Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparres glädje deröfver att kunna, enl. det allmänna ropet, bereda frihandelns gynnande; men månne detta rop bör tjena till ledning för vår lagstiftning eller Regering. Sådant beror på hvem som ropar och huru mycket förstånd han har. Jag anhåller, att få till besvarande uptaga de mot mig gjorda anmärkmr, i den ordning de förekommit, om än denna icke är så god som vederbör. En talare har sagt, att våra landtbrukare hitta vägen till England för sina varors afsättning. Jag befarar, att våra landtman i allmänhet anse denna väg nog lång och att de icke äro säkre att finna köpare för varorna, när de en gång framkomma. Mycket lättare är det, att träffa bränvinsbrännare, hvilka bo inom samma socken eller härad. Just detta gör bränvinsbränningens fortfarande så kärt för dera, och fruktansvärd! för riket. Tror man verkligen på utförseln till England och skall den väl blifva mera lönande än försäljningen inom landet. Det är ganska säkert, att såsom en talare nyss yttrade, den arbetande klassen i städerne gynnas genom nedsättning i priset på lifsmedel, men hvem är det, som föder den arbetande klassen på landet, om icke jordbrukaren. Aro städernas arbetare mera värda för riket än landels? Hvar och en sorn känner begge slagen må göra sitt val. Städerna gynnas i dubbelt hänseende genom antagande af de K Proposmerna om bränvinsbränningens inskränkning och om tullens nedsättning ä ladugårdsalster. Beggedera skulle ske på jordbrukets bekostnad. Hvarföre skall städernas befolkning pä detta sätt gynnas företrädesvis för landtmännen? Jag kan icke inse det. En af Konungens Rådgifvare, med hvilken en annan sig förenat, har till Stats-Råds-Prot. anmärkt den ensidighet som råder i detta förslag. Det kan således icke vara förmätet af mig att anmärka detsamma. Ronde tullen på spanar vågar jag likväl icke inlåta mig i ett närmare yttrande än det, hvartill en blick på ställningen i Norrland och i andra orter föranleder. Den som rest i Westerbotten och Norrbotten har sett, att den bebyggda delen af landet utgör en smal kuststräcka.
Nu har deremot det omvända förhålländet inträdt, att det, genom hemmans och torps afbysande samt genom odlingar, utvidgade jordbruket vid egendomarne kräfver ökad arbetsstyrka, som måste bestridas mot dagspenning eller genom statdrängar, hvilkas hushåll icke egentligen lemna mer än en arbetsnyttig person och derjemte äro uturståndsatta alt uppföda några ämnen till dugliga arbetare, Härtill kommer ett hos arbets-klassen förmärkt, missförstådt begär efter sjelfbestånd och egen bosättning, hvars första anledning och väckelse, träffas just i det nämnda bruket af gifta statdrängar, och derigenom arbetarne undandragas den noggrannare husbondetillsynen, utan att derigenom deras egna vilkor i verkljgheten förbättras. Detta okloka sträfvande går understundom derhän, att tjenster antagas på half stat eller mindre, och alt hushåll, under hvarjehanda förevändningar af ett lönlöst försvar, nedsätta sig, för att sedermera taga sin utkomst, hvar och på hvad sätt de kunna. De såmedelst ökade tjenstehjons-lönerna medföra likväl för Ijenarne föga annan båtnad än frestelse till lyx och inbillade behof, för hvilkas fyllande de framdeles, sig sjelfve lemnade, sakna utväg. Och daglönernas förhöjning visar sig städse i ett vexelverkande förhållande till arbetarnes håg att njuta sin frihet, allt efter som några dagars förtjenst blir tillräcklig för lefnadsbehofven under några påföljande: spanmåls-prisernes fall förorsaka dagsverks-prisernes stigande, och tvertom. Det är väl att förmoda, att dessa olägenheter, för hvilkas afhjelpande styrelsen kail föga uträtta, skola, komne till sin höjd, genom behof och vunnen erfarenhet återföras lill en bättre afpassad jemvigt; och det är icke utan att flere kloka jordägare börja inse, att det fordna sältet för egendomarnes brukande, genom egna, försvarligt underhållna arbetare, är, om äfven med någon minskning i de för en kortare lid uppdrifna årsinkomsterna, i det hela pålitligare.
Jag liar hört en man, hvilken jag särdeles respecterar, yttra, alt vära samhällsbrister voro i luften sväfvande spindelväfvar; och jag skulle önska att kunna dela dessa åsigter, menför mig synas spindelväfvarne vara af en så compaet natur, att det erfordras mycket hårda borstar för att borttaga dem; dock skulle ingen vara nöjdare än jag, om samhället funne sig belåtet med en sådan borstning. Frih. Åkerhjelm: Jag skall vara kort, tiden fordrar det, och med fullt skäl synes R. o. Ad. kunna vänta slut på denna långvariga discussion; jag vill blott upptaga några få saker, som jag ej bör med tystnad förbigå. — Hr von Troil tyckes hafva uppfattat min mening så, som skulle jag söka försvara det nuvar. systemet, i afseende på correet.inrättnrna. Så vida det kan kallas försvar, att jag visat, det detta systeme var det enda möjliga, som då kunde följas, och alt det af tvingande omständigheter måste tillgripas, under det jag erkände att ett bättre fanns, ett erkännande, som jag nu förnyar; så har Hr von Troil rätt. Af mina uttryck och min mening hade likväl ej ett sådant omdöme bort uppkomma. Att på en gång göra systematiska byggnader för ändamålet med osystematiska lagar, bristande tid och bristande tillgångar, är för mycket hegardt. Jag gjorde det, som möjligheten medgaf; och mera medger ej förnuftet, åtminstone fordrar det icke mera. Hr von Troil har bes t ri d t, att bland orsakerna till en förökad fång-numerär borde räknas en för långt sträckt hemmansklyfning, hvilket jag sökte visa likväl vara förhållandet. Han har, såsom bevis för sin mening, åberopat Dalarne, der söndringen af jorden är betydligt utsträckt, och der likväl, som jag tyckte hans ord folio, folket i allmänhet ej saknar utkomst, och således ej faller i behof af kringstrykandet, lösdrifveriet och dess följder. Jag får, i anledn. deraf, upplysa, att i landsorter, der binäringar, såsom bergsbruk, /örefinnas, vinna de fattigare folkclasserna lättare bergning, än i de provinser, sora sakna sådana utvägar.
- Den 31 Maj e. m. 243 Hr Gr. o. Landtm, yttrade att enl. den ena meningen de nppgifne artme borde pröfvas först och de öfrige efteråt, och enl. den andra de ouppgifne artme borde först och de nppgifne efteråt företagas lill pröfning, och att Hr Landtm., för att genom kortare ordalag göra propos:n härom lättfattliga re nu finge hemställa om R. o. Ad. ansåge att de tippgifne artme böra först företagas till afgörande och att sedermera pröfningen af de ouppgifne hör ega rum. Härvid ropades starka ja, blandade med manga nej, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig linna att denna propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Frih. Palmstjerna, m. 11. ledamöter begärde votering. Upplästes till justering följande förslag till voter.propos.: Den som, i fråga om Bevilln.Utsk:s utlåt. N:o 13, anser böra först afgöras, huruvida 1845 års tullbestämmelser eller Utsk:s nu afgifna förslag böra blifva gällande i afseende på de delar af tullagstiftningen, hvarom R. o. Ad. icke förbehållit sig att serskildt besluta, och alt sedermera pröfningen af de delar, som serskildt böra afgöras, må ega rum, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej; anses de delar af tullagstiftningen hvarom R. o. Ad. förbehållit sig att serskildt besluta, böra först blifva föremål för pröfning och kommer sedermera att afgöras, huruvida, i afseende pä de öfriga delarne 1845 års lullbeslämmelser eller Utsk:s nu afgifne förslag böra blifva gällande. Frih. Palmstjerna:
Deremot anser jag icke rådligt, alt 11. o. Ad. godkänner ett uttryck, som influtit i Utsk:s motiv för sitt tillstyrkande, innefattande den sats: ”att lika åligganden fordra lika aflöning”. Antagandet af en sådan allmän sats skulle föranleda större utgifter för Statsverket, än man torde vilja dertill använda. Assessorer och Ilofrätls-råd med lika tjenster äro olika aflönade. Kopister och Kanslister i Konungens Kansli hafva iklädt sig lika tjenstgörings-skyldighet, men de sednare åtnjuta dubbelt större lön än de sednare. På enahanda sätt förhåller det sig jemväl inom flere grenar af Statsförvaltningen. I alla fälla är det också billigt, att de, hvilka vunnit sin forsla befordran, må åtnöja sig till någon tid med att lefva på den förhoppning, att en gång erhålla bättre löneinkomster; ty det är väl icke troligt att de slraxt i början kunna sköta sina tjensteåligganden likaså bra, som sedan de derutinnan hunnit förvärfva längre erfarenhet. I yngre åren är hoppet ett mäktigt stöd. Man äfventyrar ej brist på tjenstemanna-ämnen för närvarande. Och då den af Utsk. uttryckta grundsats icke torde kunna i sin helhet tillämpas, ser jag icke nöjaktigt skäl, till följd hvaraf man å delta ställe anfört den; jag anhåller derföre, att R. o. Ad. med uteslutande af orden: ”och med hänsigt dertill att lika åligganden fordra lika aflöning” ville i öfrigt bifalla Utsk:s förslag. Hr Rosenblad, Bernh.: Såvida jag riktigt fattat den siste talarens yttrande, skulle R. o. Ad. endast godkänna följande af punkten: ”tillstyrka R. St. att bevilja det af K. M. till lönefyllnad åt Kalsenianske Professorn vid Upsala Universitet äskade årliga belopp af 600 r:dr”. Oaktadt jag går längre än Frih. Cederström, ty jag ogillar i allo Utsk:s motiver, och anser delta förslag vara ett bland de många praktfulla, man från detta Utsk. erhåller, så tillstyrker jag bifall till punkten. Hr von Hartmansdorff:
Nu deremot tyckes Stats-Utsk:t alldeles hafva frångått denna grundsats, ty uti förev:de Utlåt, finnes visserligen ett förslag framstäldt, att sammanjemka de enskilda intressena; men statens intresse, d. v. s. hvad staten fordrar för landets försvar, synes man icke bekymra sig om. Att den nu omhandlade jernvägen tillika skulle vara en militärväg synes nemi. h. o. h. hafva undgått Utsk:ts uppmärksamhet. Om man verkligen vill åstadkomma en förmedling mellan de skiljda ekonomiska intressena, måste man dock först tillse, hvad statens intresse fordrar, och i andra rummet, huruvida någon förmedling mellan de enskilda intressena kan eller bör ega rum. I fråga om landets försvar måste man först och främst göra sig noga reda för den frågan, af hvad vigt hufvudstadens ointaglighet kan för oss vara. Jag anser, för min del, vigten af hufvudstadens försvar vara så stor, att, genom denna stads läll, fosterlandets väl skulle kunna råka i fara. Genom samma stads intagande skulle nemi. fienden erhålla nyckeln till hela landet. Med kännedom härom, måste man väl vara betänkt på allt, som kan bidraga till dess försvar. Naturen har redan gjort mycket för denna sak, och den, som skall bevaka denna stads intressen, måste ock tillse, att dess utveckling ledes i den riktning, som för dess försvar kan vara mest ändamålsenlig. För vårt land, som ej har råd att hålla någon stor armée eller att anlägga en mängd stora, längst kusterna kringspridda fästningar, är det så mycket nödvändigare att förlägga jernvägarne så, att vi kunna, så hastigt som möjligt, föra våra stridskrafter till den af fienden mest hotade ort. Genom de stambanor, hvilka genomlöpa mellersta och södra Sverige, samt, efter någon tid, genom den numera beslutade östra banan, kunna vi nu visserligen hastigt nog till hufvudstaden öfverföra södra Sveriges trupper. Härefter hafva vi egentligen blott af nöden att erhålla den jernväg, som leder till de norr om Stockholm belägna trakter, för att kunna, med samma lätthet, hitföra Up - 214 Den 11 Maj f. m. lands och Dalarnes trupper.
Verkniastaren, den kanaljen, vet ~iog, a t t; tllfsaiiiiiicns Sr lilrn niycket mesopotamiska för dig, nar dii g h diitifrh, sam iiar du k m. Nen hvad lian däremot icke kan veta, det ar, a t t din tankspridda blick, som h-alft motvilligt följer de anvisade detaljeriirt i detta iiivecklade maskineri, i stiillet angestfullt dröjer kvar vid de iiiiinskliga individerna, vid det olösliga sociala problem. som hotande ntiiller sig franiför deiisainma. Denne man sjalf, som så helt tyckes 9.5 upp i sitt arbete, soni s % behärskar alla dess niöjligheter, intresserar det honom verkligen, gläder det honom, fyller det upp lians lif? I så fall, livad mening fanns det väl i denna trgngtan efter den andra viirlden, till h a r s tolk. han i g&amp;r afton gjorde sig? Detta slags förfinade sinnevärld, inredd med den siibtilaste lyx, som den manskliga fantasien kan skapa A t sig, och där de saliga invånarna skola utfylla sin tillvaro ined likaledes förfinade, estetiskt-religiösa sysselsättningar: sjiinga, spela harpa, lofsaga med palmer i Iiänderim Den gamla psalmens rörande ord: » Där efter striden, I djiipa friden, Vid anglasången ej lång blir tiiieii~, hafva de tillampligliet liar? Skall han liafva ro, denna febrila arbetsmänniska, att sta stilla och Iiöra Anglaskarorna spela harpa? Detta rastlösa verksamlietsbegiir, denna allt iippsliikande prodiiktionsifver, som tyckes iitgöra det centrala af h w s viljeoch intressevarld, ha icke de sitt idealtillstand här på jorden? Kan man val tanka sig något inera passande liimmelsike för ett skdant sinne äli jiist .en fabrik? Blen kanske likval, innerst - innerst? E n trötthet, en ångest, en langtaii; nhgonting af ett sjiikt barn, som stracker armarna mot sin moder? - Bilen ack!
— Jag wägar altfä föreflä den rättelse, att giftermäl emellan alla de uti 5 §. 2 Cap. GiftermälS - Balken upräknade keder, mä tillätas utan att söka Konungens tillständ, och att lä» gcrsmälsbrott bestraffas, som, dä det sker emellan 0» beswägrade, hwarutinnan säkedes Lagens utsatte större straff äfwm ändras. I anseende till jäf för Domare och wrttnen, som äro i dctze swägerlags leder med Parten, kommer dock att förbliswa wid hwad Lagen uti lz Cap. 1 och 17 Cap. 7 Rättcgängs - Balken utsätter. I öfrigt och pä det Konungen ej mL beswäraS med ansökningar om giftermäl innom nu förbudna Leder, torde blifwa nödigt utsätta och stadga, det Konungens dispense därutinnan, wid hwad omständigheter som hälst, icke fär äga rum. Om Den 6 September. igr Om dcsie anmärkningar godkännas, lärer Lagutskottet deraf fä del, för att sitt förslag derefter rätta. Herr vonblnu8evolkk, L-rrl 6ustsk keinkolst, upläste följande till Protocollet: Beträffande Högloft. Lag - Utskottets Betänkande angäende hittills förbudna giftermäl, sä lika med Högloft. Lag - Utskottet tillstyrker jag ock för min del framgent oförändradt bibchällande af Allmänna LagcnS förbud uti 2:dra Cap. usta, 2:dra, 4:de, 7:de och 8:de ZZ.
1 tunna 30 — all annan 1 tunna 1 42 — torr elier rökt: gråsidor eller sev 1 lisp. 10 lax och ål 1 lisp. 1 12 — långor och torsk, med derunder inbegripne rotschel-, samt klipp-, stockoch platt16 eller bredfisk 1 lisp. — andra slag 1 lisp. 20 — Flyttsaker t bestående af gamla och brukade husgerådseller andra lösörepersedlar (hvilkas införsel äfven såsom nya ej genom denna taxa är i allmänhet medgifven tullfritt eller emot tull af högst 10 procent af värdet), när de vid införseln, på särskilt anmälan hos Generaltullstyrelsen, pröfvas icke öfverstiga ägarens behof O o p10 men om de inkomma för sådane personers räkning och vidare begagnande, som varit å utrikes ort bosatte och der betjena! sig af desamma, må de, efter enahanda pröfning, tullfritt införas. Fiskben; se Ben. fiskskinn, beredda; se Varor, sorn ej kunna hänföras under någon af de i införselstarifen upptagna bestämmelser. Fjäder, sprita tl; likaledes. Fjädrar, ur-; se delar af Ur, ej specificerade. andra, ej specificerade; se Slöjdevaror. Flaggduk; se Väfnader, ylle-. Flanell; se Väfnader. Flaskfoder, oberäknadt våtvarorna; se Slöjdevaror. blinlor, huggna; se Varor, sorn icke kunna hänföras under någon af de ij införselstarifen upptagna bestämmelser. Flor; se Väfnader. Mottlioltz; se Korkträd. 1*Ingor, spanska, hänföras under Apoteksvara?, flädersaft, likaledes,. 8 Qvantitet Införselstull. för tullberäkningen. Rjdr sk. r:st Fläsk 1 lisp. 36 — Folier, tenn-, eller staniol 1 skålp. 8 — Formar, krukor och potten för sockerbruken 1 skålp. 1 tryckoch pappers100 R:d v. 10 Fosfor : 1 skålp.
Som det nu är verkar Berns och Blanchs långt mer förädlande på vårt musiklif än Vasateatern, som, låt vara att punschborden här äro något mer aflägsnade, denna höst verkat rent af musikaliskt brutaliserande. » Pariserlif » t ex. Hvad är att säga om denna musik, der största bravurarian låter: » Ack min rock i ryggen spruckit upp! » Till frangaisen på maten (då gästerne äro vordne glada), men till en operett före maten! Hela salongen person-grannt söker ju dock ej entusiasmens gyllne källa under de långa mellanakterna. Och om utförandet gått med någon fransysk velocitet! Men tungt, trögt, plumpt och med underliga varianter till musiken! Fröken Pettersson må lyfta på kjolen så mycket hon vill, vi finna intet upplyftande att se en talang som hennes frivilligt sänka sig till roller som donna Gabrielle. Också fru Gründers vackra operaröst är för god att idisla denna gamla utnötta musik, der den Offenbachska musan endast visar sina minst tilldragande sidor. På affischen står nu som i forna dagar: » Baron Spara-vinsky ». Denne styckets narr är i franska originalet — svensk, fasligt att omtala, men styckets sannt patriotiske öfversättare har med dygdesam ifver skyndat att göra denna narr från gamla ärorika Sverige — till narr från Ryssland (» arffienden »). Emellertid faller det sig så galet att denne svenske baron, som fransmännen döpt till det icke riktigt ursvenskt klingande Gondre-marck, blifvit i Paris hardt när en pseudonym för hvarje resande svensk, ett kollektiv, som de obarmhertige parisarne kasta på * Jag råkar här i gruflig kollision med N. A: s hr » x — n ». Förr bjöd den aktade tidningen på mindre javenilt studentikosa recensioner, den tid då verkliga kännare der kritiserade, 8. s. hrr Spilhammar, Sandberg m. fl.hvem som hetat de Suéde. Ber sti vi vackert med v&amp;r Spara-vinsky.
Utsk. vid justeringen icke fästat uppmärksamhet vid de ordalag, som hade influtit. Jag anser dem olämpliga och förnärmande för motionären. Detta är allt, hvad jag velat anmärka. Hr Stuart, Carl Gust.: I anledn. af de anmärkningar, den siste talaren gjort vid Expedit.-Utslits utlåt. K:o 8, anhåller jag, såsom ledamot af Utsk., att få fästa Ståndets uppmärksamhet dels derpå, att Utsk. ej kunnat annat än anse den framställning, som gjordes af Gr. Cronhjelm, vara grundad på ett anbud af boktryckaren Hörberg, enär Hr 4'jo Deli >o Maj. e. m. Gr. sjelf i sin molion tillkännagifvit, att Hörberg ville åtaga sig tryckningen på de uppgifna vilkoren. Ulsk. trodde sig åtminstone deraf äga anledning att anse Hr Gr:s motion innehålla ett anbud, som af boktryckaren Hörberg blifvit på detta sätt framstäldt. För öfrigt torde de uti utlåt, förekommande uttryck lätt förklaras deraf, att Hörberg inför Utsk. uppgifvit, det han ej ville kännas vid detta anbud eller åtaga sig tryckningen emot det pris, Gr. Cronhjelm föreslagit. Det är endast detta, som jag i anledn. af Hr Grrs anmärkningar ansett mig böra upplysa. Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 67, ang:de tullm. fl. bevilln:smedels lefverering till Riksg.-cont., blef det ånyo hegardt på bordet af Gr. Cronhjelm, Otto Au g., och och Hr Stuart, Carl Gustaf. Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 68 i fråga om disposition af de vid K. Poliskammaren i Stockholm ådömda ensaksoch vitesböter. Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 69 i anledn. af erhållen återremiss af betänk.
Direktör vid Lånekontoret i Wisby: Olof Lagergren från Gotlands län med 80 b Till Suppleanter: Carl Lagergren i Alfvede från Gotlands län med 88 » Olaus Svebilius från samma län 76 » hvarom protokoll genast blef uppsatt och justeradt, samt utdrag deraf expedieradt. S. D. Upplästes tvänne hos Rikets Ständers, enligt <§§ 97 och 98 Regeringsformen samt § 63 Riksdags-ordningen, utsedde Herrar Elektorer den 31 nästlidne Januari hållna Protokoll, det ena vid val af Rikets Ständers Justitie-ombudsman och det andra vid val af hans Suppleant; af hvilka protokoll inhemtades: att nuvarande Justitie-ombudsmannen, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden, Nils August Fröman, var vald till Justitie-ombudsman och att till hans efterträdare, i fal! han innan nästkommande riksdag skulle med döden afgå, samt att utöfva embetet under den tid Justitie-ombudsmannen kan vara af svår sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindrad, blifvit utsedd Expeditions-chefen, Riddaren af Kongl Maj:ts Nordstjerne-orden, Arendt Dreijer; och beslöts, det skulle ExpeditionsUtskottet genom utdrag af Protokollet, underrättas om utgången af dessa val, samt anmodas uppsätta och till Rikets Ständer inkomma med förslag till förordnanden för de valde, samt till underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anmälan om valens utgång. Prol.-Utdrag den 4 Februari 1863. 211 S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Sländers underdäniga skrifvelser till Kongl. Maj:t, nemligen:
Ingrid satt naturligtvis inne ständigt o c h j e m t. Ja visst, det var derför hon var blek och hade mörka ringar under ögonen. H o n hade ingen sysselsättning, som stärkte musklerna, hon tillbragte kanske sin tid med att spela piano, brodera —? Jaså, läsa? Upphetsande s a k e r? A h a, uppbyggelseskrifter o c h dylikt, nå, det borde han ha förstått af den exalterade glansen i de der stora ögonen. D e r hade man anledningen till den aftyning o c h de täta svimningsanfall, som skrämt upp Henrika o c h jagat henne till närmaste doktor, fast än hon icke trodde på läkare o c h nästan ansåg det som ett förmätet ingripande i Försynens bestämmelser att vända sig till en sådan. O c h om det varit henne sjelf det gält men nu A i m é e s dotter, nej, hon kunde icke vara nog samvetsgrann, nog pedantiskt ifrig att söka uppfylla allan rättfärdighet. Ingrid skulle äta jern, låta bli att läsa så mycket och framför allt vara ute i friska luften, röra sig så m y c k e t hon orkade, förströ sig, vara glad Nå, det var j u ett temligen s \ årlydt recept, men somligt deraf fick man väl försöka att rätta sig efter. O c h fast än Ingrid spjärnade emot och bad för själ o c h pina att få slippa, motade Henrika ut henne på långa promenader — ensam, förstås, ty sjelf var hon j u icke sjuk o c h behöfde väl icke uppoffra sitt kära kammarlif i onödan. I början riktade den unga flickan sina vandringar utåt den närmaste omgifvande landsbygden, gick bortåt Tanto eller förbi Skanstull, slog sig ner vid Hammarbysjön eller for öfver till L ö f h o l m e n, men det var alldeles för vackert der ute, hon återföll för lätt i sin gamla hedniska naturdyrkan, o c h det var j u en af de snaror, med hvilka djefvulen öfverallt smög sig efter henne.
Skrifvelse, N.-o 162, 341 fördel cj svarande utgift för staten,- i afseende hvarå erfarenheten stall hafva ådagalagt, att, vid forslingen af fångar, skola krono-rättare och fångförare, i stället att begagna gästgifveriskjuts, forslat fångarne med egna hästar och, ehuru de dervid användt ett mindre antal, än sorn, enligt högstberörda nådiga bref, vore medgifvet, likväl fordrat och uttagit betalning för det hästantal, som de, efter samma nådiga bref, varit berättigade alt begagna,- och förekomme serskildt inom Skaraborgs län det förhållande, att transport-kostnaderna jemte arrestanternes underhåll under deras resor uppgått, år 18,36, i medeltal för hvarje arrestant, till 5 r:dr 13 sk. 1 ? r:st., deremot under året 1844 enahanda kostnader i medeltal för hvarje fånge utgjort 9 r.-dr 21 sk. 1 r:st., fastän E. K. M:s befallningshafvande genom serskilda föreskrifter sökt åstadkomma besparing för statsverket. Yid öfvervägande af hvad härutinnan förekommit, hafva Rikets Ständer funnit, det kostnaden för fångars transporterande under de senare åren i allmänhet tilltagit i en serdeles stark progression,- och då åtgärder alltså synas eaforderliga, hvarigenom kostnaden för fångtransporterne må kunna nedsättas, så att densamma cj blifver större, än nödvändigt är, få Rikets Ständer, i sådant afseende, hos E. K. M. underdånigst anhålla, dels, att uti de genom efvanåberopade Kongl, bref af den 7 Juli 1841 meddelade föreskrifter den ändring måtte ega rum, att, då blott en fånge jemte vederbörande fångförare transporteras, betalning endast för en häst må erläggas, men deremot den skjutsande undfå vanliga gångpenningar, dels ock, att E. K. M. måLte i nåder anbefalla