Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag, Frih. Rantzou och Hr Cederschjöld hafva varit af motsatt mening och yrkat, att silfverköp icke skulle vara tillåtna, då Bankens säkerhet icke fordrar del, under annat vilkor, än att betalningen i ett för allt icke öfverskrider vexlingsgrunden. Det är blott en invändning, som jag ber att till besvarande få upptaga. Man har sagt, att derigenom blefve det blott en invexling och icke något köp. Men jag får fästa uppmärksamheten derpå, att det kan gifvas många förhållanden, under hvilka det icke lönar sig för köpmannen att sjelf införa silfver lill Banken, hvarvid han naturligtvis alltid måste beräkna någon vinst, men då Bancostyrelsen ändock kan utan förlust importera silfver, nernl. då tillgängen på vexlar vore så stor, att coursen vore 2 0 3 sk. lindér pari. Skulle åter förhållandet vara sådant, att tillgången på vexlar icke vöre större, än att coursen holle sig vid pari, så vore det ju oriktigt att inköpa silfver, emedan det ökade vexelbehofvet skulle stegra coursen och coursens stegring åter medföra silfréts utgående ur Banken. Jag kan således icke afstå från min anhållan om propos. till antagande af Frih. Kantzous redaetionsförslag med det tillägg: ”så vida icke Bankens credit oundgängligen fordrar s i 1 f v e r k ö p.” Gr. Cronhjelm: Tvenne motsatta åsigter hafva uppstått vid den nu föredragna 6:te punkten emellan Frih. Rantzou, som ansett silfverköp icke böra ske till högrepris, än alt transportkostnaden derunder kan inbegripas, utan att detsamma öfverstiger vexlingsgrunden, och Hr v. Hartmansdorff, som ansett Bancostyrelsen böra äga rättighet till silfverköp vid pari-cours med bestridande icke blott af transportkostnaden, utan äfven af den särskilda köpmansvinsten. Begge dessa talare hafva yrkat mellanmeningens borttagande ur denna punkt, men af alldeles motsatta skäl. Sedermera halen annan talare påstått, att 6:te punkten är öfverflödig, enär den blott upprepar, hvad som uti 5:te punkten ar stadgadt.
Endast denna Anmärkning anser jag vara tillräcklig såsom motiv till den Återremiss af förevarande Betäckande, jag äfven af många arn 128 Den 17 Martil , e. m, dra skäl vill yrka, och jag anser det vara alldeles omöjligt för Riksens Ständer, att öfver Disconternes indragning något bestämdt beslu* ta, utan i sammanhang med den allmänna Regleringen af Rikets Penningeverk. Men om man förutsätter att Riksens Stan. der framdeles skulle förena sig i ett sådant beslut om FilialDisconternas hastiga indragning, kunna de af de förenade Utskotten här fö* reslagne grunder för en sådan indragning nu s förhand underkastas pröfning. Den hufvudprincipe Utskotten i delta Be. tänkande följt, har varit, att framställa Filial^ Disconternes tinanciella belägenhet sådan, att deras behandling helt och hållit af Riksens Ständers godtyiko skulle bero. I denna grundsats kan jag, för min del, icke instämma, Jag tror att Riksens Ständer, vid stadgandet af sina meningar, likasom Domare vid uppfattandet af sina Utslag, böra göra afseende på hvart olika förhållande. Bör offret för en annans bedrägeri behandlas likasom Bedragaren? Men ännu mert när Ständer med sin magt, vid tillfälle af Statens behof, mellanträda såsom skiljomän, böra de ej , med afseende å billighetens fordringar för den allmänna rättvisans skull, och äf den enda och säkra Statsklokhet, främst högakta Lagförbindelser och upprätthålla helgden af de Contracts-vilkor de sjelfve stadgat ? * Den 17 Martil, e. m. 129 Jag anser således i moraliskt afseende ©- billigt att underkasta Götha CanalBolags Disi cont samma behandling, som Malmö Discont»' Men jag anser äfven ett sådant förslag, nääf såsom grund dertill uppgifves bägges lika irå-, kade förlägenhet, att ej kunna vid anfordran uppfylla sina förbindelser, stödja sig på beräkningar, hvarvid betydlige Anmärkningar kunna och böra göras. All liqvid af en Mas< sa, och alla Förslag till dess verkställande böra stödja sig på en förut uppgjord fullständig Balance af dess skulder och tillgångar.
Han kände sin egen blyghet, hvilken oftast urartade till stel tråkighet, och han hade gjort allt för att stålsätta sig deremot. Samtalet kom genast in på literaturen, och der kände han sig hemma, icke ens de långa franska citaten voro till olägenhet, ty han förstod godt, fast han talade illa. Men de fina rätterna gjorde honom mera hufvudbry, och han var rädd att låta märka sin obekantskap med dem. »Och ni har rest hela natten?» frågade värden och betraktade gästens friska hy. »Med kurirtåg», blef svaret. »Gud bevars, hvilken qvarlefva af nordmannakraft måste icke gömma sig hos er!» utbrast stockholmaren med den dämpadt klangfulla röst som i skåningens öra lät som musik. »Åh», sade Halfdan och log. Han var mycket lång och mycket spenslig; det föreföll så lustigt att med ens bli en typ för nordmannakraft. »Jo, jag skulle aldrig kunna uthärda en dylik resa», återtog författaren lifligt, »den der skakningen skulle göra mig tokig, man skulle nödgas inspärra mig på ett dårhus när jag kom fram.» »Åh?» sade gästen tviflande. »Jo, det är bokstafligen sant, jag är till ytterlighet nervös, och en sådan natt skulle göra mig ursinnig.» Halfdan log. »Jag sof som ett godt barn», sade han. »Sof? Hvilken jern-natur! Har ni inga nerver, ni?» »Det förmodar jag att jag har.» »Afundsvärda varelse! Men ni är naturligtvis äregirig?» »Obetydligt.» Författaren betraktade honom, och en på samma gång nyfiken och skrattlysten blick glänste genom hans pince-nez. Han befann sig framför en honom okänd varietet af slägtet menniska. Skåningen anade hans tankegång och skrattade. »Är ni då sjelf mycket äregirig?» sade han. »Ja så, att jag tror jag kommer att dö deraf.» De skrattade båda. »Men nu till er novell», sade författaren och lade undan sin gaffel, »den synes mig något för tam; ni har ingen fantasi.»
”Ja du, men du har gjort så mycket för mig redan, att jag tvekar att numera vända mig till dig; dessutom kan du i detta fall ingenting göra för mig.” ”Hvem vet? En fjerdingsväg från mitt boställe ligger en liten bondgård, som jag köpte i våras, ty läget behagade mig. Det är väl ett litet ställe och rummen äro få och små, men om du ej har något deremot, så skulle jag be dig flytta dit med Helena. Der i ensligheten på landet skall du finna ro och lugn, som du här saknar.” ”Tack du goda Ferdinand! Ack ja, huru skönt vore det ej att få lefva ett stilla obemärkt lif på landet i naturens sköte. Men huru skall jag lemna grafvarne, och huru skall det gå med lilla Helenas uppfostran? hvem skall lära henne der?” ”Jag skall lära henne religion och allt hvad jag sjelf kan bäst och nyttigast, och du lär musik och sång, hvaruti du sjelf hunnit så långt; för resten skola vi ej meddela henne dessa ytliga kunskaper, som verldens barn så gerna pråla med. Hon skall få lära sig hvad som är godt och nyttigt, men det prålande och lysande skola vi ej fråga efter. Hvad åter grafvarna beträffar, skall du ej oroa dig för dem, ty du kan ju bedja någon af dina slägtingar vårda dem och sjelf kan du så ofta du vill fara in till stan och se om dem.” Med glädje biföll Elisabeth till denna plan och skyndade med ifver att sätta den i verket. Efter några veckor var hon äfven färdig att flytta. Sjelfva flyttningsdagen var en oändligt vacker höstdag. Tidigt om morgonen hade Elisabeth gått ut till barnens graf och då hon återvände, glänste några klara tårar i hennes ögon. På gården stod vagnen redan förespänd och Helena satt resklädd deruti. ”Hvad du dröjt länge min lilla mamma!” ropade hon mot modren. ”Du tror ej huru jag längtar att få se det vackra Kulla, dit morbror Ferdinand för oss.” ”Måtte du trifvas der!” sade modren mildt i det hon uppsteg och satte sig i åkdonet. Ferdinand var den tredje i vagnen, som snart satte sig i snabb rörelse.
Och rnå härigenom ej heller något hinder läggas i vägen för de öfverenskommelser till slik förening, som hädanefter kunna ingås, vid hvilka vederbörande ega till godo njuta den frihet och den oberoende rätt, so a uti Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den (j December 1766 §. 43 samt Kongl, förklaringen den 1 Augusti 1770 blifvit Brandf stods skyldige i allmänhet förunnad. I sammanhang härmed tro Riksens Ständer,' icke allenast att det bör åligga den, som i Allmänna Brandförsäkrings-Verket begärt och vunnit försäkring för åbyggnad vid egendom å landet, att genast derefter å nästa Lagtima Ting i Häradet sådant till de öfrige i Brandstodslaget varande delegares efterrättelse meddela och behörigen styrka, utan ock att, om sedermera deni ne försäkringstagare genom underlåtenhet i uppä fyllande af de hos Brandförsäkrings-Verket in-' gångna förbindelser gör sig förlustig sin der vunne rätt, han icke för åbyggnad kan i det förra Brandstodslaget eller den derom upprättade förening åter ingå annorledes än efter delegarnes hörande och med deras lemnade bifall. Hos E. K. M. få Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att en författning rpå var - Tind er danl ga Skrifvelser.1 139 da utfärdad med den ändring och Förklaring öfver 24. Kap. 4. och 5. §. §. Byggninga-Balken, som Biksens Ständer för sin del sålunda beslutit. Biksens Ständer framhärda etc. Uppl, och godk. hos Ridd. och Ad. d. 3i Mars 1818* — Prästc-Ståndet d. 1 April BorgaroStåndet d. 1 Bonde-Ståndet d, 1 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om förklaring öfver 17 Cap. GiftermålsBalken angående efterlefvande Makas fördel. I Riksens Ständers tanka bör det anses ostridigt, att, då uti 17 Kap.
Sill unDcrflöD för £Kufl» od) fRote* hallarne i SetntlanD, i enlighet meD roar Den 30 december ftfUiDet år till i?ongl. Sftaj:t aflåtne; tmDerDåniga jfrifroelfe, 4,ooo 9v:Dr för f)»attDeta af åren 1841 od; 1842 , 8,000; 7:o Sill erfåttning åt ©atnifon&ffolan i ©IjriflianjtaD, tl;änDelfe Den, unDer namn af portpenningar, till nätnnDc ©fola ut» gåcnDe afgift voarDer afffaffaD, 240 9v:Dr årligen, för 2:ne år . 480: 8:o
Gardeskarln har råkat ut för Holle! Då får 'an sej halt hen knuff! HULTING (utanför). Aj! Ho-oj! Anamma och regera! (i det samma kommer han i full fart in från venster och slår framstupa midt för grinden.) Aj! Här kommer en fort fram, märker jag! (man ser i detsamma hufvudet och frambenen af en stor bagge, som tittar fram till venster.) mota bort honom). 'Ut med dej, Holle! Hä' du rent befängd? (han kör ut honom, och hjelper sedan upp Hulting.) Slog 'Ulting sig hi skallen? VICTOR (tar ett tillhygge och skyndar ut för att HULTING (i dit han linkar in stödd på Victor). Nej, tvärtom sa' han som ramla, utför trappan! Jag tror baggarne ä' galna i år! I förra veckan råkade jag ut för en ute vid Albano, och han gaf mig en sitt opp på samma ställe! (sätter sig till höger.) Aj! Han måtte vara jernskodd i skallmejan, den der. 'ar lagt märke te' hatt 'an haldrig kan tåla di som 'altar! HULTING. VICTOR. Jag VICTOR. 'An tycker fäll hatt di går för långsamt, kan jag tänka! Nå, 'ar 'Ulting fått något harbete då? Hvad hin angår det honom? HULTiNG. Vill du bjuda en millitär på "harbete", din marodör? det förstås, di hä' då mest vana te' göra hingenting... du ja! Men ser du, det begriper du inte, och det är din lycka det! Är Österman hemma? vid sjön. VICTOR. Ja, HULTING. VICTOR. HULTING. Sa' VICTOR. Ja, han hä' nere hå tar emot länsman Åh sjutton! Kommer länsman hit? HULTING. Det var så rätt, det! Då gäller det att ha' godt samvete och klara papper, ska' jag säga. VICTOR. Ja-a, 'är ska' ju bli haktion, vet jag. Tänker 'Ulting ropa på något, då?
Till Jernvägsanläggning mellan Carlshamn och Almundsryd, sami kanalisering utaf Amen, Salen, Helgaoch Asa-sjöarne m. fl. vattendrag alsatte Rikets Ständer ett belopp af 525,000 Ridr såsom 7 anslag och 823,000 R:dr såsom lånebidrag, med föreläggande bland annat, såsom vilkor för stats-understödets utgående, att Bolag borde vara bildadt, så att kontraktsoch säkerhetshandlingar kunde till antagande afgifvas inom den 1 Oktober 1838. Då den stadgade preskriptionstiden emellertid gick till ända utan att de föreskrifna kontraktshandlingarne inkommo, så har företagandet utaf den vigtiga kommunikationsleden, för hvars verkställande Bolag icke kunnat för tillfället bildas, tills vidare förfallit, och följaktligen äro de anvisade anslagsoch lånesummorna icke lyftade, utan innestå i Riksgälds-Kontoret till nu sammanträdde Rikets Ständers disposition. Till Jernväg sanläggning för ångkraft mellan Smedjebacken, vid sjön Norra Barken, och sjön Wessmans strand anvisade Rikets Ständer 200,000 R:dr Runt att utgå såsom låneunderstöd. Redan vid det nästförut lörlidna Riksmötet afsattes utaf Rikets då församlade Ständer ett Statslån af 200,000 R:dr för Jeruvägsauläggning mellan sjöarne Barken och Wessman, enligt en upprättad plan, som likväl afsåg att bedrifva transporterne med hästkraft; men som Bolaget under tiden beslutat att, med Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse, i stället utföra anläggningen för ångkraft, likväl med endast 4 fots spårvidd, och emedan arbetet sålunda blef mycket fördyradt, vid jemförelse med första beräkningen, medgafs den ofvan omförmälda nya lånesumman såsom tillökning i det förut beviljade statsunderstödet.
Stats-rådet i dess helhet skulle föra Riks-styrelsen, bestod Stats-rådet af nio KonslilutionsUtsko^els Memorial N:o 5. 5 ständige ledamöter jemte den för hvarje tillfälle föredragande Stats-sekreteraren, eller tillsammans tio medlemmar; til! likhet hvarmed således äfven de Norrske ledamöternes antal i Interims-regeringen mäste bestämmas, under anvisning i Riks-akten till begagnande af utvägen, att Stats-råd kunde, utöfver det i Norrska grundlagen bestämda antal ordinarie Stats-råds-ledamöter, särskildt tillförordnas. Sålunda af tvingande tillfällig orsak, icke i följd af pröfvad och gillad grundsats om det stora antalets verkliga behöllighet eller lämplighet, tillkom detta stadgande, att Interims-regering skulle af tjugu personer utgöras. Vid den förändring af denna g i Riksakten, som påkallades af Svenska Regerings-Formens år 1840 beslutna ändring medelst Hof-kanslersoch Stats-sekreterare-embetenas upphörande, det ständiga Stats-rådets utvidgande till antal af tio ledamöter och föredragningens öfverflytlning till Departements-chefer, ifrågasattes icke någon annan rubbning i Riks-aktens lydelse, än som häraf var nödvändig följd; dertill då icke eller förberedelse var gjord genom förslag till ändring af de särskilda stadganden i Svenska grundlagarne, hvilka med Riks-aktens föreskrifter om Interims-regerings tillvaro och verksamhet kunna ega beröring. Nu deremot är, medelst Kongl. Maj:ts redan omförmälda, till slutlig behandling å denna Riksdag hänskjutna Nådiga förslag till ändring i Svenska grundlagarne, i afseende på sättet för Riks-styrelsens förande i vissa fall, den väg banad, der, så vidt sistnämnde förslag vinner Rikets Ständers bifall, tillfälle första gången gifves att obehindradt taga under pröfning frågan om lämpligheten af Riks-aktens bestämmande rörande antalet ledamöter i Interims-regering och besluta ändring deri. Emot inskränkning af Interims-regeringens ledamöters antal finnér Utskottet icke något vara att erinra.
Två, af dessa har skildrade kvinnor, fru Edgren-Lefller och frii ICwalevsky, lia varit för-. fattaren till denna uppsats personligen b e k a n t ~. Och haii vill genast saga, a.tt karakteristiken öfver Sonja Kovalevsky förefaller honom i hög grad träffande, ej blott i detaljer, men a h e n soin stëiniiingsbild af ett vasen, hvars mysticism författarinnan till denna bok torde genoniskådat så .val just därför, a t t hon, soni hon sjalf antyder, anlagt slavislca glasögon. Den ryska steppens ' poesi är för oss symboliserad i en af dessa filar med oroligt vädrande näsborrar och med storartad lufttillgång, Iivilka # ro barn af denna stepp och som kunna genomlöpa vidder, oni livillia vi med våra apostlahästar alls ej Ila nggot begrepp. Af Sonja Kovalevsky fick man. verkligen ett intrjwk, soin påiniiide om denna steppens poesi, oin oandliglieten, om andens friliiftslif och oni rastlös tankeflykt. Det var därför nian blef s i granslöst öfverraskad, nar hon iitgaf sin ryska familjeroman, dar hon skildrade sinå fröjder och finaste hemkänslor med barnasinne. Och för denna förening af barn och elementarande liar fru 1Slarholiii haft sinne och sympati. Det a r emellertid soin ett segerjubel, när Iion får visa, Iiur kärleken, den vanliga pensionsflickkarleken, slutligen kufvade, besegrade och krossade henne. Förf. åsikt ar: nämligen, a t t kärleken ar det centrala hos kvinnan. Beviset, a t t kärleken aldrig kan lainnas ur rakningen, ser hoii liar, hon ser det Iios fru Leffleq Iios hvilken den, framkallade en efterblomstring af ny art, hon ser det a I ocksh 110s den rikt begåfvade Marie Basclikirtzew, som trånar ocli vissnar i förtid af brist p&amp; erotiska verkligheter, och som ht sin dag-.
) stack upp ett sotigt hufvud ur grafvens djup, brandsoldater stälde sig framför rampen, deklamerandes med hvarandra, en klef ned i orkestern och stöflade ut, vaktmästarne i salongen bredde grå skynken öfver den största lyxen och konverserade med de på scenen uppträdande, akten syntes arta sig högst gemytlig, då — som sagdt — oblida öden tvungo mig att lemna detta spektakel åt sig sjelffc, särdeles som de ljufliga biffsteksdofter, som alltemellanåt gratis föda vår operabesökande allmänhet i korridorerna från våningen inunder, för tillföllet på mig ooh mitt sällskap gjorde en verkligen magisk verkan. » Ingen är oumbärlig! » Ett vist ordspråk, som dag efter dag för tillämpning trots menskorna dag för dag säga motsatsen. Hur länge ansågs ej en viss operasångare vara » Konung för en daga » både A. och Ö. hur svårt fann man det ej att nödgas sakna den vackra Vendela Andersson som Nemea och hur omöjligt ansåg man det ej för någon att fyUa kungens tron så som hr C. F. Landquist? Tjal Emellertid har nu denna höst man sett Adams opera gå af stapeln utan någon enda af dessa gedigna pelare. Otroligt, men sannt — (tyvärr 1) Och nu kommer det märkvärdigaste — belåtenheten har varit ostörd ändå. Det ser ut som det nya systemet ej blott frikostigt försåge pressen utan ook publiken med fribiljetter ad jubilandum. Hr Linden har förklarats » ståtlig » som kungen, men ej kunde han fylla rolens konturer som företrädaren, begriper man. Kungen bör ej vara annat än en sådan der gemytlig sagopappa som hr Lundquist, allraminst någon pigtjusande adonis. Brin-disin gafs emellertid med kläm, i öfrigt är det orättvist jemföra en orgel med ett litet positiv.
Drake - 1808 1833 1839 136 C. E. Löfgren - _ - _ _ 1815 1837 1840 68 Extra Ordinarie Kammarskrifvare: i Bokslutsoch dfräknings-Conloiret : L. G. Wiblingen 1786 1803 1819 136 N. Bergman 1781 1809 1837 113 16 —: P. y. Skrifvelse> N;0 168. nrj UtnämaInträde ning till Af Directionen Af Stats-CJtn v> i innehafuppeifne löneskottefs fören i tjenst. vande vilk or. slagen Pension. n syssla. Transport 11,258 45 4 10,011 i Cai saContoirel ■■ J. lö. Lundin (Arfvode 102. Gratifi cation 150.) 1787 1834 1834 252 i Caste/elte-Contoirel: A. Köhler 1793 1816 1826 68 C. M. Schön - * — 1815 1831 68 C. G. Behmer — 1819 1832 68 J. H.
Den har vidare efter en engelsk-fransk förebild anordnat en svensk-norsk-finsk kamratbrefväxling sålunda, att af en svensk eller svenska och en kamrat från något af broderländerna bildas ett par, som växlar bref på bestämda tider om hvad som ligger dem om hjärtat: i många fall blir måhända detta tankeutbyte tämligen värdej£ löst, i andra kan det helt visst knyta ej blott ett språkligt band mellan de skrifvande och därmed öka deras vetande, utan ock efter hand göra dem förtrogna med broderfolkets egendomliga åskådningssätt, seder och familjevanor, ja, knyta ett för båda länderna fruktbärande vänskapsband för lifvet. Och så har slutligen Kamraten förenat en stor del af sina läsare till ett Kamratförbund med ett förgylldt kamratmärke som igenkänningstecken samt följande korta, men innehållsrika program: » en brinnande fosterlandskärlek, en ärlig sträfvan att väl fylla hemmets och skolans plikter, en öppen håg för oskyldig glädje, bildande lek, härdande idrott, ett vänfast kamratsinne i alla lifvets skiften. » 1 juli i år sin_ första » kamratdag » på det vackra Kinnekulle. Öfver hundra glada ungdomar från olika bygder af Sverige samlades där, och en ännu större kamratskara hade skriftligen infunnit sig medels 60 bref och 30 telegram. Snart voro alla som gamla vänner, sjöngo, lekte, dansade, höllo tal, hurrade och hade » förtjusande roligt »: var jublet än ibland ' något stormande, så var det också » högt till taket », och ingen oordning, ingen misshällighet, ingen förlöpning störde ungdomsglädjen. Sådana stunder lämna ofta oförgätliga minnen i unga själar: frön kunna sås och band knytas af största betydelse för framtiden. En lifskraftig ungdom samlas ej för tidigt kring högstämda, enande framtidstankar. Vi lyckönska därför af hjärtat Kamraten till den goda början och till dess af sikt att ett kommande år » än vidare utveckla den vackra tanken att under härliga sommardagar på minnesrika eller eljes sevärda punkter i vårt fosterland samla dess ungdom till oskyldig glädje samt till en dådkraftig fosterlandskärleks och kamratkänslas inbördes be fästande. » Så långt » Årets Minnen »!
S i tar betaldt för ingenting! Det ar en stor synd! Man skulle ha trott att dessa qvinnors fr3ciiii1g vore livad soiii mest lag honom om hjcrtat, ty han nnvii~ide oiipptiijrligt saiiinia bevekelsegrund för att egga dem till arlwte. Och detta skal gjorde synbarligen intryck p i alla dessa pionlikn iiiifvuden. som rörde sig i solskenet. Arbeterskornas anleten La&lt;lritle i svett, deras hrotisfirgadtt, äiida till kniiiia bara ben rörde sig ifrigt 1) land köksviisieriia. och ogräset glesnade ögonskenligen p i grönsakssIiiigariie, under rlct dc11 bruna myllan triidde i dagen. Chwedora arbetade som de antlra, inera iiii de andra kanske, ty hon egdc incr an vanlig kraft och arbetstlit. T.ik \ - ii1 nfi~röt Iion flera gånger sitt arbete. Först tycktes henne det hvita huset nied clen skuggiga verandan, lysandc som ett si1fverp: ilnts i solstrilarne, vara ett under öfver alla under, soin hon ej kiinde neka sig nöjet att tid efter annan hanryckt betrakta. Kil timme fiiriit lindtt tre qvinnor koniinit till verandan och stadnat der. Man friindc icke urskilja deras drag pi det stora afstindet, ej hellcr se hvad de \ - oro syssel satta med; inen i denna ram af grönska, mot hvilkeii deras ljusa klädningar aftecknade sig, påininde de Chwedora om helgonabilder. En gång såg hon en af dem springa ned för de breda trappstegen på verandan för att plocka några af de lysande geranierna och de nyss utspruckna rosorna; hennes klädning tycktes bondqvinnan vara alldeles förgyld, och hennes ansigte och haiider lyste hvita som snö. Men ännu mer än denna tafla störde Thadeus Chwedoras arbete. Han hade redan iner än en gång brustit ut i grat och skrik.