Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afdelningen behagat anmoda Bankofullmägtige att meddela Höglofl. Afdelningen upplysning om de belopp, som dels från reservfonden må kunna användas för uppköp af obligationer, uigifna af Allmänna Hypotheksbanken, dels genom inbetalningar från Allmänna Hypotheksbanken för öfvertagna fastighetslån och från filialbanker, som komma att upphöra, äfvensom möjligen på annat sätt kunna blifva i Riksbanken disponibla. Bankens reservfond, som utgör skilnaden emellan beloppet af högsta tillåtna sedelutgifning och beloppet af beräknad sedelstock, angifver således hvad som kan i sedlar ytterligare utsläppas, utan att högsta tillåtna sedelutgifning, bestämd i 27 § af bankoreglementet, öfverskrides; men af reservfondens ställning, sådan den för da^en visar sig, bör ej dragas ovilkorlig slutföljd om möjligheten att kunna för aflägsen tid använda medel till föremål, hvarifrån dessa medel, då bankens ställning sådant kräfver, icke kunna lätt och skyndsamt till reservfonden återföras, såvida icke anvisningen är eller blir ersatt af inflytande medel. Reservfonden utvisar visserligen den 14 nästlidne April ett belopp på det hela af 8,668,466: 58, hvaraf dock 353,628: 32 äro afsedda för bestridande af löpande förvaltningsutgifter och således icke ännu till reservfonden öfverförda, men att äfven beloppet pä det hela icke fullt betäcker den del af bankens ansvarighet, som när som helst kan göras gällande och uteslutande från reservfonden har att hemta den nödiga hjelpen, inhemtas lätt af ett sammandrag af berörda ansvarighet för sistnämnde dag. Då utgjorde i banken och lånekontoren: obegagnade andelar af kreditiv 5,285,639: 41. pä uppoch afskrifningsräkning inneståeude medel 5,235,491: 73.
Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, sona ej mindst Tre •» varit Magistrat s-person eljer Borgare i Si aden, ej eller någon f, r Fahlu Bergslag, sorn icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman. Riksdagsman ifrån Stockholm och Götheborg samt Städerna af Första och Andra Ciasserua vare ej berättigad att taga Full magt ifrån aiir nan Stad. J9- §• Den g Augusti l g. §. Förm enär hagon väljande, eller forn under omröstning kommit, olagligheter vid ett Riksdagsmanna-val vara begångne, och vill deröfver klagomål anföra, aske da af Valförrättaren behörigt Protoeolls-Utdrag, hvilketsist inom nästa dags förlopp bör till klaganden utlémnas. Den klagande, om han är af Borgareeller Bonde - Ståndet, ingifva, inom atta dagar derefter, siria besvär till Landsliöfdinge-Embetet , sorn genast infordre vederbörandes brukliga och möjligen kortaste tid, och meddele, efter förklaringens jnhändigande , genast eller sist inom nästa dags utgång, sitt Utslag i målet. Den med Landshöfdingen^ Utslag missnöjde åge, att, atta dagar efter deraf erhållen del, till Landshöfdingen inlenjna sina besvär , ställde till Konungen , för att i Dess Hö gsta Domstol skyndsamligen upptagas och afgöras; och åligge Landshöfdingen, att dessa besvär och tillhörande Handlingar, jemte egen och yederbörandes af honom med den skyndsamhet , som föreskrifven är, infordrade förklaringar, med den efter deras imhändigande först afgående post, öfversända. Klagomål öfver W .ksdagsmanna-val för Prest - Siandet ingifvas till Consistorierna, och följes dervid i öfrigt" lika ordning och enahanda grunder, sorn här ofvanföre finnas utstakade. 21. §. Riksdagsmän af alla Stånd skola , 'dagen efter deri4, hvartill Riksdagen pålyst blif - Den 9 Augusti 45b blifvit , sina 'Full magt er uppvisa."
Massan af hopträngda passagerare krånglar sig ur, springer mellan dundrande lastvagnar höga som små hus, mellan jernbantåg i full fart och idkeligen ringande lokomotiv till de kolossala ångfärjor, i hvilkas midt hästar trampa och körsvenner hojta. Dånande fara tågen ned i de långa fraktpråmarna för att på andra sidan floden fortsätta sin ilande färd. Det är ett tutande från alla färjor, ett pipande från alla grannt riggade bogserbåtar, på hvilkas små hvita rorgängarhus glänsa gyllene örnar med utbredda vingar eller guldhästar på språng, och i pålverkets svartblå skvalp återspeglas skrofvens målade ränder som ormar eller brokiga band. Allt detta är för mr Sewell kärt som hans halfva lif. I timtal kan han gå och blicka in i de öppna fruktmagasinen. Ända djupt inne — hvilken mängd af färger! Från bananens gräsgröna till dess olivgula och längst ute guldprunkande mogenhetston. Jättestaplar af oranger, fikon och drufvor ... Californiens röda, Delawares violetta, Niagaras svartblå, Messinas klara gröna. — Se dessa smidiga ostronskonare, lastade till brädden, hur negrer skofla snäckor som småsten i korgar, där från det rinnande spadet står en frän frisk luft af haf, medan andra svartingar ligga på balar och skryta som ägde de tio bankar. Det är dock först i den glada melontiden, som master Tom finner det riktigt värdt att lefva. Ack, från Georgia kommer han, den grönfläckiga läckerbiten, stor som en bomb, söt som röda kyssar, med en grå spindelväfston öfver sig likt en gammal väl bevarad vinflaska. Att tänka på hur all denna rikedom öses öfver folk, som icke ens känna till lille Georg’s yxa! På ostron-restaurangen satt redan mr Davis, spannmålsagenten. Han och Sewell voro goda vänner, när de råkades och råkades, därför att vägarna buro så till. Medan de nu väntade på sin stufning, sade mr Davis kort och skarpt, pekande utåt: — Mr Sewell — se du den där galningen till spårvagn? — Yes sir.
Ståndet bestämda platsen under Wasaskölden i Riddarhussalen; och har Landtmarskalken Friherre Ribbings byst, som förut innehaft samma plats, förflyttats och, sedan en ny till den förändrade lokalen mera pasande piedestal af marmor blifvit anskaffad, uppställd enligt Ridd. o. A .elns föreskrift uti det större klubboch samtalsrummet. Sammanlagda kostnaden för bröstbilden jemte de båda piedestalerna har uppgått till 3773 Rdr, hvilka enligt ståndets beslut anordnats från Riddarhusreparationsfonden. § 13. (pag. 36 i Dir. Berättelse.) Sedan Ridd. o. Adeln vid förra riksdagen beslutit att till minne af Ståndets då varande Landtmarskalk, H. Ex. Grefve Gu - 22 Riddarhns-Utskottets Utlåtande X 5. staf Adolf Sparre låta på Riddarhus-kassans bekostnad slå en medalj i guld af samma storlek som Svenska Akademiens stora, att öfverlemnas med ett ex. till H. M. Konungen och ett till H. Exc Grefve Sparre, så redogör Direktionen här för verkställigheten af detta beslut, med anmälan att 51 ex. i silfver och 100 ex. i brons af samma medalj dessutom blifvit slagna; och sedan Kongl. Museum samt Universiteternas myntkabinetter kostnadsfritt bekommit hvardera ett ex. i silfver, skulle de återstående exemplaren mot ett af Direktionen bestämdt pris tillhandahållas de ledamöter af ståndet, som vid sista riksdagen antecknat sig för medaljens erhållande. Kiddarhus-kassans kostnad för denna medalj har uppgått till I,681 K:dr 80 öre, hvaraf 259 R:dr 40 öre blifvit genom afgift af nämnde subscribenter kassan godtgjorda.
Friherre 8jödlaäli, kelir, Ofwerste-Bisu tenant m. M. 184» Friherre Klingspor, preäric, Hofmarskalk m. m. « - 167. Herr käklman, Otto preiric, lieutenant * ^ Herr Lronstsät, lians ^Xel, Ofwerste lieutenant M. M. « ». - 14^ Herr 868 Den 20 Mars. e. m. Herr skarbs von Wurtenberg, Kils Willielm, Uevisions-Lecreterare m. M. 262. Högloft. Ridderskapet och Adeln atssiljdes klockan z r om nättén. In lläem krotocolli 6. Lilverstolxe. Thorsdagen den 22 Mars. klenurn klockan; 10 förmiddagen. ^usteracles följande: Utdrag af ?rotocollet, hallit i Högloft. Ridderskapers och Adelns ?lenum den i?:de Mars 1810. S. DFöredrogs a nyo Stats-Utskottels dm rz:de sistl. Mars pa bordet lagda lVlemorial, ian» ledning af Förste ^rclnatern och Lommenteuren von 8rbul!2ei>beilN8 til berörde Utskott remitterats Motion, angäende nödige anstalters widtagande til hämmande af Wexel-Loursens stigande, och arden matte nedsattas til närmaste förhållande til hwad den relativt til mynter bör wara; och beslöt Ridderffaper och Adeln ar Utskottets härsfwer afgisne inlärande til alla delar gilla och godkänna: hwarom de öfrige UeLpcKive Gränden genom Utdrag af ?rotocollet wänlig underrättelft meddelas skulle, dit sugra. Utdrag af krotocollet, hallit i Högloft. Nidderffapers och Adelns klemm? den 17 Mars i§iO. S. D. Föredrogs Borgare-Standets kroto. colls - Den 22 Mars.' 869 kvik-Utdrag af den 27 sistl.
Jag begriper också sjelf icke orsaken: hon borde ha anländt i Tisdags och i dag ha vi redan Fredag; jag var i början orolig för henne, men lugnade mig med den förmodan att Dom Ignazios afresa blifvit uppskjuten och således också hans dotters hitkomst. Jag måste väl dock bedragit mig, då ni ju kommit hit, enkom för att söka henne? Nå säg mig då, senhor, hvar har hon då tagit vägen, det arma kräket? O Gud! utbrast Villaflor och slog sig för pannan. Men, bästa senhora, har ni allt sedan icke fått någon underrättelse om henne? Icke den allraringaste. Detta börjar bli oroande. Men är ni säker, att Andrada verkligen reste i tisdags? Villaflor tog ett hastigt afsked af den gamla damen, som förgäfves sökte qvarhålla honom, ty i hennes enslighet var besöket af en cavalier ifrån hufvudstaden en högst sällsynt företeelse. Villaflor begaf sig genast till sin fordne förmyndare, berättade honom händelsen, samt begärde hans råd och understöd, slutande med den förmodan, att Clementina på vägen mellan Rio och Porto da Estrella blifvit bortröfvad. Oliveira skakade hufvudet, svarande: sådant plägar icke förekomma i Amerika; våra röfvare äro för litet modeste att hålla till på landsbygden och i ödemarkerna: de ha valt hufvudstaden till skådeplatsen för sina bragder och Cortes till sina försvarare och bundsförvandter. Vore din förmodan rigtig, skulle man dessutom redan hafva sport en sådan händelse, då den tilldragit sig alldeles i vårt grannskap. Jag har en annan gissning, men berätta först hela händelsen med alla dess minsta detailler. Sedan detta skett, och Oliveira gjort åtskilliga frågor, anmärkte han: min förmodan tyckes besanna sig. Men kom tillbaka i eftermiddag; innan dess vill jag sätta i rörelse den smula polis, som finnes att tillgå i dessa vildmarkers hufvudstad, för att efterleta din echaperade brud. Då Agostinho på den bestämda tiden infann sig, begynte Oliveira: Sammanhanget är mig nu fullkomligt klart. Dom Pedro har beröfvat Antonio Carlos sin brud, och denne har beröfvat hans gunstling sin.
Som Banko-FuIImägtige, vid Rikets Ständers Banks förvaltning under den tid, Decharge. hvarom nu är fråga, i alla afseenden, motsvarat det dem lemnade vigtiga och ansvarsfulla förtroende, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Fullmägtige må tillerkännas full decharge för de af dem från den ,15:de Oktober 1859 till och med den 15:de Oktober detta år vidtagna beslut och åtgärder. Stockholm den 2 December 1862. s bank»- Ultketlfls Ullålande N:o S. Mo &. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Deo, IS82, kl. 2 e. m. Utlåtande, i fråga om afskrifning af Låne-kontorets i Malmo återstående fordran hos förre Kamereraren E. P. Lindstedt. Direktionen öfver Låne-kontoret i Malmö har, jemte förmälan, att, i afseende på Kontorets inom linien förda fordran hos dess förre Kamererare E. P. Lindstedt, utgörande återstoden af dennes balans-skuld och uppgående till i kapital R:dr 17,630: 38 öre, hvilket belopp förre Banko-ombudet J. A. Björkman, genom Kongl. M8j:ts och Rikets Svea Hot-rätts den 3 Maj 1849 gifna, laga kraft vunna dom, är vorden ålagd att jemte ränta till Låne-kontoret utgifva, den förändring, under tiden från sednaste riksdag, inträffat, att bemälde Björkman den 22 December 1860 i medellöst tillstånd med döden afgått, — hos Utskottet hemställt, att, dä någon utsigt icke vidare förefinnes att till större eller mindre del kunna indrifva förberörda fordran, densamma måtte ur räkenskaperne få afskrifvas.
»Vet ni hvad», yttrade värden plötsligt, »ni förtjenar verkligen ett bättre öde än att gå och förfäas nere i Skåne; packa er kappsäck på allvar och kom hit till Stockholm.» »Det kan jag icke.» »Hvarför det?» »Det blefve för vidlyftigt att omtala; jag måste stanna på min plats.» »Nu blir ni prosaisk igen, jag är säker om att ni just nu tänker på er goda lön.» »Ja, det gör jag, på den och de mina; jag måste stanna.» »Hos de rara skånska köttgrytorna.» Der gled ett leende öfver skåningens ansigte. »Jag har aldrig förr än i Stockholm ätit en middag med sex rätter mat», sade han. »Men sex måltider om dagen», sade stockholmaren skrattande. »Dessutom lefves väl lifvet äfven hos oss», anmärkte skåningen allvarligt. »Man vegeterar. Ni skall gå under.” »Kanske jag skall så, i den bemärkelse ni tar ordet, men jag stannar der ändå.» Han tänkte att det måhända låg någon sanning i skriftställarens yttrande, och åter kände han sig bunden, nan visste icke hvarför. Men det led mot teaterdags, och man måste skiljas. För sista gången höjdes glasen. »Ni är mer än jag hade väntat», sade värden uppmuntrande, »men mins mina ord: stanna icke i Skåne.» Derefter tillade han hviskande och med ett lätt skratt: »Jag har alltid hyst det hemliga hoppet, att danskarne måtte komma och taga hela grötbygden der nere.» Det högg till i skåningens hjerta, och för första gången sprang der fram en gnista af kärlek till den förkättrade hembygden. »Jag skulle instämma i er fromma önskan, om blott icke sundet låge emellan», sade han med en flammande rodnad, mig skulle det icke vålla hjertesorg.» Man bytte hastigt om samtalsämne, men den gnista som sprungit fram vid de hånfulla orden fans qvar, fast dold, och skåningen förde den med sig hem. Arbetet var slut för dagen, de tunga kontorsböckerna voro lagda åt sidan, och Halfdan Äng satt ensam på sin lilla kammare, omgifven af sina kära böcker, och med lampan tänd på bordet.
Hermione glättigare och förtroligare än vanligt med kammarflickan. - Men säg mig, Alkmene, sade hon, varför låter du den gode Okos gå och sucka förgäves? Tror du icke, att jag upptäckt det? Du är icke så kallsinnig för honom, som du låtsar, Alkmene. - Vad du talar, min härskarinna! sade flickan rodnande, i det hon löste diademet från Hermiones lockar. - Okos är en god yngling, Alkmene. Min fader och jag värdera honom mycket. - Jag tror, att Okos endast gycklar med mig, genmälde kammarflickan. Icke skall man tro vart ord en sådan säger. Då vore man ofta narrad. - Ack, du enfaldiga! Ser du då icke, att du pinar honom med din låtsade kallsinnighet? Fy att hyckla så! Men du är på långt när icke så enfaldig som du låtsar. Eller vill du, att jag skall säga Okos, att Alkmene väl är road av hans ömhet, men icke kan besvara den? - Nej, vid allt i världen, min härskarinna! Detta får du icke säga honom. Hermione talade om den vackra arrendegården nere i dalen, som Krysanteus utsett åt Okos och hans fader, Medes, den gamle portvaktaren, som nu efter så mångårig frivillig tjänstgöring borde finna det trevligt att öppna och stänga en egen dörr och sola sig på egen tröskel. Alkmene åter talade om sin härskarinnas vackra lockar, som det vore en glädje att ordna, och om hennes skönhet, som i afton var mer bländande än vanligt. Hermione lyssnade denna gång med tålamod, ja synbart behag till hennes ord. - Jag tänker på Eusebia, sade Alkmene, och undrar över hennes blindhet. Hon vill vara skönare än du, Hermione, och hon är avundsjuk på dig, det vet jag. - Huru vet du det? - Jag talar ofta med hennes första kammarslavinna. Eusebia vill alltid veta, huru du var klädd, när du senast visade dig på Kerameikos. Och när man sagt henne det, så utropar hon: Huru smaklösa dessa atenskor äro! Och likväl efterapar hon din hårklädsel och varje veck på din kiton.
Billigt torde derföre vara att Rikets alla öfriga provincer i lika mån häruti bidroge till Statsverket, så framt denna summa skulle anses såsom aldeles oumbärlig, eller i annat fall att medel söktes för dess återgående till samma provincer} hvilket lättast kunde skje genom alla de reducerade Cavalleriernes återuppsättande. Dessa provincer skulle ovedersägoligen skatta sig lyckliga att återfå sina Cavaileriehästar Och behålla 6ina penningar inom sig. Konungarne Gustaf lil och IV samt Carl XIII, hafva ansett arméens vapen, efter deras krigssätt vara proportionerade med mindre Ca' vallerie än hvad landet då ägde och i följe deraf hafva de gjort dessa reduceringar, medelst särskilta öfverenskommelser med de rustande. Konungen måtte derföre nu äga, att med Rusthållarnes bifall, inom den accorderade reductionstiden, bryta dessa Contracter och åter uppsätta, sä 6tor del af gamla indelningsver - Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. Den 3 Martil, kets fonderade Cavallerie, som Konungen finner nödvändigt för sin nuvarande années säkerhet och brukbarhet efter närvarande eller och mä hända ett nytt krigssätt, hvarvid vi med fullkomlig trygghet kunna liliförlita oss på Konungens egen erfarenhet och krigskonst} och Ständernes omtanka bLir vid detta tillfälle att belacka den derigenom uteblifvande vacanceafgiften. Efter den kännedom jag äger om Småland, dess fattigdom, nu varande penningebrist och dess vanliga behof af Sp^nnemål, men deremot dess tämmeligen betydliga tillgång på bete och utfordrhig för så väl hästar som boskap, jemte de underrättelser jag kunnat inhemta om Rusthållarnes uti denna province tänkesätt i allmänhet, så är jag öfvertygad, att om de Rustande för den reducerade Bataillonen af Smålands Cavallerie, hade hopp om, det afseende gjordes å deras ön skan, så skulle större delen af dem finna sin enskilt» fördel vara enlig med provincens, och de anhålla om red uct ion ens upphäfvande, dä de återfingo sina hästar med samma vilkor de dem afkmnat.
Sådant kunna vi här i Stockholm erfara nästan hvarthän vi vända oss. Det är likväl af yttersta vigt att åtskilliga för helsan skadliga förhållanden undanrödjas. Och i sådant afseende är det i första rummet nödvändigt att lära känna de väsendtligaste bristerne i vår sundhets-polis, äfvensom sättet för deras aflijelpande. Ilar man klart och tydligt utredt sådant, då, men också först då, kan man derom lagstifta. Huru starkt osnygghet och dålig luft inverkar på dödlighetens storlek är i andra länder numera fulleligen ådagalagdt. Det har blifvit utredt i England och Frankrike, att när farsoter gått, så har dödligheten varit betydligt större på de ställen, der förhållandena varit som här i Stockholm. Jag vill särskildt omnämna, att då en farsot vid ett tillfälle i London rasade med ovanlig häftighet i ett visst qvarter, så befanns vid anställda undersökningar att sådant härledde sig från de förgiftade dunsterne från en gammal begrafningsplats, som icke var ordnad på tillbörligt sätt. Jag skulle derföre anse det vara af högsta vigt att de detta ämne rörande förhållanden klart utredas, och att allmänheten får lära känna huru illa det är stäldt med sundhets-polisen. I motionärens förslag förekommer dessutom den väsendtliga omständigheten, att en bestämd summa skulle ställas till K. M:s disposition, men härom finnes ingenting nämdt i Utsk:s förslag. Jag anhåller derföre om propos. på bifall till motionärens förslag. Hr Björnstjerna, Johan Magnus: Yid behandlingen af detta ärende inom det Sammansatta Utsk. yppade sig skiljaktiga meningar, hvilket också kan inhämtas af den mängd reservanter som finnas antecknade. Det är otvifvelaktig! en stor skillnad mellan att stifta en lag och att utfärda en polisförfattn., och man kan mycket väl upnå det mål man önskar genom att ändra polisförfattn:n. För mindel anser jag, att man svårligen skulle kunna i någon större omfattning stifta en lag för helsovården, emedan det är klart, att då Sverige är så olika på olika ställen så måste lagen inskränka sig till några få fall, hvarföre ändamålet bättre skulle vinnas genom utfärdande af en polisförfattn., lämpad efter de olika orternas förhållanden.
Stockholm den 24 Oktober 1860. ExpeditionsUtskottets Förslag till anderd. Uppläst och godkdndt hos Ridd. och Adeln deri 23 Okl. 1860. Prcsle-Ståndct den 24 Borgare-Slåndet den 24 Uondc-Standet den 24 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, avgående lindring af Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829, om den till svaga rotars understöd bestämda ersättning.
De begge ynglingarne befunno sig nu utanför Lysis’ samtalssal, ett af dessa, för Athenarne så kära, med målningar smyckade tillhåll, af hvilka staden egde flera än året har dagar. En mängd kunder hade redan infunnit sig och vandrade samtalande i portiken eller sutto derutanför, i skuggan af ett från bjelklaget nedfäldt soltält, njutande sin frukost: bröd doppadt i vin. Sedan Karmides och Olympiodoros förfriskat sig med en bägare lesbiskt, kyldt med is, styrde de sin kosa till torget. Här rådde liflig trängsel, ty den allt kortare och snedare skugga, som det tempelprydda Akropolis kastade, påminte köpare och säljare, att timmen nalkades, då de måste utrymma torget. Fiskare, i röda mössor och korta tuniker, upphåfvade ur sina flyttbara sumpar sprittande thonfiskar och erinrade med höga rop, att det nu var fullmåne och deras vara bäst. Småhandlare lupo omkring med profver på sina varor; unga flickor utbjudande blomsterqvastar, kransar och bindlar, vandrade mellan de långa raderna af vagnar, som – medan deras dragare, mulor och attiska klippare, betade bakom dem – fängslade ögat med anblicken af citroner, persikor, fikon, lök och grönsaker. Från andra vagnar störtade i strålar de pressade vinsäckarnes innehåll uti hemtningskärlen. Ett stycke derifrån, just omkring Torg-Hermes’ kolossala bronsbild, således på samma plats som i Aristofanes’ dagar, utbjödo köttoch korfmånglarne sina i form af pelare och festoner ordnade varor, omgifna af talrika kunder, bland hvilka de rikas slafvar voro mest högljudda, ty här om någonstädes bestämde pungens vigt personens. Under det slafven efter slutadt köp aflägsnade sig med den fulla korgen på hufvudet, smög deremot den fattige borgaren undan med sin njuggt tillmätta bit under manteln, lycklig om ej ett hål i denne förrådde en fullblodig Athenares förnedring.
Skulle den oförmodade händelsen inträffa, att antingen Konungens Högsta dom-R. F. § 101. stol, eller af dess ledamöter, en eller flere, lunnes hafva af egennytta, vrångvisa eller försumlighet, så orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag och sakens utredda och llili. till K. St. Fröt. 1850 §' 1851. 3 Sami. 8 Iläft. 3 18 KonslUions■ Utskottets Memorial, N:o 7. behörigen styrkta för hällande; mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, öra eller egendom, vare Riksförsamlingens justitie-ombudsman pligtig äfvensom Konungens Justitie-kansler berättigad, att vid den riksrätt, sorn i följande § bestämmes, den felaktige under tilltal ställa och lill ansvar efter rikets lag befordra Har Riksförsamlingens Gransknings-utskott, på sätt i 150 § sägs, beslutat åtal mot någon af Konungens rådgifvare, skall sådant åtal vid riksrätt af justitie-ombudsmannen utföras. R. F. § 102. § 80. Domna riksrätt skall bestå af aderton medlemmar, nemligen: presidenten »ch tre de äldste ledamöter af Svea hofrätt, tre de äldste af Götha hofrätt, två de äldste af hofrätten öfver Skåne och Blekinge, och nio af landstinget valde lagfarne och i domare-värf nyttjade män. Då åtal inför riksrätt skall anställas, äske justitie-kanslern eller justitieombudsmannen hos presidenten i Svea hofrätt, hvilken vare riksrättens ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som tilltalas skola. Presidenten i hofrätten foge derefter anstalt om riksrättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i laglig ordning behandla. Skulle, mot förmodan, han detta underlåta, eller någon af öfrige ledamöter undandraga sig att uti riksrätten deltaga, stånde de, såsom för uppsåtlig försummelse af annan embetspligt, till lagligt ansvar. Hafva en eller llere af riksrättens ledamöter laga för fall, eller finnes emot någon af dem laga jäf, vare ändock rätten domför, om tolf deruti sitta.