Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta bör vara båda föreningarnas enda sunda och sanna sträfvan. A Stockholms Qvinliga Gymnastik-förenings vägnar. Sally Högström. Sekreterare. Fredrika-Brerner-Förbundets meddelanden. Stipendiefonderna. K o m i t h för bildande af förbundets Aldrn&amp;znn s t i p e n d i e j h n d har under det gingna året fullföljt sitt arbete enligt den uppgjorda planen, nitiskt biträdd af resp. länsoch lokalombud. Insamlingen, deri inbcrilknadt ett antal gåfvor för en ghng, har uppgått till ett belopp af i det allra närmaste 10,000 ‘ kronor. Derutöfver äro å de utlernilade listorna redan nu tecknade mer än 10,000 kronor att iitgii som årsbidrag om 1 krona årligen under nästföljande 4 ar. I betraktande af det svåra afbräck, som koinitkns arbete led genom de härjande eldsvidorna i Norrland nied thy åtföljande stora insamlingar för de brandskadade, har man allt skäl att anse de ofvannämda 20,000 kronor, som utgöra resultatet af första arbetsåret, vara en löf 273 tesrik början till det vackra företagets förverkligande. Nu viintar inar;, att korniten under sin fortfarande verksamhet, hvilken skall utstrackas till nya områden hvaribland Stockholm och Götebeorg der intressil för saken redan visat sig, må få påräkna verksamt biträde af rn5ng9 villiga krafter, hvilket tir det oundgängliga vilkoret för sakens slutliga framgång. De som vilja med personligt arbete eller medelst ptmiingbidrag verka för företaget, ombedjas vänligen att anmäla sig hos stipendiekoniitens sekreterare, fröken Mathilda Silow, hvars adress erhålles på Fredrika-Bremer-Byrån N: o 5 Malni torgsgatan. Att stipendiefonden skall ökas äfven genom en eller annan donation, derom vigar man hysa grundad förhoppning. Till förvaltningstyrelse och revisorer för Förbundets st ipendiefonder blefvo d.
IX. E. 587. A. 594. — N:o 2. till Rikets Ständer, med öfverlemnande af roteringsverket för den tillökade ordinarie Bätsmansroleringen. I. 44, 108, R. 109. VI. B. 164, 183. Å. 222. VIII. Se vidare Stats-Utskottels Utlåtande N:o 150. -— N:o 4. till Rikets Ständer, i fråga om båtsmansbeklädnadens öfvertagande af kronan, emot en viss afgift dertill af rustoch rotehållare. I. 44. R. 108. IV. B. 578. A. 595. VI. E. 73. — N:o 5. till Rikets Ständer, angående staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret. I. 43. R. 104. II. B. 86. A. 95. E. 134. 14 c 106 ) Propositioner och skrifvelse»' Konungens nådiga: ■— N:o 6. till Rikets Ständer i fråga om indragning af Hof-Jaktvarfvet härstädes. I. 44. R. 104. II. R. 555, 709. Å. 712. IV. U. 508. A. 588. V. E. 116. — N:o 7. till Rikets Ständer, om upphörande af så kallade nådårs och Liggelidsbesparingar vid tillträden af embeten och tjenster på Rikets Stat, samt om årliga anslag till Arméens och Civilstatens pensioncassor och Amiralitets-krigsmanscassan, såsom ersättning för de inkomster, dessa cassör af nämnde besparingar åtnjuta. I. 44. R. 108.
ArfFurstarne äro ej blott KonungaHusets utan äfven KonungaRikets barn; och det enda sätt för folket att uttrycka detta förhållande, är att gifva dem omedelbart ett eget underhåll, oberoende af Föräldrarnes. Då det således äro Rikets Ständer, som gifva, och 3:ne Rikets ArfFurstar, som emottaga, anslaget; synes det, med afseende på gifvarnes och emottagarnes inbördes värdighet, väl svårligen kunna nedsättas. För min del skulle jag således ej vara emot, att irsta Hufvudtiteln genast bifölles; men om slutet af myntbestämningsfrågan blefve en myntförsämring, så vore det ovärdigt att låta KonungaHuset mera lida derföre, än någon annan, som har sina anslag på en följande titel, hvarföre jag yrkar återremiss så väl af denne, som de öfrige Hufvudtitlarne. Herr Danckwardt j Magnus Georg: Den af Herr Hjerta gjorde framställning om nedsättning i anslagen för de Kongl. Lustslotten, anser jag icke kunna antagas. Ansia - 2Ö2 Den 19 Maji f. m. get är inalles icke fullt 3o,ooo R:dr, hvilket knappt är tillräckligt till Byggnadernes underhåll. Herr Hjerta, har trott nedsättningen kunna vinnas genom indragning af Stålhållarnes löner. Jag får i anledning deraf upplysa, att Ståthållarne på Ulriksdal, Haga och Strömsholm icke hafva någon lön, och att Ståthållarne på Drottningholm och Gripsholm endast äro tillagde, den förre föda för visse kor och hästar samt ved, och den sednare, om jag rätt minnes, Coo pund hö. Skälet hvarföre SfalsUtskottet ti 11- styrkt bibehållande af den vid sista Riksdagen beviljade tillökningen i anslaget för Haga lustslott, är naturligtvis det, att Utskottet ansett detta tillskott icke kunna undvaras för Slottets underhåll; och så är äfven förhållandet. Det gamla anslaget var 2000 R:dr, hvartill vid sista Riksdag lades 1000 R:dr, att utgå intill närvarande Riksdag; men icke en gång med 3,000 R:dr kan Haga Slott vederbörligen underhållas.
;-v v -, e»- 5>v > c« 3 ^ 2^2-^. — oc» ^ —, O 3 Z oo i oo oo loo s> . a 5' A k* r» ^7- 3 — —e or, ^ or, c/l> ^ r^L. 1-sl" - '-vt» tk o - < 2 2> -.2 - 2» er -< 3 3 v ^ " 5- pv O PS o > V» O > 2" »v « ^ c, 9^° g 7» Z.2 ^ L» » S 3 -I oo! -! ot^ — ov —l -i oo — oo —- oo ov vo -I oo ! — - oo '-c,' Ov! kvvi — vol—^ vvv - cv -Ivo'—iSO OO. -.OO 00.—'-»00 'j-.00VV^ Den ir October. 87 Förklaring öfwer Formulairen till Be, rednings, och TaxerirrgS. Längdcnre. ^Oerednings. och Taxerings-Längderne äro sä inrättade, att de sammanfattas pä ett papper, och äliager Berednings Comiteen att införa: i i:sta Column.: Hemmanets Namn. L.dra dito Hemmanets Nummer, z.dje dlto Nummer elter Fol. pä den skatt, skyldiges uppgift. q:de dito Den skattskyldiges Namn. g:te dito Antekmngar för Bewillningens be. räknande. 6:te dito HemmansdelarnesClatzer och wärdén. 7:de dito Skydds, afgifterne för hwarje egen. dom, rörelse och befatttning serfftldt. 8:de dito Summan af Skydds-afgifterne. gide dito Behälina inkomsten af Egendom och Näring samt af Embete och Tjenst, serskildt utförde. io.de Protocoll, sä ofta det behöfwer citeras. Här widtager Taxerings - ComiteenS för. rättning, och ulsäftes af Comiteen, i il-te Colymn.:
Pigpredikningarne uphörde af sig sjelft, men icke de särskilda andaktsöfningarne, eller enkannerlig Gudstjenst, sorn fortfor och fortfar mångenstädes ännu, och underhålles äfven af yngre och äldre prester, utan att mot dem eller andre, som sålunda falla dem i embetet, Conventikelplakatet åberopas. Religionsförföljelsernas historia är egentligen påfvedömets. Skulle, såsom Frih. Creutz påstår, slik förföljelse här inom landet pågå, så är här redan pog stor religionsfrihet för den mest fruktade af religioner, nemi. den Jesuitiska katholicismen, och jag har icke hog släppa den oss närmare på lifvet. Frih. Creutz vill det, för att få se, om der är något lif att hemta, — måhända för det han känner sig sjelf stark och oförskräckt. Godt, der är dock ett bevis, att vår Statskyrka kan fostra starka och kraftiga barn; och icke är bandet brutet emellan henne och motionären; men med somliga har hon brutit det, sä har Frilnn ådagalagt det i sin motion: hon, med all sin yttre fasthet, är svag. Skall försöket, religionsfrihet vågas? — jag ville heldre nyttja stärkande medel till hennes vederfående, läka hennes sår, uphjelpa hennes organisation, kortligen gifva henne till ledsagare, ett Riks-konsistorium. Nej icke jag: det var en värdigare son, som ville gifva henne en sådan vårdare, om hvars vilja jag blott har påmint; det var sonsonen till honom, som i Sverige införde Lutherska läran, det var Han, som kämpade mot Påfveväldet och vann, men föll, innan Han inom sitt eget rike fått ordna, hvad Han för läran och samvetsfriheten velat uträtta. Sitt förslag om ett Riks-Consistorium förnyade Han 3:ne gånger; men Papismens gamla surdeg var här inom landet ännu nog stark för att motverka det. Se der åtminstone en af orsakerna, hvarföre vi nu hafva söndringar, icke blott, såsom erkändt är, inom skolan, utan! äfven, såsom vill öfverskylas, inom kyrkan.
Det är tydligt att i en sak, der omdömet måste till en stor del hvila på speciella studier, jag vill icke endast säga teckniska, utan äfven statistiska, de som närmare egnat sig åt denna fråga kunna anse förmätet att personer utom facket blanda sig i discussionen derom. Jag tänker också icke göra det på ett egentligen positift sätt. Jag erkänner också, att man genom att yttra sig till prol:t, vid remissen af en K. Propos., äfventyrar att endast öka Utsk:s blifvande arbete och försvåra för detsamma att taga kännedom om och lägga behörig vigt på hvad hvar och en har sagt. Dessutom förökas min tvekan deraf, att den utmärkte man, hvars förslag ligger till grund för Regeringens Propos., blifvit, såsom vi nyss hört anföras, af ett illamående hindrad att i dag infinna sig här, hvarföre han således icke är i tillfälle att vederlägga de anmärkn:r, som kunna göras. Det oaktadt anhåller jag att få för några ögonblick uptaga R. och Ad:s tid, icke derföre att jag ännu sjelf är bestämdt viss om det omdöme jag slutligen skulle vilja afgifva i afseende på de skiljaktigheter, som yppat sig med afseende på jernbanans sträckning, utan derföre att Den 6 December f. m. det synes mig som om det vöre möjligt, jag säger till och med sannolikt, att man late muta sin öfvertygelse af vissa, kanske vid första påseendet ganska vigtiga betänkligheter, som äro lätt förklarliga då man besinnar det sätt, hvarpå saken tillkommit. Vi få först och främst taga i betraktande att den man, på hvilkens förslag Regeringen grundat sin Propos., är Sveriges utmärktasta byggmästare och som har den stora fördelen som talar för sig, att han hittills öfver förväntan lyckats i de företag, som varit honom anförtrodda.
5i3 der icke hafva nog förtroende till egna in» sigter, för att, utan svårighet, anse sig i stånd, att inför Konungen önsknings vis framlägga ett fullständigt System för Rikets ekonomiska Styrelse, så kunna, efter Utskottens tanka, Riksens Ständer våga hoppas, det Kongl. Majit skall Nådigst upptaga en ifrån Riksens Ständer i denna väg underdånigst framstäld begäran, såsom ett bevis, ej mindre af deras undersåtliga förtroende för Kongl. Majits visa åtgärder, än af den öfvertygelse de hysa: att hvarje Riksens Ständers bemödande att uppfylla Konungens afsigter och Nationens fordringar skall blifva fruktlöst eller ofullkomligt, så länge Regeringens åsigter af den inre förvaltningen icke äro Lagstiftande Magten bekante, och sålunda icke kunna gifva ledning åt Ständernas beslut och folkets önskningar. För att nu befordra ett ändamål af så mycken vigt, få sammansatte Utskotten tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Hans Majit Konungen underdånigst anhålla: det täcktes Kong/. Maj.t vid nästkommande Riksmöte låta inför Riksens Ständer framlägga grunderna för det Statshushållnings-Sjsteni, som Kongl. Maj. t anser böra följas. Ankom den 14 April 1823. Utlåtande ofver gjorde anmärkningar vid Utskottets yttrande , angående Kronofogden Assessor Hellbergs sökte ersättning för liden förlust i contraherad leverans af Artilleri-Håstar. X anseende till gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets, den 12 sistl. Martii, afgifne utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Kronofogden Assessor Hellbergs underdåniga ansökning, om ersättning för liden förlust å en contraherad leverans af Artilleri-Hästar, har Hederv. Bonde-Ståndet återremitterat ärendet till Utskottets åtgärd; Till följd hvaraf Utskottet får vördsammeligen upplysa, att dess ofvanberörde Betänkande blifvit bifallet utaf Högloft. Ridderskapet och Adeln d. 21 och af Högv. Preste-Ståndet samt Vällofl.
Domstolen i underdänighet tilstyrkte, at denna Förordning mätte til all kraft och werkan uphäfwas. In lläem krvtocoIU kebr ak?or8elles. Herr Grefwen och Landtmarffalken föreflog at denna Kongl. Proposition enligt 87 § i Regerings-Formen, mätte til Lag »Utskottet remitteras. Bifölls. Uplästes Den h Augusti. 709 Uplästes följande: Kongl. Majtts Nädiga Proposition til Riksens Ständer, angäende huru med de til Kongl. Maj:t i krigstid inkommande General-Auditeurs ärender förhällas mä. Gifwen Stockholms Slott den iZ Julii 1809. Hos Kongl. MajU har i öfwerwägande kommit, hurusom i den af Kongl. Maj-.t och Riksens Ständer under dm 6 sistl. Junii antagne Grundlag, ibland annat stadgas uti 20 §, at alla de mäl hwilka dragas til Konungens pröfning ifrän KrigsDomstolarne, i fredstid uptagas och afgöras i Högsta Domstolen, hwarwid twänne Militaire Ledamöter af Stats-Rädet, som Konungen bertil utser och förordnar, skulle wara tilstädes; hwaremot i krigstid med dy. lika mäl komme at förfaras efter Krigs-Articlarne, Igenom Krigs Articlarneaf den Zi Martti 179?, hwilke utgöra den nu gällande Lagerstadgadt, uti 8 § 14 Capitlet, at i krigstid serskildte Ofwer-Rätter ffulle förordnas och uti 58 § jämnförd med,67 Z nysinämnde Capitel, förestrifwes, at enär E)fwer - Domstol dömt nägon ifrän lif eller ära, i hwilket fall Utstaget borde Kongl, Maj t i underdänighet hemställas, älägedetOfwer-Rätten i krigstid, at insända Utstaget til Högste Befäkhafwaren, hwilken sedermera dermed förfar efter den instruction Konungen honom lemnat. Nu ehuruwäl
Den pligttrohet, som förmår fUstmön att vilja gifva sig bort såsom ett slags ersättning för den penningförlust fästmannen gör på hennes far, förklarar denne sig mycket i hög grad akta, men offret kan han icke mottaga — en förklaring, som mera vittnar om vanligt sundt förnuft och diplomatisk ironi än om den högsinthet författaren tyckes finna däri. Dramat har samtidigt utkommit i bokform och verkar vid läsningen bättre än å scenen. Orsaken härtill torde dock till en stor del ligga i den fullständiga missuppfattning af karaktären, som fru Bseckström såsom den kvinliga hufvudfiguren gör sig skyldig till. Hon har af den tarfliga laD dt flickan med ett lif upptaget af hästar och hinderlöpningar velat göra en stor tragisk företeelse, sliten mellan olika pligter. I och för sig må denna sista mera tilltala skådespelerskan och äfven för åskådaren kan den ju vara intressant nog, men därigenom förryckes hela komedien. P.i det hela taget var utförandet icke så godt som man är van vid å dramatiska teatern: det föreföll nästan som om htar, och en af skådespelarne studerat sin roll på egen hand utan att man mycket frågat efter den ensemble, hvilken eljest så väl vårdas å denna scen. Publikens bifall egnades hufvudsakligen heri-Hillbergs mönstergilla godsegare och fru Brockströms — oafsedt dess för stora frihet mot författaren — sympatiska flutm#.I öfrigt hafva våra teatrar ännu icke bjadit på någon nyhet för säsongen af anmärkningsvärdt litterärt värde. Svenska Teatern bar däremot bjudit på en ny skådespelare, norrmannen Bernt Johannessen, en rätt intressant bekantskap att göra men utan så framstående begåfning, att den kunde göra han9 uppträdande särskildt minnesvärdt. A. HaraJdson.Nareissus-literatur. (Chicot, Konstiga kroppar. Strindberg I hafebandet. Han var en skön, af gudarne rikt beg&amp;fvad yngling, mytena Narcissus, men han visste det också — alldeles for mycket. Hau försjönk i åskådningen af sin egen bild och af det vatten, hvari den speglade sig; hela den öfriga verlden fans for honom ej till.
Herr Stråle: Hvad angår Ständernes rätt att afgifva Lagförklaringar, får jag erinra, att Ständerne äfven under denna Riksdag flera gångor inkommit till Kongl. Maj:t med förslag till Lagförklaringar; och då den förändring, som af mig blifvit föreslagen, innefattar godkännande af åtskilligt, som 19 §. förut innehåller, men tillika förklarar en viss del deraf, vet jag ej, hvarföre Den ii N o v e ni b e r e. m. man icke också må uttrycka, att man förklarar och icke upphäfver Lagen. Friherre Boye: Jemte erinran att 1818 års InteckningsLag är stadgad gemensamt af Konung och Ständer, hör jag påminna, att en förklaring af Lag mätte kunna föreslås äfven af den Lagstiftande Magten, fastän den Lagskipande fått rättighet, alt i främsta rummet tolka dess rälta mening. Om äfven Herr Hjerta icke har alldeles orätt i sin anmärkning, hemställer jag dock, om icke, för att undgå den retroactiva verkan jag förut omtalat, man heldre bör antaga en Lagförklaring, och således bifalla Herr Stråles förslag. Hans Excellence Herr Grefven och LcindtMarskalken framställde ånyo proposition till bifall å LagUtskoLtels Utlåtande. Ropades Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence åter hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att, med afslag å LagUtskottets Utlåtande, antaga det af Herr Stråle framställde förslag. Bifölls. Herr Printzensköld} Carl: Sedan Ridderskapet och Adeln numera antagit Herr Stråles förslag, vågar jag vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln täck4y H. 11 * Den ii November e. rn. tes inbjuda de öfrige Respective MedSlåilden att deruti deltaga. Hans E.Tcellence Herr Grefven och Landt Mar skal ken frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Herr Printzenskölds hemställan, angående inbjudning lill de öfrige RiksSlånden att förena sig uti det beslut Ridderskapet och Adeln nyss fattat. Ropades Ja.
Framför dörren stod en likblek, medelålders qvinna och vid hennes sida tre minderåriga barn, alla gråtande och ropande efter bröd. Ur den stackars modrens ögon rann icke en enda tår. Det korpsvarta håret fladdrade vildt kring hennes nakna och magra skuldror. Icke många steg derifrån stod en undersätsig karl, och Minnchen igenkände i honom genast slottsfogden Fuchs, också benämnd räfskinnet. I ena handen svängde han en piska med tre snärtar, i den andra höll han en spänd pistol. Uttrycket i hans råa ansigte var så grymt att till och med Minnchen, som ju ej hade med honom att göra, kände sig beklämd om hjertat. "Nå, skynda på och vräk ut den late gubbkanaljen!" skrek slottsfogden och höjde hotande både piskan och pistolen. "Hur länge ska' jag vänta på att mina befallningar åtlydas! Jag har annat att göra än att stå här hela dagen! Fort ut med honom!" Qvinnan med det fladdrande håret och den nästan ursinniga elden i sina ögon vände sig nu till den grymme med dessa ord: "Men ni kan väl unna honom att dö derinne! Han har ju inte många timmar qvar!" "Nej, nej!" skrek slottsfogden och stampade häftigt i marken. "Ingen nåd!" Efter dessa ord närmade han sig den arma modren, i hvilkens lappade klädning de små barnen snyftande höllo sig fast, och sade med hånfull ton, men så lågt, att ingen af slottstjenarne kunde höra det: "Har du glömt den ed, som jag svor när du för sex år sedan gifte dig med den der", och med dessa ord pekade han på den döende man, som i detsamma bars ut. "Jag svor då att hämnas det förakt, som du skänkte mig, och jag har hållit ord. Ingenting gladde mig så mycket som när din eländige man blef sjuk och ej kunde fullgöra sitt arbete, ty då hade jag genast en anledning att..." "Tig, usling", röt i detsamma den arma modren till och höjde sina båda knotiga händer, magra af svält, mot slottsfogden.
De ärendet rörande handlingar komma att tillställas det Utskott, till hvars handläggning denna fråga varder af Rikets Ständer öfverlemnad. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 86. 11 Utdrog af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Bädet å Stockholms Slott den 21 Januari 1660. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre de Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ininistern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Eknemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattadt nådigt heslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i anledning af väckt fråga om ändring utaf den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggnings-metod. Kongl. Majit behagade, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla samt befallde att, i enlighet dermed, nådig Proposition, sådan den finnes protokollet hilagd, skulle under denna dag till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo L. L. Fries. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Kongl. Majus Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Febr. 1860, kl. 8 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Stander, angående vackt fråga om förhöjning i ersättningen till svaga soldatrotar. ; gifven Stockholms Slott den 24 Januari 1860.
Alt Stora teatern är och sannolikt blir en tämligen riskabel affär, det är sant, men i det fallet delar den ju de flesta teatrars öde — att deremot göteborgarne skulle vara totalt blottade på all känsla för teatern, det är visst inte sant. Jag har sett bar publiken qväll efter qväll strömmat till Mindre teatern för att se ett helaftonstycke på vers — tänk på vers! — och jag kan försäkra att denna publik varit likaså lifligt intresserad som trots någon. Men göteborgspubliken är inte så lätt att få varm, den låter sig inte tvärt ryckas med. Den vill se att det blir all-m af, den vill bjudas på läcker dramatisk kost, serverad efter konstens alla regler. » Det går ingenting annat här i Göteborg än skräp! » Det är den sats, jag hört stora teaterns ledande män predika och efter den har man också styrt Med hvad resultat? — jo, att den verkligt goda publiken, den som haft längtan efter någotbättre, varit villig att följa mera ideella fanor, nu på det skar * paste fördömer denna dussinkramsälskande regie, som från sin spellista förvisat de literära programmen. Någon gång endast, när det estetiska samvetet vaknat hos teaterns styresmän, har man låtit ett stycke af Ibsen eller någon annan literär dramatisk storhet rycka fram. Men se — då stodo bänkame tomma, och så log man som augurer och menade att man ändå bedömt sina pappenheimare — d. v. s. publiken — riktigt Ack, ack, herr direktör, det var nog sant ert antagande, att publiken skulle utebli, men orsaken, som framkallade denna för teaterns kassa sorgliga verkan, var en helt annan än ni trodde. Publiken kom inte, inte af bristande intresse för det sceniska mästerverket, utan derför att publiken hade tråkigt, aldrig rycktes med, aldrig blef riktigt varm. Och detta återigen — ja, det berodde sannerligen inte hvarken på den gåtfulle Ibsen eller den dumma publiken — nej, det berodde på att teaterns krafter inte räckte till, att gnistan, som skulle tända, fattades skådespelarna sjelfva. Och ändock äger denna teater långt ifrån dåliga sujetter. Tvärt om. Men det saknas en annan faktor och kanske den vigtigaste — en verkligt god instruktör, besjälad af sin konst, hängifven sitt arbete.
BorgareStåndet samt Hedervärda BondeStåndet berörde Utlåtande gillat , hvaremot Höglofl. Ridderskapet och Adeln ansett ärendet tillhöra LagUtskottet att upptaga och behandla , samt PresteStåndet detsamma till Utskottet återförvist , hvilket förhållande af Utskottet blifvit anmäldt för vidtagandet af den åtgärd, som, i anledning af 44 §. 3 Morn. af Riksdagsordningen, kunde finnas böra härutinnan vidare ega rum. PresteStåndet, som gillade LagUtskottets Memorial , beslöt att, jemlikt 44 §. Riksdagsordningen, remittera till Con-, stitu tionsUtskottet, att afgöra till hvilket Utskotts behandling ofvannämnda Motioner böra förvisas. Från Vällofl. BorgareStåndet. S. D. Vid uppläsning af ett från Högloflige Ridderskapet och Adeln ankommet ProtocollsUtdrag af den innevarande må - Prot, Utdrag den 16 Februarii 1829. 75 nåd, enligt hvilket Ridderskapet och Adeln till BjocoL (sköttel remitterat en af Herr Rosenblad , Bernhard, väckt Motion angående en Medailles präglande, på Bankens bekostnad , i anledning af Deras Kongl. Hogheters, Hertigarnes afSkåne, Upland och Östergöthland födelse, fann BorgareStåndet, i följd af gjord inbjudning, godt att uti denna Remiss sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch OeconotnieUtskoltets Utlåtanden nemligen ; N:o 53, om förbud emot Bränn vinstillverkning af spannmål, N:o 54 , om afbjelpande af hinder för begagnande af i laga ordning anlagda vägar. N:o 55, om Kronans Munderingspersedlars förvarande i trossbodarne ; och N:o 56, om fri Kolförsäljning för Tossebo Härads Hemmansegare.