Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Menniskovännen, under det han ryser för dessa utbrott af en mer än barbarisk råhet, kan dock af dem hämta rätt hälsosamma lärdomar. Det måste vara ett djupt rotadtondt, ett elände utan namn, som kan leda till dylika utbrott, och de vilda dåden hafva alltid så mycket godt med sig, att de tvinga den allmänna uppmärksamheten att rikta sig på föremål, som i trots af sin högvigtiga betydelse kanske annars skulle förblifvit obeaktade. Det finnes ju alltid en stor del godt folk, som aldrig komma till insigt af hvad klockan är slagen, förr än de fått en yttre känbar påminnelse för att se på klockan. Dessa yttre påminnelser torde vara än mer af noden för de i saken närmare intresserade kapitalisterna och fa-briksherrarne. Men det kan lätt låta tänka sig, att verkningarna deraf på dem blifva helt andra, än man vid första anblicken är böjd att föreställa sig. Skälet härtill är ej svårt att upptäcka. Kapitalet straf-var ju — och måste enligt sjelfva sakens natur sträfva — efter en afkastning, som icke allenast är så stor som möjligt, utan äfven så säker som möjligt Men sådana händelser, som de här vidrörda, förvandla den säkra vinsten i en lika säker förlust. Ju oftare och i ju större omfång de upprepas, dess mera otryggt varder kapitalet. Det måste då helt naturligt af all sin makt sträfva att frigöra sig från dylika störande inverkningar. På hvad sätt detta skall gå för sig, det varder då den stora frågan. Och den besvaras allt efter omständigheterna på helt olika sätt. Ar nu kapitalisten en hederlig man, som vill sitt folk väl, — och vi vilja till mensklighetens heder gerna tro, att det i de allra flesta fall så förhåller sig, — då söker han, så godt det under för handen varande förhållanden låter .sig göra, att gå till botten med saken. Han gör hvad han kan för att gifva sina arbetare en bättre ställning, som mera svarar mot deras värde såsom menniskor. Han gör hvad han kan för att höja deras aflöning och trygga deras ställning, då ålderdom eller sjukdom sätter dem ur stånd att sjelfva sträfva för sitt bröd. Men när hjertat står på den ena sidan och intresset på den andra, då varder striden svår äfven för den bäste.
Ständer till rättelse vördsamt anmärka Stats-Utskottets beslut, att, uppå anförde ogiltige skäl, framlägga förslag till Hypotheks-Förenings grunder och till reciproeitetsförhållanden emellan enskilde Låneassociationer och Riksgälds-Contoret, nu mera jemväl af Utskottet betraktadt såsom lämpligt att organiseras till Borgens-Contor för enskild gäld. Pröfva likväl Rikets Ständer rättvist förklara, att Stats-Utskottet varit befogadt att taga befattning med ett ämne af denna beskaffenhet, tager jag mig friheten anmärka, att, i sådant fall, Utskottets åtgärd till en början bör inskränkas att bereda målets öfverlemnande till Förstärkt Stats-Utskott. Sker det icke, så är i och med detsamma decreteradt, att Borgare-Ståndet, uti förevarande sak, icke anses tillhöra Rikets Ständer. Riksgälds-Contorets belastande med borgen för enskild gäld måste utan tvifvel vara att anse såsom ett ärende af bevillnings^natur, ty endast medelst beskattning, kan, till följd af de vid denna Riksdag stadgade financegrunder, en sådan borgen honoreras. För öfrigt synes en allt för ringa grad af grannlagenhet fordras, för erkännande af det fjerde, i Herr af Billberghs borgensfråga ännu ohörda Ståndets rätt, att deröfver yttra sig. Att detta yttrande meddelas genom Ståndets delegerade i Förstärkt Stats-Utskott är utan all fråga bättre, än att det alldeles uteblifver. Hvad man än må tänka om ”Statskupper” i allmänhet, är dock visst, att begreppet om skillnaden emellan fas och nefasär tillräckligt utbildadt, för att misstaga sig vid de tillfällen, då någotdera af dessa ord kan komma i fråga att appliceras. Stats-Utskottet har fått löna sagans ord, att ”den, som går obuden åstad, kommer otackad tillbaka”.
Skydds-systemet är helt och hållet grundadt på egennyttan, på individens fördel, — frihandels-svstemet deremot på mensklighetens fördel; ty enligt detsamma har hvar och en rätt att få förtjensten af sitt eget arbete. Skydds-systemet vill, till producentens bästa, brist; frihaudels-systemet, till konsumentens bästa, öfverflöd. Konsumentens fördel är mensklighetens fördel och detta i allt. En läkare t. ex. är producent af hälsa. Hans fördel är att menniskorna skola vara sjuka och att så få läkare som möjligt finnas. Men denna läkarens, producentens fördel, är icke mensklighetens. Den konsumerar läkarens arbete och vill och bör ega det för så godt pris som möjligt. En soldat är producent af ett lands försvar, hans fördel är att så ofta som möjligt hafva krig, men icke är det mensklighetens, som viii konsumera resultatet af soldatens arbete eller freden. Så i allt annat. Spanmålsproducenten vill ha höga priser på spanmål, konsumenten, menskligheten, låga. Brukspatronen, jernproducenten, höga pris å jern, menskligheten, konsumenten, låga. Jag har hört berättas, att en talare på f. m. har varit nog djerf att påstå, det den berömde Eranske national ekonomen Bastiat allenast är en simpel frasmakare. Jag anser hans förmenade fraser vara obestridliga sanningar, och hvad Hr Ehrenhoff, sorn gjorde detta påstående, anser vara sanningar, tror och vet jag vara blott fraser. Jag utbeder mig att få för Eder, Mina Hrr! förtälja om ett litet stycke af Bastiat, som han kallar »Lhndiscret.» J k unnen deraf döma, hurudana denna författares fraser äro och om icke I) eii 2 Juni «. m. Hr Ehrenhoff skulle vinna på bytet, om lian ville låta sina egna sanningar få leka låna eld med Bastiats fraser.
Lika med Finans-kommitté en och Herr Stuart hafva Utskotten ansett det böra föreskrifvas, att de enskilda Bankernas kredit-sedlar skola til! valörer, storlek och färg vara lika för alla Bankerna, men då dessa sjelfva äro underkastade den förlust, som kan uppkomma genom sedlarnes förfalskning, så bör, på det att de må kunna deremot, sä vidt möjligt, sig betrygga, det jemväl stå dem fritt att sjelfva anskaffa sedelblanketterna; hvadan Utskotten uti sitt förslag i denna del bibehållit hvad som för närvarande gäller, utan afseende på de yrkanden om förändring derutinnan, som bemälde Kommitté samt Herr Friherre Raab och Herr Stuart framställt; och då Herr Friherre Raabs förslag, att nämnde blanketter skulle i mån af reqvisition stämplas och ullemnas af en derom betrodd, under Kronans uppsigt stående auktoritet, äfven i händelse motionären ej afsett en beoil/nings-stämpling, i hvilket fall frågan ej skulle tillhöra Bankooch Lag-Utskottens behandling, likväl komme att för de enskilda Bankerna medföra en kostnad, som, efter Utskottens förmenande, vore utan gagn, helst, derest förslaget åsyftat förekommande af förfalskning, den åsätta stämpeln lika väl kunde förfalskas, som blanketternas öfriga tryck; finna Utskotten, , Herr Friherre Raabs berörde hemställan icke böra till något stadgande af Rikets Ständer föranleda. Med gillande af Finans-kommittéens, utaf Herr Stuart delade åsigt, och på det allmänheten småningom må vänjas till punktlighet i liqvider, hafva Utskotten bestämt tiden, inom hvilken lagsökning för indrifvande af enskild Banks lånefordringar bör ega rum, till endast en månad efter förfallodagen.
Då detta med närvarande tids fordringar på en mera frisinnad lagstiftning alltför litet öfverensstämmande stadgande utesluter möjligheten för enskild person att få, vare sig för nöje eller till fördel i ekonomiskt afseende, ega ett hem på landet, utan att derföre behöfva vara underkastad besvär och omtanka för skötandet af jord, synes detsamma skäligen böra upphöra, åtminstone hvad beträffar jorden i de större, 300 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o lii. städernas grannskap, och jag föreslår derföre den förändring i ofvannämnda nådiga Förordning, att egare af jord inom en half mil från Stockholm och Göteborg samt städerna af lista och 2:dra klassen må få, utan afseende på jordens beskaffenhet, fritt afsöndra och för alltid försälja huru stor eller liten del deraf som helst. Stockholm den 28 November 1882. E. W Nordenfelt. lil. Af Herr von Hoell^ Mils Saumel? angående alla exporttullars af skaff ande. Jag föreslår att alla exporttullar afskaffas, af följande skäl: Tullen på ben och lumpor är en afgift verkande till förminskad inkomst för de mycket fattiga personer, hvilka egentligen sysselsätta sig med samlande af ben och lump. fullen å malm hindrar grufoch jordegare att tillgodogöra sin egendom, minskar sysselsättning för arbetaren och qvarstår jemte Tullen å tackjern, såsom en qvarlefva af obehörigt, obehöfligt och godtyckligt förmynderskap öfver näringarne. Tullen å garakoppar synes mig icke kunna rättfärdigas, sedan man borttagit tullen å stångjern. Jag fruktar att den till en del qvarstått, emedan man ansett den största koppartillverkaren i landet kunna tåla att betala, och det som är »godt att hafva är godt att taga». Nu bearbetas likväl flera andra kopparverk af mindre förmögna personer, och liera skulle kanske bearbetas, om icke denna näring vöre förtryckt, dels af exporttullen, dels af den orimliga afraden eller tionden, geidel af tillverkningen, hvarigenom endast den rikaste malm kan begagnas.
På vår jord skulle i enlighet härmed lifvet och de från hvarje individ kanske oskiljaktiga jagförnimmelsen i jämförelse med de ofvan supponerade löstsammanhängande väldskloten hafva nått en relativt hög utveckling. Hos vissa af dess lägre och lägsta släkten af lefvande väsen torde individerna endast mycket omedvetet och otydligt förnimma sig själfva såsom individualiteter. Hos andra af dess högre stående släkten af lefvande varelser funne man individualitetsförnimmelsen sucessive allt högre utvecklad ända till jagförnimmelse, ett stadium som på ett ungefär kanske kunde sägas omfatta både de högsta däggdjuren och de lägst stående människoraserna(?), därefter hos allt högre raser alltmer utvecklad till värklig jagmedvetenhet. Fullt utvecklad jagmedvetenhet torde man förmodligen ännu i våra dagar finna endast jämförelsevis sällan äfven hos de längst framskridna rasernas yppersta urval af individer, ehuru redan för längesedan äfven detta stadium af jagmedvetande varit öfverskridet af enstaka individer, som nått äller närmat sig att nå centraljagmedvetandet d. v. s. uppfattandet af sig själf som ledande väsen för andra väsen och ansvarig för dessa äller t. o. m. tenderat åt relativ alljagmedvetenhet, d. v. s. uppfattandet af sig själf som ledande väsen för alla väsen inom en viss omfattande krets och ansvarig för dem. Äfven hos mycket lägre stående raser än de nutida existerande hafva väl i undantagsfall uppstått individer, som icke blott öfverskridit genomsnittsnivån af sin egen ras, utan äfven genomsnittsnivån af mycket högre stående raser. Herrskarenaturen, religionsstiftaren och reformatorn torde i alla tider mer äller mindre närmat sig centraljagtypen. Nog hade Themistokles och Perikles mera af jagmedvetenhet än sina mera underlägsna atheniska samtida, ehuru den jagmedvetna typen säkert var oftare förekommande ibland Athens och vissa andra helleniska staters invånare än biand öfriga samtida i grannskapet boende folk med undantag af romare och hebreer. Themistokles och Perikles voro väl till och med personligheter som tenderade åt att vara centraljagmedvetna, d. v. s. de kände sig som ledande och relativt suveräna väsen.
Stånd eger att ingå uti pröfning icke blott af frågor, huruvida dess ledamöter äga de uti 18 § för riksdagsmän i allmänhet bestämda qvalifikationer, utan äfven uti 6 Konstitutions-Ut,skottets Memorial 1V;o 14. den, om de besitta de egenskaper, sorn enligt 14 § fordras för att vinna inträde i Borgare-Ståndet; då Presteoch Bonde-Stånden deremot endast kunna pröfva anmärkningar, som grunda sig på föreskrifterna uti 18 t?. Denna olikhet Stånden emellan förefanns icke, så länge 21 g hade sin ursprungliga lydelse, utan tillkom vid 1815 års riksdag, då en föreslagen ändring, medelst införande af citation utaf 14 § jemte den af 18 §, antogs till lag. Dä Utskottet icke kunnat finna någon giltig anledning till en dylik olikhet uti de särskilda Ståndens pröfningsrätt, har Utskottet, för att åstadkomma jemnlikhet i detta hänseende, trott sig böra föreslå, att uti 21 § må införas hänvisning jemväl till 13 och 15 §§. Då nu vidare Utskottet erfarit, det skiljaktiga meningar sig yppat derom, huruvida den, hvarje Riks-Ständ i 21 5; förbehållna pröfningsrätt af framställd anmärkning emot någon dess ledamots behörighet att vara riksdagsman, bör sträcka sig derhän, att Ståndet må ega till pröfning upptaga en fråga, som på grund af 19 § redan blifvit af vederbörande embetsmyndighet afgjord eller vore på sådan pröfning beroende, har Utskottet, som funnit det icke vara förenligt med den helgd-, sorn tillkommer Domaremagtens beslut, att dessa dragas under Riks-Ståndens ompröfning, ansett sig böra jemväl afgifva förslag till sådan ändring af 21 §, att olika tydning af föreskriften i detta hänseende icke vidare må kunna ega rum. Utskottet får sålunda till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling vördsamligen öfverlemna följande förslag till ändring uti Riksdag s-Ordningen. (nuvarande lydelse.) § 21. (den föreslagna lydelsen.)
Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 148 (14:o). Norrländska farvattnen, angående åtgärders vidtagande till afhjelpande af åtskilliga mötande olägenheter vid sjöfarten i. Se vidare Statssamt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottets Memorial N:o 15. Norsk Rätt, angående antagande af en förordning om verkställighet af domar och utslag, meddelade af, och om det biträde som i andra afseenden bör lemnäs rätts-skipningen i Norrige. VII. 211. R. 224. Norström, Wilhelm, Kopist i Justitie-Revisicns Expeditionen, angående pension från Rikets Allmänna Indragningsstat åt. Notariats inrättande, om antagande af en lag angående. II. 64. R. 67. XI. B. 151, 267. A. 286. E. 331. Notarie, Consistorii. Se Consistorii-Notarie. Notariers förordnande till förande och uppsättande af Härads-Rätternas sakprotokoll, angående. II. 295. R. 297. XI. B. 151, 267. A. 286. E. 331. Notarier vid Ridderskapets och Adelns protokoll, om antagande af ytterligare 2:ne. III. A. 4. Nya Elementar-Skolan i Stockholm, om upphörande af en från denna till Landtbruks-Akademien årligen utgående hyres-ersättning. XI. B. 20. A. 76. Nyköping, om anslag till utvidgande af lärooch gymnastik-husen i. Se Stats-Utskottets Memorial N:o 148 (104:o). Nyttjanden rätt till fastighet i stad, angående inteckning af aftal om. — o — 129 om. T. 278. R. 279. III. B. 671. Nämnd till omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter, inkom met protokoll ifrån. lil. 41. — angående val af.
M:ts vederbörande Befallningshafvande, hvilka månatligen erhålla del af de stämplings-belyg, som justerarue under månaden utfärdat, härigenom jemväl undfå kännedom, hvarest redskapen finnes; och har, i enlighet med nu uttalade åsigter, lydelsen af §§ 25, 26, 27 och 28 blifvit förändrad. § 29. I sammanhang med beslutet om upphörande af skyldigheten att låta verkställa mätning af sådan redskap, som i större bränneri begagnas, hafva Rikets Ständer också varit hetänkte på att bestämma det arfvode, hvilket för stämpling af berörde redskap bör justerare tillkomma, enär detta icke, såsom hitintills, kan utgå efter redskapens pannervmd; och har omförmälda arfvode funnits böra bestämmas till 50 öre för hvarje redskapsdel, sorn med stämpel förses. Dessutom och då det dagtraktamente af 1 R:dr 16 sk. banko, sorn gällande förordning tillerkänner justerare för den händelse, att han i mätningseller stämplings-förrättning kallas från sitt hemvist till enskild man, numera torde vara allt för ringa, har i bilagde förslag berörde dagtraktamente blifvit förhöjdt till 3 R:dr Riksmynt. § 32. I öfverensstämmelse med hvad vid § 23 blifvit omförmäldt, har åt § 32 gifvits den lydelse, förslaget innehåller. Bih. till B. St. Skrifvelse N:o 425- § 33. Denna § innefattar endast ett för en numera förfluten tid gällande lagsladgande, hvarföre § blifvit ur förslaget till ny förordning utesluten och de följande §:ues nummerordning derefter lämpad. § 34 (ny 33). Till undvikande af misslydningar, hvilka denna §:s nuvarande lydelse föranledt, och i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid § 25 om inskränkning i stadgandet rörande bränvius-redskaps mätning, hafva Rikets Ständer gifvit en något förändrad lydelse åt § 34 (33). § 35 (34).
Vid slutliga redactionen, på de anmärkningar, hvilka i allmänt tryck blifvit an« förda, fann Comitéen deremot för godt att göra föga afseende; så skrefs förordningen ut såsom färdig, förelädes regeringen till sanction Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. I Band. 41 Den 84 Februarii. och påböds tiil allmänt antagande, förr än det å vissa aflägsnare orter var physiskt möjligt. År 1807 utkom också en skolordning, men blott att antagas under vissa år på försök; denna att antagas genast, och om lyckan så fogar det, att räcka evinnerliga. Den förra lagen utgafs dock under en despotisk tid, då allmänheten icke ogeneradt fick yttra hvad den tänkte, emedan en enda pretenderade rättigheten att ensamt tänka för alla. Den sednare lagen deremot har framkommit under en tid af congtitutionsmässig frihet; då yttranderätten är hvar medborgares, och begagnandet af denna rätt, nationalrepresentanters skyldig-1 het. Jag uppmanar derföre Riksens Ständer, att genom sitt O conomieoch Besvärs-Utskott låta undersöka denna skolordning och om den befinnes föga eller intet svarande mot sitt ändamål, då med en underdånig petition ingå till Konungen om en ny redaction, nemligen, tili den Konung och den regering, som ej blott i Riksdagsberättelsen försäkrat, att allmänna uppfostringen är en af dess ömmaste omsorger, utan som äfven med verksamma åtgärder bevisat det, då den framkallat närvaran, de skolordning. Regeringen kunde icke pröfva ett så bsskaffrdt verk; den borde hafva rätt att förlita sig på de män, åt hvilka verkets utförande blifvit uppdraget. Riksens Ständer och den upplysta allmänheten tillkommer det att pröfva om de uppfyldt detta höga förtroende. Den 24 Februarii. Herr Tiger/köld, Cari Wickman: Sedan de oberäkneliga fördelarne af det så kallade Wexel - undervisnings - sättet äfven i vårt fädernesland börja allt mer och mer inses, torde den önskan vara billig att dessa fördelar genom undervisnings sättet1: allmännare och hastigare spridande måtte ännu mera utsträckas.
Tog han Zipora, Mose hustru, den han hade tillbakasändt; Samt med hennes två söner; af hvilkom en het Gersom, ty han sade: Jag är vorden en utländning i främmande lande; Och den andre Elieser, ty han sade: Mins faders Gud hafver varit min hjelp, och hafver frälst mig ifrå Pharaos svärde. Då nu Jethro, Mose svär, och hans söner, och hans hustru kommo till honom i öknene in på Guds berg, der han lägret uppslagit hade; Lät han säga Mose: Jag Jethro, din svär, är kommen till dig; och din hustru, och både hennes söner med henne. Då gick Mose ut emot honom, och böjde sig för honom, och kysste honom. Och då de hade helsat hvarannan, gingo de in i tjället. Då förtäljde Mose sinom svär allt det Herren hade gjort Pharao och de Egyptier, för Israels skull; och all den mödo, som de på vägenom haft hade, och att Herren hade hulpit dem. Och Jethro fröjdade sig öfver allt det goda, som Herren hade gjort Israel; att han hade frälst dem ifrå de Egyptiers hand. Och Jethro sade: Lofvad vare Herren, den eder frälst hafver ifrå de Egyptiers och Pharaos hand; den der kan frälsa sitt folk ifrå Egypti hand. Nu vet jag, att Herren är större än alle gudar; derföre att de högmodeliga emot dem handlat hafva. Och Jethro, Mose svär, tog bränneoffer, och offrade det Gudi. Då kom Aaron, och alle de äldste i Israel, till att äta bröd för Gudi med Mose svär. Den andra morgonen satte sig Mose till att döma folket; och folket stod omkring Mose ifrå morgonen intill aftonen. Då hans svär såg allt det han gjorde med folkena, sade han: Hvad är det du gör med folkena? Hvi sitter du allena, och allt folket står omkring dig ifrå morgonen allt intill aftonen? Mose svarade honom: Folket kommer till mig, och frågar Gud om råd;
Är hon en framstående amerikansk sångerska — i hvilken genre? Är hon äfven aktris? Är hon gift — sedan när — med hvem — med en amerikanare — hvad är hennes man — sångare — ak+ör — eFer något annat? Huru gammal är hon och säg om möjligt äfven hans ål^er? Hvar de vistas — i Paris eller Newyork? Är hon densamma, som kaFar sig m: e Lillian Nordica-Doeme? Hvilket är hennes och hvT-et hans föro-h f i l n a m n? Hvilka hennes c - h hans föräldrar? Hurudant är det briljantsmycke hon bär och af hvem har hon fått det? Det lär vara en furstlig p^e^ent. Frågorna ä-o många, men med tacksamhet mottages hvarje underrättelse. Oafcadllgt. Välsmakande. Äger •törsta antiseptiska värde. Är mångaldlgast gagnellgt. Blir I längden billigast. med en vällingstjock blandning af skorstenssot och ättika. Karla Rönne. N: r 1335. Ni bör e.i afskräcka er af » Pelles » svar. ty det anses tvärtom m o - derat att använda örhängen ehuru små sådana af en enda juvel. Ni ser t. ex. sådana i våra stora guldsmedsbutikers fönster, där antagligen det ej skulle löna sig att skylta med smaklösa smycken. For öfrigt ser man våra fruntimmer i fina världen och på fotografier våra kejsarinnor och drottningar använda Örhängen, hvarför » Pelles » tankar om dumhet o c h fulhet äro mycket delade. En som använder Örhängen. Lilla Karin veta böi \ Ondt det brukar göra. Om man låter sticka hål I sitt lilla öra. Man en stoppnål brukar Sticker genom örat. Gör det bara icke själf, Låt en annan gör ' at. Hurudana möbler passa till en sängkammare med släta, mörkröda tapeter? Hilmen. Hvarest få köpa en vanlig liten väfstol, som går att skjuta ihop? Hvad är priset? Margot.
Utskottet får i anledning häraf erinra, all böles-beloppen och fördelningen deraf äro lika med hvad 86 §. i nu gällande Bevilluings-Förorduing derom stadgar; och då, med afseende på vigten deraf, att uppgifter lill Taxerings-Comilen icke må uteblifva, de i irsta momentet bestämde böterna, hvilka, vid det skiljagtiga förhållandet här, mot vid mantalsskrifningen, der Häradsskrifvare!! är åklagare, alt nemligen Taxerings-Comileens ledamöter sjelfve äro i tillfälle anmärka de felande uppgifterna, böra uteslutande tillfalla socknens fattige, icke synas vara för boga, och ansvarsbestämmelsen i 2.‘dra momentet, såsom afseende försnillning eller undanhållen kännedom om egande fartyg, eller andelar deruti, hvilken kännedom, i brist af uppgifter, svårligen kan inhemtas eller blifva alt tillgå på lika sätt, som upplysning om fastighetsegare eller idkandet af 1 örelse blifvit efter försummelsens svårare beskaffenhet lämpa1, samt nu ifrågavarande $. icke afhandlar, huruledes eller af hvilka uppgifter skola afgifvas, ulan endast bestämmer ansvaret för deras uteblifvande; så anser Utskottet sig böra vidblifva, hvad i förenämnde afseende blifvit föreslaget. 66. §. BevillningsUtskottets Utlåtande, N:o sy. 49 66. §. pag. 44- Inom Preste-Ståndet ar anmärkt, alt uttrycket: ”stadga de grunder, *’ borde utbytas emot 'orden ”tillämpa de föreskrifter, sorn i denna Bevillnings-Stadga blifvit gjorda;” men då genom en sådan förändring, något förtydligande icke vunnes, torde anmärkningen få förfalla. 68. §. pag.