Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jpmab fålebeö förft angår ben upplåning, font egt rum år iS34 odj in* tid ben tib, ferrat $udntäftige etljödo bel af {Rifetö ©tättberö, genom 5a § i Oteglementet af ben 16 {£Raj innemaranbe år i835, röranbe upplåningen gif* ne föreffrifter, få, enär nämnbe upplåning ffett nteb atbeleö cnaljanba milfor, font reban åt 183r, nteb anlebning af i83o årö {Reglemente, marit antagne od) mib ftfilebne {Riföbag blifmit lettinabe utan anmätfning, Ijafma Dferiforertte anfett ifrågamaranbe upplåningöåtgärber, fåfont, i anfeenbe till fjelfma milfoten, rebatt af {Rifetö ©tänber pröfmabe, icfe funna förattleba tid någon erinran. S83ibfcntmanbe åter be, i affcenbe på upplåningen, af JjperrarSudmäftige mibtagne åtgärber efter ben tib bet lipa {Reglementet tid bent är morbet öfmer* letnnabt, få innehåller 52 § i berörbe {Reglemente, att, tid fpdanbe af {Rifö.gälbö* (Eontoiretö behof, bet öfmerlemnaö åt ferrat gtdlntäftige att, efter ftg företeen* be omftänbigfjeter, emot Obligationer i ©menflft mpnt, upptaga fiörré eder min* bre Sån, att betalaö mib anforbran, efter ttppfägning eder på beffäntb förfado* tib, bocf icfe längre än i5 år från beraö ittfärbanbe. Od) ffulfe ferrat* gull* Sening af sprotocott. 9tifggälb«* GontoiretS itpptSnittaö* operationer, mäftige företräbeöwiö föfa begagna be förflttämttbe
Derom har jag sjelf redan för några månader sedan gjort motion, och jag har tyckt mig finna, att Hr Lefreäi för några plenidagar sedan varit af enahanda åsigt. Hvad angar Frih. Boyes med så mycken emphas utförda decimation emot förstärkta StatsUtsk., torde hvar och en, sorn haft öron att höra, icke kunnat undgå att bemärka, det klandret mot Styrelsen förnämligast gått 32 Dc» 6 Norcmbei' f. m. derpå ut, att Styrelsen haft besparad en tillgång t. ex. af inalles 8o,ooo r:dr för gardesreg:terna; att lion haft tillgångar för löneförhöjningar, för reservupplag‘, men saknat tillgångar till beväringens beklädnad och beväpning m. m. d. Hr af Dalström, Gust. Jac.: Man har sagt, att mörka taflor här blifvit uppdragna om tillståndet med beväringens beklädnad. Jag vet väl, att dessa taflor icke äro glada; men skuggsidorna falla icke på Regeringen, utan på Ständerna, som vägrat Regeringen erforderliga anslag. Jag nödgas, emedlertid än en gång framställa en tafla, som jemväl icke heller torde blifva särdeles ljus. Vid de få tillfällen, då jag här vågat höja min röst, har det varit i sådana frågor, sorn angå fäderneslandets stora interesse, Sveriges försvar. Från det ögonblick, då jag erhöll rättighet att deltaga i Representationen, uppgjorde jag mig den föreställning om förhållandet här och i de öfriga ståndssalarna, att öfverläggningarna fördes med lugn och sans, erfarenhet och humanitet; att ändamålen voro industriens förkofran, samhällets oeconomiska väl, och att man således stödde sig på kunskaper och erfarenhet. Visserligen hade jag ock väntat att se ett visst motstånd, men endast riktadt mot missbruken och utgånget från sanningsenliga grunder. Jag trodde, med ett ord, att Representationen aldrig borde hafva orätt, om den ock någon gång kunde få orätt, öfvermannad af de enskilda interessena. Men dä jag likväl inom
Revisorer förklarat sig icke hafva funnit något att anmärka emot de i deras berättelse, sid. 40-41, uppräknade anordningar, som till ett sammanlagdt belopp af 136,119 R:dr 29 sk. 4 rst., skett på öfverskotten å 1845 års Statsinkomster, samt den omständigheten, att dessa anordningar öfverstego de behållna öfverskotten för samma år, icke föranledt någon erinran hvarken från Revisorernes eller från Rikets sednast församlade Ständers sida, så och då det synes både olämpligt och ändamålslöst att fortfarande i räkenskaperna balansera skillnaden emellan det belopp, 130,382 R:dr 8 sk. 1 rst., öfverskottena för sagde år utgjorde, samt den summa, hvartill de härå anordnade utbetalningarne uppgingo, linner Utskottet sig numera icke kunna tillstyrka någon annan åtgärd, än att Rikets Ständer må medgifva, det denna skillnad med 5,737 R:dr 21 sk. 3 rst. varder utaf Riksgäldskontorets medel, efter behörig reqvisition, Statsverket godtgjord. 13:o. Angående en, uti ligviden öfver 1847 års brister och öfverskott, Riksgäldskontoret till ersättning påförd brist för år 1846.
Under sådana förhållanden måste förutsättas att om Filialbanker på delta sätt upkomma, som skulle kunna upfylla det behof rörelsen liar, så måste stora kapitaler af enskildte delegare tillskjutas, mycket öfverstigande fjerdedelen af leckuingssumman, d. v. s. den teckningssumma, som skulle motsvara det belopp i lån och kreditiv, som af Riksbanken kan meddelas. I alla fall blir rörelsen betydligt inskränkt emot hvad den f. n. är och behofvet således icke pä långt när fyldt. Under sådane omständigheter anser jag också nödigt, att kredilivrätten för de Filialbanker, som på delta sätt skulle upkomma för att ersätta enskilda Banker, bör utsträckas betydligt öfver hvad den var raedgifven för de Filialbanker, som voro inrättade ulan att något sådant'vilkor var fästadt vid deras upkomst. På denna grund skulle jag tro, att den del af försträckningen, som skall begagnas såsom lån icke bör bestämmas till högre än J:del, och att återstoden bör kunna fä begagnas som kreditiv, på det att de fördelar, de npkommande Fdialbankerne medföra, skola blifva så betydliga, att det kan vara uträkning för delegarne, att af egna kontanta me del tillskjuta mer än hälften af det belopp hvarom fråga är. Det är nemi. gifvet, att ju större kreditiv-rätl en Privatbank har på Riksbanken, ju fördelaktigare är det för denna Bank, ju mera kan den begagna sig af utlåningar genom att draga på Riksbanken. Jag hemställer således lill Hr Gripenstedt, som, om jag upfattade hans yttrande rikligt, äfvenledes ansåg att hälften skulle vara tillräckligt, huruvida vi icke kunde förena oss härutinnan. Visserligen är det icke så betydlig skillnad emellan *:del och hälften, men skillnaden upgår dock till J :del.
Ingen torde finnas, som är benägnare än jag att underskrifva den satsen, men jag tror alt huru lång tid man än använder på en dylik undersökning, skall det dock fordra en större skarpsinnighet, än jag besitter, för att reda de motsägelser, som förefinnas i Betänk. Ehuru Utsk:n säga att verkan af den under d. 13 Juli 1853 utfärdade författn., hvilken först sedan elen 1 sisth November blifvit tillämpad, icke kunnat utrönas, hafva Utskin icke destomindre föreslagit denna författms fullkomliga upbäfvande. Författmns 2:dra mora., som icke är föreslaget till upbäfvande, lyder så: ”Vill man klyfva hemman till mindre delar än i allmänhet för orten stadgadt är, då skall undersökas huruvida hvardera af de sålunda till utklyfning ifrågakomne mindre delarne må kunna medföra besutenhet”. Det heter, vill man klyfva, d. v. s. om en person, sorn är i besittning af ett hemman, vill klyfva detsamma, då skall undersökning begäras. Uti 3:dje mom. står det: ”Sker sådan klyfning, som enl. nästföregide mom. skall lill undersökning föranleda, genom köp, skifte eller gäfva af hemman, som med egande rätt innehafves, eller genom öfverlåtelse af åborätt etc., skall i allt fall undersökning ega rum innan laga stånd kan följa”. Emellan dessa mom. är således nu en fullkomlig öfverensstämmelse, -hvaremot Utskins förslag helt och hållet rubbar denna följdriktighet, enär, då någon genom köp, skifte eller gåfva kommit i åtnjutande af en hemmansdel, hvarå man tilläfventyrs icke eger besutenhet, skulle, enl. Utskins förslag, ingen undersökning vara behöflig. Om man vill klyfva en hemmansdel, är det naturligtvis för något ändamål, ty ingen, som ej har för afsigt att 15 FL 12 178 Den 24 November. sälja eller bortskänka eller annorledes afbända sig något af sin hemmansdel, lärer befatta sig med densammas klyfning.
Då vattnet väl afrunnit, nedpackas svammed fiskfärs; däröfver strös konserverade eller pen i burkar hvarftals med salt emellan och salt färska förvällda champignoner, som förut väl aföfverst. Ofvanpå lägges en träbotten med en sten runnit; sedan nedlägges åter fiskfärs och så åter på. Burkarne öfverbindas o c h förvaras i svalt champignoner, men det sista hvarfvet skall vara rum. Innan svampen skall begagnas, urvattnas fiskfärs. Ett med smör smordt papper lägges öfden i flere timmar. ver formen, som insattes i svag ugn. Gräddas, Torkning af svamp. Då svampen är väl rentills puddingen höjt sig, stjälpes på fat o c h sersad o c h sköljd, de största ituskurna, upplägges veras med champignonsås. den på handduken att afrinna, uppträdes på trå- Champignoner i låda. Champignonerna tvättas dar samt upphänges i luften, där solen ej skiner, väl och få afrinna, skäras i bitar, läggas i en af att långsamt torka. När den är väl torr, dragés starkt hvitt papper gjord låda, eller liten blecklåda. den af trådarna, nedlägges i påsar, som upphänsom är smord med smör, tillsammans med hacgas i ett torrt och luftigt rum. De böra emellanåt kad lök och persilja, salt och peppar samt i bitar skakas om o c h luftas. Man kan äfven torka sönderdeladt smör. Ställes på halster öfver het svamp i bakugn. All svamp bör torkas långaska. När champignonerna äro färdiga, ställes samt samt mycket väl, eljes möglar den o c h blir lådan på ett fat och serveras. då oduglig. Då torr svamp skall anrättas, lägges Champignonkroketler. inkokta champigden först ett par timmar i ljumt vatten eller noner skäras i små bitar. En rågad sked smör mjölk. fräses med 2 ä 3 skedar mjöl, spädes med litet b u l j o n g. af kalf eller höns, grädde och / ättika inlagd svamp. Väl rensad och sköljd det spad som var på champignonerna; kokas svamp förvälles i vatten med litet salt.
N:o 165, i fråga om löne-förbättring för Krigs-hof-rättens civile embetsoch tjenstemän, m. fl. Med ogillande af Utskottets hemställan, beslöt Ståndet, i öfverensstämmelse med det i Herr Bildts reservation framställda förslag, alt en summa af 3,000 R:dr Riksmynt må ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att användas till löneförbättring åt Krigs-hof-rättens civile embetsoch tjenstemän, med förbehåll att af denna summa de belopp företrädesvis utgå, som erfordras för alt fylla lönerna för de juridiskt bildade embetsoch tjenslemännen till de belopp, som Kongl. Majit föreslagit, nemligen för Krigs-hofrälts-rådet till 4,500 R:dr och för Krigs-fiskalen till 2,500 R:dr Riksmynt. N:o 166, angående föreslagen pension för t. f. Karne rera ren vid f. d. General-assistans-kontoret G. Grundén. Bifölls. N:o 170, i anledning af erhållen återremiss å åtskilliga i Memorialet If:o 149 föreslagna voterings-prnpositioner. Lades till handängarne. N:o 171, i anledning al erliållne återremisser å Betänkandet N:o 122, angående reglering al' utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvud-titel. Utskottets hemställan sid. 2, angående allöningen för Läns-bokhållarne, bifölls, och förklarade Ståndet, vid första yttrandet sid. 3, att det vidblifver sitt, beträdande Härads-skrifvarnes aflöning, fattade beslut, samt lades förevarande Utlåtande i öfrigt lill handlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. I).
Ridderskapet och Adeln den 9:de och af Högv. Preste-Ståndet den 7:de, men deremot Slerremitteradt af Yällofl. Borgare-Ståndet den 9:de och af Hederv. Bonde-Ståndet den 10:de uti innevarande månad. Såsom skäl för återremissen bar blifvit åberöpadt, att då egaren af Hallsnäs hemman förr egt, att, för underhållandet af färja öfver det der varande sund, åtnjuta frihet från rotering, det syntes, som skulle Westra Häradsboer, hvilka blifvit ålagde att öfver sundet uppföra bro, böra inträda i enahanda förmon, som egaren af Hallsnäs egt, emedan Kronan eljest skulle skörda en vinst derigenom, att skyldigheten i berörde hänseende blifvit öfverflyttad på Häradsboerne, hvilket ansågs vara desto mera obilligt, som Staten icke tillförne haft att påräkna någon rotefrihets-afgift af Hallsnäs. Utskotten, som tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit anfördt, få med anledning deraf anföra, att Utskotten, som ej haft tillgång till den i motionen åberopade 1684 års Ekonomiska Commissions handlingar, icke kunnat erhålla upplysning om den serskilda anledning, hvarföre egaren af Hallsnäs hemman då skall blifvit ålagdt att, emot frihet från rotering, ensam underhålla faija öfver Hallsnäs sund, om hvilken anledning motionen icke heller gifver någon upplysning; att redan genom de före 1734 års Lag i fråga om byggandet och underhållandet af broar och vägar, gällande lagar och författningar, hvaribland må nämnas Gripsholms Stadga af den 29 April 1575, det varit föreskrifvet, ”att alla äga bro bygga och väga rödja, så then som mindre äger i by, som then mer äger, och ingen vare therför fri hvarken freist eller ofrälst”; och att i 25 Cap. 8 §. Byggninga-Balken af 1734 års Lag, stadgas att ”alla, som å landet hemman ega eller bruka skola, vägar rödja och broar bygga.” 12 Staissamt Allm.
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Bil. till K. M. Nådiga Skrifv. N.o 66. 33 Utdrag af Protocollet öfver t Handelsoch Fin anceÄrenden hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den lo April 182g. Närvarande: Justitias Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Hr Grefve af Wetterstedt^.s Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Grefve af Ugglas. Hof-Cancelteren von Schulzenheim. Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Seereteraren uppläste i underdånighet till justering ett, jemlikt Kongl, Majus förut fattade Nådiga Beslut, upprät ladt förslag lill Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer , angående Landshöfdingen m. m. J. af Wingårds anhållan om befrielse Från ersättnings-ansvar för de Bih. till Ii. S. No 6y. af förre Lands-Secreteraren Kleman till» gripne och förskingrade allmänna medel. Kongl. Maj:t täcktes, enligt hvad Stats-* Rådets närvarande Ledamöter i underdånighet tillstyrkte, berörde Förslag, sådant detsamma finnes Protocollet bilagdt, i Nåder gilla; och befall te Kongl. Maj:t alt Dess Nådiga Skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer expedieras, Ex 1’rotocollo S. G. Schyberg. N:o 67. t Afskrift meddelad Exp.-Utsk, d. iä Maj 182g.
Majits nådiga förslag om tillökning i anslaget för folkskolelärare-seminarierna samt den i enahanda syftning gjorda framställning, så ock i betraktande deraf, att det vid sistlidna riksdag anvisade anslag af Rikets Ständer beräknats för fem manliga och ett qvinligt seminarium, men E. K. Majit funnit sex manliga och två qvinliga vara af nöden, synes med den af E. K. Maj:t nu föreslagna anslagsförböjningen endast vara afsedt att bibehålla i deras nuvarande utsträckning de seminarier, som, enligt ofvanberörda nådiga kungörelse, böra ombesöja ifrågavarande undervisning. Då emellertid elevernas antal, som af Rikets Ständer beräknats komma att, uppgå till högst 560, numera stigit till 741, måste, med den ojemna fördelning af detta antal, som af lokala förhållanden är en följd, åtskilliga seminarier erhålla elever vida utöfver det antal af 100, hvilket Rikets Ständer ansett med framgång kunna vid hvarje seminarium undervisas. Denna betydliga tillökning i seminarii-elevernas antal synes göra till en nödvändighet, att antingen på någon tjenlig plats i rikets vestra del, hvilken synes deraf vara mest i behof, inrättas ett fullständigt seminarium för manliga elever, eller ock åtskilliga af de seminarier, hvilka E. K. Maj:t ansett framgent böra ombesörja undervisningen, erhålla den utvidgning och den förändrade anordning i öfrigt, att de kunna, utan men för undervisningen eller ordningen iuom anstalten, emottaga vida större antal elever, än det, hvarför de ursprungligen varit afsedda. I enlighet med dessa åsigter och på det E. K. Majit icke må sakna medel för ett fullt ändamålsenligt ordnande af folkskolelärare-seminarierna hafva Rikets Ständer ansett tillökningen i förevarande anslag böra bestämmas till 25,000 R:dr och således medgifvit, att det till seminarier för folk skolelärares bildande uppförda anslag må med detta belopp förhöjas; hvarjemte Rikets Ständer, i underdånighet anhålla, att EK. Majit täcktes taga under Expeditionslilskot/e/s Forsing lill underd.
Alla ofvan uppräknade silfvermynt skola, i enlighet med Mynt-Ordningen den 9 Maj 1835, innehålla 3 delar fint silfver mot 1 del koppar och således vara tolf-lödiga, af hvilken blandning, som benämnes Mynt-silfverj skola utmyntas af tvä skålpund viktualie-vigt sådant silfver: 25 st. oin 4 R:r Riksmynt » 10 öre Remedium i finhetj får jemlikt åberopade Mynt-ordning, utgöra på hvarje skålpund viktualie-vigt mynt-silfver Tre Ett Tusendedels skålpund viktualievigt fint silfver öfver och lika mycket under den bestämda halten. Remedium i vigt får utgöra: pft 4 R:r Riksm. st., deraf 25 B) Ko 'p p a r m a) Utmyntningen[•) Ett st. om 5 öre utmyntas efter 1000 Riksdaler Riksmynt per Skeppund mynt-metall viktualie-vigt, och skall i nu gällande mynt motsvara: 1 sk. 1\ r:st Banko Ett st. om 2 öre d:o 600 d:o » » HA » » » a Blifvande således af 100 skålpund mynt-metall viktualievigt utmyntade: 5 öre-stycken 5,000 st. 2 öre-stycken 7,500 » 1 öre-stycken 15,000 # De nya kopparmynten komma, i följd häraf, att i värde nära motsvara 2i, 1 och £ skilling Riksgäld, och blifva, hvail de sistnämnde tvänne beträifar, till storleken lika med de nu präglade mynten af enahanda valör. b) legeringen:
I rist. och vid samma års slut lill 94,765 Ridr 30 sk.; i anledning hvaraf, och med hänsigt lill de under sednare åren ofta förekommande poströfverierna, Revisorerne hemställt, att de å ifrågavarande afgifter uppkommande öfverskott, för sä 118 Expeditions-Utskotlels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 64. vidt de ansågos icke behöfva för blifvande ersättningar reserveras, mätte användas till post transport enias betryggande. I öfverensstämmelse med hvad Revisorerne sålunda yttrat, anse Rikets Ständer det vara af vigt, att åtgärder till befordrande af postföringens säkerhet vidtagas, och alt Postverkets för andra utgifter icke påräknade tillgångar i tramsta rummet användas för delta ändamål; men då äfven andra oförutsedda, ehuru angelägna hellof kunna yppa sig, till hvilkas afhjelpande ifrågavarande öfverskottsmedel behöfde anlitas, hafva Rikets Ständer funnit icke vara lämpligt, att samma medel blifva till något visst föremål ovilkorligen anvisade, hvarföre Rikets Ständer endast i så måtto instämma uti Revisorernes förevarande framställning, alt Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla om meddelande af den Nådiga föreskrift, att de å oinförmälda assurans-afgifter redan befintliga och framdeles uppkommande öfverskott, i den mån de icke för blifvande ersättningar behöfva påräknas, företrädesvis användas för vidtagande af sådana åtgärder, som lända lill postföringens betryggande. Kri"s-kollegiitrn. Af Revisorerne är vordet anmärkt, att, enligt den vid uppställningen af Krigskollegii hufvudbok iakttagna grundsats, densamma innehåller särskilda kon ti för hvart och ett af Rikets Ständer beviljadt anslag, med samma benämningar, hvarunder anslagen uti Riks-staten förekomma, hvilka kooti i allmänhet redovisade endast lör de af dessa anslag bestridda utgifter, men icke upploge de kostnader, som derutöfver för etiahande ändamål blifvit anvisade å andra anslag eller särskilda kassor, så att t. ex. det konto, hvilket benämndes Lifgardet, till
Deremot är det icke sant, när man säger oss, att at-mosferen är oren, ja till och med förgiftad, derför att det blåser olika vindar i olika luftlager eller att den af samma skäl är omöjlig att lefva uti. Att fordra, att samma jemna. passadvind * ständigt skall blåsa, det visar obekantskap med lifvets lagar, med lyckans vilkor, med ungdomens mod, med " kraften hos ett slägte, som kan öfverlefva till och med stormarna. Ty organismens stora hemlighet är, att dess förluster omsätta sig till vinster, att dess nederlag förvandlas till segrar, och så är också lifvets hemlighet ett mystiskt varde ur kaos.Konstakademien, konstföreningarna och konsten. Af Georg Nordens van. Akademier ha i vår tid ej något öfverdrifvet godt rykte om sig, och ett konstverk, som blir kalladt akademiskt, är i och med det samma så god somt utdömdt. Man har då ge * nast klart för sig att det är tråkigt, ointressant och opersonligt, och ofta att det är gjordt af en medelmåtta, som arbetat sig fram till en viss skicklighet i handtverket. Redan Egron Lundgren — som visste hvad han skref och som visste hvad konst var, — uttalade sig emot akademier. Han påstod rent ut att dessa haft allt-annat än väl-signelsebringande följder för konsten. Många röster ha sedan Lundgren nedskref sin åsigt höjt sig mot konstskolorna och det på skarpaste allvaret. Man har påstått, att de hindra en naturenlig utveckling hos den unge, att de döda hans fantasi och hans friska känsla, då de tvinga honom att år efter år kopiera de samma dödande tråkiga antika gipser om och om igen och sedanteckna efter lefvande modell, hvilket kan bli ett handtverk äfven det i längden. Man har påvisat huru afgjordt skadligt det måste vara för en ung frisk vilja att få till skolmästare en gammal-konstnär, som fått sin lärareplats såsom en slags, ålderdomspension och hvars teorier och teknik kanske tillhöra en längesedan förgången tid. i Om läraren är ung och är ett barn af sin tid, då måste umgänget med honom och det inflytande, han gifver, vara af stor nytta för de unga.
Han föll ned i sadeln, jämrade sig ohyggligt och hastade bort, ty han ville icke invänta det andra hugget. Konung Olof sade sedan, att ett sådant jämmerläte hade han förut blott hört sjötrollet upphafva, och han menade sig hafva visat sitt bästa mandomsprof, när han högg till dessa bägge odjur. Vildsvinsgaltens tryne och tänder tog han med sig och red sedan tillbaka till sina män. Detta konungens stordåd blef mycket prisadt. Uppsöka vi trollen eller jättarne hemma i de nordiska bärgen, sådana urkunderna teckna dem, så finna vi äfven ibland dem ett och annat väsen, som kan likt Gudmund på Gläsesvallarne visa sig människovänligt nog. Ja, dottern af ett sådant troll kan, liksom jarl Agdes dotter Gudrun, ingå underlagten man och lefva med honom i lyckligt äktenskap. För öfrigt äro dessa inhemska troll långt mindre storslagna och vidunderliga än de främmande »ovättarne» i de fjärran belägna, mystiska näjder, som kallades Jotunhem och Resaland. De inhemska hålla sig ej så förnäma; de blanda sig mera med människorna, stjäla ifrån dem, och de äro rädda och lömska. Man ansåg dem t. o. m. kunna dömas vid människodomstol såsom vanliga lumpna förbrytare. Detta var fallet med den i grunden rätt älskvärde Dofrejätten i Norge. Fylkeskonungen Halfdan den svarte kom underfund med, att mycket goda klenoder esomoftast försvunno från hans »gullhus», det skrin, hvari de förvarades. Då blef konungen betänksam, ty han antog, att den tjufven skulle komma ännu oftare; och han ställde därför med klok list så till, att enhvar, som ginge in till skrinet för att därur taga guld, måste stanna kvar och bida sin tid. Och som han kunde förstå, att den, som höll på med dessa ogärningar, var både stor och stark, lät han smida sig ett både stort och starkt fotjärn samt sno sig de säkraste länkar af bly. När man sedan tidigt en morgon såg efter »gullhuset», inträffade det, att man därinvid fann en ansenlig jätte. Detta troll var både digert och högrest.