Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Carlskrona Station af Flottan » 93—97. 216-218. Carolinska Medico-kirurgiska institutet... » 45-46. Cellfånc/else-byggnader » 129—130. Tabellen vid » 129. Civil-statens pensions-inrättning » 101. Bilagan litt. 0. vid » 101. Dahlby kungsgård och stuteri » 136-138. 243-245. Danviks hospital Deposition s-räkning ar, Ofverståthållare» 170-173. 253—254. embetets Kanslis » 139. Depot, Flottans, i Göteborg Drottningholms och Svartsjö slotts räken» 93-96. skaper » 149. Döfstummas och blindas institut » 196—198. Ecklesiastik-verk, Lappmarks, fonden för » 17—18. Ekvirkes-förrådet vid Flottans Stationer » 96—97. 215—220. Elektriska telegraf-inrättningen » 89—92. Elementarskolan i Stockholm Elevskola, Svenska Trädgårds-förenin» 187. gens Elfstedtska pensions-fonden, bilagan litt. » 188-189. 0. vid Enkeoch pupill-fonden, allmänna och » 101. enskilda, » 101. Bilagan litt. 0. vid » 101. En-per-mille-fonden » 70. Expensmedels-råhnvugame » 194—195. Extra stats-anslag till landtförsvaret Bilagan litt. I. vid » 67. — stats-reglerings-fonden för år 1857 » 5. Bilagan litt. E. vid » 5. — utgifter, anslagen till Fahlu bergsskola » 10. 251—252. Fattigvården, allmänna, i Stockholm ... B 192.
Nej, för du tycker inte om nå'nting, som jag står, ä' det inte bra, och om jag springer ä' det Allting, hvad jag gör, så ä' det galet. Allting, DAHLMAN. KERSTIN. Det har jag väl inte sagt. Jag säger bara... Att jag stör dig, och att jag pinar dig, och att du inte får vara i fred, och att du vill ha mig bort, och att jag aldrig skulle kommit hem, för det tycker du... DAHLMAN. på, hvad jag säger... Hvad ä' det för dumheter! Kan du inte höra KERSTIN. ä' hemma hos dig. Du vill att jag ska gå bort, att jag... Du säger ju, att du inte tycker om, när jag så du slipper se mig sitta och hänga... att jag... DAHLMAN. förstår mig inte. Nej, men kan du då inte ta reson! Du ­ 120 ­ KERSTIN (i beherskad ton). mig. Vi förstå inte hvarann. Ah, prat! Nej, jag förstår dig inte, och du förstår inte DAHLMAN. KERSTIN. fastän det borde vara tvärtom, nu då jag ä fullvuxen. Jag längtade så efter dig under de här för hvarann. Men det var bara inbillning... DAHLMAN. KERSTIN. Nej, vi förstå inte hvarann så bra som förut, sista åren, och jag trodde vi skulle bli så mycket Kerstin lilla! Min lilla flicka... Vi förstå inte hvarann... (Skyndar ut till venster.) Andra scenen. DAHLMAN. MATTSSON. DAHLMAN (går några slag på golfvet, sedan fram till dörren till venster, stannar ett ögonblick, men vänder sedan om och går fortfarande fram och tillbaka. Det knackar på dörren till höger längst åt scenen). Stig in! MATTSSON (kommer in). gumman. Var så god. Här ä' tidningen. Jag mötte ­ 121 ­ DAHLMAN. Tack! Tack! (Tar emot tidningen och vecklar upp den.) Fabrikörn sitter här ensam, tror jag. Ä' DAHLMAN. MATTSSON. MATTSSON. inte fröken Kerstin hemma? Jo, det är hon nog.
Jag tror derföre att, jemte det grundlagsstridiga deruti, alt då grundlagen med klara och bestämda ord säger, att skicklighet och förtjenst skola ligga till grund för befordringar, bestämma några andra på mathematiska beräkningar stödda befordringsgrunder, sådant icke vore ändamålsenligt; men äfven om, såsom jag förmodar, afsigten med den författning, som Hr von Hartmansdorff sagt hafva varit under utarbetning, och hvilken visserligen icke ulan mycken oegentlighet kunde kallas en lag, har varit att bestämma, på hvad sätt de underlydande embetsverken böra upprätta förslag till tjenster eller sjelfve tillsätta dem, så får jag fästa uppmärksamhet på omöjligheten att gifva ett lämpligt allmänt stadgande för sådana fall. Huru, mine lierrar! skall möjligen samma föreskrift kunna göras gällande för förslagsrältigheten vid tillsättandet af t. ex. en kamererare-beställning i Kammar-coll:m , en lectors-syssla vid ett gymnasium och en consulsplats i främmande land m. fl. lika heterogena befattningar? För mig åtminstone står det mycket klart, att en allmän författning i detta afseende, om också utarbetad med den största sakkännedom och redigerad med den mest utmärkta förfatlareförmåga, ej kan blifva annat än ett onyttigt och skadligt band vid befordringarna. Jag kan i det fallet endast tänka mig särskildta stadganden för de olika embetsverken och olika grenarna af tjenstemannabefattningar, som skulle blifva föremål för bestämmelserna i författningen. Jag anhåller, att, i händelse af återremiss, detta yttrande också måtte medfölja; men för egen del skulle jag tro, att betänkandet saklöst kunde afslås. Frih. Hamilton:
Sätterna i andra ©tädcr inom Drif et må, i följd af der bandlagda tullmålö antal od) betydenhet, anfeö böra en färjfild erfättning derför tillgodonjuta, till deija CDomflolaré ledamöter od) (Sppeditionöbafwande af $ullmedlcn anwifa arf* moden till t förhållande derefter beftämda belopp. §. 30. SOled anledning af en ifrån Äongl. 3ftaj:t amaten nådig ^ropofttion om anjlag af allmänna medel till ^atbedrab©folan t Sund, i (tället för dertill an* mifade 1,017 tunnor få falladt ^locfare^elgonjfplDöforn, bäfwe 2Bi, enär den för berthilda ^atf)edral 49 befrämjanDe inom förfamlingarne anmänDa berörDe biDrag, bibeljåHaé miD oqmalD bejtttning Deraf, men att Deremot De föcfamlingar, forn ej milja antaga ett få* Dant milfor od) ej geller funna lagligen flprfa fin rätt att Disponera Denna Del af ^'locfare^elgonjfplDen, jfola, i enlighet meD ^ongl. 33refmet Den 9 S)e* cember 1836, i Den mån De DermeD aflönaDe ^locfare afgå, Denfamma inlefme* rera till SunDö ^atj>eDral 0fo(a, fymarö 0tatö*angag Då fornmer att i förbål* lanDe Derefter minjfaé. §. 31. Semte
Bergelin beviljadt Odlings-Lån å 3ooo R:dr, enär han med 2:ne till Fullmägtige ingifne Betyg styrkt, att J^délar af Odlingsmarken blifvit odlade, och utöfver ett år fått vänta på de medel, som för odlingens verkställande varit påräknade, linge till liela dess belopp på en gång utanordnas, helst erforderlige medel för detta med flere Lån, under loppet af åren 1829 och i83o, influtit, så att, genom lemnadt bifall till Apothekaren Bergelins anhållan, någon annan Lånesökande icke förnärmades; i följd hvaraf Bankens Commissarier (Cancellie-Commiss. Protoc. d. 16 Martil), efter granskning af den ingifne Skuldsedeln och Löftesförbindelsen, på grund af de i Fullmägtiges omförmälde Resolution anförde skäl, låtit utanordna liela Låne-Summan, 3ooo R:dr. Herrar Revisorerne yttra sig i anledning häraf på sätt som följer: ”Då Kongl. Kungörelsen angående Odlings-Lån af den 20 Januarii ”1824, uti 2 Art. 6 §., uttryckligen föreskrifver, att till enskild person, ”såsom årligt biträde för större Odlingsföretag, ieke får utgå högre Summa ”än 2000 R:dr; och 1 Art. 8 §. 2 Mom. i berörde Kongl. Kungörelse för”mår, att Låntagare, som vill lyfta ytterligare andel af ett beviljadt Od”lings-Lån, skall hos Banken förete Landtbushållnings-Sällskapets (Kongl. ”Majrts Befallningshafvandes) Bevis, att så mycket af odlingen blifvit full”gjordt, som, efter de vid Lånets beviljande följde grunder, motsvarar ”hvad derutaf redan utgått; men så beskaffade bevis icke blifvit företedde; ”så hafva Revisorerne häruti funnit en afvikelse, från de Banco-Styrelsen ”i desse hänseenden gifna bestämda och ovillkorliga föreskrifter, den Re”visorerne ej ansett sig kunna undgå, att hos Rikets Ständer anmäla.”
Jag kror, att Brittiska lagarna, i afseende pä dylika missbruk, äro wida strängare än wara, och dä hos oss i allmänhet ännu icke kan förwäntas den djupa agtning för lagen och individers rätt, som inplantas Britten ifrån dest spädaste är, böra wära straff mot mistbruken, i jemförelse med Britternas, wara snarare strängare än lindrigare. Till Utskottets upmärksamhet''far jag anmäla, att i min tanka de twänne punktsrne i Kongl. Majus nädiga proposition fordra särskildta betänkande», och Högloft. Ridderskapet och Adelns pröfs mng§ 422 Den i Junit. ning, får jag wördsamligen underställa om icke Cons stitiikions-lltskotteis betänkande af den t 6 October 1810, om grundlagsfrägornas bchgndlingssäkk, bär bli börsta föremålet för böndernas pröfning och bestick öfwer grundlagsfrägor, äerr Landt-fMrffaiken: Dä af discourserne anledning är ark förmoda, att Ridderffapct och llldeln anser de gjorde anmärkningar hindra an? tagandet af Constiiulions-UtskotkelS betänkande, får jag i anledning deraf proponera, att detta wärre äkerförwilas, samt att derjemte till Utltkolier, Kongl, Mstcks ngdigq proposiion rörande Tryckfriheten xennrreras, >ör ark i sammanhang med berörde be? tänkande af ConstckNkions^Utfbottet behandlas, Bifölls. Herr Landt H7arsk«!?en anmälte, att det af Herr Lcttmitlrerlö^ l sista pleno upläste och pä bordel lagda memorial, nu kymme i ordningen art bebnidlas, samt tillkännages att Herr Lckrnitter löve inlemnat ett tillägg till yfwannämnde memo? rial, hwilket tillägg uplästes, sä lydande: Walborne Herr Landtmarskalk, saint H'glofl. Ridderl?ap och Adel!
Många hör man, som tycka, att en kallvattenkur under vintern för t. ex. reumatiska och giktfulla personer är en ren galenskap, men de, som så tycka, känna icke den metod, som här användes, och kunna därför ej ana, hvilka resultat som i dessa och andra fall här ernås. För dem, som önska få en klarare inblick i den kneippska kurmetoden, vill jag rekommendera den af läkaren här, d:r Johan Bergqvist utgifna lilla boken: » Luftoch Solbad samt Kallvattenkur såsom hälsomedel », samt den af honom öfversatta » Kneippkuren » af d:r Th. Thorson. Och nu till luftbaden. V i kila då hastigt uppför trappan, där dessa af hvarje kurgäst mest omtyckta bad serveras. Vi komma in i ett stort rum med afklädningshytter längs ena väggen och en temperatur af 18 — 20°. Utanför detta rum är ett annat lika stort, men~endast hälften så varmt, och bredvid detta ligger » taket ». Man börjar nu m e d att i blotta linnet eller en simdräkt promenera omkring i det varma rummet vissa af läkaren föreskrifna minuter, till börja med endast 2 — 4, och först sedan man efter ett par dagar blifvit van härvid, företager man en hastig vandring ut i det kallare rummet, där fönster och dörrar (vintertiden endast dörren ut till taket) stå vidöppna, så att luften fritt får strömma in. Sedan man sålunda under två å tre veckor vant sin nakna kropp vid dessa rätt betydande temperaturväxlingar, tillätes man slutligen att komma ut på det platta taket, där man omgifves af höga väggar men i öfrigt är ute i det fria, med endast himmelen öfver sig. Hela denna härdningsprocess går så försiktigt tillväga och under strängaste kontroll, att aldrig någon olä- genhet däraf uppstår, tvärtom mår man utomordentligt väl däraf. Själf har jag varit ute i sex graders köld och yrväder, utan att känna annat än en högst behaglig verkan däraf. Då temperaturen sjunker under — 6°, slappes ingen ut på taket, fastän man nog skulle vara hågad därför. Läkaren själf går ogeneradt ut i — 10°, men så har han tränat sig en längre tid. Särskildt angenämt är det på taket, då snö fallit.
Det bemödande att erhålla dels nya akademi-byggnader uppförda, dels de äldre ombyggda, som i sednare tider hos Upsalas un i versi tcts-sty reise framträdt, skulle, efter ali sannolikhet, återuppvakna, om Rikets Ständer visa benägenhet att bibehålla universitetet derstädes och slutligen, då intet skäl mera funnes att vägra, vinna seger. Pä detta sätt blefvc Staten underkastad enahanda uppoffringar, men med hvilket skiljaktigt resultat! Man talar om den förlust Upsala stad skulle, genom universitetets aflägsnande derifrån, lida, om dess undergång o. s. v. Men utom det, att en stad, som endast genom konstlade medel, såsom tillvaron derstädes af en garnison, en akademi eller annan stats-inrättning, naturligtvis förer ett skenlif, för hvars uppehållande Staten visserligen icke borde uppoffra högre intressen, mäste härvid ihågkommas, att Upsala fanns till omkring 200 år förr än högskolan der inrättades, att detsamma, utom det lilla, vid en af länets ytterkanter belägna Enköping, utgör enda staden i ett folkoch sädesrikt län, hvarföre densamma o tvifvelaktigt är för sitt bestånd oberoende af universitetet, samt att närvaron af detta, med de lätta försörjningsutvägar det erbjuder, sannolikt motverkat en större och mera solid näringsverksamhets uppkomst. Upsala hörer för närvarande till de städer, i hvilka industrien (åtminstone hvad fabriker och manufakturer angår) är minst utvecklad af alla i landet, och att ett universitet icke heller i och för sig förmår göra en kommuns ställning blomstrande, visar sig, bland annat, deraf, att under de sednaste femtio åren en myckenhet andra både till folkmängden mindre och af yttre förhållanden mindre gynnade städer i Sverige gjort vida större framsteg i folknummer och välstånd. Skulle icke äfven andra Staters erfarenhet kunna vara för oss upplysande i detta fall? Det är icke bekant, att någon Stat tvekat att, för den intellektuella utvecklingens befrämjande, förflytta något i en småstad beläget universitet, eller till och med, när detsamma icke längre var behöfligt, indraga detsamma. Tvärtom har detta varit ganska vanligt.
Jag får vördsamt hemställa, om icke, enär det beslut, som R. o, Ad. af Hr Gr. o. Landtm, ansetts hafva fattat, icke blifvit med klubbslag belastad!, Hr Gr. o. Landtm täcktes till muntligt besvarande ännu en gång framställa den propos , jag begärt, helst flera yttranden numera till densammas fördel blifvit afgifna och Hr Hofeancelleren sjelf förklarat mitt förslag vara hattie än Utskts. Hr Hjärne: Jag instämmer i den åsigt af sjelfva saken, hvarifrån Hr Cederschjöld i sitt redactionsförslag utgått, och jag har begärt ordet, för att, sedan votering blifvit yrkad, och man således kan hoppas, att Hr Cederschjöids mening kan göra sig gällande, söka häfva det skäl, Frih. Cederström framställt emot detsammas antagande. Hr Frih. har sagt, att Hr Cederschjöids anmärkn. innefattar en motion,' som blifvit förkastad inom Constit.Utsk. Denna upplysning kan väl på sitt sätt vara interessant för R. o. Ad.; men den kan icke, enligt min öfvertygelse, leda oss till något annat, än att öfverväga frågan, utan afseende på, huruvida den förut varit väckt eller icke. Detta Frih. Ce - TJ c ii ij April c. m. derslröins skäl är visserligen enligt med livad sorn legat till grund för Constit.Ut»k:s handlingssätt vid denna riksdag; men It. o. Ad. tillhör nu, efter min tanke, endast att pröfva, huruvida anmärkn. kan anses såsom en ny motion elier icke, och att den mindre är en ny motion än de flesta andra, i anledn. af från Constit.Utsk. inkomna betänkm, har framställda frågor, som icke såsom sådana blifvit ansedda, lärer val för hvar och en vara tydligt, enär frågan endast angår en obetydlig redactionsförändring i det förslag, Utsk. framställt. Frih. Cederström:
Banco-Utskottet har vid sistnämnde frågas behandling ej kunnat undgå att, med erkännande af den fördel som tillskyndas Staten och det Allmänna i den mohn ifrågavarande Canalfart kommer att verka till en lättad cornmunicalion och lifligare rörelse, tillika fästa afseende på den berömvärda ståndaktighet Bolaget visat, att, med egna uppoffringar befrämja Verkets fortgång, och hvarigenom det gjort sig fullt förtjent, att till ändamålets slutliga ernående, i möjligaste måtto understödjas. Enär nu det Fåne biträde, som i sådant afseende erfordras, enligt hvad ofvan för - Banko-I/tsAoitels Betänkanden. 1G3 irales inom loppet af Fem år ovägerligen blifver återbetaldt, i fråga hvarom ingen osäkerhet eller tvifvelsmål kan uppstå, finner Banco-Utskottet något hinder för dess beviljande sig ej förete; och får alltså vordsatnt hemställa, att Södertelje Canaloch Sluss-Verks Bolag ina af Banquen , såsom Fåne-biträde, erhålla Femtio Tusende Biksdaler, emot 3 procents årlig ränta, samt Bolagets afgifvande förbindelse, att Fänet till Capital och ränta inom 3823 års slut till fullo återbetala sålunda, nemi., att vid utgången af åren 1821, 1822 och 1823, en tredjedel af Capitalet hvarje år till Banquen inflyter: för fullgörandet hvaraf Bolaget och dess Direction böra blifva Banquen serskildt ansvarige, utom att Canal-Verket med alla dess tillhörigheter äfven för detta Fåne-understöd pantförskrifves. Hvad åter betraffar tillåtelsen för Bolaget att intill nästa Riksdag ytterligare få uppbära den af Statsmedlen före detta anslagne Ränteinkomst; så har denna del af målet genom Höglofl. Stats-Utskottet sin handläggning erhållit. Stockholm d. 25 Mars 1818. Riksens Högloft, Ständers Banko - Utskotts Betänkande i fråga om Specificerade Förteckningars insändande öfver Assignationer, som på Banken utfärdas. Med anledning deraf, att så väl Götha Canals som Malmö Diskont-Verks
Skrifvelse i ani. af K. M:ts Nåd. Propos. om antagande af ny R. O. och dermed samman hängande ändringar i R. F.; samt N:o 6, till § i Riksdagsbeslutet, ang:de antagen ny R. O. och dermed sammanhängande ändringar i R. F. Föredrogs ånyo Konst-Utsk:ts den 26 och 28 sistl. Mars bordlagde Meni. N:o 9, ang. det tillägg till 12 § R. F„ att Konungen icke utan Riksdagens samtycke må blifva regerande furste af utländsk stat. Upplästes ett af Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, ingifvet anförande af följande innehåll: Då R. St:r vid innev:de riksdag antagit det af K. M. framlagda och af landets mening kraftigt understödda förslaget angående ombildning al ett föråldradt representationssätt, och ett af denna nya lags väsendtiigaste syftemål utan tvifvel lärer vara den att derigenom bereda en närmare vexelverkan mellan regering och folk samt sålunda betrygga ett verkligt konstantio nelt styrelsesätt, torde det få anses såsom, snart sagdt, en orne - Den 'i April e. m. il delbar konseqvens af det förändrade statsskicket att uti de delar, deruti vår nuvarande R. F. ur ofvanämnde synpunkt befinnes i väsendtlig mån ofullständig, en sådan brist i Grundlagen varder hulpen. Af sådan anledning torde det ej anses allt för förmätet af den enskilde representanten att fästa uppmärksamhet på en sådan brist. Den består, efter mitt förmenande, deruti, att uti R. F. saknas en bestämd föreskrift derom, att Konungen ej må utan Representationens samtycke blifva regerande furste af utländsk stat. Otvifvelaktig! måste likväl antagas, att stiftarne af våra Grundlagar hyst en sådan mening, oaktadt den icke kommit att uti R. F. uttryckas. Ty då, enligt successionsordningens 8 §, ej ens Prins af det K. Svenska huset kan utan Konungens och R.
Om en person sålunda går öfver annors ägor och en dräng, till bevis på detta brott, vill fråntaga honom dess klocka, men han söker hindra det, skall han då kunna dömas till 2 års fängelse med ty åtföljande svåra vilkor? Man torde finna denna straffbe stämmelse strängare än som rimligen behöfves. 28 Kap., om brott af embetsman, tyckes väl röja afsigten att kunna ålägga desse stränga ansvarspåföljder för deras förseelser; men när man närmare skärskådar stadganderna, visar det sig, att strängheten ej är så farlig när man vill skona. En domare, som fördröjt ransakningen med häktad person, kan således straffas med böter eller, om det skett af ondt uppsåt, varda afsatt. Det kommer således an på, huru man vill behandla honomÄr det en, som makten vill skada, qvalificerar man handlingen till ondt uppsåt, och då förlorar han embete och medborgerliga rättigheter. Är det åter en, som man vill gynna, och som låtit en oskyldig, men hatad, person sitta 59 dagar i ransakningsfängelse, så kan han komma från ansvaret för denna grymhet med 4 r:dr. 20 § stadgar ansvar för vårdslöshet, för summelse, Reservationer vid Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 38 105 summelse, oförstånd och oskicklighet i embetet från mistning deraf till böter. Man kan således efter behag tillintetgöra hans existens eller låta honom slippa med 1 r:dr i silfver. När man nu borttagit suspensionen och förvandlat denna till böter, hvilka, för embetsmannen, som för hvar och en annan, endast äro en penningeutgift, ofta mindre än den han en afton förlorar på ett spelparti eller disponerar på ett tidsfördrif, så äro dessa böter i sjelfva verket intet straff och ådagalägga afsiglen att med yttersta skonsamhet kunna behandla hvar och en embetsman, som man vill skona, men att dervid lemna i bakgrunden den fruktansvärda utsigten till den stränghet man kan utöfva mot hvar och en sjelfständig eller omedgörlig, som ådrager sig maktens ogunst, och som man derföre vill förderfva.
Deremot torde, beträffande sjukvården, icke alldeles samma gynnsamma förhållande hafva egt ruin. Visserligen hafva R. St:r, sedan en undersökning 1859 egt rum och K. M:t pröfvat i hvad mon nya prov.- läkareplatser erfordrades, tagit ett ganska stort steg framåt i denna rigtning, då vid 1860 års riksdag anslag beviljades för anställande af 20 nya prov.-iäkare, hvarefter sista riksdagen beviljade anslag till ytterligare 8 prov.-läkare; men att behofvet icke ännu blifvit fyldt, synes deraf, att Sundhels-Collegium ansett åtminstone 48 nya platser böra inrättas, hvaraf således 20 ännu icke erhållit något anslag. Att det således är ett verkligt behof att få större anslag än K. M:t begärt, torde icke kunna förnekas, och då 6 kommuner fullgjort föreskrifna prestanda, anser jag, att R. St:r nu böra gå allmänhetens önskan till mötes. Det har blifvit anmärkt, att det skulle finnas brist på sökande till platserna, hvilket skulle bevisas genom de ständiga annonserna i Postoch Inrikes Tidningar om lediga läkareplatser. Att annonser så ofta synas i tidningarne, torde härröra deraf, att om en ung läkare kan få en prov.-läkaretjenst, antager han den, äfven om inkomsterna äro obetydliga, för att erhålla en fast plats, men om han sedan kan få en bättre tjenst, söker han sig ifrån den förra, alldeles som man ser prester söka sig från ett pastorat till ett annat, som lemnar större inkomster. På dessa skäl och hvad i öfrigt blifvit anfördt af Hr Huss och dem, som med honom instämt, anhåller jag, att Ridd. o. Ad., med afslag å (Jtsk:ts hemställan, ville antaga Hr Huss’ reservation. Gr. Mörner: Det har blifvit erinradt, att Sundhets-Golle gium gjort framställning om anslag åt 8 nya prov.-läkaretjenster, men man har icke fästat uppmärksamheten derå, att denna framställning blifvit gjord under förutsättning af en tre årig statsregleringsperiod.
Enahanda hemställan bar af Revisorerne jemväl blifvit gjord, i afseende på värdet af den gamla ulldiskont-fonden tillhöriga fasta egendom, ullmagasins-huset i Norrköping, jemte bokförda inventarier. Kollegium får, i afseende härå, i underdånighet anmäla, att sedan förstnämnde fasta egendom, hvilken, jemlikt Kongl, brefvet till Kollegium af den 23 Januari 1830. är att betrakta såsom en manufaktur-diskont-fondens tillhörighet, blifvit på fondens bekostnad brandförsäkrad för en summa af 60,000 R:dr b:ko, samt Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer hemställt, att egendomen måtte, till berörde brandförsäkringsvärde, bland fondens tillgångar upptagas och bokföras, har Kollegium förordnat, att nämnde försäkrings - värde borde uti Manufaktur-diskontens hufvudbok uppdebiteras och framgent bland fondens tillgångar upptagas, hvilket äfven uti gamla ulldiskont-fondens räkenskap iakttagits i afseende på värdet af dess fasta egendom, ullmagasins-huset i Norrköping, med inventarier.