Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bys rätt till skifte i skog och mark. 62 Den 5 Arpil f m. N:o 6, angående den föreslagna ändring i 25 Cap. 5 §. RättegångsBalkep, att UnderDomstolars utslag i mål, rörande fångspillning och hustjufnad, icke böra OfverDomarens pröfning underställas. N:o 7, rörande väckt fråga om befrielse för Rådmän och Kemnårer från deltagande uti ansvaret för försummelse att till ÖfverDomaren insända Rådstugu-och KeinnårsRåtternes Domböcker och Protocoll. N:o 8, i anledning af gjord motion, om upphäfvande af Öfre och Nedre BorgRätterne, samt upphörande af RiksmarskalksEmbetets befattning med skuldfordringsmåi. N:o g, rörande väckt fråga om återupplifvande af den i 16 Cap. 6 KyrkoLagen befintliga föreskrift, att äkta makar, som skola skiljas, böra personligen inställa sig i DomCapitlet. Af den 7 siftledne Martti: N:o to, angående gjord hemställan om upphåfvande af de uti Kongl. Förordningen den 4 Maj 1778 stadgade böter för Rusthåilares försummelse, att inom trenne månader från tillträdet af en RusthåHsdel, erlägga den fastställda afgiften till' Wadstena KrigsmanshusCassa. N:o ii, angående upphäfvande af förbudet Deri 5 April, 63 Hti 1.3 Cap. 2 §. KyrkoLagen, emot Kyrkomusiks begagnande under Fastelagstiden. Af den xo siflledne Mart ii: N:o 12, om upphäfvande af stadgandet uti 4 Cap. 2 §. JordaBalken rörande handstråckning vid fastighetsköp i staden. N:o i3, rörande väckt fråga om förändring af tiden för Sommar-Tingens förrättande. Fran Allmänna Besvärsoch Oeconornie-] Utskottet: Af den 18 sistlidne Februarii:
Skatl-skrifvarens skyldighet att debitera jemväl den så kallade extra uppbörden, eller sådane ett hemman vidlådande utgifter, som utgå till ett för den Communen, derinom jorden är belägen, gemensamt ändamål, såsom Tingsoch Fånghus-byggnader eller hyresmedel, Fångvaktares aflöning, Snöplogs-penningar m. fl. dylika, hvilket åliggande, enligt motionärens förmenande, väl vore föreskri!vet uti Bevillnings-Förordningens 108 §; men vid uppslående tvister hade olika meningar om Skattskrifvarens skyldighet härutinnan gjort sig gällande; och har motionären till stöd för sitt senaste förslag anfört: att en debitering af de Communala utskyhlerne, hvilka ålåge jorden, icke kunde verkställas efter annat än jordeböcker och mantalslängder, deruti hemmanens olika natur och serskilda egare vore upptagne, samt att desse handlingar befunnes i Skatt-skrifvarens vård, och svårligen af honom kunde utlemnas; att ifrågavarande debiteringar af ålder utaf Häradsskrifvaren verkställts, intilldess allmänheten icke nöjt sig med en del desse tjenstemäns tillgörande alt häröfver utfärda serskilda Debet-sedlar, hvarför lösen jemväl fordrats. Uti hvad sålunda blifvit anfördt hade förenat sig flera Ledamöter; hvaremot Fredrik von Zweigbergk från Skaraborgs Län andragit, att orsaken, hvarföie lösen för Debet-sedlar egde rum, varit den alt, före 1808, de skattskyldiga först vid Uppbördsslämmorne finge veta skattebeloppen, men, då sådant öfverklagades, blef i stöllet förordnadt, det Debet-sedlar skulle före stämmorna utfärdas, och att, då delta medförde tillökning i Häradsski ifvarnes göromål och jemväl förorsakade dem kostnad, hade de blifvit berättigade att för Debet-sedlarne undfå lösen, hvilken sålunda ej kunde Häradsskrifvarne fråntagas, så länge
Afd. 5, 6. 34 Den 17 Martti, f. ml skilta och Allmänna, utan äfven att den Inrikes Gälden dermed kan betalas , och att således , sedan vår Allernådigsfe Konung behagat liqvidera Rikets utländska Skuld, Kronan kan blifva alldeles skuldfri ; och torde ännu ett betydligt öfverskott af FörsäljningsMedel uppkomma, som fordrade Banquens Ökade utlåningar för att hålla RörelseCapitalet i jemnvigt. Igenom den föreslagna SkatteRäntan , ehu. fu billig, skulle Kronans Intrader så betydligen ökas, att hela Bevillningen kunde försvinna. Hvar och en finnér fördelarne af jordens bruk under fullkomlig Äganderätt, och huru Rikets tillväxt i Production och Folknummer tinder tiden kan beredas. 1 sammanhang härmed bör: 4:0 All Näringsfrihet utvidgas, Umgälderne å våra EXportArticlar i det möjligaste minskas och af Utlänningen hädanefter köpta, bär byggda Skepp, njuta i våra Hamnar lika rättigheter, som Svenska; hvarigenom ProduCtionen , Exporthandeln och Skeppsbyggerier-i ne snart skulle utsträckas. Tullen för Exporten bör blifva blotta ReCögnition och Kongl. Majrt bestämma Myntsorten och afgifterne på Importen, till fyllnad i Statsanslaget för Tullen, samt taga Militaira Författningar mot Lureadrägeriet. Men igenom Rikets tilltagande styrka kan äfven Tullen för» Den 17 Martn, /. m. 35 minskas och alla Författningar mot Luxe och Lurendrägeri blifva mindre nödvändiga. 5-‘o Kongl. Maj:t bor äfven, efter behag, till kustförsvaret Och Riksgagneliga företag fj använda öfVerskottsmedlen af Kiönans ganska betydliga Intrader, hvilka endast genom ett bibehållit Rörelse-Capital kunna oafkortade ingå och gifva vår Allernådigste Konung råd att fortsätta ali sin välgörenhet för ett Rike , hvars vidsträckta Odlingsfält och Natur.1 förmåner begagnade, återgifva beständigt Ökade medel till Folkets sjelfbestånd, välmåga och sällhet.
Hr Rlinger gaf en liten nätt och lätt prins Nankipu, kanske till och med alltför nätt och lätt, låt vara att han är japa-nes. Utseendet och figuren påminde i åtskilligt om Robert Sjöblom, hvilket var olyckligt vid sidan af en så pass robust älskarinna som fröken Yum Yum Ekström. Emellertid såg K. bra ut,så snart det elektriska ljuset ej besken honom, spelade och sjöng med aktningsvärd ifver, eharu partiet olyckligtvis kräfvcr deciderad tenorröst, hvadan hr K: s ganska fördelaktiga b ari ten or här måste strejka i vissa lägen och gifva åt vissa monument en mer heroisk än erotisk nyans, hvilket sistnämnda naturligtvis här mest behöfts. Stockholmstidningen Figaro har med skäl påpekat, att älskarinnepartiet i denna operett bort utföras af en Olefine Moe (i dennas yngre period). Finhet, skärhet och barnsligt täckt behag äro utmärkande för de unga japanesiskorna. Frk. Ekström med sina Petterssons-tag gaf partiet en däremot svarande bastant prägel och förverkligade för ingen del idealet af en Yum-Yum, som helst borde framställas af en mycket ung, fin och graciös tärna. Frk. Ekströms vackra, ehuru väl mogna apparition hennes bepröfvade rutia samt komiska förmåga har dock tillvunnit henne mycket bifall, hvilket väl knappast kunnat egnas hennes sång, som i och för sig ioke var tillfredsställande, allra-minst efter 50 representationer en snitt. Sak samma gäller prinsen. Fru Klinger har ett behagligt utseende och ett vinnande småleende, men också hon var ej tillräckligt ung iör sitt parti. Frk. Johnssons figur var väl något bättre, men ej utseendet. I cn dekorationsoperett som denna, får man lof att vårda ytan. Flere af de unga japanesiskorna gingo väl an vid gas, men då det elaka elektriska ljusets floder strömmade fram öfver salongen mot scenen, fingo väl kläder och dekorationer en högre glans, men den lefvande skönheten decimerades fruktansvärdt, ej minst därför att man nu kom till punkt och pricka (och prickar! ) underfund med 8minkning och grimering och alla deras svarta genistreck.
Men hon mindes så grant, hur alt hade varit den dagen. Bredvid där hon låg, var en flat sten med röda ränder i. Hon kunde se den för sig, när hon ville, bara hon slöt ögonen. Och hon tänkte på, att det gått nära tjugu år sedan dess, och att hon nu var gammal, och hon kunde ej skilja i tankarna det ena året från det andra. Hon kom bara ihåg den dagen, när modern föll ned och bröt sig förderfvad i ryggen, och så när systern och den yngste brodern togo tjänst, och den älste gifte sig. Hon satt med knäppta händer och såg på moderns kropp, som låg stel och orörlig framför henne, och hon kom att tänka på, att hon ej hade något i huset, och att hon inte en gång visste, hvad hon skulle svepa modern i. Hon gick hela den följande morgonen och tänkte på detta, till dess att hon fram på förmiddagen beslöt sig för att gå upp till herrgården och fråga frun, om hon ej hade något, som hon kunde gifva henne. Karin klädde sig snygg och begaf sig på väg i den svarta söndagsklädningen och sidensjaletten samt med en grå ullsjal på armen. Frun kom själf ut i köket för att tala vid henne. Frun var ung och glad, vacker som en dag och hade ej tänkt mycket på andra människor, hvarken fattiga eller andra. – Jaså, är Karins mor död nu? sade hon. Stackars gumma, det var alt väl, hon fick sluta. Hon har ju varit sjuk så länge. Och den vackra fruns ögon glänste af tårar. – Ja, det var nog väl, att Gud hade tagit henne till sig, sade Karin. Och så kom hon fram med sin begäran om svepningen. Den unga frun funderade litet och gick upp till sig en stund och sökte i sina gömmor. Hon kunde ej få tag i något annat än en gammal hvit tarlatansklädning. Och den tog hon med sig och gaf den åt Karin. Hon menade ingenting ondt därmed, men hon kunde ej undertrycka ett litet leende, när hon kom med den. Hon tyckte att det var en så kostlig idé, att Karin skulle svepa gumman i tarlatansklädningen. Karin kunde inte glömma det där leendet.
Med Herr Lagerhjelm är jag ense derom, att dispositio - Den 3o April f. m. 39 nen af de så kallade Danska Fyringsmedlen nu icke är föremål för öfverläggningen härstädes; men jag kan icke förena mig med Grefve Horn i den mening, att den ifrågavarande delen af Utskottets Betänkande hör förkastas, på den grund Grefven uppgifvit. Betänkandet upptager nemligen under Titeln: Er sättningar 25,000 R:dr, och således äfven andre inkomster, än blott Danska Fyringsmedel, hvilka utgöra endast 9333\ R:dr. Jag skulle derföre vilja föreslå bifall till Utskottets Förslag, sålunda, alt de under Rubriken Ersättningar nu upptagne medel benämnas: Danska Fyringsmedel och Ersättningar. Grefve Cronstedt: Jag erkänner, lika med Herr Lagerhjelm, att discussionen om ifrågavarande Danska Fyringsmedels användande tillhör UtgiftsBetänkandet; men min gjorde anmärkning påkallades deraf, att Utskottet i förevarande Betänkande yttrat, alt anslaget af Båkoch Lots-medlen är för Lotsverkets behof tillräckligt. När UtgiftsBetänkandet förekommer, skall jag ej försumma, att återbringa detta ämne å bane, och visa anslagets otillräcklighet. Herr Thamj TVolrath: Såsom tillägg till hvad Grefve Posse nyss yttrat, ber jag alt få uppläsa 3o Punkten i StatsUtskottets förra InkomstBetänkande. Der står: "Ersättningar påräknas till ett belopp af i5,6‘C6: go D e n 3o, A p r i 1 f. m. ”32; hvartill hommer de förut under serskild InkomstTitel uppförde Danska Fy” ringsmedel * 3,5oo R:dr Hamb. Brco, å 128 ”sk. cours, 9,333 R:dr 16 sk. — Summa ”25,000.” I denna punkt står således de Danska Fyringsmedlen under deras serskilda benämning införde, och de lära följakleligen icke kunna framdeles förglömmas. Herr Lefren:
Att ifrån och ined ar 1816 hvarje Hemmans ägare eller innehafvare ovilkorligen skall vara förbunden att in natura leverera Saltpetter för dess innehafvande Hemmantal, beräknade ef-' ter ett halft Lispund pil hvarje helt Mantal, och i proportion for större och mindre; men till 1815 åit slut må Saltpetterskatten utgöra?., på sätt Kongl. Brefvet den 3 December 1811 innehåller. 2:0 Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall åligga, att inom 3 Månader efter erhållen del af detta Kongl. Majus Beslut, på sätt de för hvarje Län finnas lämpligast, bereda öfverenskommelser SockneHäradseiler Länvis, om Saltpetter-t, illverkrurigen i de orter, der denna Vara förut ej blifvit tillverkad, på det anstalter genast och sist inom 3 månader från härom af Landshöfdingen utfärdad kungörelse, matte i alla Rikets Provinser till Salep etter-tillverkningens befordrande blifva vidtarne. Som det både för det allmänna och de Skattskyldiga sjelfva vore förmånligast, att tillverkningen skedde i stort och med biträde af ordentligen anlagde och vårdade Plant-lador, &å linge på öfverenskommelse Jordägarne emellan ankomma, att på sätt tjc-nligast befinnes, besörja om tillverkningen för hela Trakter, arttingen genom entreprenade af enskildt» eller genom Bolag. 4:0 Den 8 Marsi 4:0 Dä okunnighet om denna Handtering och brist pä Saltpetter-Sjudare flerestädes kunde hindra denna tillverknings uppbringande, så har Kongl. Maj.-t icke allenast dragit försorg derom, att en ytterligare underrättelse om nödiga förberedelser till erhållande af Saltpetter blifvit genom Saltpetter-Sjudeii-Styresmannen Capitaine Edman från. trycket utgif ven, utan vill derjemte i de Eän, helst vid den stad der Län-styrelsen residerar, der ledig
Hr Lefre n , Joli. Pehr: Det är verkligen icke behagligt att förlänga discussioiien rör:de denna 1 § eller rättare 'sagdt momeiH af 1 §:n och jag gör mig derföre samvete utaf alt ånyo begära ordet; men jag är öfvertygad om att det just är på afgörandet af detta 1 inom., som allt det öfriga af författningen kommer alt bero, och jag hoppas derföre att discussionen framdeles icke skall blifva så vidlyftig. Vi äro nu på den punkt, huruvida det skall cathegoriskt befallas alt hvarje socken skall hafva en fast skola, och deruti ligger sjelfva fröet till hela andan af författningens lydelse uti dess öfriga §§. Af den första tvångsåtgärden följa de öfriga §§:nes ökade stränghet. Utsk:n hafva i n led t sig sjelfva genom det första stadgandet alt komma till sådana föreskrifter, som t. ex. finnas i 12 §:n, der det heter i 4 inom.: ”1 den händelse att föräldrar eller målsmän skulle tredskas att efterkomma de föreskrifter, som i afseende på barnens skolgångsskyIdighet blifvit meddelade, skola de undergå varningar, först af presterskapet, och, der sådant ej hjelper, af kyrkoråd eller communalslyrelse, så framt en sådan framdeles varder inrättad;” och 5 mom. innehåller, att om dessa varningar blifva fruktlösa, skola barnen från föräldrarna skiljas och till' vårdande åt enskilda personer öfverlemnas, samt deras underhåll jemte skolpenningarma hos föräldrarna eller målsmännen i laga ordning utmätas. Alla dessa tvångsåtgärder, som visserligen icke äro egnade att väcka kärlek för det ljus, som skall utgöra folkets ledstjerna genom lifvet, skola blifva följder af antagandet af den princip vi nu hafva under öfverläggning.
Klercken blir rörd vid genomläsandet af brefvet och har föga tid öfrig för fru d’Ottange. Dessutom äro flera pensionsgäster närvarande, och de skulle ej kunna säga hvarandra annat än de banalaste höfligheter. Men när Klercken är färdig med sitt te och reser sig, för att taga afsked, sträcker fru d’Ottange hastigt och beslutsamt ut sin fylliga, vackra hand och fattar i Klerckens bref tvärs öfver bordet. Han ser litet förvånad på hennes tilltag, men hon söker lugnt fram en blyertspenna och skrifver några rader på baksidan af kuvertet. Därpå ger hon honom brefvet igen. Han ögnar igenom det hon skrifvit, blir glad och sänder henne en tacksam blick. Där står skrifvet med en stor och säker, nästan manlig stil: »Om ni kommer att känna lust att skrifva några rader till mig, så adressera dem hit till pensionen. De nå mig alltid härifrån. Er mycket tillgifna vicomtesse Gabrielle d’Ottange.» Klercken gör sin reverens för de närvarande pensionsgästerna och följes ut på trappan af fru d’Ottange. Hon ger honom sin hand med en lång blick, men han kysser den icke, utan trycker den endast allvarligt och vördnadsfullt. När han åker ut genom pensionens port, står fru d’Ottange och vinkar åt honom med sin vackra hand, där solen söker upp en briljant och flammar i den, så att det på afstånd ser ut som om hon kastade hela knippen af bländande solstrålar efter honom. De sista ord hon sade honom voro: »Glöm inte att den lifgifvande sympatien förlorar sin undergörande kraft, så snart den icke längre underhålles!» »Pah!» tänker Klercken i ett anfall af den första, befriande känslan att vara undan hennes omedelbara inflytande, »det får vara så länge med alla öfverspändheter! Vi få väl se om de ha någonting att betyda!» Men redan strax därpå reserverar han sig en smula fegt mot sin öppna hädiskhet; han har ju rakt inga skäl att håna henne i tankarna så snart de icke längre äro ansikte mot ansikte med hvarandra, och sist och slutligen är det både otacksamt och ignobelt.
I anledning häraf liar Utskottet ånyo inhemtat Föreståndarens för Teknologiska Institutet yttrande i ämnet; och har Utskottet deraf funnit, att den nämnda Ättiksprofvaren lärer vara en så beskaffad areometer, som omförmäles pag. 52 i Utskottets Betänkande N:o 23, hvadan de skäl, som blifvit anförde emot förtullning af ättika efter profning med areometer, synas jemväl gälla nämnde profvare. Äfven med antagande deraf att den nu ifrågavarande ättiksprofvaren eller någon annan kundo blifva fullt ändamålsenlig för utrönande och bestämmande af varans sprithalt, bör Utskottet icke tillbakahålla den anmärkning, att en sådan undersökning af varans beskaffenhet icke står väl tillsammans med den allmänt godkända grundsatsen af enkelhet i tullbehandlingen, och således synes böra undvikas, derest icke synnerligen vigtiga skäl föranleda ett undantag från denna regel. Af alla de främmande tulltaxor, som för Utskottet varit tillgänglige, föreskrifver icke heller någon för ättikas förtullning annan norm, än antingen efter rymd, eller, såsom i de flesta är fallet, efter varans vigt.
Herr utföide för varen första och programmet hade varit väl förtjänta däraf. tillbaka lämnar h o n ej sitt rum och befinner sig gången Jagos parti och detta på ett sätt, som, om i ett tillstånd af ständigt tilltagande svaghet. Lä- man frånräknar några mindre missöden såsom brikarne yrka på, att h o n hela sommaren kvarstannar stande memorering o. dyl., länder debutanten till i Pallanza. heder, särskildt hvad sången beträffar. Stämman är * vacker och klangfull samt användes med förstånd. En bättre m a s k e r i D g samt litet mera rörlighet J geDrottster och mimik hade nog varit att önska. Ofriga ning Nathalia af Serbien har skrifvit en teatermedspelande fyllde sina platser, och operan gick i sin pjäs, som är bestämd för en scen i Paris. Den helhet förträffligt och framkallade som sagdt mycket heter » Modern » och utgör att försvar för hennes lifligt bifall. Ord och bild, illustrerad månadsskrift, utgifven af rättigheter, U r notisboken. Prinsessan Bernadotte På äktenskapslotteriet. På gamla dagar. Rösträttssaken. Johan Less. Fru Anna Nilsson, drppe Herbert Bismarcks fästmö. Z. Zachrissons, Strömbergs Tums Lar sons Minna Canth, Landvinning Teater och. musik. Alfhild Agrell på Londonscen. Bränder. Odmann, Oselio, En kvinnlig lifförsäkringsdirektör för Andreas Hallen Den Sylva » rumänska sångardrottningen » Carmen Lomberg Ånyo en furstlig författarinna. Litteratur. * En kejsarinnas garderob. af Rysslands toaletter, däribland de, som skola begagnas vid guldbröllopsfestligheterna i Köbenhavn, exponerades nyligen af den stora parisiska modefirma, s o m har förfärdigat dem. Toaletterna voro smakfullt arrangerade i ena ändan af en stor sal, där åskådarne fingo beundra dem genom en glasvägg. Den praktfullaste toaletten är en robe af guldbrokad med gul erépe-besältning och guldstickning. Dessutom uppräknas en mängd andra toaletter, alla mycket praktfulla och dyrbara. Man framhåller bl.
Buketter, kransar, vaxtgrnpper till prydande af festlokaler m. m. behöfves i vAra dagar nara nog allestades, och har kunde kvinnans skönhetssinne och praktisks begllfning finna ett rikt falt för syssels8ttning och förvarf. Dock galler sisom i de flesta andra förhtlllanden att intet varaktigt dugande resultat vinnes utan arbete; afven har krafves för kvinnan likasom for m m - nen, förberedande studier och praktisk undervisning. En i den tyska tidskriften meddelad glan innefattar i korthet foijande: För kunskap i frakultur, odling af prydnadsvaxter för hemmet m. m. jtbmte teoretisk undervisning fordras en kurs p i ett Ar; - fullstandig tradg&amp;rdsmastarskola jamte vetenskapliga studier genomgäs p&amp; tre hr. Tillfiilliga larjungar emottagas mot ett bestamde nnabnadtligt arvode och kunna fritt valja sitt arbete. - sjalf uppdraga. Caroline Biggs och Elisabeth Nyström. g England har kvinnosaken i förra mbaden gjort en stor förlust i det att utgifvarinnan af den förtriif8iga kvinno tidskriften nEnglish Womans Reviewp Niss Caroline Ashurst Biggs afied den 4 September knappt femtio år gammal efter att i 20 Ar hafva redigerat denna tidskrift. Hennes af den döda själf utsedde efterträderska såsom redaktris för tidskriften, miss Helen Blackburn säger i minnesrunan öfver henne: " alltid färdig d&amp; niigon hjälp behöfdes för att befordra kvinnans sanna intresse visade hon för denna sak den mest innerliga sympati, men " the S d r a g e n rösträtten var från början till slut hennes hufvudintresse, det mM kring hvilket alla hennes anstringningar vilnde sig. Så ser maa hennes namn i den första, petitionen 1866 och sedan dess saknades hon aldrig sa1 snart det gälde kvinnans iitveckO ling och rättigheter. Hon arbetade äfven ifrigt för kvinnors inväljande i skolråd och fattigvård. "
Har du hört fuktdroppans fall i djupa grufvor, tungt och jemnt och tärande, urhålkande den mark på hvilken den faller? – Har du hört bäckens sorl, der den leker sig fram mellan gröna bräddar, medan nickande blommor och strålande himlaljus spegla sig i dess våg? – Det är ett hemligt qvitter, en hviskning om glädje deri. – Der har du bilder af tvenne slags still-lif, olika sins emellan, som helvete och himmel. Båda lefvas på jorden, båda lefdes på Semb i Heimdalen under följande månader, det förra af fru Astrid, det sednare af Harald och Susanna, dock med den afvikelse, att stundom den tärande droppan förskingrades af en tillfällig vind, och att stundom hvarjehanda grums grumlade upp den lekande bäckens våg. Januari gick fram med sin tilltagande sol, sin stigande vinterprakt. Vattenfallen afsatte vid sina bräddar blommor, palmer, drufvor, ja, hela frukthorn af – is. Domherrarne med purpurbröst lyste som hoppande flammor på den klara snön. Vintern blommade i tindrande krystaller strödda på skog och mark, i luftens klara friskhet, i trastens sång, i snöfältens bländande glans. Timmer fälldes i skogarne, och sånger ur Tegnérs Frithiof ljödo ofta dertill; man åkte på kälke i dalen, på skidor öfver fjellen. Det var friskt lif öfverallt. Striden på Semb i de svenska och norska sakerna hade allt sedan julen aftynat. Väl försökte Harald åtskilliga utfall mot svenska jernet, svenska skogen, o. s. v., men Susanna tycktes ej tro på deras allvar, och lät sig derföre ej retas af dem, och det sista anfallet på den svenska blåsten utföll så matt, att Harald beslöt låta det ämnet hvila så länge, och såg sig om efter något annat stridsämne att hålla sig varm med under vintern. Februari och Mars tågade fram. Detta är tyngsta delen af nordiska vintern. Den var ung i Januari, men nu blir den gammal och grå och tung, särdeles så i kojorna, der ingen större omtanke är hemma. Man har i det närmaste förtärt höstförrådet, så i stuga som i ladugård.