Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 42, i anledning af väckta motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego-stadgan den 23 November 1833 samt de deremot svarande §§ i allmänna lagen, blef samma Betänkande i alla dess moment till Utskottet återremitteradt, med dervid gjorda anmärkningar. Den 9 Januari. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskoltets den 5 och 7 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 203, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag för geologiska undersökningar öfver hela Riket samt utgilvande af derpå grundade geognostiska kartor. från Prol.-Utdrag den 15 Januari 1858. 761 Från Högt. Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 42, i anledning af väckta motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego-stadgan den 23 November 1853 samt de deremot svarande §§ i allmänna lagen. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-UIskottets Utlåtande N:o 203, i anledning al Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angå ende anslag för geologiska undersökningar öfver hela riket, samt utgifvande af derpå grundade geognostiska kartor. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och biföils Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 203, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag för geologiska undersökningar öfver hela riket, samt utgifvande af derpå grundade geognostiska kartor. Den 15 Januari. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. I).
Ständer för sin del besluta en författning, så •»Med ändring af livud i Kongl, Förordningen den 27 April 1810 för nedannämnde fall finnes stadgadt, förordnas, att domstol må ega att döma lill skilnad i äktenskap jemväl när den ena makan beträdes med. slöseri, dryckenskap och våld samt sinnelag, samt när en sådan stridighet i lynne och tänkesätt hos hegge makarna sig yppar, som, under ständiga utbrott, slutligen öfver går till uppenbart hat; dock bör domaren förut noga ransaka om makarnas sammanlefnad och ej grunda sitt utslag på deras uppgifter allena, ulan att andra omständigheter dertill komma, samt ej heller bevilja skilnaden, med mindre bevis företes om undergångne sådane varningsgrader, 14 Kap. 1 § Giftermåls-balken bestämmer.» Dernäst har Utskottet funnit beskaffenheten af de i gällande lagstiftning för oeniga makar, såsom en förberedelse till äktenskapsskilnad, föreskrifna varningsgrader synnerligen påkalla en revision af lagstiftaren. Dessa varningsgrader återfinnas dels i Kyrkolagen, jemförd med förordningen om Kyrkoråd, och dels i 14 Kap. Giftermåls-balken. De förra föreskrifva först en varning af Pastor, derefter en inför Kyrkorådet, och sedermera ett förhör inför Domkapitlet. Kunna makarna ändock ej sämjas, skall, enligt Giftermåls-balken, Rätten pröfva, huruvida endera eller begge makarna oenigheten vållat, och döma den brottslige att af sin lott i boet böta första 12 Lag-Utskottets Betänkande M 19. gången tjugufem daler och andra gången femtio daler. Låta de sig ej heller deraf rätta, då skall Rätten döma till skilnad »på någon lid» till säng och säte. —Således är det icke mindre än fern särskilda varningsgrader, som skola genomgås, innan domstol må döma till skilnad i säng och säte, och denna skilnad kan af domstolen göras huru lång eller huru kort som helst. Icke heller finnes något förbud för makarne att under skiinadstiden besöka hvarandra. Derigenom har en våldsam man det yppersta tillfälle att under hela denna tid fortsätta sin misshandling af en svag och värnlös hustru.
Men äfven dessa obetydliga bidrag få ej tillgodonjutas om den aflidne efterlemnat så mycket, att räntan å behållningen, beräknad ä 3 proc., motsvarar det lilla pensions-beloppot. Det behöfves således, inom åtskillga grader, icke mera, än att i behåll ega det mest tarfliga och oumbärliga bo, för att gå miste äfven om berörde lilla hjelp, för hvars erhållande följaktligen fordras att vara fullkomligt utblottad. Det torde icke behöfva påpekas, huru otillräcklige ofvannämnda pensioner, äfven under fordna förhållanden, varit, för att lemna något väsendtligt bidrag till ens den tarfligaste bergning. Men då man derjemte besinnar, huru högst betydligt priserna å alla* lefnadsförnödenbeter blifvit stegrade under de senaste åren, så inses lätt, att dessa pensionsunderstöd numera sjunkit till en sådan obetydlighet, att desamma inom flere klasser icke ens motsvara hvad ett fattighjon åtnjuter, ehuru de ofta måste påräknas såsom hjelp för både enka och barn. Det kan väl anmärkas, att åtski 11 ige Tjenstemäns enkor och barn derjemte upbära pensioner ifrån Kassor, hvaruti männen varit delegare och till hvilka de för sådant ändamål lemnat bidrag; men detta gäller dock icke allmänt, och äfven der sådant understöd åtnjutes, är det ringa och otillräckligt. Hvar och en, som åt dessa bekymmersamma och ömmande förhållande egnar en närmare granskning, skall ock derföre säkerligen finna nödvändigheten deraf, att de understöd, som Staten anvisar åt sina tjenares behöfvande enkor och barn, så lämpas efter nu mera förändrade omständigheter, att någon verklig hjelp derigenom beredes. —-En dylik, af mensklighet påkallad åtgärd synes ock med så mycket mera skäl kunna föreslås i en tidpunkt, då Statens tillgångar lyckligtvis äro sådane, att den kan vidtagas utan ökad tunga för de skattdragande.
Ja, den kära Selmas skål! (Klingar med farbror KARL. Skål, onkel! ANNA. Det gläder mig att snart få träffa Selma. FARBROR GÖRAN. med alla och dricker). Tack för det, tack, tack, kära vänner! (Klingar MAJORSKAN (tar sin stickning och sätter sig bekvämt). Så, käre svåger, låt oss nu få höra historien; FARBROR GÖRAN. man, ja, i närmaste stad, menar jag en ung man Ja, nog är den så. Jo, där hemma fans en ung den var ju sorglig, sa' svåger? af god familj, fin, elegant; men en lymmel, det förSå förkylde han sig och fick lungsot. Läkare förnågra år i ett varmare klimat. står sig lat, oduglig, och han lefde som en galning. klarade, att hans enda räddning vore att tillbringa Men nu hade junkern 53 inga pängar och ingen kredit. Dock, en talande tunga hade han. Så gick han bort och jämrade sig så länge för min väns son, som var kassör vid en bank tills han narrade den svage stackaren att tillgripa några tusen kronor ur kassan. Meningen var naturligtvis att endast låna dem. Pänningarne skulle betalas inom kort, då en gammal sjuk moster dog. Lymmeln förespeglade sin vän, hur lätt allt pänningarne. skulle gå, och så reste han till Egypten med de stulna MAJORSKAN. Nå, hur gick det? FARBROR GÖRAN. kryade till sig, men kassören blef för hvar dag bletade nu natt och dag för att afbetala skulden. Han spottstyfver. En vacker dag blef saken upptäckt. skammen, och så sköt han sig. Jo, det gick på det viset, att den gamla mostern kare. Han hade förut varit en redlig man och arbeskref till vännen; men från honom fick han blott en Han, stackaren, kunde inte bära samvetskvalet och MAJORSKAN (hoppar till). Hu då! KARL (ifrigt). Men han skurken, som reste till Egypten? FARBROR GÖRAN. Ja, skurk må du väl kalla honom! Jo, du, han lär
Asch, så han alltid skulle vara förarglig! Inte ens en half stafvelse af värklig nyfikenhet, men dumma ordlekar huru mycket som hälst. Hon slog i åt sig kaffe. »Bruka de inte ha frukt på de där båtarna? Apelsiner?» »Mycket möjligt.» »På torget fins då rakt ingenting.» »Jag såg väl miste nyss; då var där öfverfullt — på torget.» Han vek långsamt ihop servetten. »Vill du inte skaffa mig lite frukt, Sixten?» »Gärna, om jag bara hade tid. Men det har jag inte på en marknadsdag.» »Nej, det är ju klart ... hur skulle du det!» Berger endast nickade godmodigt och lämnade rummet. Margit var blek af förargelse. Om nu äfven hela världens Sixten-Erikar gjorde sig viktiga, så skulle hon ändå ha sin vilja fram! Konsul Gardberg ämnade sig naturligtvis ned till hamnen, och han var ju dessutom ångbåtsagent. Strax efter middagen tog hon fadern under armen. »Vi ska gå i enrum, pappa lilla.» Schrowe blinkade öfvergifvet åt faster Jetta — det betydde så mycket som: »nu är jag ohjälpligt förlorad!» »Du har själf inte en aning om, hur hjärtans rar och snäll du är, pappa; det är alt hvad jag ville säga dig.» Margit skrattade öfverdådigt och lutade sig lätt mot faderns knä. »Och nu far jag på ett litet, litet ryck efter frukt ... för din och hushållets räkning ... det är med pappas goda vän och goda minne — konsuln. Är du inte skyldig mig fem mark, pappa?» Direktörens min uttrykte den innerligaste förtjusning. Margit kyste honom. Och därmed var den saken klar. Emellertid förvånade det henne efteråt — fadern hade nyss låtit undfalla sig frågan: »Att du inte hällre tar Sixten? Du vet inte hur präktig och arbetsam han är.» »Det vet jag visst ... så arbetsam att han knapt hinner titta på mig ens.» För att vara enkling och öfver de fyratio, hade konsul Gardberg bibehållit sig utmärkt väl. I synnerhet hans gång var mycket ungdomlig — och kännspak genom sin vaggning.
Då jag af åtskilliga föreg:de talare blifvit förekommen, och således icke har nå-gonting att ytterligare tillägga, vill jag icke uptaga liden med ett omsägande af hvad som förut blifvit y 11 ra dt, utan instämmer med dem, som ogillat så väl den Regering, som afgifvjt detta förslag, som det Constit.Utsk., hvilket tillstyrkt dess bvilande. Äfvenledes kan jag icke underlåta att uttrycka min förvåning deröfver, att samma Regering, som framlagt detta förslag, underlåtit att vidare söka genomdrifva detsamma. Hvad har kunnat vara orsaken härtill? Hvilken makt har det väl varit, som fällt domen deröfver? Troligen den allmänna opinionen, denna makt, hvilken lika allmänt som allvarligt uttalat sig genom samma tryckfrihet, som man velat inskränk^, och som icke af någon styrelse ostraffadt kan missaktas. Jag yrkar afslag å Betänk. Hr Adelborg, Anders Otto: Då vårt nuvarande friare statskick fastställdes, bestämde man såsom grundvalar för den inre samhällsbyggnaden vissa lagar af den vigt för Statens framtida säkerhet och utveckling, att den största trygghet borde finnas för deras fasta och fortfarande bestående, och dessa lagar benämndes, just derföre, med namnet grundlagar. Dessa äro, såsom vi veta, Reg.F:n, hvilken stadgar huru Svenska folket sjelf vill blifva styrdt; Riksd:sOrdn:n, bestämmande den form, efter hvilken detta folk sjelf ville deltaga i styrelsen; Successions-Ordn:n, den ordning, som borde iakttagas vid tillsättande af Rogenter, för att, under dessas ombyte, kunna bibehålla frid i landet; och slutligen Tryckfrihetsförordn:n, såsom en omutlig väktare öfver och uprätthållare af Svenska folkets frihet, och såsom den egentliga grunden för dessa det konstitutionella samhällsskickets vigtigasle lagar.
Genom motionen åsyftas således ett återgående till den då godkända grundsatsen. Något hinder i afseende å ättevalet förefinnes således efter min tanka alldeles icke för R. o. Ad., att låta Ridd.Utsk. ensamt behandla frågan, hvilken under denna synpunkt på intet vis kan anses röra de öfriga Stånden. Men det är naturligt, att om, under Ridd.Utsk:s behandling af denna fråga, någon ytterligare utsträckning till förändring af Riddarhusets organisation skulle göras, hvilken kunde anses röra de egentliga privilegierna, så bör ämnet, enligt 114 § Reg.F., gemensamt med de öfriga Stånden behandlas. Delta har jag ansett mig icke böra lemna oanmärkt, i anledn. af hvad här blifvit yttradt. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Ifall Hr Gr. o. Landtm, icke anser några hinder möta för frågans remitterande till Ridd.- Utsk. i dess nuvar. skick, så kan det visserligen icke falla mig in alt söka göra ett vanmäktigt försök lill frågans bringande till ett annat resultat. Jag vill för närvar, alldeles icke ingå i pröfning om nyttan eller nödvändigheten af den föreslagna förändringen, men deremot tager jag mig friheten att på det yttersta protestera emot frågans behandling såsom ett enskildt R. o. Ad:s mål. Jag anser frågan vara af den mest ingripande grundlagsförändringsnatur och innefatta en bestämd förändring i sammansättnigen af våra riksdagar. Här har blifvit åberopad den § i Riksd.Ordn., som stadgar, att R. o. Ad. representeras på sätt Ridd.Ordn. före skrifver. Om man af detta stadgande vill draga den bestämda slutsats, alt det skulle vara R. o Ad. mera än någon af de öfriga Stånden medgifvet att efter eget behag och godtfinnande con 2 H. 40 314 Den II September. slitaera sig, sä ber jag om ursäkt, att jag mäste vara af en ali» deles motsatt lanke.
Pauline Henriette Ida Brodt föddes i Brandenburg an der Havel den 5 maj 1861 af snickerifabrikören H. Brodt och hans maka Pauline tekel. År 1885 ingick hon äktenskap med bokhållaren hos den stora pappersfirman Karl Kuhne &amp; Söhne i Berlin, Albert Boersch, hvilket äktenskap upplöstes genom B:sår 1888 timade frånfälle. År 1890 ingick hon nytt giftermål med Ryno Lagergren (f. 1855 i Vika socken i Dalarna). Fru L. besatt, liksom så många af hennes tyska medsystrar, en ovanlig arbetsamhet och praktisk duglighet. God och hjälpsam, enkel och flärdlös, förvärfvade hon sig många vänner, icke minst bland resande skandinaver. Hon sörjes närmast af make, 80-årig fader samt syskon. ETT FRIERI. D ET V A R en förmiddag på vintern. — Solen sken med snedt, skarpt ljus. Staket och lyktstolpar kastade långa skuggor öfver snön, som var gropig och mörkfläckig. På staketspjälorna sutto sparfvarna och solade sig, och på Nytorget sprungo några hundar en vild galopp. I öfrigt var det lugnt och stilla, och man kunde höra på långt håll, när någon kom. Plötsligt knarrade det ljudligt i snön, och sparfvarna fiögo i sista stund undan för två herrar, som med raska steg togo vägen nedåt sjön och öfver isen, mot en villa i granskogen på andra sidan. Dit anlända, stego de in utan vidare, som hade de varit h e m m a, hos sig, hvilket dock ej torde varit förhålDEROULEDES STATSKUPPSFORSOK I PARIS. — I D U N 1899. » Men, h v e m vet, » sade Georg, » hur länge det kommer att vara? Jag tror, att Anna är flyktig. » » A h, jag känner henne så väl. » » Efter tre månader I Jag har känt henne i tre år, och j a g kan ej säga, att j a g ännu vet, hurudan hon i grund och botten är. Och känner du dig själf?
Exporten af ädla metaller till Ostindien och Levanten, som för 30 år sedan wppgick till öfver 50 millioner R;dr Banco, ersättes nu genom Engelska fabxikiiyaror 0. s. v. Tior till Banco-UtsTcotlets Utlåtande N:o 16. 3 ningssätt, som i sjelfva verket förefinnas, och hvaruti orsaken till de mot1 satta resultaten verkligen borde sökas. England utpressar ofantliga skatter af sina consumenler, gifver exportpremier och har högt uppdrifvit alla sina pris för att lifva productionen; i Sverige lägger man tull på exporten och talar om minskning i grundskatter, under det man i Allmänna Cassör capitaliserar vissa Statsanslag, för att i sådan väg åter systematiskt underlägga sig jorden. Sedan England vunnit en ofantlig öfverlägsenhet nästan i all tillverkning samt i capitalstyrka, predikade det handelsfriheten för att lätta sin export, och för alt blifva ett gemensamt factori för Europa. Vi äro underlägsna i production och ännu mer i capitalstyrka, och vilja införa handelsfriheten för alt deremot lätta importen. Englands ofantliga rikedom gifver det magt och styrka att bära sin Statsskuld. Vi söka endast den senare. England upplånar capital, som handeln till öfverflöd hopat på få händer, för att öfverlemna dem åt industrien. I Sverige talar man om att rycka de få capital, som finnas, ifrån sina naturliga vägar, för att öfverlemna dem åt Statsbehofven eller åt de interessen, som Statsmagterna för ögonblicket hylla. England har ansett Stalsoeconomiskt, att på io år öka sin jernproduction från 470*000 till 700,000 tons, vi anse klok hushållning fordra alt qvarhålla vår lill samma qvantitet som för 100 år sedan. Då i det rika England det bildats en talrik dass af consumenter, som bereda afsättning åt en del af producenterna, så prisar man hos oss tillvaron af dessa consumenter, ehuru Englands vinst måste bestå deruti, att deras rikedomar tillhöra detsamma. Englands industri och credit-förhållanden alstra och sysselsätta ett 0- fantligt rörelse-capital.
Vid föredragning af Banco-Utskottets i gårdagens förmiddagsplenum på bordet lagda memorial N:o 55, med förslag lill sammanjemkning och voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skil jagt iga beslut öfver framställningen i Utskottets betänkande N:o 29 och utlåtande N;o 44, angående regleringen af Bankens lånerörelse, m. m. stannade Ridderskapet och Adeln, i afseende på nedannämnde §§ af utlåtandet N:o 44, uti följande beslut: 1:0, godkändes den föreslagna voteringsproposilionen rörande den 4 §; 2:o, i fråga om 5 och 6 §§ godkändes den föreslagna voleringspropositionen, angående detta och följande åren upplöpande Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL JTÄtf I VÄtfJhJh VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1859 OCH 1860. AKDRA SAMLIAGEM. I**g Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers samt JustitieOmhudsmans Berättelser. 1859 urs Revisions-Berälfeiser. aHuicKÄiJSMsam' ■ ^ f-!!«#:# I ■ $%c*iV»% -v vtsil 1%i%& ' RIKETS HÖGLOFT STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE om den år 1859 af dera verkställda granskning af STATS-VERKETS samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1857; jemte de, i anledning af samma berättelse, infordrade och till KONGL MAJ:T afgifna underdåniga Utlåtanden. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1860 kjedun den revision af stats-verkets, jemte dertill körande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1857, hvilken, i följd af 68 § riksdags-ordningen, Rikets sednast församlade Ständer utsatt och Kongl. Maj:t den 13 nästlidne
Län väckte och af flere bland Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter understödde Förslag, att, inom hvarje Församling hvar och ert Innevånare må blifva pligtig att deltaga uti underhållande af de innom Socknen varande nödvändi ge byvägar , eller att åtmindsione så manga Hemmansägare eller Brukare, sorn af en sådan väg sig betjena, må till ett slikt deltagande vara förbundne; äfvensom att, i händelse grannarna sig emellan icke kunna förena om fördelningen af vägen, Vederbörande Landtmätare då må af Konungens Befallningshafvande förordnas att berörde delning efter Hemmantalen förrätta; Så har, vid det omförmäldte Betänkande är vordet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln den 7 i denna Månad föredragit, anmärkningar dervid blifvit gjorde af Herr Aron Isae Silfversparre och Herr Mannerstam, åsyftande af den sistbemälte, att utfarts-vägar från alla Hemman och Gårdar i en Socken, borde emellan Hemmanen i Socknen till underhållande indelas, men af den förre, eller Herr Silfversparre åter, endast till den del att den föreslagne indelningen af byaväg emellan dem, som den samma nyttja, borde, genom Landt - Lagoch Besvärs'IJtskottens Betlinkanderu 357 mätares åtgärd, vid bristande godvillig förening derom verkställas; I anledning hvaraf Höglofl. Ridderskapet och Adeln täckts till Utskottens förnyade behandling detta ärende återremittera* Jemte det Utskotten nu få vördsamt anmäla, att Utskotten anse sig hafva uti ofvan-» nämnde
Utskottet hade i 43:dje punkten mom. b) tillstyrkt anvisande för år 1867 af ett extra anslag å 10,000 R:dr för beredande af tillgång å målskjutningspremier för de i behörig ordning bildade skarpskytteföreningarne; Och som detta yttrande blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkändt, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden ansett summan böra höjas till 20,000 R:dr, får Utskottet, för frågans afgörande genom votering, föreslå följande proposition: »Den som vill, att Rikets Ständer för beredande af tillgång å målskjutningspremier för de i behörig ordning bildade skarpskytteföreningarne anvisa för år 1867 ett extra anslag af 10,000 R:dr, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är berörda anslag bestämdt till 20,000 R:dr.» 9:0. Uti 51:sta punkten hade Utskottet tillstyrkt, att det af Kongl. Majit begärda anslag, 55,190 R:dr 25 öre, utgörande tredjedelen af den för uppförande af en ny kasernbyggnad jemte kokhus för Ingeniörtruppen beräknade kostnad, måtte af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisas; Och är detta Utskottets tillstyrkande af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallet, men deremot afslaget af Borgareoch Bonde-Stånden. För omröstning härom får Utskottet afgifva följande förslag till proposition: »Den som vill, att det af Kongl. Majit för en ny kasernbyggnad jemte kokhus för Ingeniörtruppen begärda anslag, 55,190 R:dr 25 öre, af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisas, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, har ifrågavarande anslagssumma icke blifvit af Rikets Ständer beviljad.» 10:o. Af Utskottet afstyrktes i 57:de punkten bifall å väckt motion om inrättande af en permanent vapenkomité.
Men innan vi anse denna del af vår utställningskatalog .genoingången, fastes vBr uppinarksainhet af en pjes, som väl bör inrangeras bland konstföremålen: det är fru Arma Sc7zolander-Bobergs afdelningsskMmz af nGlcrcl gobelin, livar % konstnärinnan .ined stor käckhet och friskhet i utförandet liar förstått att med färg ocli pensel på ett lyckligt sätt återgifva gobelinens karakter. livilka jämte Till sist vilja vi namna fint målcrde sol ' ir ' drar, spetsar utst#llas af fr2 ' 7terri~znctqz Norde~zfall; f. dJAlbedylill. Tri öfvergh iiii till kowtslöjden, inom hvilket omrade hufvudparten af damkoniiths iitställningsföreinål böra lianvisas. E n blick på denna rikhaltiga samling .framkallar ovillkorligen den reflexionen, att flitigare ' kvinnor än de svenska säkert ej förekoinina på n i h g a stallen i världen. Ocli ej blott för den af sin liandaslöjd existerande arbeterskan, nej, för kvinnor tillhörande den mest oberoende samhällsställning synes ' handarbetet vara ett lifsvillkor. Och att så väl den ena so111 den andra bedrifver detta arbete ej blott stil lyst » visar arten af de handarbetsp~of, so111 äro utställda. E j endast lättare stoff so111 silke, ylle, linne äro bearbetade, den svenska arbeterskan ryggar ej tillbaka för s&amp; omedgörliga material som läder, tra, glas och inetall och detta i allmänhet med goda resiiltat, livilket nogsamt damkoiniténs iitstK11- ning knnde uppvisa.
St:r hade beredt dem en mindre tryckande ålderdom och i någon, ehuru ringa grad, försonat hvad fäderneslandet mot dem brutit. Jag anhåller att punkten måtte återremitteras, på det Utsk:t måtte taga i förnyadt betraktande de särdeles behjertansvärda förhållandena. Gr. Cronstedt: Af den omständighet, att denna fråga inom Utsk:t algjordes utan diskussion, synes framgå att den allmänna åsigten der varit att, huru ömmande en del af de gamle landtvärnsmännens ställning kanske må vara, det dock icke tillhör staten att bispringa dein. Må den enskilde, till följe af sina sympatier, efter behag lemna understöd, men staten bör, efter mitt förmenande, i dessa läll iakttaga en sträng rättvisa, och det kan starkt sättas i fråga, om det vore fullt rättvist att lemna pension åt landtvärnsmännen, som tjenat endast en kort tid, under det den indelta och värfvade soldaten icke erhåller pension förr än efter 25 å 30 års tjenstgöring; och om landtvärnsmännen, på den grund att de bevistat krig, skulle erhålla pension, kunde med lika mycket skäl begäras sådant för de soldater, som deltagit i 1813—14 års fälttåg. Dessutom hafva landtvärnsmännen redan hemfallit till fattigvården, och således skulle anslaget egentligen komma kommunerna till godo. Jag Den 28 September f. m. 399 har äfven speciel kännedom om de svårigheter, som möta ett rättvist utdelande af understöd. L det län, jag bebor, hade redan före 1809 genom enskildta bidrag samlats en kassa för inköp af beklädnadspersedlar och rijlikt åt landtvärnsman, som utginge. Freden kom, och penningarne användes icke för det ursprungligen afsedda ändamålet. Emellertid beslöts att de influtna medlen skulle bilda en fond, sorn skulle användas till något lör länet nyttigt ändamål. Det dröjde dock länge, innan man biet ölverens om till hvilket rnttigt ändamål medlen skulle användas. Slutligen beslöts, att en del af räntan skulle utgå till pensioner åt ännu qvarlefvande landtvärnsman, och kommunerna uppdrogos att verkställa fördelningen.