Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tredje Valclassen sammansättes af Borgare och Magistratspersoner, Ofrälse Bruksegare, samt Ofrälse Manufacturister och Fabriksegare på Landet eller utan burskap i Stad. T. Till Fjerde Valclassen hänföras hemmansegare af Allmogen, som, enligt Riksdags-Ordningen, ega att välja och väljas till Riksdagsmän för BondeStåndet. 8. Uti Femte Valclassen ingå de Embetsoch Tjenstemän samt besutne Hemmansegare på Landet och Huseller Jordegare i Stad, hvilke ej tillhöra Constitutions-Uiskottets Mern. N;0 36. någon bland ofvanuppräknade Fyra Classer, och som inom Yal-Districtet utgöra: Embetsoch Tjenstemännen, bevillning af lön och inkomst i och för publik tjenst, samt de öfrige, skattebidrag af egendom, motsvarigt minst det belopp Embetsoch Tjensteman i denna Class erlägger. 9. Hela antalet af Landtdagsmän för hvarje Valclass skall ovilkorligen inom Classen väljas, dock utan rätt till underhållsoch resekostnads-ersättning, hvarken af de väljande eller af Statsmedlen. 10. Der en Valclass aldeles saknas, må Classerna och, i följd deraf, Fördelningarne inskränkas till fyra. 11. Till Landtdagsmän för hvarje Fördelning skola väljas: inom Stockholms Stad samt Skaraborgs, Östergöthlands, Elfsborgs, Calmar, Wermlands och Malmö Län, Ätta; inom Stockholms, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Södermanlands, Stora Kopparbergs, Örebro, Gefleborgs, Christianstads samt Götheborgs och Bohus Län, Sex; inom Upsala, Wester-Norrlands, Blekings och Hallands Län, Fem; inom Westerbottens, Gottlands, Jemtlands och Norrbottens Län, Fyra. 12. Öfverläggningen vid Landtdag vare gemensam, utan afseende på Fördelningar. Besluten fattas genom enkel pluralitet. 13. Landt-Ständernas Ordförande utnämnes af Konungen, bland eller utom de valde, men inom Val-Districtet.
k a n hon k a n detta hvad den ibland åsikten, en Skall dåligt sig gent emot husmodern E j s. v. alla husets tjänare. redningen har o. oviktig förhålla det gäller illa. oduglig eller de olika en både betyg af utmärkt m e n att till b e d ö m a n d e särskildt följer matmodern omdöme kunnighet viktigaste ej staden, illa ett g o d t tjänaen ställen, lågt, då henne i en och brygga huspiga k a n servera o c h städa stryka träffande s o m landsatt flere s o m matmoders de enskilda ningarna. är D e t i rat l dock finnes och än p å D å af förete d e m både kunnighet för husmodern väl betungande och skulle i många fall göra henne själf till en tjänare. Att återigen hålla två tjänare blir för dyrt, utan torde man helst gå en medelväg på så sätt att man skaffar en flicka på 13 ä 14 år, som hjälper till med att sköta barnen, se efter dem, ledsaga dem ute o. s. v. En ensam tjänare här fås för 90 a, 100 kr. ; härtill städsel 5 kr., julpengar 10 kr., summa 105 a 115 kr. För barnflickan, som får kaffe om morgnarna samt middag och aftonvard, beräknas omkring 20 kr. i form af pengar eller kläder. Flickan kommer kl. 8 å half 9 om morgnarna och går kl. 7 på aftnarne, och får hon, när förhållandena så medgifva och hon ej behöfves under öfriga delen a f dagen, återgå till sitt hem att där hjälpa till. Vill n i a n, så är det naturligtvis intet som hindrar att använda henne hela dagen, för att lära henne sy, sticka, laga barnens kläder m. m., hvilket sätt äfven medför den nyttan &gt;tt flickan redan från tidigt uppfostras till tjänarinna och som barn får inlära sig hvad i ett hushåll kan förekomma af olika slags arbeten. Hyra. Oro. man går ut från den gamla regeln som beräkningsgrund, att * a. j - af inkomsterna böra afses till hyra, så skulle detta tor 3000 kr:s inkomst göra HOO å 333 kr.
St:r att utfinna ett belopp för denna skillnad, vare sig t. ex. 4 eller 8 sk. per k:a, som i allmänhet jemnt motsvarar olägenheten för husbehofstillverkaren deraf att han endast får bränna med en mindre panna. — Eller B) träffa R. St:r ett belopp, som i allmänhet icke fullt godtgör denna olägenhet. Eller C) Beräkna R. St:r ett belopp som i allmänhet mer än godtgör berörde olägenhet. A.) I första fallet kunna både fabriksoch lmsbehofsbrännare, med afseende ä skatten, i allmänhet tillverka sin vara med samma fördel. Men denna förmån för husbehofsbrännaren medför, utan stor sannolikhet till serdeles vinst för honom under en ouphörlig täflan med personer som uteslutande använda sin omtanka å Den 31 December e. m. 427 rörelsen, för öfrigt nästan säker förlust; för hans eget husfolk, då delta alltid lättare lär sig supa på ett ställe der bränvin tillverkas, än om de bo å annat ställe och der husbondens interesse \ som fabrikant icke motverkar den fördel, han i öfrigt har deraf, att hans folk hålles till nykterhet; för hans grannar, då ett bränneri nästan alltid menligt inverkar på sedligheten hos närmast boende hemmansägares husfolk och barn; för hans socknemän, då hvarje i socken beläget bränneri, merändels förökar tungan för dem, som der bekosta fattigvården, samt för Staten, som först förlorar i direkt inkomst hela skillnaden i skatt, så att om t. ex. med 40,000 s. k. husbehofspanuor, i st. f. 1,200 k:r, som på 2 månader kunna tillverkas, man endast räknar 200 k:rs tillverkning å hvardera, eller inalles 8,000,000 k:r, utgör den rena förlusten, om skattskillnaden är 8 sk., 1mill. R:dr b:ko (2 mill rgs), om den är 4 sk. § mill. R:dr b:ko (1 mill. rgs), som otvifvelaktigt kan användas bättre än till upmuntran för lyftpannor. Dessutom tillskyndas
Men då aftonen kom och ljusen tändes, framtog gubben Haraldson den sparade vinbuteljen, som han om morgonen vid Rosenbergs ankomst räddat ur Gabriellas händer. Sitt gamla vin ansåg han visserligen såsom en stor skatt; men nu var det ett serdeles tillfälle, och det roade honom att få tömma ett glas tillsammans med den förste tullsnok, som kunde skryta af att ha lurat honom. Gabriella satt, såsom vanligt efter sin fars önskan, vid bordet, der männerna slagit sig ned; och under det hon hörde huru den ena historien aflöste den andra, fruktade hon ej att på gubbens vink fylla de tömda glasen och dertill klinga så väl med sin fästman, som med gästen. ’Om Josefina ändå hade så pass behag i hela sitt väsende, som Gabriella har i sitt minsta finger!” tänkte Arve åter och betraktade med förtjusta blickar, huru den intagande flickan delade sin uppmärksamhet mellan sitt arbete, sin fästman, far, bror och gäst. Och allt gick så ledigt, muntert och förtroligt, liksom det fallit af sig sjelft. Arve kände den bittraste afund öfver Rosenbergs lycka att bli egare af en sådan skatt, en qvinna just efter hans sinne; men hvad var att göra? Hon tillhörde nu en annan, och Arve fröjdade sig att blott få uppfånga en blick, ett ord – smulor från den rike mannens bord. Men medan nu skämtet och glaset gick kring laget, öppnades sakta dörren, och Antons magra gestalt stannade på tröskeln. Med ett stirrande uttryck fästades hans ögon på den för honom oväntade gruppen. Haraldson, som tillfälligtvis såg upp och varseblef sin plågoande, bleknade, trots den väderbitna, brunbarkade huden; han visste att Anton flera dagar varit i ett retsamt, feberaktigt tillstånd, och bäfvade in i själen att ögonblickets makt skulle segra öfver den gnista förnuft, som fanns hos den stackars sjuklingen. ”Hvem är det, som sitter der?” frågade Anton; och vid den hesa, ihåliga rösten vände sig alla ovilkorligt.
I sammanhang hvarmed, dels en Ledamot inom sistnämnde Stånd föreslagit Calmar, såsom tjenlig ort för inrättande af Vexlings-Contor, dels ock en annan Ledamot inom samma Stånd, med erkännande utaf de fördelar, som för Banken skulle uppstå deraf, att Depositionsoch Invexlings-Contor på flere ställen bildades, hemställt, om icke en sådan åtgärd borde i allmänhet vidtagas vid Landt-Ränterien Utskottet har tagit desse anmärkningar under öfvervägande och får till en början tillkännagifva, det Utskottet ingalunda haft för afsigt att föreslå någon inskränkning i den rättighet, som, enligt ofvan åberopade ratte §. af Banco-Reglementet, redan finnes medgifven till in vexling af Silfver vid Låne-Contoren, utan, vid uppgörande af förslag till blifvande Banco-Reglemente, vill tillse, att de härom redan gifne Stadganden måga så jemkas och förändras, att de blifva mot ändamålet i möjligaste måtto svarande. Men enär Utskottet befarar, att inrättandet af Vexlings-Contor å flere ställen skulle leda till alltför kännbar kostnad för Banken samt dylike Contors inrättande vid Landt-Ränterien icke skulle medföra tillräcklig säkerhet för Banken och i verkställigheten måste möta svårigheter, då det icke hilligtvis skulle kunna åläggas de Tjenstemän, som vid Landt-Ränterien fingo härmed befattning, att anskaffa borgen, motsvarande de summor, som kunde komma att i denna väg åt dem anförtros, kan Utskottet till en så beskaffad utsträckning af dylike vexlings-anstalter ej tillstyrka bifall. Hvad åter beträffar yrkandet, att Banken för utvexling af Silfver jemväl skulle hålla en Metallisk Cassa vid Götheborgs Låne-Contor, finner Utskottet ej skäl frångå sitt förut häröfver afgifne yttrande. Hvarigenom dock icke afses någon inskränkning i hvad §. i3 af nu gällande Banco-Reglementes 4 Art.
Några grofva missgerningar hafva under de sista fem åren icke förekommit, och af andra brott har antalet, i jemförelse med folkmängden, icke varit betydligt. Under perioden af de sista fem åren bär icke någondera af stadens näringar företrädesvis varit i tillväxt, men alla hafva någorlunda bibehållit sig; och ehuru åtskilliga coneurser under denna tid ^otn de borgerliga klasserna inträffat, kan dock välmågan, på det bela, icke anses vara i aftagande. Den arbetande klassen saknar här ‘eke tillfälle till arbets-förtjenst, och den fattigdom, som inom denna plass ej sällan träffas, är derföre stundom sjelfvällad, en följd af fött ja och dryckenskap. Ofta är den dock förorsakad af olycka, såföoi då en husfader faller ifrån och efterleranar enka och flere späbarn utan förmögenhet. Medelpriset pä ett dagsverke, beräknadt frän klockan 6 på morgonen till klockan 6 på aftonen, kan a’*Ses vara tjugufyra skillingar Banko. Gefle Stads hufvudnäringar äro handel och sjöfart, skeppsbro" gen, handtverk erler och fabriker, fiske och jordbruk. Bland dessa näringar fortfara handeln och sjöfarten att för denna stad vara af mesta vigt. Föremålet för stadens handel är, dels att bereda den kringliggande orten afsättning för de ansenliga qva.ntiteter af jern och trädvaror, sorn den framalstra^, dels att förse denna orts innevånare med deras behof af spannmål, salt, (iskvaror och kramgods. Betydliga kapitaler äro nedlagde särdeles i skeppsredning och exporthandel, och genom dessa näringsgrenar lemnäs en lönande sysselsättning ät ett stort antal personer både i staden och dess granskap, så att Gefle stad onekligen bör anses vara af väsendtlig nytta för landet. Exporten utgöres hufvudsakligast af stångjern och manufaktursmide, bräder (nästan uteslutande af tre tums tjocklek), samt nederlagssalt. Af desse artiklar hafva, efter ett medium, för de fem sistförflutna åren, 1828—i832, årligen till utrikes orter skeppats:
Det afser , alt, genom afskiljandet från medfångna och fullkomlig obekantskap med dem, bevara brottslingen från deras förförelser, så val under straffoch förbättringStiden, som sedan han återfått friheten. Det afser, att genom dessa medel utestänga honom från sådant umgänge , som hans egen, Statens och rättvisans viii förbjuder; att icke beröfva honörn någon fördel, som honom tillkommer som menniska och sorn olycklig, men bevara honom från det onda, för hvilket han, behandlad enl. det Aubui liska systemet, viii eller ifla handhaft, ovillkorligen genom den nödvändiga, men uppretande tuktan, blottställes; samt afser slutligen alt tillika vara straff för missdådaren , skräck och varning för den illasinnade, och medel till förbättring hos förbrytaren, derigenom att det gör ångern möjlig just genom straffet. Till vinnande häraf nyttjar detta systeme ett fängelse med sä stor cell för hvarje fänge, alt han deri äger alla sina förnödenheter och tillräckligt utrymme för arbete. Med en ogenomskinlig säck öfver hufvudet införd i denna cell, utan någon kännedom om, huru den är belägen, och utan Den 4 Mars f. ra. 35 förmåga att kunna upptäcka det, lemnäs brottslingen der till en början utan ringaste sysselsättning, endast åt sina egna betraktelser. Först efter några dagars förlopp besökcs bon af föreståndaren eller prestön, eller läkaren, men får då icke tala annat än kort, och endast om hvad sorn rörer hans inre tillstånd. Om lian då begär sysselsättning, beviljas det honom likväl ej, förrän föreståndaren, genom ytterligare besök, vunnit öfvertygelse, att ensligheten hos honom verkat till mildare sinnesstämning. Aldrig får fången under sin fängelsetid någon den ringaste underrättelse om hvad som föregår utom cellen. Först sednare kan han, som belöning, få.skriflligen meddela sina anhöriga sitt själstillstånd-, men aldrig erhåller han någon underrättelse från dem. Kroppsstraff få ej användas, utan slratfas de förbrytelser, som af fången begås, allt efter deras beskaffenhet, med förlust af arbete* af sängställe, af middagsmåltid, eller inspärrning i mörkt rum.
— Det vill säga, Den 16 November e. m. 17» prestbristen skall lära oss: att Guds Eike består icke i ord, utan i kraft; den, som med mycken lärdom kan lägga sina ord aldrig så väl, och efter logikens och retorikens alla reglor, med det skarpaste förstånd och snille hunnit aldrig så långt i talekonst och dialektisk skicklighet, är platt oduglig till prest, om han ej är utrustad med Andans kraft. — Vidare skall den lära oss: att Guds Rike kommer icke med utvärtes åthäfvor och består icke i något utvärtes, utan är invärtes uti oss, om det eljest 'kommit till oss; att, pa detta invärtes beror hufvudsakligen, huruvida en menniska är duglig att inträda i predikokallet; ty har hon Guds Rike invärtes uti sig, så har hon ock Andans embete redan i viss mån; men, har hon icke detta, så är det fåfängt, att menniskan försöker, med sina bestämmelser om lärdom, invigning, de högtidligaste ceremonier och tal utmärka och befästa prestembetet, härtill må läggas de aldra förfärligaste edsformulärer, som möjligen kunna utfunderas; med allt detta bildas aldrig någon Andans man, någon sannskyldig Herrans tjenare, om man än arbetade härpå i tusen år; kastora blott en blick inom verldens alla statskyrkor, vår icke undantagen, de bära otaliga vittnesbörd om sanningen häraf. Slutligen skall denna brist på prester således lära oss: att, då Herren så länge, under Sin obegripliga Nåds tålamodstid, låtit oss fara fram i vår fåfängliga fåvitskhet, så vill Han nu, att de skola eftersökas till predikokallet, som
Ståndet går att fatta, finner R. o. Ad., att Ståndet i händelse af uppskof eller afslag, kan utsätta sig för ganska många besynnerliga omdömen, som man icke på° förhand kan beräkna, men som man under den förflutna mellantiden fått höra utom Riddarhuset och som ej skulle medverka till hvad jag önskade, nemi. att undvika, det slutsatser i allm. omdömet dragas af detta Stånds handlingssätt hvilka ej sällan för Ståndet äro mindre fördelaktiga.0 Oin nu R. o. Ad. skulle återremittera StatsUtskrs betänk.°, "så kan jag för min del icke finna, att StatsUtsk. kan yttra nå"ot annat, än hvad det redan i detta betänk, yttrat, nemi. att så länge BondeSlrs inbjudn. hvilar på R. o. Adis bord, och Utskrs förra betcänk. af BondeSt. icke är afgjordt, nå»on ytterligare åtgärd i denna fråga icke kan af Utsk. föreslås. Det vore en inconsequens af Utsk. att, i anledn. af en återremiss, anse sig kunna behandla en fråga, som befinner si" i samma skick som den var, då Utsk. beslöt, att den e°j kunde upptagas till pröfning. StatsUtskrs ordförande har tillkännagifvit, det han har föga hopp om denna saks framgång, i fall den i dag afgöres; men jag har ej hört de skäl hvarpå han grundar sin misströstan. Om det finnes några sådana skäl, hvilka Gr. Posse bättre är i tillfälle att känna än de flesta andra ledamöter af detta Stånd, så önskade jag att få del af dem, för att inom mig öfverväga, om det vore bättre att bifalla en återremiss, än att afgöra frågan i dag, i hvilket sednare fall det interesse, jag fäster vid framgången af den sak, som i Utskrs förra förslag är afsedd, kunde föranleda mig att göra någon concession af min enskilda öfvertygelse om hvad som i form synes vara det rättaste. Ja" har redan sagt, att denna fråga varit oformligt behandlad hela vägen igenom, och att vi äfven i dag skulle besluta en oformlighet, om vi skickade den tillbaka till StatsUtsk.
fallet lika väl som i det andra, men trots Ty så som mina förhållanden äro, är detta, alla sådana visar ju den dagliga erfarenheten, så underligt det låter för Eva, rent af enda att det i framtiden kan gå tokigt med de alutvägen för mig att möjligen få mig en hudra bäst afvägda familjepartier. Skall det stru, och det ehuru jag är en fullt allvarlig gå tokigt, så går det, hur man än bär sig épouseur. åt, det är min tro. För resten går det väl an i Stockholm och andra städer, där det gifves så många tillfällen för ungt folk af begge könen att få se personen, för hvilken man möjligen kan komma att intressera sig på allvar. Men för oss, som bo på landet och af omständigheterna äro försatta i en omgifning, som ställer i tvifvelaktig utsikt för oss att aldrig träffa ett » föremål », — hur tror ni att det är för oss? Nej, giftermålsannonserna kunna nog ha sina goda sidor, och kommer det en gång för mina ögon någon, som slår an, så garanterar jag ej, det får Eva förlåta, att den icke får svar från en ung flicka. P. S. Isynnerhet om annonsen står i Idun, förstås! * * * Så här skrifver åter vår tredje korrespondent: Herr redaktör! Eftersom Idun numera, till följd af ödets kastningar i tidningsväg, äfven kommit att få många intresserade bland herr-publiken, har jag också kommit i tillfälle att läsa, hvad en Eva i senaste numret haft att säga om giflermålsannonser, och j a g vill taga mig den friheten att uppträda såsom mellankommande part. Jag känner mig både manad och berättigad därtill, ty jag har själf en gång på fullt allvar satt in en giftermålsannons — men går ogift ändå och lärer väl också få göra det i alla mina dar. Jag är nu en fyrtio års man, har en någorlunda god tjänst och tämligen bekymmerfria utsikter för framtiden, ser inte (om jag skall säga det själf) oskapligare ut än annat folk, har icke så inbitna ungkarlsvanor, att de ej med lätthet skulle kunna borttagas af en förståndig hustru, så mycket mer som jag själf ej begär bättre, — men jag har aldrig kommit i tillfälle här i Stockholms stora stad att göra några fruntimmersbekanta.
Äfven jag uppträder, för att vid förevar, utlåt, framställa åtskilliga anmärkntr. Men dessförinnan anser jag mig pliglig^till den, lika öppna som uppriktiga , förklaring, att detta 6 H. 44 3j 6 Deli 7 Maj c. m. StatsUtsk:s utlåt., efter mitt förmenande, inneliåller så många af de sanna hufvudgrunderna, på hvilka fäderneslandets försvar bör byggas, att jag icke drager i betänkande yttra den mening: att utlåt., i detta hänseende, äger ett bestämdt företräde framför alla, sorn under vårt närvar, statsskick blifvit i samina ämne till Ständerna aflemnade.
Snanare borde Slaten sjelf, sedan den afträdt en viss för stadens allmänna byggnader behöflig del, behålla den återstående jordrymden, låta indela den i vissa tomter och derefter försälja dessa sednare, hvarpå jag är öfvcrtygad att Staten skulle skörda ganska betydlig vinst, som nu tillfaller Götheborgs stads Drätsel-kommission, hvilken icke lärer underlåta att för tomterna laga dryg betalning. Ropen på propos. förnyades: Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Att det utbyte, hvarom fråga är, medför fördelar för Götheborgs stad är ostridigt; men Den 17 April. 511 genom Hr Edenlijelms yttrande är äfven uplyst att Otterhälleberget är för Staten af vigt, och af en särskildt beqvämlighet och nytta för Artilleriet. Dessutom kan det, såsom dominerande staden, vara af vigt i Kronans hand. Här är visserligen sagdt att eganderälten vore tvist underkastad, och alt det varit fråga om process. Emedlertid är denna mark nu i stadens ego tilldess alt en sådan process blir utagerad ocii utgången af en rättegång är alltid oviss. Man säger att en mager förlikning är bättre än en fet process. Nu är det tillfälle till en sådan förlikning, och dä anser jag del vara skäl för Staten att deruti ingå. Huru bar nu Staten fått tillgång till denna förlikning och kommit i besittning af den till uplåtelse föreslagna marken? Jo, derigenom alt Stadens styrelse har med betydlig kostnad fördjupat farvattnet genom upmuddring utanför ifrågavar. mark och uplagt muddern der, som icke förut fanns någon annan mark än fästningsgrafvarne, på hvilka icke något kunde byggas. Således har denna Elfstyrelse hufvudsakligen bidragit med icke obetydliga summor till markens bildande; men K. M. och kronan har lillegnat sig marken, hvartill eganderälten likväl kan vara tvifvelaktig, om den sättes i fråga.
Huruvida mina personer handla rätt eller orätt det är mig deremot till ytterlighet likgiltigt. Om jag framställde en af dem så, att hans handlingssätt alltid vore det enda riktiga, då vore han icke längre en menniska, och min skildring af honom vore misslyckad. Eller har ni sett en menniska, hvilken i alla lägen handlade rätt och lojalt och konseqvent efter sina lifsteorier? Jag aldrig. Och jag försöker aldrig teckna annat än hvad jag ser. Det kan ju vara vackert att strida för en sak, hvilken man tror på. Men alla skapades icke till stridsmän. Jag icke. — Jag åtager mig hvarken att reformera samhället eller menniskorna; ja, jag debatterar icke ens ett socialt problem; jag håller mig utanför alla lärda diskussioner hela mitt lif igenom har jag varit så upptagen af realiteter, att jag fått föga tid att syssla med abstraktioner. Jag skulle icke vilja taga i en s. k. fråga om man så bjöde mig den på silfverfat. Jag menar t. ex. äktenskapsfrågan, sedlighetsfrågan, qvinnofrågan och hvad det allt heter. Så tro aldrig att jag kommer med ett »inlägg» eller en »lösning» eller något af det slaget. Det lemnar jag åt andra. Nej, det enda jag har lust att strida emot, det är just det ensidiga teoretiserandet. Tror ni att lifvet låter snärja in sig i edra minutiösa små bestämmelser? Lifvet! – som är så brokigt, så mångfaldigt och så starkt. Ställ er framför kött och blod med en lineal och ert vattenpass och säg: »sådan och sådan skall du vara», och vänta så tills det kommer en sammanstötning af de omständigheter, ni icke kan beräkna, och af allt det, som kan tumla sig i ett menniskosinne. Och säg sedan, hur teorierna höllo streck! Om Marianne kan ha lof att älska Börje, fast hon är gift med honom, och om Pål skall läggas i facket med påskrift »föraktlig» eller upphöjas till facket »själsfin och ädel», det kan ni och hvem som vill få afgöra hvar och en efter sin smak, derpå spiller jag inga ord.