Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bååth: » Att andra lisa och själf försaka, I dödens närhet alltjämt att vaka Och dock ej tröttas, mm vänligt le — Det är att tro uppå lifvet g e; » och de, som haft fröken Bergwall till sin vårdarinna, förstå dessa ord så som få andra. Denna sinnets harmoni var det väl i själfva verket, som gjorde henne så särdeles passande till den syssla hon innehade. Hon besatt en själens och kroppens jämnvikt, sådan det endast är få människor förunnadt att ega den. En följd af denna jämnvikt var sinnets friskhet och hurtighet, äfven sedan ålderdomen strött sin snö öfver hennes vackra hufvud. Pjunk och klemighet tyckte hon ej om. Öfverrockar och ylletröjor ansåg hon vara lyxartiklar för pojkar. Och att döma af det praktiska resultatet var denna teori äfven fullkomligt riktig, ty så vidt jag kunde utforska, dog ej mera än ett enda barn af alla dem, hon under sin nära fyrtioåriga verksamhet hade under sin vård, och detta enda var en flicka, som redan vid intagningen på barnhuset visade sig ha utpräglade lungsotsanlag. Jag minnes så väl, huru den gamla, då vi någon gång tyckte det var kallt, brukade friska upp oss med att berätta, huru folk hade det i forna dagar. Bland hennes yttranden vid sådana tillfällen minnes jag särskildt ett. Med sitt fina, vänliga leende sade hon ungefär så här: » Min farfars far var en af tolfte Karls bussar, och vet ni, hur de hade det? » Och så citerade hon Tegnérs beskrifning i » A x e l »: » D e sofvo aldrig uti säng, men med sin kappa bredd på jorden, bland snö och drifvor ifrån norden etc. » — Detta var just rätta sättet att taga pojkar, ty efter den betan ville vi ej gärna visa oss frusna! Denna hennes uppfattning om nyttan af en förståndig härdning hindrade naturligtvis ej, att hon var ytterst rädd om vår helsa och begagnade hvarje tillfälle att gifva oss föreskrifter till undvikande af förkylning och sjukdom. Själf visade hon ännu på ålderdomens dagar, att hon icke vansläktats från den gamle karolinen, farfarsfadren.
Fem åren, per medium blifvit för hvarje Embets-verk utanordnadt till ljuspenningar åt de extra ordinarie tjenstemännen derstädes, samma belopp ställes till Verkens disposition, för att användas till gratifikationer åt de extra ordinarier, hvilka genom flit och skicklighet sig utmärkt, anser sig Kollegium, för dess del, ej kunna biträda, enär ljuspenningarne icke, såsom Revisorerne till grund för förslaget synas hafva antagit, äro en inkomst eller belöning för flitig tjenst, utan utgöra ersättning för kostnaden lill ljus, som af tjenstemännen under den mörka årstiden måste i och för tjensten användas, hvilken ersättning, hvartill extra ordinarie tjenstemän äfven äro berättigade, således, efter Kollegii tanke, bör dem, i mån af mer eller mindre trägen tjenstgöring, årligen tillgodokomma med penningevärdet af Ett, högst Tvänne Lispund talgljus för hvardera; och lärer dessutom för en så beskaffad utgift, hvilken är beroende af de tjenstgörandes antal, som det ena året kan vara större och ett annat år mindre, något visst, ändamålet motsvarande, anslag svårligen kunna bestämmas. — 463 — Kammar-Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stor mäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, JACOB CEDERSTRÖM. J. A. Brandel. P. A. Norberg. J. Falkman. Referent. Rudolf Cederschiöld. Stockholm den 6 Februari 1846. Fr. Wilh. Dufwa. — m Kongl. Kammar-Rättens underd.
17 pl möjligheten att med isgttagande af Lagens föreskrift, i eu framlid återbära det Sorn blifvit dem till vårdande anförtrodt, undandragit sig allt förmynderskap, endast; i anseende till deri nu gällande rånteberåkrTVngen, hvilken, åtminstone under den i sednare åren inträffade penninge ■ förlägen» beten, medfött ert ostridig förlust får Förmyndaren , då han icke erhållit eller kunnat påräkna ränteinbetalningen, och likväl varit A;yldig för hvart Tredje år anse den för eti Capital, sem med ränta af honom skall ansvaras. ViS öfvervägande häraf, och enär ds olägenheter, verkande till Förmyndarens enskildra förlust. Herr Prosten Doctor Palm ansett deraf uppkomma, att, under närvarande peuningidörlägenhet, svårigheter skola möta, dels ait få myndlingens ArfsCapital mot fullkomlig säkerhet förräntadt dels att vid bestämd tid kunna påräkna inbetalning af derå upplupen ränta; efter Utskottets tanka så mycket mindre torde förtjena afseende, som, enligt de uti e2 och 2g Gap. ÄrfdaBalkeo, till Förmyndares efterrättelse lemnade föreskrifter, det icke är förmyndare betagit, att vid tillfällen, då i och för Förmyndarevården hinder eller betänkligheter af hvad beskaffenhet sorn helst; inträffa, anmäla förhållandet hos OfverFörmyndaren, som då icke underlåter meddela sådan föreskrift, hvarefter Förmyndaren må hafva sig att rätta; så finner Ut* Lagutskottet! Betänkanden. 2 jSj Lagutskottets BetXnkandetti skottek inga skäl hafva förekommit, att understödja Herr Prosten Palms motion, eller tillstyrka en Lag, som skulle frikalla Förmyndaren från skyldigheten, att i möjligaste måtto förkofra myndlingens om hander hafvande Egendom, och tillskynda Förmyndaren en obehörig vinst på myndlingens bekostnad. Detta hemstålles dock vördsamt Riksens Högloft.
RIKSRÅDET (afsides; går af och an). De hafva öfverrumplat mig. Vore de blott härifrån, jag skulle hasta före dem till Konungen och berätta honom allt. Men de stadna här, ah, hvad skall jag göra? Om jag ger dem skrifvelsen, ... måste de lemna mig ... och jag får tillfälle att skynda till Konungen. Han skall tro mig ... han kan icke misskänna mig. Gamla, trogna tjenster ... endast jag träffar honom före dem ... får förbereda honom ... men det måste ske försigtigt... (Han sätter sig vid bordet och skrifver. Alla stå i spänd väntan. Kastar bort pennan.) Jag kan icke. Det är en otacksamhet, för hvilken jag icke kan ansvara inför mitt samvete. A. LÖFVENSTRÅLE. Välan, jag aflägsnar mig, jag går ... och... Hvart? RIKSRÅDET. A. LÖFVENSTRÅLE (stolt). RIKSRÅDET. A. LÖFVENSTRÅLE. Till Konungen. I hvilken labyrint af skenbar politisk trolöshet har jag ej blifvit invecklad. Behagar Ers Excellens skrifva? Tiden är dyrbar, mycket dyrbar. A. LÖFVENSTRÅLE. Min far, hvad gör ni? Jag skrifver. (Skrifver hastigt.) RIKSRÅDET (beslutsamt). LILJEBORG (afsides till A. Löfvenstråle). Segren är vår. RIKSRÅDET (afsides, sedan han lemnat dem papperet). Ännu är icke allt förloradt. Skuggan är ingen verklighet. (Högt.) Jag önskar nu ... att ni lemnar mig. Det återstår att skaffa Konungens namn under detta papper. (Han lägger papperet på bordet.) Svage, otacksamme, grymme far! Är det på detta sätt som man belönar den, hvilken med fara för sitt eget lif vågat allt för oss. RIKSRÅDET. CONSTANS. A. LÖFVENSTRÅLE.
Vi se, alt man för hvarje riksdag under den sednare tiden åsyftar alt, sä till sågandes, skapa ett nytt Sverige; allting skall omgöras. Afven vid denna riksdag, dä vi pä förhand vetat, att stora anledningar förefunnos, det riksdagen skulle afslutas lill Jul, eller sednast lill Januari månads utgång, har motionernes antal icke varit mindre än eljest vid de ordinarie riksmötena. De sägas uppgå till 600 eller 800. Inträffar nu samma förhållande då riksdagarne infalla hvart 3:dje, sä blir följden antingen den, att man mäste åtskiljas innan ärendena äro tillräckligt beredda och fulländade, eller ock att riksdagarne komma alt räcka lika länge, som när de inträffade blott hvart 5 år. Antager man, alt riksdag infaller hvart 3 år och fortfar 1| år, hvilket vanligen plägar vara händelsen, då han icke i förtid upplöses, så har man endast lt år att hvila ut, efter att hafva vistats 1^ år vid riksdagen. Jag fruktar, att detta blir nog mycket arbete och kostnad för nog ringa påföljd. Man har tillförene hos oss under tvedrägtstiderna sett, att 3-äriga riksdagar alldeles icke medförde det gagn, sorn deraf påräknades. Jag tror tvertom. Under tider då mycken söndring i sinnena äger rum, plägar denna icke förminskas deraf, att man är olla och länge tillsammans. Vära häfder visa motsatsen. Deremot föreställer jag mig, alt ju längre lid man har för att lugna sig, ju bättre är det, med desto mindre förut fattade meningar träder man äter tillsammans. Jag afstyrker antagande af detta förslag, så länge icke ett nytt, mera förenkladt representationssätt blifvit infördt. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Jag är för min del af alldeles motsatt mening med den siste värde talaren och skall något granska hans argumentation, för att söka ådagalägga, att densamma, efter min förmening, är oriktig. Hans första skäl var, att under riksdagarne förlamas Styrelsen, och att embetsmännen såväl här som i landsorten derunder äro ifrån embelsverken frånvar., hvilket åter hade en menlig inverkan på ärendenas gång och behandling.
Af den i dennes, i anledning af vackt Motion, om allmänt Kungörande af Banco-Sedi i stockens belopp för hvarje årj tillstyrka - Utskottet på anförde skäl, att vjd nu gäll, t ordning må förblifva , och något periodiskt Den 8 April. kungörande tili Allmänheten af Banquens Ställning eller Sedelstockens belopp icke äga rum; ifrån hvilken mening tvänne Utskottets Ledamöter dock varit skiljaktige. Ifrän BevillningsUtskottet i I:o Af den ii sistledne Martil, angående anslag af Bevillnings-Medlm till understöd för Krono-Uppbörds-Verket i Stockholm; deruti Utskottet förmält sig sä mycket mindre hafva funnit någon orsak, att utöfver hvad i g 15 års Beviilnings-Förordning föreskrifver, tillerkänna Stockholms Stad någon tillökning i den för densamma bestämda procent af det der utgående betydliga Bevillnings beloppet, som genom den skedde öfverflyttningen at dess Uppbörds-Betjening på Kronans Stat, den redan Vunnit en fördel, som andra Städer sakna, men <-n Utskottets Ledamot har ansett den i BevillriingsStadgans 4 Art. 4 § II Mom. stadgade procent af Bevillnings Summan för Stockholms Stad böra förhöjas från ^ åtminstone till 1 proCent. 350 Af den II sistledne. Martii, i fråga, om Uppbörds Berjeningens Aflöning i Götheborg och öfrige Städer utom Stockholm; och har Utskottet föreslagit, att, i händelse Riksens Ständer skulle finna anledning bibehålla den i 18 iy års Bevillnings Författning stadgade Uppbörds-proCent, nu ifrågavarande Uppbördsmän må införas bland de Personer, som deraf böra komma i åtnjutande; ifrån hvilket Piuralitetens beslut, en Ledamot varit af den skiljaktig Den 8 April. ga tanka, att nämnde proCent må ökas i den mohn, att Tjenstemännen vid Uppbörds-Vefket, dermed blifva belåtne. 3:0
13 mål årligen uppkomme; att Skogen för Hemmanets behof vöre otillräcklig: att några serskildta förmåner ej åtfölja Hemmanet, samt att till Hemmanets förbättring icke något af Arrendatorn blifvit eftersatt, utan att han fast mer med omsorg och kostnad, detsamma i möjligaste måtto förbättrat, så att Åkern funnits vara i ganska god häfd, Ängen plöjd och dikad till igenläggning, Hagmarken röjd, StuguByggnaden ombygd och försedd med Tegeltak samt öfrige husen förbättrade; i anseende till hvilka förhållanden LanushöfdingeEmbetet äfven tillstyrkt den sökta nedsättningen i arrendet, som till dess nu utgående belopp skulle vara oförenligt med arrendatorns framtida bestånd. Dock som, på sätt K. StatsContoiret anfört, härvid bör komma i betraktande , alt ifrågavarande Hemman , såsom beläget endast i J mil ifrån Stockholm, kan för Arrendatorn, i afseende på en lättare afsättning och transport af Hemmanets Producter, samt uthyrandet af rum och lägenheter för sommartiden, medföra åtskilliga inkomster, hvilka, i en sådan calcul som den vid berörde undersökning uppgjorde, icke ingått, och Berga Hemmans Arrende, hvilket år i8i5 ingicks af annan person, blifvit i gånger emot det då fastställda Arrendebeloppet öfvertaget af andre Arrendatorer samt borgen för dess behöriga utgörande blifvit ställd; så och enär hvarken K. KammarCoIiegium eller K. StatsContoiret ansett sig kunna gifva anledning till den sökta nedsättningen, har Uttskottet j4 Stats-Utskottets icke eller funnit skäl att tillstyrka bifall till Kronofogden Lagercrantz^ ofvanberörde underdåniga ansökning. Underdånigt svar i öfverensstämmelse härmed, torde, i händelse R. St:r godkänna Utskottets yttrande, lomma att till K. M:t i underdånighet expedieras, Den 6 Junii 1829. * N:o 161. Utlåtande, ang:de sökt nedsättning i Arrendet för Edeby KronoHemman på Löfön. (I.-A.) JHl, M:t har, genom Nåd.
Månne icke misstaget kan komma derifrån, alt i en annan tulltaxa ronde alla andra från Sverige inkommande artiklar, som samma dag blifvit af Ryska Kejsaren utfärdad, står särskildt uppta - Den 2 A p r i 1 f. m. 17 taget: papper oell maculatur och papper, tryckSO kopek. Möjligen kan detta hafva gifvit anleda, till cousulns förmodan, att dermed förstods oinbundna höcker; men i den af mig citerade kungörelse står hvarken bundna eller oinbundna, utan endast böcker och skrifter. Jag önskar komma tili alldeles samma resultat, som Gr. Lagerbjelke, och jag är öfvertygad derom, alt om Ståndet frånträder sitt beslut och fastställer en tull af 20 proc., så kommer saken att i diplomatisk väg bemedlas; men i annat fall torde det hända, att vi visserligen fä åtnjuta den ena fördelen att slippa betala tull på Finska böcker, men deremot mista den andra, den nemi. ali vära böcker blifva tullfria i Finland. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, innan discussionen fortsattes, finge fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk. icke inbjudit R. o. Ad. att instämma i Borgareeller BondeStms beslut, ulan tvertom sistnämnde Ständ blifvit inbjudne att förena sig med R. o. Ad. samt PresleSt. och således, derest Borgareoeh BondeSlm antogo denna inbjudning och R. o. Ad. fränträdde sitt beslut, frågan komme uti ett ganska besynnerligt skick. Frih. Palmstjerna: Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat sig på sätt som nu skett, afstår jag ifrån allt vidare yttrande. Det var endast detta jag ämnade säga, och jag ser icke huru R. o. Ad. kan fiångä sitt en gång fattade beslut utan inbjudning af Utsk. Frih. Cederström:
Dalman gjort mig att hafva för mycket hållit mig till grundlagens mening och sammanhang; ty jag anser denna förebråelse så smickrande, att jag blott beklagar, att jag icke kan göra Hr Dalman samma tillvitelse. Hans bevisning har också på intet sätt blifvit för mig öfvertygande, och jag måste således förblifva dervid, att Hr Dalman misstagit sig om grundlagens både mening och ordalydelse, så framt man nemi. icke håller sig tili livart mora. för sig, utan läser §:n i sin hel - Den 3o Juni f. ra. 3Sx het. Den jemnfö‘relse, Hr Dalman gjort emellan 56 § Reg.F. och 49 § Riksd.Ordn., skall jag icke heller upptaga, sedan arne andra ledamöter redan visat, att dessa §§ icke med nu förevar, fråga hafva något sammanhang. Det återstår således endast att vederlägga det skäl, som blifvit hemtadt från ag § Itiksd.Ordn., dervid man, på sätt jag förutsett, argumenterat sålunda, att då denna § förbjuder R. St. att pröfva anmärknrsfrågor, innan Constit.Utsk. deröfver utlåtit sig, skulle samma § tillåta R. St. att, sedan Ut,sk. blifvit bordt, .afgöra sådana frågor, huru de behaga. Detta är det enda skäl, som någon kunnat åberopa för R. St:s rätt att afgöra anmärknrsfrågor oberoende af Constit.Utskrs godkännande, eller afslag å en väckt anmärknrsanledning; men jag torde härvid få fästa uppmärksamheten derpå, huru riktigt det kan vara, att R. St. genom en sådan tydning skulle berättigas att afgöra anmärknrsfrågor, huru de behagade; ty om Constit.Utsk. ställde en Konungens rådgifvare, emot hvilken anmärknrsanledning blifvit väckt, under Riksrätt, huru behaga R. St då afgöra en sådan fråga? Eller om ConstitUtsk ställt samme rådgifvare under 107 §, men R. St. behagade besluta, att han i stället skulle ställas under 106 §, månne väl sådant kunde vara tillåtet? När Hr
Alt hvad allmänna lagen stadgar lili 20 cap. 1 § Byggn.- balken och K. brefvet d. 28 December 1S22 föreskrifver, angille byggande af vattenverk, äfven är alt tillämpa i frågor ronde anläggning af ängsvaltningar. Jag vågar vördsamt föreslå ulfärdandel af en K. förklaring i ofvannämnde syfining, samt anhåller om remiss till vederbör. Ulsk. af denna motion. Remitterades till LagUisk. Frih. Be nn e t, C ar 1 Stephan, uppläste en så lydande molien : Då jag nu begärt ordet, utbeder jag mig ali få äran fästa R. o. Adis uppmärksamhet på en angelägenhet, hvilken jag önskar malte af eder och Medstånden omfattas med del deltagande jag anser den förtjena. Jag föreslår följande motion i Att 11. St. anslår en summa af 20,000 ridr bico ärligen, för sköna konsternas underhäll, och hvilken summa-, ställd till K. M:s disposition, mätte enligt följande grunder användas: Att K. M. ärligen genom dess Riksmarskalk, hos konstnärer, hvilka med erkänd skicklighet, sysselsätta sig med skulptur, målning eller gravering, låter göra dels beställningar, dels uppköp af deras redan färdiggjorda och för allmänheten ulslälda arbeten; Att K. 51., efter eget godtfinnande, låter sä väl uppgifva de ämnen, hvilka de beställda konstnärs-produklionerna böra afhandla, som ock anvisa de ställen inom fäderneslandet der dessa höra förvaras, äfvensom bestämma det pris hvarmed dessa arbeten böra betalas; Att K. M., af den anslagna summan 20,000 ridr bico, later minst en summa af 17,000 ridr användas för inhemska konstnärer; sanit alt K. 51. vid hvarje års slut låter genom Dess Riksmarskalksembele uti allmänna bladen allmänheten få kännedom utaf huru dessa medel blifvit utdelade.
Sedan, i följd af Rikets Ständers beslut, angående nödiga åtgärders vidtagande till förekommande af penninge-remisser med posterna emellan Stockholm och de orter, hvarest Banken har Låne-kontor, det för vederbörande Låne-kontors-direktioner torde blifva af nöden att, oberoende af utlåningens verkställande, assignera på Banken; så är, genom 17:de punkten, momentet 10 här nedan uppställningen af mom. 8 i 81 § af Bankoreglementet i vissa delar förändrad. I följd af Rikets Ständers, med bifall till Utskottets Utlåtande N:o 20, fattade beslut, att de af Filial-banker utfärdade assignationer må, vid inbetalningar till Låne-kontoren af lån och räntor, betraktas lika med lånekontorens egna assignationer, lärer åt den föreskrift, som kommer att motsvara 7:de mom. af 81 § få gifvas följande förändrade lydelse. Jemf. § 8i3 mom. 7. Direktionen 8:o. emottage icke i inbetalningar af Direktionen emottage icke, vid inkontorens lån och räntor andra betalningar till Låne-kontoret andra 14 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. medel, än det i Riket fastställda, medel, än det i Riket fastställda gångbara mynt samt Låne-kontogångbara mynt samt Låne-konto rens egna assignationer. rens och Filial-bankernes assigna tioner. Bland föreskrifter om hvad Direktionen öfver Banko-diskont-verket har att vid låns beviljande iakttaga, stadgas uti 3:dje mom. af 82 § följande: ”Blifver uti Banko-diskout-direktionen något lån, hvarom fråga uppstått, bifallet i anledning af de upplysningar, en Direktionen icke tillhörande Banko-fullmäktig meddelat, skall, vid ett sådant lån, i protokollet den korta anteckning göras: ’'Att Direktionen, uppå de af närvarande Banko-full mäktigen N. N. gifna upplysningar och med stöd af hans lemnade förord, lånet beviljat.”
Stjernstedt, Jacob Theodor: Orsaken, hvarför Utsk. ansett sig böra frångå sitt i förra betänk, gifna tillstyrkande om förhöjning i denna lånefond, var den, att Utsk. i nämnde betänk. hade föreslagit ett utbyte emellan Bankens discontfordringar mot Riksg.cont:s obligationer, och att Utsk. ansåg, det Bankens ställning genom ett sådant utbyte skulle vinna en förbättring, som kunde medgifva någon utsträckning af lånerörelsen. Men sedan Utsk. på grund af de många anmärkmr, som inom RiksSfm blifvit gjorda emot nämnde förslag, ansett sig böra frångå detsamma, har Utsk. äfven i sammanhang dermed ansett sig böra, såvidt möjligt, frångå de tillstyrkanden, som medfört ökad utlåning. Utsk. som ansett sig böra mera afse Bankens säkerhet och bästa, än Jernconhs, har äfven trott, att Jerncont:s ställning vore så god, att det gerna kunde umbära den ifrågavarande förhöjningen i dess cretliiiv pä Banken, och enligt hvad en värd talare, Hr von Troil, nyss tillkännagifvit i afseende pä en af Jerncont. bekostad expedition till China, så synes deraf, att skäl icke saknats till en sådan förutsättning, samt att, om man å ena sidan måste medgifva all den förtjenst orcmjernhandteringens förkofran, som genom ett sådant företag ådagalägges, måste man äfven å den andra medgifva, att handteringen redan vunnit en tillväxt och medel till ytterligare förkofran, som sätter den i tillfälle alt kunna umbära ökade understöd från Bankens sida. På dessa skäl får jag vördsamt anhålla om propos. på bifall till hvad Utsk. i den nu föredragna punkten föreslagit. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna:
N:o 99. 100. 786 Den 29 Maj. anoria], af den 18 nästföregående, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Memorial om yrkad lindring i ansvaret för dem, som försumma Regementsskrifvare-möten, uppiästes ett af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, inlemnadt anförande, så lydande: Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat till OeconomieUtskottet återremittera dess Betänkande, innehållande ett förklarande, att Utskottet ansåge sig af 90 §. Regeringsformen hindradt från upptagande af hufvucifrågan, eller yrkad ändring i 1733 års Regementsskrifvarelnstruction, har det varit oväntadt, att af Höglofl. Utskottets sednare Betänkande erhålla den upplysning, att de frenne öfi iga Resp. Stånden det första Betänkandet bifallit. Ehuru OeconomieUt. skottets förra Betänkande blifvit återremitteradt, borde väl en ytterligare återremiss kunna äga rum af det skäl, att den första skedde i anseende till en 1'reliminair fråga, och i hufvudsaken äger alltid tvänne yttranden äf Utskott rum} men som detta vore utan allt ändamål, enär frågan, genom trenne Stånds vidtagna beslut, lärer (ör denna Riksdag förfalla, har jag, i en sådan sakens ställning, för min del icke dervid att erinra, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid de öfriga Ståndens beslut låter bero, utan yttrande till bifall eller afslag på Betänkandet i hufvudsaken} heldst icke ett till - Den 29 Maj. fredsställande yttrande i hufvudsaken blifvit endast till Ridderskapet och Adeln fram-, ställdt, och således icke af ett
I samma mån, som framåtgåendet af hans inre lif förökade svarens klarhet och fasthet, uttalade han bestämdare sin åsigt af vetenskapens hela såsom sådant, eller såsom uppfattning af det verklighetens system, hvilket äfven den konstrikaste logiska spindelväfsformalism fåfängt äflas att föreställa. Dock förblefvo alltid Theologien, Historien, Ästhetiken de afdelningar, som lågo honom närmast om hjertat. – Foga vi nu slutligen till vår skildring en ovanlig (så väl skriftlig som muntlig) talent för ett i god bemärkelse ”populärt” föredrag, och en lika stor lust att meddela sig, en glädje deraf, när han till meddelningar uppfordrades af vänskap eller af pligtbud: så står framför oss, när vi derjemte besinna allt det tilldragande och förtroendeväckande af hans utseende, hans blick, hans röst, idealbilden af en philosophisk lärare färdig. Egentligen sammanhängde ock ett sådant lärarekall redan med hans sätt att vara vän. Sällan fanns någon menniska, som genom sitt umgänge har utöfvat ett större inflytande. Fosterbrodern beskrifver det så: ”Hos hvar och en som trädde honom närmare, anslogos, likasom ovillkorligt, själens innersta strängar. Hans hjerta, sjelft rigtadt på menniskans högsta angelägenhet, framkallade äfven hos andra utsägandet af deras djupaste brist, deras heligaste längtan. Men samma kraft, hvarigenom han på detta sätt först hade inverkat, grep han sedan in i hvarje förhållande, som för honom blifvit upplåtet. Hau ägde sålunda en krets af vänner, hvilka slöto sig till honom med själens hela tillgifvenhet. Grundade på gemenskap i lifvets högsta frågor, utsträckte dessa vänskapsband sin makt öfver både hjertats och förståndets verld; och öfverallt bistod han med råd, med tröst, med uppmuntran”. Man ser, kort sagdt, att han inom sin krets var en verklig ”själasörjare”; så, som få det varit. Derföre sträckte sig ock hans brefvexling ganska vidt och sköttes med stor sorgfällighet. Äfven i hans brefskrifning igenkände man alltid den omsorg, som ej tillät någon tanke sägas oklart.