Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Hög-v, PresteStåndct. g:o Af Herr Prosten Doctor Frykstedt, som med fästad uppmärksamhet på möjligheten af en tidigare förbättring hos en brottsling än just då han är dömd, utstått sitt straff och skall undgå kyrkoplikt, föreslår , att den som bitr befunnen med snatteri eller med stöld första gången icke, utan i händelse han enständigt nekar till gärningen, skulle dragas in för rätta, 8amt utsättas för all den skymf och nesa detta behandlingssätt medförer, hvilken i ångrens och botfärdighetens ställe, som varit första känslan vid brottets npptäckt, ingifver vildhet och förbistring i sinuet och derjem - 75Ö LigUtskottets Betånhdndetté det förtviflade besiat att medelst nekande till gärningen, söka värja sig, mot den hårda medfart, ett ögonblicks svaghet att icke emotstå frestelsen, ådragit honom; att den , som första gången, merendels i ungdomsåren förråder denna vanart, om hans brott då anmäles för KyrkoRådet, der ingen fick vara tillstädes utom Målsegaren, skulle der lätt kunna förmås till bekännelse, och att en alfvarlig föreställning af Ordföranden, om den gudomliga lagens bud i samvetet och uppenbarelsen, skulle göra det intryck pä den brottslige, att han fattade det fasta beslut att aldrig mera begå gerningen ; dock vore det endast i den händelse den brottslige frivilligt bekände, och vöre hugad, att genast återställa egaren det han tagit; som han skulle slippa med en afbön på Stället, och med skyldigheten att medelst då utstakadt arbete, om han icke annorlunda förmådde, godtgöra egaren hvad han af det stulna förskingrat; hvaröfver Protocoll skulle föras uti en särskild Bok och i händelse den brottslige andra gången begick samma gärning, meddelas Domaren eller Kronoåklagaren, för att bevisa hans andra gången föröfvade stöld. lo:o Aj Herr Prosten Hagler g, sorn yrkat, att Författningarne rörande uppenbar Kyrkoplikts verkställande, må erhålla mera bestämdhet, ån de nu ega, och således varda föreskrifvet, dels huruvida vederbörande Presterskap bör behörigen undervisa brottslingar innan de undergå uppenbar kyr?
Hr Gr. o. Landlm:s härefter först till bifall och sedermera tilt återremiss å StalsUtsk:s förevar:de utlåt, framstälda proposrr, besvarades med Wande Ja och Nej, hvarpå förnyad propos. till bifall å samma Betänk, blef framstäld och efter densammas besvarande med starka Ja, blandade med Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade del han trott sig finna att härvid Ja varit öfvervägande. Hr Sandströmer begärde votering. Justerades följande voler:spropos.: Den, som bifaller StatsUtsk:s utlåt. JVS 32, ang:de låneunderstöds beviljande för verkställande af (oratreglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping eller den s. k. gamla staden, röstar Ja 5 den det ei vill röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de mot nämnde utlåt, gjorde anraärkmr föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja 53. Den 1 Ma vs f. m. 29 Förediogs ånyo och bifölls Lagölsk:s d. 22 och 25 sisll. Febr. (iå bordet lagda Betänk. JM II, i ani. af väckte motioner, angule bestämmelse af viss lid mellan lysning och vigsel. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Uisk:s ne dannämnde d. 22 och 25 sisth Febr. på bordet lagde Utlåt, och Betänk.: JM 47, i ani. af åtterremiss olaf Utsk:s Betänk. JM 8, i fråga om anläggande af nya sjömärken i Bottniska viken; och JV2 50, i ani. af väckt motion om förtydligande af 26 Och 28 §§, i K. M:s Nåd. förordning om Prestval d. 1 April 1843. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 22 och 25 sisth Febr. på bordel lagda Betänk.
Rätten intecknings)orny elsen derå; stånde oclc borgenär fritt att inför annan Under-rätt inteckningshandlingen förete: den Räll låle, då sådant sker, i sitt inteclmingsprolokoll korteligen inlaga, hvad handlingen innehåller med dag och årtal då den utgafs, af hvilken Rätt inteckningen beviljad är med dag och årtal då del skedde och dä inteckningen förnyades, om det skett; ledine ock bevis å handlingen, alt den, till vinnande af inteclcningsförnyelse, företedd varit: sedan gifve borgenär protokollet deröfver in till den Rätt, som inteckningen beviljat, inom tid, som i 27 § sägs; och vare delta så gildl som om handlingen der företedd blifvit.» Beträffande åter Justitie-ombudsmannens hemställan i öfrigt, äfvensom Herr Thollanders och Riksdags-fullmägtigen Carl Anders Larssons ofvanberörde förslag, så åsyfta dessa framställningar införande i inteckningslagen af till en del nya principer, jemte tillägg dertill af genomgripande vigt för hela vårt inteckningsväsende. En ny princip är utan tvifvel den föreslagna rättigheten att kunna få en inteckning. vare sig hel och hållen eller till någon del, dödad, genom att, på sätt om förnyelse af inteckning är medgifvet, uppvisa den intecknade handlingen i hufvudskrift vid annan Rätt än den, der dödandet skall ske, och sedermera vid sistnämnde Domstol endast förete den andra Rättens protokoll i ärendet. Att, såsom någon gång i lagskipningen lärer skett, anse en sådan rättighet redan vara af fällande lag medgifven, och sålunda gifva en extensiv tolkning åt undantagsstadgandet i fråga om en intecknings förnyande, är ett uppenbart misstag om gällande lags mening, som är tillräckligt tydlig deruti att alla förändringar i inteckningsrätten måste sökas genom handlingens uppvisande i hufvudskrifl vid den domstol, som fastställt inteckningen.
1 samma mon ett anfall från sjösidan för fienden försvåras, ökas sannolikheten af att han gör en landstigning i Stockholms grannskap och från landsidan angriper den öppna hufvudstaden, hvilken då alltid blifver hans förnämsta operationsföremål. Den år 1839 förordnade komité för Sveriges kustförsvar upptog väl frågan om Stockholms befästande å landsidan, men inskränkte sig hufvudsakligen till att såsom förberedande åtgärd föreslå fullständiga uppmätningar och afvägningar af trakten Instruktionen för den år 1856 förordnade komité för Stockholms och Mälaredalens försvar innehåller, att de befästningar, som komme att föreslås, icke skulle afse, “att omgifva hufvudstaden med fästningsverk, ämnade till ihärdigt och långvarigt försvar, men inskränkas 27 till permanenta stöd för de stridsställningar, i hvilka den truppstyrka, som får uppdrag att betacka och försvara hufvudstaden, kan invänta möjligen behöfliga förstärkningar“; hvarjemte »i Mälaredalen förskansningar borde anläggas, som betrygga förbindelsen mellan båda stränderna och kunna tjena till stödpunkter för en i samband med skärgårdsfartyg agerande armé corp». Den tillsatta komitén utgick i sitt förslag från den synpunkt, att > hufvudstaden bör försättas i det skick, att den kan försvaras mot en fiendes första och oförmodade angrepp; att befästningarna böra göras så starka på båda sidor om passet, att fienden icke utan belägringsarbeten kan eröfra dem, och så aflägsna, att bombkastning ej kan ifrågakomma", hvarjemte »skärgårdsfartyg borde vara fördelade i de hufvudstaden omgifvande mindre vattnen och understödja försvaret till lands, som äfven bör ske aktivt, hvartill läget gynnar.» För att hindra den ögonskenliga faran af en fientlig flottas inträngande med mindre fartyg genom Södertelje kanal, borde befästningar å ömse sidor om Brandalsund anläggas. På dessa grunder föreslog komitén flere större och mindre slutna verk, hvaraf 9 å norra fronten och 18 å den södra, förutom en stor mängd permanenta batterier på landsidan och på stränderna. Efter en förlidne år skedd omräkning skulle kostnaden för dessa befästningar blifva:
M:s disposition ställes ett belopp af 30,000 rdr såsom reservationsanslag att användas till förbättring af de svagast aflönade komministrarnes lönevilkor, intilldess de genom den pågående allmänna löneregleringen blifva uppbringade till det belopp, som erfordras till anständig bergning, hvarvid likväl iakttages, att någon löneförbättring icke må komma dem till godo, hvilkas tjenster vederb:de nämnd, deröfver hörd, anser böra vid innehafvarens afgång indragas. Gr. Sparre, Erik: På samma gång jag erkänner den goda syftningen af den siste talarens framställning och icke vill bestrida, att komministrarne mångenstädes äro svagt aflönade, måste jag likväl, med kännedom om de framställningar, som 64 Den 22 Augusti f. m. blifvit gjorda för uppbringande af ifrågav:de löner till 1,000 rdr, yttra en olika mening med samma värde talare. Mig synes verkligen betänkligt, att i en tid, då bela presterskapets aflöning befinner sig uti en omreglering, utan någon framställning från K. M. anslå särskilda summor för detta ändamål. En sådan åtgärd kommer nemi. ovilkorligen att motverka den omnämnda regleringen. Vid denna reglering komma nemi., efter all sannolikhet, åtskilliga förändringar att ega rum i afseende på prestbefattningar med mindre inkomster och mindre göromål, hvilka böra sammanslås. Med sakens afgörande måtte väl icke vara en så utomordentlig brådska, att hela regleringen derför skall omintetgöras. Jag anhåller om bifall till den nu föredragna punkten. Hr von Ehrenheim, Per: Det är icke första gången som denna fråga varit å bane, och få frågor torde hafva så mycket inverkat att framkalla städse återkommande rop om presterskapets dåliga aflöning. Förhållandet är ock, att den mest arbetande delen af presterskapet är aflönadt på ett sätt, som nästan försätter densamma i elände. Det torde icke vara obekant, att de flesta komministrarne icke hafva 6 å 7 hundra rdr att uti lön påräkna, ett förhållande, i följd hvaraf man nära nog måste förutsätta, att dessa befattningars innehafvare skola ega enskild förmögenhet.
Då StatsUtsk. icke nu utlåtit sig om den sednare delen af den nåd. proposrn, eller den rörtde öfverskottets disposition, ehuru, genom de från Poststyrelsen infordrade, och StatsUtsk. meddelade uppgifter och upplysningar, Utsk. varit i tillfälle inhemta, att Postverkets ordin.-utgifter för de sednare 2.‘ne bokslutsåren 18 >7 och 1838, oberäknadt de å öfverskottet anvisade utgifter för paketpost-inrättningen, och understödet för diligencer, i medeltal uppgått till något öfver 400,000 r:dr årligen; och dertill kommer, att, genom sedermera tillkomna och ständigt fortgående förbättringar i post-communicationerna, innevar. års utgifter blifvit beräknade till en summa af 411 »9^7 r:dr 44 s^* 4 r-> förutan ett tillskott af 15 a 18,000, som numera erfordras för året till den utländska postgången, sedan en direct postcommunication med ångbåtar emellan Sverige och England just nu är påbörjad; anser jag det desto vigtigare, att det ordin.-anslaget för Postverket fastställes till minst 43o,ooo r:dr årligen, som för den händelse att öfverskottet å postintraderna icke skulle för samma ändamål få disponeras, alla de sedan sista riksdag gjorda förbättringar i postcommunicationerna icke kunna , då medel till kostnadernas bestridande saknas, fortfarande underhållas, och således måste åter upphäfvas. Som det i alla fall synes vara rättast och ändamålsenligast , att anslaget för redan kända och bestämda utgifter fastställes till ett belopp, som motsvarar detsamma, iunan något öfverskott beräknas; hemställer jag vördsammast, om icke Postverkets ordin.-utgifter vid förevar, statsreglering må, i stället för 35o,000 r:dr, förslagsvis beräknas till 43o,000 r:dr, äfvensom att, då lättade communicationsanstaller otvifvelaktig! befrämja industrien och i sin mån den allmänna D«n i Ma j e. m. lig välmågan i landet, om icke, sedan R.
Män begåfvade både med skicklighet och erfarenhet uti allt det som med allmänna hushållningen äger gemenskap, och lärer det väl tillhöra dem att, i egenskap af UtskottsLedamöter, yttra sig olver alla de ärender, som ifrån de samlälte RiksStånden blifvit till deras utlåtande remitterade. Önskligt hade varit, att det nya Utskottet blifvit proponeradt, och gränsen för dess befattning bestämd, om icke vid Riksdagens början, dock något tidigare än 6 veckor derefter; då hade icke, som nu handt, OcconomieUtskoitet blifvit försatt uti ovisshet, angående Viddén af dess åtgärder, vid de till detta Utskott remitterade ötverläggningsämnen. Det är ock för att undanrödja all tvekan , som hos img och Utskottet kunde uppstå, angående dess åliggande att fortfara med beredningen al alla de till Utskottet remitterade mål, Den 19 April. Utan undantag, som jag önskade erhålla Högloft. Ridderskapets och Adelns bestämda yttrande. Möjligtvis skulle härigenom olika utlåtande öfver samma ämnen bbtva RiksStåndens Plena meddelade, dervid vore likväl ingenting förloradt, om icke tid Och arbete; men hvem Vore väl icke beredvillig tili dessa Och flera uppoffringar, då det angår allmänt väl? I anledning af hvad jag haft äran anföra, är min vördsamma anhållan , det Höglofl. Ridderskapet och Adeln täcktes bifalla, att Allmänna Besvärsoch Oeconom eUtskottet måtte till Plena inkomma med Beiänkanden rörande alla till Utskottets handläggning förviSta ärender, oansedt flera af dessa nu mera komma under det nya Utskottets behandling. Grefve Litljener antz, ohan Wilhelm: jag kan icke dölja, att med den nu upplästa redäction af ProtocollsUtdraget stor anledning till collision, i min tanke, kunde uppstå. Det nya Utskottet tillkom väl på sitt sätt i anledning af Hans Excellence Herr Grefve Rnuthr och Herr Presidenten Grefve Mörners Memorial; men den förnämsta befattning, som Höglofl.
Öfver 2000 qvadrat mil tiliskogsfångst tjenlig mark beräknas uti riket. Huru skogarne å denna stora egovidd nyttjats, synes af den skogsbrist, som redan förefinnes på många ställen, hvilka förr haft öfverflöd af skog. och hvilken brist år från år tilltager och i samma nion blifver kännbarare. Tvifvelsutan skulle äfven Rikets trädvaru-export kunna betydligt ökas, utan fara för skogarnes bestånd, om dessa mer allmänt kunde erhålla den vård, som i andra länder deråt lemnäs. Den ringa omsorg, som förr egnats åt denna hushållningsgren, har äfven gifyit anledning till mångå och grundade klagomål, hvilka i första rum - Allm. Besv. och Ekon,-TJt sk. Betänkandej IV.-o 47. 3 niet rigtals emot de af Staten anställde och aflönade tjenstemän, enär desse i allmänhet ansetts icke ega det nit och den skicklighet, som man af deni fordrade. Kongl Maj:l har ock tinder de sednare åren egnat åt denna villiga gren af förvaltningen serskild Nådig uppmärksamhet. Skogs-Inslitulet i Stockholm inrättades Ar 1829, för bildande af en kunnig skogsbetjening, sorn, jemte det den väl vårdar Kronans skogar, kan bland landets jordegare sprida sina förväifvade kunskaper. En interims-reglering af Skogsoch Jågeri-Slaten skedde år i836, och en nj Inslruction för densamma utfärdades den 16 Mars i838.
Om detta ej varit meningen, hade man säkert nyttjat ett annat ord, hvilket äfven finnes i lagen, nemligen ofrälse, hvarigenom lagens bud blifvit undetka8tadt den tydning man nu deråt, enligt min öfvertygelse, origtigt velat gifva. Herr Hjerta: Den tydning Grefve Posse velat lemna åt ordet bonde, tror jag ej vara den rätta. Han säger, att det kunnat stå ofrälse, men då man tillika velat uttrycka att man borde vara jordägare, så var ordet bonde visserligen det enda rätta. Då jord nu äges af andra än Adel och Bönder, hvilket icke var förhållandet år 1734, så ar det nödvändigt, att betydelsen af ordet bonde, utsträckes äfven till andra. Jag skulle ej eller tveka ett ögonblick att medgifva, det frälse personer äfven böra deltaga, efter HolRätterne ej ur i alla fall döma öfver personer af Adeln. Jag kom ick» ihog detta förhållandet, men, som det verke|igen så är, anser jag, att äfven frälsemän böra få deltaga uti valet och kunna väljas till Nämndemän, på det, att Härads-Rätterne må kunna bringas till deras ursprungliga kraft. Den 18 Juni i /. m. Grefve Pont: Jag börjar med att £ nyo upprepa, det jag instämmer uti de principer Herr Hjerta framställt, att andra än bönder böra kunna få välja och väljas till Nämndemän; men, detta oagtadt, förblifver jag vid den öfvertygelse, att Lagutskottet saknat all anledning att föreslå en sådan ändring i Lagens stadgande. ”En ändring i 1 Cap. 1 §. RättegångsBalken tror jag ännu att Herr Hjerta åsyftat) med den af honom.gjorde anmärkning och det förundrar mig att han icke godkänner den tolkning jag gifvit åt ordet Bonde, då lik väl hansjförsta anförande icke otydligen utmärker att han ifrån början varit af gamma tanka som jag nu tagit mig den friheten framställa. Herr Hjerta söker deruti ådagalägga, att HäradsRätten icke bör anses annorlunda än såsom en Jury-, att
Maj:ts nådiga Kungörelse den 17 Juli 1847 blifvit, till iakttagande vid utarrendering af kungsoch kungs-ladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, bland annat förordnad t, att ett minimi-belopp, hvarunder, och ett maximi-belopp, hvaröfver anbuden ej få gå, skall bestämmas, och att förre arrendatorn skall ega optionsrätt att hemmanet behålla, har Riksdagsmannen Per Nilsson från Malmöhus län, uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion yrkat, att nämnde stadgauden, hvilka numera äfven gälla vid utarrendering af Lunds domkyrko-hemman, må komma att tillämpas i afseende på de så kallade Akademioch Hospitals-hemmanen i Skåne, vid 8 Allmänna Besvärsock EkonomiUtskottets Betänkande., N:o 75. hvilkas utarrendering ännu skulle iakttagas det förr öfliga sättet, att hemmanen upplåtas till den vid auktionen högstbjudande, utan att förre arrendatorn eger optionsrätt att arrendet öfvertaga.
Jag tviflar derföre ännu på klokheten och nyttan att, under öfvergången från ståndsrepresentation till samfälld valrätt, helt och hållet förkasta all valcensus; men jag tror, att den icke mera kan eller bör åsyfta alt gifva någon viss klass eller någon person större inflytelse på valen, än som anses böra tillkomma en hvar af den stora mängden röstande, sjelfständiga och sina samhällsförbindelser uppfyllande, samt samhällets bördor bärande, medborgare. Jag tror sålunda, att rösträtt med hel röst Konstilutiuns-Utskottets Memorial, N:o 12. 51 lior egas af alla, som nu ega en sådan, det vare sig såsom innehafvare af i mantal satt jord, af burskap eller af embete; samt att rösträtt bör framdeles tillkomma alla de nu orepresenterade, sorn kunna anses med dem i samhällsställning jemförlige. Men jag tror tillika, att, om man vill, utur den ädla synpunkt, som jag visst icke kan ogilla, lemna rösträtt åt hvarje myndig, sig sjelf försörjande person, man likväl, genom denna rösträtts fördelande, till en början bör betrygga dem, som ännu länge komma att draga statens och kommunernas bördor och besvär, så att de icke öfverväldigas, äfven af den, genom deras omsorg och verksamhet sig uppehållande, massan. Utgående från denna, af många förhållanden, och deribland äfven de med öfverängen till en folkrepresentalion ifrån ståndsrepresentation förenade svårigheter, hos mig befäslade öfvertygelse, anser jag högst nödvändigt, då jag yrkar att nedflytta rösträttighet en med hel röst, så långt som billigt vara kan, att vi genom en röstskala, derunder, söka minska de olägenheter, som kunde uppstå, om man nedgått så långt, att viljan lätt undertryckes af behofvet.
Så tillgår vid all reglering af Statens inkomster och utgifter. Det är genom ett tyst förbigående häraf, som Utskottet kommit till det, troligen för många oväntade och för Bankens credit ingalunda likgiltiga, resultat, att en StatsBank, med ett capital-öfverskott af 10 millioner oeh en ytterligare årligen inflytande vinst af circa 900,000 R:dr, likväl ej 6 Banco-Utskottets Memorialj N.-o 17. är i tillfälle att kunna aflemna något bidrag till den Stats-reglering, som nu af Rikets Ständer uppgöres. Den culcul, Utskottet framlagt, utgör dess utom den skarpaste critik öfver Bankens reglering och förvaltning, och visar mera än allt annat, alt denna fråga bade bordt af Utskottet fullständigare och i sammanhang behandlas, hvartill Utskottet haft så mycket mera anledning, som uti en inom Utskottet vackt motion, om Bankens reglering i sin helhet, blifvit, på ett enkelt och tillfredsställande sätt, visadt i hvad förhållande Banken för framtiden bör sättas till Statsverket. Bankens Grundfond bestämdes 1800 till 4>400>00°5 ökades 1835 till 5,000,000 samt förhöjdes 1840 genom en reservfond af 1,000,000 till 6,000,000 Riksdaler. Vid 1843 års slut utgjorde capital-öfverskottet 9,404,775 (sorn likväl, om i beräkning tagas serskilda, för
ài om arbeten af E. de Amicis, sid. 574; H. Bang, sid. 253; O. Bensow, sid. 64; C. M. Carlander, 319; A. Cederblad, sid. 542; V. Cherbuliez, sid. 91; M. Corelli, sid. 576; F. M. Crawford, sid. 352; H. Drachmann, sid. 283; J. Gordon, sid. 416; J. Grönstedt, sid. 128; S. Hedin, sid. 350; A. Hjelmerus, sid. 477; H. Ibsen, sid. 30; J. K. Jerome, sid. 415; J. Johnson, sid. 252; A. Jäderin, sid. 542; A. Kielland, sid. 253; W. Korolenko, sid. 89 o. 255; A. Lehmann, sid. 94; O. Levertin, sid. 127; A. Lundegård, sid. 253; M. Lybeck, sid. 252; E. Lyall, sid. 256; F. Nicolaij, sid, 352; G. Nordensvan, sid. 349; T. H. Pantenius, sid. 575; F. Penny, sid. 416; T. Ribot, sid. 352; M. Roos, sid. 413; Rust Roest, sid. 542; R. H. Savage, sid. 575; Sigurd, sid. 413; J. Stadling, sid. 126; A. Strindberg 258 o. 351; H. Sudermann, sid. 351; L. Tolstoj, sid. 31; R. Törneblad, sid. 61; A. Wahlenberg, sid. 127; H. Westermark, sid. 253; V. H. Wickström, sid. 413; H. Wranér, sid. 252; — y —, sid. 93; A.
På grond af gjorda anmärkningar, har Ridderskapet och Adeln återremitterat Stats-Utskottets utlåtande N:o 58. angående vackt fråga om anstånd med återbetalningen af det, staden Sölwesborg, vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade hamnbyggnads-lån; men som, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, de 3:ne öfriga Riks-stånden bifallit samma utlåtande, så måste denna fråga, jemlikt 75 § Eiksdags-ordningen, anses vara af Rikets Ständer afgjord; hvadan den beslutade återremissen ieko kan till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 30 Maj 1&54. Ank. tili Exp.-Utsk. den 3 Juni 1854, kl. 5 o. m. Utlåtande, med anledning af erhållna äterremisser i fråga om det för staden Christianstad begurda ytterligare låne-understöd. (R:GS Afd.) Stats-Utskottets under N:o 59 afgifna, samt af Ridderskapet och Adeln bifallna utlåtande, angående hr C.
Då visar sig i föråldringsfrågan alldeles samma förhållande, som förut anmärktes i hela tvistens afgörande; och utgången af denna särskilda fråga kan lika litet genom motifveradt beslut uppställas, i fall rösterne ej få betraktas efter grunderna, utan skola sammanföras efter det slut, hvari de utfalla. Huru länge på detta sätt argumenterne upplösas i sina beståndsdelar, och hvarje ny grad, såsom en ny fråga, göres till föremål för om - 80 röstning; så måste, dock någon grad blifva den sista, i fall något slut på öfverläggning och röstande skall vinnas; och så snart en fråga blir den sista, och skall besvaras utan ytterligare upplösning i sina beståndsdelar, måste omröstningssättet blifva det, sorn lagen nu föreskrifver, derest ett motifveradt beslut skall genom omröstningen kunna åstadkommas. Om rigtigheten af grunden för denna lagens föreskrift torde således föga tvifvel kunna uppstå. Onekligen kunna i tillämpningen besynnerligheter inträffa, hvilka föga i något ämne stå att förebygga. Det kunde t. ex. hända, att bland fem eller sju ledamöter, sorn röstade, ingen med den andra förenade sig i grunden för sin mening, men äldste ledamoten äfven i slutet vore ensam, då deremot alle de öfrige förenade sig i ett motsatt slut. Det skulle, i sådan händelse, förefalla besynnerligt, att de fyra eller sex rösterne, som sammanstämde i ett slut, ej finge gälla mot den ensama, som stadgade motsatsen; men då i sjelfva verket ingen öfverensstämmelse funnes imellan dessa fyra eller sex röster, utan hvar för sig stöde ensam på sin grund; vore ej helier någon anledning för hand att fästa större vigt vid dem hvar för sig, än om cleutfallit hvar i sitt särskilda resultat. Från huru många falska förutsättningar en sats än må kunna härledas; så blir devi dock derföre icke genom dessa härledningar mera grundad. Det är från grundernes gemensamhet allena, som den större presumtionen om giltighet i en af flera understödd sats uppkommer. Äldsta ledamotens röst är således den enda majoritet, som kan i förevarande fall blifva gällande, så vida den regel skall bibehållas, efter hvilken denna röst i allmänhet äger företräde.