Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län öppna tillfälle till begagnande af dr bergningsoch Utwägar, som Kronans widsträckta ffogsomrädeil erbjuda, Utan att bönens lA,. ffogarneS framtida bestånd deraf äftventyraS, samt för att tillika befrämja Bergsoch Sägwerksrörelsen derstädes, har Kongl. Maj:t, under witza föreffrifna wilkor och kontroller, medgifwit kolningar och timmerhyggen a Kronoinarker samt sadane kronohemmans och nybyggens skogar, hwilkas områden blifwit genom afwittring eller eljest bestämda, och har enahanda förman i afseende ä kolningar för Bergwerkens behof blifwit medgifwen för Wester-NorlandS och Jämtlands Län. AsminTill forcffyndande af der för de norra orterna angelägna afwittringöwerket, har antalet af Afwittrings-Landtmätare i nägra Län ökats och de föreffrifter i öfrigt blifwit meddelade, som af omständigheterne funnits päkallade. I Jämtlands Län, der afwittringarne tidigare än i de andra Länen sattes i gäng efter en är 1820 utfärdad stadga, och till större delen inom provinsen Jämtland blifwit före sistförflutna Riksdag fullbordade, hafwa sedermera AfwittringSLandtmätarne warit sysselsatte med afstutande af de äterstäende afwittringarne inom nämnde provins, men hufwudsakligen med afwittringsätgärder i Herjeädalen, der Swegs af 5 socknar bestämde pastorat, med en egorymd af 1,213,095 tunnland, numera är att anse säsom afwittradt, och de öfrige socknarne redan, säwidt sädant erfordras, till större delen blifwit afmätte och ä karta lagde; warande i följd af afwittringarne i Länet 142 nya mantal tillkomna, hwaremot dock äldre hemmantalet genom förmedlingar i följd af egobrist kan komma att minskas med ungefärligen 30 mantal.
I öfrigt anser jag visserligen icke det vata af någon vigt om skrifvelsen afgår eller icke, men efter SlatsUtsk. tillstyrkt en sådan, så anhåller jag om propos. lill bifall. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad och H. Ex. Hr Frill. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk. uti förevar. § tillstyrkt, ropades ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. förklarade det han trott sig finna alt ja varit öf vervägande. §§ 48, 49 och 50. Biföllos. § SI. Lades till handlingarne. Föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 29 sisth Januari på bordet lagda utlåt. n:o 20, i anledn. af väckt fråga om uphäfvande af stadgandet, alt K. M:s Beflitdes utslag i roteflyttnings m. 11. mål skola Kammarcolhii pröfning underställas. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Jag tillstyrker visserligen bifall till Ekon.Utsk:s förevar, betänk, men på det tillagda skäl, som jag anser lika riktigt med det af Utsk. anförda, eller att i Kammarcolhm finnas fullständiga handlingar ang-.de jords skattskyldighet och rotering, hvilka böra rådfrågas i de mål som detta betänk, omfattar. Det vore således till förlust för saken, om i sådana frågor det endast skulle komma att bero vid K. Bef:h:des beslut, hvilket, möjligen kunde blifva mindre rikligt, emedan K. Bef:h:de vore i saknad af handlingar, som, för sådane ärendens bedömmande, finnas i K. Kammarcolhm. I jemförelse med della skäl och hvad Utsk. anfört, förtjenar visserligen motionärens mindre afseende. Hvad motionären yttrat om den tidsutdrägt, som upkommer genom utslagens i dylika mål underställande Kammarcolhm såsom Öfverdomstol är af föga vigt.
Gumman knäppte händerna samman i muffen och tänkte på sin käre gosse. Nu hade han en hjertehemlighet, nu tänkte han på eget hem, och nu skulle han säkert taga sin examen. Och så bad hon till Gud för hans lycka, och för den han valt, denna okända »Hilma» – den nybakade studentens lilla sextonåriga flamma. Men senare på qvällen stodo två studenter i jernvägshotellets korridor och drogo på sina öfverrockar, i begrepp att gå hem. Från ett angränsande rum hördes klingande af glas och ljudliga skrattsalvor. En af de unge männen lyssnade. Han kände igen en af rösterna derinne; den tillhörde en inom studentkretsarne mycket känd »urliggare» och rolighetsminister. »Hvad står på der inne?» sade han till kamraten, »jag hör att Pelle Ström är i sitt esse.» »Det är Cedergren som gör sexa i qväll», svarade den andre och tände sin cigarr. En grobian. Om man får se en riktigt putslustig, riktigt originel gammal herre, som man sedan aldrig tänker på utan att draga på smilbandet, så kan man vara temligen säker på, att han är en gammal ungkarl. Det är också lektor Darell. Och har man en gång sett honom, glömmer man honom aldrig. Det är pengar värdt att se honom komma lubbande utför Storgatan med sina breda fyrkantiga fötter, som röra sig på alldeles samma sätt som en björns, visande fotsulan vid hvarje steg. Alltid samma fart i gången, alltid käppen i högra handen och den venstra på ryggen, just i veka lifvet, med tummen instucken under de andra fingrarne. Det är en hand, som ser ut som en klubba. När man långt nere på gatan ser den gunga framåt i sakta mak på sin egares ryggtafla, behöfver man aldrig frukta att taga fel på person, och man kan tryggt ge sig att ropa »herr lektor, herr lektor». Om man gör det, skall han stanna, göra helt om med sin stora lekamen och se efter hvem som ropat. Antingen inbillar han sig att han icke eger någon led i halsen, eller också har han verkligen ingen, ty han vänder alltid hela kroppen, när det är någonting han vill se.
* Förslaget iir tillgiingligt i bokhandeln h I kr. och bYr stn~Icras uf h a r och cn sonr inscr den stora w&amp; den ifr&lt; ?p~ara~~de nform811 innrlir. I det inoni kort iitkoin~nande nov. hiiftet skall Dagnv nieddela en öfversigt af förslaget. Qr~inl@ &lt;iflirsvcrksuniliEt. Att iruntiuinier Bfven 118 atErsornr3det kunna bryta sig en viig. der115 hafva vi ett nytt bevis i Hedin S. Berlins pappershaiidel. Den siiiakfulla butiken eges och skötes uteslutande af fruntirniner, och m: in kan der fA allt hvad till on ~inppersafi&lt;r hörer. (Vi hiiiivisa i öfrigt till annonsen 3 Dagnys oiiislag). Qvinl&amp; studrntw. Vid I.nnds iinirersitet.studera iiinevarande höstterniin G unga qviiinor, af hvilka tre iiiiina hlifva kikare, en studerar huinaiiistiska iiniiien och sprak snnit tv5 naturvetenskap och niateiiintik. Eii ny qvinlig student, fröken Anna \ \ ' estnian. soni iiniiiar taga graden in0111 den iiiateiiiatisk-riatur \ .ete~iska~~liga sektionen, har i höst I&gt;lif \ .it iiiskrifven i stiidentk8reii. ~ ~ ~ I I I I I Liirjungariies antal i seminariets 3 afdelningar Sr denna höst 7 7, i normalskolans Stta klasser 236 och i dc 3 furl~ercdai~dï klasserna 50, suiii~na 363 elever. En hnrs i matlagning, I&gt;erSkiiad pi? zo dagar och niirinast afsedd för dailier ur den högre societeten, har ej 18rige sedan.
Den ingen förmögenhet och ingen tjenst innehafvande Juris Candidaten kunde af många skäl underskrifva sig, – såsom han i brefven till Tham vanligtvis gör, – ”M. N. Herres Thorild”: ty, om vi undantaga hvad han förtjenade på utgifna skrifter under de sista aderton månaderna af sitt Stockholmslif, då hans verksamhet såsom svensk författare var lifligast och hans popularitet stod högst, ägde han i Tham sin egentliga inkomst-källa. Af denne understöddes han med (åtminstone) hundrade riksdaler årligen: en summa, hvilken, om hon beräknas enligt förhållandet af dåvarande myntvärde och varupriser till nutidens, är på långt när icke så obetydlig, som det i våra öron ringa siffertalet. Men om Thorild likafullt, under förloppet af året 1792, blef en mera försumlig brefskrifvare: så får dervid ej glömmas, att han nu befann sig invecklad i en belägenhet af litterär mångstrid och mångslöjd, som strängare än någonsin fordrade odeladt användande af all hans kraft och all hans tid. Den framskymtar redan, såsom vi sett, i de sista af de meddelade brefven. I timlig måtto, förde honom dessa stridigheter till olycka. Deras utgång blef, att han ej längre tilläts lefva i ett fädernesland, hvaraf han dock företrädesvis genom dem gjorde sig förtjent. Ty deras egentliga mening, å hans sida, var en polemik emot polemiken; ett krig för frid och ädelmod; en granskningslära, som hade till valspråk: ej förstöra, utan lifva. Rättelser: Sid. 10 rad. 23 står spculation läs speculation – 34 sista rad. står nä läs än – 68 rad. 14 (och flerstädes; Thorild skref så) står Vingård läs Wingård – 82 – 4 nedifr. står Når läs När – 137 – 4 står läskarls-rum läs ungkarls-rum – 153 – 16 står fäfängt läs fåfängt Anmärkningar: Swedenborg blef aldrig Magister: Förf. missleddes härvid af en engelsk biographi. Den i Noten namngifna oden af Bergklint är rimmad.
ovederlagda ignoramus: vi veta så litet hvad lif och medvetande äro och innebära, att vi måste vara ytterligt försiktiga, när det gäller att under särskilda förutsättningar neka själslifs möjlighet. Men en annan sak är, huruvida positiva skäl för odödlighetstron kunna förebringas. Denna afdelning af författarens framställning synes oss jämförelsevis svagast. Hans hufvudargument är detta: döden skulle sakna mening, om ej bortom honom grydde ett nytt lif. D. v. s. bedömer man lifvet blott från fysikaliska synpunkter, så kan ej uppgifvas något skäl, hvarför detsamma en gång skall upphöra i dess gifna form. Så länge jag lägger bränsle på elden, så länge brinner elden. Så länge åt kroppen erbjudas erforderliga näringsämnen, så länge bör dess lif och rörelse ock kunna antagas fortfara. Hvarför har då allt organiskt lif ett slut? Hvarför torkar trädet alltid förr eller senare ut? Hvarför dör människan förr eller senare äfven midt i öfverflöd af näringsmedel? — Det enda rimliga svaret måste blifva det: ett kommande lif bryter in och tränger undan det förra. Liksom larfven måste lemna rum för fjäriln, så måste jordemänniskan förbytas i en varelse med annan lifsform. Detta argument må gälla hvad det kan. Mera än en hypotes blir ju dock ej på denna väg odödlighetsbegreppet. Det är ju tänkbart, att någon annan förklaring af förgängelsen skulle kunna finnas, äfven om den ännu ej blifvit formulerad. Från materialistiskt håll skulle man säkerligen vilja försvara sig med hänvisning till någon teori om de kroppsliga organens förnötning. Man kunde ju tänka sig, att väl näringsämnena med ty åtföljande omsättningsprocesser i det stora hela ersatte de förbrukade kroppsdelarna och lifsenergierna^ men att dock ett visst kvantum däraf vid hvarje funktion förblefve oersatt inom varelsen själf, omsatt i kraftprodukter utom honom. Likt ett kvarnhjul&gt; som slutligen under sin gång förnötes, skulle då af denna anledning det kroppsliga lifvet ock en gång af rent mekaniska skäl kunna tänkas stanna sitt lopp. Odödlighetshypotesen är vida mera tilltalande, det är sannt: men vetenskapligt bevisad är den väl härigenom icke.
Af de talare inom Ståndet, som yrkat afslag eller återremiss af Betänkandet i dessa delar, har blifvit hufvudsakligen anfördt, att, dä Handelsoch Sjöfarts-fondens tillgångar fullt togos i anspråk för flera för handeln och sjöfarten vigtiga ändamål; då med densamma blifvit bestridde och fortfarande borde bestridas de betydliga omkostnaderna för elektriska telegrafers inrättning inom riket; då vidare på denna fond blifvit anvisad amortering af ersättningen för Oresunds-tullens upphörande ; och då fonden med dess nuvarande inkomster icke lemna! tillgång till utförandet af flera ifrågasatta vigtiga företag, såsom anläggning af en undervattens-telegraf mellan Gottland och fasta landet, fyroch båk-inrättningar o. s. v., det icke för närvarande kunde vara skäl att vidtaga en förändring, hvarigenom fondens inkomster sannolikt skulle betydligt minskas; och, beträffande vidare tolagen, att då åtskilliga andra afgifter af enahanda beskaffenhet inom vissa städer i allt fall qvarstode, det åsyftade ändamålet med tolagens upphörande, enkelhet och lättnad vid uppbörden af afgifterna utaf utrikes trafiken samt dessa afgifters bringande till likhet i alla rikets städer, icke fullständigt vunnes; att vissa städer komme att lida i sin tillständiga rätt genom den ifrågaställa tillökningen af endast fem procent å tull-uppbörden, när denna öfverstiger den summa, som blifvit tagen till beräkningsgrund för tolags-ersättningen; att, enär afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden samt tolagen skulle inberäknas i och tillöka tullsatserna, Bevillnivga-UtskoUcls Memorial N:0 16. 3 ■ Staten kommc att till städerna erlägga fem procent äfven ä sjelfva dessa afgifter; att, fastän åtskilliga artiklar, hvilka dragit tull och tolag under de år, sorn blifvit antagne till grund för tolags-ersättningens beräkning, sedermera blifvit befriade från tull och än flera artiklar framdeles antagljgen blefve tullfria, Staten ändock skulle komma att fortfarande lemna ersättning för tolagen å dessa varor, hvilken afgift eljest upphörde med tull-pligtigheten; att, då tolagen nu utginge efter tullvärde, men hädanefter skulle inbegripas i tull-beloppet, grunden för afgiftens utgående härigenom underginge en förändring, hvilken, med afseende på flera varors beskaffenhet, icke vore lämplig; att en sammanblandning af Statsoch Stads-inkomster skulle föranleda hvarjehanda olägenheter och förvecklingar och att detta nyå förhållande sannolikt snart, komme att betraktas såsom en städernas rättighet till omedelbart underhåll af Staten samt leda till anspråk på utsträckning häri och jemlikhet i detta afseende;
Afven tror jag, att Roslagen, der så många elementer finnas alt bilda skeppsfarten till en folknäring, i vida högre grad skulle draga fördel af utvidgade friheter för den s. k. landlmannasjöfarten i allmänhet, än genom befrielsen från Finska och Öländska medtäflare i kustfarten emellan Norrland och Stockholm, ty naturligtvis skulle denna sednare med största fördel kunna bedrifvas af de norra länens egna fartyg, om sjöfart åter inom dem blefve en folknäring, då deras redare lättare kunde beräkna de lämpliga lidpunkterne, returfrakter o s. v. 1S32 års K. förordn. om landlmannaseglationen är ett af de vackraste ekonomiska minnen frun den sistförflutna tidens styrelse. Den banade vägen för återbildandet af skeppsfart, såsom en folknäring i Sverige, och har redan burit rika frukter. Men det fordras alt fortsätta den bana man en gång beträdt och de nu gällande stadganderna erbjuda manga anomalier. De tillåta landt - 332 Den 11 December e. m. mannaseglation på Norrige, Finland och Danmark, men icke på Tyska och öfriga Ryska kuster vid Östersjön. Dock tyckes intet skäl finnas att medgifva t. ex. en Blekingsk bondskeppare att besegla Kattegat och hela vestra kusten af Norrige ända lill Vardöhus, men att förbjuda honom segla lill den midt emot hans hembygd liggande Preussiska stranden. Kustallmogen i Bohuslän och norra Halland är i naturlig fallenhet och sjövana fullt jemförlig med den på motsvarande Norrska kust. Pä denna hafva de för skeppsfarten lemnade friheter utbildat denna till en för hela Norrige högst betydande folknäring. På hela denna kust från Holmestrand lill Lindesnäs har hvarje fiskeläge utbildats till en depot för skeppsfart, och derigenom att den drifves såsom folknäring, kan den drifvas med en ekonomi, som sätter den öfver all täflan i billiga frakter. Vanligen är skepparen och ofta besättningen delägare i fartyget. Hvilken säkerhet mot prejerier på hyra och mot rymningar, samt derigenom hvilken besparing sålunda uppkommer, behöfver jag icke utreda.
Om hvarje Ständ skulle finna för godt att gifva särskilda föreskrifter, hvad skulle deraf följa? Möjligen alt dessa blefve hvarandra olika, eller mot hvarandra stridiga; hvad skulle Ulsk:n dä göra? Enär nu ett beslut, sådant som della bär blifvit fatladt, sä är det väl bäst ali låta dervid förblifva, om det än är illa uttryckt, och lemna åt Const.Utsk. att derpå göra det afseende, som det finner vara med grundlagen förenligt. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Cederström icke yrkat ändring i R. o. Ad:s beslut, utan endast alt de ordalag, hvari beslutet blifvit uppfalladt, mätte förändras, sä fann II. Ex. icke uti grundlagarne något hinder för ali framställa propos. i öfverensstämmelse med Frih:s begäran; men först ansåg II. Ex. sig dock böra hemställa, om R. o. Ad. behagade godkänna de ordalag, hvarmed beslutet i det uppläste prot.uldr. blifvit upplaget. Ropades ja. Justerades 3 andra prot.uldr., infallande R. o. Ad:s beslut d. 1 dennes. Öppnades Hrr Electorers listor vid anstäldt val af ledamöter i nedannämnde Ulsk., och befans att dertill blifvit utsedde i C o u s t i l u t i o n s - U t s k o 11 e t; efter N:o 86. Gr. Hamilton, Jacob Essen; N:o 114 Frih. Hura - 6i Den 3 Augusti. merhjelm, Fullrn. Frih. Åkerhjelm, Carl, och N:o 2,320. Ilr Akerman, Fredrik: N:o 184. Hr Silfversvärd, Fullm. Hr Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik; — 189. Rääf i Småland, Leonard Fredrik, och — 1,861. „ von Hartmansdorff, August. Bane o-Utskottet: efter N:o 120. Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik; N:o 293. Frih. Falkengren, Fullm.
Och då, dei förlitan, Bolaget, jemlikt den dess privilegium åtföljande taxa, hade den förbindelsen ali låta Kronans egna fartyg och varor passera Canalen och Slussarne ulan ali afgift, sorn, i räkenskaperne calculerad, uppgått något år lill 1C00, 1700 och 1800 R:dr,och sällan understigit 6 å 700 Rtdr för året, ansåg Herr Santesson, alt, enär på sådant sätt nämnde Verk, utom det allmän a gagn för näringarne och rörelsen det bereder, medelst öppenhål laude af en communicatiöu, sorn årligen begagnas för en varu träns fioft af 5 å 600,000 Skcppunds tyngd, och 5 å 6,000,000 R:di*s värde, verkigen utgör ett ej ringa direct Statsbidrag, Bolagets, genom Kongl. Majrt Nådigst framställda, anhållan om bellie Iso ifrån den Aelie-uldelningar i allmänhet ålagde Bevillning förtjena allt möjlRt afseende. 1 detta Herr Santessons ylrande hade Herr Norman instämt. För behandlingen af detta mål har Utskottet tagit kännedom éj mindre om det af Kongl. Majit den i3 December 179II för Trollhätte Canals och Slussveiks fullbordande i Nåder meddelade previlcgium, än om de till underdånig efterrättelse fastställde Reglor i den, samma dag, för Canalens Och Slussarnes begagnande utfärdade taxa, med hvad mera ämnet rörer, och dervid inhemlat, alt, enligt det förra, årlig afgift, på sätt bär ofvan om* till R. St. Vrot. IO Bevllnings-Vt skottet t Bet.
En läkare, som åtföljer ett regemente i fält oell der skall i en hast förbinda de sårade samt sedermera sköta dem linder brist på de flesta förnödenheter, mäste, 0111 det är möjligt, genom sin egen skicklighet ersätta saknaden af så mycket annat för alt rädda deras helsa och lif, hvilka ofta för ögonblicket äro för fäderneslandets öden afgörande. Bör man då ej göra skilnad på en sådan läkare och på en enskild, som i fredens lugn och med tillgång på alla förnödenheter sköter sina sjuka? lidet ej mera skäl alt hafva en god läkare i fält och en mindre god hemma? Jag öfverlemna!- delta till herrar krigares eget besvarande. På samma sätt förhåller det sig med ett annat slags läkare, nemi. provincial-läkune, hvilkas göromål icke blott Den 13 Ju n i f. ni. bestå uti de sjukas botande, utan jemväl i undersökningen af dolda dödsorsaker, förgiftningar oell annat dylikt. Månne det icke behöfves en större grad af skicklighet lill sådana lön, hvarpå äfven de anklagades lif kunna bero, än till att bota patienter, hvilkas åkommor till största delen äro af vanlig beskaffenhet ? Om nu äfven delta förhållande icke kan af mina värde motståndare bestridas, så skulle jag hoppas, alt de medgifva företrädet åt Kronans läkare. Om än It. o. Ad. skulle sätta det enskildta framför det allmännas tjenst, så är jag likväl öfvertygad, att K M. icke gör det, och att det i hänseende till utgången kan vara likgilltigt, om vi till K. M. ingifva en oriktig önskan. Men jag skulle önska, alt det ej gjordes af R. St., aldraminst af detta Stånd, hvars förmåga alt bedömma det allmännas behof i detta hänseende bör vara aldrastörst. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har åberopat e xemplet af regementsläkare, hvilkas skicklighet under krig är af vigt.
Han höjde sitt hufvud ner och kysste hennes hand. Han visste icke hur det kom sig, att hans djupa sympati tog denna form. Det var ett ögonblicks impuls — han såg på henne, att hon förstod det. Hennes ansigte var gammalt, vissnadt och blekt med ett par Niobestreck mellan de mörka ögonbrynen. Kring munnen låg ett drag af melankoli, ögonen voro bruna och hade ett vackert uttryck af den mildhet, som är hjertats och hjernans gemensamma barn, ett barn af mensklig medkänsla och menskligt förstående. — Håret var svart och slätkammadt kring pannan. Hela gestalten gjorde intryck af något bräckligt och fint, något som kunde blåsas bort med en enda pust. Och den bakgrund, mot hvilken hon trädde fram, gjorde sitt till att outplånligt bränna bilden in i Max von Rosenbergs minne. Detta rum liknade intet annat, han sett förut. Aflångt till formen afslutades det längst borta af ett slags kor, en oval med ett enda högt fönster, som gjorde, att det påminde om en kyrka eller ett grafkapell. Från taket hängde i enkla bronskedjor en lampa, skuggad af en röd skärm, som gaf ljuset en mjuk och varm färgton; stora, bredbladiga växter frodades borta vid fönstret; uppe på bokskåpet satt Eros, böjande sitt vackra hufvud, som om han blickat ner med sorgset medlidsam blick på den ensamma kvinnan vid skrifbordet. Hundratals småting förenade sig till ett intryck af skönhet och helhet, af en enda ledande tanke, en enda ordnande uppfattning, något harmoniskt och fulländadt, något helt och hållet afslutadt. Det kom öfver honora en underlig känsla nästan som af andakt — här trädde en själ honom tillmötes i allt: något af klassisk skönhetsdyrkan, som tycktes höra till en annan tid än den närvarande. Och detta intryck ökades till beklämning genom tystnaden och stillheten rundtomkring. Hon hade ställt sig borta vid en jernugn, som liknade en afhuggen kolonn, och höll sina tunna händer fram emot den. »Detta är min käraste vän», sade hon. »Han håller mig vid värme och lif.» Hur obeskrifligt fattigt det lät.
Jemte det att Riksens Höglofl. Ständers Sär* skildta Utskott, uti afgifvet Betänkande af dea 17 Juni, rörande den i älla Orter af Riket öf. verklagade förlägenhet i allmänna rörelsen, redan haft tillfälle yttra sin öfvertygelse om nödvändigheten af särskilta anstalter till Hampplanteringens upphjelpande, får Utskottet, gemensamt med Riksens Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskott, till hvars yttrande Höglofl. Ridd. och Adeln remitterat ett af Herr Öfversten och Riddaren Berghman ingifvet Memorial , med framställning om en författnings vidtagande, som förpligtar innehafvarne af den Staderna donerade jord, att begagna densamma - 94* Den 7 Juli. samma till plantering af Färgstofter, Lin och Hampa samt Tobak, nu aflemna sitt närmare Utlåtande i detta ämne. Hamp-culturens befrämjande liar varit en länge påtänkt förbättring i Rikets allmänna hushållning. På Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande blefvo genom Kongl. Brefvet till samtliga Landshöfdingarne, under den 14 Sept. 1752, vissa föreskrifter i Nåder meddelta, angående Städernas förbindande, att till nyttiga planteringar af Lin, Hampa och andra förutnä trind a Växter använda den jord , som af frarniärne Konungar blifvit dem donerad, en ans tall t , hvilken än ytterligare under 1756 års Riksdag , enligt Secreta-Handelsoch ManufacturDeputationens då afgifne berättelse, påyrkades, såsom instämmande med ändamålet af dessa donationer.