Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan i skolan lärde man honom, att vattendroppen urhålkar klippan, och när han är officer, bör det vara en trosartikel hos honom, att ingen fästning är ointaglig, om den belägras på rätta sättet. Det säger hans förnuft honom aldrig, fru Leonora. 19 LEONORA. mig icke det ringaste emot. Ock jag kan gärna säga er, att inuti en fästning sitter där en stackars liten själ, som långleds, och fastän den lilla själen verkligen är en oskyldig och krithvit liten själ, tycker den ändå, det är roligt att se den demoniske belägraren släpa svarstillstånd. fram batterierna. Nå gif eld! Fästningen är i förMAX. Nå ja så tro då! Jag försäkrar er, det är Vet ni, att ni talar lättsinnigt? LEONORA. Hans, att jag inte själf vet om det. MAX Nej. Det är just det pikanta med mig, säger (spatserar upp och ned på golfvet. Långsamt): intryck på er! Om jag ändå kunde utfundera något sätt att göra LEONORA. att enlevera mig. Ni kunde ju för omväxlings skull en gång försöka MAX. Men det vore just likt er att strax slå allarm, det första jag gläntade på fönstret. LEONORA. Jag tackar er för den vänliga vinken, min nådiga. ledsamt för mig själf. .. Vet ni för resten, hvad som Jag tror också, det vore likt mig. Men det är är det mest spännande motivet i hela kärlekssymfonien? 20 MAX. Nej LEONORA. efter dessa kommer ett så ohyggligt, högtidligt Niebelungentjut, att den, som har en smula öra, stannar vid preludierna. MAX. Det är preludierna till att rymma sin väg. Men Ni har visst mycket öra? LEONORA. Max, det lärde jag i skolan. Och anständigt klavérspel à quatre mains befordrar sedan ens gehör. MAX. Det har den bildade kvinnan i allmänhet, lille tillåtet att öfversätta det med äktenskapligt samlif? LEONORA. Anständigt klavérspel à quatre mains? Är det tillåtna. Alla öfversättningar, till och med de friaste, äro MAX armhålen.
Det ingrepp i pfivat-rätten, sorn man då tillät sig i afsende på invisningars utfärdande, har sedermera, med eller utan mod iliea tioner, qvarstått till vår tid. Vid 1817 års Riksdag gick man ännu längre. Det var ej nog att Sländerne indrogo 4 och 1 f2 millioner Riksdaler uti Discont-papper och allmänna invisningar; man trodde sig ej kunna tillräckligen gynna penningeintei esset, på den enskilda industriens bekostnad; man förbjöd derföre äfven de skrifna assignationerne, eller fästade dervid sådana vilkor, alt de endast blefvo tillåtna i stort, nemligen på 100 Riksdaler eller deröfver, hvilket medgafs, emedan man eljest hade generat Stockholms Börs och de rika, de der åter icke träffades, då man förbjöd assignationer på lägre belopp. Delta stadgande gaf emedlertid snart följder, som fullkomligt utvecklade principens origlighet, och vid 1823 års Riksdag anhöllo Rikets Sländer enhälligt hos Kongl. Maj:t om en Författning, som skulle återbringa assignations-rätten till samma förhållande, sorn det, Iivari den var före 181S, eller åtminstone med ganska få modificationer deri. Men man begärde Kongl. Majit sanctions, icke blott på principen, utan äfven på åtskilliga bihangsfrågor, såsom .att en assignation, sorn icke blef inlöst i rätter lid, skulle gifva innehafvaren rättighet till 12 procents ränta. Kongl. Maj:L behagade i Sitt svar till Rikets Ständer förklara, att Kongl. Majit i allo gillade principen, men kunde, i anseende till stadgandet om 12 procents ränta, icke lemna sanction åt förslaget. Intet hade lii/inng till R, it. Vrot. i834 och i835. 7 Sami. 1 Ajd. a Bandet. utte Häftet. r 2 lag-Utskottets Utlåtande K:o iSo. nu varit lättare, än att, då Kongl. Maj:t tydligt förklarat
Ehuru icke vän af långa riksdagar kan jag dock, såsom motionär, icke låta frågan handlöst falla, utan vill derföre anhålla om återremiss. Frågan är nemligen i och för sig sjelf af största vigt, men för R. o. Ad. mer än för de andra Stånden vigtig, ty så länge sjelfskrifvenheten varar, bör detta Stånd, för att åtminstone bevara skenet af rätt till denna sjelfskrifvenhet, understödja allt, som kan befordra bildning och upplysning. Jag får således anhålla om Ståndets biträde i denna fråga och att R. o. Ad. täcktes ansluta sig till min vördsamma anhållan om återremiss, på det att Utsk:t måtte taga saken närmare i öfvervägande, och afgifva nytt förslag i förevarande ämne. Hr Bildt: Motionären har föreslagit, att R. 8t:r skulle i und. skrifvelse anhålla, det K. M:t täcktes i Nåd. föranstalta om offentliga föreläsningar i hufvudstaden uti de ämnen, K. M:t pröfvade mest lämpliga för det afsedda behofvet, samt dertill förordna skickliga och sakkunnige män, hvilka borde erhålla aflöning i likhet med Universitetens Professorer, äfvensom att R. St:r måtte för detta ändamål till K. Mits disposition anvisa tillräckliga medel att från Riksgäldskontoret utgå. Dessa medel skulle sålunda få förslags anslags natur; men sådane anslag hafva R. St:r eljest anvisat endast för sådane behof, som äro oafvisligen nödvändige och icke kunna på förhand till sitt belopp bestämmas, såsom t. ex. till mathållning för Garnisonsregementen o. s. v.; med ett ord anslag till sådant, som är underkastadt vexling i pris. Aldrig hafva dock förslags-anslag varit gifna till sådane ändamål som det ifrågavarande, och jag tror icke att det nu kan bifallas. Utsk:t har ansett frågan icke ega den utredning, som erfordras, för att den skulle få en annan utgång än som skett.
— Jag tror dessutom att skjutsnings-an - D c i) io J u ii i c. m. '79 stulter i Riket genom entreprenad, med den utvidgning Högt, Ulsk. har föreslagit, ej kan Åvägabringas på andra ställen i Riket än vid de större allmänt farbara vägarna, och dervid förekommer, hvad Östergöthland angår, hvilken ort af mig är känd, att alla nuvar. gästgifvaregårdar på allmänna farvägen från Stockholm genom Norrköping och Linköpings städer och flerestädes emellan de andra städerna i länet samt på vägarna åt Calmar, Motala och Vestervik måste förändras, och det torde äfven vara osäkert, såvida de gamla u ii var. gästgifvaregårdarne skola bibehållas i Linköpings län, nemligen Krokek, Lilla Åby, Brink, Kumla, Bankeberg, Mjölby, Dala, Hella, Fillinge, Örsätter, Östad, Ödeshög, Målbeck, Rimforsa, Kisa med flera, som jag nu ej kan erinra mig att uppräkna, till hvilka hållskjutslag äro anslagna, om entreprenadinrättningar låta verkställa sig af det ganska vigtiga skäl, att gästgifvaregårdarnes ägare torde dervid lägga hinder i vägen, enär hushållningen oell åkerbruket vid en gästgifvaregård, sorn upplåtes till entreprenör, måste förändras, och måhända derigenom förminskar den inkomst som jordägaren nu påräknar, hvilken sistnämnde möjligen äfven försättes i nödvändighet ombyta åboer eller arrendatorer, af hvilka ej kan påräknas lika hög afgäld, sorn nu derföre uti gästgifvaregårdens närvarande skick lemnäs, och således är ingripande i äganderätten. Det är i följd deraf ganska osäkert, om entreprenörer kunna anställas åtminstone allmänneligen vid gästgifvaregårdarna i Östergöthland, hvarom länets innevånare varit för flera år sedan hörda, men förslaget liar icke antagits, och en af mig du väckt fråga alt Brinks, Hella och Kumla gästgifvaregårdar kunde indragas och en annan gästgifvaregård uppföras på den s. k.
Revisorerne hafva derjemte ansett sig böra hos Rikets Ständer anmäla: a) Att Kongl. Maj:t, angående inventeringen af Ekevirkesförrådet vid Carlskrona Station, under den 22 Juli 1835 till Förvaltningen af Sjö-Ärenderne aflåtit Nådigt Bref, af följande ly^tlelse: ”Wår ynnest &c. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i anledning af Berättelserne om 1830 och 1832 årens Stats-Revisioner, jem”te vederbörande Embels-Verks deröfver afgifne utlåtanden, uti skrifvelse den 18 Augusti sistlidet år, hos oss gjort förnyad underdånig an”hållan, det inventering af Flottans Ekevirkesförråd måtte, till ulrönan”de huruvida behållningen deraf möjligen kunde vara mindre än hvartill den blifvit påräknad, i Nåder anbefallas, samt behörig controll öf”ver vederbörandes redogöringsskyldighet dervid iakttagas, håfven J, uti ”häröfver den 12 sisth December afgifvet underdånigt utlåtande, jemte ”åberopande af allt hvad af Eder tid efter annan i detta ämne tillfore”ne blifvit i underdånighet anfördt och upplyst, underdånigst tillkänna”gifvit, att då vid den inventering som, tili följe af Wår Nådiga befallning redan blifvit verkställd med minsta Ekeförrådet i Carlskrona, ”och genom hvilken, på sätt J, under den 6 Februari förlidet år, i underdånighet anmält, är vordet utrönt, att en behållning af 34,746 Cu”bikfot 76 turn och således 165 Cubikfot 24 tum utländska Ekeplankor ”mera än enligt uppgjord redogörelse påräknadt varit, i förrådet be-* ”funnits, kostnaden likväl till dagsverken m. m. uppgått till 626 R:dr ”37 sk. 7 r:st.
På detta sätt kokad, häller saften sig flere år utan att jäsa eller mögla, om man har en någorlunda god källare som förvaringsrum. All saft bör under silningen få själf rinna. Man har därtill en påse, bra nog stor, vid upptill och afsneddad nedtill, så att den ser ut som en stor strut, försedd med ett par bandöjglor upptill. Upphänges på en stark käpp, och saften slås nu uti, sedan man ställt en kruka eller ett fat under. Mot slutet, då så godt som all saft hunnit igenom, kramas det öfriga ut så godt sig göra låter. All saft skummas ytterst noga. (G. 22216) rfaren enkel lärarinnna, som särskildt undervisar i tyska och engelska, helst ock deras talande, får pl. i familj. Lektionsbyte kan få ske i vanlig skola. Betyg etc. sändas till, » W. », Lyrestad, Skaraborgs län. Till 425 E E nan tidning AF EN TRÄLÅDA samt rester af kläde eller ylleplysch kan man förfärdiga en vacker pall. Man fyller lådan, som ej för vara för stor (10 cm. hög, 40 cm. lång och 30 cm. bred är ett lagom mått) till hälften väl med sjögräs, på hvilket man fast inpressar ett tjockt lager vadd. Därpå limmar man eller spikar fast på lådans väggar kläde eller plysch. Till dynan broderar man på kläde eller plysch i olika fantasistygn med oiientgarn ett stilfullt arabeskmönster, eller om tyget icke räcker, broderar man på yllekanavas i korsstygn ett gammalnordiskt mönster. Därpå spikar man fast dynan, omger den med passande yllekordonger och bildar på båda sidor två stora ögglor af kordongen till handtag. små- pr petitrad, af [2496] n ung, bildad dam, musikalisk (ej elev af Musik. Akademien), som är fullt kompetent att undervisa i sång och helst har altröst, kan erhålla plats i familj som sällskapsdam för vintermånaderna mot lämplig ersättning och allt fritt. Svar i / örsegl. biljett före d. t. » E. », Östgöta Kurirens byrå, Vadstena. inlemS. k. T I S D A G.
Regeringsformen, Rikets Ständer allena förbehållna beskattningsrätt, enär, i förevarande fall, afgiften utgör en ny, af Rikets Ständer ej gillad pålaga å varor, sorn förut varit derifrån befriade, och att således, då härtill kommer, att densamma, antagen till utgående efter annan grund och till högre belopp, än Kommitterade uppgifvit och påräknat, icke blifvit inskränkt lill de ändamål, angående hvilka 3 §. i Ansvarighets - Serskildt tryck'!. 15 lagen för StatsRådet af den 10 April 1810 tillåter vissa afgifters fastställande, utan tillika uttryckligan beräknats såsom nödig för andra behof, Konungens Rådgifvares tillstyrkande jemväl måste innebära en öfverträdelse af hvad nyssnämnda Grundlagsparagrafer till iakttagande stadga. 3:c Punkten. Protokollet öfver Kammarärenden, hållit den 15 Februari 1839 införden under I I. \I, Konungens frånvaro tillförordnade Regering, upptager följande förhållande. Ägaren till Riddarhytte Kopparverk i Westmanland, hvilken, genom nådig Resolution den 1 Juli 1830, erhållit tillåtelse att under tio år, räknade från 1829 till och med 1838, afbörda Kronans afrad med hvarje 40:de SkU. koppar, med vilkor, att densamma efter nämnde tids slut skulle till vanligt belopp, eller, enligt Kongl. Resolutionen den 13 November 1744, med hvarje 20:de 8!<U. utgöras, hade i lifstiden, på anförda skäl, i underdånighet sökt, det täcktes Kongl. Maj:t i nåder tillåta Kopparverkets innehafvare att under ytterligare tio år tillgodonjuta enahanda lindring i tiondeafgiften af verket. — Kongl.
De båda slägtingarne hafva visserligen icke vid deras underd. ansökan bifogat ett fullständigt slägtschema, uptagande den aflidnas hela slägt, men dä de upgifvit, att hennes öfriga syskon, dem de till namn ordentligen upgifvit, varit barnlösa, och sjelfva för så lång tid tillbaka lemnat landel, alt de efter all sannolikhet icke äro i lifvet, och K. M., som äger laglig rättighet att öfver dana-arfvet förfoga, ansett denna upgift till fyll estgörande, torde ej R. St. hafva skäl att göra några vidare svårigheter, hvarföre jag vördsamt tillstyrker R. o. Ad. alt bifalla Ulsk:s Betänk, utan någon förändring derutinnan. Hr von Troil, Sam. Gust.: Så vida här vore fråga alt taga arf, så hade Hr Printzensköld otvifvelaktigt rätt i sin framställning, men här är det ingalunda fråga om arftägt, ty dertill är tiden redan längesedan förrsuten, ulan saken består deruti, att K. M., med anledn. af en till Honom ingifven underd. ansökning, till R. Si. hemställt, huruvida de, till förmån för oftanämnda personer, ville efterskänka Kronans rätt lill dana-arf. Frih. Cederström har begått ett misstag, då han sagl, alt sökanderne icke styrkt annat än deras egen slägtskap lill enkan Sandelin. De hafva genom bevis från Kyrkohm i den församling, hvartill enkan Sandelin i lifstiden hört, ådagalagt, att de öfriga af hennes slägtingar, som möjligen ännu kunde lefva, hafva för många år sedan lemnat orten, samt att man sedermera ej om dem haft någon underrättelse. Att nu vilja förneka sökanderne den förmån, som K.
M. finner för godt att uti ett sammanhang pröfva frågan om behofven för elementarläroverken i Riket, sä linner man tydligen, att fråga här icke är att öka anslaget i det hela, utan alt den ifrågavar. skolan blott tills vidare måtte blifva hulpen, och får jag för min del vördsamt anhålla, det R. o. Ad. ville vidblifva sitt en gång i ämnet fattade beslut. Frih. Palmstjerna: K. M. har i Dess nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, omförmält: ”att, utom den af R. St. vid sisth riksdag gjorde und. hemställan om en sådan förändring af Frösö skola i Jemtland, att ynglingar skulle derifrån kunna utexamineras, för att afgå directe till universitetet, jemväl från flere stift, städer och läroverk inkommit und. ansökningar om stiftandet af nya skolor, om utvidgning af redan befintliga och om löneförbättringar; att den förlidne år samlade Revision öfver elementarläroverken likaledes i sin und. berättelse föreslagit åtskilliga förändringar i läroverkens organisation i allmänhet, indragning af vissa och utvidgning af andra skolor i särskilda anstalter till bildande af skollärare, en allmän löneförhöjning för lärarne, samt flere andra dels anslag, dels åtgärder för skolornas bringande i ett fullkomligare skick ; att under sådane förhållanden, och då en omfattande föredragning af denna berättelse hvarken ännu kunnat eller under riksdagens lopp kunde, i anseende lill de yttranden och upplysningar, som af vederbör, måste infordras, inför K. M. äga rum, det vore i allmänhet stridande emot riktiga grunder att lill afgörande företaga särskilda löneförhöjningsoch organisationsfrågor och dem till R. St. framställa; men att, då likväl dels en eller annan fråga vore af de öfriga alldeles oberoende, dels vissa förbättringar kunde linnas vara af den art, att deras uppskjutande icke allenast skulle förnärma de billigaste anspråk, utan och verka skadligt för framtiden, K. M. funnit sig böra göra framställning om beviljande af dertill erforderliga anslag.” Bland dessa sednare finnes, uii K. M:s nåd. propos., upptagen nya Elementarskolan i Stockholm, för hvilken K.
Boye instämmer jag deruti, att, sedan återremiss blifvit begärd, måste ock frågan derom först nfgörns. För bifall till återremiss har jag ett skäl att tillägga dem, som af Frih. Cederström, Jacob, derföre blifvit anförda, hvilket det torde tillåtas mig att något utförligare utveckla. Det hvilande grundlagsförslaget har egentligen till föremål, att åt Konungens rådgifvare inrymma större verkställande makt, än de hittills haft. I detta förslag hafva likväl åtskilliga stadganden influtit, som med det hufvudsakliga icke äga något direct sammanhang. Bland dessa räknar jag föreskriften i g:de punkten af 6 §:n, hvilken lyder sålunda: ”Den närmare fördelningen af ärende na, departementen emellan, bestämmes af Konungen genom en särskild utfärdad offentligen kungjord stadga/’ Denna punkt afser, att åt Konungen eller Konungamakten öfverlemna den andel af lagstiftningsrätten, som omfattar de administrativa myndigheternas verkningskrets, och, såsom jag uppfattar densamma, är genom den mer än hälften af den constitutiva makten i samhället lagd i Konungens händer. Jag, för min del, älskar ej att gifva min hyllning åt en svag och vanmäktig Regent. Jag önskar, att Sveriges Konung skall vara mäktig, på det att de, som sätta sig emot Honom, må få erfara, att det är icke så lätt. Men, i samma mån Konungamakten ökas, i samma mån måste ock rådgifvarnes ansvarighet ökas. Mig har det derföre förefallit besynnerligt, alt i Const Utsk:s mern. ingenting finnes närnndt, angtde ansvarighetslagen för rådgifvarne, och nödvändigheten af densammas omarbetning till närmare öfverensstämmelse med det hvilande grundlagsändrings-förslaget; och som detta, enligt min åsigt, innefattar ett förbiseende af Const.Utsk., hvilket ej bort äga rum i ett så vigtigt ämne, som det förevar. anhåller jag, på detta skäl, att mein. måtte återremitteras till Const.Utsk., och LagUtsk. anmodas att uppgöra och till R.
Ribderstapet och Adelns tid upkaga; men da ärendet i följd af andra Ledamöters anmärkningar blifwit till Utskottets ytterligare åtgärd, älerremitterad, anhaller jag wördfamligen, akk de samma någre »rindringar fä tillägga. Jag instämmer aldeles med hwad Herr Landshöfdingen ak klinteberg yrkat, att nu warande räk^ tighet akt handlingar med behörige chartor fä bilägga - 4es Den 27 IM. lägga, mätte fä bibehallaS, och Utstottets betänkande i detta afseende rattas, hwarifrän jag likwäl hwad köpebref angar, i anseende till möjelkge mist» bruk, will gära ett undantag, med åläggande af förbindelse, att de samma owilkorligen böra wara pä be. hörigen chartcradt papper författade; men som det kunde hända alt, pä landet, chartor af behöriga va« leurer icke altid more att tillgä, och en köpares rättighet till lagfart ä köpt egendom, likwäl icke derföre bords hindras eller uppehällas, sä anser jag der borde medgifwas, att erhälla twänne upbuo ä ocharteradt köpebref eller köpeafhandling, men att tredje upbudet, owilkorligen borde werkställas p« e t behörigen charteradk köpebref, hwari borde up lagas första köpebrefwets fullständiga innehall jemwäl i afseende pä köpewiltnen och föregången lagfart, och till hwilket det ocharterade äfwen kunde biläggas, och torde den köpare skäligen böra anses till plikt förfallen, som underlät att venna skyldighet upfylla, sä framt han icke kunde styrka att behörige chartor icke wsro hos wederbörande i orten an tillgå.
Men hvad fick hon se, då hon kom ned till bryggan, om icke Torsten med Gunnar i den ena handen och Bibbi i den andra. Hon kom i ett så hejdlöst skratt, att hennes vän, som gladt sig åt att de tills vidare skulle få ha sin hemlighet för sig själfva, blef smått nervös. Visste hon af det på förhand? Hade hon kanske själf ställt dit barnen? Så full af odygd som hon var.,. » Jag skref ju. &gt; » Ja, käraste, men jag kunde inte tro. » Och Edith skrattade igen, så att Granberget och den gamla ladan stämde in i hennes munterhet. » Hvart skall farbror Torsten fara? » frågade Gunnar, såsom förberedelse till en bön att få följa med. » Jag ska bara ut och lufta på mig litet. Men nu är det bäst, att små barnen gå hem. Se, såna svarta farliga moln! Det är åska i luften. Ni bli genomvåta, om ni stannar. Jag skall följa er ett stycke på vägen. » » Kommer inte tant Edith med? » frågade Bibbi motvilligt. » Nej, älskling, jag ska sitta en stund på bryggan och svalka mig. » Och åter skrattade Edith, så hon måste stödja sig mot det gamla päronträdet. Så kostligt det såg ut, den starke mannen darrande för de små menlösa, som han hälft med våld föste framför sig. Hvad lifvet dock var härligt! Hon svingade en liten smutsig bondunge, som med framskjuten mage bevittnat scenen, upp i det gamla, knotiga päronträdet och ropade jublande till honom: » Ser du den där stora, granna båten? Den skall tanten fara ut och segla i med den där stora, rara farbroren. » Och så bar det af uppå glittrande vågor. Sen kom hon för sent hem till middagen, under hvilken hennes syster och svåger plockade ur Gunnar, både att farbror Torsten skulle fara ut i sin kutter och lufta på sig och att moster Edith skulle sitta på bryggan och svalka sig, fast barnen fingo skynda sig hem, för det var åska i luften. I dag skulle man träffas vid klockstapeln. Utsikten däruppe var så vacker, påstod Torsten. Den här branta skogsstigen förde upp till kyrkbacken. Mossan var mjuk och fuktig.
Jag har ej hört någon af de ledamöter, som bär yttrat sig, vara af annan tanke än PresteSt. I den andra punkten synas också, sedan Hr Lagerhjelm förenat sig med PresteSt., meningarna vara föga delade. Blott den skiljaktigheten återstår, att Frih. af Nordin önskat elt tillägg och Hr Lagerhjelm ett annat. Frih. af Nordins tillägg åsyftar, att i händelse rabatt på sjelfva capitalet skulle komma i fråga, så att man t. ex. för en obligation på 100 r:dr endast erhö] le 90 r:dr, skulle högre ränta än 4 proc. ej få betalas. Såsom PresteStrs beslut är uppfattadt, inser jag ej något hinder för fullmägtige att i detta fall gå tillväga på sätt de för Cont:s fördel finna lämpligast; men jag skulle önska, att i beslutet ej måtte införas, hvad Fril), af Nordin föreslagit, af de skäl, som jag i förmiddags anförde och nu ånyo får framställa. Om Riksg:scont. skulle hafva upptagit lån och emot lägre ränta endast hade erhållit go för 100, samt Riksgrscont., i den män dess credit stadgades genom ett ordentligare lånesystem, skulle finna sig föranledt att uppsäga det gamla lånet för att upptaga ett nytt på bättre vilkor, så blefve följden för Riksgrscont. troligen den, att få med 100 r:dr infria obligationer, för hvilka det endast erhållit 90 r:dr. Ett bestämdt hinder för Riksgrscont. att omsätta sina gamla lån mot nya med den fördel, som i annat fall genom ökad credit vore att förvänta, skulle derigenom uppkomma. Jag anser derföre bättre alt icke besluta något sådant tillägg. Hr Lagerhjeims förslag innehåller, att fullmägtige företrädesvis skulle begagna den utväg, han uppgifvit, nemi. att upptaga län emot låg ränta och obligationer, betalbara vid uppvisandet. Han bar velat, att denna utväg skulle blifva regeln för upplåningen, och att i sista rummet, eller såsom nödfall, ett ordentligt lånesystem skulle antagas.
S3eret>ntng6* od) Sajrering«*8imgb, f)wnntti upptecfnafl ®garc af Remman, Sägenf)cter, SBerf od) Snrättningar, jemte Srinetyafwaw «f SBcfitttnnggratt a kronohemman, uti 9?. 9t. ©ocfen för $r 18 . Sett ©fattfTptbigeS 9tainn od) Garacter. éfwerjten St. St. $?. 5)). ^Berggren . Äamererareu St. St. 53 ts B Remman, Sägen&eter, SBerf od) inrättningar, m. ni. Remman. J3 ©tjernborg ... 95erg StBif .*♦♦.♦*♦♦* bito 93tjölqwarn mcb 2 pär (tenar, bito @åg |@fattftrifroen i St. St. Slnntärfniitg: gör atta ^emmansnoär ben etter afaifter, font f)o$ ipröfnitigå-'Éommittfen um bergått någon föränbrhig, antecfnas: Sc profning^; Committéens &<tngö. (10) 33if). tift St. ©t. g3rot. Oi. @ocfen för 2tr 18 . ©en ©fattflplbigeg 91antn od) Garactcr. Remman, Sägenbeter, ttBerf od) inrättningar m. m. hemman. i£a.reringfc£ommittéen$ åtgärb. ff3röfniug3-'Gominitte'en3 förrättning. ff3rcfningg>ttommittéeng anfeifningar. i <-» 1 3 gafl ©genbom^ roärbe. afgift. SäUJontmer. afgår. 0 n* 0 X <*< § 2 v* ©limma fajlffällb SSeroiUning. gajl Ggenbomg rcärbe. afgift. gajl Sgenbomg roärbe. afgift. heleneborg