Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betilia.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Bet. N:o 4. skaffa sig detsamma, utan ali nödgas besöka utskänkningsställena elier de egentliga krogarne och blottställas lör frestelsen att på stället förtära hvad som var aamadt till sparsamt och derigenom mera oskadligt bruk. Erfarenheten hade nemligen visat, huru lätt dylika tillfällen och exempel förledde till ovanor och voro farliga isynnerhet för barn och oerfarna yngre personer, som skickades att köpa hvad buslädren ansåg sig behöfva. Alt, under den korta tid 1855 års bränvinsförsäljningslag blifvit tillämpad, det med berörde lagstiftning åsyftade målet, minskad krogiefnad och dermed förknippadt fylleri, i ganska väsentlig mån uppnåtts, torde af få förnekas. Utskottet vill likväl icke bestrida att ju förhållandet uti några orter möjligen varit annorlunda, men orsaken härtill bör ingalunda sökas i fel hos lagstiftningen, utan deri att gamla inritade ovanor omöjligen kunna genom ett enda penndrag alskaffas. Genom en återgång lili fordna tiders lagstiftning rörande bränvinshandcln, eller-förhöjning af minimibeloppet tor minuthandeln med bränvin, skulle, enligt Utskottets tanke, de af Herr Doktor Sandberg öfverklagade olägenheter, långt ifrån att afhjelpas, läst heldre ökas. Man bör nemligen besinna, att bränvin ännu af en stor del ibiand rikets befolkning betraktas såsom en nödvändighetsvara och ali arbetaren sällan är i tillfälle att på en gång förse sig med förnödenheter för längre tid, än mindre att för hvarje särskildt behof använda sä stort penningebelopp, som erfordrades för uppköp af en kanna bränvin eller derutöfver. Dessa omständigheter göra det också troiigt, att arbetaren, för att erhålla ett mindre qvantum bränvin, skulle, om annan utväg dertill vore för honom slängd, besöka sjelfva plantskolorna för fvlieriet, — något som lagstiftaren bör vara serdeles mån om att söka förekomma.
Vinner denna inbjudning icke bifall, så föreslår Utskottet att följande omröstningar må företagas: om kontraproposition: 254:o. Den, sorn, till contraproposition i hufvudsakliga voteringen angående skomakarearbeten, antager Ridåers/tapets och Adelns samt Preste-ståndels beslut att bibehålla nu gällande indelning och tullbestämmelser, nemligen: Skomarearbeten: af blankläder, färgadt skinn eller tyger: Skor, kängor, tofflor och galoscher 1 par 1 r:dr införsels-tull. * stöflor 1» 3» dito. Andra slag 100 värde 33 » 16 sk. dito. röstar ./(i ,* den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages till contraproposition Borgare-ståndets beslut, att för artikeln skomakarearbeten bestämma följande indelning och tullsatser: Skomakarearbeten: af siden 1 skalp. 2 r:dr 24 sk. införsels-tull. Af karduanssamt färgade eller tryckta skinn 1 » 1 » 16 » dito. Andra slag . 1 » — » 36 » dito. b) i hufvudsaken: 25S:o. Den, som vil| att, för skomakarearbeten skola antagas följande indelning och tullbestämmelser: Skomakarearbeten: af siden 1 skalp. 3 r:dr 16 sk. införsels-tull. Af annan väfnad, karduans-, färgade eller lackerade skinn .1 » , 1 » 37 » 4 r:st. dito. Andra slag 1 » 1» dito. röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages: Bevillnings-Ulskotlets Memorial, N:o 23. 7 v (Irsta alternat.) Ridderskapct och Adelns samt Preste-ständets beslut. Borgareståndets beslut.
Jag bar vidgått att olägenheter kunna deraf uppstå och jag kan icke, lika med Gr. Anckarsvärd, hysa den öfvertygelse, att icke hädanefter, som hitintills den nöd kan inträffa i värt land, hvari detsamma under vissa perioder sig befunnit. Den sista realisationen kan, likasom många andra, gå öfver ända. Upplysningen må blifva hvilken som helst, så står likväl den gamla regeln qvar: nöden har ingen lag. Så har det varit tillförene och så torde det blifva hädanefter. Men ora jag erkänner att olägenheter kunna uppkomma genom alla persedlarnes förvandling till en fix penningeränta, så får jag derjemte förklara, hvad jag redan en gång förut yttrat, att de olägenheter, hvilka häraf befaras, icke vidlåda Frih. Palmstjernas förslag, och att någon våda deraf icke kan uppstå. Besinnar man, att, enl. Frih:ns förslag, icke fullt J af persedlarne komma att sättas i penningar och att af denna | en del redan utgår i penningar efter kronovärdi, så är ju den återstående delen, som skall förvandlas, så ofantligt ringa, att förlusten blir ingen. Om således förenklingen är nödig, och att den så är, tror jag icke vara något tvifvel underkastadt — bör den väl vidtagas. — Tusentals klagomål torde utvisa att den åtminstone icke är för tidigt ifrågasatt. Om räntans bestämmande i penningar befinnes oantagligt, återstår för mig icke annat än Frih. Palmstjernas förslag, helst de förslag komiterade alternativt framställt och K. M. i dess propos:n till R. St. öfverlemnat, icke kunna påräkna räntegifvares sympatier. Man må icke förundra sig deröfver. De hafva under en lång följd af år fått lösa de persedlar, som icke kunna in natura levereras med ett visst belopp. Dessa belopp stå år ifrån år i alla markegångstaxor såsom fixa, och man må då icke förundra sig om räntegifvarne icke gerna se att dessa räntor förvandlas i persedlar, som möjligen skulle öka deras skatter. Dä man således icke kan vidtaga denna utväg, återstår icke annat än att genom lag stadfästa ett förhållande, som redan de facto existerar.
S. D. F öredrogs ånyo oc h bifölls Allmänna Besvärsoch OeronornieUtskottets, den 24 sisth Februarii, under N:o 68, afgifne, samt den 26 i samma månad e. rn. på Bordet lagda Utlåtande , i anledning af väckt fråga om inköp af en Entomologisk Samling för Riks-Musasi räkning. S. D. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskottets, den 25 sisth Februarii, under N:o r8, afgifne, samt den 2 dennes e. m. på Bordet lagda Memorial , i anledning af hvad Revisions*Berättelsen år 18a5 innehåller, rörande val af Suppleanter för Hedervärda BoodeStåndet uti Province - Fåne - Contorens Directioner emellan Riksdagarne, fann Ridderskapet och Adeln för godt förordna, att om någon ibland dem , som vid hvarje Riksdag varda af Ridderskapet och Adeln utsedde till Directeurer och Suppleanter vid Låre-Contoren i Götheborg och Malmö, skulle före nästföljande Riksdags början med döden afgå , eller genom laga förfall sättas ur stånd att detta uppdrag bestrida , RiddarhusDuectio - So Pro. Utdrag den i5 Mars 1829.' ren , tillika med Ridderskapets och Adelns Fullmägtige i Banken ocb RiksgäldsContoret, då genast borde gå i författning om nytt val i den afgångne Suppleantens ställe ; otn hvilket beslut underrättelse, genom Utdrag af Protocollet, äfven skulle RiddarhusDirectionen samt Herrar Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret till behörig efterrättelse meddelas, S. D. Vid förnyad föredragning af StatsTJtskottets, den nsisil. Februarii, under N:o 66, afgifne, samt den 5 dennes e. m. på Bordet lagde, Utlåtande, angående inrättning af en Paquetpost, blef samma Utlåt3n-< de , på grund af der vid gjorda Anmärknin3 gar, till StatsUtskottet återremitteradt. S. D.
Den, som, med bifall till Stats-Utskottets hemställan, vill, att priset å den spanmål, som, under serskilda titlar, finnes bland Stats-Yerkets inkomster inbegripen, beräknas till 6 R:dr tunnan, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Förstärkta Stats-Utskottets Memorial} JV:o 341- ^3 Vinner nej, kommer berörde spanmål, jemlikt Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndels beslut, att till 5 R:dr 24 sk. tunnan beräknas. Voteringen har utfallit med >72 ja och 47 nej; i följd hvaraf den bland Stats-Verkets inkomster inbegripne spanmål, enligt Stats-Utskottets Förslag, kommer att till 6 R:dr tunnan beräknas. %:dra Voteringen.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 57 Transport R:mt R:dr 90,225: regleringsperiod, det å sjunde hufvudtiteln uppförda förslagsanslag till Postverket att af postmedlen direkte utgå, måtte höjas med motsvarande belopp eller 100,000: 7:o. att då, efter hvad Rikets Ständers revisorer jemväl anmärkt, det i nu gällande riksstat uppförda förslagsanslag, 6,000 R:dr, till restitutioner, visat sig vara fortfarande otillräckligt för behofvet, samma anslag måtte förhöjas med 9,000: 8:o. att, då rikets senast församlade Ständer föreslagit och Kongl. Maj:t den 29 December 1860 beslutit, att, jemte det tullmedlen hädanefter vid inkomstberäkningen upptagas till sitt bruttobelopp, den från tullmedlen utgående ersättning till vissa städer för mistad tolag skall bland utgifterna i riksstaten uppföras; det härför erforderliga belopp lämpligen bör såsom förslagsanslag, under benämning: Ersättning till städerna för mistad ■ tolag, under denna hufvudtitel uppföras.
En hvar, som något sysselsatt sig med hithörande frågor, måste medge, att enahanda arbetssätt icke passar för de domstolar, som skola omedelbarligen handlägga mål, och dem som hufvudsakligen äro till för att pröfva de förras beslut. Skall ett tvistemål i första instansen behandlas af öfverrätt, finnas dess former ingalunda lämpliga Den 7 Mars f. m. 151 för ett dylikt arbete, hvarföre detsamma går trögt och undanskjutes. I allmänhet medgifva ej referenternas tid att under sessionen utarbeta dylika mål, hvilka Sålunda måste uppskjutas för att sommarferierna må kunna dertill användas Då en förmyndareskall lörordnas eller fråga om försäljning af omyndigs jord pröl vas, är underrätt, i anseende till sitt inskränkta domsområde, i tillfälle att omedelbarligen taga den kännedom om personer och förhållanden, som skola bestämma dess åtgärder. I Hofrätten, hvars domsområde innefattar en tredjedel af riket, är en sådan kännedom icke möjlig, och följden deraf är, att denna rätt i alla dylika frågor nödgas inhemta underrätts utlåt, och endast derå grunda sitt beslut. Under sådana omständigheter hemställer jag, huruvida icke det nu gälland.e stadgandet härom länder ej blott till onödig omfång, utan äfven till en anmärkningsvärd oformlighet. Att bouppteckningar kunna i en framtid lättare tillrätta fås, om de förvaras i Hofrätt, än i underrätt, medgifves, men förmånen häraf är af ringa betydenhet i jemförelse med vigten deraf att de ingifvas och finnas att lillgå der rättegångar i allmänhet och synnerligast urarlvatvister skola i första hand upptagas. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt yrka bifall till Lag-Utsk:ts Betänk, i denna punkt. Skulle R. o Ad. ej vilja derpå ingå, vädjar jag till Ståndets ridderliga känslor, huruvida det kan vara lämpligt att borttaga ifrågav:de rättighet från utländska Adelsmän, som i riket inkomma, samt Svenska Akademiens ledamöter.
Medan ögat följer den väldiga flodens lopp genom den sköna dalen, följer hennes själ dessa inre toners ström. Hon släpper sig handlöst i dess djup. Det är, som om hon störtade sig in i ett skönhetens eldsdop, väldigt som forsen själf, där det ena djupet ropar till det andra, där vågorna omsvalla henne med oemotståndlig styrka, där hon ändtligen får vara sig själf, får känna fullt sitt lifs oändliga längtan, där hennes saknad får brusa lika evigt outtömlig, lika vild och stor och ohejdlig som det dånande fallet i fjärran. Där borta reser sig det väldiga Östaberget som en mörk mur, en obeveklig, skymmande gräns, en dyster gåta. Det ter sig så fruktansvärdt majestätiskt, så krossande starkt, där det lugnt lagt sin kolossala massa till evig hvila strax ofvanför den rasande forsen. Ett slumrande lejon i vågen. Det är en så tydlig bild af allt, som skiljer Anna Rehn, Östadalens flicka, från den yngling hon vill lära känna, älska, vinna, lyckligV årt land och vår hufvudstad gästas för närvarande af en af den tyska kvinnovärldens mest framstående representanter, fru Minna Cauer från Berlin, hvars namn man alltid ser i förbindelse med en hvar för kvinnorörelsen viktig reform eller tilldragelse i det stora kejsarriket. Fru Cauer är utgifvarinna af kvinnotidskriften » Die Frauenbewegung » samt ledde i egenskap af vice ordförande fjolårets internationella kvinnokongress i Berlin. Vidare är hon stiftarinna och ordförande i föreningen » Frauenw o h l », liksom hon gifvit uppslaget till den berlinska understödsföreningen för kvinnliga biträden, som för närvarande räknar 10,000 medlemmar. Minna Cauer är född 1842 och härstammar från en gammal prästfamilj. Hon var först lärarinnna och blef sedan gift med den framstående tyske pedagogen och skolrådet Cauer. Sedan hon blifvit änka, ägnade hon sig helt och hållet åt uppgiften att förbättra kvinnans sociala ställning och grundade då, tillsammans med Lily v. Gizicky, för några år sedan den nämnda tidskriften, hvilken sysselsätter sig med kvinnosakens utveckling och framsteg.
Jag påminner mig härvid en annekdot om en person, som här utanföre på RiddarhusTorget slog vad med en annan, att hän, inom en half timma, skulle bringa tillsammans 25 personer med namnet Bergström, utan att någon vore slugt med den andra; och Den 3 Augusti e. m. och vadet vanns, men jag tror icke, att dessa a5 personer af likheten i namnet tagit sig någon anledning att tvista med hvarandra om arf. Jag tror, att likhet uti Adeliga namn skall gifva lika litet skäl till dylika rättegångar; men för min del skall jag ingalunda begära votering uti denna i sig sjelf likgiltiga fråga. Friherre Cederström: Till hvad jag sednast yttrade, anhåller jag få tillägga, alt äfven ordet Nummer i §. bör införas. För min del är jag öfvertygad, alt så väl för våra historiska häfder och Genealogier, sorn för arf§,utredningar, der ofta Genealogierna ensamt måste ligga till grund, mycken oreda skulle uppkomma genom den af Utskottet tillstyrkta tillåtelsen. Det kan icke vara Ridderskapet och Adeln likgiltigt, att förekomma en oordning, som är alldeles obehöflig och i intet afseende nyttig. Jjtg anhållerderföre om proposition på följande Uedaolionsför.slag: Ej må någon upptaga annan Ätts nummer} namn eller vapen. Herr von Hartmansdorff: En värd Ledamot har påstått, det jag sistlidne Riksdag sjelf föreslagit den redaction jag nu klandrar. Jag minnes nu icke förhållandet härmed vidare, ali att jag var ibland dem, sorn åtogo sig att genomgå dåvarande Riddal husTJtskoltels uppgjorda förslag, ogb alt 36 H. 8 Den 3 Augusti e. ra. opponera derpå. Men jag befarar, alt §. då fick en annan redaction, än den vi åsyftade. Dteta hör likväl icke hit; jag instämmer med Friherre Cederström äfven i det sednaste tillägget, af ordet Nummer. Herr Riben: Äfven jag skulle oinskränkt förena mig med Friherre Cederström', i afseende på tillägget, om Nummer, derest det vore möjligt för någon Ätt alt inträda i annan Ätts Nummer.
Sådana låne-förskott böra så vidt möjligt är, under alla för - Den 12 April f. m. 321 förhållanden vara lika tillgängliga, så ali de ej den ena liden erbjudas lill ett öfverflöd, sorn framkallar onaturliga och förvägna spekulationer, en annan tid så indragna — så omöjliga, att affärer, hvilka under den gynnande låne-perioden blifvit upgjorda, deraf förstöras. Härtill ville jag ock gerna lägga önskan att namuutlåningen med borgen, så vidt och i den mån det kan ske, utbytes emot belåning — diskontering — af på verkligen upgjorda affärer grundade skuldsedlar eller vexlar. Detta mål torde bli omöjligt att vinna så länge utlåningen sker för R. St:s räkning och, på sätt nu tillgår, genom en allmän låne-inrättning med ett par filial-afdelningar. Om Privat-Baukerna, framkallade af R. St., men sedan hatade, torde svårligen kunna nekas att de gagnat fäderneslandet —derom vittnar den tillvext landets produktion vunnit sedan de började sin verksamhet. Men deras ställning är nu så föga afundsvärd, att jag är öfvertygad de gerna uphöra med sin rörelse, om andra låne-anstalter sättas i deras ställe. Då det emedlertid ej kan bestridas, att Privat-Bankernas sedlar verka lika på Bankens silfver, som dess egna, kan Banken lika väl utlemna sina sedlar, som Privat-Bankernas skola fylla detta behof. Det sätt, på hvilket Privat-Bankerne bedrifvil sin upoch utgångs-rörelse har — det lärer icke kunna nekas — varit ändamålsenligarc, än Riks-Bankens diskontering, och Privat-Bankerna kunna i delta hänseende lemna en anvisning huru låneanslalter böra organiseras. Det är ock klart att Privat-Bankernes Direktioner i orten, med den närmare kännedom om folket, de ega, skola bättre, än RiksBankens, kunna bedömma sina låntagare, deras säkerhet och deras affärer.
»Du är en raring, Ruffen!» sa jag, och gaf honom en kyss, till stor fromma för uppasserskorna, som haft nästan lika roligt som vi, ända se’n vi kommit in, och det håller jag af dem för. Finns det väl något vackrare än att glädjas åt andras glädje! Också gaf jag dem litet extra drickspängar, när vi gick. En festmiddag på Hasselbacken! Det var ju något som jag önskat mig så förfärligt länge, men jag hade varit beredd på en långvarig belägring, och så gaf sig fästningen för några sejdlar öl. Jag trodde mig knappt själf. Hur underbart är inte lifvet! och telefon se’n! Antag till exempel, att någon vill gräla? Pang! så hänger man upp luren, och så står han där. Och allt annat! Men det borde finnas fick-telefoner. När man så släpper ut sin mann på kvällen – pling, pling, ringer man på litet emellan och frågar hvad han har för sig. Först då anser jag, att uppfinningen fått värkligt stor mänsklig betydelse. »Om vi raskar på, så hinner vi nog ta en titt på Hammers Museum, innan vagnen kommer», sa Gustaf. »För att se på gamla grytor, väfskedar och sådan där smörja», sa jag föraktligt. »Nej, tack du!» »Det är på Etnografiska Museum det», svarade Gustaf orubblig. Inga människor är odrägligare än de, som nyss lärt sig någonting. De ska’ prompt visa’t, vare sig de kan eller inte. Emellertid så lofvar jag, att världen inte ska bli mycket äldre, innan jag har satt i mig den där röda boken från pärm till pärm, och se’n får vi väl se, hvem som är den lärdaste! Jag var otroligt törstig, fast jag druckit så mycket, men en flaska kolsyradt vatten gjorde hvad den kunde. Men det tog också medeltidsstämningen med sig. Kort därpå kom vagnen, som Villy telefonerat efter, klädd med grått siden, toffsar och resårer så mjuka, att det kändes, som om jag setat i min egen förmakssoffa.
D:o af godstrafiken £ deraf 208,993 „ Summa 487,650 R:dr. Afgår: driftoch underhållskostnad, som enligt uppgift af Chefen för statens jernvägsbyggnader bör beräknas till 39,000 R:dr milen, utgör för 11| mil 460,200 R:dr, då det återstår årlig behållning af 27,450 R:dr. För Stockholm—Örsundsbro—Salaoch Örsundsbro—Upsalcc-banorna. Inkomst af persontrafik 207,587 R:dr. D:o af godstrafiken £ deraf 155,690 „ Summa 363,277 R:dr. 29 Afgår: driftoch underhållskostnad för 1mil, å 39,000 R:dr milen, med 503,750. samt circa 13,000 It:dr för att ett särskildt lokomotiv måste trafikera bibanan Örsundsbro—Upsala-linien 13,000. 516,750 R:dr. då det blir en årlig brist af 153,473 R:dr, allt Riksmynt. Jemföres endast persontrafiken, så visar sig att Stockholm—-Upsala Salalemnar 71,070 R:dr mera än Stockholm Örsundsbro—Salaoch Örsundsbro—Upsala-banorna, och då de sednare banorna blifva 1 mil 5000 fot längre samt, i anseende till att det är bibana till Upsala, det måste på dessa banor vara 3:ne lokomotiver i samtidig gång, då på Stockholm—Upsala—Sala-banan endast behöfvas 2:ne, allt under förutsättning af lika många tåg på hvarje bana, så kan driftoch underhållskostnaden antagas till 57,000 R:dr högre på vägen till Sala och Upsala öfver Örsundsbro än på Stockholm—Upsala —Sala-linien. Äfven för den händelse man, ehuru orimligt det än vore, ville antaga, att inkomsten af godstrafiken blefve lika på båda linierna, uppstår dock en skillnad af 128,070 R:dr årligen till förmån för Stockholm—Upsala—Sala-linien.
Inkomsterna, inberäknadt Statsanslag förslagsvis till 77.373 R:dr 34 sk. 3 rst., utgjorde 201,298 R;dr 1 sk. 3 rst., och utgifterna 141«5S3 R;dr 37 sk. 3 rst., deraf till 760 pensionstagare utbetaltes !2t,4o3 R:dr 16 sk. — Enkeoch Pupillcassan egde i Capital i84 ,291 R:dr 44 sk* 4 r:st* Inkomsterna, med 5,000 R:dr intrese-medel å den af Eder Kongl. Maj:t donerade Fond, voro 24,492 R:dr 34 sk. 6 r:st., och utgifterna 12,636 R:dr 43 sk. 11 r:st. Af omförmäldte Donalions-medel utgick lill 61 personer i gratifikationer och pensioner ett belopp af 4.45o R:dr 4° sk.; och erhöllo af Enke-cassan 96 pensionstagande tillsammans 6,923 R;dr 36 sk. Huru stort antal af Cassornas Pensionärer möjligen kan vara vistande i Hufvudstaden, har icke kunnat upplysas. XXXI. Enkeoch Pupill-Cassan vid Stockholms Stads Verk_, inrättad till förmån för enkor och oförsörjda barn efter Stadens Magistrats Leda 84 - möter, oeh lill Stadens Verk hörande, på ordinarie Stat löntagande Embetsoch Tjenstemän, samt förvaltad enligt ett den i3 Februari 1816 utfärdadt Reglemente, hade vid i83a års slut en Capital-fond af 91,971 R:dr 4 sk* 2 rst* Inkomsterna, bestående uti årligt anslag af Stadens medel, r,ooo R:dr, intressen och delägarnes bidrag, utgjorde för året 10,216 R:dr 3o sk. 1 rst.; utgifterna, med ett pensions-belopp af 6,319 R:dr 38 sk. 4 rst* till 60 personer, voro 6,587 42 sk* XXXII.
Kommitteens pluralitet hade härvid antagit sådan redskap, sorn i allmänhet nu vore bruklig, och föreslagit dess konstruktion så förmånlig, sorn ändamålet af en viss nödig inskränkning kunde medgifva. Föreskriften, att pannans höjd ej får vara större än högst en femtedel af dess diameter, afsåge ej blott denna inskränkning, utan ock att förekomma den af erfarenheten kända olägenheten med 20 Kongl. Majlis Nåd’.. Proposition, JVro 26. flatare pannor, att de Icke allenast äro allt för rnvcket blottställda för vidbränning, utan också att de ega föga varaktighet. Förhållandet af höjden till diametern, såsom i till 5, minskade i allt fall ej iner än 7 procent averkningen mot proportionen 1 till 6, hvaraf ville synas, att fördelen af redskapens längre varaktighet med den förra proportionen i värde torde fullt uppväga så väl den något ökade produktion, sorn den vedbesparing, hvilken den sednare åstadkorame. Mäskvärmare, hvilken först i 1 Saf års förordning förklarades tillåten att få begagnas utan föregången mätning och ulan afgift, blef sedermera, genom r83o års förordning, utan att någon inskränkning i rymden då gjordes, belagd med en afgift, som för en enkel panna, då mäskvärmare begagnades, med 25 procent öfversteg den, då sådan icke användes. Denna afgift ökades i r835 års förordning till 5o procent, hvarjemte förklarades, att mäskvärmare, af hvad form eller ämne sorn helst, ej finge innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd, hvilka stadganden sedermera förblifvit oförändrade. Mäsk värmaren kunde ock anses påskynda averkningen 5o procent, och deröfver, om den nemligen finge så inrättas, att ångorna, under vandringen genom mäskvärmaren, afsatle en stor del af sin vattenhalt. Men genom tillstädjandet af sådan inrättning, vore man ock inne på området af rektifikation, och bränvinsbrännaren kunde med fog fråga, hvarför ej denna må, genom en ytterligare liten tillsats, göras fullständig; och sedan vore svårt att finna gränsen, der man borde stanna, för att ej medgifva begagnandet af de mest sammansatta redskap.
Amnet har blifvit ansedt vara af större vigt än det i sjelfva verket är. Frågan är långt för detta af R. St. slutligen handlagd, och fråga kan nu icke vara alt upprifva hvad som blifvit beslutadt och faststäldt, utan frågan är blott den, huruvida livad som skett blifvit riktigt verksteldt eller icke; om de roteringslängder, som blifvit upprättade, äro i enlighet ined gällande författningar; om instruction för roteringsverket blifvit rikligt tillämpad; om enskildes rätt dervid blifvit ordentligen och med noggrannhet afsedd; om ingen blifvit för nära trädd. Om dessa frågor besvaras så, att verkställigheten skett såsom den bort ske, så gifves ingen orsak, på grund hvaraf R. St. kunna vägra fastställelse derå. Har har blifvit yttradt utaf Hr Tersmeden, att R. St:s beslut i frågan icke varit grundadt på billighet och rättvisa. Denna tillvitelse mot R. St:s beslut torde behöfva närmare undersökas. R. St. hafva beslutat år i8io, att all oroterad jord skall med rotering beläggas. Vid 1812 års riksdag beslöts att extra-roterade hemman i Skåne, som åtogo sig ständig rotering, borde med nedsättning af en tredjedel af roleringsbördan få förvandla extra rotering till permanent rotering. Vid i8i5 års riksdag ville hemmansägare i Skåne blifva qvitt den ständiga roteringen oell återgå lill extra rotering; men det afslogs af R. St., hvilka beslöto en ytterligare jemkning och revision af roteringsverket i Skåne, så väl i ena som andra länet, samt den extra roteringen i Rikets öfriga provinser. Denna granskning fortgick och verkställdes, och när slutligen 1823 års Ständer utaf då förekomna handlingar funno, att bland de