Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då fanns det icke någon anledn. att befara brist. På ett eller annat ställe kunde måhända skörden vara mindre än föreg:de år; men i allmänhet var den kanske öfver medelmåttan. Så länge hvar och en ägde rätt att fritt disponera om produkten, kunde jag, för min del åtminstone, icke förespå hvad som hända kunde, i synnerhet som anledn:r förefunnos lill farhågor; ty exporten börjades lifligt och bränvinsbränningen fortfor med rastlös verksamhet. Jag kan icke minnas nu vid hvad lid och ort cirkuläret lill mig inkom med befallning att åtvarna allmänheten, att för starkt afyttra deras behof af säd, derföre alt Regeringen förutsåg omöjligheten, att ifrån andra länder kunna införskaffa denna vara. Jag kungjorde detta inom Christianstads län med full förhoppning, alt det skulle gifva en ledning för allmänna omdömet, så att man icke skulle försälja sig. Likväl fann jag, inom Mars månad, att behofven stego, tillgångarne minskades. Jag anmälte detta, ty det var min pligt. Slutligen inkommo petitioner från församlingarne om understöd och hjelp, ty innevånarne svulto. Jag betviflade sanningen af dessa anmälanden, derföre att färgerna voro så svarta, alt jag trodde icke det vara möjligt att inom de då ifrågavar. socknarne någonsin en sådan nöd kunde uppstå. Jag ansåg mig skyldig, att med egna ögon erfara sanningen af förhållandet. Jag gjorde resor i de trakter, ifrån hvilka sådana anmälanden hos mig blifvit gjorda, och jag erkänner öppet att, ovan att se detta elände, det måste verka på min öfvertygelse, att hjelp måste komma. När jag efterfrågade, hade dessa socknar icke fått missvext. De hade icke klagat deröfver förut, och när jag uppgaf för dem min tanka, att det var deras eget fel, som icke hos mig anmält detta förhållande, så svarades det mig: vi hafva visserligen icke fått hvarken mindre eller mera tillgångar af jorden under detta, än under föreg:de år, men dessa trakter äro i behof att köpa spanmål hvarje år.
Jag anhåller derföre på det högsta, alt hvad Hr von Hartmansdorff, Hr Lefre'n, Frih. Hamilton m. fl. ledamöter i denna fråga talat, måtte behjertas af majoriteten; ty jag litar icke på Const.- Utsk:s noggrannhet att i detta fall bevara Ståndets rättighet, lika litet som jag litar på Frih. Boyes och Frih. Cederströms säkerhet att få denna saken vidare afgjord , när granskning förekommer af Coust.Ulsk:s förslag till ändring af de §5 uti grundlagen, hvilkas omredigering blir en följd af det förändrade representationssättet. Frih. Boye: Jag kan hafva missförstått Frih. Sprengtporten ; men såsom jag uppfattade hans Yttrande, så önskade han uppskof med frågan, derföre att han ville hafva öppet för Const.Utsk. att yttra sig, huruvida till grundlagsförändring skulle erfordras alla fem ståndens samtycke eller ej. Jag bekänner, att det är denna uppfattning af hans yttrande, sorn fört mig in på farhågornas sida. Jag trodde 56 Den a November c. m. icke alt det vore möjligt, det någon kunde tänka sig, att icke hvarje stånd skulle aga veto i fråga om att bibehålla sig sjelft. Om jag icke galet uppfattat Frihlns mening, så finner jag uti hans yttrande, att det möjligen kan blifva föremål för Const.Olskts öfverläggning, huruvida stånden skola äga ett sådant veto eller icke, och från den stunden korn jag att med Hr Lefren -begära propos. derå att veto måtte vara ståndet lillerkändl, och att sjelfskrifvenhelen icke må anses eftergifven under annat villkor. Jag hade ämnat något vidlyftigare yttra mig i frågan; men sedan jag och andre, som yrkat samma sak, lyckats öfvei tyga Frih. Boye, att saken är af vigt, hvaröfver jag gläder mig, och då jemväl Ilr Frih.-n funnit ämnet bora behandlas på sätt som Hr von Hartmansdorff yrkat, så tackar jag Hr Frihln och slutar. Frih. Sprengtporten: Frih.
Det är för mycket begärdt äfven af den, hvars menniskokärlek är outtömlig. Derföre måste otaliga af dessa olycklige försmäkta under inflytandet af skämd luft, dålig föda, brist på 412 I>en 26 November f. m, värme, osnygghet och allt, som undergräfver helsan, och slutligen dö, kanske utan att någon vänlig hand torkar kallsvetten från deras panna. Och läkaren går från denna hemska dödsbädd med en suck, som säkert skulle finna gensvar i hvarje ädelt hjerta, om den icke förklingade i rymden. Jag hyser derföre den fästa öfvertygelsen,' att orsaken, hvarföre ingen tillflyktsort för obotliga sjuke inom vårt laud finnes, helt enkelt är den, att frågan aldrig blifvit väckt, ty jag kan eljest icke fatta, att Sverige skulle stå efter andra binder i detta hänseende. Nästan alla civiliserade länder ega vårdanstalter för obotliga sjuke, der dessa kostnadsfritt erhålla den vård, deras beklagansvärda belägenhet kräfver. Hvarföre skulle Sverige vara i saknad af en dylik inrättning? Det är ingen sjuklig filantropi, såsom man behagar benämna många yttringar af en varm menniskokärlek, som klagar från mina lappar, det är ett stort, ett verkligt behof, som jag vördsammast anhåller måtte vinna lt St:rs behjertande. Hvarje år komma hit från alla landsorter fattiga, obotliga sjuklingar, lockade af de rykten, som åtskillige af Stockholms läkare så rättvist tillvunnit sig. Bedragne i sin väntan, ramlar deras sista hopp. De få återvända till sina hemorter, för hvilka de blifva en tyngande börda, eller om deras krafter liro uttömda, qvarblifva, för att nedsjunka uti det största elände, som fattigdom i förening med sjukdom kan framkalla. De härvarande sjukhusen få icke emottaga dem, emedan detta strider emot den fastställde ordningen för dessa inrättningar. Men jag behöfver säkert icke fortsätta teckningen af denna dystra tafla, för att öfvertyga om nödvändigheten af de offer, som menskligheten i detta hänseende af samhället kräfver.
Hr Ekströmer dragit så mycken nylla af sina inspectionsresor genom länen; ty hvad han anfört är med sanna förhållandet öfverensstämmande. Länslazarettet! lefva nemi. blott af de smulor, sora falla från kurhus-inrättningar-nes bord, ty de äga inga fonder. Men om lazarettet) skola kunna bi belial las, bör man så litet som möjligt göra skilnad emellan lazarettsoch kttrhus-afgift, emedan man känner, att allmogen är rädd för allt hvad lazarett heter, och följaktligen ej skulle vara benägen för att anslå något för lazarettet), hvilken obenägenhet har sin grund, dels uti fötdom, och dels uti bristande barmhertighet hos folket, sora hellre låter uslingen förgås af elände, än insänder honom till vård å lazarettet. Användandet af öfverskotten på kurhusmedlen för lazarettens behof har, åtminstone i Westmanland, medfört det lyckliga resultat, alt legosängs-afgiften kunnat nedsättas. Från 16 sk. har den först blifvit nedsatt till 12, och, i förhoppning på våra landsmäns generositet vid bestämmandet af kurhus-afgiflen, hafva vi ytterligare nedsatt densamma till 8 sk. Vi hafva gått ännu längre. I den öfvertygelse nemi., att benskador i hög grad verka ofördelaktigt på arbetsdugligheten, hafva vi stadgat, att endast halfva afgiften kommer i fråga för dem, som behöfva bot för bensår; men detta syftemål har mvcket motverkats genom åtskiljandet af kurhusoch lazaretts-räkenskaper; emedan allmogen, sorn finner att öfverskott uppkomma på kurhus-afgiften, sätter sig emot dessa öfverskotts användande för lazaretten. Befallningen att åtskilja dessa räkenskaper har, om jag får göra den jemförelsen, haft samma verkan, som man velat motarbeta genom föreningen af stora och lilla flottan. Den jalousie dem emellan, som genom föreningen skulle ”afböjas, har snarare ökats. Jag anhåller, att dessa anmärknrr måtte få åtfölja återretnissen.
Icke utan isande rysning tänkte hon sig genom äktenskapets band förenad med en menniska, som kanhända ... Nej, hon hade icke styrka att fortsätta den förfärliga meningen – men vore den grundad, hvems var skulden? En känsla, omöjlig att tolka med ord, genomfor Erikas hjerta, då hon anade möjligheten att sjelf vara en oskyldig orsak till det gräsligaste brott. Hade hon icke hållit Birgers öde i sina händer och vid den betydelsefulla vändpunkten afklippt tråden, som kunnat sammanlänka honom med en bättre framtid, ett rättskaffens lif? Borde det då också ej vara hon, som uppoffrade sig sjelf för blotta möjligheten att ännu kunna verka något godt? Från denna synpunkt, den moraliska sidan, betraktade Erika frågan. Men den hade en annan: den lagenliga. Om Birger vore delaktig i något brott, var det ej då en synd, som förnedrade henne inför Gud och sig sjelf, att förena sitt öde med hans? Tillhörde det icke snarare hennes pligt att utspana hvarje möjlighet, som kunde leda till ljus – och om hennes aning besannade sig, befallte icke då lagens stränga bud att hon skulle angifva de brottsliga? Så stred den arma Erika; och måhända hade en strängare logik, än den hon hunnit förvärfva sig, äfven kunnat förvillas under likartade förhållanden. Omsorgen för qvällsvarden nödgade henne att lägga band på sina känslor; hon måste gå ner, hon måste återse Birger, och hvad hjelpte det att fly undan för några ögonblick – stunden nalkades. I stugan, dit Erika inträdde, satt Birger ensam vid bordet och ristade med sin fällknif några rispor i den tjocka skifvan. Antingen hörde han ej eller låtsade han icke höra den lätta gången, som alltid satt hans hjerta i rörelse; och Erika hade således god tid att betrakta den märkbara förändring, så väl hans utseende som klädedrägt undergått. Den bruna, men friska färgen hade lemnat rum åt en olivgul anstrykning öfver kinder och panna. Ögonen lågo djupt under sina hvalf, och omkring munnen, vanligtvis krusad till ett hånande tvunget skratt, syntes nu ett helt olika drag. Erika tyckte det liknade smärtans och orons.
För att rätt kunna bedöma ändamålsenligheten af det för Statens stambanor antagna och vid utförandet följda byggnads-system måste man först undersöka, huruvida de fastställda lutningsoch kröknings-förhåilandena, af hvilka maximum för de förra blifvit bestämdt till 1:100 och minimum för de sednare till 1,000 fots radie, hafva grundade skäl för sig, eller om de besparingar i terrasserings-arbetena, som skulle uppkommit, i fall brantare stigningar och mindre krökningsradier antagits, hade motsvarat de ökade driftkostnader, som deraf blifvit en följd. Då man ofta offentligen yttrat, att våra stambanor äro anlagda efter det så kallado Engelska systemet, hvilket är det kostsammaste, torde till en början böra upplysas, att, hvad permanenta vägen beträffar, är det i Tyskland allmänt antagna och begagnade byggnadssättet med bredbasiga räler, omedelbart hvilande på och med spik fästade vid sliperna, användt vid våra stambanor, och hvilket system kan anses som en medelväg emellan det dyrbara Engelska och det ofta provisionela Amerikanska. Hvad åter rörelsematerielen angår, så äro de i England och Frankrike allmännast brukliga lättare fyrhjuliga såväl passageraresom gods-vagnar begagnade, då de å de Tyska jernvägarne mest förekommande vagnar med sex hjul, för deras stora tyngd och ohandterlighet, skulle medföra flere och betänkligare olägenheter å våra stambanor samt blifva kostsammare. Hvad nu först lutningsförhållandena beträffar, torde dervid få erinras hvad erfarenheten i detta afseende lärt vid de i det öfriga Europa anlagda jernvägarne. De första större jernbanorna hade ringa lutningar. Man ansåg sig icke böra öfverskrida ett lutningsförhållande af 1:300 för att med fördel och besparing af kraft kunna befara desamma, och dåvarande rörelsemateriel kunde i allmänhot icke besegra större lutningar än 1:100; lutningar deröfver ansågos omöjliga att, utan särskilda hjelpmedel, befaras.
I anleda, af denna anmälan och sedan uti Consistdi prot. blifvit antecknade de studerande nationernas särskilda yttranden, har Consistun, efter hållen öfverläggning, genom Hesta rösterna fatfat det beslut, att före sakens vidare handläggning, kalla magister N. R. Munck af Rosenschöld lill inställelse och förhör, hvilket försiggått d. 20 Dec. och dervid ordform underrättat Munck af Rosenschöld, att Consist:m, af förekommen anledn., funnit nödigt att i afseende på hans förhållande till tidningen Fäderneslandet, af honom begära några uplysningar, hvarefter, och utan att lemna Munck af Rosenschöld vidare del af de mot tidningen förekomne anmärkanedanstående frågor blifvit framställda samt af honöm besvarade. l:o. Huruvida tidningen vore tryckt på Munck af Rosenschölds boktryckeri, hvarpå svarades, att Consistnn kunde se det lili tidningen, samt alt Munck af Rosenschöld icke vidare inläte sig härpå. 2:o. Huruvida han vore författare till de artiklar lili tidningen under hvilka hans namn funnes undertecknadt, och lemnades härpå det svar, att Munck af Rosenschöld såsom boktryckare och publicist ansäge sig ingalunda subordinera under Consistnn Academicum, utan under den del af vära grundlagar, som kallades tryckfrihetsförordningen, och under de domstolar, sorn deruti nämnas, hvarföre lian ansåge Consistnn Academicum obefogad! att någon inqvisition med honom i så fall, som den nämnda frågan åsyftade, hålla eller dom öfver honom fälla. 3:o. Om Munck af Rosenschöld genom afsändande med posten, försäljning eller på annat sätt spridt exemplar af ifrågavar:de tidning, till svar hvarå den tillfrågade åberopat sitt lill näst föregående fråga afgifna svar. 4:o. Om Munck af Rosenschöld hade något vidare i afseende på sitt förhållande till tidningen Fäderneslandet att inför Consistnn anföra, hvarpå han gifvit nekande svar.
Herr Tham har förmodat, att, oaktadt inrättningen af PortoFranco vid Slite, varunpplagen skola ske i Köpenhamn; men Köpenhamns aflägsenhet från Ryska liamnarne gÖr, att sådant der icke med samma fördel kan äga rum, sorn på Gottland, hvarifrån man, då vinden är god, på 24> högst 36 timmar seglar till liamnarne i Finska viken. Skulle varuupplag för närvarande någon gång, med hänsigt till debouche på Ryssland, ske i Köpenhamn, är tydliga orsaken dertill, attingen närmare och bättre belägen ort kan för samma ändamål användas. Men i händelse Den ta Augusti f. ra. man icke skall synas äga större omsorg, att bibehålla en handelsförtjenst åt Köpenhamn än att bereda den åt Gottland, så torde detta Talarens skäl snarare vara till fördel för förslaget, än deremot. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Ridde rsk a pel, och Adeln har vid så många tillfällen beviljat återremiss, då frågan varit om mindre vigliga saker, alt jag vågar hoppas, det en återremiss äfven nu bifalles. Herr Hjerta har anmärkt faran deraf, alt Gottland, såsom aflägset, snart kunde intagas af en fiende. Jag finner häruti ett skäl mera att bifalla Motionen, för att genom tacksamhetens band ännu närmare förbinda oss Gottlands innevånare, så att de i farans stund måtte finnas beredde och benägne. O ' alt i främsta rummet sjelfve besörja försvaret. Jag förenar mig med de Herrar, som begärt återremiss af Betänkandet. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då den nederlagsrätt, som Utskotten föreslagit för Wisby, liksom för åtskillige andre städer, synes mig uppfylla ändamålet, har jag svårt att fatta nyttan af den yrkade Porto Franco; men deremot anhåller jag, att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som tyckes tala emot förslaget.
Domstolen, sedan nästföregående ”Riksdag utgångne förklaringar af Lagens ”rätta mening, böra ock till LagUtskottets ”befattning, dit denna Berättelse förvises.” Vill man förstå detta stadgande efter ordens egentliga inskränkta bemärkelse, skulle Lagutskottet ej hafva någon annan befattning med JustitiaeOmbudsmannens Berättelser, än blott att granska de deruti anmälte, från Högsta Domstolen utfärdade, Lagförklaringar. Så hafva ock alla föregående LagUtskott, allt ifrån Grundlagens stiftelse, gjort; och det beror på Rikets Ständer sjelfve att förklara, om närvarande Lagutskott handlat rätt eller orätt, då det sträckt sin åtgärd vida längre. Dock tror jag, att ett så beskaffadt uppdrag, som Herr Hjerta ansett Utskottet äga, i afseende på JustitiaeOmbudsmannens Berättelser, ligger utom gränsen för Utskottets verksamhet enligt Grundlagens föreskrifter. JustitiaeOmbudsmannens Berättelser lemnäs till granskning af Lagutskottet, men hans Diarier och re - Den a3 Mars f. ro. 24 s redovisning i öfrigt till ConstitutionsUtskottet; och just nu ligger på bordet härstädes Constitutions-Utskottets Memorial om decharge för JustitiaeOmbudsmannens Embetsbefattning. Denna åtgärd af ConstitutionsUtskottet bevisar tillräckligt, attLagUtskottet icke äger någon rätt att yttra sig, huruvida JustitiaeOmbudsmannen uppfyllt sine skyldigheter och erhållne befallningar, änjuindre om lian blifvit obehörigen afvisad från högre auctoriteter vid gjorde framställningar i och för Embetet. För mindel har jag, såsom enskild representant, uppfattat Grundlagens mening, med JustitiaeOmbudsmannens Berättelser vara, att Rikets Ständers uppmärksamhet derigenom skall fästas på märkligare händelser i lagskipningen mellan Riksdagarne. Gillas de anmärkta förhållanderne, så är ingen vidare åtgärd dermed att vidtaga; ogillas de deremot, så äger en hvar Representant att enskilt väcka motion om rättelse i det felaktiga. På detta sätt har äfven Utskottet uppfattat sin befattning. Herr Rosenqvist har klandrat Utskottet, för det
Balans från år 1858'. Skuld 15,000: — Utgifter: Byggnader och reparationer „ 90,074: 33. Balans till år 1860: Summa 120,187: 56. c; llospitalsbyggnadeu å Hedvigsberg och Conradsberg. Debet. Uppbörd: Extra statsanslag Hyresoch arrendeafgifter 68,750: 1,075: — 69,825: — Balans till år 1860: Skuld 663: Credit. Balans från år 1858: Clflllfl . 663: — Utgifter: Balans till år 1860: Kontant behållning" Från Revisorernes sida hafva dessa räkenskaper icke föranledt till någon erinran. Kongl. Kommerse-kollegii redogörelse för förvaltningen af de karantänsinrättningarne anslagne medel, hvilken blifvit utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätteD, utvisar följande förhållande: Debet. Balans från år 1858: Uppbörd : Af Kongl. Balans från år 1858: Utgifter: För karantänsbevakning - » karantänsinrättningars underhåll Diverse utgifter Leverering till Kongl. Emot denna räkning har hos Revisorerne icke varit något att erinra. 58 — Kongl. Konyoy-kommissariatet. Sveriges enskilda handelsoch sjöfartsfonds räkenskap, i Kongl. Kammar-rätten granskad med anmärkningar, visar följande förhållande med inkomster och utgifter: D ebet. Balans från år 1858: Tillgångar 4,849,289: 62, Uppbörd : Räntemedel Diverse inkomster Levererade medel från Kongl. Kommerse-kollegium Dito från Kongl. Balans till år 1860: Credit. Balans från år 1858: Utgifter: För sjöexpeditioner reserverade medel » karantänskostnader dito Bidrag till Sveriges och Norges gemensamma konsulsfond Karantänsinrättningen vid Känsö Svenska kyrkan i London Aflöning och arfvoden Till Kongl. Danska Regeringen för Oresundska tullens upphörande
Till ytterligare lättnad för Allmänheten i de kring L-me-Contoiren belägna Landsorter, hafva llikets Ständer vid innevarande Riksdag beslutit: a) att invexling af gamla, emot nya Banco-Sedlar, från och med 8 sktill och med 3 Rdr valeur, får besörjas vid Rikets Ständers Låne-Contoir i Götheborg och Malmö, under förutsättande, att Directionen å hvartdera stället för en sådan vexlingsåtgärd samt de dertill erforderliga förskott från Banken vill och är i tillfälle åtaga sig ansvar och redovisning; b) att härvid det uttryck Sa vilkor är fästadt, att den högsta förskottssumma, som på en gång meddelas, ej får öfverstiga £20,000 Rdr till Låne-Contoiret i Götheborg och 10,000 Rdr till det i Malmö, äfvensom att ingen dylik reqvisition af nya Sedlar får ega rum eller af Banco-Styrelsen beviljas förr,än ett redan emottaget vexlingsförskott blifvit till fulla boloppet redovisadt och till Banken åter inlevereradt; c) att vid verkställigheten iakttages, så i afseende på Bankens säkerhet för förskottssummorna, som Sedelvexlingens besörjande Banco-Utsl:s Memorial, N:o 141- >• och de invexlade Sedlarnes annullering och aflemnande till Banken, de föreskrifter, som Banco-Fullmägtige, efter att hafva hört Directionerne vid Province-Lfine-Contoiren, kunna finna nödigt derutinnan meddela. (Enligt Utsk. af Pi. Ständer bifallna Betänkande, iV:o 89, pag. 8-10.) Till Piikets Ständers vidare upplysta bepröfvande hemställes detta vördsamJigen. Stockholm den 4 Mars 1850. N:o 14 r.
Memoriali anledning af äterremiss af Utskottets Betänkande N:o 5j angående antagande af Lag-Beredningens förslag till Civil-lag. Detta betänkande har blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet till LagUtskottet återremitterad t; men som detsamma, enligt till Utskottet ankomna Protokolls-Utdrag, är vordet bifallet af öfrige Riks-Stånd, nemligen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln under den 11, af Högvördiga PresteStåndet under den 1 och af Hedervärda Bonde-Ståndet under den 4 sistlidne Februari, samt tre stånds mening, i frågor af förevarande beskaffenhet, jemlikt 87 § Regerings-formen och 3 punkten af 49 § Riksdags-ordningen, utgör Rikets Ständers beslut, finner Utskottet det omförmälda återremiss icke någon åtgärd af Utskottet föranleder; hvilket Utskottet härmedelst får hos Vällofl. Borgare-Ståndet vördsamt anmäla. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 April 1854, kl. 9 f. m. Memorial_, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42j i fråga om upphörande af rättigheten att börda jord å landet. Vällofl. Borgare-Ståndet har, på grund af framställde anmärkningar, till Lag-Utskottet återremitterat förenämnde betänkande, men som detsamma, enligt till Utskottet ankomne Protokolls-Utdrag, är vordet bifallet af öfrige Riks-Stånd, nemligen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Preste-Ståndet den 15 och af Hederv.
Jag fann henne visserligen skön, dock ej med det genomskinliga och etheriska man finner hos den nordiska skönheten; denna var äfven mer sydländska än man oftast finner flickorna här vara. Köpte mig biljett för deligensen till Chalons i nästa onsdag; var i Tyska bokhandeln och fick den underrättelsen att Burkhards resor ej stode att fås i Paris, så att jag nu alldeles utan någon ledsagare måste tänka på min färd inåt öknen. Var i S:t Denis ett stycke utanför staden, besåg der alla Franska konungars grafvårdar och den vackraste kyrka jag än sett. Intet kan förliknas med det magiska sken, som faller in genom de konstrikt i alla möjliga sorts färger utarbetade fönstren, alltigenom de många slingriga hvalfven. (Bref till enkefru Wallin). Färden på jernvägen från Rouen till Paris gick mest hela vägen längs Seine-floden, som småningom hade förlorat allt mer af sin bredd, så att den i trakten af Rouen och högre upp ej är bredare än vår gamla Åbo å, med fullkomligen lika grått och smutsigt vatten, men med något starkare ström. Stränderna äro allt lika vackra, omkransade och öfverhängda af samma grönska, och hvarthelst man ser är hela landet rikt och kuperadt. Detta har gjort att man nödgats genomgräfva och hvalfbelägga de höjder man mött vid anläggandet af denna jernväg, och man far som oftast genom något sådant kolmörkt hvalf. Ett minnes jag der genomfarten räckte 8 minuter, under hvilken tid man såg rakt ingenting; och just i detta hvalf mötte vi en annan ångvagn, som kom ifrån Paris. En sådan genomfart är verkligen buslig; den blir så mycket oangenämare, som luften derinne är instängd och fuktig, samt dämpas ännu mer genom röken som går ur maskinen och slår mot hvalfvet, utan att ha någon utgång. Förfärligt i högsta grad var att i detta trånga hvalf möta den andra ångvagnen, af hvilken man ej kunde se mer än den lågande ugnen och de uppsprakande gnistorna. Dock gick allt lyckligt och det var med verklig fröjd jag åter i friska luften drog ett rent andetag.