Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boten heter: Reform af arbetssättet och I I I I ~ ~ Y - visningsrwtodm vid de gamla unfinn ' reten samt upprRlundc af eti fidktiindigr Inrfvudstadsunivnn ' ret h72 iayan mrd de ganla och rill kowekbi ?not dess (u föriIdradc organisation. Det senare ar en älsklingstanke hos förfin. Sin utveckling af densamma har han gifvit formen af en särskild, till svåra öfverliggare. bilagd skrift: still universitetsfragans belysnings. Afvcn här har skenbart slumpen vant framme för att gifva förf: ns arbete en särskild betydelse. Samtidigt med dess utgifvandc framlade nämligen en ansedd, midt i de öfverklagadc missforh~1landen; l lefvande och verkande universitetslärare. Pro. fessor Cleve, inför Upsala filosofiska fakultet ett forslag till reform, hvilket väsentligen öfverensstammer med det, soni åtföljer boken om .Vara öfverliggarea, och hvilket torde ligga till grund for doktor Wretlinds motion i ämnet vid innevarande riksdag. Författarens uttalanden i denna fråga synas oss sa vigtiga, att det måste förvåna, att de hittills endast i förbigaende u p p tagits till pröfning. Sjelfva kanna vi oss ej mäktiga af ett motiveradt omdöme i frågan och vaga deflor har endast uttala vår sympati för förfins uppfattning. Deremot skulle vi vara synnerligen tacksamma, om nagon sakkunnig person, med insigt om behofvet af en reform, ville lemna Dagny ett kort uttalande i det for hcmmet och ungdomen s8 val som för staten och folket i dess helhet sa vigtiga ämnet: 8 r Q Den. andra reform, hvarmed vår förf. vill råda bot p i det onda han skildrat i wVåra öfverliggare., ar en reform af ungdomens lefnads och arbetssätt. Sina åsisigter härom uppstaller han i en serie aLrfnadsreglor och &amp; ringar, icke nyn, men iirtdti tjenlzga, den studerande ungdornen tiIlrpdca.
Den ljöd nemligen så: "Tag hit stången, 'mäster' handskmakare. Der uppe sitter en glugg, och om der inom finnas lefvande varelser, så ska' de väl nu svara på tecknet." Nu kunde ej Arnold hålla sig längre, ty han hade igenkänt en bekant röst. "Gerhard", yttrade hän derför så högt som försigtigheten det medgaf. "Är det du, Gerhard Holtz?" "Hvem ropar mig?" stammade rösten i båten. "Store Gud, det är ju Arnold. Jag känner igen hans röst!" Och innan männen i farkosten hunno hemta sig från den förvåning, som naturligtvis skulle fatta dem vid denna oväntade upptäckt, hade Arnold, vig som han var, fattat ett kraftigt tag i båtrelingen och stod inom några ögonblick framför den af bestörtning stirrande Gerhard. "Du tror väl, att jag är ett spöke, som kommer direkt från hafvet eller underjorden", sade ändteligen Arnold, "men se der den öppning från hvilken jag kommit. En lycklig tillfällighet har gjort att vi fått samma fängelserum som munken Arcimbaldus, om hvilken du vet att det berättas, att han brutit sig ut genom muren. Vi ha träffat på denna utgång, visserligen igenmurad, men dock snart upptagen. Den andra lyckliga tillfälligheten var, att du kom att stanna just utanför denna öppning. Innanför befinna sig min far och Franz Schwanenfelz, och " "Det är då verkligen du, Arnold", afbröt Gerhard, som nu först hann fatta sig. "Gud vare lofvad, som ledde oss denna väg. Säg fort till de gamle, att de skynda sig. De kejserlige ha redan börjat röra på sig, och för att komma i säkerhet, måste vi passera förbi deras poster på väg norrut." Det dröjde icke länge förrän de båda mästerskräddarne också sutto i båten, der de hjertligt helsades af sina vänner, såsom återkomne till lifvet. Med friska och kraftiga årtag drefs den lätta farkosten mot norr, och det såg ut som om den obehindradt skulle få passera, då den vid en smal utskjutande udde plötsligen hejdades af anropet: "Wer da?"
Men den värde talaren har förgätit att bevisa, det de ifågavar:de medlen verkligen''äro statsmedel och af bevillms natur. Just derutaf, ali Hr Gr. o. Landtm, tillåtit ett sådant förfaringssätt, samt att Ståndets pluralitet följt detsamma, slutar jag icke, att Landtm, och Ståndet haft orätt, utan att Landtm, och' ståndet ansett medlen vara icke statsmedel och således af en ani an natur än bevillnrsmedel. Att så verkligen var förhållandet, lf er ej kunna bestridas, och hvar och en, som öfvervar diskussioner i denna fråga, erinrar sig utan tvifvel, att här verkligen ifrågasat es, huruvida Serskildta Utsk. hade rättighet att föreslå medbns anväidande. Således innehåller Hr von Harlmansdorffs anförande inga unda ett bevis deruppå, Den 28 Oktober f. m. 61 alt Landtm, oell Ståndet vid frågans behandling orätt förfarit, utan detta förfaringssätt är tvertom ett bevis deruppå, att medlen icke ansetts vara af beviilms natur, utan af kommunal natur. Återstår då att tillse, huruvida R. St., gemensamt med Konungen, hafva rättighet att besluta ang:de komtnunal-afgifter, och att R. St. hafva denna rättighet, lärer svårligen kunna nekas, likasom R. St. äfven tillförene derom lagstiftat, till bevis hvarpå jag ber att få anföra, att R. St. beslutat, alt en viss kapitations-afgift skulle utgå lill fattigvården. I detta afseende har man ansett, att R. St. kunna, genom 3 Stånds sammanstämmande mening, fatta beslut, hvilket underställes K. M:s pröfning, och att dessa frågor således subsumeras under den allmänna bestämmelsen i 75:te §:n Riksd.Ordn., enär de icke äro frågor, som afse beviilmsoch statsmedel samt äro underkastade en serskild behandling.
Skulle ater werkeligt wald incräffl, och remonstralioner deremot underlatas eller det kraftiga motstånd bewiöligen cj göras, som blifwit förcstrhwit, kunde enhanda påföljder och answar, utom hwad häcktet angar, anses lämpeligt, men underlåtandet af de förestrifnc anmälanden hos Stander ^ancellker såsom endast hörande till bewlöningens fullständighet, blott i det fall be aggas med answar enligt z K. alt »timligen tid och omständigheter medgifioic möjeiighetcn deraf. I öfrigt torde den 8 §. förekomma twetydig; der staogas, bland annat, art more» ingar böra ske öppet — Att den som ej nlcrar sig först» t, stall an» ses bifalla beslutet — Att da Propositioner ira>' Konungen eller Regeringen befwaraö, bör den elier deras yttrande, som kunnat »vara af olika tankar, åtfölja Betänkandet, dock ej sädant deri införas, som bör hallas hemligt, och att, vin något afsteg ster frän drtza jörestrister, stall den i z §. stadgade answarigheten af Suspen, sion pa längre eller kortare tid äga rum. Men häraf kan med fullkomlig säkerhet cj inhämtas: om alla Le damöterna, som i ösiverläggningen deltagit, eller blott ven, svin ej woterar öppet, elier är af ststjakug me, ning och ej later sitt worum medfölja, och om det medföljer, ej uttsiukar del som hemligt hällas bör, ä, ro till answar skyldige. I förra händelsen, derest påföljden stall träffa alla, torde det komma i öfwerwägandc, att Banquen pä en gang kunde komma akt Mista hela sin Styrelse. Dst torde alitsa wara an. gelager, arr »agor närmare utstaka om samcclige Fust. mäacige eller block diSsenlienleö, hofwa den stadga, he pqsöljden sig adragic. Detta allt underställes dock Haglöfs. Ridderskapets och Zivelys widare pröfning. Grefwe Os la (kardis.
För att rätt kunna uppskatta fältingeniör-väsendets värde, är nödigt påminna sig det öfvervägande inflytande, som i de nyare krigen utöfvas af båda faktorerne, tiden och terminen Den fältherre, som förstår uppskatta och eger medel i sin hand att rätt begagna dessa båda, har redan derigenom vunnit en half seger. Men ett sådant medel erbjuder honom i betydlig mån fältingeniörerne och de, dem tillhörande, ingeniör-trupperne. Dessa truppers åligganden skulle i korthet kunna uttryckas sålunda: de skola undanrödja befintliga hinder för egna truppers rörelser och bereda sådana för fienden. Deras bestämmelse i fältkriget är sålunda en tjenande, men ej derföre mindre vigtig, fastän den af de oerfarne sällan rätt uppskattas förrän deras tjenst påfordras. Vid de vanliga fältmanövrerna är detta sällan fallet. Man föredrager der, att vika undan för hinder, som i krig måste undanrödjas eller öfvervinnas, och man besparar sig helst den tid och den kostnad, som nya hinders beredande vanligen erfordrar. Följden är, att äfven bland militärer endast de, som sett ett fälttåg eller närmare studerat krigshistorien, veta huru ofta ett företags framgång eller en corps räddning berott på dess ingeniör-truppers duglighet. Vill man höra ett rättvist omdöme om in geniörvapnets behöflighet, så må man derföre vända sig till de stater, hvilkas krigshärar gjort de flesta fälttåg under nyare tider. Man skall då t. ex. i Frankrike få höra militärer af alla vapen nämna arméens ingeniör-trupper såsom dess eliter och de som svårast skulle kunna undvaras, och i England liar till och med de frivillige skarpskyttarne an sett sig böra ega serskilda ingeniör-kompanier. En hastig blick på de olika åligganden, som tillkomma dessa trupper under ett fälttåg, torde vara nog för att visa deras användbarhet och nödvändighet i fält. Under sjelfva krigsrustningarne tillhör det ingeniör-trupperne, utom den fältmässiga utredningen af krigsbrvggesamt den öfriga ingeniör-trainen med dess anspann och tross, att utföra en mängd arbeten å de fästningar, som kunna blifva föremål för anfall.
Då förglömmes den förslagsrättigbet och med detsamma den skyldighet, att rätt upprätta Förslag, som för de inför Konungen ansvarige Chefer för Embetsverk m. ni. mäste bibehållas, om de skola kunna gagna Konungen och landet. jag läser 33 §. Den lyder: (Se RegeringsFormen), , läser jag nu endast till och med or - 44 Den 5 Maji e, rn. den yttra jig, skulle denna §. blott bjuda: (Se nämnde §) och då förglömdes en af folkets billigaste fordringar; den nemligen, att i Statens Embetsman se personer kände för skicklighet och förtjenst. * Jag läser 37 §■ Den lyder; (Se Reger. Form ) om man nu 6å hastade vid Grundlagens läsning, att man stadnade vid ordet: män; kunde det ju i framtiden inträffa, att man, då kanske mera än nu invand, att kallt tolka ef-’ ter döda ord en hos Folket lefvande Grundlag, ansåg att meningen endast vore, att vid Adelskaps utdelande det var förbjudit, att dertill upphöja Qvinnor} ock att dessa stora egenskaper, som förr prydt Sveriges Adel icke skulle behöfva uppmuntras eller belönas. Jag läser 64 §. Den lyder: (Se Reger. Form) flyttar jag här punkten till ordet difpofition; och glömmer bort Ständers pröfning och den upprättade Staten-, då först fattar jag möjligheten, att ämnen för StatsUtskottets handläggning, enligt 30 §. Riksdagsordningen, behöfva öfverflyttas till ConstitutionsUtskottets behandling, enligt 29 §. samma lag. Jag läser 75 §• Den lyder: (Se Reger. Form) slutar jag här vid ordet Deputerade} låter den olagligheten tänka sig, att dessa Depu terade icke skulle vara genom val uttagne af de verkliga RiksStändtn, utan godtyckligt kallades, af t. ex. Landähöfdingar, Consistorier och Borgmästare, till cn del bland löatagande Em - Ben 5 Maji e, m. betsmän; hvilket kunde blifva ett ingrepp i Svenska Folkets urgamla rätt, att sig beskatta, sorn 57 §. RegeringsFormen bevarar. Genom samma läsninggsätt, finner man att om sista momentet af 43 §.
Vid g 6, som börjar sålunda i »Vederbörande mantalsoch skattskrifningsförrättare åligge alt med ledning af de, likmätigt gällande Bevillningsstadga, utaf Presterskapet uppgjorda förteckningar» o. s. v., är inom Borgare-Ståndet, jemte det g i öfrigt blifvit godkänd, fattadt det beslut, att ordet »Bevillnmgs-stadga» hör utbytas emot »författningar». Men då föreskriften om de ifrågavarande förteckningarne, som det åligger Presterskapet att till mantalsoch skattskrifningsförrättarne aflemna, icke förekommer eller, med afseende å ändamålet, lämpligen kan förekom ma i andra eller liera författningar, än Bevillnings-stadgan, och bär icke är fråga om andra slags förteckningar; hemställer Utskottet, att den åt ifrågavarande g, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits förslag, gifna lydelse, hvilken af Bidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit gillad, måtte af Borgareoch Bonde-Stånden oförändrad antagas. Uti g 7 mom. 3, som föreskrifva , huruledes Kongl. Majits Befallningshafvande skall låta upprätta, bland annat, »förslag öfver det inom länet befintliga, till arméens eller flottans beväringsområden hörande manskap», har Borgare-Ståndet ansett order): 4 Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. tirsi - o. Ekon-Utskottets Utlåtande N:o 21. »till arméens eller flottans beväringsområden hörande» böra utgå.
Att Kongl. Bibliotheket icke i sina till Kongl. Kammar-rätten inlemnade räkenskaper upptagit mer än anslags-summan för bokinköp, har sin grund deruti, att för det under namn af arfvode åt extra-ordinarie tjenstemän och vaktbetjening utgående årliga ersättnings-beloppet af 100 R:dr särskild redogörelse afgifves till Kongl. Ecklesiastik-departementet, hvarifrån till Kongl. Kammar-rätten redovisning aflemnas så väl för denna summa, som för likartade ersättningar till andra under Kongl. Ecklesiastik-departementet lydande embets-verk; hvaremot det å Kongl. Bibliothekets stat uppförda löne-belopp blir af Kongl. Stats-kontoret redovisadt. Då emellertid Rikets Ständers Revisorer ansett lämpligt, att en antydan om orsaken till saknad redogörelse för vissa delar af Kongl. Bibliothekets stats-anslag må framdeles inflyta i dess räkenskaper, finnes för Kongl. Bibliotheket intet hinder att ställa sig en sådan föreskrift till efterrättelse. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, JOHAN ER. RYDQVIST. Stockholm den 20 November 1857. 38 — 298 — Kongl. Seraliiner-ordciisgillets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid allmänna Hospitalsoch Barnhusfondens räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Aller nådigs te Konung!
GUSTAV VASA KUNGEN. Stannen där! Paus. Anders Persson och Måns Nilsson; det var en gång jag kallade Er vänner; I veten väl hvarföre; detta är mycket längesen. Den skuld af tacksamhet jag iråkat till Eder var Försynen nog nådig låta mig få betala, då jag benådade Er till lif och gods, fastän I förvärkat båda. Det är två år sedan I undsaden mig och öppnaden krig mot mig för den där klock-sakens skull. Som segrare hade jag rätt öfver era halsar, men jag lät Er löpa, och därmed var min gäld till er betalad: er otacksamhet kvittade min tacksamhet, och därmed var den räkningen uppgjord! Nu kommer en ny uppgörelse, där I stån på restlängden. För att utröna arten af era tänkesätt inbjöd jag er till min hufvudstad, och att jag har haft ögonen på er borden I hafva gissat; men jag har äfven haft öronen öppna, och så förnam jag att I inläten er i nya stämplingar. Känner I Jon Andersson? ANDERS P. OCH MÅNS N. Nej! KUNGEN reser sig och går emot dem vred. Känner I Dacke? ANDERS P. OCH MÅNS N. falla på knä. Nåd! TREDJE AKTEN KUNGEN. Nåd! Ingen nåd mera! En gång han I fått, men två fån I ej! ANDERS P. OCH MÅNS N. ämna tala. KUNGEN. Tyst! Det är jag som talar. I ärnen orda om vänskap. Jag är icke vän med mina fiender och jag känner er icke ens, då jag uppsagt bekantskapen. Skulle jag låta gammal tillgifvenhet inverka på mitt beslut vore jag icke oväldig domare, och den som åsamkat sig lagens onåd är icke hulpen med min nåd! Nu är nog taladt! I dörren till höger. Vakt, för bort delikventerna! ANDERS P. Och domen? KUNGEN. Lif, ära och gods! MÅNS N. gör en gest som om han ville räcka konungen handen. KUNGEN. Min hand? Nej! Med bödeln kan Du skaka hand, och stupstocken må Du kyssa! GUSTAV VASA ANDERS P. Ett ord! KUNGEN. Nej, icke ett enda!
Liljencrantz föreslagit; men förhållandet är, att äfven en annan punkt än 9:de, nemi. den 8:de, handlar om bevillning för ifrågavande personer, och således synes punkten böra vinna den mera omfattande form, Gr. Liljencrantz velat deråt gifva, så vida man icke skulle föredraga att upräkna §§, hvilket dock torde vara öfverflödigt eller alltför vidlyftigt. Jag förenar mig alltså med Gr. Liljencrantz. Gr. af Ugglas: Det kan visserligen, såsom Gr. Liljencrantz anmärkt, vara en skillnad, men endast för dem, som icke bry sig om att granska författn:n. Jag vet äfven att ifrågavande förhållande föranledt anmärkning i KammarlLn. § 10 uti 1855 års BevillmsStadga säger, att för dessa personer »skall afgiften, så vida »den icke, beräknad till proc. af inkomsten, upgår till högre »belopp, än de uti BevillmsFörordningen utsatta högsta klass-afgif»ter, i hvilket fall nämnde proc.-beräkning iakttages,» bestämmas efter minimi-tariffen. Mig synes detta stadgande vara tillräckligt tydligt; och då det dessutom finnes flera §§, som röra städerna, så blir författmns anda och mening ganska klar, då man är hemma i densamma. Jag anser visserligen likgiltigt om denna citation går ut eller ej, men jag tror icke det är behöfligt för den, som vill granska förordmn och följa dess tydliga föreskrift. Gr. Liljencrantz: Den förändring jag föreslog synes mig vara af den enkla beskaffenhet, att det knappt lönar mödan att derom Den 28 Mars e. tö. 513 derom orda. Men, såsom Ordf:n i BevillmsUtsk, äfven medgifvit, liar KammarRm tolkat den föreskrift, som är i fråga att fullständigas, på ett sätt, som tydligen utvisade att nämde öfverdomstol icke ansåg 8 och 9 §§:ne stå i oeftergiflig! sammanhang med hvarandra.
Örn äfven, emot all förmodan, någon enda skulle drifva specuiations-andan så långt, att han ville grafverå sin egendom, utan behof af lån, för att sedan låna ut de erhållna penningarne åt andra, emot en högre ränta, så skulle ej eller derigenom något särdeles ondt åstadkommas, utan blott en ökad låntillgång beredas för den skuldsatte jordbrukaren. Den vinst speculanfen kunde göra, må man ej missunna honom, då den åtföljes af mångå omgångar och mycken våda, hvilka säkerligen, under vack* lande enskild credit, afskräcka hvarje^klok man från en slik operation. Herr Gripenstedt, Jacob, förenade sig med Herr von Becker, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa de, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch BancoUtskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkningar , tili Utskotten återförvisas, samt om icke i sådant fall Grefve §pens’s, Garl Gustaf , den % 8 Junii eftermiddagen uti samma ämne afgifne yttrande finge återremissen åtfölja, Ropades Ja, Den 19 Julii e. m. 'i 03 5 Öppnades Herrar Bänkmäns Lista till Val af Sex Electorer, efter N:o 51. Grefve Posse, Carl Hindric. Friherre von Otter, Casten Fre dric. N:o 1889- Å. Herr Vult von - Steyern, S3 Henric, N:o 1149. Herr Hjerne, Carl Jacob. N:o 1662. Herr| Nordenfeldt, Olof, och N:o 2276. Herr Berzelius, Jacob. Och befunnos dertill hafva blifvit utsedde; Nto 69* Grefve Cronhjelm till Hokun ge, Polycarpus. Herr Berghman, Ambrosius Magnus. Herr Hjort af.Ornäs; Fullmägtig Herr Stael von Holstein, Mathias Gustaf. N:o 2H 8. BHerr Lagerheim, Lars Magnus. Nto 3160 Herr Munck af Bosensckjold, Eberhard; och Nto 2287.
Jo — att hela Fonden kunde förstöras och denna Inrättning, so"m man anser så högst nödig för Landet, derigenom alldeles skulle upphöra , så framt man ej kan taga för afgjordt, att Ständerne vide och Banken kunde gifva en ny Fond — jag kan för min del icke se denna vilja och förmåga i en framtid så tydelig, utan tviflar derpå lika mycket sorn på möjligheten af öfverträdelse och lerrtnar en livar att domina om då icke vid den händelse, jag nu för ett ögonblick måst antaga möjelig, ilen att Fonden genom öfverträdelser befunnes minskad, det vore en välgerning för de hjelpbehöfvande att halfva Fonden indroges och kunde vara i behåll, att en gång åter användas för sitt rätta ändamål sedan Ständerne på nytt fått derom besluta 5 jag är åtminstone icka i stånd att se saken annorlunda, utan tror för - 1916 Stats-Utskottets Beta nk and en. deln af Indragningen vid en sådan högst oförmodad händelse alltför påtagelig — vådan deremot föga märkbar genom de modificationer, förra Betänkandet innehåller, att nemi. af Revisoferne skola finna skäl till indragningen och derjemte bestämma en sådan tid för verkställigheten deraf, som de anse den kunna ske utan våda för Landet.”
a t t verka for a t t iippI~.sta or * h s: ilrkiiiiiiigi-~ lxitinor iiifi iitses a t t taga del i koiiiit6arl) eteii fijr iitredmde; if sitlaii: ~ offentliga fi&amp;goi-, Iivilla i l a r n l t ~ ~ 1) ei~iirn t l) ailii o (* li liviiiii6r, i iltt iiieclvedia till iitreclii iiig i fi4g; i ii on1 iiijdi~n skol i ~ f) imnier och försöks aiistallande iiiecl sBtlana. frainja. ) öcker a saiiit verka fiiien forl) iitti.t-td stiilliiiiig fiiil cleiz högre fliclwliolan och heiiiies Ilii riire1; Ar. a t t verka f6r a t t e r f a n a k ~ i a i i o r mA deltaga i stjrelseii för skolor och alla anstalter, dar 1) itrii ovh kriiinor i större .iil&amp;ngrl ristas, adxta. eller iitld (la? ; fiir hlifva~ide wrksiiiiili~t. samt för at.t biltlade Iwiil~ior iii5 itiitiigii~ till tiir6st; jiitl; ii~iiiiior vid sj ulcl~iis af olika slag raiii t r i d pigiieiidr kiirsc~r fiir kriiiliga elever, a t t s01s~ blaiid olika klasser spriila liiiii~ieiloiii oiii griiiideriia för eii siind ctkoi-iomi, vadia Iihg ftir t~iili1ai.c~ lt~tiiadssiitt samt ett kraftigare cleltagaiicle i sparliassor, f (jrsalii.iiigsaiisttiltei.
Vid de platser, der salterier och trankokerier funnos, användes en mängd qvinnor af alla åldrar, kommande från vida verlden. Här var ej fråga om prestbetyg och fräjd, utan om dugliga händer, ju flera, desto bättre. Emellertid voro dessa till fiskerierna hörande damer af stor olikhet. De unga, vackra och någon gång äfven sedliga voro naturligtvis mest fjäsade: de voro solarne, för hvilkas skull rivalskap uppkom; och om duellerna icke utfördes på värja eller pistol, så utfördes de bröst mot bröst och knä mot knä med naturmenniskans hela vildhet och i öfvertygelse att den vinnande alltid måste blifva något för den eftersträfvade. Blef nu förhållandet sådant och eröfringen en gång var gjord, så upphörde likväl icke derföre fejderna, ty dessa vilda sällar, herrar vad-delegare, ville ha kommunism i allt. Dessutom älskade särskilt deras majestäter att lefva som österländska sultaner hvar och en med egen seralj. På Blåbärsholmen, der ”patron Smith” hade sina verk, rådde emellertid en ordning, som jemförelsevis var lugn i förhållande till hvad som passerade hos andra patroner, och det var ej heller utan att den väckte deras afund. Men herrar Diedrichsen och Dittmer voro män, som fullkomligt kunde hålla tyglarne i husbondens frånvaro; och då han sjelf var närvarande, hade vida mindre hans liberalitet, ehuru alltid erkänd, något välde öfver folket, än det rykte, hvilket föregått honom, att vara den häftigaste och djerfvaste vikbo, som ännu fanns att räkna bland gamla stammen. Hans gnistrande ögon, då vrede väcktes genom svek eller snikenhet, hans rynkade ögonbryn, hans djupa stämma, allt lät dem känna att deras makt icke utöfvade någon makt på honom; och det var liksom ett hedersbevis, då karlarne sins emellan sade: ”Det är en karl att räkna – han är inte rädd han!” En af de vadkungar, med hvilken många affärer gjordes, var den notable och fruktade Jörgen Kox, en betydande halfherre, som på utseendets vägnar kunde ha varit en hel herre, och af god race ändå. Att säga till hvilket land han hörde var omöjligt.