Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då comiterade, erkännande nödvändigheten af alt organisera local-myndigheter inom communerna på landsbygden, under den antagna benämningen, socken-nämnder, dervid insett ett tillvarande verkligt behof, hafva de tillika rätteligen sökt att, i sådan syftning, till ett helt sammanföra och efter nutidens skick ordna våra af urminnnes beståndande spridda communal-inrättningar, hvilkas befästande är af så stor vigt, att skiljda meningar derom ej gerna kunna uppstå, fastän dessa kunna vara delade med afseende på detaljerna af ämnet. — Men när comiterade, utan antydda tillfredsställande motiver, dessutom föreslagit inrättandet af läns-nämnder, hafva de, såsom mig synes, inträdt på ett alldeles nytt fält och dervid uppställt ett slags medelting af provincial-conselj och provincial-administration, som saknar grund i våra äldre institutioner, afviker från det enkla och rena begreppet om communal-förvaltning och endast är egnadt alt tillskapa en af dessa onyttiga mellan-instanser, som vanligen inveckla och fördröja samt ofta förrycka ärendenas gång: oformlig i principen och ohandterlig i anseende till sin sammansättning, tyckes äfven den föreslagna länsnämnden, — oaktadt den blefve betungande både för de individer, som skulle kallas att deri deltaga, och för communerna, som nödgades bära kostnaden, — innebära i dess föreslagna organisation fröet till en gifven overksamhet, om icke till en snar upplösning; och följaktligen äfstyrker jag denna nya inrättning såsom, efter min tanka, både obehöflig och ändamålsvidrig. Comiterade synes i öfrigt icke hafva nog betänkt, att läns-nämnders inrättande, på föreslaget sätt, skulle ingripa i Konungamaktens praerogati ver, enär derigenom skulle läggas i händerna på en oansvarig
Statens inkomst af denna så kallade gemensamma trafik skulle, enligt 3*2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. denna beräkning:, nyssnämnda år hafva uppgått till 98,875 Riksdaler; men toges i betraktande, att alla passagerare, som med blandade tåg färdas mellan Statens och Köping—Hult-jernvägarnes stationer, köpa nya biljetter i Orebro, hvilket till ej obetydlig grad gäller äfven om snälltågs-passagerarne, och att afgifterna för dessa således redovisades särskildt vid nämnda station och ej inginge i den gemensamma uppbörden, kunde brutto-inkomsten i sin helhet uppskattas till i jemnt tal 104,000 Riksdaler, och detta med så mycket mera skäl, som det från Statens stationer till Köping —Hult-banans lastageplats vid Skebäck afsända godset, uppgående till 67,241 centner, icke vore i beräkningen intaget. Då statsbanornas omkostnader för denna trafik inskränkte sig till den för dragkraften, hvilka under år 1864 utgjorde per centnermil nettolast 1,0 7 5 öre och, enligt den förutnämnda beräkningen, belöpte sig till 32,127 Riksdaler, så skulle, om härtill lades utgiften för den hos Kongl. Trafikstyrelsen verkställda granskningen af' de ge mensamma trafikräkenskaperna, högt beräknad tili 1,873 Riksdaler, totalkostnaderna uppgå till 34,000 Riksdaler och nettobehållningen följaktligen till 70,0001i:dr. Under år 1865 hade detta sednare belopp tillvuxit med 15 procent. Hvilken andel Köping—Hult-banan egde i åstadkommandet af den ifrågavarande gemensamma trafiken och de inkomster Statsverket derifrån hemtar, kunde slutas deraf att, då 1858 — det första år Köping—Hult-banan var i sin nuvarande utsträckning öppen för trafik — godsafsänduingen från Kora, hvarifrån vestra stambanans mellersta stationer erhålla sin hufvudsakliga godstrafik, uppgick till 368,000 centner, och redan då öfversteg hvad som genom förmän under något föregående år framskaffats, den sedermera så utvecklats, att den under år 1865 belöpte sig till 851,000 centner.
Vi skynda till Arnold ropade Ellen utom sig och fattade sin mor med krampaktig styrka i armen. – Hör du! Till Arnold! upprepade hon häftigt, då Ingrid, hvars hufvud svindlade, ännu dröjde qvar. – Fort! Kom! utbrast Erik, hvars tankar voro föga mindre förvirrade än Ingrids, och han reste den gamla upp från den stol, på hvilken hon nedsjunkit. De ilade ut ... Korridoren utsköt flera i kroklinie löpande sidogrenar, som alla utmynnade till borggården, men under vanliga förhållanden stängdes från denna genom fasta jernportar. Flyktingarne togo midt igenom tumultet genaste vägen, som förde till gården. De sågo hvarken till höger eller venster, märkte ej hvad som passerade omkring dem, anade ej hvilka deras befriare voro, de störtade blott framåt. Men snart hejdades deras flykt: utgången spärrades af en böljande hop, öfver hvars hufvuden svängda vapen glänste i den flämtande belysningen: skott lossades, rop höjdes, der streds man mot man. Flyktingarne vände om och sökte en annan utgång: de ilade genom ett hvalf, der striden ej hunnit störa det ännu pågående befrielseverket. Genom de öppnade dörrar, förbi hvilka de passerade, utstörtade fångar, män och qvinnor, i vild förvirring spridande sig åt alla håll, somliga följande samma väg som de. Nu voro de ute på borggården. Djupt mörker omgaf dem, ty alla lyktor voro sönderslagna. Hopar af menniskor strömmade fram och tillbaka, skri, svordomar, kommandorop skallade om hvarandra, och från södra sidan af gården, der kasernen befanns, dånade trumhvirflar. Drakes folk hade öfverrumplat vakterna, men då det plötsliga tumultet väckt borgbetjeningens uppmärksamhet och den första öfverraskningen var öfverstånden, hade man på alla håll gifvit larmsignaler.
På dessa skäl får jag anhålla om bifall tiil Utsk:ts förslag, med den förändring att ifrågav:de afgift måtte komma att ingå till för hvarje stift gemensamma byggnadskassör. 112 Den 24 Augusti. Frih. af Ugglas: Jag anhåller att få nämna, att det för slag, Utsk:t framställt, undergått en sorgfällig pröfning utaf personer, som i dessa ämnen hafva en noggrann sakkännedom. Att i detta förslag vidtages den förändring, Frih. Armfelt påyrkat, skulle vara att h. o. h. förrycka detsamma, och torde åtminstone fordra en vida omständligare pröfning, än den långt framskridna riksdagen medger. För min del anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bifalla den nu föredragna punkten oförändrad. Hr Paykull, Lars Gustaf: I likhet med den förste värde talaren tror jag icke, att den åtgärd, Utsk:t föreslagit, är fullt lämplig, men äfven om man antager, att en dylik förhöjd terminsafgift bör erläggas, synes det åtminstone vara rättast att låta medlen ingå till stadens kommunalkassa. Skulle de ställas under rektors förvaltning, såsom här blifvit föreslaget, så vore det ganska säkert, att de komme att användas till oupphörliga mindre behöfliga små reparationer, och då sedermera en större byggnad eller reparation måste företagas, skulle ingen kassa finnas att tillgå derför, i trots af den dryga skatt, som af lärlingarne blifvit för detta ändamål uppburen. Obestridligen skulle kommunen vara i stånd att bättre förvalta dessa medel, så att de kunde blifva tillräckliga för framtida behof. Henna kassaförvaltning komme äfven att blifva ett svårt onus för rektorn, som väl äfven komme att belastas med uppdrag, att, då sådant behöfdes, uppnegociera de lån, som för nybyggnad och större reparationer kunde vara behöfliga. Man har äfven talat om billigheten deruti, att de personer ,som hade rätt att för sina barn begagna en skola, skulle på något sätt vara skyldiga att bidraga till dess förkofran.
Till de förra hör, efter gjorda iakttagelser, ett mindre artigt sätt att umgås, som vittnar om likgiltighet för nästan, och i hvilket själfviskheten ohöljd sticker fram; till de senare det mångbesjungna » fina vettet ». Mången, som befinner sig vid lifvets middagshöjd, har helt säkert från sitt barndomshem minnet af någon gammal herre, hvilken I bockade sig så artigt till och med för familjens små flickor, oeh med hvilken en fläkt af den Gustavianska tidens långt uppdrifna politesse kom in i förmaket. Huru olika voro icke onkel Karl Fredriks maner mot gossarnes två trappor upp, hvilka knappt vårdade sig lyfta på mössan, då de mötte en i förstugan, och ropade » flickungar » och andra för ens dåvarande ståndpunkt lika djupt kränkande tillmålen efter en! Dessa representerade den unga tiden. Och så denna gamla dam med de grå » kanonlockarne » — mormors vänninna från ungdomsåren — med sin djupa, siratliga nigning, med sina vänliga frågor efter sådant, som rörde oss, huru kom hon ej oss unga flickor på skam, oss, som tyckte det kunde vara nog att knycka litet på nacken till helsning, och som så frimodigt lade beslag på konversationen för egna intressen! Kanske ler en och annan vid tanken på dessa urmodiga typer och finner hos dem endast en anstrykning af komik; till den grad i motsatt riktning har vår senare smak i detta fall gått. I själfva verket voro de icke löjliga alls, och vi skulle hafva mycket att lära af dem. P å tal om dem manas fram för vår syn » det gamla paret » hos Malmström, och vi höra den gamle gustavianen säga till sin äkta hälft: » Det var en annan tid, som förde oss tilisammaan: Behagen hade här ännu sitt tempel kvar. I umgänget hvad lif, hvad vett, hvad ädel gamman, Hvad kvickhet och behag, hvad skämt och fröjd det var! Ja, i en annan tid väl andra seder råda?
Kringliggande ort och de trafikerande i allmänhet äro lika mycket deraf intresserade. Men som i alla fall ej bör nekas, att ju den fördel, staden af förbättringen bör hämta, är den närmaste och varaktigaste, så må ju staden vidkännas sjelfva kosLnaden, men Statsverket, med afseende ä arbetets allmännyttiga egenskap, lätta dess utförande, förmedelst penningarnes förskjutande under lindriga ränleoch betalnings-vilkor. Sådan har min åsigt varit, och jag har derföre äfven instämt i den af Hr Bildt afgifne reservation, jemväl i hvad den rörer denna del af frågan; men som det torde vara förgäfves, att sträcka sina förböner längre, än utsigterna till framgång medgifva, så vill jag, efter att hafva anlydt hvad jag trott önskligast Den 29 Juni e. m. 535 vara, nu inskränka mig lill ali instämma i livad sorn här blifvit till förmån för å-rensningen yrkadt. Hr Ribbing, Arvid: Alt uprepa hvad i en fråga, sådan som denna, på f. m. varit sagdt, skulle vara att onyttigt uptaga lU den. Jag inskränker mig derföre Ull att på de skäl, som förut blifvit anförda, helt enkelt anhålla om återremiss på hela punkten. Frih. Raab, Adam Christian: Jag vill icke utlåta mig i sak. Jag har sagt, att jag icke tilltror mig bedöma sättet för utförande af dessa arbeten, men i afseende på formen, som här är i fråga, anhåller jag alt få yttra några ord. Det är nemi. hegardt, att R. o. Ad. skulle bifalla hvad StalsUtsk. tillstyrkt, men återremittera — jag vet icke hvad; åtminstone icke någon framställning, sora blifvit gjord af Utsk., utan en tanka, som blifvit framställd af Hrr talare, och jemväl finnes antydd i motionen, och hvilken anses kunna gifva anledn. lill ett ökadt anslag. Denna tanka är det som man skulle gripa om, och återremittera, på det att Utsk. i anledn. deraf malte tillstyrka ett anslag.
Att de hittills varit förenade och, i följd deraf, presten äfven haft den för hans egentliga kall så främmande ledningen af de borgerligt-kommunala angelägenheterna, hvartill anledningen är att söka nästan ensamt i historiska förhållanden, har måhända icke befordrat det borgerliga kommunal-lifvets utbildning och för församlingens kyrkliga lif stundom verkat menligt genom alt till hvarjehanda verldsliga bestyr draga tid och krafter, som presten med mera fromma kunnat använda för själavården. Rikets Ständer anse derföre den föreslagna förändringen lämplig och ändamålsenlig; och den torde förr eller sednare blifva nödvändig, då den territoriala karakter, som hittills tillhört våra kyrkoförsamlingar och gjort den verkliga skillnaden emellan dem och de borgerliga kommunerna mindre åskådlig, kommer att i följd af en utvidgad bekännelsefrihet 1 religiöst afseende undergå tilläfventyrs ej obetydliga modifikationer. Beträffande det borgerliga kommunal-väsendet på landsbygden och dervid först frågan om de särskilda kommunal-områdenas storlek, anse Rikets Ständer lika med de Kommitterade att, då obestridliga större förenade krafter kunna för sina ändamål med jemförelsevis mindre kostnad och bättre framgång uträtta mer än der förhållandet är motsatt, det är af vigt att kommunalområdena ej blifva alltför små. Måhända skulle det ur denna synpunkt kunnat anses lämpligt att vid bestämmandet af landskommunernas områden den urgamla häradsindelningen blifvit lagd till grund. Men då häraderna för längesedan förlorat sin administrativa betydelse och ett försök alt återupplifva den nu, i följd af den sedan århundraden stadgade vanan att i socknen söka den kommunala enheten, torde möta alltför stora hinder uti häfdvunna förhållanden, hafva Rikets Ständer för sin del ingenting att påminna vid de Kommitterades förslag att, enligt regeln, hvarje socken skall bilda en kommun för sig, helst de Kommitterade tillika, för att bereda tillfälle till bildande af större kommuner, der sådant al innevånarne sjelfva kunde finnas önskligt, meddelat bestämmelser dels om bibehållande a( redan befintliga större kom rn u n a I - för e n i n gär till dess deras upplösning påyrkas och dels om rätt för flera socknar att under vissa förbehåll förena sig till gemensam kommunalförvaltning.
Hur den karlen pinat mig, kan jag inte ens säga, isynnerhet om nätterna, och hvad Alida angår, så har hon förföljt mig som Hvita Frun. Också hade jag riktigt satt mig före att inte ge mig, förr än jag fick tag i mossjörn. Jag hade ur adresskalendern skrifvit upp alla tapetserare som fanns, och så började vi dansen på Söder. Väl var att han hette Hök. Hade han hetat något på –son, så hade det varit som att leta efter en synål i en höstack, men Hökar var det mera ondt om. Slutligen hade vi spårat honom ända till Smålandsgatan, men där var det slut med alla upplysningar. En spjufver till gesäll frågade, om inte en glada kunde vara lika god – han hette nämligen Glada. Som Krycke lämnat oss för att telefonera, så tyckte jag inte det var skäl att inlåta mig i meningsutbyte med karlen. »Kom Ester», sa jag majestätiskt. Just som vi skulle gå, såg ett fruntimmer, som höll på att sy mattor, upp. Det var ett hårdt, härjadt ansikte med djupa ränder kring munnen och svarta, stickande ögon. »Ursäkta», sa hon, »men hvad vill herrskapet Höken?» »Hälsa honom från en bekant», sa jag försiktigt. »Ja, sådana har han många», genmälde hon försmädligt. »Eljest finns han i Frälsningsarmeen.» »Nej gör han», sa jag uppklarnande. »Ja, det är just ett lagom tillhåll för sådana uslingar som han.» »Uslingar!» sa jag, »det var ett hårdt ord.» »Har frun varit gift me’n?» frågade hon i samma försmädliga ton. »Åh, Gud bevare mig!» sa jag. »Men det har jag.» Det är omöjligt beskrifva hennes ton. Höken blef med ens en nattsvart bof, och det är jag för öfrigt säker på att han är. Nu sydde hon åter några tag, men så höll hon upp helt tvärt och såg på mig med ett slags ond nyfikenhet. »Kanske frun kommer med hälsningar från henne?» frågade hon. »Hvilken henne?»
Till följd af den, med hänsigt till en del utaf ifrågavarande lån, sålunda mellan undertecknade kontrahenter öfverenskomna förändring af lånevilkoren samt obligationernas i kontraktet föreskrifna beskaffenhet och lydelse, komma de i nedanuppgifna §§ af meranämnde kontrakt meddelade stadganden och bestämmelser dels att icke tillämpas, dels att ändras i afseende på den låneandel, för hvilken premie-obligationer skola utfärdas, nemligen stadgandena i § 2, angående afräknandet af Sex procent såsom betingad och medgifven kapitalrabatt vid hvarje vederbörligen verkställd inbetalning å den kontralierade lånesumman. — Någon sådan rabatt eger icke rum för hvad som inbetalas å den del af denna summa, — 83 — blefer ©umme, gegen keldjen ifMmiett-OWk gationen emittirt kerken; itn felben §, stegen ber jtir ©tnliefe* rung ber ccntrafyirten 3[itkl)en? Sfyr 325,000. bon ber ©injafyurtg per 1 december biefeg 3af)re§; ber gattje SBetrag » 1,375,000. keidser ani liften Sebruar 1861 jur (ginjafyung fak (ig kirk; mtb ferner » 300,000. bon ber ©imablung ber 1 SDlai 1861; im ©aitjen Sfytkr 2,000,000; febod) fiitb bie 5Meljen§Atbetnef)mer be^ red)tigt, unter SSefolguitg ber im § 2 be§ 2ln(ef)ett§43ertrage§ be§ljalb beftimmten SSor
M:s nåd. propos., ang:de befrielse från bevilln. för den af Norrska statsmedlen utgående aflöning till embetsoch tjenstemän vid K. M:s beskickningar å utrikes orter; samt N:o 102, i anledn. af väckte frågor om eftergift af betalningsskyldigheten för de under sednaste åren meddelade undsättningslån. Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från PresteSt. af d. 21, 24 och 28, från BorgareSt. af d. 21, samt från BondeSt. af d. 21, 24, 28 och 29 dennes. II. R. o. Ad. åtskildes kl. till 2 e. m. In fidem protocolli, silbert Munck, T A B. N:0 l. LandtfÖrsvars-Departementets sammansättning till Personal, samt dess Aflöningsoch Underhållskostnad. Grader och Befattningar. Departementets Chef Departements-Chefens Expedition. Expeditions-Chef (Militär) General-Stabs-Adjutanter I Artilleri-Adjutant i Kommenderade Ingeniör-Adjutant j Departements-Secreterare Registrator och Aktuarie Vaktmästare Expensmedel (förslagsvis) Expeditions-Chef (Civil) Protokolls-Sekreterare . Registrator och Auktuarie Kopist Summa Departementets Kanzli-Expedition■ Byrå-Chef Kanslist Kopist . Första Dy råen. (Bref, Order, Instruktioner och Förordningar som icke firo Kommandomål ] Andra Byråen. (Befordringar, Förordnanden, Afskedsoch Pensions-ärenden samt Besvärsmål.] Byrå-Chef Kanslist Kopist . Vaktmästare Expensmedel (förslagsvis) Summa Departementets Förvaltnings-Expedition. Expeditions-Chef (Militär eller Civil) Registrator och Aktuarie Kopist Advokat-Fiskal 0;o UR Skrifvare-hjelp Första Byråen. (Proviantering, Furagering, Beväpning, Personel-utredning, Remontering, Allmän utredning oell Tross.) Byrå-Chef Kopist . Kamrerare .
for elev vid Björnsnäs hudållsôkolo, g&amp;fw af onämnd gifvme, har af Fredrika-Bremer-Förbundets styrelse tilldelats fröken Ma.thilda Almgren. Utbildning af sjuksköterskor för landsbygden. I enlighet ined den plan, som framlades vid Fredrika-Brerner-Förbundets senaste Xrsmöte, och som återfinnes i Dagnys 4 h., ämnar Förbundet utbilda sjukskö- terskor, hufvudsakligen afsedda för landsbygden. Man har tänkt sig att en sådan sjiilrsköterska, som ofta iitöfvar sin verksamhet i en sjukstnga dit läkare kommer 2 a 3 ghnger i månaden, bör, för att ratt kunna fylla sin uppgift, tillika utbildas i faltskarskonsten och hafva aflagt examen, erforderlig för lagligt iitöf vande af detta yrke. För att för dessa sköterskor vinna den basta faltskärsutbildning, har Fredrika-Bremer-Pörbundet nu antagit fröken Ameliize Sterky, utexaminerad fältskär, att förestå den kurs för utbildande af kvinliga faltskärselever, livilken kommer a t t af Förbundet anordnas. - Sverige. Kvinnor i skolr6d. Vid de kyrkostämmor, som den 28 och 29 nov. liöllos i Stockholm, blefvo icke mindre än fem kvinnor valda till ledamöter af olika församlingars skolr %d. Af dessa fem blef VO fröknarne L. E~gsh.öiiz, E. Fdrizefi jeim, 31. Forsell och E. Zander omralda i resp. Hedvig Eleonora, Sikolai, Adolf Fredriks och Jakobs församlingar samt fru EI: Berg, född Bligh, nyvald i Narin församling. D Den svenska kvinnans sociala sfallning~ ar titeln på en ganska värdefull broschyr, som damkomiten för den srenska kvinnans deltagande i världsutställningen låtit utarbeta och hvilken försåldes p&amp; dess bazar på börsen och nu finnes att tillg % pk namnda koinitds byrå, i Arffnrstarnes palats, samt p % Predrika-Bremer-Förbundets byrh. Broschyren, som ar prydligt utstyrd ocli försedd med ett fiirglagdt omslag, till hvilket fröken 0.
Då samtliga de hospitals-byggnader, för hvilka anslag nu blifvit af SerafimerOrdens-gillet begärda, dels äro af största behof påkallade, dels ock redan äro så nära sin fullbordan, att denna, så vidt anslag beviljas, kan inom en kortare tid lörulses, och Hospitalsfondens tillgångar icke kunna för ändamålet användas, utan alt i och för hospitalernas vård och underhåll en brist uppstår, som i sådant fall måste på annat sätt fyllas, finner jag häri giltig anledning till den underdåniga hemställan, att Eders Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att för ofvan omförmälda behof bevilja det af Serafimer-Ordens-gillet ifrågasatta anslag, eller i rund summa 213,000 R:dr Riksmynt. 40:o. - , __ , . Anslag för tillbyggnader - * — ~ vid Upsala Hospital.. 78 Bil. M 0 till Kongl. Moj:la Nåd. Prop. Jll 1, om Statsverket 185!). il.O. Anslag för Under förmälan, hurusom med de särskildt beviljade medlen till ufgifvande af ^vexteTu"^ett plancheverk öfver Svenska svamparter, särdeles de ätliga samt giftiga, det afsedda Sveriges Flora arbetet, under inseende af Professor Fries, är så förberedt, att början deraf snart m' m' kan utkomma, har Vetenskaps-akademien i underdånig skrifvelse den 11 sistlidne Juli anmält, att med det af Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag å allmänna Indragnings-staten, till understöd ej mindre för anskaffande af teckningar utaf inhemska sexter till arbetet: Sveriges Flora, än ock för utgifvande af teckningar utaf zoologiska föremål, beviljade 1,200 R:dr årligen, ett större antal svampmålningar, jemväl under ledning af Professor Fries, blifvit utförda, och då detta anslag vidare för sina afsedda ändamål påkallas, har Akademien i underdånighet hos Eders Maj:t anhållit om nådig proposition till Rikets Ständer om fortfarandet af detsamma.
Prop. N:o orri Statsverket 1856. 37 “Vid de förslag lill löneförhöjningar inom de civila embetsverken, sorn äro ämnade alt nu underställas Eders Kongl, llajrls och Rikets Sländers pröfning, har man, efter hvad Departements-Chefens yttrande äfven upplyser, utgått frän den förutsättning, att Ijensterne skulle så regleras, att de gåfve innehafvarne full sysselsättning, men att desse deremot äfven borde så aflönas, att de, då de odeladt egnade sin tid och sin arbetsförmåga ät (jenslens åligganden, ej skulle sakna utväg lill tarflig bergning. Om således i de fullt aflönade
Folket väfver alltså ganska mycket vadmal såsom husslöjd, som en hvar lörstår, då importen och fabrikationen af kläde är obetydlig i förhållande till folkmängden. Ju dyrare färgerierna hålla färgningen af vadmal, ju mera går denna husslöjd under. Tullen på garn har samma inflytande på husslöjden. Vår väsendtligaste husslöjd, bomullsväfnaden i Westergötland, förtjenar allt förståndigt skydd. Många bevakade dess intressen vid sista riksdagen. Inom Adeln utredde Grefve Ugglas frågan och visade, att frenne slags väfnader draga 27, 30 och 42 proc. eller i medeltal 33 proc. Ett så vida sträckt skydd gör ett stort ingrepp i frihandelsprinciperna, ty derigenom belastas alla andra näringar, som till arbetsfolket behöfver dylika produkter, på det kännbaraste. Men öfvergången till frihandeln må varliga beredas med allt tillbörligt afseende på denna husslöjds omfattande vigt, blott man icke ensidigt ser detta intresse till godo. Linnefabrikationens successiva nedgående visar hvilken varsamhet i behandlingen husslöjden fordrar och att för densamma icke blifvit tillräckligt sörjdt. Smidet utgör en af våra största husslöjder. Att den måste gynnas är naturligt. »Slöjdvaror, i taxan ej nämnda,» fortullas lika med det ämne arbetadt, hvaraf de bestå, eller, om detta ej kan urskiljas, draga en tull af 20 på 100. Verktyg, för slöjderna och handtverkerierna, ej specificerade, 5 på 100. Motsägelserna härvid ligga i klar dag. Man vill beskydda t. ex. smidet och beskatta derigenom den öfriga industrien, hvari smidet ingår, med 20 proc. af behofvet derutinnan, utan afseende på att många andra tillverkningar, i hvilka detta ingår, äro prisgifna åt den fria konkurrensen. Från sådan synpunkt är det absurdt belägga verktygen för industrien med 5 proc. på 100. Till dessa oegeotligheter har man kommit genom bristande näringsfrihet. Våra gällande handels-, fabriksoch handtverks-ordningar af år 1846 äro en stående protest mot frihandel.