Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af de förhållanden, sorn Fångvårds-slvrelsrn uti sitt underdåniga Utlåtande anfört såsom försvårande möjligheten alt förskaffa arbete åt fångarna, hafva Rikets Ständer, då genom beredande af lättade tillfällen dertill dels en större sedlighet bland längarne ulan tvifvel skulle befrämjas, dels arbetet kunde med mindre förlust för Slaten hedrifvas, samt lör öfrigt de förhallanden, hvarunder de i berörde utlåtande åberopade Kongl. Brefven den 22 December 184(5 och den 12 Juni 1852 tillkommit, numera i väsentlig mån förändrats, funnit sig böra undrrdånigst hemställa, huruvida icke omständigheterna må medgifva vidtagandet af en sådan ändring af de uti Uögstberörde Nådiga Bref meddelade föreskrifter, hvarigenom en större frihet lii! arbete för fångarne berudes. Af den anledning, att konto för ”byggnader och reparationer” i Styrelsens hufvudböcker innefattade gemensam redovisning för hvad af förslags-anslaget till fångars vård och underhåll lill berörde föremål utgått, och för den andel, af reservalions-anslaget å Tule hufvud-tilcln lill byggnader och reparationer i landsorten, som för länsoch krono-fängelsernas underhåll med 4,000 R:dr årligen lill Styrelsen utbetalades, samt alt, i följd deraf, det icke kunnat utrönas, huruvida behållningar ä detta sednare anslag uppkommit. eller om, i händelse åter brist deruti uppställ, densamma blifvit betäckt af derå möjligen befintliga reservationer från föregående år eller af förslags-anslaget till fångars vaid och underhåll, hafva Revisorerne anmärkt detta förhållande, samt, enär genom ett sådant bokförings-sält anslaget å Tule hufvud-tileln, emot Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständers beslut, fått naturen af förslags-anslag, yrkat, alt nämnde anslag till länsoch krono-häklenas underhåll hädanefter ma i räkenskaperna särskildt redovisas.
S, D. Biföll Ridderskapet och Adelil Banco Utskottets den 1 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 66, i anledning af åtskillige inom Riks-Stånden väckte motioner, om beviljande af pension för aflidne Kamereraren J. Wallmos enka och barn.. S. D. K 11 vo /öredrogos och biföll os Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut skottens den 1 dennes på bordel lagde Betänkanden;: N:o 3o, öfver väckta motioner, om ändringar i nu gällande föreskrifter, angående deltagniogs-skyldighet i Kyrkooch Prestgårds-byggnad; JNT:o 3i, öfver väckt motion om uppbäfvande af nu gällande föreskrifter om husbyggnad å hemman på landet;, K;o 32, i anledning af vackt fråga J*rot. ErtJr. J, 4 T^CC, •m skyldighet för Rikets Hof-Rätter och Collegier, att vid hvarje RiksdaJ inkomma med Utlåtande öfver Lagstiftningens verkningar. S. D. Allmänna Besvärsoch Oeconorhie-Utskottets den i den» nes på hördel lugde Betänkande, N;y l38, i anledning ut väckte motioner om utvidgad sågnings-räU å så viii skattlagde som hushehofs sågqvarnar, Lief vid förnyad föredragning af Ridderskapet orh Adelil hi fal let. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Ut iko t tets den i denne» på bordet lagde Utlåtande, N:o 65, till svar å de inom Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Presle-Slåndet framst»
Utdrag af Vallöf liga Borgare-Ståndets Protocolly hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 5 Maj ISIS S. D. Stånd ets Herrar Electorer hade utsändt den längd, som blifvit hållen vid val till Reda. mot uti Expeditions-Utskottet, efter Herr Ragmannen Noreus; och fanns, vid öppnandet af samma val-längd, dertill utsett HerrJLagmannen A. Nenzén. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magnus Robsahm, S. D. Remitterades till Siats-Utskottet Herr Häradshöfdingen C. G. Barthelssons Memorial om Posthus och Boställen för Postförvaltarne. Herr CommerceRådet B. PR Santessons, Herr Gross» 28 Ben 5 -Maj. Grosshandlaren Jon Lambergs och Herr Jouveleraren J. Holmers Memorial om Posthus i Götheborg. Stalssamt Allmänna Besvärsoch Oeeonomie. Utskotten■ Herr Stads-Majoren Nils Limnelii Memorial om rensning af Clara Sjön. Herr Assessoren Carl Arosenii Memorial om en Postvagns inrättning i Riket jemte Herr Corn. inerce-Rådet Santessons dervid gjorda tillägg. BevillningsUtskottet. Herr Radmannen G. Kjellanders Memorial om lindring i Bevillningen för Carlstad. Med anledning hvaraf, de fleste af Ståndets Ledamöter deruti instämt, att de, hvar för sina Städer, önskade en dylik eftergift i Bevillningen. Herr Borgmästaren G Kjellanders Memorial innehållande anmärkningar emot Chartae Sigillatae-Förord ningen. Herr Lagmannen Anders Nenzéns Memorial i samma ämne. Lag-Utskottet. Kongl. Majrts Trenne Nådiga Propositioner af den ig April angående: 1:0 Förändring af nu antagna bestraffningssätt och inrättande af Allmänna Arbetsoch Corrections-hus m. m. 2:0 Ver - Den 5 Maj. 2:o Wermelands Läns skiljande fran Götha Hof-Ratts Jurisdiction. 3:0 Ett mera bestämdt stadgande örn iakttagande vid underdäniga besvärs anförande i brottmål.
M:t Konung Carl XHIrs HemgiftsCapital, å Trollliälte Slussverks Lottsedlar saint å LifränteLånet 9,200 R:dr om året 46,000- Tillhopa i rundt tal B:dr 740,000.— Häremot beräknas följande Tillgångar: De utaf Gen.AssistanceContorets nuvarande fond i5o,ooo R:dr, vid Verkets upplösning år i833, till R:glsContoret ingående såsom icke disponerade Skatte-rätts och Observationsmedel samtTidnings stämpel-afgift, årligen..Rd. 18,000.—1 - Capital - afbetalningar å Lånen till Upsala Aeademie samt Städerne Norrköping, Borås och Ystad, tillika med Räntor så väl å dessa Lån, som å Lånen af K. Krigs-o.BergsCollegiernes f. d. Cassör årlin 17,000. — Brist R:dr 5i5,ooo.— Hvilka 515,ooo R:dr, fördelade på 5 år, göra för året , . , < R:dr io3,ooo. Årliga Räntan till H, M:t Konungen . ■ 200,000. Altså Utgör den årliga summa, som till R:glsGontorets Behof erfordras B:o R:dr 3a3,ooo. hvilka Utskottet föreslår må på Allmämla Bcvilluingen anvisas. I öfrigt har Utskottet ansett sig böra erinra, att uti Statsoch BancoUtskottens afgifne och på R. II. Stlrs pröfning beroende
Hr H. förebrår samtidens diktning att vara pessimistisk, att måla endast i grått och svart, och hvad han i synnerhet håller på som sin oförytterliga rättighet är rättigheten att då och då få sig ett riktigt godt skratt. Medgifvas må&amp;te, att anspråken äro blygsamma, och hade toddydrickande kryddkrämare och hederliga, joviala, viraspelande landtjunkare genom tidernas tider skrifvit lagarna for dikten, då hade deras fordran blifvit densamma: ett godt skratt samt då och då för ombytes skull en sentimental kärlekshistoria med oskuld och månsken. Åh, hvilken reform man på denna väg skulle hafva kunnat införa i literaturen. Vi skulle hafva sluppit ifrån det djupalidandets suckar, lika väl som de stora fröjdetankarna, hvilka starka och otämda stamma sekler och åter sekler tillbaka. Och i deras ställe hade vi fått en passionsfri rökrums-stäm-ning, ett sjelfbehagligt kälkborgarskratt, som icke störde matsmältningen och aldrig hindrade matlusten. Mensklig-heten skulle sluppit besväret och understundom smärtan af att nedlägga i dikten, allt hvad seklerna drömt, hoppats eller lidit, och ingen skulle behöfva plåga sig med att tänk§ längre, än det egna jagets små sorger eller fröjder räcka. Vi skulle då ha sluppit ifrån Sophokles höga uppfattning af de menskiiga ödenas bottenlösa smärta, Aristophanes kunde ha sparat sig allt bekymmer för den verld, som gick lika tokigt trots hans afslöjningar, och de ateniensiska kälkbor-game skulle då hafva haft rätt, när de ansågo, att Sokrates - var en narr, derför att han försummade hustru och barn, endast och allenast i det fåfanga begäret att få gå omkring och säga menniskor sanningen. Ja, låt oss gå vidare.
Menar du, att du hafver ännu råd och magt till att strida? Hvaruppå förlåter då du dig nu, att du äst affallen ifrå mig? Si, förlåter du dig uppå den sönderbråkade rörstafven Egypten? Hvilken som stöder sig vid honom, honom varder han gångandes upp i handena, och genomstinger henne; alltså är Pharao, Konungen i Egypten, allom dem som förlåta sig på honom. Om I ock viljen säga till mig: Vi förlåte oss på Herran vår Gud; är icke han den, hvilkens höjder och altare Hiskia hafver aflagt, och sagt till Juda och Jerusalem: För detta altaret, som i Jerusalem är, skolen I tillbedja? Så gör nu samman en hop minom herra, Konungenom af Assyrien, så vill jag få dig tutusend hästar; lät se, om du kan åstadkomma dem, som deruppå rida måga. Huru vill du då blifva ståndandes för en den minsta höfdingan, mins herras underdåna, om du förlåter dig uppå Egypten, för vagnars och resenärars skull? Menar du, att jag utan Herrans vilja är hit uppdragen, till att förderfva denna staden? Herren hafver mig det befallt: Drag upp i detta landet, och förderfva det. Då sade Eliakim, Hilkia son, och Sebna, och Joah, till RabSake: Tala med dina tjenare på Syrisko, ty vi förstå det, och tala icke med oss på Judisko, för folkens öron, som på muren är. Men RabSake sade till dem: Hafver nu min herre sändt mig till din herra, eller till dig, att jag dessa orden säga skulle? Ja, till de män som sitta på muren, att de skulle äta sin egen träck med eder, och dricka sitt piss. Alltså stod RabSake, och ropade med höga röst på Judisko, talade, och sade: Hörer den stora Konungens röst, Konungens af Assyrien. Detta säger Konungen: Låter icke Hiskia bedraga eder; ty han förmår icke fria eder utu mine hand;
Domstolen sälunda i underdänighet yttrat, hwaruti Stats-Rädcts Ledamöter instämde med underdänig hemställan derjemte, om icke Kongl. Majit dä frägan anginge förändring af en stiftad Lag, skulle med anledning af 8? § i Regerings - Formen i näder täckas densamma för Riksens Ständer framställa. Kongl. Majit befalke i Näder att proposition härom skulle i likhet med ofwanbcrörde yttrande Riksens Ständer meddelas. In sistern krotocollc» jb. k. kitell. Utdrag af Protokollet, hällek i KonungenHögste Domstol eller Jusiitiä Revision Tisdagen ben 8 Augusti 1809. S. O. Westor 1'urstkjssll föredrog i under-änighet Kongl. Majrts BefallningShafivandes i Linköping unberdäniga strifwelse den i9:de sistlidne 3ulii, hwars Den 13 September. 50 r hwaruti,.jämte insändande af bysatte förra Handlanden ?. 'IHIboms undcrdäniga ansökning om förhöjning uti det underhäll han, säsom af Borgenärer bysatt, ätnjuter, underdänigst hemställts, akt dc personer, som för skuld kysättaS och ej äro i tillfälle att sjclfwe förskaffa sig födan under bysättningstidcn, mätte i likhet med hwad Kongl. Maj:t den 2:dra sistlidne Maji i Räder förordnat, angäcnde för brott häcklade personer , i dagligt underhäll, utom de förut bestädde Lwä skillingar, af deras Borgenärer ätnjuta, antingen irmark bröd af sammanmalct mjöl eller ock wärdet deraf efter det pris, som mänateligcn för Kronohäcktek kan blifwa faststäld. Högste Domstolen inhämtade härwid, atk genom Allmänna Lagen i 8 Cap. iz Z.
Sedan för de glasarbeten, hvilka innefattas i den vid nämnda artikel intagna rubriken »andra slag», ömsesidigt antagits 15 öres tull pr skålpund, synas de Svenske underhandlarne icke hafva egt fullt giltig anledning att, på sätt som skett, för oäkta Glasperlor föreslå endast 10 öre i stället för nu varande 40 öres tull pr skålpund, utan torde de böra förständigas, att å denna oegentlighet fästa de Franske lcomissariernes uppmärksamhet, med yrkande, att tullen å sistberörda pjeser må bestämmas till lika belopp som för »andra slag» öfriga glasarbeten, eller 15 öre skålpundet. Biträdande de för Ben och Horn föreslagne och godkände tullnedsättningar, hemställa dock komiterade, att de må inträda efter hand, på sätt det underdånigst bilagda förslaget upptager. Deremot kunna komiterade icke instämma i det å Svenska sidan gjorda förslaget att nedsätta tullen å Bijouterivaror från 75 ända till 25 öre, utan tillstyrka, att Nådig befallning må meddelas om framställande af anspråk å tullnedsättningens inskränkande till 35 öre skålpundet, eller ungefärligen det belopp, som blifvit Tyska Tullföreningen medgifvet; och då artikeln år 1862 lemnat något öfver 11,000 Riksdalers tullinkomst, synes afgiftens successiva nedgående vara af behof påkalladt, hvarföre komiterade 51 hemställa, att den må nedsättas år 1865 till endast 50 öre, samt berörda lägsta belopp, 35 öre skålpundet, vinna tillämpning först år 1867. Oaktadt de Svenske fullmäktige föreslagit högst betydande nedsättninBlommor, gar i tullsatserne å konstgjorda Blommor och delar deraf samt å Plymer,Vo nemligen med 66f procent, eller till 7 R:dr 46 öre å blommorna, till 2 R:dr 50 öre å delar deraf och till 5 R:dr skålpundet å plymerna, har man likväl å Franska sidan dermed icke åtnöjts, utan fordrat en för alla dessa artiklar gemensam ytterligare nedsättning till 1 Rdr 50 öre skålpundet.
Dvergars och människors skapelse. Det första, som frambragtes af den ursprungliga hettan, var således Yme och hans slägt, dernäst gudarne, hvilka ihjälslogo honom, danade himmel och jord samt indelade tiden. Derpå bygde gudarne åt sig en borg midt i verlden, som kallades Åsgård (fn. Ásgarðr). De möttes på Idavallen (fn. Iðavöllr) midt i Åsgård och timrade i höjden harg (altare) och hof (tempel). De uppförde ett tempel med tolf säten och dessutom ett högsäte för Allfader, och är detta hus den största och präktigaste boning; allt både utan och innan likt guld. Det stället kalla människor Gladsheim (fn. Glaðsheimr). För gudinnorna uppreste de en annan byggnad, som var mycket fager, och detta hus kalla människor Vingolf (fn. Vingólf). Derpå anlade de äsjor, gjorde sig tänger och allahanda redskap och smidde sig kostbara ting. Allt deras husgeråd var af guld; de lekte guldtafvel och voro glade. Denna tid kallas guldåldern och varade, tills tre mäktiga mör (Nornorna) kommo från jätteverlden. Då begynte gudarne att skapa. De satte sig på sina säten och erinrade sig, huruledes dvergarne fått lif i mullen nere i jorden. Dvergarne hade nämligen först bildats i Ymes kött och voro då maskar. Genom gudarnes beslut fingo de nu mannavett och människogestalt, men bo dock i jorden och stenar (se § 9). Dernäst skapade gudarne människorna ur träd. Odin (fn. Oðinn), Höne (fn. Hoenir) och Lodur (fn. Loðurr) gingo längs med sjöstranden och funno tvänne träd, Ask (fn. Askr) och Ämbla (fn. Embla), »utan kraft och bestämmelse». De togo upp dem och skapade af dem människor. Odin gaf ande, Höne sinne, Lodur vätska (blod) och god färg. Från dem härstammar människoslägtet, åt hvilket Midgård gafs till boning.
Jag tror tvertom att Utsk., af de omständigheter jag haft äran anföra och hvilkas vigt af en hvar lätteligen inses, kunnat hemta ganska giltiga skäl, att med framhållandet af den eljest riktiga grundsatsen, att R. St:r äfven äga att bestämma om sättet för anslags-beloppens användande, ännu någon tid i detta fall dröja, eller intilldess omorganisationen af fängelserna blifvit genomförd. Till ett sådant dröjsmål förefinnes dessutom ett ytterligare skäl deruti, att Utsk. icke visat eller ens antydt, likasom jag ej heller från något annat håll sett antydas att ifrågavmde förslags-anslag hittills varit på ett mindre nyttigt sätt användt, eller att några byggnadsföretag blifvit verkställda, som ej varit af verligt behof påkallade och äfven blifvit på ändamålsenligt sätt utförda. Då man emedlertid inom StatsUtsk. synes lägga särdeles mycken vigt vid att i möjligaste måtto binda händerna på fångvårds-administrationen, i det hänseende, hvarom fråga är, skall jag, oaktadt jag an - D e ri 24 Mars. ser det f. n. olämpligt, om icke skadligt, söka att med undergifvenhet underkasta mig ett vilkor, som, i händelse den föreslagna underd. skrifvelsen kommer att aflatas, ovilkorligen skall komma att, åtminstone i någon mån, verka förlamande på FångvårdsStyrelsens verksamhet. Men hvad jag icke kail låta oanmärkt passera, är de stränga ordalag, hvari Utsk. affatta t sitt förslag, och i det afseendet instämmer jag fullkomligt med Hr Stråte och yrkar, lika med honom, återremiss, destoheldre som, sedan PresteSt. återremitterat frågan, R. St:r eljest kunna stanna i så olika beslut, att den modefikation i skrifselsens ordalag, som jag anser högst nödig, möjligen kunde uteblifva. Jag bör dock tillika upgifva, hvad jag här menar med ordalagens modifikation, nemi. att jag icke kan åtnöjas med ett vilkor för anslagets anlitande till byggnadsföretag, som inskränker rättigheten till de olyckshändelser.
Hypotheks-föreningarnas kontor i landsorterna emottaga och uppbära, allt under noggrant iakttagande af de öfverlåtna skuldförskrifningarnes innehåll och den vid medlens utlåning från Riksbanken bestämda ordning. Uti dessa punkter äro både Riksbankens och allmänna Hypotheks-bankens af transaktionen härflytande ömsesidiga rättigheter och fördelar omsorgsfullt afvägda, och om Rikets Ständer funne dem, med eller utan modifikationer, böra läggas till grund för den ifrågasatta öfverenskommelsen, skulle denna kunna uppgöras med så mycket större säkerhet, som Rikets Ständer derigenom icke allenast gåfve verkställarne en anvisning om hvad de hade att iakttaga, utan ock sjelfve på förhand med klarhet kunde bedöma till hvilka följder öfverenskommelsen skulle leda. af Herr Doktor Sandberg: ”Det lärer väl vara en erkänd sanning, att Riksbanken är till för landets skull. Deraf följer, att den visserligen skall förvaltas så, att den bär sig sjelf, men dess syftning är icke att göra sig den största möjliga vinst, utan att på ändamålsenligt sätt understödja landets näringar. Bih. till R. St. Men näringarne bestå icke blott af enskild bankrörelse, grosshandel och större industri, sora skötas af ett fåtal, utan äfven af handtverk och jordbruk, som det ojemförligen största antalet af landets innevånare utöfva och innehafva. Nu anses lån på kort tid vara de enda bankmessiga och göra den största nyttan, emedan penningarne derigenom blifva rörliga och kunna hastigt omsättas, hvarigenom också Banken skördar den största möjliga vinst. Detta synes mig vara ensidigt, ty nyttan är då inskränkt till den stora affärsmannen, grosshandeln och den större industrien i de fall, då låntagaren kan hastigt omsätta sitt kapital. För dessas behof är ock en fond af 12 millioner R:dr afsatt i Handelsoch Närings-diskonten. Men med sådana korta lån kan det stora antalet af näringar i allmänhet icke vara belåtet. De behöfva behålla lånen någon tid, för att med de lånta penningarne kunna något uträtta och producera. Att låna den ena månaden och betala den andra gagnar dem intet, aldraminst är det, utom i undantagsfall, af någon nytta för jordbruket, och för små jordbrukare är det vanligtvis skadligt.
56 .. Bqkanmiilningar &amp; &gt;snel&lt;ic: ' s i r i i d a blad if ' Rosaiie oiivecrona A K-di? : Var tid och ungdomen af Ludvig Lindroth Fredrik Wetterlund: Digte af Herman Bang. Fr&amp; riksdrcgen. Meddelanden från krearika~remcr-@&amp;bunaet: Stipendiefonderna,. 67 Arbetsonråden Ö r &amp; vinnor. (k o k.) Hvarjehanda i vinnofrbgan. f. E N Söderberg. Lycklig du! Poem. Inledning till en diskussion tt bre€ frHn 1810 om Carl +ris. Anna Wahlenber Till första April. Edniund ~ a m m a f Lias Nordvall. Liteatur X. SjnkvBrd och ~elsoviird. ' E; handbok uiaibeiad af flera liikare under redaktion af D: r C. Wallis och D: r F. W Warfvinge 2 delar. N 8tockholmstyper förr och nu af Claes Lundin F r. Skoglunds förlag Drägtreformföreningen Från riksdiigen .- E. S-n Kvinnans äktenskaps&amp;lder. fOh %oF ?r,. &amp;. Meddela~den .från FredrikaBremerE ' örbzcndet. Hvarjehanda i kvinnofragan. Lilly Eyströrn. NBgot om v&amp;ra nyare barnböcker. B z m a Vtsta. Ocks % ett skal. SmBprat om förströelser och nöjon. (Utdrag. i r. The ~ o a d e. m. Meddelande frbn f red rika-f rem er-~öibindet. Hvarjehanda i kvinnofrhgan. Sid. P FaUot. Madame Caroline De Barrau De Muratel. A K-dt. Bern en klädnin. 145 Domenico Ill.aa (- Correale. v i d min moders graf. (poem! Kvinnorna och trädgardsskötseln. Från riksdagen. Fredrika~remw-&amp;-lknde&amp;; ne~de ' landm.
Ständer den lBtde i denria månad aflåten Nådig Skrifvelse förmält, att sorn å ena sidan en forfatt-* ning i ornförmäldte ämne vore behöflig och ledande till ordning och säkerhet i Kongl. Majus båda Rikert, men å den andra möjligen kunde hända, .att Norrska Stor-Thinget, i anseende till derstädes nu gällande Lagar, icke skulle kunna till alla delar antaga förslaget och i sådant afseende hafva att föreslå några modificationer, hvarom svar derifrån icke hinner ankomma under R iksens Ständers sammanvaro och hvarigenom således tillfälle kornrne att saknas till beredande af nödige jemkningar emellan Riksens Ständer och Norriges Rikes Representanter; alltså och då föremålen för den föreslagne författningen ? Lag-Utskottets Betänkande667 utan att ändra Allmänna Lagen, egentligen innefattade reglementariska föreskrifter, hade Kongl. Maj:t, för att undanrödja alla hinder, trott sig' böra föreslå , att Riksens Ständer till Kongl. Maj:t skulle uppdraga, att, efter erhållen del af Norrska Stor-Thingets underdånigt svar, så jemka och utfärda Författningen i amner, som Kongl, Majit funne, for bada Rikena nytt gt, for undersåtarnes ömsesidiga säkerhet nödigt, samt med grundsatsen af reciprocitet antagligt, under vilkor, att omnämnde Författning vid nasta Riksmöte till Riksens Ständers vidare öfvervägande i anseende till densamrnas framtida bestånd, öfverletnnas. Enär samtlige Respeefive Riks-Stånden behagat att den 22 och 2 5tte i denna månad till Lag-Utskottet remittera högstberörde Nådiga Skrifvelse tillika med det vid beslutandet deraf uti Stats-Rådet haline Protocoll, har i följd deraf Utskottet tagit den deruti af Kongl. Majit i Nåder gjorda framställning uti öfvervägande; och emedan, vid det Utskottet Uti dess deri o6ite sistvekne Maji afgifne Betänkande på anförde skäl tillstyrkt, att ifrågavarande af Kongl.
Med anledning häraf, får Utskottet vördsamt förklara, att Utskottet ansett ifrågavarande Motion innefatta en fråga, som med de för öfrigt till Statsoch Ekonomiutskotten remitterade Memorialerna, rörande Afradsoch Tionde-Spanmålens forslande, icke stod i så direct samband, att den ju serskildt, och utan att lägga hinder i vägen för afgörandet af den Allmänna frågan i detta ämne, kunde behandlas, helst Motionen till Utskottets enskilda åtgärd blifvit öfverlemnad. För öfrigt har Utskottet ej funnit skäl att ändra den öfvertygelse, som i hufvudsaken grundar Utskottets Betänkande, hvilket af trenne RiksSund redan blifvit bifallet. Stockholm den 15 Maj 1818. Riksens Högloft. Ständers Alhnänna Besvärsocli EkonomiUstkotts förnyade Utlåtande öfver skyldigheten att aflemna Bräntorp. Hedervärda BondeStåndet har, uti ProtocolIsUtdrag den 13 nästlidne Februari, åter - go8 Besv. och Ekon.^Utsk, Betänkanden. remitterat Ekonomiutskottets Betänkande, i anledning af yrkad befrielse för fleraKronohemman i Norra Halland, från skyldigheten att aflemna Bräntorf till Warbergs fästning, vid hvilket anmärkningar blifvit gjorde af Riksdagsfullmägtigen ifrån Halland Petter Andersson, hvarigenom han vill ådagaläggs, att Bränntorfven ej bör anses såsom en persedelrenta, emedan den ej utgår efter Marke gångsförvandling, utan erlägges contant af alla de hemman, sorn torf in natura icke affordras ; och, enär ifrågavarande bräntorfs anskaffande in natura skall, vara isynnerhet betungande för de mera aflägsna hemman, som sakna egen tillgång, förnyar Rikdagsmannen pa sådan grund sitt yrkande, att allmogen matie ifrån den öfverklagade skyldigheten befrias, samt ifrågavarande onus såsom penningerenta få utgå, uti hvilka anmärkningar Riksdagsmannen Börje Börjesson ifrån Halland till sila delar instämt.