Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» epileptiska, hvilka ej kunde eller borde blanEn landsmaninna, ej obekant för Iduns das med de andra, beslöt jag försöka att läsarinnor och nu sedan många år bosatt i Stockholm få till stånd ännu ett sällskap, i fjärran Västern, i det aflägsna San Frannämligen för de epileptiska. Den som nå- cisco, skrifver som följer: got försökt sig med sådant arbete, vet nog, » Det var en gång » — det är nu länge, huru svårt det är att väcka ett deltagande, tilllänge se ' n, det förefaller mig ibland, som räckligt stort att ett helt land lyssnar till en vore det ett hundrade år — och det är ropande röst. Likväl hade i åratal arbetats för tanken och icke så få hade lofvat sin nästan hälften — - " ag var en liten flicka medverkan, men i en dyrbar stiftelse beoch vistades några veckor på Tullgarn i höfvas många. Med redan tunga bördor folnärheten af den första » grindstugan » långt det barnhem, som ej hade andra bidrag ner vid ändan af allén. En dag kom det till sitt underhåll än låga komniunafgifter några fattiga barnungar, som skulle till slotoch några få vänners årsafgifter, kunde jag tet för att sälja bär — små röda, vilda ej bilda ett nytt hem med allt hvad därsvenska smultron, jag tycker mig se dem till behöfves utan fasta bidrag och moraännu! Jag följde strax med de små barfoliskt stöd. Huru få allt detta, då man ej tingarna, ty ens största förnöjelse var naönskade söka hjälp genom bazarer eller enturligtvis att » hänga » kring slottet så mycket som möjligt. Man kunde ju möjligtvis skilda insamlingar? få se någonting — få se » de kungliga »; drottDå beslöt jag söka audiens hos h. m. ning Josephine och » prinsessan » (Eugenie) konungen. Besöket förbereddes genom en såg jag ofta. skriftlig uppsats om meningen med det nya Där kommo nu på vägen tre ynglingar; företaget; denna uppsats öfverlämnades geen af dem var prins Oscar, en hans yngre nom den gamle bekante grefve Nils v. Robror (Dalaprinsen).
Banco Ärligen, hvarmed Militiae-Boställs-Cassan till pensioner och aflöning för åtskilliga dels afskedade, dels inom Krigs-Collegium ännu tjenstgörande Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente betungas, förekommer utomordentligt dryg och i betydlig nion medtager de tillgångar, som för nybyggnad och underhållande af Caractershus uppå Militiae-Boställen äro afsedde, men de inskränkningar i Indelningsoch Husesyns-Contorens göromål, hvilka blifva en följd, ej mindre af E. K. M:ts Nådiga Förordning, den 17 .April 1828, än af E. K. M:ts Nådiga bifall till cle af 1:. St. här ofvan föreslagna förändringar i administrationssättet, otvifvelaktigt medgifva betytjliga indragningar i den nu varande Tjenstemannapersonalen, till minskning i hittills åtgångna förvaltningskostnader, anhålla B. St. i underdånighet, att alla umbärliga Embeten och Tjenster, som af Militias-Boställs-( assan hittills blifvit aflönade, ofelbart måtte, vid nu varande Innehafvarnes afgång, indragas. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. i5 Febr» i83o. Preste-Ståndet d. 17 — Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d. 18 — •— Rikets Stunders underdåniga Skrif velse, i frå 8a - Exp. Utsi.t, Förslag till tind. Skrift). N:o 33o. igå ga om yrkad lindring för Rustoch Rotehållare i Jemtland. S. A. K. Hos R. St. har, under innevarande Riksdag, förnyad framställning blifvit gjord af den under ■föregående
Jag hoppas, att Talaren ej nekar denna premiss, och derifrån leder jag mig till bevisning af, att med ordet ConstitulionsUtskott i 8i §. RegeringsFormen menas det vanliga, och ej något förstärkt ConstitutionsUtskott. Det står i denna ”Afstyrker Utskottet Konungens ”proposition, då må Rikets Ständer genast ”kunna antingen denna Proposition afslå, ”eller ock afgöra, att de vilja öfver den”samma å nästföljande Riksdag besluta; gäldande i detta fall 3 Stånds mening, och, ”om 2 Stånd stanna emot 3, deras, som ”beslutet uppskjutit." Det måste således vara ett nonsens, att Förstärkta Utskottet först skulle afgöra med Ståndens rätt, och att Stånden sedermera åter kunna besluta i frågan. Jag hemställer, om ej den värde Talaren finnér sig uppmanad att återtaga den af honom härom yttrade mening, emedan den kan inverka på framtida discussioner vid tolkning af våra Grundlagar. Friherre Cederström, Jacob: ConstitutionsUtskottet har i början af Memorialet riktigt uppfattat, att Ståndets så kallade gemensamma tankar inneburo icke mindre, Den 6 April f. ra. än att den Kongl. Propositionen borde afslås. Här bar yttrats, att ConstitutionsUtskottets pluralitet, genom tyst bifall, varit orsak till det förhållande, som nu inträffat. Det är likväl icke så. Det var unanimiteten, som lämnade ett tyst bifall till Konungens Förslag; men i frågan, huruvida Utskottet borde motivera sitt tillstyrkande, eller icke, delade sig opinionerne i Utskottet, och pluraliteten beslöt, att ett motiveradt yttrande borde afgifvas; vid detta förhållande må det icke illa upptagas, om de tio, till hvilka Herr Friherre Anckarsvärd sällar sig, för att bli den Elfte, äfven anses för att tigande hafva tillstyrkt förslaget. Saken är enkel, men Utskottet har ej behandlat den lika enkelt. ConstitutionsUtskottet har orätt, då det hemställer, om Ridderskapet och Adeln vill låta sine så kallade gemensamma tankar förfalla.
Nu inträffa med en mängd af brott, ja måhända med de flesta, att hvarken försvårande eller förmildrande omständigheter af framstående betydelse förefinnas. Der bör således straffet hvarken förökas eller förminskas. Ett medeltal imellan maximum och minimum eller under maximum, der detta endast är utsatt, bör utgöra straffmålttet; ty straffet skall här sättas sådant att det kunnat höjas eller sänkas, i händelse försvårande eller förmildrande omständigheter varit för handen. Men det är detta, som i allmänhet synes icke vara iakttaget. Vid granskningen af Fångförteckningarne och deri antecknade utslag visar det sig nemligen, att i de flesta fall minimum af straff blifvit de brottslige ådömdt; och det kan ej gerna förutsättas, att i de flesta fall de mest mildrande omständigheter skola hafva förefunmts. Såsom jag förut nämnt, torde snarare kunna antagas, att i de flesta fall verkliga skiil hvarken till skärpning eller nedsättning i straffet förekomma. Det är en sanning, att i samma mån nu i fråga varande system vidgar domarens magt, i samma mån fordrar det af honom en noggrannare undersökning af de förhållanden, under hvilka brotten äro begångna och ett samvetsgrannare öfvervägande af dessa förhållandens vigt för bedömandet af den brottsliges större eller mindre ondska och förhärdelse. Jag bör likväl icke förmoda, att domrarne undandraga sig dessa anspråk och derföre välja den utan tvifvel beqvämligaste utvägen att i hvarje fall tillgripa den lägsta straffbestämningen. Snarare misstänker jag, att denna felaktiga iagtillämpning har sin grund i något missförstånd om denna lagstiftnings förhållande till den äldre. Man har någon gång i denna fråga hört åberopas stadgandet i 24 Kap. 3 §, att »all dom bör fästas på skäl och lag och ej på godtycke» och deraf den grundsats dragas, att högre ansvar än minimum icke får tillämpas, med mindre derför framläggas giltiga skäl. Härpå kan dock svaras, att, med ett riktigt begrepp om latitydsystemets grund och mening, antagandet af minimum, såsom straffbestämmelse, när försvårande omständigheter icke tillkommit, just blifver ett godtycke, emedan det icke stöder sig på lagens rätta grund och mening.
De i Östersunds stad bosatte Borgare, hvilka der idka rörelse och näring, njuta, likaledes intill nästa Riksdag, efter enahanda pröfning af taxeringsmännen, eftergift till en tredjedel al hvad Femte classens städer, efter 2: Ira Al t. af denna stadga, utgöra. §. 149. I staden Borås åtnjuta de invånare, som genom de staden öfvergåiigne eldsvådor blifvit satte ur stånd att erlägga personlig skydds-afgift, befrielse derifrån, efter taxeringsmännens pröfning och bestämmande, för man, hustru och barn, hvarförutan alla tomter, hus och byggnader i Borås må undantagas från bevillning, samt bevillning för handel och rörelse derstädes utgöras 72 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkandej IV-o 12. endast med tre fjerdedelar af hvad. så i allmänhet, som för den classens städer i synnerhet' blifvit stadgadt; och kommer denna lindring att intill nästa Riksdag fortfara. §. 150. Från bevillning, beräknad efter lästetalet, fritages skepps-redare för de fartyg, som andra året bevisligen legat i hamn obegagnade. Om Redogörelsen. §. 151. De instructioner och förordnanden, rörande räkenskaperna öfver Kongl. Maj:ts och Kronans till Stats-Verket anslagne räntor, samt uppbörden och redovisningen, som nu äro gällande, eller framdeles kunna utfärdas, skola jemväl i allt, som angår bevillningen, lända Uppbördsman och de flere vederbörande till ofelbar efterlefnad. Dock må, i landsböcker och räkningar, bevillningen och öfrige Riksgälds-Contoret tillslagne fonder icke sammanblandas med Stats-Contorets och andra Verks medel. §. 152.
Att han icke skulle kunna gå in på de fordringar, venstern uppställer på detta område, det var man temligen säker på, men skulle han tillfredsställa högern, eller blef lagen en sådan, att hans egetparti också gent emot den måste svika ministéren? Framför allt var det efter Falbe-Hansens uttalanden af intresse, om ministern utgått från krigstullen eller betraktat den såsom icke längre hafvande rätt att existera. Så kommo förslagen: hela tre, om ny tull-lag, en lag om förhöjd bränvinsbeskattning och om ölskatt, och vid framläggandet anmärkte ministern att de tre förslagen skulle följas åt; hvad som förlorades genom åtskilliga tullnedsätt-ningar, skulle tagas igen genom öloch bränvinsskatten, och han mottog derför icke tull-lagen ensam, de andra förutan. Det var fortfarande kompensationspolitiken, som ministern höll fast vid. Och tull-lagen var just sådan, som den borde vara, för att icke kunna genomdrifvas. Ministern hade utan vidare tagit krigstullen med, såsom någonting evinnerligen gällande, och lagen var så litet som möjligt framstegsmessig. Den summa af sorger och lidanden, hvarom Falbe-Hansen hade talat, skulle icke hädanefter blifva mindre. För att taga e^t enstaka exempel på, hvad förslagets mening är rörande de artiklar, hvarmed fattigman uppehåller lifvet, vill jag anföra, att den räknar kaffe bland lyxartiklar! Lagarna kommo först före i landstinget. Ministern ville börja med det tinget, som är honom mest bevåget, och gudarne må veta att landstinget varit honom bevåget. Vår första kammare väljes med så mycken censur, att den alltid måste komma att representera den yttersta konservatism, delvis reaktion. Under den långvariga kamp, som den då eniga venstern på 1870-talet förde mot de snabbt vex-lande men alltid högersinnade regeringarne, ropade högern alltid på landstinget. Hvarje gång i folketinget en debatt förekommit, hvilken just icke var öfverdrifvet lycklig för högern, ljöd det från alla partiets blad: Ja vänta blott tills vi få höra landstingets mening!
Hvad i öfrigt Const.Utsk.-s förslag och Fiih. Sprengtporten anmärkn. beträffar, så kan jag icke, oansedt Gr. Anckarsvärd; samtycke dertill, finna, att redactionen på första raden är felaktig. Enl. mitt begrepp om Svenskt språkbruk är det ej möjligt att kunna tolka orden ”under 10 år,” som skulle dermed kunna förstås en tid mindre än ro år, ty då hade det bort heta: utländsk man, som varit en tid under 10 år etc. Nu kan deremot detta uttryck icke vara förvillelse underkastadt. Hvad den sednaste anmärkntn beträffar, så tror jag också, att den icke var fullkomligen grundad, emedan det är två olika saker: den ena att utländsk man må kunna få ett embete inom landet, och den andra, alt utländsk man må få Svensk medborgarerält. Under sådana förhållanden hoppas jag, alt Hr Frih. o. Landtm, gifver oss propos. i samma form som sisi, så att vi måtte få denna fråga afgjord. Frih. Sprengtporten: Jag skulle visserligen icke gjort någon anmärkn. blott vid ett enda ord, om jag icke framställt den i sammanhang med en anmärkn., som var vigtigare; och då det är angeläget att grundlagens föreskrifter till ordalydelsen äro klara och icke otydliga, hade det varit bättre atl införa ett ord, som icke gaf anledn. till misstydning, än att låta ett ord qvarstå, som icke är fullkomligen språkriktigt; men det kan ej vara skäl för R. o. Ad. att derföre 13 H. 24 Den ig Allgust! f. m. återremittera betänkandet. För öfrigt får jag, kanske af fö'r mycken förkärlek för egna åsigter, endast nämna, att jag i alla fall vidblifver min mening , att det ar ett fel i redactionen, alt icke §:n i ett sammanhang och på ett ställe sammanföret' alla de bestämmelser, som förekomma rör:de utländsk man, utan att man måste söka deni i 2 särskilda punkter i §:n, suni icke bafva sammanhang, flade §:n varit rätt uppställd, så hade dessa bestämmelser bort stå pä ett stalie.
R:dr hafwa annan »verkan, än att afbctalningen för inncwarandc är blir sä mycket mindre, d. ä, zz6,ooo Riksdaler i stället för 550,000 R:dr. z. wismarske pantftillingens uteflutande torde icke bchöfwa nägon förklaring, och ehuru den del deraf som utgjort wexel-operations-fonden, warit af en wälgörande wcrkan, samt dest ätcrupprättcmde more nyttigt, mäste dock densamma för närwarande och intilldeK förswinna, akt nSgsn oförutsedd tillfällighet möjligen skulle kunna inträffa (säsom om nägon tillgäng för Pommern wid blifwande fredsflut uppköra); dä enligt min tanka den borde äler uplifwas, sä framt ej nödwändigare ändamäl erfordra det helas anwändande pä annat sätt. Jag nyttjar detta tillfälle att yttra mig öfwer en fräga , som äger med Finansplanens uppgörande det närmaste sammanhang, och pä den blifwande Dcwillningj - Summan den wlgkigastc inflytelse: den nemligen, huruwida nya Riksgäldsscdlar mä utgifwaS endast sch allenast till det ändamäl, att > emot 1173 Den 2 Oetober. emot gamla, som i rörelsen löpa, utbytas till alla dem, som icke äska deras realiscring, och hwilket jag anser gansta bade nyttigt och besparande.
Se Hufvudtitel (ide cocknegångs-Spannmäleller s. k. SkolmästareSkäppa till Hector och Collega Scholae i Westervik etc. Se Skolmästare-Skäppa. Socknestämmobrslut, om tiden för besvärs anförande deröfver Soldat-Roteringen, den nya ordinarie, ang:de . Soldater, Indelta Se Indelt Soldat. Soldin, A C. Se Eftergift. Solna Församling, om upplåtande af en Carlbergs Kungsgård tillhörig jordrymd till Spannmål som utlånas från Sockeneller Fattig-Magazin, om nedsättning af räntan derå „ , magazinerad, ritorr, angående låns meddelande derå, Se Lån. , „ under lönerue, angående. Se hufvud titel 9:de. Spannmåls-Creditif-Fo-.dens fordringar, om indrifning deraf öe anmälan 32. Spanska Regeringen, om Krigs-Collegii fordran hos. Se Anmälan 56. Springskatten inom Calmar Län, angående upphörandet deraf Sept ndron'murken. Se Cavallerihästar. Stallmästaregården, om nedsättning i arrendet för Stamböcker och Co tecler för Kyrkobyggnader. Se Kyrkobyggnader. Stam-Molländerier, om sådanes anläggande. Se Boskapsskötseln. Stapelstäder, deras skyldighet att importera vissa qvantiteter Salt. Se Salt. , „ angående förändrad reglering af deras Tolag. Se Tolag Statistisk Central-Bureau, om inrättande af en sådan. Se Central-Bureau Stals-rind. ig för en gäng eller för vissa är, i sammanhang med Sjette Hufvudtiteln, angående. Se anslag för Allmänna Arbeten. Stats-Contoret, om en ny Notarielön. Se Hufvudtitel 7:de. » >> angående dess äldre Depositions-medel. Se IJepositions-medel. O “ o J-j 6r a> g ° ers — 03^ 03 ' rT tei 6 CD O c/o. pcT o - (t> f N: o N:o Sid. Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln. Preste Ständet. Borgare Ståndet.
Heikura hemtade sjelf papper och bläckflaska samt penna och stälde dem på bordet. De voro alla tysta, under tiden doktorn skref. Ge in häraf en matsked hvar annan timme, sade doktorn och räckte en papperslapp åt Holpainen. Ja, sade pastorn, i det han tog sin hatt, vi lära inte ha något vidare att göra här. Förlåt, sade då Heikura, jag skulle be... Månne här vara något hopp om bättring? Han såg på läkaren. Hur så? Det vill vara litet svårt. När jag också har andra hyresgäster. Inte vilja de höra på det der. Alla förblefvo tysta ett ögonblick. Pastorn och doktorn vexlade några ord på svenska. Derpå frågade den förre: Vill Holpainen föra sin hustru till Harjula fattiggård? Skulle hon tagas emot der? Det tror jag visst. Jag skall skrifva en lapp, som ni får föra till ordföranden i fattigvårdsdirektionen. Det är väl bäst att jag gör det. Holpainen slipper ändå inte härifrån nu, sade Tiina Katri. Hon fick lappen. Sedan gingo doktorn och pastorn bort tillsamman. Är det inte något hopp? frågade pastorn, när de voro i porten. Nej, svarade doktorn kort. De gingo tillsamman längs trottoaren. De hade samma väg. Efter en stund sade pastorn åter: Jag har inte nyligen sett ett så stort elände. Det fins nog mycket sådant i verlden. Ja, ja. Sjukdom och svaghet och allt slags elände. Och det värsta är, att man inte kan hjelpa det. Nog skulle man kunna, bara man skulle vilja. På hvad sätt då? Låt höra, doktor. Rikedomen bort och fattigdomen också. At alla arbete och mat, se der det första vilkoret. Det är lätt att säga. Och sedan? Bättre helsovård. De dåligt och ohjelpligt sjuka på ett hastigt och plågfritt sätt bort från lifvet. Herren bevare oss! På det der sista sättet skulle ni ju företaga er att ändra hvad Gud förordnat. Inte i det fallet mer än i andra, der menniskan sträfvar att bli naturens herre. Nej, nej, doktor! Pastorn skakade på hufvudet. När ett djur plågas och lider, och ni vet, att det inte kan botas, hvad gör ni då? Men det är ju en annan sak.
Dessutom, då yi äga Fästningar med Garnisoner, mäste felet ligga i bevakningen , otn täta rymningar inträfFa, och skall någon rättelse äga rum, torde den hellre böra bestå i förbättrade bevakningsanstalter, än införandet af grymma Lagar. Jag har för liten kännedom om Lagarne j andra Länder i allmänhet, för att kunna uppställa någon jemförelse emellan dem och våra. Dock yet jag väl att brännmärkning brukas i Ryssland, men jag kan ej ingå derpå, att exempel derifrån af oss {ill efterföljd må hämtas. Åtskilige yttrade härtill deras, bifall. Friherre Drufva: Jag tror ej, att någon Ledamot åberopat något doldt ställe, utan 64 Ven 21 Maji. Herr Stråle: Utskottets Betänkande tö 3 nefattar icke någon ändring, utan endast en utveckling af förut gällande Författningar, hvilka stadga, att om tjuf bekänner brott å annan Ort föröfvade, skall uppgiuens sannfärdighet genom brefväxling med Domaren i den uppgitne Orten utrönas Detta har likväl icke alltid med tillbörlig noggrannhet iagttagits, och det är derföre Utskottet ansett nöJ digt, att meddela en ytterligare föreskrift i detta afseende. Utskottets Förslag innefattar ingenting, som kan föranleda till förnärmande af någons lagliga rätt, utan går endast derpå ut, att Ransakning öfver ett brott, sora en redan förvunnen brottsling å sig bekant, kan ske utan hans personliga inställande i de fall, der ingen omständighet sådant fordrar. Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde derefter, att det af Utskottet föreslagne ifrågavarande Rättegångssätt äfven måtte at Ridderskapet och Adeln affilås} hvilken Proposition med Ja obesvarades.
Detta erkän_ des då af llere aktningsvärde bland Carlstads innevånare; men gjorda tjenster glömmas lätt, då deremot den obetydligaste oförrätt med nog grannhet i minnet förvaras. Ehuru ännu ganska mycket återstod, att säga i detta ämne, vågar jag ej längre upptaga Högloll. Ridderskapets och Adelns dyrbara tid; utan får endast hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla att denna min vördsamma motion må blifva till vederbörligt Utskott remitterad. Herr Sabelfeldt, Zacharias Johan: Då man hört Allmänhetens röst och tonen Jo Den i Martti, hos allt tänkande hederligt Folk så länge stämd emot det nedriga och högst skadliga procenteri, som i Hufvudstaden utöfvas, och älven derifrån utbredt sig till Landsorterne, särdeles de södra, och hvarigenom så mången hederlig men behöfvande man och dess familj genom öfverdrifna räntor, deri noden för momenten tvingat honom att ingå vid omöjligheten att få låna mot lindrig ränta, bringats på obestånd och förderf, jemte det, till stagnation i all handel och rörel, se, stora penninge-capitaler derutur försvunnit och hållas i beredskap för procenteri, hvartill både Svenskar och Judar nyttjas såsom Agenter emot 2 procents provision, samt när man, allt detta oaktadt, sett flere Riksdagar framlöpa, utan att någon bom sökt sättas emot desse föraktlige och i samhället skadlige menniskors oförskämda vinningslystnad och blodsugeri, skulle man i hast kunna falla på den tankan, som vo^ re detta onda ohjelpligt och inga lagar möj lige mot en så kräftartad sjukdom. Det förhåller sig likväl icke så. Med förbättrade Lagar kan allt uträttas, men förutan dem intet och detta, med så stora steg till tagande onda, skall, omotadt, sluteligen förderfva hela Nationen.
Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms Ktrngsladugård, af halfva spanmåls-arrende-beloppel för år IS52; Serskildta Utskottet: JV2 15, i ani. af motion om förklaring af K. M:s Nåd. Kungörelse d. lia sistl. Juni, röride ansvaret för bränvinslillverkning på Söndagarne under den tid af nästkommande höst, då bränvinsbränning är medgifven. Anmäldes jemväl och lades på bordet ett frän Riddarh.- Ulsk. under JV2 7 afgifvet sålydande Hörsamt Memorial: Uti ett till H. R. o. Adis prot. d. 24:de sisth Juli afgifvet och samma dag lill Riddarh.-Utsk. hänvist Mern. har Hr von Francken, Georg Wolfgang, anfört, hurusom, vid jemförelse mellan IiiksStins samlingsrum, R. o. Adms befunnes vara i saknad af sådana, till nödig beqämlighet för ledamöterna och en bättre inredning i allmänhet bidragande anordningar, hvilka i sednare tider blifvit åt de öfriga Stin på ändamålsenligt sätt beredda, hvarföre motionären hemställde, att R. o. Ad., med uphäfvande af Stis är 1655 fattade beslut, som fastställt Riddarhus-salens uuvande inredning till bänkar och skrank, måtte anmoda Riddarh. -Utsk. att till Höglofl. St. inkomma med. förslag, hvarmedelst sittplatsernas nuvaride mindre ändamålsenliga skick må för, ändras till erforderlig beqvämlighet, äfvensom att genom förminskning i platsernas nuvaride antal och genom vissa bland skrankens borttagande, trappstegs anbringande å nödiga ställen och andra tjenliga åtgärder, en större lätthet må beredas åt ledamöterna att frän ojika delar af salen kunna lemna och återtaga sina platser, förmenande motionären, att tid derigenom bör kunna vid voteringarne vinnas och sålunda den ifrågavaride förändringen i flera hänseenden blifva fördelaktig och nyttig.
Uti till Eders Kongl. Maj:t afgifven underdånig berättelse om granskningen af statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1850 och 1851, hafva Rikets Ständers Revisorer anmält, att vid granskningen af Drottningholms och Svartsjö Kongl, lustslotts räkenskaper för åren 1850 och 1851 någon annan anmärkning icke förekommit, än att bland utgifterna för år 1850 20 Rdr blifvit upptagna såsom utbetalda för 4 tunnor potatis efter 4 Rdr tunnan, hvarigenom, derest ej förhållandet grundade sig pä ett skriffel, 4 Rdr blifvit för mycket afförda. Såsom förklaring häröfver, får Ståthållare-embetet underdånigst andraga, att, enligt Grosshandlaren Canzlers räkenskapen bilagda räkning, 20 Rdr b:ko bifvit utgifna för potatis, uppköpt till fyllnad i vid 1850 års vår behöfligt utsäde; men att, genom skriffel å Canzlers räkning, fyra tunnor blifvit upptagna i stället för fem tunnor, å 4 Rdr, som utgöra af Canzler rätteligen uppburna och behörigen qvitterade 20 Rdr. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, CARL AXEL LÖWENHIELM. Stockholm den 25 Januari 1854. Alif)k Dahlerus. Ståthållare-embetets på Haga och Ulriksdals lustslott underdåniga utlåtande, i anledning af 1853 års Revisorers anmärkning vid granskningen af nämnde slotts räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung!