Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stms beskattningsrätt, i fall Regeringen skulle kunna i och för ett kommunalt ändamål bestämma en afgift så hög, att den icke allenast är tillräcklig för detta ändamål, utan äfven lemnar så stort öfverskott, att man dermed kan vinna andra utom det förra stående ändamål. Jag kan fördenskull icke finna annat, än att den af Const.Utsk. i förevrde hänseende framställda anmärkmn är fullt befogad. å 7:de punkten har jag mycket litet att tillägga. Så vidt jag kunnat upfatta den värde talarens anmärkmr, har han icke förnekat att ju ett fel blifvit begånget. Ty om också såväl R. St:r, som i ämnet hörde auktoriteter gjort sig skyldige till en glömska, så hade detta förhållande icke bordt vid föredragningen förbises. Detta förbiseende föranledde visserligen till den riktiga åtgärden att saken återtogs; men också till den skadliga, att man 10 dagar efteråt, måste ändra en förordning, derföre att man förut icke gjort sig underrättad om förhållanderne. Åttonde punkten innefattar anmärkn. mot medgifvandet af ersättning åt en Postinspektor för förlorad sportelinkomst. Denna ersättning var nemi. alldeles stridande emot författningarne; ty dessa föreskrifva att posttjensteman icke vid andra tillfällen eger anspråk på ersättning, än då Kronan tagit till sig sportlerna. Nu hade denne Postinspektor så mycket mindre anspråk på ersättning, som i kungörelsen ang:de ansökningar till tjensten det uttryckligen stod utsatt, att något anspråk på dylik ersättning icke borde ega rum. Anspråket var således obefogadt och några billighetsskäl förefunnos ej heller, enär den ifrågav:de tjenstemannen visste, då han sökte och erhöll tjensten, att detta skedde med vilkor, att någon ersättning icke skulle komma i fråga i annat fall, än om lönen vore så usel, att han deraf icke kunde lefva. Sådan var likväl icke händelsen; ty då han sjelf beräknat de förlorade inkomsterna till omkring 2,700 Rdr Bko, kunde hans qvarstående sportler ej vara mindre. Jag tror således att det är temligen ovedersägligt att man i detta fall handlat i strid emot författningarne. Beträffande 9:de punkten medgifves gerna, att Regeringen var i en ganska svår belägenhet.
Direclion meddelad uppgift, hvars innehåll utvisas af närlagde förteckning, hvarjemte Directionen tillkännagifvit: att uti de uppgifna löningsvilkoren icke inberäknats den under namn af ljuspenningar bestådda löningsförmon, utgörande för Directionens Ordförande 86 R:dr 12 sk., för Bih. till R. St. Prot. 1840. 4 ^anl. t Afd. 2 Band. 36 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande> N-o 385, hvardera af Directionens Ledamöter 4^ R:dr 6 sk.» för Secreterare, Ombudsman, Cassör och Conloirs-Chéfer, hvardera. 35. R:dr 45 sk., för Bokhållare, Canzlist och Kammarskrifvare, så val Ordinarie som Extra-Ordinarie, hvardera 18 R:dr 24 sk.. och för Vaktmästaren och Kammardrängarne hvardera 12 R:dr 16 sk., äfvensom att åtskillige personer i Verkets tjenst begagna fria boningsrum i Kongl. Lotteriets hus, eftersom utrymme finnes och Inrättningens tjenst dermed befordras, nemligen: Kamereraren Holmbergssonsom år 1826, sedan Öfver-Commissarii-tjensten, hvarmed boställsrum följde, blifvit indragen, öfvertog den väsendtligaste delen af de, samma syssla tillhörande skyldigheter och göromål, hvaribland den närmare tillsynen vid Kongl. Lotteriets hus; Kamereraren Kihlstedt och Kamereraren Nordeströnij hvilkas controllörsLjenster äro af den beskaffenhet att fordra en mera oafbruten tilistädesvaro vid Verket; Tryckeri-Föreståndaren Malmgrenemot ökad arbetsskyldighef, hvarigenom en af de förut bestådde 2:ne veckolöner för Tryckeri-Gesäller blifvit bespard; samt Vaktmästaren Lindström och Kammardrängen Ericsson som skola vaka öfver eld, portstängsel och ordning vid huset. Enligt hvad Nummer-Lotteriets
Beträffande den, genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 17 Juli 1843, mig, i egenskap af t. f. Chef föy Stuteri-Öfver-Styrelsen, tillagda ersättning, 400 R:dr, för hushyra och expenser, yttra Rikets Ständers Revisorer, att en sådan förmån, hvilken vid ofvanberörde tillfälle icke varit af mig i underdånighet begärd, icke heller bordt ifrågakomma, enär jag, enligt Rese-reglementet, ägde uppbära, jemte skjuts i embets-ärender för Fem hästar, traktamente å 5 R:dr per dag, under hvilken sistnämnda titel måste vara inbegripen ersättning ej blott för vivre utan jemväl för hushyra. I anledning af denna anmärkning, får jag i underdånighet förklara, att ifrågavarande nådiga beslut tillkommit i följd af en för längre tid tillbaka af mig gjord underdånig anhållan att, då jag, såsom tf. Chef för Stuteri-Öfver-Styrelsen, med hvilket uppdrag hvarken följer lön eller arfvode, ofta måste företaga resor från min bostad å landet till hufvudstaden, erhålla anslag till hyra af boställsrum derstädes, i stället för skjutsoch traktaments-ersättning för hvarje resa; Och lia fva följaktligen sistnämnde ersättningar upphört, då Eders Kongl. Maj:t, genom nådiga Brefvet den 17 Juli 1843, tilläde mig de begärda hyresmedlen.
Magazins-Inrättningens och Manufactur-Discontens Creditiv på Banken kunna icke underkastas samma åtgärd, emedan för. valtningen är sarnmanb!ahdad meri ren Ernbetsim-nna-åtgärd; Men Rikets Ständer, hvilka här icke kunna, verkställa samma anspråk ehutu de aro underkastade samma ansvar, böra söka att, Bitd bibehållande af Gonstitutionelia förmer,. Stals-Vtskottets BttUnkanden. approximera lill samma förvaltningsrätt; oell dertill finnes endast e'.t sätt: Öfverlemnande af Magien i Revisorernes hander. ■ ’!Ett folk, sorn ser att uppoffring af Lif eker Egendom sker åt Staten, bär den med glädje, om det annars vill förtjena ett rum i Historien. Detta folk har gjort s/fr, när stridbara söner samlas kritig Konungens fanor; när Skattkammaren får sitt behof och de Allmänna fonderne göra sin tjenst. Det är Konungen likgiltigt huru detta sker, biordet består i verklighet, men på formen beror det om effecten svarar emot ansträngningen. Ar formen god, inen medlen tillräck' ige; så blir det utförandets ensak om något saknas, och det är endast Styrelsens interét att felet lättas obekymrad hvar detytterst hvilar. Denna rättelse är lätt, om granskningen är skarp oell tanklöshet eller väld sky för trackter, där de lemna märke efter fjäten. — I Sanning! där misstag eller oduglighet stämplas af rysliga följder; där bildas opinion; där födrs alfvar i förvaltning; och detta alfvar bör återkallas af nöden, ty annars lyder det icke kallelsen.
509 af det register, som i Frankrike kallas »actes de 1’état civil,» och som hos oss har sin motsvarighet i kyrkoboken, åligger just våra prester, och det är i denna egenskap de skola utfärda hinderslöshets-bevis och lysa till äktenskap. Men om också man ville ålägga kronofogden att meddela lysning, så måste ju i alla fall presten uppläsa densamma! Man skulle då få gå först till presten för att få sitt prestbetyg, sedan till kronofogden för att erhålla lysning, och slutligen till presten igen, som skulle densamma uppläsa. Nu frågar jag, hvartill alla dessa omständigheter tjena. Hvarföre kan icke presten, som utfärdar prestbetyget, också utfärda lysningen? Slutligen har man äfven anmärkt, att stadgadt ej vore, huru det skulle förfaras, om kronofogden vägrade att verkställa vigseln; men öfver kronofogdes förfarande kan i allmänket klagan anföras hos K. M:s Bef:de, och således torde ej någon särskild föreskrift för detta fall vara af nöden. Den siste värde talaren har befarat att, om man borttoge vigseln, man snart kunde komma derhän att vilja äfven afskaffa döpelsen och andra religiösa ceremonier. Men derföre att man förklarar vigsel icke kunna ega rum vid en förening mellan två personer af olika tro — då det nemi. icke finnes någon universalreligion —, har man väl icke uttryckt den åsigt, att vigsel i allmänhet skulle vara öfverflödig. Vigselns nödvändighet är förnämligast beroende på folkets uppfattning, och så länge hos detta finnes sann religiositet, skall också säkerligen äktenskapet komma att helgas af religionen och ingen fara i detta afseende uppstå. Den fråga, som vi nu hafva att besvara, är helt enkelt, om vi vilja stifta en lag, som står i öfverensstämmelse med nutidens åsigter, eller om vi skola lägga hinder i vägen för ett förhållande, som redan förefinnes. Det är bekant, att flera sådana föreningar redan blifvit ingångna på det sätt, att kontrahenterna rest till något af grannländerna och der fått äktenskapet lagligen afslutadt, äfvensom att det hos oss gällande förbudet ledt till konkubinat; — bör icke då lagstiftningen ändras så, att den tillåter dylika äktenskap och derigenom icke sjelf tvingar till osedlighet?
Om jag också måste erkänna den Franska lagstiftningens företräde i detta afseende, så kan man väl icke anföra detta förh. såsom ett skäl, hvarföre man bör borttaga det korrektiv, som vår lag, i afseende på qvinnan, bibehåller. Om delina lag är underlägsen den Franska i ett fall, icke är det någon orsak att, göra den underlägsen i ett annat. Dessutom är äktenskapet något helt annat för qvinnan än mannen. Om min son ingår en olycklig förening, så beklagar jag honom; men hans verksamhet, såsom riktad på det yttre lifvet., gör att äktenskapet är för honom icke allt, såsom det är för qvinnan; — för henne är äktenskapet hela hennes verksamhetssfer. Skulle hennes lif blifva olyckligt, vore hela hennes bestämmelse förspild. Jag frågar, om icke deri ligger ett skäl att bibehålla denna föräldramvndighet. Man har talat om uppfostran; jag hemställer till Eder, Mine Hrr! på hvad sätt man skall upfostra sina döttrar, så att de icke blifva kära och låta härleda sig af en vilseförande böjelse? Dermed har jag icke på något sätt velat nedsätta qvinnans värde. Jag anser det lika högt som någon mans. Men jag känner icke något arcanum, som skulle kunna trygga min dotter mot att falla offer för en olycklig kärlek. Lagberedningen har, såsom bekant är, icke vågat gå så långt, som man nu yrkar i fråga om giftorätten. Man har talat om Frankrikes exempel, och detta är för mig bevisande, emedan denna lag är antagen i större delen af de Europeiska länderna. Går jag till Norige, så står der ännu giftomannarätten qvar, ehuru qvinnan der är myndig. Man har sagt, att det vore en inkonseqvens deruti, att enka blefve sin egen giftoman, om än hon varit gift blott en timme. Detta är ett förh., sorn icke kan hjelpas; dessutom kan man väl icke neka, att genom giftermålet qvinnans vuer utvidgas, eller att en gift qvinnas ställning är olika med den ogiftas.
Ty jag tror på denna möjlighet, jag tror på pressens framgång och på dess framtida storhet, såvidt som jag tror på “ den fria tankens rätt och den fria forskningens andliga seger “. Men just derför har jag känt behof af att säga hvad jag sagt, ty pressen är mig kär, men ännu kärare är sanningen.Prestkonferensen. Af A. P. Å. Den 2 — 4 sistlidne september hölls i hufvudstadei) den andra svensk-lutherska prestkonferensen. Den öppnade » med en predikan af domprosten Charleville, i hvilken nutidens otro och samhällsupplösande tendenser framstäldes såsom Djefvulens verk och förebud till ankomsten af “ Antikrist “, “ syndens menniska “,. “ den laglöse “, hvilken skall föregå Kristi återkomst. Första dagens .förhandlingar började med ett föredrag om det närvarande kyrkliga tillståndet af professor Norrby, som likaledes gick illa åt nutidens frisinnade idéer och sträf-vanden men tillika gjorde det märkliga erkännande, att statskyrkans fall endast kan vara en tidsfråga. Derjemte diskuterades åtskilliga mer eller mindre uppbyggliga och praktiska frågor, t. ex. den huruvida det nyfödda barnet omvändes i dopet eller icke. I denna diskussion framträdde den högkyrkliga och halfkatolska lundensiska riktningen i hela sin glans. Det gjordes från denna sida gällande, att genom dopet ett oförgängligt frö till evigt lif nedlägges hos menniskan, en lära, som sjelfva “ Väktaren “ finner betänklig, emedan hon följdriktigt leder till den uppfattningen, att alla som äro döpta blifva saliga! På andra möfesdagen. led den stränga lutherska kon-fessionalismen, representerad af biskoparnes flertal, som med erkebiskopen vi spetsen genom sitt motstånd hindrat hållandet af den evangeliska alliansens möte i Sverige, ett kän-bart nederlag. Konferensen beslöt nämligen — om ock först• efter omröstning — att per telegraf sända en broderlig hetsning till ' denna samtidigt i Köbenhavn församlade allians. En mängd högkyrkliga medlemmar reserverade sig följande dag deremot.
Utskottets yttrande i förrberörde i5:de punkt blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet gilladt, har Utskottet funnit sig böra till Borgareoch Bonde-Stånden hemställa, det sistbemälde 2:ne Riks-Stånd behagade medgifva, att deras ofvannämnde beslut, angående reserverande och redovisning af de medel, som för Kronan tillhöriga, försålda effecter inflyta, måtte få förfalla. Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Mars, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Koiigl. Maj.-ts Nådiga Remiss ti Kammar-Collegii Berättelse, angående Sala Silfver-Uerks Ränte-ersättnings-fond, för redogörelse-tiden från oell med den i November i83g till samma dag är 1842. ilA.) Uti Nådig Remiss af den i3 Augusti nästlidet år, har Kongl. Maj:t behagat till Stals-Utskottet öfverlemna en af Kongl. Maj:ts och Rikets Karnmar-Collegium den 12 förutgångne Juli insänd Berättelse, angående Sala Silfver-Verks Ränte-ersättnings-fond för redogörelsetiden fiun och med den 1 November i83c) till samma dag år 1842; af hvilken Berättelse inhemtas, hurusom, enligt Kongl. Brefvet af den 3i October 1829, till följd af träffad öfverenskommelse emellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Sala Bergslags Interessenter, en fond skulle af Bergslaget inrättas, i det ändamål, att genom dess afkastning Silfver-verket i framtiden blefve i stånd att, utan vidare begagnande af Kongl.
Yid föredragning bos Riks-Stånden af detta sednare Utlåtande hafva Presteoch Borgare-Stånden godkänt Utskottets ofvanberörda yttrande, hvilket deremot blifvit af Ridderskapet och Adeln, äfvensom af Bonde-Ståndet ogilladt; varande dervid af sistnämnda Riks-Stånd, för uppförandet af ett nytt läroverkshus i Oscarshamn, beviljadt ett låneunderstöd af 40,000 R:dr till utgående från Riksgälds-kontoret, med enahanda vilkor, som, på sätt i nästföregående punkt förmäles, blifvit af det Hedervärda Ståndet bestämda för åtnjutande af det för läroverket i Fahlun anvisade lånet. Utskottet anser följaktligen genom trenne Riks-Stånds beslut vara afgjordt, att något understöd bör af Rikets Ständer beviljas för läroverk sbyggnaden i Oscarshamn; och som, hvad angår beloppet af ifrågavarande understöd, två af omförmälda trenne Riks-Stånd bestämt detta till 20,000 R:dr, lärer Boi.de-Ståndets beslut, i hvad detsamma afser ett högre belopp, anses hafva förfallit.
Då således den vidunderligheten qvarstår att i hela Rikets utom Stockholm, Götheborg och Malmö inga vexlings-kontor genom Banko-styrelsens försorg finnas; och då ingen lärer kunna bestrida nyttan och behofvet häraf, så får jag vördsamt föreslå: att Riks-Banken måtte åläggas ombestyra nödige vexlings-kontor efter länens omfång 2, 3 eller 4 i hvarje län. Mig synes denna åtgärd lättast verkställbar om Landt-räntmästare mot arfvode dertill förordnas; såsom äfven i hvarje Privat-Banks-kontor må kunna beredas tillfälle till deposition af erforderligt småmynt utan någon fara för Riks-Banken. Jag anhåller om remiss af denna motion till BankoUtsk. Remitterades till BankoUtsk. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag anhåller få upläsa följande till mig aflåtne Prot.Utdr. Utdrag af Protokollet, hållet hos Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers Bank d. 26 Nov. 1853. S. D. Uti skrifvelse d. 15 innev:de månad hade Direkt, öfver Lånekont. i Malmö, på grund af föreskriften i 81 § 5 mom. af Banko-Reghtet, hos Hrr Fullmäktige anmält, att f. d. Tulldistrikt-Chefen, Hr Öfversten nr. m. L. A. Prytz, som varit utsedd till Supleant för Ledamoten af II. R. o. Ad. inom Direkt., men blifvit af K. M:t i nåder utnämnd till Landshöfding i Gefleborgs län och af sådan orsak lemnat orten, i följd deraf vöre urståndsatt att, i händelse af behof, uti Direkt, inträda. Med anledn. häraf anmodades Hr Gr. o. Ordf:den att vidtaga den åtgärd, hvartill Lånekontors-Direkt:ns ofvanherörde anmälan må anses föranleda; hvarom Prot.Utdr. skulle till Hr Gr:n expedieras. Ut supra Efter befallning F.
Vrot. 1831 °cli 1835. 6-te Sami. t ista A/d. 3-dje Band. ± "7-.de 3 Banco-Utslottcts Memorial N:o l36. öfverskrides, utan snarare, om det utan rubbning i göromålens ordentliga och noggranna gång, låter sig verkställa, ytterligare besparing beredes;” 3:o att i 6:ta och y:de punkterna, eller de som angå aflöningsstaten för Låne-Contoren, borde intagas dels serskildt arfvode, för böckernas afslutande, till Bokhållaren vid Götheborgs Låne-Contor 100 R:dr, och till Bokhållaren vid Malmö Låne-Contor 60 R:dr; skopenningar till Vaktmästaren vid hvartdera Låne-Contoret 3o R:dr, samt missräkningspenningar för Låne-Conloret i Götheborg 200 R:dr, och för det i Malmö 100 R:dr; dels ock följande stadganden, lika för bägge Låne-Contoren: ”den af Riks-Ståndens Ledamöter i Directionen, hvilken bor mera än 2 mil från Låne-Contoret, erhåller i rese-ersättning 66 R:dr 32 sk. Banco. Om Banco-Ombudet eller någon af Tjenstemännen innehafver ordinarie tjenst i Banken, åtnjuter han, så länge han detta uppdrag vid LåneContoret innehafver, sin halfva lön med åtföljande arfvode i Banken.” 4:o att åt 8:de punkten borde gifvas följande lydelse: ”Uti den för Tjenstemännen och Vaktbetjeningen vid Låne-Contoren här ofvan fastställda aflöning ega Fullmägtige icke att någon tillökning meddela.
Detta har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden gilladt, hvaremot Borg are-Ståndet nedsatt nämnde tull från dess nuvarande belopp, 50 öre per Centner, till hälften deraf eller 25 öre. I fall Borgare-Ståndet icke skulle vilja frånträda detta sitt beslut och förena sig med de öfriga Stånden, bör alltså följande omröstning anställas: 21:o. Den, sorn bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag att för Ben, andra slag än elfenoch hvalfisk-, oarbetade, bibehålla nu gällande utförselstull af 50 öre por Centner, röstar Ja; Väfnader. Ben. 20 Bevillnings-UisTcottets Utlåtande N:o 28. Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej kommer, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, utförselstullen å ifrågavarande artikel att nedsättas till 25 öre per Centner. Utskottets förslag att för de näst efter rubriken Ben i Utförselstarifen följande artiklarne Jern, gjutet, tackocb barlast-, etc., Koppar, såväl rå, som garad, etc., samt Lumpor, nedsätta utförselstullen till hälften af de nu stadgade beloppen, hafva, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden antagna hvaremot Preste-Ståndet för nämnde artiklar bibehållit nu gällande utförselsafgifter. Jemte hemställan, att Preste-Ståndet ville frånträda dessa sina särskilda beslut och förena sig med de öfriga Stånden om antagande af Utskottets förslag, får Utskottet, för den händelse denna inbjudning icke skulle i ett eller flera hänseenden antagas, föreslå följande omröstningar: 22:o. jern, tacketc.
Ståndet icke antagit förslaget om konstsvarfnings gravuren å sedlarne, fann Ståndet likväl, med afseende på den derå nedlagde moda och de af Mynt*Proberaren Broling härvid hafde kostnader, omförmälde summa böra honom tilldelas; c) angående Mynt-Proberaren Brolings antagande i Bankens tjenst, i och för ofvannämnde Konstsvarfningsgravure åsealarne. Prot-•Utdrag dm 18 Februdtii 18 Jo. 175 Dä Ståndet ogillat förslaget om Konsts-varfningsgravuren, ansåg Ståndet detta moment, i följd deraf, förfalla) d) angående en belöning af 1000 Rtdr till den, sorn, vid öppnande af namnsedeln till förslaget Nio 3, rörande ett förändradt expeditionsoch bokföringssätt i Vexel-Banken, befinnes hafva samma förslag författat. Ehuru hemställan i detta afseende är gjord under vilkor, att Utskottets förslag om transporträkningens upphörande skulle antagas, och fastän Ståndet ogillat detta förslag, med modificationer, i afseende på Cassa-expeditionen, biföll Ståndet likväl, med uppmärksamhet på författarens moda, och till uppmuntran af dylika arbeten, som medföra sin nytta, att de tillstyrkte 1000 Ridr må till honom af Bankens medel tilldelas, hvilken summa utgör hälften af de 2000 R:dr, som Rikets Ständer vid föxlidne Riksdag utlofvat såsom belöning för uppgifvande af bästa sättet till förändringar i VeXel-Banco-görornålen. I öfrigt bifölls Utlåtandet Nio 117 oell lades, jemte Memorialet 90, till handlin garne? - 176 Prot.-TJtilrag den 18 Felruarii 1830. r Och skulle de öfrige Riks-Stånden vörd-J samt och vänligen inbjudas att i föreståen» de beslut med Borgare-Ståndet sig förena.^
Många kunna göra det, och om nu några kände sig manade därtill, skulle ingen vara gladare — näst » fattighjonen » — än Anna Fleetwood-Derby. Indiskreta frågor. Jag syftar på alla dessa närgångna frågor, som stundligen så tanklöst kastas fram, som icke sky något område, icke hafva medlidande med några själens tysta kval och som hänsynslöst pocka på svar. Det är möjligt, att svaret uteblifver, men frågan eller frågorna hafva dock lyckats att verka på samma sätt som ett skarpt, frätande gift eller som en stöt med en finspetsig stukatklinga. En dylik indiskret fråga är tillräcklig att hos den, till hvilken den riktas, utsläcka munnens leende och sänka en slöja öfver ögonens glans; det behöfs ej mera för att väcka för stunden slumrande smärtor eller bekymmer till, lif oeh det går kanske icke så lätt att åter få dem vaggade till ro. H U M A Kojiarl. Hoflevcr:intör. C H Oeh då han hade betydande » omsättningar » att verkställa i banker och kassor, där han lånat för den narraktiga plikten att representera och plikten att honorera sina ungdomsskulder, räckte lönen knappast till för dessa operationer. Följden var den, att det nästan var knalt om brödet och sofveln i den nu lame ämbetsmannens fordom så yppiga hem, där nu Emelie måste bära bördan. D e t gällde ock att vända på styfvern och sköta litet af hvarje, ty man hade ej råd att hålla mer än en tjänarinna, och hon hade efter redan då gällande sed väl reda på gränsen för sina skyldigheter, men icke så alldeles för sina fordringar. Emelies estetiska sinne led förfärligt, men det skulle varit ännu värre, om hon icke härvid kommit in i ett slags drömlif, som gjorde, att allt det yttre blef något blott mekaniskt, hvari kroppen visserligen deltog, men liksom mera drifven af instinkt än af inneboende vilja ocb. karaktärsriktning.
Då dessa, senast inom ett halft år, till betalning förfalla, kunna de med säkerhet upptagas bland Lätt realisibla tillgångar. 8) Efter nu gällande föreskrifter för denna beläning, kan Lånetiden utdragas till 18 månader, hvaremot panten ovillkorligen vid denna tids förlopp, om elen ej dessförinnan blifvit inlöst, hemfaller Bankens 9) Dessa Lån, hvilkas belopp beror af afsättningens liflighet, få nu mera upptagas under hela året och med vilkor, att de, senast inom October månads slut följande år, blifva återbetalda. Vanligen begagnas de endast emellan skeppningstiderne. 10) Dessa lån, af likslägtad egenskap med de förutgående, eger Fahlu Bergslag att upptaga mot pant af i Afvestad levererad Rå-koppar, lill belopp af högst 3000 Skeppund. 11) Dessa •— de så kallade Läne-BancoCapitalernc och Silfver-sedlarne—få belänas till 99 procent af deras belopp, och mot samma ränta de bära, dock så att Banken hvarje halft år beräknar sig ränta på ränta, men ej beviljar Sedelhafvaren samma förmon. Man har ansett ingen tid vara utsatt för dessa Bankens lån, inom hvilken de bordt vara infriade, 12) Lånen på publika papper hafva hittills räknats till den allmänna Discontrörelsen, ehuru, sådan som denna hos oss finnes ordnad, de med andra Discont-lån ega föga likhet. Då de utan omsättningsrätt beviljas, på högst 6 månader, och i sjelfva panten säkerheten är eller bör vara förvarad, så tyckas de tillhöra Classen af Lätt realisibla 'Tillgångar. Då samtliga dessa Låns omloppstid ej får öfverstiga 6 månader, har man ej ansett nödigt upptaga den obegagnade delen af det härföre anvista Creditiv bland dem, sorn öka VexelBankens ansvars-summa ä vista. 13) Ingen gren af Bankens tillgångar är så svår att förut beräkna, som den här sammanförda, emedan de dertill hörande Låneanslag ej äro inom vissa summor begränsade. Den liar, oberäknadt metall-tillgångarne, under åren i8a3 — 1827 omvexlat emellan följande belopp: