man, ”lägges jernvägen vester om Sigtunafjärden, så ökas derigenom våglängden med mer än två mil, och detta skall blifva till men för jernvägen i anseende dels till den längre tid, resan på den längre jernvägen kräfver, jemförd med den tid sorn åtgår på den kortare linien, dels ock den högre afgift, hvarmed passageraretrafiken i förra händelsen kommer att betungas.” — Beträffande tidsförlusten, som i förra fallet kan uppskattas till 40 eller högst 45 minuter, lärer väl få medgifvas, att den föga eller intet kan inverka på omdömet om den ena eller andra liniens företräde. Deremot äger invändningen i fråga om den större kostnaden obestridligen en viss vigt, så vida man icke får tänka sig, hvad som dock icke svnes vara någon orimlighet, att passagerareafgifterna på jernvägen nedsattes under den tid denna väg hade att täfla med sjökommunikationen. I allt fall får man icke hafva blicken uteslutande fästad på kommunikationen emellan Stockholm och Upsala. Frågan har andra och större synpunkter, från hvilka hon måste betraktas. Dessa skola i det följande närmare vidröras och kommitterade då komma i tillfälle att visa, det de anmärkta olägenheterna af tidsförlust och större passagerareafgift skola till fullo motvägas af den större vinst det allmänna har att påräkna af en stambana, hvars förnämsta syftemål icke är att bereda den kortaste jernvägsförbindelse emellan hufvudstaden och universitetsstaden.
På grund af dessa anmärkningar har Ridd. och Adeln genom protokolls-utdrag den 2 d:s behagat att till Utskottet återremittera denna fråga, hvarföre Utskottet tagit densamma i för - 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 5. nyadt öfvervägande och dervid, med anledning af de gjorda anmärkningarne, samt enär det är förenadt med ett historiskt intresse att ega tillgång till en särskildt tryckt uppgift å Ridd. och Adelns ledamöter vid den tidpunkt då Ståndet afsade sig sin urgamla rätt att deltaga i lagstiftningen, funnit för godt att i så måtto förändra Utskottets i ämnet förut framställda förslag, att Utskottet tillstyrker: att en förteckning öfver Ridd. o. Adelns till säte och stämma å Riddarhuset den 7 i innevarande December månad antecknade ledamöter må af RiddarhusKansliet under kontroll af Riddarhus-Eiskalen upprättas, till trycket befordras, bland Ståndets ledamöter utdelas och derefter såsom bilaga till Ridd. och Adelns protokoll förvaras, samt att dervid med en stjerna betecknas hvilka ledamöter voro bänkmän,och med två stjernor, hvilka voro elektorer, men att för Utskottens ledamöter med bokstäfver angifves, hvilket Utskott de tillhört, såsom för Konstitutions-Utskottet med initialerna C. U., för Stats-Utskottet med St. U., för Bevillningsutskottet med Bev. U., Lag-Utskottet med L. U., Banko-Utskottet med Bko. U., Ekonomi-Utskottet med A. B. o. E. U., Expeditions-Utskottet med Exp. U., samt Riddarhus-Utskottet med ' R. U; hvarjemte för de ledamöter som voro suppleanter i Utskotten sådant skulle betecknas med bokstäfverna Suppl.; och skulle i öfrigt i slutet af förteckningen upptagas Ridd. o. Adelns vid samma tid till de ständiga Utskotten, särskildt för hvardera af dem, invalde ledamöter och suppleanter. Stockholm den 22 December 1865.
Hr Bildt säger vidare: ”lägg jernvägen i en rik, producerande trakt, och man skall välsigna den dag, då jernvägarne beslötos.” I detta fall vet jag ingen mera rik trakt än Skåne och anser icke Westgötha-slätten eller Uplands-slätten kunna jemnföras med Skåne. Jag tror icke heller alt man kan upleta någon annan trakt af riket, som år så rik, så fruktbar, som just Skäne. Om roan således skulle följa delta Hr Bildls ganska riktiga och goda råd, så får jag säga, att en bana der är just den, som jag tror ali man bör börja med. Skäne äger icke några vattendrag, ingen annan utväg än alt på axel föra sina varor lill export-orten. Hr Bildt har sagt att Skåne vore ett jemnt land ulan backar och med icke längre afstånd än 5 mil ifrån midten af landet till stranden. Må vara alt det icke är mer än 5 mil ifrån midten af landet lill kusten, men litet hvar, som varit i Skåne, vet att vägarne der äro de sämsta, sora finnas i Sverige, icke derföre, att icke Skåningarne varit angelägna om att förbättra sina vägar, men derföre, att på de flesta ställen saknas lagningsåmnen, så att de måste 254 Den 23 September e. m liemtas på 1 å 1 \ mils afstånd. Della var orsaken hvarföre vägen mäste mackadamiseras ifrån Lund lill Kalinan, ty der kunde icke skaffas väggrus. Det är gifvet, ali der väggruset skall hemtas 1 hel rnil och derutöfver, så Ar vägunderhållet mångfaldt drygare, än deiman har väglagningsäinnen nära lill stället, och der är man också mera i behof af lättnad i kommunikationerna. Säkerligen har mången af H. o. Ad:s ledamöter lika med mig kommit resande från utlandet till Skåne. Jag får säga att det är något upröraudé för fosterlandskänslan ali komma till fäderneslandet och se den förfärliga skillnaden emellan utlandets och våra vägar och fortskaffningsmedel.