Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skadar aldrig att hafva höga fordringar på pressen och det gläder oss att Malmö-pressens sociala ställning är så god, att man såsom otillfredsställande betecknar en representation, bestående — för att taga några namn i högen — af dr. A. V. Södergren, hr Hildur Sandström, Alvar Ar vidson, redaktör E. Beckman, ingeniör A. Seberg, professor E. V. Montan, skriftstallarne G. Nordensvan och Karl Wåhlin, ing. A. V. Cronqvist och J. H. G. Fredholm, hr Kristian Winter-Hielm in. fl. Måhända kunna meningarne vara något delade om dessa herrars representativa egenskaper, låtom oss emellertid hoppas F. Justitieombudsmannen Eskilander Thomasson. och trösta oss vid att landsortens press var bättre representerad, Sydsvensken förmodligen af hr Härje. Men icke nog med sitt missbilligande af Köbenhavns representationen, förklarar hr Härje helt frankt, att stockholmspressen » mest bidrager till pressens nedgång i allmänhetens omdöme genom att i regeln anförtro de värf, som sätta publicisten i närmaste beröring med allmänheten, ät dertill i många fall allt annat än lämpligt folk. » Vet hr Härje, hvilka personer denna hårda dom närmast drabbar? Jo, det är hrr L. J. Enander, Edvin Ziedner, John Neander,Sven Hedegård, Tore Blanche, J. Sellman, K. Borg ocb Sven Cedersten. Alla dessa personer äro — ocli det omdömet äro vi icke ensamma om — till karaktär, yrkesdug-lighet och yttre uppträdande förtjenta och i åtnjutande af såväl yrkesmäns som andra medborgares förtroende och aktning. Att några af dem därtill äro i mycket goda ekonomiska omständigheter, så goda att de torde utgöra idealet för mången landsortsredaktör, minskar ju ej deras värde. Sådant der bör hr Häije taga reda på innan han en annan gång drager åstad och icke bör han vara så ond för att ett par stockholmsredaktörer uteblefvo från mötet, då detsamma ju icke hedrades med närvaron af en enda utaf de många malmöredaktörerna. Och må han som en förmildrande omständighet inrymma, att stockholmspublicisterna bland sig räkna så många framstående skåningar.
Det var först vid r8®o års Riksdag, som BondeStåndet fick del i Banco-Styrelsen , i grund af de tre Ståndens frivilliga medgifvande , som , för att lemna ett bevis åt BondeStåndet af sin beredvillighet, icke gjorde afseende på deras förra undandrag inde, då fråga var om förbindelsers åtagande ; dock skedde detta med det af BondeStåndet sjelf erbudna vilkor , att derigenom ingen rubbning skulle ske i förra Författningar och grunder för Sty: reisen ; det var således icke att vänta , det just denna fråga, som inskränker rättigheter, skulle komma från det Hedervärda BondeStåndet, som blifvit, icke af laglig rätt, utan af god v lja, utaf de andra Stånden upptaget till deltagande i BancoStyrelsen, dock vilkorligtvis. Då Ridderskapet och Adeln, genom de mångfaldiga concessioner af sina rättigheter, äro i det närmaste jemlikade med de andra Deii 19 Martti, Stånden, serdeles hvad Rikets Embeten angår, sorn fordomdags Var Svenska Adelns förnämsta ressource , och då dessa concessioner förnämligast blifvit gjorda, för att få det förderfliga Ståndshafet och afunden ätt försvinna , Så bör Ridderskapet och Adelr, med skäl kunna vänta, att icke ytterligare offer begäras, utan att concessionerna nu hunnit sin gräns Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag för min del bestrider , att den på rigtig principe Och uppå ett långvarigt bruk grunda* de befordrings lag innom Banquen må ändras Om dert omständighet nu mera an förr skulle inträfFa , att BancoStyrelsen , vid Valet af Adeliga Commissarier, kommer i villrådig-, het så torde detta vittna, att mati nu, mindre än förr, är noga i pröfningen af den Ungdoms kunskaper och skicklighet,söm i Banquens tjenst äntages , eller också försummas den eftersyn, som vara bör.
Två bataljoner grenadierer under general Mansbachs befäl gingo öfver bron, och på en liten stig till venster om den klättrade de uppför bergsryggen och hade framför sig ett jägarkompani, som aftonen förut gått öfver och nu befann sig på ett berg midtemot de svenske jägarne, hvilka undanstuckit sig i småskogen. Nu tycks väl Qvistrum af naturen hafva erhållit allt möjligt, icke blott en romantisk skönhet, som fängslar den resande och väcker hans beundran, utan det synes äfven vara den förnämsta försvarspunkt mot en från norr framträngande fiende, skyddadt på ena sidan af en djup ström med branta stränder och på den andra af höga, för hvarje annan än en jägarkår otillgängliga klippor. Men hvad helst naturen hade gjort, var nu detsamma – fienden egde bron och skulle begagna de skänkta fördelarna. General Mansbach fortfor att stiga uppför berget (åt Sörbygds-vägen), och i samma mån drogo sig de svenske jägarne allt mer och mer tillbaka. Obekant med hvad som tilldrog sig utanföre, fortfor öfverste Tranefeldt under tiden att gästa hos den godmodige prinsen. Men hastigt, just som sällskapet steg från bordet, anmäldes en adjutant – general Hjertas son – hvilken kom att från sin far bringa generalbefälhafvaren en komplimang, och så fort ceremonielet det medgaf, gick han fram till öfversten och hviskade i hans öra några ord, hvaraf denne syntes blifva särdeles upplifvad. Den rapport, han erhöll, var nyheten om general Hjertas oförtöfvade ankomst. Troligtvis hade prinsen äfven erhållit någon rapport från annat håll, ty han gick omedelbart att säga öfversten farväl, och sedan han tackat Tranefeldt för det nöje denne med sin närvaro gjort honom under måltiden, tillade han i en ton, som innebar ett nästan oförtäckt deltagande: ”Min käre öfverste, gifve Gud att ni hade retirerat förliden natt!” ”Ers durchlaucht”, svarade öfversten käckt, ”jag har mina order, dem jag som en rättskaffens krigsman bör följa. Och så aflägsnade han sig med löjtnant Hjerta.
i sitt skolråd, der hon nu ett år med heder fyllt en plats: till hvilken hon i år enhälligt omvaldes. Vid de nu hållna novemberstammorna har de kvinliga skolri %dsledamöternas antal i Stockholm ökats med icke mindre än tre, nemligen fröken EveZivza Fahnsbjelrn, föreståndarinna för Wallinska flickskolan, i Nicolai församling, fröken Emebie Zander, f. d. föreståndarinna för den viilkanda flickpensionen vid Hjulsta i Jakobs ' och Johannes församlingar samt fröken Hina Forsell, f. d. föreståndarinna för högre liiroverk för flickor i Örebro, i Adolf Fredriks församling. Dessa val hafva.måhiinda större betydelse an man må- handa till en början ar böjd att tro. De visa, att insigten om, att den bildade kvinnan har ratt att egna sina krafter och sin speciella duglighet och erfarenhet åt det kommunala lifvet, trängt ned afven bland de viiljandes breda lager. De visa, att reformen ingalunda var blott en f d g a om &amp; t par formella redaktionsförandringar, några ord skrifna p&amp; papperet, utan att tiden var mogen för densamma och att man inser den verkliga fördel, det allmanna af densamma kan * * draga. En hyllning. Larjungens bbt.a framför hvarje egen trefnad, framför hvarje egen fördel, se der den stora, enkla grundsats, som lodt Fröken Karin ahlim under hennes fyratiotreilrign verksamhet i den svenska flickskolans tjtlnst. Det liar hos henne i en siillspordt hög grad funnits denna s a m t kvinliga fbrmilga att af karlek till andra Itunna offra det egna jaget. Hon har ej blott noggrant fyllt sin pligt, i~tan hon bar fyllt den i karlek. Det har i hennes förhAllande till hennes larjungar funnits nhgot. af en moders ömhet och omvhrdnad, ej en bortkiemande, men en i karlek tuktande och uppfostrande. Dotter till tnajoren T. P. Alilin och dess maka, född Norberg, den femte i ordningen och den aldsta flickan af femton syskon fick Karin Ahlin tidigt &amp; fva lifvets allvar.
För att lemna skydd mot kölden är nämligen tältet dubbelt, i det att det yttre höljet omsluter ett inre tält eller en sofkammare. Denna är parallelipipedisk, omkring 3,5 meter lång, 2,2 meter bred och 1,8 meter hög. Den är omgifven af tjocka varma renskinn samt på taket ytterligare täckt med ett lager af gräs. Golfvet utgöres af ett hvalrosskinn, utspändt öfver en trossbotten af ris och strå. Till natten öfverdrages golfvet med en matta af renskinn, hvilken åter borttages om dagen. Rummen på sidorna om det inre tältet äro äfvenledes afstängda med förhängen och tjena till skafferi. Det inre tältet uppvärmes med tre tranlampor, hvilka, i förening med utdunstningen från de många i det lilla rummet hoppackade menniskorna, åstadkomma en så stark värme, att invånarne äfven under den strängaste vinterköld kunna vistas derstädes nakna. Qvinnoarbetet äfvensom matlagningen verkställes om vintern i denna tältkammare, ganska ofta äfven naturbehofven. Allt detta bidrager att göra den der rådande atmosferen outhärdlig. Dock finnas äfven renligare familjer, i hvilkas sofkammare ej en så vämjelig lukt är rådande. Om sommaren vistas man under dagen samt kokar och arbetar i det yttre tältet. Detta består af hopsydda säloch hvalrosskinn, hvilka dock oftast äro så gamla, utan hår och fulla af hål, att de tyckas hafva varit begagnade af flere slägtled. Yttertältets skinn äro utspända öfver träribbor, som äro omsorgsfullt hopbundna med skinnremmar. Ribborna hvila dels på stolpar dels på trefötter af drifved; stolparne äro inslagna i marken, och trefoten erhåller nödig stadga genom en tung sten eller en med sand fyld sälskinnssäck, som är upphängd i dess midt. För att ytterligare gifva stadga åt tältet är en ännu tyngre sten på samma sätt upphängd vid en i tälttakets spets fästad rem, eller ock är takspetsen med tjocka remmar fastgjord vid marken. På ett ställe användes härtill en talja från ett förlist fartyg, som var spänd med ett block mellan spetsen och en i marken infrusen jernkrok.
Jag fugnnr mig åt hans yttrande i denna del , och det frikalla!- mig helt och hållet ifrån alt i detta hänseende upptaga ett yttrande af en annan värd ledamot, hvilken, i motsats dertill, har ansett StatsUtsk. hafva förfarit oförståndigt och oförväget, samt obetänksamt gått till väga i denna fråga, hvilket ingalunda är min åsigt. Denna olikhet i åsigler grundalsig måhända derpå, att för mig ej varit tillgängliga de källor, sorn StatsUtsk. ägt för bedömmandet af detta företags utförande, och det är således alltför möjligt, att jag, om jag fått del deraf, biträdt Utskts mening; men i saknad al dessa underrättelser, nödgas jag vidhålla min egen, och ansei-, alt arbetet kan företagas och befrämjas med en mindre årlig summa, helst jag ej kunnat varseblifva några nu inträffade, så beskaffade politiska förhållanden, som skulle göra Waxholms befästande af mera trängande nödvändighet nu, än den var på den tiden, då man drog medel till Carlsborgs fästning, i stället för alt befästa Waxholm. Här har blifvit en jemförelse anställd emellan oppositionens handlingssätt i Paris, med afseende på Paris’ befästning, samt vårt handlingssätt här. Jaa tror ingalunda att dessa förhållanden äro adasquata. Hvad beträffar oppositionens framställningar, så bidraga de blott till att öka majoritetens seger, att gifva dess skäl och grunder så mycket mera värde, d i de komma att jemföras med minoritetens, hvilka man bör antaga ej vara lampliga, efter de möta motstånd oell ej vinna något afseende. Öfver ilen frågan, huruvida R. St. hafva lagenlig rättighet alt utställa en exlra-statsreglering på vissa år, eller på eli visst bestämdt antal år, inskränker jag helt och hållet milt yttrande till den förklaring, att jag betviflar, att ilen värde ledamot, som sökt göra denna mening gällande, på fullt allvar i denna fråga skulle kunna vinna Husets majoritet för sig, ty till denna grad tror jag ej, att Huset kan misstaga sig, hvarken om grundlagens föreskrifter, eller om fäderneslandets intresse och behof; men här har af en annan värd talare, Gr.
Riktningens alla basta kgnnetecken äger han med iiiclividuella skiftningar: den d j triingtan ut mot det oihidliga, hvilken hos honom ' får en, ' rent moclerii Faustslciftiiing, .st&amp;miiingens absoluta men ic7ce .f@~zl; izilzcc innerlighet, konstn5rsblicken fGr mAhända särslrildt dem af dygnets dagrar, som föra ' bliclcen mot fjärran - bur gripes h a n ' e j af en solskensmorgons~rilcedoru~ af aftonrodiiadens drOlnglans, af i~iåiiskensnattells oändlighet! - och deiiaa alldeles särsk.ilda konst att uttrycka det aningsrilra och hvio skande, D furuskogens sus och stj5rneiiattens mystik. Därföz tir det musikaliska elementet rikare i hans poesi &amp; n hos hvarje. aniian 11u lefvaiide svensk, därför Buniia, hans, rytmer vara rytmer utmi like. HarpL visar den nya diktsamlingen gamla och nya prof. I B Barndomspoesieii, uppträ,der denna romantik i älskviirdt lelrmde tonfall. Det verkar egeudomligt och godt att se f ~ r s l r a ~ r e som ~ ~, kampar med tillvarons gator, innerligt försiiidra sig i bariiahugeiis oskuldsviirld. Dock få toiifallen. en djupare timbre vid skaldens tanke p&amp; sin egen barndoms brokiga imderland och en vemodig, niir h m pLminne~- sig den B vuxne eller grinade samtidspoesiens ofta motbjudande ~viugtrötthet s, - för att därpå lyfta sig till en fanfar i jubel öfver dess ev; - gn motsats, » lifvets rnorgonrodnadspoesi D (~ 2 i e u liur %n d h t e s etc.). Rytmens finaste piidstiink yr om dls dessa linier - och till slut drager börjans lust !^ ?^ och lifliga sagotåg hter förbi.
Vet du, hustru lilla! just i dag under middagsrasten räknade jag efter, att om jag i några år till, och det bör jag med skäl kunna hoppas, får så god skörd som dessa sista trenne åren, sedan allt kommit i ordning, cirkulationen, ladugården m. m., så är äfven denna lilla egendom, hvaraf jag icke egde en lapp när jag hade köpt och tillträdt den, så är den betalt och – min! Ser du, hustru lilla, den tankan är ändå ljufligare än synen af all den lilla comfort, som vi efter hand skapat omkring oss vid växande tillgångar, ty i denna öfvertygelse ligger säkerheten, att det goda ej allenast kan bestå, utan äfven dagligen öka sig, och att vår Adrian en gång framdeles ej skall behöfva kämpa mot nöd och bekymmer för sin utkomst, så som vi det gjorde, i denna tid då kärleken vill vara allrådande och ej tål att störas af för mycken, för låg prosa.» »Ja, men oaktadt de onda dagarnes prosa,» sade Elfrida leende, »så stadnade dock ett oändligt haf af ren poesi qvar i vår kärlek, eller huru, min älskade Adelbert?» Mannen tryckte henne blott, i stället för hörbart svar, till sitt hjerta, och de båda lyckliga makarne fortsatte långt inpå den sköna, månbelysta Augusti-aftonen sina ljufva, förtroliga, innerliga meddelanden om minnen från ett fordom och förhoppningar på en kommande tid, och förnöjelsen öfver den som var, hvilket dock är kronan på allt godt. »Så inslumrade de, dessa lyckliga, utan att se spöket som stod hotande öfver dem, med bilan skarpslipad, endast hängande på ett hårstrå, och detta brast, ty nio dygn efter denna dagen och denna natten hade Elfrida vakat i nio dagar och nio nätter, och stod nu, tröstlös, mållös, kraftlös, men o ve! långt ifrån hjertlös, ty hjertat var brustet, men slog dock af oändeligt qval ännu i det arma bröstet, vid den bädd der den älskade maken, den enda vännen, det enda stödet, hennes lifs lif och själs afgud, låg blek och kall, med ett för evigt afstannadt hjerta, ett för evigt tillslutet öga.
Slutligen har kommitléen tillstyrkt: alt vid utförsel laudeller sjövägen från ena eller andra riket af varor, som i Sverige eller Norrige äro tillverkade, hvarken utförsels-premie eller återbetalning af erlagd tull för de vid varornas tillverkning använda utländska rå-ämnen, skall i någotdera riket beviljas; samt ali Svenska eller Norrska varor, hvilka antingen tullfritt eller mot tull blifvit från det ena riket landvägen införda till det andra, skola så väl vid vidare försändning sjöeller landvågen, som vid handel och köpenskap anses såsom inhemska. Kongl. Majit har tagit detta för de förenade rikena vigliga ärende i noggrannt öfvervägande; och ehuru förslaget att med hel tull vid införsel från ena till andra riket belägga några få varuartiklar, hvilka för närvarande endast draga half tull, innefattar en åtgärd, som i visst afseende torde komma att minska varu-förseln mellan begge länderna, har Kongl. Majit likväl, i betraktande af de vigliga ekonomiska och financiela skäl, som föranlålil kommittéen att sådant tillstyrka, och då de öfriga af kommittéen föreslagna förändringar i nu gällande bestämmelser otvifvelaktig! skola i väsendtlig mån underlätta handelsoch sjölärts-IÖrbindelserna emellan brödrafolken, funnit det af kommittéen utarbetade förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart i sin helhet vara antagligt och härmed velat till Rikets Sländers pröfning i nåder öfverlemna samma förslag, hvilket vunnit Kongl. Majits Norrska Regerings enhälliga förord och jemväl kommer att till Norriges snart sammanträdande Slortbings beprölvande hänskjulas. Kornmittéens underdåniga betänkande och förslag hafva, på Kongl. Majits Nådiga befallning, blifvit till trycket befordrade, i ändamål att bland Rikets Ständer utdelas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. F. Fåhreeus. Kongl.
Enligt min åsigt hade nemi. i mom. af 2 cap. i §:n bort lyda sålunda: ”Ägare af fräIseskatteeller kronoskatte-hemman hafva lätt att med villkor, som här nedanföre säges, åt en eller flera till besittning på lifstid eller på viss tid, hvilken sednare ej får utsträckas öfver 5o år, upplåta till och med Tlö af hemmanets jordrymd, med iakttagande deraf, att den lägenhet, som under viss tid sålunda upplåtes, medför besultenhet efter thy i cap. 2 §:n stadgar; dock äge sockennämnden i hvarje särskildt fall, der binäring af slöjd, handtverk eller annan arbetsförtjenst kan påräknas, pröfva om och i hvad mån undantag från före - 54 Den 3 F c b r u a r i e. m. skriften om lägenhetens besnttenhet må, utan melin för socknen, lä äga rum." Sista perioden i i mom. skulle derefter innefatta ett säl skildt inom., så att i §:n komme att utgöras af 3 moment. Jag öfverlemna!1 åt R. o. Ad. alt afgöra frågan, deruti jag anser mig icke vidare böra yttra mig, enär besuttenhetsnormen blifvit afgjord på annat sätt än jag föreslagit. Första frågan är naturligtvis den, huruvida jordafsöndring må äga ruin under full äganderätt. Sådant har ingen talare ännu yrkat, och jag förutsätter derför, att R. o. Ad. icke heller kommer att medgilva afsöndring af jord under sådant villkor, särdeles sora comiterade noga hafva ii l red t vådan af de olägenheter, som med en dylik tillåtelse \ore förenad. Det återstår således blott att fatta beslut i frågan om upplåtelse af jord under besittning på vissa år eller på lifstid. Hr von Hohenhausen: Jag har hört en ledamot yttra, att han hade svårt att ingå i någon pröfning af dessa §§, innan frågan om den slags besultenliet, som här skall äga rum, blifvit bestämd.
Jag vågar hysa det hopp, att desse föreslagne åtgärder verksammare, än några få penninge-premier, skola bidraga Den 22 Maji. 53 till förbättrandet och utvidgandet af hustculturen inom vårt Land, och om än någon elier någre skulle anse det jag föreslagit till en höljan menligt för Cavalleriets tjenstbarhet och fulltalighet, hoppas jag desamma med mig skola instämma deruti, att dessa åtgärder, ledande till hästafvelns förbättrande, otvifvelaktigt med liden skola gifva dubbel styrka åt denna del af vapnets materiel, då Cavalleriet blifver beridet på hästar af härdad, inhemsk och samma race. Uti min föregående Motion har jag sökt, att i någon, ehuru ringa, mån bidraga till afsättning af de genom individers försorg producerade hästar. Föremålet med denna åter är, att, ehuru endast till obetydlig grad, söka undanrödja en af de många svårigheter, som ligger i vägen för möjligheten af att sätta individen i tillfälle, alt förskaffa sig goda och lill hästafvelns upphjelpande passande hästar. För få lärer det vara obekant, att i Meklenburg och Preussen (för att ej nämna England) produceras hästar, hvilka äro lill ändamålet gagneliga. Men utom alla andra hästuppköpen vidlådande svårigheter och risque, hafva vi ännu en mer än alla andra Länder, den nemligen: transport-svårigheten. I följd häraf får jag äran föreslå en underdånig anhållan till Kongl. Maj:t, att tillstånd blef lemnadt att med Ångpaqueten emellan Greifswald och Ystad kunna få ofvan däck öfverföra ett visst 54 Den 11 Maji. antal hästar med hvarje Paquet. För många tyckes kanhända denna anhållan vara öfverflödig; men af egen erfarenhet känner jag svårigheten, att få hästar hit öfverförda från Nordtyska kusten; och då vi dessutom ega få till ändamålet förbyggde fartyg, samt en längre sjöresa alltid är menlig och mera risque underkastad vid hästtransporten, tror jag tillfället, att kunna få hästar med Ångpaqueten från Greifswald till Ystad transporterade, skulle vara af stor vinst för Landets hästcultur och till lättnad för individen.
• 6 Garfvare finnas, hvaraf en, som hämtar sina fleste hudar från Slockholm, har tämligen betydlig omsättning, och förser stor del af motsatta Westgötastranden med sina förnödenheter af denna vara. I staden befintlige gamla Linneoch Damastfabriken har 14 väfstodar, och uppgick tillverkningsvärdet år 1837 till 8,000 R:dr Banko. En mindre sådan fabrik af 4 väfstolar finnes äfven, och var tillverkningen der samma år af något öfver 3,000 R:drs välde. Knypplingen af Spetsar, en från klosterliden bibehållen industrigren, fortfar att vara en särskild näring för en talrik klass af stadens invånare. Någre äldre fruntimmer lemna förlager och emottaga tillverkningen, hvilken derefter med försäljerskor kringsändes öfver hela riket. Afsättningen lärer emedlertid försvåras af del öfverflöd på sämre Tyska spetsar, hvarmed handlande i städerne förse sina bodar. Till hvad värde spetstillverkningen uti Wadstena uppgår kan ej tillförlitligen angifvas, men år 1837 har af handlande i staden till denna knyppling försålts tråd för vid pass 5,000 R:dr Banko. I närmaste båda Socknar på landet, öster om staden, knypplas äfvenväl något, sedan hågen och kunskapen härifrån dit meddelat sig. Uti staden är en lägre lärdoms-skola, stiftad år 1474 af Biskopen och det rikt dolerade klostret, samt bibehållen, efter dess upphörande, genom 67 särskildte anslag, som Konungarne tid efter annan gjort, och uli 17:de seklet å nyo organiserad på tre afdelningar med 3 lärare på slat. Sednaste år hafva 43 lärjungar sig af skolan begagnat, och antalet förmodas komma att öka sig. Skolhuset är njdiyggdt år 1833, med rymliga och ljusa läro-salar, till stor del uppå bekostnad af Stiftets Gymnasii-kassa. Det tillhör nu stadens invånare, att genom skolans understödjande ådagalägga deras nit för kunskaper och upplysning, nyttige öfverallt och ovillkorligt nödige för en stad, om idoghet, handel och handtverk der skola finna trefnad.