Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han kunde väl vara en ordentlig, arbetsam man, hvars goda vilja att betala skulden icke borde betviflas, men några års missvext eller iråkad sjukdom kunde ju så lätt omintetgöra hans förmåga dertill, och försträckningsgifvaren hade då, i anseende till ofvanberörda stadgande, icke ens den utvägen att till betäckande af sin fordran, öfvertaga hans besittningsrätt till hemmanet, som kanske först genom nedläggande derå af det försträckta kapitalet erhållit ett värde. En nybyggares utsigt att kunn i. vinna kapitalisters förtroende mäste således till en del, i följd af 1808 års Kongl. Bref, vara i hög grad inskränkt; och vore detta förhållande äfven för det allmänna menligt, derföre att det motverkade de till landets uppodling och förkofran eljest vidtagna åtgärder. Men äfven i ett annat hänseende medförde kronohemmans på ifrågavarande Kongl. Bref grundade fideikomissnatur, olägenheter. Yäl vore det naturligt, att en åbo helst såg, att hans jord och frukten af hans arbete efter honom tillföll hans barn och att den äldste af dem dervid bade något företräde, vore, enligt motionärens åsigt billigt, såvida denne äldste gjort sig förtjent af föräldrarnes förtroende och gaf hopp om att icke lemna dem utan omvårdnad på deras ålderdom. Men just den omständigheten, att den äldste sonen var ovilkorligen berättigad att, huru han än mot föräldrarne sig förhållit, i sin ordning ensam få öfvertaga hemmanet, verkade vanligen derhän, att han i medvetande af sin förstfödslorätt visade sturskhet och vanvördnad enmt föräldrarne, blef liknöjd och försumlig i sitt arbete, och således uppförde sig så, att han blef den af barnen, ät hvilken föräldrarna minst gerna öfverlemnade sitt hemman. Till afhjelpande af dessa olägenheter, har motionären föreslagit en sådan ändring i Kongl.
De förrbemälde tre tillförordnade Ordförande i Rådstufvurätten ursäktade sig i allmänhet dermed, att de endast under kortare tider haft förordnanden och genast efter dessas slut afrest från staden; att af de mål, som under nämnda tider kunnat algöras, väl högst få lemnats till efterträdare, men att åtskilliga mål måst uppskjutas, såsom beroende på annan rättegång, handlingars ingifvande och andra dylika omständigheter, för hvilka Förklarandernc, som då mera vistades å andra orter, hade svårt alt efter så lång tids förlopp redovisa. Kofigl. Hofrätten afgjorde detta åtal genom Utslag den 16 November -1856, och, enär icke med visshet antagas kunde, att med afgörandet af ifrågavarande mål oskäli - m gen fördröjts vid Rådstugurätten, hvars Ordförander under tiden haft att åt mångfaldiga andra embetsbestyr egna omsorg, förklarades ålalet icke kunna till någon ansvarspåföljd föranleda. Uti underdåniga Besvär häröfver anförde Justitie-Ombudsmanrien bland annat, att det tvifvelsmål, huruvida med visshet antagas kunde, att med de ifrågavarande målens afgörande oskäligen fördröjts, icke vore till sin anledning uppgifvet, att Justitie-Ombudsmannen ej heller insåge hvilken visshet, som ytterligare skulle vara att söka om dröjsmålets oskälighet, då tidslängden vöre gifven, under hvilken målen ostridigt legat färdiga till afgörande, men icke blifvit afgjorda; att det väl icke behöfde förnekas, att Rådstufvurättens Ordförande haft att egna omsorg åt mångfaldiga andra embetsbestyr för att anse dem skyldige till ofördröjd behörig handläggning af rättegångsärendena, samt att det väl icke heller fick antagas att åsidosättandet häraf varit tillbörligt, om det ej med visshet utreddes, att giltiga hinder för dessa ärendens handläggning funnits uti de åberopade öfriga embetsbesfyren, hvilka äfven uti en större stad, der de borde antagas vara vidlyftigare, säkerligen icke kunde anses såsom giltiga hinder för rättegångarnas behöriga handläggning. Genom nådigt Utslag den 26 Augusti 1858 förklarade Kongl. Majit skäl icke vara anfördt, som kunde verka ändring i Kongl. Hofrättens
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att han icke framställt propos. å Hr Rosenblads begäran om ålerremiss, derföre att Hr Rosenblad tillkänuagifvit, att han, derest icke någon annan med honom instämde, ville afstå från denna anhållan, upplästes lill justering samt godkändes följande voler.- propos.: Den som bifaller den i Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ns utlåt. N:o 30 gjorda hemställan, i fråga om revision af Landtbruksacademiens räkenskaper med dertill hörande handlingar, voterar j»; Den del ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Viii voteringens slut bcfunnos röslerne hafva utfallit, sorn följer: Ja - 24. Nej—20. H. II. o. Ad. alskildes kl. | till II om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. @ C-<£H5>^ Fredagen den 24 Januari 1845» Plenum kl. 9 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för gårdagen. Företog R. o. Ad. val af 21 ordinarie ledamöter och 9 suppleanter uti förstärkta BancoUtsk.; och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:« 220. Frih. Palmstjerna, Nils Fredrik, med 55 röster. 59 249. Ehrensvärd, Fredrik, 55 56 „ 386. , Berzelius, Fullm. Hr Tersmeden, Nils, 56 „ 86. Hr Stuart, Fredrik Christoffer, 55 56 „ 456. „ Aminoff, Johan Fredrik, 99 92 „ 6S9. Brunow, Fullm. Gr. A. Hr Monlgommcrie, Fullm. Gr. A. , Mannerskantz, Carl Axel, Hr Ljungfeldt, Follin. „ Kunckel, Guslaf Henrik, 99 54 „ 99 1906. , Engelcrantz, Fullm.
Återbetalningen af det nämnda stad vid 1853 och 1854 års riksdag beviljade samt under år 1855 från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å likaledes Tretiotusen R:dr, för återstående hamnarbeten vid Åh,s samt Hem,esta h ma1 s fullbom lande äfvensom för muddring sarbeten och kajbyggnad vid samma stad, verkställes medelst erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å detta låns ursprungliga belopp; hvarvid såsom ränta beräknas Fyra för hundra utaf det obetalda kapitalbeloppet och öfverskottet utgör afbetalning derå. I fall denna inbetalning icke sker å bestämd tid, bör dessutom erläggas Fem procent årlig ränta för det förfallna beloppet intilldess inbetalningen deraf varder verkställd. § 64. De tvänne särskilda, vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade, lånen för hamnens iståndsättande vid Carlshamn samt fullbordande af kajbyggnaden och upprensning af harn - 32 Stats-Utskottets Memorial J\/s 125. nen vid Sölvesborg — af hvilka lån det förra, eller det staden Carlshamn tillerkända låneunderstödet, år 1846 utbetaldes med Fyratiofemtusen R:dr, och det sednare, eller lånet till Sölvesborg, år 1847 med Femtontusen R:dr — skola återbetalas genom erläggande årligen, under Fjorton och ett halft års tid, af Atta procent å den erhållna lånesumman, hvaraf Två procent anses såsom ränta för lånets vid hvarje liqvid återstående belopp, och öfverskottet utgör kapital-afbetalning; varande denna betalningstid räknad för staden Carlshamns lån från 1851 års slut och för lånet till staden Sölvesborg från slutet af år 1855. Skulle de bestämda inbetalningarne icke inom föreskrifven tid verkställas, bör dessutom å det förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta, intilldess detsamma varder betaldt. § 65.
N:o 28 Jordens fria styckning liar genom århundraden fortgått oell denna geuoni sin ålder häfdvunna sed liar i Dalallmogens begrepp öfvergått till en rättighet, egendomlig för deras familjelif och alltid med värma omfattad, emedan den lemtial hvarje arfvinge, haus lott må hafva varit så liten som helst, i full besittning af dess andel i fäderne jorden. — Hen sjelfva det sätt, hvarpå Dalalimogen varit van att skifta sin ärfda jord, skulle bidraga alt (ika svårigheten för dess innehafvare att deraf lifnära sig. Det var nemligen ända till Storskiftena en nästan allmän sed, att 0111 t. ex. fyra arfvingar skulle sig emellan dela en afliden anhörigs efterlemnade jordbesittning, hvilken bestod af flere spridda egor, så verkställdes delningen sålunda, att hvar och en tog sin fjerdedel af hvarje äga. Häraf uppkommo tegar, hvilka ej innehöllo mer än ett handland, eller 36 qvadratalnar, och andra åter, sorn voro blott eu aln breda, men 2 ä 300 alnar långa i ängsmarken, samt 5 ä 6 alnar breda och 50 ä 100 alnar långa i åkern. Dessa (egar kunde således omöjligen på ett med klokhet och hushållning förenligt sätt brukas, enär all dikning var overkställbar, delegarne voro fullkomligt beroende af hvarandra samt stängsel omkring eller frid å egorna måste umbäras m. m. d. Statens rätt alt utbekomma de å jorden belöpande utskylder hade vid sådant förhållande kunnat äfventyras, derest icke det blifvit stadgadt, att alla jordegare i socknen gemensamt måste ansvara för gäldandet af hela det jordlägenheterna derstädes vid de fordna skaltlägg ningarqe åsatte skattebelopp efter det hemmantal, hvartill då befintliga jordegendomar blifvit satta.
Jemte det den sålunda begärda upläsningen egde rum, förekommo §§:ne i följande ordning. § 1. Bifölls. § 2- Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Ordet lottning förekommer på samma rad 2:ne gånger, som mig synes, utan något egentligt behof. Om på sednare stället detta ord utbytes emot ”sålunda utväljas” är meningen riktigt uttryckt. Jag hemställer derföre, alt orden ”genom lottning” måtte uteslutas. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. ifrågavande §, med den förändring att i sista perioden orden ”genom lottning” uteslötos. §§ 3 till och med 10. Biföllos. § 11. Frih. Cederström: Då detta betänk, icke är tryckt, och således icke blifvit ibland Ståndets ledamöter utdeladt, anhåller jag att i min hand få emottaga det skrifna exemplaret, och att derefter få yttra mig. Under 1844 eller 1848 årens riksdagar anfördes på delta rum, af en aktad ledamot, hvilken då var ledamot af Ridd.Utsk., att då Utsk. icke i likhet med andra Utsk. egde förmånen, att utse och tillsätta dess Sekret., det icke borde väcka särdeles förundran, om Utsk:s utlåt, i hänseende till mindre lyckligt redaktionssätt gifva anledn. till anmärkn. Hade nu Ridd.Utsk. i detta afseende egt lika rätt med andra Utsk., torde äfven det yttrande jag vid återremissen af denna punkt afgaf, sannolikt icke blifvit så ofullständigt citeradt, som uti förevande fall, och troligen hade Utsk:s svar å återremissen blifvit helt annorlunda. Utsk. har vid denna punkt nemi. endast berättelsevis omförmält det sätt, hvarpå extra kansliet lillsättes.
Förordningen den 19 Augusti 1762, kommer barn och bröstarfvingar till godo, ser jag intet giltigt skäl att till motionerne om förändring derutinnan, åtminstone för närvarande, lemna bifall.” af Herr Eklund., som, med tillkännagifvande att han ej deltagit i ärendets behandling i Utskottet, biträdi Herr Thorns mening. af Herr Friherre Stjernstedt, med anmälan, att han ej eller öfvervarit frågans afgörande i Utskottet. llerr Prosten Odelberg har jemväl emot detta Betänkande sig reserverat. Ank. till Exp.-Utsk. d.. 25 Febr., kl. 5 e. m. Ra tänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af Lagens stadgande i 6 §. 9 Kap. Handels-Ralketi, angående ränta af försträckta penningar eller varor. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottets behandling öfver lemnat serskilda motioner, af Herr Hjerta, Lars, samt Herr Boos af Hjelmsäter, Niéolaus Torsten, hvilka föreslagit, den färre, att räntan måtte lrigifvas, utom för fordringar, derför inleckningssäker het i fast egendom är beviljad, eller som äro ställde på ett års förfallotid, eller på mera än en månads uppsägning, i hvilka fall det i 9 Kap. C §. Handels-Balken innefattade förbud emot högre räntas tagande, än sex för hundrade, fort - 24 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 83. farande borde gälla, och den sednare, att berörde förbud, utan inskränkning, måtte upphäfvas, så att det må stå långifvande och länsökande fritt att öfverenskomma om räntans belopp; varande af Ilerr Hjerta, till stöd för hans berörde yrkande hufvudsakligen anfördt, att enäi egentliga vilkoret för ett lands ekonomiska välstånd vore, att de penningar, som finnas, i möjligaste måtto hållas i omlopp i dagliga rörelsen och användas på ett vinstgifvande sätt, borde äfven de medel uppsökas, som kunde bidraga till detta mål. I sådant hänseende syntes räntans frigifvande höra medföra fördelaktiga verkningar.
73 för de till krigskrut påräknade 2,000 centner utgöra 80,000 rdr om året, och öfriga kostnader för salpeterverket jemväl inskränktes till hvad, efter den minskade rörelsen, biel ve oundgängligt, samtliga utgifterna för ifrågavarande behof skulle kunna betäckas med räntan, efter 5 procent, å den redau samlade till minst 800,000 rdr beräknade londén, eller årligen 40,000 rdr, jemte ett årligt statsanslag af 60,000 rdr: hvadan Kongl. Majit föreslog, att anslaget till salpeteruppköp nedsattes till sistnämnda belopp. Rikets Ständer vid förra Riksdagen anmälde, i underdånig skrifvelse den 17 Oktober 1863, att vid handläggning af detta ärende bos Rikets Ständer hade blifvit ifrågasatt, huruvida till följd af den förändring, krutoch salpetertillverkningen under senare åren undergått, det fortfarande må vara behöfligt att, jemte årliga stastanslag, bibehålla deu s. k. salpeterfonden, och om icke dess tillgångar möjligen skulle kunna sill Riksgäldskontoret öfverlemnas, emot det att erfoderliga medel för upphandling af salpeter, m. m. biel ve af Rikets Ständer särskildt anvisade. Den lätthet, hvarmed numera från utlandet kunde inhöpas god salpeter lill billigare piis, än hvartill denna vara härstädes vanligen erhålles, salpeternäringens aftagande inom landet, jemte flera andra omständigheter, syntes ock, enligt Rikets Ständers tanke, böra föranleda dertill attj salpetertillverkningen, som i allmänhet medförde ringa fördel för jordbrukaren, ej vidare borde åtminstone i någon vidsträktare mån från statens sida uppmuntras. Under sådana förhållanden och då följaktligen statens omkostnader för anskaffande af behöflig salpeter måste väsendtligen kunna inskränkas, syntes en sä beskaffad åtgärd, som här blifvit antydd, böra komma under öfvervägande.
Förhållandet i detta fall efter nu gällande grundlag är, att då Const.Utsk:s förslag inkommer till ett Stånd, så besluter Ståndet antingen att godkänna el ler att underkänna det, eller alt godkänna det med vissa förändringar, uttryckta i en gemensam tanka. Sådana gemensamma tankar åligger det nu Utsk. att söka sammanjemka till ett helt, eller, såvida detta icke låter sig göra, anmäla skiljaktigheterna hos Stånden, och om Stånden då icke förena sig, uppställa voter.- propos:r. Utsk. har i stället föreslagit, att Coust.Utsk., fästande afseende eller icke vid ett Stånds gemensamma tanka, hör inkomma med ett nytt förslag, samt stadgar vidare i början af 5 morn., att det förslag, som dä för andra gången förekommer, kan af Stånden förkastas eller godkännas med eller utan förändring. Godkännes förslaget med förändringar, böra dessa uppställas såsom Ståndets gemensamma tanka, och då först skulle Utsk. äga skyldighet att fästa afseende på Ståndens olika gemensamma tankar, och söka sammanjemka dem. Derefter blir proceduren densamma som nu, att nemi. tvisten skall slitas i förstärkt Utsk. Utslcs förslag innehåller således en åtgärd mera än hvad som nu äger rum, nemi. en återremiss med gemensam tanka, pä hvilken Utsk. icke behöfver fästa afseende. Della kan visserligen icke vara så egentligen vigtigt, men jag ber likväl att få motsätta mig detta förslag af följande skäl. Jag förutsätter nu, att Utsk. ingifver sitt första förslag, och alt eli RiksSt. deremot vid äterremissen gör några anmärkmr i en gemensam tanka. Utsk. fäster derpå icke något afseende, utan ändrar hela förslaget, såsom Utsk. tycker, och går derpå in med sitt andra förslag. Stånden hafva då äler rättighet alt uppgifva deras gemensamma tankar. Antingen blifva dessa lika med dem, som första gången uppgäfvos, i hvilket fall hela omgån - 72 Den 5 April f. m. gen tjenar lill ingenting, eller också blifva de olika. Det sednare förhållandet skulle deremot förutsätta å Ståndens sida en inconseqvens.
Misse Dagswerk - Torpare äro beskattade lika med ägaren af ^:dcls Mantal; men uti Tabellen har jag ej kunnat finna nägon särskilt projtcterad beskattning för innehafware af sädane Torp, af hwilka inge OagSwerken presteras, utan i det stället ärlägges en emot Torpets godhet ofta obetydclig skatt till Hemmansägaren. Omkring Stockholm ochäfwcn i Landsorternc finnas en mängd sädane lägenheter hwilka merendels äro bättre än Dagswerkstorp. Ehuru man cstersinnar ben stora pcnningestock, som inom Riket är i rörelse, torde man med säkerhet kunna förmoda, att den summa Maximi-Tabellen upptager, lätteligen bör af werkeliga egendoms «af« kastningen eller ärlig inkomst kunna utgä. — Med denna säkra förmodan, anser jag den andra Tabellen kunna reduceras till nägra räder uti 1 Art 2 § af den projecterade Bewillnings, Förordningen, och hbr efter min Den ro Gctober. 4077 min tanka innehälla cn witz mäktelig afgift för hwar, )c ffattffrifwen person, antingen den äger förmögenhet eller ej. Om för ex. bwarje person öfwer hnfwud be» talar i Skydds-afgift 24 ss, blir af den päräknade cn million människor cn half millions inkomst, och denna Summa torde blifwa till fyllnad af hwad som mbicligcn kunde brista i den päräknade afgiftcn enligt Maximi-Tabellen, samt den, som ej äger nägot icke blifwa twingad att skapa af intet.
Någon fördel i afseende på målets behandling finnes icke genom den ifrågavarande fullmagten; ty då den inskränker sig tili blotta inlemnandet, är ombudets befattning dermed slut, och sakägaren äger ej derföre, mera än förr, något ombud, som kan å hans vägnar vidtaga någon åtgärd. Det synes således, som någon egentlig grund icke finnes för ofvannämnde tillämpning. Deremot måtte det vara ostridigt, att en formalitet, som ej medför någon nytta, är en olägenhet. Genom vissa formaliteters förskrifvande. skall det alltid inträffa, att parter genom okunnighet eller vårdslöshet förlora sina fatalier och derigenom tappa en eljest Den i Mars f. m. rättvis sak. Detta är en olägenhet, som aldrig kan undvikas; men just derföre bör Lagstiftaren vara i högsta måtto nogräknad, att ej föreskrifva andra formaliteteter än dem, som af behofvet af ordning och säkerhet oundgängligen påkallas. Gillas dessa åsigter, skulle det vara nödigt meddela den lagförklaring, att ia Gap. 4 §• Rätteg:sB:n och K. Kung. d. i Oct. 1812. ej äro tillämpliga till sådana besvär och ansökningar, som äro af sakägaren egenhändigt undertecknade; hvarvid dock skulle kunna tilläggas, att inlemnarens namn bör å skriften antecknas, hvilken anteckning skal! af honom sjelf verkställas, i fall han kan skrifva. Anses åter författningarna om fullmagt vara tillämpliga till skrifter af oflanämnde beskaffenhet, torde, till förekommande af tvetydighet och parters missledande, allmän Kung. derom böra utfärdas. I allt fall skulle utan tvifvel den största redighet vinnas, om fullständiga formulär till besvärshänvisningar utarbetades, upptagande allt, hvad besväranden borde iakttaga. Om remiss till LagUtsk. af denna motion får jag vördsamt anhålla. Lades på bordet. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., uppläste följande 2tne memorial: 1:0
En vard Ledamot har sagt, att under kläderne pä kroppen ej kan ihsmuglas 11 ågot af särdeles värde. Men jag får erinra, alt spetsar, jouveler och mera dylikt, lätt kunna på detta sätt inpracliseras till värde af flere hundrade tusende Riksdaler. Derföre bör kroppsvisitation vara medgifven, men under bestämmande af böter för deri, söm sådan verkställer utan att Finna förbudet gods. Förr hafva desse böter varit ioo R:dr, men jag anser dem böra fördubblas. Jag tillstyrker följaktligen bifall till Friherre Åkerhjelm^ förslag och Grefve von Fersens dervid gjorda tillägg, Under vilkor, att kroppsvisitation må inskränkas till tullbom, och böter utsättas för deh person, som anställer dylik visitation, men ej anträffar olofligén införde varor. Herr Cederschjöld: Jag har pä utländska orter sett, huru kroppsvisitation der tillgår, och funnit, att Tullbeljeningen derstädes har en egen talang, att, utan öppnande af personens kläder, och utan att tillkännagifva afsigt att visitera, verkställa sådant blott genom strykning utanpå kläderne, eller under det de hjelpa personen ur åkdonet. Om våra Tullbetjenter lärde Den 22 Januarii e. tn. 13 3 sig samma delicatesse i afseende på kroppsvisitations anställande, hehöfde ansvaret för sådan visitation, utan förbudne eller tullförsnillade varors anträffande, icke vara så stort. Nu åter anser jag behö.fligt, att ett års fästningsarbete bestämmes såsom påföljd för den, hvilken verkställer visitation på kroppen, och ej finner varor af nyssnämnde beskaffenhet. Herr Rosenbladj Bernhard: Jag får med den siste Talaren instämma deri, att jag med en art af beundran sett på utländska orter, egentligen i Tyskland, Tullbetjeningens utmärkta skicklighet i verkställande af yttre kroppsvisitation. Längre sträcker sig ej eller visitation på kroppen, än till undersökning utanpå kläderne, så framt ej dold t gods dervid befinnes under kläderne. Anr ses det nödvändigt att söka bibringa våra Tullbetjenter en dylik skicklighet, så kunna ju åtgärder vidtagas till deras dresserande.
Den brottslighet, de möjligen innehålla, kan följaktligen i sin natur ej vara annat än tryckfrihetsbrott; och att den borde så betraktas, samt derföre ingen fråga om ansvarslöshet för dessa berättelser, i anledning af bristande forum, kunna uppstå, har jag för min del desto heldre antagit, som jag endast uti ett motsatt förhållande med alla andra em betsberättelser och yttranden, innan desamma tillfälligtvis genom tryck allmängöras, kunnat finna grunden till dessas fritagande från tryckfrihetslagens tillämpning på dem och från deras behandling inför tryckfrihetsdomstol. Alla andra embetsyttranden, utom de i fråga varande, af Justitiä-Ombudsmannen imellan riksdagarna afgifna berättelser, äro nemligen från dessa väsendtligen skilda deruti, att de, oberoende af blifvande tryckning, slutligen redigerade och till sitt innehåll bestämda, på behörig ort atlemnas, samt att ansvarigheten för deras innehåll vidtager i och med detta aflemnande, utan afseende derpå, att deras lifgifvande af trycket sedermera inträffar eller ej. Derföre är sådana handlingars allmängörande genom tryck fritaget från ansvar, och kan opåtalt verkställas ej blott af handlingens författare sjelf, utan af hvilken annan person som helst. Det är i följd af denna ansvarighet före tryckningen, som en sådan ansvarsfrihet efter tryckningen kan och bör äga rum. När åter ansvarighet före tryckningen icke finnes, giffes ej något skäl till ansvarsfrihet efter tryckningen; och så vida jag trott mig icke böra onödigtvis antaga en dylik ansvarsfrihet, der brottslighet kan äga rum; har jag alltid föreställt mig, att jag för mina imellan riksdagarna utgifna embetsberättelser stod under tryckfrihetslag och tryckfrihetsdomstol. Hvad åter angår de allmänna redogörelser, som Justitiä-Ombudsmannen har att vid hvarje riksdag till Rikets Ständer aflemna; så kunna dessa, lika med hans öfriga i tjensten afgifna yttranden, ej annorlunda betraktas, än officiela handlingar i allmänhet, hvilka äro ansvarighet underkastade, utan afseende på tryckning, och tvifvelsutan orätt undandragas en sådan ansvarighet, så vida det sker af annan anledning, än brist på laga domstol, som kan om ansvarets tillämpande anlitas.