Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
519 burits, och att, om sednare tiders mihödcn gjort bördan deraf känbararc, är det endast genom samma ihärdighet, samma Nationalanda, svin under ännu wadligare omständigheter utmärkt Swensta Folket, som wi kunne hoppas, att lika med wara förfäder öfwerwinna swarigheternc och en gäng L en framtid dela deras ära. Stockholm den 24 Martil' 1810. Olaos kloininA. st. Lillversparre. (l. Lilverstolpe. (l. Nornor. 0. kont. (lalin. Oarl von Rosenstein. Oarl (l. lilorclin. 8v. ^Vijkman Oison. Daniel llberstoin. .1. O. (lalin. 0. (l. llroins. ^.näers st:son lst^okert. lillis Hakansson. ^ ston stonsson. Bilaga till Mem. N:o 36. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitutions-UtskottS Protokoll den 5 December 1809. S. D. Da, i anledning af åtskilliga Remitzer, Constitutions-Utstottet till öswerläggning företog den redan wid Riksdagens början wäckta fräga om 520 Expeditioner till RikS-Ztänden. Ofrälse Bruksoch Jordägares Representationsrätt samt Nationalrepresentationens förbättring i allmänhet, ingas och uppläste Herr Bergs-Nädet m. m. von Stockenström ett sä lydande Dietamenr ^Länge hafiva jordägande Ståndspersoner, Brukspatroner samt Fabriksoch Näringsidkare pä Landet, med största skäl yrkat, att sä deras Rösträttighet såsom Medborgare gällande tvid Allmänna Riksmöten, sä tvä! till medtverkan uti Lagstiftning, som Beskattning, jemte andra Rikswärdande Arenders afgörande. Denna wigtiga Fraga, som ruan aldrig förmatt nied något stät bestrida, har dock allt hitintills blifwit lemnad utan något behjertadt afseende.
Jemlikt författningarne höra visserligen icke alla de nu ifrågasatte förrättningar, till deras besörjande och tjenstepligt, åtminstone känner icke jag något stadgande, som säger, att de så ofta Kronooch JägeriBetjente finna för godt sådant anbefalla, skola stå tillhanda, och utan betalning biträda vid Torpsyner, Krono-skjutsningar, Skogsbesigtningar m. m. I anseende härtill hemställer jag ödmjukast, ofn icke Betänkandet kunde återremitteras, på det Utskotten åtmindstone måtte dertill lägga det tillägg, att Nämndeman, enär han är Ledamot i Rätten, icke må kunna, utan erhållen permission al Domhafvanden, beordras ifrån Tinget till förrättning å an-; nor ort. Grefve von Hofen, Axel: Jag instämmer i den sista perioden af Herr Gyllenheiins yttrande, att nemligen Nämndeman icke må utan Domhafvandens gifna tillstånd ifrån Tinget beordras, men kan dock ej för öfrigt dela den värde Ledamotens mening. Jag vet sannerligen icke, hvilken annan än Nämnden skulle biträda KronoBetjeningen i dess mångfaldiga tjenste-förrättningar. Fjerdingsmännen kunna ej göra det, 78* Deri 3 o Maji e, m. lemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: ¥ (Se Bilagan N:o i.) Grefve Posse, Carl Henric, anförde skriftligen i (Se Bilagan N:o 2.) Herr Grejven och LandtMarJkalken gjorde proposition till bifall af Oeconomie-Utskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMankalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverrösta! Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Efter befallning kä. k-kelknZius Lades pä Bordet Uplästes följande: Utdrag af Protokollet Hållet hos Riksens Höqloff. Sränders Banco-Utskolt den 6 November 1809. S. DUti ingifne Memorialer af Riksdagsmannen ^sona8 kläkanfon i hederwärda Bonde-Srandet, samt derefter af Herrar Handelsmännen 8ta keck och kingren i Wällofl. Boreare-Ständet, hwilka till Banco-Utfkoltec blifwit remitterade, yrkas nöbtvandlgheken, af snara oinskränkta Bsnco-Län pä Fastigheter, och Rudimaterier, jemte Spannemäl, samt allmänna Pennings - räntans nedsättning till fyra Procent. Landtbrukets och Näringarnes bade behof och ofelbara nytta, af Län biträden för lindrig ränka, kan icke sättas i twilwelsmäl, med afseende dera, hafwa Riksens Högloft. Stander långt före berra befturit, dek kommo Län för lindrig ränta, ej mindre pä Fastigheter, än hwarjehanda Rudimaterier, och jemwäl pä torkad säd, jemte salt, att ofelbarr af Ban - Den 14 Novemberioz Banque» utgifwas, wid den tidepunct, dä sädant med huswudändamälet med alla desi operationer, möjeligen kan sta atk akt förenas.
Detta är ett misstag och jag får för klara, att den af Professor Bring i sin reservation uttalade princip icke delades af Utskrs ledamöter af PresteSt., hvilka deremot förklarade, att ingen kunde förmenas, att ur kyrkan utträda. Jag skulle således önska, att i § 5 intages föreskrift, att åtal icke få anställas, såvida Just.Kansleren icke sådant anbefallt. Deremot anser jag, att en sådan föreskrift icke bör inflyta i §§ 6 och 7. Atal mot de i dessa §§ omnämnda förbrytelser fordrar icke varsamhet. Samma är förhållandet i de öfriga §§:ne. Med de förändringar jag nu föreslagit, yrkar jag bifall till Betänk. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Här framställa sig 2:ne frågor: l:o skall uti detta vigtiga ämne något åtgöras, och 2:o hvad bör då göras. Hvad den förra beträffar, delar jag den siste talarens på f. m. yttrade mening, att R. St:r derom redan uttalat sina tankar. Väl har en annan talare förmenat, att den af 3 Stånd beslutade återremissen icke skulle betyda annat, än att de icke varit nöjde med Utskrs förslag i den del, som återfinnes i Utskrs Betänk. Nro 46, Litt. A; men, när Utsk. i nämnda förslag föreslår bibehållande af landsförvisningsstraffet endast med den lilla förmildring om arfsrätten, hemställer jag, om icke den af 3 Stånd beslutade återremissen innebär ett bestämdt ogillande af Utskrs förfarande i denna del. Den sednare frågan: hvad bör göras, är det problem Utsk. haft att lösa. Huru Utsk. upfyllt detta åliggande, derom äro tankarne delade. Här äro egentligen 2:ne saker, hvilka böra tagas i betraktande, den ene: den stora grundsatsen, och den andra: bestämmelserne derför. Hvad sjelfva hufvudsaken beträffar, har Utsk. bibehållit principen ingalunda af religionsfrihet, men att landsförvisningsstraffet skall uphäfvas. Efter hvad jag af dagens discussion kunnat erfara, har denna åsigt blifvit bestridd endast af den ytterst konservativa sidan.
Icke heller m:me de Staёl var någon arbetsmyra i ordets egentliga mening, och dock ansågs hon för sin tids talangfullaste kvinna. Det är också minnet af henne som helt och hållet beherskar Coppet. Necker är alldeles skjuten åt sidan. Om han bebott det eller det rummet, om han nyttjat den eller den möbeln vet föreviserskan ingenting om, och den besökande frågar ej heller derefter. Det är alldeles det samma som i »furstegrafven» i Weimar, der Karl Augusts och alla de andra högheternas kistor liksom försvinna i töcken, medan man först och sist och hela tiden betraktar de två ekkistor som innesluta Schillers benknotor och Goethes lik. Det är helt naturligt, att bland ännu lefvande personligheter de företrädesvis skola ådraga sig allmänhetens uppmärksamhet, som intaga en politisk post och följaktligen påtagligast ha händelsernas gång i sin hand. Som döda väcka de icke längre samma intresse, medan deremot minnet af konstens och litteraturens storheter lyser som en vinterhimmelns stjerna. Man gör sig den frågan om den beundran, det intresse, som man känner för litteraturens döda personligheter, mest grundar sig på deras djupa ingripande i själslifvets utveckling eller på det myckna man läst om deras enskildta lif och psykologiska egendomligheter. Det förflutna känna vi endast genom litteraturen, och det faller af sig sjelft att litteraturen företrädesvis och med särskild värme skall rigta intresset på sina egna storheter. I hvilket rum Necker dog bekymrar sig turisten ej om. Deremot ledsagas han strax af föreviserskan till den hvita, sidenfodrade bädd, i hvilken den gamle statsmannens vittra dotter drog sin sista suck. I slottets öfra våning stå hennes rum i orördt skick. Der är hennes piano, hennes skrifbord, hennes älsklingsrum. Och porträttet af en ung kvinna med en silkesduk om hufvudet föreställer henne klädd som Corinna. Då vår tanke slutligen lemnar det stora slottet och begifver sig ut på fältet mot Fernex, dröjer den en stund vid en lummig grupp af träd, mellan hvars stammar koskällorna klinga. Der sofver m:me de Staёl förmultnandets djupa sömn.
mhar sjdf i en ~forsvarsartikel D forklarat, ~ a t t hennes arbete ilr af pmaktisk-social art., ~ H o n vill stalla den frdgan under debatt, huruvida icke ett naturligt samlif mellan man och kvinna, uppburet af ideel hangifvenhet, men utan lagens band, skulle kunna vara samhalle och individer till nytta i stidlet fiir till s k a d a ~. Hvad praktisk nytta de uya samhiillsordningar, forf. d l ha genomforda skola medfora for stat och enskilda, diirom 1amna.r stycket ej ndgot svar. Det enda man fiir kl&amp; for sig iir att forf. ej i nya forbait~ade former for aktenskapet ser samhillets lycka, utan i fittnvarm a£ alla former. Hvad frdgan om det naturliga s m - lifvet mellan man och kvinna betraffar, diirom ar forf. tydlig nog. Eordom har det varit brukligt att de fria forbindelsernas apostlar At~ninstone begagnat kiirleleken till motiv for laglosa foreningar mellan man och kvinna, man hw foreburit att troheten skulle vara battre garanterad, om den ' Goye fullkomligt frivillig och obunden. Men hur framstdlea det har? Bislropinnan anser sig ha varit fBngen i - en gamma1 fordom, dB hon blyges ofveisin forbindelse med,en man, ?om hon icke alskade; och Saga a ' stolt ofver att v a r a Adils rforstn iilsknrinna)), ett uttryck som tyclres bevisa, att hon redan p i fijrhand inser, att den framtida troheten icke bor komma ined i berakningen. SBdan ar halten af den ideela 7~tilzg@ven7wtY som forf. hill Lejonets unge hafdar! Af den idealitet, som adlar lrarleksforh~lan-. det mellan man och kvinna icke ett s p h. Det &amp; r for sinnligheten. i dess mest oholjda form, som har pB ett vdtaligt satt plaideras, forf.
Då fråga således först är att beräkna hela aflöningsbehofvet för den af mig föreslagna tjenstepersonal, och jemföra detsamma med hvad domstolsinrättningen nu kostar; bör dock först tagas i beräkning ett förhållande, som oundvikligen tillstundar, i fall hofrätterne qvarblifva utan annan ombildning, än den lagförslaget innehåller. I ett sådant skick synes nemligen oundvikligt, ej blott alt förstärka deras personal, utan ock att förhöja aflöningarna. Ledamöternes antal behöfver minst ökas med en tredjedel, eller från 56 (inberäknade 3 presidenter och 2 vice presidenter) till 74. Medeltalet af deras löner kan ej blifva mindre än 3000 R:dr banco. Staten för ledamöterna uppstiger då från 125,000 till 222,000 R:dr; och då betjenin - » » » Kungsbacka 456 invånare. » » » Falsterbo 180 » » » » Skanör 499 » Jönåkers, Rönö m. fl. häraders domsaga i Södermanland hade då en folknumer af 61,937. *) 3 millioner mot 280,000. 39 gens personal och dess inkomster böra i samma mån okas; kommer dess aflöning ali från ungefär 21,000 stiga till kanhända 35,000 R:dr. Dessutom ökas i någon mån äfven expensmedlen. Hela beloppet af hofrätternes stat måste således uppstegras ungefärligen med 111,000 R:dr *). Hvad nu min plan beträffar, skall anspråket kanhända synas stort, i fall de domares inkomster tagas till norm, hvilka hittills äro de ende, som kunna sägas af tjernsten hafva full bergning. Dessa inkomster, häradshöfdingarnes, torde kunna öfver hufvud skattas till något mindre än 3000 R:dr banco. Detta belopp är visserligen högt, i förhållande till embetsmäns aflöning i allmänhet, hvarföre också häradshöfdingetjensterne äro de, sorn mest af alla domareplatser eftersträfvas.
St., det var tydligt uttryckt, att denna aflöning skulle ulga endast från Sverige. Jag tror således, att R. St. vid detta tillfälle icke hafva någon ani. att nedsätta det anslag, som för Utrikes Statsministern blifvit begärdt, eller motsätta sig dess upförande på ordinarie stat, och jag yrkar således afslag på Utsk:ts framställning och bifall till K. M:s Propos. i denna del. Frih. Re h b i n d e r, Fred r. Wilh.: Då det icke finnes någon embetsman i Sverige,som harså stor representationsskyldighet, soinUtrikes StatsMinistern, och det dessutom är af yttersta vigt, att detta höga embete alltid besattes med landets största diplomatiska talanger; då detta ändamål kunde motverkas, om lönen nedsättes under hvad skäligt är; och då slutligen det är kändt, att flere utländska ministrar härstädes hafva större inkomster än vår Utrikes StatsMinister, hvilket hvar och en väl torde finna är orimligt; — så tager jag mig friheten anhålla om afslag å Ut.sk:ts Betänk, i denna del och förenar mig om den propos., som Frih. Tersmeden framställt. Hr Stjernsvärd: För min del tror jag icke att våra diplomatiska förhållanden äro af den vigt, som man här tycks vilja låta påskina. Om man ser saken i dess rätta dager, är den politiska betydelse, som vi hafva i den Fuiropeiska vågskålen, efter mitt omdöme icke så särdeles stol'. Denna min åsigt har likväl icke något afseende på denne Departem.Chef. Med afs:de på den taffel, som han är skyldig att hålla, så tror jag, att den för honom afK.M. Den 11 Februaii e. in. 443 föreslagna summa ieke är öfverdrifven, men deremot anser jag, att för de öfrige medlemmarne af vår diplomatiska korps betydlig nedsättning kan ske. Jag anhåller således om afslag till Utsk:ts förslag och bifall till K. M:s Propos. i denna punkt. Sedan öfveriäggningen förklarats fnlländad samt H.
Wid hwilker förhållande, och da det ej är förmoda, ar en Landshöfding, hwarS styldighet det är, at de Rustandes ratt bewaka, skall framställa eller söka til bifall befordra någon proportion, som ej är med Konungens Nådiga afsigter öfwerensstämmande, Utffottet sä mycket mindre anser nägon ny Författning i detta amne wara behöflig, som med sädane propositioner intet äfwentyras, da sjelfwa order proposition förutsätter och altio päminner vin den i detta fall de Rustande sjelfwe altid tilkommande beslutande rätt. ";:o. At de mitzbruk, forn kunna widlada det roterade Bätsmanshället, samt de kostnader som Rothällarne derwid utöfwer de ingängne OontrEerno8 lydelse kunna äligga, jemwäl mätte i betraktande komma och pä er lämpligt färt warda afhulpne. Men da de uti l^lemorialst omnämnde der roterade Bätsmanshället widlädande mitzbruk i ingen omständighet blifwit upgifne, sä tiltror sig Utskottet icke, uran kännedom af der onda, kunna nägot medel til dest afhjelpande förestå. Enar Utskottet nu pä ofwanberörde satt yttrat stna tankar Uti de, genom de remitterats Memorialerne , Utffottet til granskning framställde ämnen, anser sig Utffottet icke böra oanmäldt lemna, at dä, likmätigt Utskottets under denna Riksdag afgifne och af Riksens Högloft. Ständer gillade Betänkande, Den 8 Mars. Z8r de, alla til et ooconomistt ämne hörande särskilde stadganden komma, at i en Författning för hwarje ärende sammanfattas, och aswen salunda alt hwad som rörer Indelningsoch Noterings-Werket blifwer i en Förordning sammandragit, sa stall genom en sadan åtgärd wifterligen afhjelpas flere af dr nu öfwerklagade olägenheter, hwilka ledc sit uphof fran en mindre allmän kännedom af Författningarnes innehall.
För hemman, lägenhet eller stadsjord, i värde från och med 500 med 500 r:dr banko, må, kokrummet oberäknadt, begagnas en panner:dr till och rymd af ... 20 kannor för ett värde öfver 500 r:dr lill och med 750 r:dr 25 — » » 750 — » 1,000 r:dr 50 •— » » 1,000 — » 2,000 — 55 — » » 2,000 — *» 5,000 — 40 — » » 5,000 — » 4,000 — 45 — » » 4,000 — » 5,000 — 50 — » » 5,000 — » 6,000 -— 55 — » » 6,000 — » 7,000 — 60 — » » 7,000 — » 8,000 — 65 — » » 8,000 — » 9,000 — 70 — » » 9,000 — » 10,000 — 75 — » » 10,000 — » 11,000 — 78 — » » 11,000 — » 12,000 — 81 — » » 12,000 — » 15,000 — 84 — » » 13,000 — » 14,000 — 87 — » » 14,000 . 90 — § 4. r>Mer än en bränvinspanna, ej öfversligande 90 kannor, kokrummet oberäknadt, må icke uti ett verk eller å samma egendom nyttjas; dock gäller detta stadgande icke för redskap af 5 klassen». 3 Såsom kokrum få beråknas två kannor för hvarje bränvinspanna om 40 kannors rymd och derunder, saint tre kannor, då pannerymden öfverstiger 40 kannor. Bränvins-brännings-redskap må icke, oberoende af innehafvande jord och utan afgift, begagnas för åstadkommande af så kallad förbränna för ätliks—fabriker. § s.
Af Herr Prosten Ekstrand, som förklarade sig instämma i Herr Nordenankar s reservation, utan hvad densamma angår ökning af Jern-Contorets i Banken egande Greditiv. ga Baneo-Utskottet» ätande, N'-o 44- Åf Herr Skogman, C. D., Sedan Banco-Utskottet fränt rädde sitt förra tillstyrkande, att Bankens utlåning på namn och reverser nied omsättnings-rätt skulle, på föreslagna vilkor, öfverflytta® till Riksgähfs-Contoret, och Utskottets pluralitet jemväl ogillade ett af mig, på grund af de vid Betänkandet N:o 29 inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar, framställdt förslag, att ens sådan öfverflyltning skulle ega rum för Bankens fastighetslån, samt Banken sålunda blifvit beröfvad elen tillökta kraft för myntvärdets upprätthållande, sorn han, efter ruin öfvertygelse, skulle hafva hemtat af de i utbyte emot den öfverflyttadelånerörelsen erhållna Riksgälds-Confcorets obligationer, så ansåg jag mig handla conseqvent, då jag i Utskottet föresfog, att, i följd af ofvannämnde beslut, Utskottet äfven skulle frånträda sitt tillstyrkande om tillökning i cireulations-capila le t för fastighets-lån utöfver det vid sista Riksdag bestämda belopp af 5,5oo,000 R:dr Rico; hvarvid jag likväl, med afseende å den mängd ansökningar om dylika lån, sorn för bristande tillgång ej kunnat utgå, och till undänrödjande af de olägenheter, dröjsmålet för de lån-sökande medförde, tillstyrkte, att alla inom 1844 års slut sökta fastighets-lån måtte, i den mån handlingarne äro eller blifva pröfvade och godkände, genast förskottsvis utbetalas, emot successiv ersättning af inflytande capital-afbetalningar till fastighets låne-fonden, men att allmänheten tillika skulle genom kungörelse underrättas, att ansökningar 0111 nya, fastighets-lån i Banken ej emottagas, förrän berörde förskott kunde blifva till fullo godtgjordt; hvarom underrättelse borde minst 6 månader förut meddelas.
Härom åberopas de förut afgifna underdåniga Berätlelserne, med anmärkning, alt, sedan Eder Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref till dess och Bakets Kammar-Collegium den 10 Februari 1837 täckts förordna, att Arjeplougs oell Arfvidsjäurs Lappmarks Församlingar skulle förläggas till Norrbottens Län samt sådant, enligt Eder Kongl. Majrts särskilte Nådiga föreskrift, gått i verkställighet den 1 Juli berörde år, desse Församlingar äro uteslutne från denna min berättelse, hvarigenom Folkmängden och det i Tabellen för Landet upptagne Hemmantalet samt summan af diverse lägenheter m. m., visar sig ringare, än eljest varit fallet. För öfrigt har ingen annan förändring skedt, itu att Umeå och Skellefteå Socknar undergått delning, likväl utan den inverkan, som i nyss omförmälte hänseende ägt rum. 2:o Invånarne. Folkmängden inom Kustlandet utgör efter Skattskr ifnings-Längderue för sistledit år i Första och Andra Fögderierne. Mantalsskrifne, Mankön 9,481. dito Qvinkön 10,276. Dito i Umeå Stad Mankön 319. Dito Dito Qvinkön 385. —20,461. Transport 20,461. 4 Transport 20,461 Öfverårige och bräcklige, samt för åtskilige orsaker Mantalsfrie i Första och Andra Fögderierne Mankön 2,271. Dito Dito Qvinkön 2,744. Dito underår ige »Mankön ... 7,903. Dito Dito Qvinkön 8,144. I Umeå Stad, Dito Mankön 269. Dito Dito Qvinkön 333. 21,664. I Lappmarken, hvarest Mantalsskrifning icke förrättas, utgör Mansoch Q vinspersonernas antal af Svenska nationen, efter uppgift, sammanräknade 8,104. Dito Lappar 1,027. n ^ fJi " Ol» Summa 51,256.
Stånd emot Utsk:s första betänk, gjorda anmärkn:r, att Utsk. på grund af dem frånträdt sitt förra tillstyrkande och i stället föreslagit, att Hr Assessor Törneman måtte få tillgodonjuta den lön, som han, i följd af couslitulorial till vidare, ända till dess att Magasinsärendena öfverflyttades till Statscont., uppburit. Det är mig visserligen bekant, att R. o. Ad. har bifallit Utsk:s första betänk., men det är mig också bekant hvad som inträffat icke blott här, utan äfven i andra Stånd, att i anledn. af återremiss ifrån tre RiksSt., som förut bifallit betänk., ånyo upptaga frågan och fatta ett annat emot del förra afvikande beslut. Således lärer R. o. Ad. vara oförhindrad att ånyo taga frågan i öfvervägande och fatta det beslut, som R. o. Ad. med afseende på förekomne omständigheter kan finna lämpligt. Det är i sanning hardt, att en tjensteman, som i 33 år användt sin tid i Statens tjenst, som har måst frånträda sin befattning i en tidpunkt, då kanska mer än eljest för honom biträde är af behofvet päkalladt i och för hans och hans familjs bergning, skall vidkännas en minskning i inkomster, hvilka han genom R. St:s beslut kunde få bibehålla. Jag ser sannerligen icke hvarföre Assessoren Törneman skall blifva mera vanlottad i della hänseende, än de tjenstemän, hvilka varit anställde i andra embetsverk, - som också blifvit indragna, och der tjenstemännen icke mer än Assessoren Törneman varit i tillfälle att göra sig förtjente af att fä bibehålla sina löner, när deras tjenster blifvit indragna. Mig synes som R. o. Ad. borde fästa afseende på dessa billighetsskäl, då de jemväl äro förenade med den strängaste rättvisa, och jag kan icke annat än förnya min vördsamma anhållan, att R. o. Ad. täcktes visa det ädelmod emot denne gråhårige tjensteman, som kan vara R. o. Ad. värdigt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Då voro der någre män orene öfver ena döda mennisko, så att de icke kunde hålla Passah på den dagen; de gingo på samma dagen till Mose och Aaron; Och de sade till honom: Vi äre orene öfver ena döda mennisko; hvi skulle vi så föraktelige vara, att vi icke måge bära Herranom våra gåfvo i sin tid, ibland Israels barn? Mose sade till dem: Bider, jag vill höra hvad Herren bjuder eder. Och Herren talade med Mose, och sade: Tala till Israels barn, och säg: Om någor orenas på någon dödan, eller fjerran är ifrån eder på markene, eller ibland edra slägt, han skall ändå hålla Herranom Passah; Dock uti den andra månaden, på fjortonde dagenom om aftonen; och de skola ätat med osyradt bröd och salso; Och skola intet låta deraf blifva qvart till morgonen, och intet ben sönderbryta deraf; och skola hållat efter allt Passah sätt. Men den som ren är, och icke är på markene, och försummar hålla Passah, hans själ skall utrotad varda utu hans folk; derföre, att han icke hafver burit Herranom sina gåfvo i sinom tid; han skall bära sin synd. Och om en främling bor när eder, han skall ock hålla Herranom Passah, och skall hållat efter de stadgar och sätt, som Passah kräfver. Detta sättet skall vara eder allom ens, så dem utländska, som dem inländska. Och på den dagen, då tabernaklet uppsatt vardt, öfvertäckte det en molnsky på vittnesbördsens tabernakel. Om aftonen, och sedan intill morgonen, var öfver tabernaklet såsom en eld. Så skedde det allestädes, att molnskyn öfvertäckte det om dagen, och om nattena såsom en eld. Och efter som molnskyn hof sig upp ifrå tabernaklet, så foro Israels barn; och uppå hvad rum molnskyn blef, der lägrade sig Israels barn. Efter Herrans ord foro Israels barn, och efter Herrans ord lägrade de sig. Så länge molnskyn blef öfver tabernaklet, så länge lågo de stilla.