Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans romaner, » som utmärka sig för en ädel och sedlig anda », påstår Nordisk familjebok — och det berömmet gifves sällan åt någon fransk författare eller bokskrifvare — gå åt i femtitusental, i synnerhet sedan han hittade på att i Monsieur le ministre skildra scener ur dagens politiska lif i det surchaufferade Paris. Inte faller det någon in att sätta dessa romaner i jemnbredd med Daudets, Zolas eller Maupassants, men bland fabriksalstren ha de en framskjuten plats. Och den stora publiken är som bekant ganska likgiltig för, huruvida det är första eller fjerde rangens arbeten, som bjudes dem. Men för en fransman är det inte nog att skrifva romaner, han skall sedan också dramatisera dem. Teaterförfattaren håfvar in pengar i helt andra proportioner än romanskrifvaren. Vissheten om att en roman, vore den äfven god som sådan, ytterst sällan blir en god pjes, afskräcker ingen. Är romanen känd och blir pjesen effektfull, och är författaren en » cher et eminent confrère », s&amp; är framgången gifven — och författaren kan bygga sig slott och villor eller kan som Pailleron tiga i många, många år, om han föredrager det. Men det var Furst Zilah ... ' • De dagliga tidningarna ha enstämmigt konstaterat styckets ol^jelpliga klenhet. Romanen, det är gjordt af, är ett dussinfoster, pjesen den mest blodlösa kopia vi på länge sett. Inte var det den slopade prologen, som var orsak till dimmigheten öfver personerna, — trots dess krigsmarsch och dess soldater skalle den ingen vidare nytta gjort. Det hade blifvit ännu en lösryckt episod ur romanen, ingenting annat. Vi äro alltså, då ridån går upp, i Paris, i en kosmopolitisk salong hos styckets spirituella verldsdam, den tragiska hjeltinnans skämtsamma kontrast. Vi känna henne från ïedora och andra stycken, och salongens typer känna vi från Dora och andra * komedier, liksom främlingarnes förhållande till sitt hemland alltigenom påminna om Daudets » Konungar i landsflykt » — utan jämförelse för öfrigt, ty der är ett Ginungagap emellan de två dikterna.
Hvad beträffar apothekares dislilleringsrätt; så lärer man väl få lof att bibehålla dem dervid. Jag vill blott nämna att rättigheten att hafva en panna om 20 k;rs rymd är alltför vidsträckt och icke behöflig för åstadkommande af den sprit, som för Pharraaceutiska behof erfordras, men, ehuru en mindre panna kunde vara tillräcklig för dessa behof, vill jag ej begära någon ändring häruti. På grund af hvad jag nu yttrat anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag till denna §. Jag yrkar icke den ändring jag föreslagit, såvida icke flere ledamöter deri instämma, nemi. att bränvinsbränneriidkare skola ega rätt att utan afgift under bränvinsbränningstiden få distillera, såvida kontrollerne mot missbruk blifva pålitliga. Hr Braunerhielm, Ferdinand: Afven i denna punkt har Frih. Raab varit af olika tanka med Ulsk:s majoritet och afgifvit en reservation, hvilken jag skall söka att vederlägga. Frilen har ansett Utsk:s förslag icke vara sådant, han önskar det, och har af sådan anledn. i sin reservation framställt ett annat. Förslaget lyder som följer: ”På dessa grunder vågar jag tro, att denna § borde omarbetas i syftning att befrämja bränvinels afsättlighet utomlands och mindre skadlighet inomlands, genom tillåtelse såväl för bränvinstillverkare ali, utan annan afgift än ersättandet af nödig kontrollkostnad, omkoka det bränvin han tillverkat, som för serskilda näringidkare, s. k. distillatorer, alt, hädanefter som hittills omdistillera rått bränvin.” Jag anser deu föreslagna förändringen både obehöflig och otillämplig. Frihm åsyftar alt åstadkomma bevisning derom, att finl bränvin icke kan undvaras, och alt export af så svagt bränvin, som 6-gr., vore omöjlig. Dessa olägenheter äro undanröjda genom Utsk:s förslag. Jag påstår icke, alt fint bränvin är obehöfligt, men man har sökt alt fördyra varan för dem, sorn supa finkel; och jag vet ej, hvarföre den ej skulle fördyras äfven för dem, som supa det finare bränvinet.
Må det derföre tillåtas mig uppläsa 7 §. af BrandförsäkringsReglementet för Fenixoch Alliance-Compagnierna, så lydande: ”Detta Compagni är ej ansvarigt ”för den förlust eller skada, som orsakas ”genom eller under fiendtligt infall, upp”ror, upplopp eller borgerligt krig, ej hel”ler för skada genom eld och brand, härledande sig från jordbäfningar eller orka”ner. Men brandskada, som timmar genom ”åskeld, ersättes,” I afseende på byggnadssättets i Skåne större eller mindre säkerhet emot eldsvåda, får jag först åberopa erfarenheten af de sista ioo åren, under hvilken tid flere städer i det öfriga Sverige nära nppbrunnit, än boningshus i Skåne. Flere städer i Skåne hafva på ett sekel icke förlorat ett enda boningshus genom eldsvåda. Dessa husarö för öfrigt byggda mest af korsvirke, och flere af grundmur, men icke af träd; åtminstone om sådane finnas, äro de kanske icke tre i alla städerna i Skåne liilsam - 184 Den 25 Maji. mans. Hus af korsvirke äro icke betydligt mer underkastade eds våda, än grundmurade hus, och i ett annat afseende äro de så mycket mer tryggade mot vidsträcktare elds-r vådor, som de kunna lättare nedi ifvås. Hvad Bankens säkerhet för öfrigt beträffar, höiman icke glömma, att den hvilar icke blott på silfver, hypolhek och stränga reglementer, utan äfven på allmänna välståndet och crediten inom landet. Jag vill sluta med den anmärkning, att om Skånska Brandförsäkringsfonden är 4 gångor mindre än den tilltänkta allmänna Brandförsäkringsverket?, så äro de i detta brandförsäkrade husen åtminstone 4° gäng01’ mera brännbara, un de i det Skånska. Herr Hjerta: Jag har haft äran upplysa ur pag. 19 i Utskottets Betänkande, att Utskottet icke uppgifvit de skäl, hvarföre Utskottet ansett det Götheborgska; Bolaget osäkert, ulan blott sagt, att det funnit detsamma i flere afseenden icke jemförligt med BrandstodsBolaget i Stockholm.
Jag anser verkställandet af denna åtgärd så mycket mera behöfligt, sora herrar mililärtjenstcmån understundom, såsom t. ex. vid inträffande krig eller andra tillfälligheter, äro förhindrade alt sjelfve tillse och, som sig bör, vårda sin boställsjord. Jemte de af mig, för giltigheten af en dylik åtgärd, vid dessa tillfällen anförda grunder, vill jag bär i korthet nämna följande: l:o Arrendera de flesta militärtjenstemän bort sina boställen på tjenstetid. Men då denna är helt och hållet obestämd, och varierar från och med två å tre till och med tio år och derutöfver, och då hvarje boställsinnehafvares afgång vanligtvis har tillträdet af en ny arrendator till följd, så inträder härigenom det förhållande, att boställsjorden icke häfdas och skötes med vederbörlig omsorg, eller så, som den skulle vårdas, om arrendetiden vore bestämd och arrendatorn tryggad i sin besittning på t. ex. tjugo år; 2:o Äro boställena så olika, alt t. ex. det ena ryttmästare-bostället ger innehafvaren en inkomst af 6,000, det andra 5 å 4,000, det ena Fahnjunkare-bostället ger 3,000, ett annat 2,000, somliga 1,000 R:dr och derunder i årlig inkomst. Samma missförhållande eger rum äfven med de boställen, som äro indelade på infanteriet.
Uti detta ämne äro, så väl af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman, uti dess sista Embetsberättelse, som af flere enskilde motionärer, förslag gjorde, hvilka blifvit af Respective Riks-Stånden till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnade. Justitiae-Ombudsmannen omförmäler, hurusom uppenbar kyrkoplikt, dels, enligt 10 Cap. i 1686 års Kyrkolag, eger rum för den, som genom den större bannlysningen blifvit skiljd från Församlingens gemenskap och i vissa fall för en hvar, som icke undviker den bannlystes umgänge, dels ock, såsom tillägg till straff för brott, är stadgadt: 1:0 för den, som, obetänkt och af hastighet, lastar Gud, Hans heliga ord och Sacramenter; 1 Cap. 1 §. Missgernings-Balken; 2:0 för den, som efter lag gjort sig skyldig till dödsstraff, men njuter förskoning derifrån; dock med undantag för ett brott, derom i Kongl.
Den här beskrifna skådebanan har äfven kunnat begagnas vid uppförandet af de öfriga bibeldramer, för hvilka vi redogjort. Endast dramat ”Om meniskiones Skapelse och hennes Fall” synes förutsätta den höga mysteriebanan, ty der spelas både i helvetet och på jorden, och, efter det Gud skapat menniskan, drager han sig undan till en plats, som föreställt himmelen. Men äfven på den horizontela banan hafva särskilta lokaler betecknat himmel och helvetet, och på den ofta omtalta planritningen hos Mone finnes i första afdelningen ett hus, som kallas ”die Hölle,” och i den sista ett, som benämnes, ”der Himmel.” Äfven för detta drama synes sålunda den horizontela banan kunnat tjena, och dess olika afdelningar hafva då föreställt himmel, jord och helvete; på jorden har varit en på ett eller annat sätt omsluten plats, som utmärkt paradiset, (Englen säger: ”Gå ut ur denna borg”), och i den har ”thet lilla örtaträä” stått. — Uti ”Jesus docet in templo” har en afdelning af banan föreställt Bethlehem med Josefs hus, hvars dörr Maria på mannens befallning tillsluter vid afresan och vid återkomsten hem åter öppnar; den andra afdelningen har föreställt Jerusalem och deri har funnits frändens hus och templet, hvars portar enligt anvisningarna ett par gånger tillslutas och upplåtas. Vi böra dock här anmärka, att under följande århundrade, då i Tyskland vandrande teatertrupper tagit skådespelen om hand, bestod banan helt enkelt af ett upphöjdt podium, utan förhänge och dekorationer, på tre sidor omgifvet af skynken, af hvilka det mellersta kunde öppnas på midten och visade då ett rum, som föreställde det inre af huset eller en inre kammare. Denna inrättning hade äfven les Comédiens infört i Paris. Att denna bana under 17:de århundradet var hos oss den vanliga, är högst sannolikt; deremot synes ”Holofernis och Judiths Commædia” icke på en sådan bana kunnat uppföras; utan har man väl under 16:de århundradet begagnat en bana, som haft mera likhet med mysteriebanan.
N:o 22), jemte tillägget dervid (pag. 27, BetN;o a 9); hvaremot Pallo (lige Borgare-Stdndet oell Hedervärda Bonde - Ståndet stannat i det sammanstämmande beslut, det bor. de Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla , att delning ai Skogsallmänningarne må ske, elter de af Kongl. Kammar-Collegiuin föreslagna grunder fpag. 21». Bet. N:o 22); och lära Rikets Höglofliga Ständer, vid ett slikt förhållande, finna, att frågan härom för närvarande kommer att förfalla, såvida icke Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet skulle pröfva skäligt att förena sig om det beslut , sorn Höglollige Ridderskapet och Adeln samt Högvördige PresteStåndet, på grund al Utskottens vördsamma tillstyrkande i ämnet, vidtagit. Stockholm den »5 October 1829. STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, 1829, Lags. Allm. Besv.- o. Or c.-Utsi. Uti. N:o 65. i N:o 65. Ankom till Exp. Utsk, d. 3 Dec. 1829» Ytterligare Utlåtande, rörande den sä kallade Näringsfriheten.
Protocoll ingifvet och derifrån till Statssarnt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning öfverlemnadtMe - Statssamt Oec.-lltsh. Ut/, N:o io5. 35 memal, anhållit, “att de så kallade Soldatbe“klädnadsmedlen, dem Regements-Skrifvaren hit“tills af Rotarne, uppå af honom utsatta ställen, “uppburit, måtte hädanefter vid de vanliga Kro“no-Uppbörds-Stämrnorne få erläggas till Kro“nofogdarne, 11 hvilka senare borde få åtnjuta det arfvode, sorn Regements-Skrifvaren, efter Motiouairens förmodan, derföre uppburit; men enär den till lättnad och beqvämlighet för Rotehållare ledande förändring i sättet för uppbärandet af ifrågavarande Beklädnadstnedel, som af Motionairen yrkas, redan blifvit anbefalld uti i:sta momentet af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse, angående åtskilliga förändringar vid Uppbördsoch Redogörelse-Verket af den 15 October 182S samt det i samma Nådiga Kungörelse inträffade tryckfel af orden: “Rotehållarnes bidrag till In“delta Cavalleriets beklädnad", i stället för “/«• *■fanteriets“, sedermera kan anses rättadt och afliulpet genom i:sta punkten i Kongl. KrigsCollegii tryckta Circulaire Bref till samtlige Regements-Chefer om upphörandet af RegementsSkrifvarnes befattning med Beklädsnadsmedlens uppbärande, af den 27 Mars innevarande år, tillstyrka Utskotten vördsamt, det måtte Eric Norbergs motion, hvars syftemål redan vunnits, få förfalla. Stockholm den r6 November 182g. STOCKHOLM, hos Cakl Ab. Pihl, 1829. Slatssamt Allm. Besv - o. Oec.-TJtsk. Bet. N. o 106. i N:o 106.
Såsom skäl för detta sitt afslyrkande, har Utsk. icke anfört annat, än att denna academi ägde mer aller mindre enskilda fonder, hvar» före Utsk., för dess del, icke anser lämpligt, att statsanslag för dylikt ändamål anvisas. Härvid möter först och främst den erinran, att redan i83o års Ständer erkänt rättigheten af academiens anspråk på nämnda ersättning, att Utsk. sjelft icke bestridt densamma, och att academien , enl. sunda förnuftets omdöme, icke bör til Iför bindas att plikta för följderna af en myntförsämring, hvartill den icke i ringaste man bidragit. Detta ligger så klart för hvars och ens ögon, att någon vederläggning svårligen kan försökas. Skulle denna ersättning af RiksStm icke beviljas, måste detta derföre blifva att anse som en nedsättning i det academien hittills beviljade anslag. En så’ dan nedsättning synes dock för den opartiske betraktaren hård, såvida ej Statens ekonomiska belägenhet tvingar dertill, eller academien åsidosatt de henne ålagda förbindelser. Det förra skälet har icke Utsk. anfört, icke heller synas anslagen till de öfriga academierna antyda detsamma. Om academiens verksamhet åter torde få yttras några ord, då, under en följd af år, så månget bittert anfall mot densam» ma riktats. Ulan att räknas till denna academis loftalare, lin mindre beundrare, måste man, blott följande en enkel rättvisas grunder, erkänna, att den både haft och ännu bibehåller ett vigtigt och mången gång välgörande inflytande på Sveriges språk och vitterhet. Det är sannt, academien har verkat detta mera genom individer än såsom Corporation, men dessa snillen, som bidragit dertill, månne de ej mången gång fått sin första uppmuntran af den inrättning, hvars prydnad de sedan blefvo; eller månne de utan dess kraftiga medverkan så snart eller så obehindradt fått utveckla de aidag, sorn yttre omständigheter ofta nog hejda eller vilseföra?
Be sv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o ian. fortfara att vara lika onyttiga för Slaten och dess stora commerciella intressen, som de i många afseenden hitills varit; men för att skingra detta irriga begrepp, torde det vara af vigt att tillse, hvarutiConsuls-åliggandena rätteligen böra bestå. Inrättningen af Consulat har skett till handelns skydd, säkerhet och förkofran, och Comulera* hafva blifvit densamcias målsmän emot vexationer, missbruk och orättvisor. De datera sig. från medeltiden och äro äldre, än de först senare uppkomna Beskickningarna. Consulerne voro i början en art Handels-domere, anställde med en främmande magts begifvande å något ställe i dennas Stater, för att tillse sina landsmäns rättigheter samt slita de tvister, sorn uti dem rörande frågor kunde uppkomma. De hafva sedermera förändrat sig till hvad de nu äro. Under loppet af de sista decennierna hafva Ryssland, England, Frankrike m. fl. magter insett behofvet att organisera sitt Coasular-väsende. De hafva antagit, att GeneralConsuln eller District-CoöGuln bords vara en embetsman, hvars tid och arbeten icke finge användas för dess egen räkning, eller för enskilda handelsföretag, man för det Lands och den Regerings intresse, hvilkas uppdrag han erhållit, och att ea sådan Consul, med oaflåtlig uppmärksamhet följande det nyttiga och efterdömläga i lagar och institutioner, i sedvanor och bruk, konster och uppfinningar, i handel, saanufaeturer och fabriker, borde söka att deröfver förskaffa sig de säkraste upplysningar samt dymedelst bereda sitt land de möjliges nyttigaste resultat. Utom dessa allmänna åligganden, skulle Consuln utgöra sitt lands civila auctoritetj på stället.
Staden doperad till full ego eller under vissa vilkor, saint, i senare fallet, örn denna jord är till naturen frälse eller skatte, eller Säteri, eller rå och rör, än ock att lönings-jorden borde underkastas roteringsskyIdighet, det ej bordt undfalla Utskotten, att, för önskad fullständighet af Tabellen N;o 6, hinder finnas, hvilka för närvarande ej kunnat undanrödjas, samt att, hvad Tabellerna N:ris 2 och 3 vidkommer, desamma, “såsom uppgjorda enligt “Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrifter,“ skola, enligt Herr Presidentens förklarande, hafva för ändamål “att förslagsvis utreda, huru borgerlig {'rörelse jemte hu* och tomter samt jorden del - 4 Staissamt Occ.-UttJi. Uti. N:o i32. “taga i Båtsmanshållet uti de Städer, der detta “onus hittills ensamt betungar antingen jorden “eiler borgerlig rörelse, jemte hus och tomter, “icke att så skulle för framtiden förblifva." Herr Presidenten, sorn anser de Kongl. Collegiernes åtgärder hafva blifvit med “svarta färger“ inför Rikets Ständer afmålade, har till ofvanbexörde förklaringar bifogat det yttrande, att Herr Presidenten “älskar att tro, det Utskottens afsigt måhända dermed egentligen icke varit an“nan, än att derigenom, skulle antydas den frisinnighet, sorn bör utmärka Riksdagsmannen, “men hvilken frisinnighet, som har till mai en*‘dast det rätta och sanna, och sträfvar att hin“na det med allvar i sak och värdighet i handling, ej må förblandas med småsinne, hvilket “förlorar ur sigte både ändarnål och medel, upp“bläses af inbillning orri eget bättre vetande än “andra i allt hvad som är föremål för mensklig kännedom, fikar rastlöst att synas vigtig “och betydningsfull, och slutar med att inför “allmänna vettets domstol blifva föremål för åtlöje eller förakt.“ För att sätta Rikets Högloflige Ständer i tillfälle att närmare pröfva, huruvida de Kongl.
U r en präktig, med utsökt finess o c h skärpa snidad valnötsram i isländsk allmogestil, snarlik vår egen s. k. allmogesnidning med strängt geometriska mönster, möter oss så en skärm i skinnbroderi, där det rödbruna skinnet — också efter isländska förebilder — i smidiga slingor applicerats å mossgrön klä- desbotten med kontursöm af äkta guldtråd. För våra läsarinnors konstförfarna fantasi b ö r den charmanta effekten ligga i full dag. F r ö - ken A n n a Lundqvist utställer en skärm af högt värde, som allmänt förvärfvar sig äfven de kinkigaste fackmäns, eller rättare » fackd a m e r s », oförtäckta beundran. I ett gobelinen illusoriskt efterbildande broderi m e d silke o c h guld af underbar finhet har konstnärinnan framställt det svenska riksvapnet m o t en till tonen lyckligt afvägd bottenfärg. D e t hela verkar med en fulländad målnings precision och saftiga kolorit. A f kuddar o c h dynor finnes rikligt urval, dessa » våra moderna komfortvåningars små bekvämlighetsklippor » — ja, uttrycket är verkligen citat; litet tungt på tungan föreföll det oss d o c k betecknande nog, där det fälldes af en entusiast i vår närhet. Främst i samlingen ställa vi en så kallad kronkudde i rik schattersöm på hvit botten, hållen i allmogestil. V e r k - ligen i ordets fulla bemärkelse en kronkudde — oafsedt nu mönstret som fyra gånger i sig upptar den kännetecknande kronan. T y just detta mönster har i så hög grad slagit an, att efterfrågan är högeligen stor. K o n u n g e n frapperades först af detsamma på en af Stockholmsutställningarna o c h gjorde en beställning; drottningen och kronprinsessan k o m m o snart efter. F ö r närvarande äro fyra personer jämt sysselsatta å fröken G i ö b e l s atelier endast med förfärdigandet af denna kudde. En kudde efter spanskt mönster, råsilkesbroderi på grön sammetsbotten, gör en m y c k e t gedigen verkan. En aflång braskudde i allmogestil med flere andra komplettera värdigt den verkligen stil-läckra samlingen.
Det svängde med många leder som en lång, svart orm, sände ett varnande skri upp i den ljusa vårluften och försvann i skogen. Inne i en andra klassens damkupé sutto två damer och läste. Den ena, som åkte baklänges, var en lång, mager dam på ett par och trettio år med ett temligen rödt ansigte och ett par utstående, gula framtänder. Hon var klädd i en något gammalmodig, rödbrun klädning med många garneringar, svart vårkappa, som var något för trång för henne, och en mycket praktfull, kornblå hatt, hvars vajande fjädrar och blanka spännen tycktes uppmana åskådaren till beundran. Fastän den läsande damen var fördjupad i att studera ett häfte af en missionstidskrift, for hon dock då och då med handen upp till hattrosetterna, som om det lyckliga medvetandet af hattens närvaro icke ett ögonblick lemnade henne. I motsatta hörnet, med ena kängan på baksätet, satt en annan dam. Hon var ungefär af samma ålder som den lyckliga med hatten och var klädd i en liten herrfilthatt, som hon hade gifvit ett slag midt i kullen. För öfrigt bar hon ett slags brun kavaj, hopknäppt ända upp till halsen med en uppstående, hvit krage under. De tjocka ögonbrynen sågo ut, som om de hjelpte till att hålla fast lornjetten på den smala näsan, och naturen tycktes ha uppfattat hennes lust att likna en herre, i det den hade tecknat en svag skugga på hennes öfverläpp, en skugga, som skulle ha väckt lyckliga förhoppningar hos en yngling på aderton år. Hon var fördjupad i att studera några spalter af en tidning, hvilken i stora bokstäfver bar som titel namnet »Sprängbomben». Då hon slutat sin läsning — hon hade läst från det ögonblick hon steg in i vagnen vid förra stationen —, kastade hon tidningen ifrån sig, tog fram ett litet cigarrfodral och vände sig till damen med hatten: »Har ni något emot, att jag röker?» »Ja, det har jag sannerligen i allra högsta grad», svarade den tilltalade i en mycket bestämd ton. »I en damkupé borde man väl vara säker på att icke bli utsatt för sådant.» »Som ni vill», svarade den andra och stack in fodralet i fickan på sin ytterjacka.
Diskontering af vexlar; B. Utlåning utan omsättningsrätt mot hypothek af löpande förskrifningar samt aktier och publika papper; Banko-Ulskollets Betänkande M 25. C. Utlåning vid Diskont-verken i Stockholm och Göteborg mot pant af vågförda effekter; D. Kassa-kreditiv åt enskilda personer och Sparbanker; E. Medels emottagande på uppoch afskrifningssamt depositräkning mot ränta; F. Utlåning med omsättningsrätt. 24:o Mom. 1. Till de i nästföregående § under Litt. A, B, C och D uppgifna föremål är anvisad en gemensam fond af 11,325,000 R:dr Riksmynt, hvilken fond, benämnd Handelsoch Närings-diskontfonden, antages böra i allmänhet på de särskilda Diskont-verken fördelas sålunda, att deraf tillhandahållas Banko-diskont-verket R.'dr 6,700,000. Låne-kontoret i Göteborg » 3,250,000. Låne-koutoret i Malmö . » 1,150,000. Låne-kontoret i Wisby » 225,000. Fullmägtige dock förbehållet att, efter sig företeende omständigheter, kunna dessa summor mellan Diskont-verken annorlunda fördela. Mom. 2. De till Handelsoch Närings-diskont-fonden anvisade medel ega Diskont-direklionerne att, under Fullmägtiges tillsyn och kontroll samt enligt af dem meddelade allmänna föreskrifter, förvalta och utlåna på sätt