Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter beträffar Herr Rosenblads nyss emot mig anförde exempel, så finnér 268 Den 7 December e. m. jag det icke vederlägga, utan snarare bestyrka min mening. Herr Rosenblad säger nemligen, att om tvänue handlande istockholm och Ystad på samma gång utfärda invisningar på hvarandra, så äro bägge invisningarne lika goda. Men begge grunda sig på oafslulade räkningar mellan Handelshusen, så att man ej vet till hvilkets förmån saldo utfaller, kanhända till intetderas. Man måste i en lagstiftning af denna art gå varsamt tillväga, om man vill hoppas att förebygga farliga missbruk. Herr Rosenblad: Då jag finner, att mitt jemknings-förslag, vid hvilket jag sjelf anmärkt att åtskilliga betänkligheter förekomma , måhända icke tillfredsställer någondera sidan, vill jag återkalla detsamma. Jag upprepar deremot, att det måste finnas en punkt, der Lagen tiger, och der omdömet och förtroendet inträda. Kunde man icke med förtroende här öfverlemna saken åt BancoStyrelsens omdöme, så vore den oförtjent af det kall, hvartill Ständers förtroende kallat den. För min del hyser jag i delta afseende fullkomlig tillförsigt, och tillstyrker bifall till Herr Hjertås förslag. Hans Excellence Herr Grefven och LanätMarskalken hemställde, om Ridd. och Adeln behagade bifalla Herr Cederscbjölds förslag? Ropades Ja och Nej, Den 7 December e. ra. 269 Hvarefter H. Ex. ånyo framställde proposition till bifall på Herr Hjertås förslag. Herr von Troil, Emil: Jag hemställer, om icke uti den meningen: under hvartdera af dessa båda sistnämnda förhållanden ordet båda bör förändras lill fyramed afseende på alla de serskildta förhållanderne af förskrifningseller invisningsutgifvare, Acceptant och Cautionist. Herr Cederschjöld: Jag anhåller, alt mitt förslag må framställas såsom ett tillägg till Herr Hjertås. Herr Hjerta: Om ordet båda uteslu tes, så att meningen kommer att lyda sålunda: under hvartdera af dessa sistnämda förhållandenj tror jag, att man, utan vidare tillägg, dermed skulle förstå alla de af Herr von Troil uppräknade förhållanden.
Utlåtande, N:o 118. att någon underdånig framställning från Rikets Ständer i afseende härå för närvarande icke torde vara erforderlig eller lämplig; då derjemte, hvad myntet beträffar, frågan om tiotalsindelningens tillämpning derå, hvilken fråga vid sednaste riksdag behandlats af Banko-utskottet och jemväl synes rättast böra der beredas, jemväl nu är, i följd af väckt motion, på nämnde Utskotts handläggning beroende, till följd hvaraf Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet undgår att öfver nämnde fråga afgifva yttrande ; samt då Kongl. Maj:ts ornförmälda nådiga proposition utvisar, att Kongl. Maj:t, för sin del, anser decimal-indelningen äfven i afseende på myntet böra införas och att, af sådan anledning, verkställighet af det i herr Hadings motion omförmälde beslut icke kommit att ega rum, kan Utskottet icke tillstyrka de af herr Berger, David Andersson och herr Halling föreslagna åtgärder ; men enär Utskottet anser serdeles behöfligt, att, innan de svårigheter hinna öfvervinnas, som synas möta för införande af decimal-indelningen i mått, mål och vigt, åtgärder vidtagas till afhjelpande af den oreda, som förorsakas genom de flera olika slag af mått och vigt, som inom rikets serskilda orter begagnas, föreslår Utskottet vördsamligen, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t måtte täckas genom nådig Förordning anbefalla bruket af samma slags tunnemått och vigtenhet öfver hela riket. Stockholm den 8 Juli 1851. Reservation: af herr Leijonancker, F. W. “Emot Utskottets nu fattade beslut får jag härmed mig reservera. De motioner, som uti ifrågavarande betänkande behandlas, kan jag dock ej i större mån biträda, än i hvad som rör den princip, att deeimalsystemet bör tillämpas på indelningen af mått, mål, vigt och mynt; men att dervid lägga fransyska systemet för de tre förstnämnde till grund, anser jag i stor grad olämpligt.
Klarast och mest tilltalande har detta skett genom signaturen Robinson i hans i sitt slag allenastående, märkliga arbete ~ I b s e n och aktenskapsfrigan ... Sa ock af L. H. Aberg, m. fl. Vi skola derför M v i s följa deris uttalanden, l Forholdet mellem mand o g kvinde. Tdyat genneni udvi1; lingshyoptesen. Se afven aberss uppsats on1 densamma. Titlskr. f. ficmnirt 26 arg. " Ibsen och aktenskapsfrigan af Robinson. I iiktcnskapsfr8gan af L. fl. rgberg. Vara äktenskapslagar af L. H. Aberg. Ibsens Gengangarc af S. L-d Arilersparre. Omstörtning eller utveckling af F. A. Ek, m. fl. då vi har i största korthet teckna grunddragen af det nya äktenskapsidealet, hvilket man, med betonande af dess mest betecknande egenskap, kunde kalla det efis / a. Enligt den antydda uppfattningen blir den äktenskapliga förbindelsen en innerlz~, personlig Z#sgenzenskap, &amp; J@ pd grzmden af en äkta kysk kärlek, - » Agape&gt; i s&amp; upptagande &gt;Eros; o l - h a r s lzj.svilkor iir troheten, och h a r s närmaste uppgZJft ar dels att utveckla till allt rikare vdjehnrmoni den sy ?ltpati, som först väckte Karleken till l#, dels att genom makarnas ömsesidzga inflytande 7ner och mer förädla och frigöra. samt derigenom Zyckl&amp;gö~a den kos dem inneboende mensklka pe~sonl&amp;- Aeten. Förhållandets natursida och dess berättigande förnekas icke, men det underordnas den högre, den andliga kärlekens makt. ~Sjelfutplånelsens och viljedödandets falska hustru-ideala, upphafves likaväl som sjelftillracklighetens och allenarådandets aktamans-ideal. Man och hustru hafva behof af inbördes koniplettering icke minst i psykiskt afseende.
Häraf lärer tillräckligt ådagaläggas, att den i Halland vidtagna författningen med utskrifnings-penningars erläggande icke innebar någon för alltid gällande befrielse från utskrifnings-skyldighelen, hvilken fortfor att åligga äfven Adelns frälse i Halland på samma sätt som vid samma tillfällen då den utkräfdes af det öfriga riket, men ingalunda hade upphört för Halland, derföre att under fredstider utskrifnings-penningar fingo i stället erläggas. Huru litet tillåtelsen alt med utskrifnings-penningar af hvar och en mantalsskrifven mansperson lösa sig ifrån utskrifning, hade kraft af en för alltid gällande stadga, ådagalägges uppenbart derigenom, att indelning af ständigt knektehåll till 4 kompanier kavalleri på kronooch skatte-hemman i Halland verkställdes 4685. Att vid denna indelning Bih. till B. St. 4 Sami 1 Afd. 2 Band. 23 Haft. 2 10 Slals-Utskottcts Utlåtande N:o 221. frälset icke Lief begagnadt, härledde sig icke deraf att öfverenskommelsen om utskrifningspenningarnes erläggande skulle lagt hinder derför, utan ganska naturligt deraf, att kronan icke egde räntan af frälset, hvilket derföre var tili indelning oanvändbart. Det är nödigt att på dessa förhållanden fästa uppmärksamhet, för att rättvist kunna bedöma de anspråk, med hvilka så väl Adeln, som Allmogen i Halland efter regements-förändringen 1718 framträdde, och de beslut, hvilka det slutligen lyckades dem att framtvinga. Utskottet har tagit kännedom af de handlingar från riksdagarne efter denna regements-förändring intill 1750, som förvaras dels i Riksarkivet, dels i Ridderskapels och Adelns och i liera allmänna verks arkiver, så vidt de angå frågan om Halländska roteringen, och får nu meddela de upplysningar, som utur Råds-protokollet, Sekrela-Utskottets och Defensions-deputationens protokoller, Amiralitets-kollegii riksdags-relationer, Riksens Ständers underdåniga skrifvelser och Konungens nådiga Rref kunnat inhemtas om förhandlingarne öfver denna fråga under ofvannämnda tiderymd.
Stm inkomma med de resterande HufvudTitlarne, jag tagit mig friheten föreslå; och i hvilket ändamål jag anhåller om remiss till StatsUtsk. af detta mitt vördsamma Mern. D en 22 April. 347 Denna motion begärdes på bordet, hvarjemte Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, förklarade att han förenade sig med Gr. Anckarsvärd. Ånyo föredrogs LagUtskrs d. 11 och 15 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 29, i ani. af väckta motioner om förändring i vissa delar af KonkursLagen. Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande. Irsta punkten, ang:de föreslagen ändring af KonkursLagens 8\de §, Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Då motionen i denna fråga blifvit af mig väckt, tager jag mig friheten framställa några anmärknrr mot LagUtskrs afstyrkande af densamma. Mitt förslag går derpå ut, att nuvarrde lagstadgande, sorn innehåller att konkurs icke skall anses börjad förrän ansökningen af Rätten är uptagcn, skulle förändras till den lydelse, att konkursen skulle anses börjad när ansökning till Rätten ingifven är. Detta nu gällande stadgande har medfört ganska många olägenheter, ty det inträffar nu ej sällan att en person, som anser sig insolvent och aflemnar en förklaring derom till domstolen, icke genast erhåller domstolens tillåtelse att göra cession. I synnerhet är detta förhållandet på landet, och om således en person der inlemnar sin afträdes-ansökning, ligger intet hinder för, åtminstone som lagen vanligen tillämpas, att ända till dess ansökning vid inträffande ting varder uptagen, hos honom låta verkställa utmätning, hvarigenom en eller annan borgenär för sina fordringar kan vinna säkerhet i en egendom, som egentligen tillhör det gemensamma boet. Detta förhållande anser jag vara af den betänkliga art, att det bör förebyggas; och då detta, efter mitt förmenande, kan ske genom den förändring jag föreslagit, finnér jag ock att LagUtsk. saknat skäl att afstyrka densamma.
Kungörelsen af den 23 Oktober 1850 blifvit lemnad »åt delegare i hemman eller byalag, ett elier flera, att, om de enhälligt sä vilja, sig emellan, för alla sina egor eller * för en del deraf, öfverenskomma om afsägelsen af stängsel-vitsord, med den verkan, att hvar och en af dem ovilkorligen ansvarar för vården af sina kreatur och den skada, som, ä de under öfver? enskommeisen inbegripna egor, af kreaturen göras;» så paralyseras ju tydligen denna »tillåtelse,» i de allra liesta fall, just deraf att öfverenskommelse!) skall vara »enhällig-.» Hvar månde det stängsel-lag finnas, som ej inom sig hyser åtminstone en af dessa, sorn emotsätta sig alla förändringa;■? antingen de göra det af eget intresse, i fall de med god skcgslillgång hafva ringa del i hägnäderna, eller af liknöjdhet för skogens värd, i fall de tänka: »de efterkommande hafva ej gjort något för oss, vi behöfva derföre ej göra något för dem,» eller af annan bland Sveriges innebvgpare ej sällspord motvilja mot del nija, om ock det gamla är besvärligt, eller rent ai utaf envishet, okunnighet, eller brist på förmåga att tänka sig in i ämnet, så blir öfverenskommelse!) ogjord, om ock alla hade gagn deraf, blott för denne enden skull! Jag öfverlemna!- lill Utskottens egna ledamöter, att, med ledning af nära för hand varande förhållande, bedöma sådant. På grund af hvad jag bär ofvan haft äran anföra, så får jag förklara min åsigt vara, att Utskotten bordt, med antagande af den mer onämnde enda rättsén liga grundsatsen, sökt åstadkomma en derpå grundad ny egofrids-lag såsom regel, med bibehållande af stängsel-vitsordet såsom undantag, der så öfver ens kommas
99 tets, den 28 sistlidne April afgifne, samt den i 6 dennes på bordet lagde Utlåtande , i anledning af de hos Ridderskapet och Addri samt PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottats deb 5 sistlidne Martii meddelte Betänkande i.frågan, att de publique Au.toiitetcr, sorn å Kongl. Maj.ts och Kronans vägnar arsluta Contracter eiler Athandlingar med Enskil te, ej må äga, att vid tvist om uppfyllande och tolkning deraf, sjelfve deröfver dömma j blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladt. Ut supra. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar , återremitterades till Allmänna Besvärsoch OeconomiisUtskottet bemälte Utskotts den 23 sistledne April afgifne, samt den 16 deilnes på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte Motioner om en friare handel m.u Svenska Skogsproductar. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åt fekiljdes klockan ett qvart till 3 eftermiddagen* In fidem Protocolli O, J. Lagerheim, Den 21 Majt. Torsdagen den 21 Maji. Plenum kl. half till 5 e. m. Grefve Lewenhaupt, Gustaf* tog, såsom äldste närvarande Grefve* klubban. Justerades pleniProfocoUerne för den 25 och 27 sistledne April föroch cf^rmiddagen. Herr Blomstedt , Hans * anförde skrifteligen: Vid det Plenum, hvars Protocoll nu juste-' ras, gjordes en mängd mer och mindre vidlyftiga anföranden, skrifteliga och mundteliga. Jag ansåg derföre olämpligt ppptaga Ridderskapets och Adelns tid med ett yttrande reservationsvis i en fråga, som af OeconomiaeUtskottet kungjordes vara definitivt afgjord genom trenne Stånds pluralitet, nemligen frågan: om inskränkning eller upphäfvande af Dykeriets vidsträckta Bergning*- mouopolium.
— Yid öfverlemnande af den underdåniga ansökningen om stats-anslag för meranämuda företag har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med åberopande af förut i ämnet afgifvet utlåtande, i underdånighet linderstedt den gjorda ansökningen, ej mindre på grund af hamnens behöflighet för den särdeles fruktbara, men på kommunikationsmedel vanlottade ort, eller Wista och Norra Wedbo härader jemte Eksjö stad och en del af Södra Wedbo härad, som i Grenna hade sin närmaste afsättningsort, än äfven derföre att hamnens begagnande i sitt närvarande skick medförde stor våda för traflkerandes lif och egendom, hvartill komme, att då i norra delen af Wettern redan funnes flera hamnar, som lemnade sjöfarande tillräckligt skydd, och deribland, på den korta sträckningen från Motala till Hästholmen, inom Östergötland, trennc hamnar, hvilka med bidrag af statsmedel tillkommit eller vore under anläggning, så funnes deremot på den vida längre sträckan från Hästholmen till Jönköping, vid Wetterns östra kust icke någon hamn der sådant skydd kunde erhållas. — Uti det af Styrelsen för allmänna Vägoch Yattenbyggnader öfver omförmälde ansökning afgifna underdåniga utlåtande har Styrelsen anfört att genom den vid Grenna uppförda hamnbryggan visat sig rigtigheten af den gjorda förutsättning, att rörelsen derstädes skulle betydligt stiga om blott möjlighet bereddes för fartyg att besöka, stadens hamn; att denna brygga dock vöre för ändamålet alldeles otillräcklig, enär den ej gåfve skydd för vindarna och dessutom medförde uppgrundningar å dess sidor, så att dess förlängande tid efter annan skulle erfordras; att då det bördiga landskap, som hade sin kortaste och beqvämaste kommunikation öfver Grenna, hittills likväl oftast måst föra sina produkter till Jönköping eller Wadstena för att finna hamnplats, vöre det vigtigt att äfven Grenna erhölle en ändamålsenlig hamn, och först efter dess anläggning kunde anordningarne för sjöfarten å Wettern anses fulländade; hvarjemte Styrelsen anmärkt att denna hamn vore för östra kusten - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120.
I enlighet med dessa nya stater utgår, vid hvar och en af pedagogierna i Iljo, Sköfde, Södertelje, Köping, Nora, Hedemora, Grenna, Kongelf, Kongsbacka och Borgholm, rcktorslönen med 2000 Rdr och kollegalönen med 1000 Rdr, samt lärarelönerna vid de enklassiga pedagogierna i Öregrund, Falköping, Ulricehamn, Linde, Avesta, Cimbrishamn, Engelholm, Falkenberg och Laholm med 1000 Rdr vid hvardera, hvarjemte lönen för nuvarande pedagogen i Säther bestämts till 800 Rdr, emedan denne icke uppfyllt de vilkor för behörighet till sådan befattning, hvilka i sammanhang med utfärdandet af de nya staterna blifvit föreskrifna. Då i följd af dessa stater löneförhöjningen för lärare vid de enklassiga pedagogierna sålunda utgår enligt samma grunder och till samma antal lärare som under åren 1858 och 1859, så tages härigenom icke i anspråk något större anslag för nästinstundande statsregleringsperiod, än som redan under den innevarande erfordrats, utom för de vid 2-klassiga pedagogier anställde kolleger, hvilka under de närmaste åren blifva berättigade att uppflyttas i högre lönegrad. Enligt gjord beräkning komma kollega-lönerna vid nämnde pedagogier att utgöra, för år 18G4, 10,000 Rdr, för år 1865, 13,000 Rdr samt för år 1866 13,500 Rdr eller i medeltal för hvartdera af nämnde år 12,166 Rdr 67 öre, hvadan i och för detta ändamål en tillökning i berörde anslag af 2,166 Rdr 67 öre, skulle blifva Bih. till Ii Ht. Prut. 1862 & 1SC3. 1 Sami. i Afd. S Höft. 7 50 Bil. M 7 d) lill Kongl. Majds Nåd. Prop. J\3 i, om Statsverket 1862. Anslag lill Sr mi n oriel för hilli o ridel af lärarinnor. af behofvet påkallad.
Sföajttö förenämnda nådiga beflut af den 2 februari 1838, blifwit pro» piforiflft indragen reid paftorat, hmareft J^prfoljerdenö befjållna lenförmåner, på ofwanbcrörda fätt beräfnade, icfe tipgå till wärdet af 150 tunnor fpan» mål, fall till innehafware af defja paftorat, ifrån oel) med tnnewarande år, åter» gå ocf; ^prfo!jerde»beftällningarne framdeles åtfölja, under iafttagande lifwäl, att få befajfad reftitution icfe må ega rum till högre belopp, än att paftoralierna derigenom i wärde upnå ett mapimunt af 150 tunnor fpanmål, men att der» emot, i händelfe dplif indragning blifwit werfftälld wid paftorat, hvaraf ivprfo» herden upbär högre löminfomft än 150 tunnor, den indragna förläning^ fpanmålen bör ©tatö^JBerfet oförrpeft ttllgodofomma; hvarförutan (2Bt till i?ong(. S?aj:t i underdånighet öfwerlemnat att, uppå underdånig anföfning af wederbörande ^prfoherdar, hwilfa med behörigt betpg, ittfärdadt wid ©ocfen* flämma under Ordförandeskap af en utaf Sonftftorium förordnad grefman, ftprfa, det de wid deraö paftorat inflptande löninfomfter icfe upgå till ett be» lopp af 100 tunnor fpanmålöwärde, och, efter nådig pröfning af derwid före» 47 ffommanDe omfiänDtgfjeter, till förbättring af bcntälDe ^prfofjerDaré lönmilfor anmänDa
Det är en annan fråga, som jag äfven önskar att R. o. Ad. måtte taga i betraktande. Det framställda förslaget afser endast sådana locala förhållanden, sorn äro bestämda socknevis genom särskildta privilegier eller K. bref oell resolutioner. Ehuru jag ej nu för ögonblicket kan uppgifva ett sådant förhållande, tror jag det likväl vara en möjlighet, att sådana K. bref och resolutioner äfven kunna vara gifna för andra föreningar än socknar, och jag tror derföre alt man borde, i händelse detta tillägg intages, låta deruti inflyta orden: ”Församlingar eller delar af församlingar. ” Jag anser omöjligt för oss alt här säga, om det ej kan vara sådana förhållanden upp i Lappland eller i skärgården, hvilka äfven förtjena afseende. Hr von Hartmansdorff: Om man säger ”stads-eller landsförsamlingar,” så torde det vara tilli äckligt, äfven för att angå vissa delar af församlingarna. 1 Calmar län t. ex. händer det ofta, att en del af en socken hör till ett annat härad, ja t. o. 111. till ett annat län, t. ex. Jönköpings eller Östergöthlands. Dessa delar kallas der skalar. I andra län åter hafva de måhända andra benämningar, men de finnas likväl på många stallen. Det är möjligt, att för en eller annan äfven finnas särskilda rättigheter stadgade i ett eller annat afseende, eller att åtminstone deras rättigheter äro bestämda i något visst förhållande emot den öfriga delen af församlingen. Om här säges församlingar, så tror jag att redactionen blifver riktigast Jag anser likväl Hr Laget hjelms anmärka, riklig, och tror derföre att vi lämpligen kunde förändra orden till följande lydelse: Hvad ge nom denna författning blifvit för sockenstämmor och sockenuämudet i allmänhet föreskrifvet, kommer dock ej att 334 Dan ii BI a r s. medföra någon ändring i de för vissa församlingar i dessa hänseenden utfärdade privilegier, K. bref eller resolutioner.
Exc. Hr Gr. o Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts ifrågav:de tillstyrkan; framstäldes propos. å bifall dertill och besvarades med starka nej jemte några ja, hvarefter propos. om återremiss gjordes, o’ch, då dervid svarades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Utsk:ts å sid. 14 gjorda tillstyrkan, att Art. IV måtte ur författningen uteslutas. Hr Reutersvärd: Då nu den femte artikeln blifvit åter remitterad och i sammanhang dermed skall stadgas ansvarsbestämmelser för den, som öfverträder författningens föreskrifter, får jag anhålla om bifall till Utsk:s förslag. Propos. å bifall till Utsk:ts ifrågv:de hemställan blef härefter framstäld och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Enligt R. o. Ad:s förut fattade beslut, föredrogs nu först 4 mom. i 17 § och sedermera 47 g:n i förorduingsförslaget, samt blefvo af R. o. Ad. godkände. Vidare förekom den äfvenledes upskjutna frågan om antagande af BorgareStåndets inbjudning rörande uteslutande från 4 mom. i 22 §:n af orden »och redskapen förseglad.» Hr Reutersvärd: Med anledn. af det beslut, R. o. Ad. förut fattat, anser jag att denna BorgareStåndets inbjudning i detta Den 30 Mera. 487 afs. ej kan föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Hr Hjärne: Respekterande det beslut, R. o. Ad. fattat, anser jag det vara nödvändigt att återremittera denna punkt. Gr. af Ugglas: Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att enl. den tanke, R. o. Ad. uttalat ang. förseglingen, var det ej fråga om försegling af annan redskap än den mindre.
Så vida således den nu ifrågarande Motionen inskränker sig till fråga om Svenskt controlleradt silfver, har jag ingenting deremot, men ändamålet kan då vinnas ulan ålerremiss. I annan händelse åter tillstyrker jag bifall till Betänkandet, och jag gör det så mycket häldre, som Utskottet i alla fall utan återremiss får titlfälle att tillstyrka emottagande vid LåneConloren af Svenskt controlleradt silfver. Friherre Cederström: Jag vill ej förmoda , alt Utskottet, i händelse dess här gjorda afstyrkande af Rikets Ständer bifalles, sedermera inkommer med något nytt Betänkande, hvari Utskottet tillstyrker, hvad Rikets Ständer afstyrkt. Ilvad de utländska controllernes osäkerhet beträffar, så har jag ej tillstyrkt silfrets emottagande under sådan controll. Men intet hinder möter, att öfver allt, der guldsmed finnes, 35 H. ii* i64 'Den 3o Julii f. m. låta nedsmälta silfret i plantsar och förse det med Svenskt controll. Således, ehvad silfret primitift är utländskt eller Svenskt, hvilket sednare lärer vara ganska obetydligt, hör det kunna användas till mynt, och så snart det blifvit nedsrnäldt till plantsar, samt försedt med Svensk controllstämpel, kunna för Bankens räkning emollagas, så väl i landsorterna, som här. Grefve von Rosen j Axel: Jag förenar mig med Friherre Cederström, och får tillägga, att BancoUtskottets skäl, det i Götheborgs Stad icke funnes någon person , autoriserad att utfärda sådana bevis öfver halten af guld och silfver, hvilka vid Kongl. Myntet härstädes kunna utan förnyad undersökning antagas och gälla, synes lätt vederlagdt genom anskaffandet af en sådan aulhorisation för behörig person. Hvad Utskottet åter anfört om saknaden af förvaringsrum, tjenliga till upplag och säker vård af ädla metaller, så är det tydligt, att anskaffandet af sådana förvaringsrum blifvit en följd af bifall till Motionen. Herr Rosenblad: