Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven har förmält sig förmoda, att då den, som aflemnade ett sådant underdånigt förslag, icke annorlunda ägde att Vänta svar derå, än uti åtgärden, om förslaget funnes antagligt, Regeringens göromål ej skulle, genom bifall till omförmäldte rättighet, ytterligare förökas, utan derigenom en nyttig Cornmunication emellan Regeringen oc-h Nationen, äfven emellan Riksdagarne , beredas, samt att Regeringen såmedelst blefve i tillfälle att känna omdömet om de Författningar, hvilka af den samma vidtagas och utfärdas. i cgoch Be&cärs-Utskottens Betankanden. 145 Utskotten hafva tagit i öfvervägande hvad således blifvit framstäldt; Och anse Utskotten det nu icke vara någon betagit, utan tvärtom öppet att städse, med iagttagande af de skyldigheter, sorn derifrån böra vara oskiljaktige, samt innom en laglig gräns, hos Kongl. Majit uti underdåniga ansökningar och hemställanden anmäla, så väl enskildte, som allmänna ärender; Men att berörde, för hvarje Rikets Innevånare öppne förmån skulle utsträckas så vidt, som Herr Grefve Gyllenborg synes åsyfta, så att desse jemväl skulle oinskränkt äga , att, utan anledning af egne förhållanden och behof, samt utan ate derom vara anbefallte eller påkallade, till Kongl. Maj:t inkomma med förslager till rubbning af redan meddelte allmänna föreskrifter uti de Allmänna Rikshushållningen rörande ämnen, eller till vidtagande af nya åtgärder och förordnanden deruti, äfvensom med ansökningar om rättelse uti eller förklaringar öfver de Författningar, dem Kongl. Maj:t antagen i berörd© ämnen eller uti Hagens stadganden täckts i Nåder utfärda, finna Utskotten blifva betänkligt»’ Den, som formenar sig icke kunna fatta rätta begreppet af omformäldte utfärdade Författningar, kan, vid den tillämpning deraf, hvilken af dem, som skola dg samma handhafva, antages, derom vinna upplysning, och i händelse någon tror en sådan tillämpning icke vara behörig, är honom öppet, att deröfver i vederbörlig ordning framföra klagan.
Man hade t. ex. uttagit ansökningen med påtecknadt kommunikationsbeslnt, men genast derefter hade gäldenären dött, så att han omöjligen kunnat deraf få del, eller man hade gjort anstalt oin delgifvande, men kommit för sent och funnit honom diid. Skulle deraf följa, att ansökningen icke gällde mot hans rättsinnehafvare (hvilka dock, såsom anfördt är, fått del af ansökningen och blifvit deröfver hörde); så kunde man ju emot dem blifva rättlös, utan något sitt förvållande. lag vet icke, huruvida af allt detta kan följa, att i lagen behöfver tilläggas ett specielt stadgande derom, att när svarande linder rättegång (lagsökning) dör, den stämning (kallelse) honom ågått, skall gälla mot den eller dem, sorn saken i hans ställe rörer. litt sådant stadgande, i fall det ej kan anses öfverflödigt, är då påkalladt af det mest trängande behof. I Lagförslaget sliker man det imedlertid lika förgäfves, sorn i nu gällande lag. I)e lagbud, som stadga fatalietider, böra utan tvifvel strängt iakttagas. Ingen ting får eftergifvas i dens rätt, sorn biir hafva att trygga sig vid den laga kraft, som följer af den förelagda tidens försittande. Och don sorn har att iakttaga denna tid, för att äga talan, får icke vänta sig undseende, i fall han försummar det fruktansvärda klockslag, hvilket obevekligt såsom ett öde begränsar hans talan och hans rätt. Men ännu nödvändigare, 0111 möjligt, än denna stränghet, är sorgfälligheten att icke utsträcka den utöfver lagens bestämda, tvingande lydelse. Alskära fatalier, der lagen det icke ovilkorligen fordrar, är så vida lörderlligare, än utsträcka dem utöfver hvad som borde ske, att i senare fallet dock en rättvis utgång af saken bör kunna vara att förvänta, då deremot i förra fallet vägen till rättvisa är ohjelpligen stängd, änskönt anspråket på henne må vara välgrundadt. Lagen föreskrifver, att vid vads fullföljande i Hofrätt en vadinlaga, och vid ändrings sökande hos Konungen underdåniga påminnelser skola ingifvas.
Statsrådets ledamöter, presidenter och chefer för kollegier eller i dessas ställe inrättade verk, Justitiekansleren, cheferne för tullstyrelsen och för postverket, expeditionschefer i stats-departementen, öfver-ståthållaren, under-ståthållaren och politie-mästaren i hufvudstaden, landshöfdingar och ståthållare, fältmarskalkar, generaler och amiraler af alla grader, general-adjutanter, stabs-adjutanter, kommendanter i fästningarne, öfverstar för regementerna, secundcheferna för gardesregementerna till häst och fot samt öfverstelöjtnanter vid lifregemenls-brigaden, cheferne för artilleriet, fortifikations-, fältmatningsoch sjömätnings-väsendet, ministrar, sändebud och agenter för handeln hos främmande makter, samt de embetsoch tjenstemän, som uti Konungens kabinett för utrikes brefvexlingen och vid beskick - Konslitutions-Vtskoltets Memorial, Jfl 7. 9 beskickningarne nyttjas, hafva Förtroende-sysslor, hvarifrån Konungen må dem entlediga, när han pröfvar Rikets tjenst det fordra. Konungen kungöre dock sådana beslut i Statsrådet, hvars ledamöter vare skyldige att deremot göra underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. § 36. De, som bekläda Domare-embeten, så högre som lägre, samt alle andre embetsoch tjenstemän, än de i föregående § nämnde, kunna icke, utan medelst ransakning och dom, ifrån sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej eller, utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller flvttas. § 37. Konungen eger, att i adeligt stånd upphöja män, som, genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och riket synnerligen förtjerite. Konungen må jemväl, såsom belöningför stora och utmärkta förtjenster, tilldela adelsmän friherrlig och friherrar greflig värdighet.
Jag har redan tillkännagifva orsaken, hvarföre Utsk. icke kunnat fatta R. o. Ad:s mening annorlunda, än som skett. Ståndet har nemi. icke förklarat, att Statsrådstiteln borde borttagas. Den fanns intagen i Utskrs förslag; och i de delar deraf, hvaremot anmärkntr icke göras och till gemensamma tankar antagas, anses Utsk;s förslag godkändt. Beslutas altså återremiss, så kan, i det skick frågan nu står, någon ändring derigenom icke vinnas. Skulle R. o. Ad. deremot nu vilja förklara, det meningen med dess beslut varit sådan, som Gr. Horn velat tyda den, så måste deröfver fattas särskildt beslut, hvilket då ina tjena Utsk. till efterrättelse. Gr. Horn: Frih. Cederströms anmärkt!, är deruti riktig, att R. o. Ad. beslutat, det Statsministerstiteln skall utgå; men Hr Frih. har fullkomligt orätt uti, att R. o. Ad. ansett, det någon annan titel för departementscheferna borde i grundlagen bestämmas. Jag anser således fortfarande, att full anledn. till återremiss förefinnes. Utsk:s ifrågavar. yttrande tillika med voter:spropos:n lit. BondeSt:s anmärkn., a 11 f ö re d ra g a n de a f K ri g särendet' i Statsrådet icke derjemte genom grundlagen borde förordnas till Konungens rådgifvare i c o m m a n d o m å 1. Voter:spropos:n lit. I godkändes. 8 och 9 §§ Reg.F. De under litt. K och L föreslagna voter:spropos:r godkändes. io § Reg.F. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. till antagande af den föreslagna inbjudningen, hvartill jag för min del är benägen. Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad. Utsk:s hemställan, att Ståndet måtte nedlägga sin emot förslaget till förändring af o'enna § gjorda anmärkn., samt ansåg, att i anledn. af detta beslut voter:spropos:n lit.
Den vidt omfattande pröfning, detta ämne påkallar, är Utskottet naturligtvis ej i tillfälle att deråt egna, utan torde den böra öfverlemnas åt sakkunnige personer; men Utskottet kan för sin del ej neka giltighet åt hvad motionären yttrat beträffande de enskilda bankernas vederhäftighet och den ansvarighet derför, Staten på visst sätt bör vidkännas, då det är Staten sjelf, som åt dessa banker gifver lagar för deras verksamhet och utöfvar kontroll å dessas efterlefnad, likasom det måste erkännas, att, för den oförmodade händelse, att det numera öfver hela landet utbredda nätet af enskilda banker drabbades af en allmännare olycka, som vållade deras obestånd, den direkta förlust Statsverket såsom fordringsegare hos dem kunde göra af flera eller färre innestående ränterikassor, vore obetydlig i jemförelse med den, som hela landet vid en dylik tilldragelse skulle lida, och som utan tvifvel skulle framtvinga Statens mellankomst till hela folkets och allmänna rörelsens hjelp. Då Utskottet sålunda finner sig, på nu upptagna och i öfrigt uti sjelfva motionen anförda skäl böra understödja motionärens förslag i hvad som måste antagas utgöra dess hufvudsyfte, anser Utskottet deremot indragning af landträntmästaretjensterna åtminstone icke för närvarande böra ifrågakomma. Det torde icke kunna tagas för afgjordt, att genom den anordning, som, efter ärendets behöriga utredning, må blifva föreslagen, nämnda tjenster blifva helt och hållet öfverflödiga, enär dels synes oundvikligt, att ett sådant förvaltande verk som en läns-styrelse alltid måste ega en mindre kassa, bestående åtmintone af s. k. expensmedel, dels vården om och utlevererandet af stämpladt papper utgör ett räntmästarens åliggande, som, i anseende till den redan stora mängden af öfriga tjenstemäns inom läns-styrelserna göromål icke lärer kunna på någon annan afdelning af styrelsen öfverflyttas utan tillökning af tjenstemännens antal, dels ock den kontroll å utoch ingående anordningar m. m., hvilken 4 Allm.
Ro t e jemkn in gs-förslaget kan hinna upprättas, pröfvas och fastställas, hafva Rikets Ständer anslagit en summa, motsvarande den Rotefrihets-afgift, som af de ännu icke på ständige Knecklehållet indelte Nyhemman och Lägenheter erlägges. Det härtill erforderliga belopp, omkring Ett Tusen SexHundra (1600) R:dr ärligen j kommer att från PiiksgäldsContoiret utbetalas. §• 47- R. St:r hafva beslutat, att Staden Marstrand skall af RiksgäldsGontoirets medel utbekomma, såsom ersättning för sin från utgjord inquartering härledda Fordran hos Staten, en Summa af Nio Tusen (9000) Riksdaler Banco, hvarigenom Marstrand skall anses vara för omföimäldte anspråk till fullo godtgjord. ( 20 ) §• 48. Till Canaler och Strömrensningar. §. 5o. Till fullbordande af Götha Canalbyggnad, är ett ytterligare Lånbiträde beviljadt; hvarvid är vordet stadgadt: j:o Att endast under följande vilkor något ytterligare bidrag till Götha Canal-byggnad af R.
St:r vördsamt anmäla, alt Utskottet, som funnit det af K. M:ts och Rikets KammarColiegium afgifne underd. Utlåtande, jemte det dervid bifogade exempelvis uppgjorde förslag till ifrågavarande förändring och reduction af hemmansränlorne, innefatta så vigtiga upplysningar B e t ä n k a n d e n, N:s 323, 3?4. 11 och vara med den omsorg uppgjordt, alt en allmännare kännedom deraf till fö i'i i l ligast torde bereda öfvertygelsen om vigten af de gjorda framställningarne och derigenom grundlägga deras framgång, att Utskottet låtit af dessa handlingar aftrycka ett så tillräckligt antal exemplar, att de icke allenast ibland II. St:r kunna utdelas, utan ock, i fåll K. Mrt derom behagar meddela sina Befrhde Nådig föreskrift, utdelas i Landsoi terne. Memorial, angrete anslag till lönefyllnader då RiksMarkegångspriset på den under lönerne inberäknade Spannmål öfverstiger 6 Rrdr Brco Tunnan. (U.-A.) Af från RiksStånden ankomne ProtocollsUtdrag har Utskottet inhemtat, att, vid förehafvandet af den summariska uppgift på föreslagnc tillökningar i StatsUtgifterne emot hvad 1823 års Statsreglering upptager, som Utskottet, i sammanhang med svaren på de vid UtgiftsBetänkanderne gjorda anmärkningar, till Ä. Strr öfverlemnat, de respective RiksStånden, i frågan 0111 det FörslagsAnslag som bör bestämmas till godtgörande af ofvanberörde utgift, yttrat sig olika, i det II. R. o. A. beslutit: att, i den händelse RiksMarkegångspriset för den under lönerne inberäknade Spannemål skulle något år öfverstiga 6 R:dr Brco, deri här igenom uppkommande brist för den del af berörde Spannemål, som öfverskjuter Kronans behållna 12 StatsUtskottets Spannemål, skulle af R:g:sContoiret Statsverket ersättas; H. PresteStämlet saint Y.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, bejakade, att hans nyss gjorde framställning varit sådan den af Ilr von Hartmansdorff blif - Den 22 Maj. 669 vit uppfattad; och derefter upplästes lill justering samt godkändes följande voler.propos.: Den som bifaller, att, vid äskad votering om bifall till Const.Utskis utlåt. N:o 49, utan annan förändring, än all i den tillstyrkta und. skrifvelse!! ordet ”såvida” utbytes emot ordet ”sorn”, conlrapropos. må innehålla afslag å berörde utlät., voterar j»; Den det ej vill, voterar "**j; Vinner nej, kommer R. o. Ad. att särskildt afgöra, hvilket af de för öfrigt i ämnet gjorda förslag skall intagas i contrapropos. Vid denna voterings slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 93. Nej — 43. Sedermera upplästes till justering och godkändes en så lydande voler.propos. i fråga om hufvudsaken : Den som bifaller Coust.Clskts utlåt. N:o 49, utan annan förändring, än ali i den tillstyrkta und. skrifvelsen ordet ”så vida” utbytes emot ordet ”sorn”, voterar jai Den det ej vill, voterar nfij; Vinner nej", afslår R. o. Ad. Utsk:s berörde utlåt. Efter slutad votering befalis, att röslerne utfallit med Ja — 52. Nej — 89. Vid föredragning af Const.Utsk:s i gårdagens plenum på bordel lagda meni. N:o 50, i anledn. af 2:ne Stånds beslut om voter.propos. i representationsfrågan, lades detta meni. till handlingarne. Föredrogs St a IsUtskrs i gårdagens plenum på bordet lagda förnyade utlät. N:o 325, ang:de upprättandet af register öfver RiksStms protocoller. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Utan alt på minsta vis inlåta mig i några betraktelser öfver den politik, som under alla möjliga inträffande eventualiteter kan anses vara för oss den rätta och lämpliga, betraktelser, till hvilkas anställande jag hvarken är befogad eller törhända har större förmåga än mången annan inom delta hus — låter del likväl mycket lätt tänka sig, ja del är till och med snart sagdt påtagligt, att den ställning, som här i landet kan blifva nödvändig all intaga, kan komma att strida emot en eller annan af de krigförande makternas intressen. Men vid öfvervägande häraf, måste det vara för en hvar tydligt, af hvilken vigt det är, att vid ett sådant tillfälle, vara fri och sjelfständig i sina handlingar. Då jag här talar om handlingens frihet och sjelfständighet, menar jag naturligtvis icke någonting absolut, ty då hvars och ens, vare Den 1 November f. m. 181 sig samhälleis, eller individens frihet, alltid är inom vissa gränser hunden af moraliska lagar och materiella medel, så kan man derom verkligen säga som den vise i forntiden: alt fri är ingen utom Zeus allena; men jag afser det, som hvar och en lärer medgifva, eller att handlingeos värde hetor af dess frihet, och att, då denna är beroende af de materiella medlen, så bjuder klokheten, alt dessa på förhand ombesörjes, så att man ej i ett afgörande ögonblick saknar förmåga att bestämma sig sjelf. Af hvad jag nu haft äran i största korthet antyda, vill det synas mig vara alldeles klart, alt omständigheterna verkligen äro sådana, att den summa, som under namn af lilla kreditivel bör finnas lill Regeringens förfogande, vid delta tillfälle nödvändigt måste ökas betydligt utöfver hvad som under vanliga förhållanden varit befintligt. Hvad beträffar den sednare delen af frågan, eller huru myckel som bör anvisas såsom kreditiv, så beror detta naturligtvis på beskaffenheten af de åtgärder, hvilka behöfva vidtagas. Men dessa åtgärder äro i sin ordning beroende af omständigheter, hvilka ännu icke äro tor handen, eller kunna af någoD, jag vågar påstå det, med någon grad af säkerhet ens förutses. Försigtigheten bjuder dock, att man gör sig beredd på att kunna fylla åtminstone de mest trängande af de behof, som finnas, och som ytterligare kunna upstå.
— Nej, men jag kunde ha ägt det, n u vet jag det. Jag tror inte m e r på förutbestämmelse, på att det skedde, som skulle ske, på att jag handlade, som allenast jag kunde handla — på att hans känsla naturligtvis var för svag till att fylla ett lif, när den icke öfvervann mig. Å h dårskap — begränsning! En eller annan gång ligger vårt lif i vår hand m e d alla chancer, o c h då gäller det att ha m o d att handla o c h ej vänta aldrig, aldrig bygga upp, hvad s o m ej finns, aldrig svika naturen! — Odet väntar, att v i skola taga dessa minuter — det dröjer, töfvar i det längsta, det står dödsstilla, det hjälper oss icke — det bidar att se, hvartåt vår kraft ligger — o c h därefter vänder det o m, styr ut i andra farvatten, o c h b a k o m oss förändrar allt karaktär — vi kunna icke mer vända åter o c h ångerfullt gripa in, ty förutsättningarna finnas icke mer. H v a d jag talar vist — o c h inuti mig gråter min själ! Jag känner förtviflans raseri öfver det dåraktiga flickebarn, s o m en gång såg det ö m m a, skälfvande leende, s o m aldrig ljuger, på den mans läppar, hon älskade — och som icke vågade tro på sin kärleks makt, icke vågade lämna eftertanken o c h följa instinkten — vågade det blinda språnget i naturens famn. Man kallade det blygsamhet, som bara var feg misstro. Detta underliga band, som jag ej kunde rifva itu — var det natur, ömtålig jungfrulighet? Aldrig! Det var början till den lek, den lek m e d kärleken, s o m sedan väft sig in i mitt långa lif, lekts på allvar utan skämt, lekts under det innerst inne något suttit — fruset till is, som aldrig tinat upp. Det k o m m e r n o g den tid, då man vågar språnget — men hvad är det sedan mödan värdt! Lyckan är afkyld, innan hon når ditin — allra innerst. Nu känner jag kärleken, nu vet jag, hur jag kunnat lära h o n o m älska.
Den sträcker sig öfwr forsen just p2 det staile, der denne skummar vildast och der bergrannan ar smalast. Ofver bron vandra arbetarne ned till bruket hvarje morgon, tillbaka upp till bostäderna om middagen, ned på eftermiddagen och upp igen p&amp; qvällen. Ja, bessemerblasaren ggr denna vag midt i natten, nar han skall ned till treblasningen. Då bruket ännu var teniligen nyanlagdt, fans intet stängsel utmed denna farliga väg, från hvilkeii man kunde blicka ned i det skurnniande djupet. D5 hände det en stupmörk höstqvall eller natt, att cn af smederna gick hem från sitt arbete och kom att sig sjalf ovetande vika några steg från vägen. Han märkte det ej, ty himlen var svart som en säck; gas eller elektriska lanipor funnos ej. Visst bränner man gas till både bränsle och lyse i rostugnen, men man har ej koliimit derhan att tillgodogöra sig den ute. Plötsligt tog marken slut under vandrarens fötter. Med andra ord, mannen hade tagit ett steg ut öfver forsbranten och föll handlöst framstupa i tomma luften. Då han i sin ångest slog ut med arinnrna fick han tag i en af buskarna i sluttningen. Den höll, och han kraflade sig upp igen p i händer och fötter. Han ko111 icke i forsen den gingen. Det hade varit säker död. Men han vagade icke nlera resa sig upp. Han kröp hela vägen hem till sin egen tröske! p i händer och fötter. Sd som han krupit uppför branten för kara lifvet, så kröp han sedan hela vägen, försigtigt trefllande framför sig. - Det gifves ögonblick dä inan ej blott tror utan bokstafligen kYnncr, att det ar icke mer %n ett steg mellan oss och döden, och i sadann ögonblick blifva de starkaste och .klokaste ibland oss sisoin barn. Harriet Martineau. Ett biografiskt utkast. She is not a person to be jztdged dy ?te ?- writings afone, bnt rather by Arr own deeds and life. Charlotte Bronte.
Då äfven Utsk. förutsätter att 8 fregatter och flera stora ångfartyg böra byggas och underhållas, är det redan färdiga af dockbyggnaden otillräckligt för dessa större fartygs ändamålsenliga förvaring. Jag får på nu anförda grunder vördsamt yrka beviljande af anslag till dockbyggnadens fortsättning och utlåtandets återremitterande. Hr Printzensköld, Carl: Det hör säkerligen till de icke minsta egenheterna hos denna riksdags StatsUlsk., alt Utsk., under det alt det å ena sidan iakttagit en så hög grad af hushållning, att det afslagit allt anslag till fullbordande af dockbyggnaden i Carlskrona, å andra sidan anvisat anslag till eli så onyttigt företag, som att inventera dervarande ekförråder. Då frågan om ordinarie-anslag till 4;de hufvudtiteln hur förevar, hade jag äran att härom yttra min öfvertygelse, hvilken jag icke ännu af något nytt skäl kunnat förändra, den nemi., att ett sådant företag endast borttager tid och medför kostnad. Man får endast derigenom veta antalet af kubikfot ekvirke, som finnes i förrådet, och det är allt; ty om än något deraf skulle saknas, kan ingen förbindas till ersättning deraf, och med den kännedom jag äger om förhållandena, är jag fullt öfvertygad, att intet der saknas. Jag skulle för min del önska, att StatsUlsk., då det säkerligen tager i närmare betraktande de skäl för dockbyggnadens fullbordan, som här af flera talare blifvit anförda, ville öka det af Konungen begärda anslaget med de 8,000 r:dr, som StatsUlsk. förut anslagit för inventeringen af ekvirket; och då Utsk. visat en sådan ömhet för landets förbrytare, alt det t. o. m. för deras skull vill uppoffra ij million, skulle jag tro, att medel äfven måste finuas för 17 H. 44 346 Den 25 November e. ra. ett så riksgagneligt ändamål som dockbyggnaden.
Stad, hvars egande jord är uppskattad till xi och 5-S:dels mantal, och hvilken således, i jemförelse med Båtsmansroteringen å landet, högst lcunde påföras 3 ordinarie Båtsmän, men deremot nu underhåller 10 sådana, ”matte erhålla befrielse från de 7 Båts’ män, Staden hittills utöfver innehafvande jord”rymd utgjort, eller åtminstone Båtsmanshållets '^nedsättnig till hälften eller 5 man.” Innan de förenade Utskotten här nedan till besvarande upptaga de inom de respective Biks-Stånden i hufvudsaken gjorda erinringar, liafva Utskotten skolat ingå i bemötande af de emot Betänkandet rigtade anmärkningar, hvilka innefattas i Herr Presidenten m. m. Poppii inom Högvördige Preste - Ståndet afgifna yttrande. Herr Presidenten har, med hemtad anledning af de i Utskottens Betänkande, pag. 24, 3 5 och 26, förekommande citationer ur de af Statssamt Oec.-Ut*ti. Uti. N:o i32, 5 Förvaltningen af Sjöärendena samt Kongl. Kammaroch Commerce-CoIIegierne upprättade Taheller, saint Utskottens deruppå grundade förklaring om dessa Tabellers oanvändbarhet för upprättande vid denna Riksdag af en definitiv ny reglering af Städernes Båtsmanshåll, ansett sig böra upplysa: att de Kongl. Collegierne ej, på sätt Utskotten uppgifvit, tillstyrkt, att Stockholm må bibehållas vid ett otillökadt antal Båtsmän ; att den af de Kongl. Collegierne letnnade uppgift, i fråga otn årliga kostnaden för Stockhol ms xoo Båtsmän, erhållits genom Ofver-Ståthållare-Embetet, som infordrat densamma af Stads-Kamereraren; att, då de Kongl. Collegierne sjelfve ansett ej mindre en närmare undersökning nödig, till vinnande af saknad kanner dom, huru Stor del af den jord, hvarje Stad er ger, är