Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. von Kraemers reservation upplästes. Frih. von Kraemer: Uti den upplästa reservationen har jag sökt bevisa, alt Upsala domkyrka har bestämd rättsgrund till ifrågavar. 124 tunnor domkyrkospanntål, sorn Den >4 November e. m. rätteligen bordo kallas kronotionde, emedan de ursprungligen varit af sådan natur. Jas betviflar visserligen icke alt Hernösands, stiftskyrko av i beliofaf anslag; men jag bestrider på del högsta, att det skall lemnäs den på bekostnad af Upsala domkyrka, Ilvars inkomster ej förslå till de betydliga reparationer, hvaraf kyrkan är i behof. Såsom ett exempel derpå må det tillåtas mig anföra, att af sakkunnige personer blifvit vitsordadt, att foten af sandsten lill domkyrkan är i största behof af reparation. Det oaktadt och fastän doinpapilh;t har funnit vigten och sanningen häraf, bär domcapitlet ej kunnat anslå iner än 5oo r:dr b:co årligen till stenhuggning för detta ändamål. Sålunda kommer del att dröja ännu fjera år, innan ilenna vigtiga reparation Ian verkställas. Simma förhållande är det med Kyrkans koppartak; som hehÖfver omläggas, och mångå dylika reparationer. oell det är vid en sådan tidpunkt, som man vill fi Smycka domkyrkan en inkomst, hvilken densamma lagligen tillkommer, som i sekler har tillhört Upsala domkyrka och af fiamfarne Konungar blifvit henne försäkrad. — Det är ett besynnerligt öde, sorn åtföljer detta betänkande. f Ekon.Ul'k. var del blott genom den förseglade sedelns öppnande, som betänk, blef bifallet. Samma händelse har inträffat hos Högv. PresteSt. Deraf ser man åtminstone, alt tankarne äro delade i detta ämne.
Och så har jag lottasöer9 i bygden och ändå har jag, som han sa’, ett bra smalahus10 hemma. Och vi ha, sko’n11 I veta, en bra grisaso, och hon grisade i hin da’n och hade ällefva grisar; och det var så godhälligt12, så vi sluppo att gå mer än bara utom dörren, när vi tittade till hänne, för vi hade hänne intill stugeväggen. Och så fick jag alla hönorna af mor; dem fingo inte de andra barnen med af, utan mor gaf mig dem och hanen med. Och hund och katt, de följa gården. Och vi bytte13 böckerna efter far, och jag fick Lille Kämpe14; och där är mor’nbön och middagssignelse och kvällbön och en hop psalmevärs. Och som jag har justament sådan röst i lungan, så tycker jag, det är så illa roligt att sjunga litet ibland. Där står: ’O starke hjälte statt oss bi!’ Och Svän så väl som jag och Jöns med, vi fingo hvar sin uppbäddader säng; och där var, som han sa’, efter som vi ha ’et: det är, som I veten, ett paltatäcke15 på bosset och så en puta och ett lakan och tu nötahårstäcke. Och hvad kar och sådant, där var på loftet, det fick jag ihop till att ha säden i, både bryggekaret och lakekaret och det stora saltekaret; och drickatunnan, den fick jag med. Och så fick jag vråskåpet och kärlhyllan och all lerbråten, som var i ’na. Och sängarna och sängaskåpen och sängaloften, dem ha vi till att både ligga och lägga i, för de stå där de stå. Jag fick fars kista med brännevinskuttingen i och den svarta stopaflaskan och silfstopen att slå i. Och så fick jag hängeklädet16 och alla drätterna17 och de granna boningerna18; det är, som han sa’, Bröllopet i Kana och De vise männen.
Den delen af länet, som närmast gränsar lill Calmar län, och hela den öppna östra kusten, intilldess den vid Thorhamns udde böjer sig i en annan rigtning och inneslules af öar eller skärgård, nämligen Christianopels och större delen af Thorhamns socknar, beslår af mindre bördig sandoch klapperjord; stränderna äro kala och marken i allmänhet slät, men i den mån den aflägsnar sig från kusten, innehåller den mera skog, beslående af blandad lalloch löfskog, fordom särdeles ymnig, men nu mera blott undantagsvis al någon större betydenhet; ifrån och med Jemjö är landet mera kuperadt och jorden bördigare, hvilket fortfar till och med Asarum vid Carlshamn, hvarefter slättlandet åter öppnar sig emellan den skog beväxta bergåsen i norr och den öppna hafskusten i söder. De största slätterna utgöras af ägorne till Ysane socken, Sölvesborgs stadsoch landtförsamlingar samt den i hafvet utskjutande landltunga, som innefattar Mellby socken. Denna beskrifning af landels yttre gäller dock hufvudsakligen den så kallade strandbygden och till en del mellanbygden. Den så kallade skogsbygden eller länets norra del är i allmänhet mera skogbeväxt och jorden der jemförelsevis mindre bördig; dock finnas äfven der bördiga trakter, särdeles uti Fridlefstad, Böcleby, Tving, Backaryd och Jemshög, hvilka utgöra särskilda i 4 socknar uti länets norra delar, då deremot aila öfrige socknarne, som ej mötas af de nyssnämnde, genomskära hela länet från dess norra gräns till hafvet. I samma rigtning genomskäres provinsen af ett icke ringa antal strömmar eller åar, sorn bilda flere vattenfall, särdeles der de nalkas kusten, och lemna tillfällen lill anläggning af vattenverk, hvilka tillfällen äfven äro begagnade, dock hufvudsakligen för qvarninrättriingar.
Nej, minsann. Men gråt inte, Karolina lilla. (Klappar henne.) Gråt inte så där! ­ 69 ­ KAROLINA. år och se'n... se'n duger det inte... KERSTIN. Det ä' inte så roligt, må fröken tro. bra, jag. Och jag vill aldrig ha några andra så stås... Men jag tycker, att dina strumpor ä' utmärkt länge jag lefver. Om du vill sticka åt mig, förKAROLINA. många fröken vill ha, det ä' då visst och säkert... Lilla, rara fröken... (Paus.) KERSTIN. Ja, nog ska jag sticka åt fröken, alltid, så Han bryr sig inte om mig så mycket som förut. Då frågade han mig om allting, fastän jag inte var fullvuxen en gång och moster var i huset. Men nu ä' det inte jag, som frågas längre. KAROLINA. Jag tycker också att pappa blifvit förändrad. jag sagt länge, det. Nej, det ä' inte som det ska vara. Det har KERSTIN. nå'nting så godt och fint hos honom, och jag för allt hvad han sa' och gjorde. Men det ä' Han ä' inte alls som han var förr. Det var minns, att jag kunde sitta och beundra honom precis, som om han fått simplare sätt och smak, se'n tant kom i huset. Förr tyckte han om att läsa och gå på konserter och teatrar, men nu ­ 70 ­ tycker han visst bäst om att sitta med de där afskyvärda kortlapparna. KAROLINA. vill man vara mera i ro, förstås, så det undrar jag då inte så mycket på. KERSTIN. Ja, ser fröken lilla, när man blir äldre, så sitter vid spelbordet. Och så har han fått en Åh, man kan väl vara i ro, fastän man inte så'n mani att berätta gamla, dumma historier och göra sig kvick. Han kan tala om detsamma om igen, som han berättat för en stund sedan. Och tant, hon skrattar lika godt åt det för det, precis pappa ä' roligt, förstås. Du skulle bara se hur hon gör sig till! KAROLINA. som om hon aldrig hört det förr. Och det tycker får väl se hur det går. Hon vet allt hvad hon gör, hon.
Gordon gick till sitt kvarter att på sitt sätt förfriska sig. Han lät öfverskölja sig med iskallt vatten. Det var hans läkemedel mot sjukdom och trötthet. Men han bar hos sig äfven ett annat, än verksammare, sin lilla fickbibel. Han satte sig att läsa vid skenet af en fackla. Någonting rörde sig i en mörk vrå af rummet. Gordon lyste med facklan och såg en gosse liggande på bara stengolfvet, försjunken i sömn. Gossen frös. Gordon, nyss klädd efter det kalla badet, tog af sig sin fältkappa och bredde henne omsorgsfullt öfver den sofvande gossen. Dagen begynte gry. Neunburgs skrämda invånare församlades redan på torget. En sådan natt hade de aldrig upplefvat. Var mörkret uppfylldt af fasor, kom gryningen åter med nya faror. Män, kvinnor och halfvuxna barn, så många som kunde bära en sten eller draga en sandkärra, drefvos till murarna. Ju mera det dagades, desto eländigare visade sig dessa i sitt ramlande skick. Än här, än där redo ryttare in öfver dem: det var enstaka förskingrade eller förvillade efterblifne af flera retirerande svenska afdelningar. Man började rifva de närmaste husen och med deras timmer eller stenar fylla murarnas luckor. Ingen tid var öfrig för murslefven. Här en bjälke, där en stenhög, sand mellan dem, och den nya, improviserade muren måste tjenstgöra så godt han förmådde. Solen hade ännu icke höjt sig öfver de aflägsna topparna af Böhmerwald, när redan en förtrupp fientligt kavalleri visade sig i väster på vägen från Schwandorf. Erik Slange stod på muren med kikaren i sin enda återstående hand, den högra, ty vänstra armen hade han förlorat några månader förut i svältlägret vid Saalfeld. Det är bajrare! sade han till de närmast stående. Bryn er icke om dem, gossar; det är första myggsvärmen! Hade vi nu en enda kanon att hälsa dem en frisk godmorgon! Neunburg hade några gamla förrostade fältslangor, men ingen enda brukbar kanon, och Slanges flygande kår medförde intet artilleri.
Jag var tvingad till ett nesligt celibat genom friherrinnans beräknade kallsinnighet, oaktadt jag endast höfviskt bad att som en gunst få vinna hvad lagen tillstäder mig som en rättighet; jag ledsnade på att köpa hennes kärlek, då hon infört prostitution i mitt äktenskap och sålde sina favörer först mot makt, sedan mot gåfvor och pengar, och jag såg mig slutligen, och med friherrinnans uttryckliga tillåtelse, nödsakad ingå en lös förbindelse. HÄRADSHÖFDINGEN. Hade friherrinnan gifvit sitt samtycke? FRIHERRINNAN. Det är inte sant! Jag fordrar bevis! BARONEN. Det är sant, men jag kan ej bevisa det, då det enda vittnet, min hustru, förnekar det! HÄRADSHÖFDINGEN. Obevisadt behöfver icke vara osant, men ett aftal som detta emot gällande lagar, är ett pactum 27 turpe och är ogiltigt. emot sig. Baron har fortfarande allt FRIHERRINNAN. Och då baronen påtagit sig brottet med ånger och skam, ber jag, såsom numera kärande ifrån att ha varit svarande, det rätten måtte öfvergå till domens fällande då vidare detaljer äro onödiga. HÄRADSHÖFDINGEN. I min egenskap af rättens ordförande ber jag få höra hvad baronen kan ha att anföra till sitt försvar eller åtminstone urskuldande. BARONEN. Jag har nyss påtagit mig äktenskapsbrottet och anfört såsom mildrande omständigheter, att det dels skedde af tvingande nöd, då jag efter tio års äktenskap plötsligt befann mig vara ogift, dels att det var med friherrinnans eget samtycke. Som jag nu får anledning tro att detta allt var en snara för att få sak på mig, är det min skyldighet, för min sons skull, att gå vidare ... FRIHERRINNAN (utropar ofrivilligt). Axel! BARONEN. Hvad som vållade mitt äktenskapsbrott, det var friherrinnans otrohet. HÄRADSHÖFDINGEN. Kan baron bevisa att friherrinnan varit otrogen? BARONEN. Nej! Ty jag var mån om familjens heder, och utplånade alla bevis som jag hade i min hand, 28
Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, att inom en månad från förfallodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute för den tid, han efter förfallodagen är lill ränta berättigad, ej mer än sex för hundrade om året. Ej må till högre belopp ränta i fast egendom intecknas." Och hemställde Hans Excellens, att Högsta Domstolens utlåtande deröfver måtte, för det i 87 § Regerings-Formen omförmälda ändamål, varda inhemladt. Uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfrige ledamöter, täcktes Kongl. Maj:t härtill lemna nådigt bifall. Ex protocollo N. Becker. Utdrag Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 105 9 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Ar enden, hållet uti Kongl. Majlis Högsta Domstol, Thorsdagen den 23 Februari 1860. Närvarande: Justitie-råden Alexandersson, // offstedt. Gyllenhammar, Qvensel, Thyselius, Cramer och Friherre Leuhusen. Revisions-sekreteraren Adlercreutz föredrog i underdånighet: Kongl. Maj:ts genom Justitie-departementet aflåtne Remiss af den 14 innevarande månad, hvarigenom Kongl. Maj:t, för det i 87§ Regerings-Formen omförmälda ändamål, behagat inlordra Högsta Domstolens utlåtande öfver ett uti JustitieStats-departementet under rubrik af: “Förslag till Förordning angående ränta vid försträckning få visskort lid“ uppgjordt förslag; varande samma förslag af följande lydelse: “Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att taga eller låta förskrifva sig större ränta, än Sex lör hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid, ej öfverstigande sex månader. Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse styrkes.
M:s obestridliga rätt att derom besluta, jag likväl icke kan undertrycka den enskilda öfvertygelse, alt de gått gränsen af äganderätten så nära som möjligt, och närmare, än som vederbort, påfordra den opinionsyttring, att R. o. Ad. anser verkställandet af sådana författningar böra återkallas, och då vet jag icke, hvarföre man ej skall vidtaga de former, som aro naturliga och gifna samt snarast leda till ändamålet, nemi. att besluta en und. adress till Konungen. Frågan, huruvida adressen af Exped.Utsk. skall uppsättas eller ej, förefaller mig högst oväsendtlig. Jag tror, att om en ledamot dertill gifver ett förslag, som lemnäs utan anmärkning, detsamma, utan någon åtgärd af Exped.Utsk, kan antagas. Jag öfverlemnar till R. o. Ad. och de öfriga Stånden, i fall inbjudning äger rum, att afgöra, om de äro nöjda med förslaget såsom expedition. Äro de icke nöjda med det såsom expedition, må det då remitteras till Exped.Utsk. Men något grundlagsbud, som stadgar, att remiss dit ovilkorligen skall ske, har jag icke kunnat finna; helst af 36 § Riksd.- Ordn., hvarest det heter: ”Utom omförmälda föreskrifna Utsk. äge R. St. att förordna ett Exped.Utsk.,” synes, att, om R. St. icke anse sig behöfva något Exped.Utsk., skrifvelser kunna afgå i hvad form sorn helst. Frih. Ehrenborgh: Sedan Frih. Cederström erinrat mig derom, att en adress, som jag påminde mig här vara uppläst af H. Ex. Hr Gr. Lagerbjelke, blifvit remitterad till Exped.Utsk., innan densamma af Stånden antogs, vill jag, i närvar, fall, icke motsätta mig iakttagande af denna form, så mycket mindre som tiden derigenom icke kommer att försinkas, om nemi. R. o. Ad. öfverlemnar till Exped.Utsk. att till nästa plenum uppsätta en sådan adress och emedlertid
Posenblad hyser förkärlek för medicinaliet china, kan det ju hända att andra ledamöter hafva förkärlek för någon annan medicin och således torde det bero på särskidta tycken, hvilket som är det mest behöfliga. Då det icke gäller såsom en allmän princip att alla medicinalier böra vara fria från tull, så torde anledn. ej förefinnas att för denna artikel göra ett undantag, utan förenar jag mig derföre med dem, som tillstyrkt inbjudningens antagande. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. be - 102 Den 15 Juli f. ra. hagade med antagande af Utsk:s inbjudning godkänna Ulsk:s förslag till tullbestämmelser för artikeln china-bark, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande. Till följd af delta R. o. Ad:s beslut och då jemväl PrestSt. antagit den i afseende på ifrågavar. artikel gjorda inbjudning, fann R. o. Ad. voter:s-propos;ne N:o 115 och 116, hafva förfallit. 53:o Chokolad. Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit att PresteSt. i afseende pä denna artikel vidblifvit sitt beslut, samt Hr Printzensköld förklarat sig deri instämma, fann R. o. Ad. för godt att med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut godkänna den härom föreslagna voter:s-propos:n N:o 117. 54:0 Cirklar, Passare och Cirkelbestick samt Compasser. Utsks yttrande, ang:de förslaget om dessa artiklars upptagande bland malhematiska instrumenter biet af R. o. Ad. godkändt.
– Blir jag en tiggare, så är fängelset icke långt borta för dig. Med mig kan det då redan vara detsamma. – Dina bekännelser och bevis kunna räcka till blott att bringa dig i fängelse. Mig icke. Du antar således tillbudet? v. Nit svarade icke; han tycktes besinna sig. Men i ett ögonblick, då baronen vände bort hufvudet, grep han sakta i rummflaskan och innan baronen hejdade honom och ryckte flaskan från hans mun, hade v. Nit hunnit taga en förfärlig satts af den berusande drycken. Baronen blef så häpen, att han till en början kunde säga ingenting. v. Nit på hvilken sattsen utöfvade sin tillbörliga verkan, utfor med en röst, som helt och hållet var på väg att stadna i gommen: – Nu kan jag inte åtaga mig någonting mera, om än jag ville. Förstår herr baron? Baronen fann, att v. Nit verkligen var eller blefve alltför drucken för att kunna uträtta någonting af hvad baronen ville. Men beräknande, att han möjligen icke var alltför drucken för att blifva baronen hinderlig genom att sqvallra ur skolan, utsända varningar o. s. v. tog baronen flaskan, satte den till v. Nits mun och sade: – Ja jag finner, att du är oduglig för ändamålet. Så må du då dricka ut hvad som återstår på flaskans botten. Jag förmodar, att den rena och obemängda drycken vid andra klunken skall smaka dig än bättre, än vid den förra. – Såsom sagdt – stammade v. Nit nästan obegripligt – den förra klunken tog jag för ändamålet ... inte för ditt ändamål hm hm u u u ... utan för det verkligen goda ändam ... ålet. Denna dricker jag för att det smakar, sm ... akar mig rätt väl. Snart somnade v. Nit in tungt som en sten. När baronen såg honom så, mumlade han: – Nu är du oskadlig för den ena som den andra. Sof sött! Åter gick han i blomsterparterren, bröt en af den sena höstens blommor och sade till sig sjelf: – Denna skall jag ge åt Stella. Det hade väl lämpat sig än bättre till den förra planen, men kan icke heller skada vid denna.
De närmast städerne belägne gårdar och hemman afyttra der mjölk och fiirskt smör samt hemta häraf en god inkomst; men städernes hufvudsakliga behof af smör och ost hitföres från Småland. Svinskötseln drifves, i anseende till bränvinsbränningen, i stor skala och med fördel inom vestra fögderiet, hvarifrån mycket fläsk årligen afyttras. Fårafveln är ringa och i allmänhet har allmogen ej flere får, än som erfordras för eget behof. Blott på Johanneshus säteri, tillhörigt Grefvinnan A. Wachtmeister, linnes ett större schäferi, der under sistlidet år underhöllos 625 får, hvilka lemnade 1,112 U. ull, som i INorrköping försåldes till 1 R:dr 28 sk. banko per U.. Vanliga priset här i orten å finare ull är 40 sk. å 1 R:dr och för gröfre 32 sk. banko per U. Hästafvel'n har blifvit betydligt förbättrad derigenom, att landtbeskalare från Flyinge hingstdepot årligen varit här stationerade. Skogarne vårdas i allmänhet icke bättre än tillförene; dock har inom några trakter ett bättre hushållningssätt och mera sparsamhet i deras anlitande börjat iakttagas. Vid de under Johanneshus ofvanberörda säteri lydande högst betydliga skogar i Hjortsberga och Edestads med flera socknar af Medelstads härad är en Tysk Forster antagen, och exemplet af der införda rationella hushållningssält verkar fördelaktigt i afseende på skogsbruket inom angränsande 12 trakter. Härförutan finnas betydliga skogstillgångar inom Jemshögs och Tvings socknar samt tili en del äfven inom Bäckaryds socken och å vissa hemman i Christianopels socken.
Den kommer med ett enda stickord, en obetydlig meningsskiljaktighet eller ett litet gräl, och vid dagens — kanske vid lifvets slut har den af dessa småsaker tillskapat verkliga olyckor. Det var en ung husfader, som kunde glädja sig åt en präktig hustru, snälla barn och en god anställning, och allt detta skötte han som en i e l karl till välsignelse för sig själf och de sina. Men en morgon vaknade han på » galen sida », kanske därför att han sofvit illa. Följden häraf blef, att kaffet ej smakade så bra som vanligt — nu var glasbiten framme. I misstämning läste han på sin tjänstelokal ett bref, hvars innehåll han under vanliga förhållanden skulle tagit kallt, men som nu försatte honom i eld och lågor — - ty glasbiten dref flitigt sitt spel. V i d värsta misshumör kom han hem och möttes af sin lilla hustrus vänliga och glada uppsyn. Men denna gång kände han sig nästan förnärmad af hennes fryntlighet, liksom hon icke bort understa sig att vara vid godt lynne, då han var vid dåligt, och denna känsla afspeglade - sig tydligt på hans ansikte; då dog leendet på hans hustrus läppar. » Har något händt? » » Ingenting. » Det ville således säga, att något ändå händt, som han ej vårdade sig att anförtro åt sin hustru. Det stack till litet smärtsamt inom henne. Butter och tvär, nästan utan att själf veta riktigt hvarför, slog han sig ned vid middagsbordet och såg ej alls, att detta var smyckadt med blommor och friska blad. » Jag får gratulera dig, gubben min, » sade hans hustru sakta och litet tveksamt, » det är din namnsdag i d a g. » » Ah, javisst. tack vännen! » lät det, mera en smula besväradt än hjärtligt. N u hade det varit rätta ögonblicket att rycka ut glasbiten, ty han såg blommorna och kände sig smått skamsen öfver sin ovänlighet, men det stannade på halfva vägen, då hans hustru fortfor att tiga och med fuktig blick oafvändt stirra åt sidan.
5 Enligt af vederbörande upprättade inventarie-förteckningar, inventering af hafva Revisorerne den 19 nästlidne September verkställt enahanda Revisorer™. inventering och då funnit följande behållningar i guld, silfver och koppar, nemligen: Gul d. Myntadt: 433 fyrdubbla dukater 1,732 1,759 dubbla d:o 3,518 29,400 enkla d:o 29,400 Omyntadt 12,386 2 0 iutt Summa Dukater 47,036 Silf v er. Myntadt efter 1664 års myntfot: hela Riksdaler två tredjedels d:o en tredjedels d:o en sjettedels d:o en tolftedels d:o en tjugufjerdedels d:o 36,128 13.600 61.600 24,400 8,400 8,800 Myntadt efter 1830 och 1835 årens mynt-ordningar en fjerdedels Riksdaler 6,213: - en åttondedels d:o 337,578: so. en sextondedels d:o 4,445: 50. en trettiondetvåendedels d:o 5,400: - 4 R:dr Riksmynt 1,971,600: - 2 R:dr d:o 480,600: - 1 R:dr d:o 494,400: - 50 öre d:o 238,800: - 806,400: - 25 öre d:o 10 öre d:o 193,800: - 152,928: - 353,637: 4,185,600: Transport R:mt R:dr 4,692,165: Fullmägtiges serskUta protokoll. Transport Runt R:dr 4,692,165: — Utländskt mynt, förvandladt i R:dr R:mt: Holsteinska, Danska oell Norska Speciel* 1,583: 66.
Måste han då låta sig åtnöjas med en mindre mängd bränvin för samma penning-belopp, hvarför han förut åtkommit den större, så har han väl icke någon penning-vinst af det förändrade förhållandet; men han har den för helsan, arbets-kraften och besinningen betydliga vinsten att icke blifva så ohjelpligen berusad, som förut; och just genom detta kan han möjligen ledas till att tänka öfver och att smånigom resa sig ur sitt elände. Att genom beskattningen lill den grad fördyra bränvinet, att fylleriet alldeles hämmades, och det genast, är icke att hoppas; men i någon mån hejda torde man likväl genom en dylik åtgärd kunna. Den tanken har blifvit framkastad, att varans fördyrande genom skatt icke skall leda till annat, än att den lastfulle blott kommer att ”betala sitt elände dyrare”; men den i lasten nedsjunkne betalar i intet fall hvarken dyrare eller mindre dyrt: han betalar sitt allt. Den däremot, som nyttjar bränvinet, ehuru icke till berusning, den kan möjligen komma att betala ett större penning-belopp än nu för sitt bruk af bränvin; men antingen blifver den ökade utgiften en omärkbar småsak för den i allmänhet kloke och arbetsamme, eller ock finnér han sig föranlåten att indraga en sup bland några få, hvarigenom hans utgift bringas till likhet med, hvad hon varit under den öfverflödiga tillgången på bränvin till lågt pris. Utan all tvekan torde således kunna antagas, både att genom ett förhöjdt pris förbrukningen skall, visserligen icke upphöra, men minskas, och att förhöj - 24 Särskilda Utskottats Betänkande N:o S. ningen icke skall medföra några olyckliga följder eller sänka någon i djupare fördärf, än han förut varit.