Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco på manlalet; och ansåge Motionairen si» - derföre böra, efter från sine Comitenter erhållet uppdrag, hos Rikets Ständer begära, att desse till Regementet indelte räntor måtte utaf Kronofogden i hvarje ort efter markegång uppbäras, på lika salt, som med Kronans behållne spanmål eger rum. 20:0 Af Riksdagsfullraägtigen Jöns Jönsson från Christianstads Län: alt all löningsspånmål målte få lösas efter ortens markegångspris, eller ock, om den in natura skall utgöras, få från samma socken leverer-s på ett ställe för Landtoch ett ställe för Acadernie-Slaten, samt före atfbrslingen yid räntegifvarnes hemvist besigtigas och i säckar förseglas, på det icke Stats-Utskottcts resan till det anvista levereringsstället måtte vara förgäfves, i händelse räntegifvaren der antingen icke träffade någon emottagare, elier ock denne skulle utan fog cassera spanmålen. 21:0 Af Riksdagsfullmägtigen Olof Svensson från Bohus Län, som, jemte klagan deröfver, att Tjörns, Sohlberga och Thorsby Pastorat inom nämnde Län äro underkastade skyldigheten att leverera Kronans behållna tionde till Marstrands Kyrka och Skola, ehuru transporten, som måste verkställas antingen öfver det stormande hafvet eller på bräcklige isar, ofta är vådlig och omöjlig, hemställt, att berörde socknar hädanefter måtte tillåtas att, efter markegångs-taxnn, med penningar utgöra denna tionde allt efter omständigheterna i afseende på väderleken den tid lionden bör erläggas, så att de resterande icke må affordras betalning efter gångbara priset, utan efter hvad markegångstaxa» innehåller. 22:0 Af Riksdagsfullmägtigen Anders Nilsson' från Östergöthlands Län, som anfört: att, då han vore öfvertygad, att, näst minskade skatter, en icke allt för mycket begränsad frihet i förädlingen af spanmålen förblifver det verksammaste medlet för jordbrukarens upprätthållande, men befarade, att Rikets nu församlade
Ja, blodstårar hade hon gråtit öfver sitt elände, gråtit som för lifvet, men nu var det, som hennes tåreflöde sinat ut, som det dagliga lidandet, den ändlösa smärtan gjort henne känslolös och hård, samtidigt med att hvarje droppe blod tycktes utpressad ur hennes aftärda kropp, och hennes ansigte dag för dag fick mera af statyens liflösa, kalla ro ... Medan hon nyss grubblade öfver sitt lifs årsgamla och åter årsgamla ve, hade hon vaggat på skuldrorna, och runkat hufvudet fram och åter, men nu föll bröstet slapt ner mot knäna, så öfverkropp och underkropp bildade en enda orörlig linia, vid hvars slut det afmagrade anletet med den skarpa örn-näsan stack fram likt en sfinx i sin dödsbleka sorgbundenhet, i all sin förstenade förtviflan. Men en sfinx som ingen menniska mäktade frälsa, ty det fans ju ingen, som kände det förlossande ordet, ingen utom hon sjelf. Men hur skulle hon kunna nämna det, förvandlad till sten, som hon var? Hedenbergs tankar voro mera koncentrerade. Han gick upp i en enda allt undanträngande känsla. Han bad till Gud, så svetten perlade öfver hans panna. Bad i en glödande extas af ånger och samvetsqval, som vanligen följde efter sådana våldsamma kriser, som den han nyss genomkämpat ... Redan första natten efter mordet hade en brinnande, fanatisk religiosité med jernfasta krampor fängslat hans sinne, som förut allt sedan barnaåren varit likgiltigt, fritt från alla grubblerier på det, som möjligen kunde finnas öfver jorden, men den natten, den natten ... Ensam gick han på sin ångbåts akterdäck i en ångest, som icke lemnade honom en minuts ro. Bild på bild jagade i vansinnig fart genom hans hjärna. Han dröp utaf svett. Hade en underlig, äcklig smak i munnen. Och ofta svartnade det till i en förfärande svindel för hans ögon ... Rundt i kring hafvet, hur läskande, svalkande kallt måste det icke vara, det härliga, klara hafvet, hur friskt der det brusade fram, mättadt af böljornas sunda sälta ...
— Till dessa grundsatser må jemväl läggas det skäl af practisk betydelse, att staten icke uti sine stående eller ordinarie inkomster eger nog tillgångar, för att dermed kunna uppfylla sina utgiftsförbiridelser, hvadan det troligtvis lärer förblifva en fortfarande, ehuru ofta motbjudande, nödvändighet, att beskatlningssystemet, äfven under rubrik af tullafgift, måste företrädesvis tillämpas å den vinstgifvande industriella rörelse, som*gitter 32 Allm. Bese.- och Bhon.-ULskotlets Betänkande, N:o f og. densamma fördraga. Således eger jag fullgoda anledningar (.ill det vördsamma förslag, alt Rikets Ständer icke för deras del böra eller kunna medgifva den utförsels tullfrihet, som å förutnämnde bruksrörelsens producter blifvit sökt. Återstår till besvarande yrkandet om nedsatt, eller, sorn det benämnes, ringa tull, hvarvid — : Då jag bär förut i detta moment utvecklat orsaken, hvarföre jag å ena sidan afslyrkt tullfrihet; men å den andra nu får tillkännagifva den öfvertygelse, att tullbevillningen bör, enligt rättsoch billighetsgrunder, hållas så låg, som möjligtvis kan förenas med Statens behof och anspråk, samt, enär Bevillnings-Utskottet likaledes, på sätt förut är nämndt, förslagsvis vidtagit de på dess åtgärd beroende tillgöranden i detta fall, hvarom Rikets Ständer framdeles böra besluta; så inskränkes nu mitt Utlåtande till framställning, att påståendet om ringa tull å jernverks-exporter icke för det närvarande behöfver till något hufvudsakligt yttrande föranleda. 5:o Om rättigheten att vid stångjernslillverfcning använda den ente eller andra methoden. Vid förra Riksdagen bade — ■ —- — —• Hvarföre jag hyser det förmenande, att ett förtydligande torde erfordras, i afseende på den redan medgifna friheten, men alt för öfrigt molionerne icke föranleda annat tillgörande än önskan, att Kongl, Maj:t täckes i Nåder förklara, det tillämpningen af 6 §. i Kongl.
Det är en allmän erfarenhet, att i de stift, sorn äro för små, och der följaktligen gymnasium och skolorna besökas af ett för ringa antal lärjungar, der varder aldrig någon riktig fart i undervisningen. Täflan blir inskränkt inom för få personer; således samma skada vid undervisningen, som sedermera vid embelsmännens befordran. Jag anser således, att Calmar stift i begge dessa hänseenden bör tillökas. Man kunde säga, att tillökningen likaväl kunde ske norrut som söderut, och att således Linköpings stift, som innehåller hälften af Calmar län, på fasta landet kunde minskas. Men belägenheten är sådan, att i allmänhet ligger Linköpings stad centralt för stiftet. Nar fråga då är att skilja från andra stift en andel, så är det största skälet att minska det stift, som är slörst och alltför stort. Huru nu consistorium i Lund skall kunna behörigen vårda ett stift, hvars innevånare uppgå lill omkring 4^0,000 personer, må hvar och en bedomina. Jag anser således fördelaktigt äfvensåväl för Lunds som Calmar stift, att fördelningen göres dem emellan. Blekinge har blott 22 pastorat, om jag rätt minnes, och Lunds stift dessutom 2o5 prestgäll. Der qvarblifver ändock tillräckligt utrymme för Skånska presterskapet att söka sin befordran, ty antalet af qvarblifvande prestgäll är vida större, än i något af våra öfriga stift. Den fördel, man omtalar att presterskapet i Skåne skulle förlora, då det ginge miste om tillfället att söka befordran i Blekinge, bör väl icke hindra hvarken Blekinges eller Calmar stifts vinst på förändringen. Den är vigtigare än Skånska presterskapets befordringsrätt. Äfven om man ville göra afseende derpå, huru stor nr lian? Jo! af de 22 pastorat, som finnas inom Blekinge län, äro blott 7 eonsistoriella. De öfriga i5 äro regala, således temmeligen likgilltiga för Skåningarna, emedan Konungen, i allt fall, kan bortgifva dessa lägenheter åt Södermanländningar, Norrländningar, eller prestman från hvad landsort som helst. Man har anfört, att Blekinge, från Danska tiden, varit förenadt med Lunds stift.
Då jag icke hört några anmärkningar framställas, som kunna föranleda mig att vika från den Propos., som K. M. framställt, får jag yrka bifall till densamma, sådan den af Stats-Utsk:t blifvit föreslagen. Skulle en återremiss begäras, så, då jag är lifligt intresserad af frågans fullkomliga utredning, har jag likväl ingenting deremot. Gr. Mörner: Jag har begärt ordet ännu en gång, icke derföre, att jag ansett mig hafva några serdeles vigtiga upplysningar att meddela, utan mera med afseende derå, att jag önskat, så vidt möjligt är, ifrån andra framkalla ytterligare sådana i en fråga, som synes mig vara af en särdeles invecklad beskaffenhet. Jag skulle i sammanhang dermed vilja fästa uppmärksamheten på några uti den föreg:de talarens yttranden vidrörda omständigheter, hvilka synas icke kunna stå tillsammans med hvarken K. M:s Propos. eller Sfats-Utsk:ts Betänk. Gr. af Ugglas anmärkte nemi. att den förlamande inverkan, som den nuv:de organisationen af Krigs-Coll. utöfvar på de militäriska frågorna, skulle härleda sig från motståndet af de civila ledamöterna. Jag känner icke törhållanderna inom nämnde Collegium tillräckligt för att kunna bedöma, hvad grund ett sådant yttrande kan hafva. Hvad jag deremot af Krigs-Colfii instruktion tror mig kunna se, är, att på artilleri-afdelningen Generalfälttygmästaren skall vara ledamot, likasom Ingeniör-generalen på fortifikations-afdelningen. Men att så emellertid icke alltid är förhållandet, tror jag mig äfven veta. Att det således lägges Collegium till last, om personer, som mera sällsynt deltaga i Colkii göromål, der de egentligen böra verka, icke kunna hafva Den 24 Oktober f. m. 107 tillräckligt inflytande på besluten, förefaller mig i sanning ganska förvånande. En annan talare bar anfört, att Sverige skulle komma lunkande långt efter utlandet på förbättringarnes bana.
Det gällde nu för henne att kunna lösa sig från alla egna önskningar och förhoppningar. Ty Susanna fann nu, att hon, sig sjelf nästan ovetande, hade hyst sådana i afseende på sin matmoder och på Harald. Hon hade hoppats att genom sin kärlek vinna deras, genom sina omsorger blifva nödvändig för dem, och nu insåg hon huru oändligt litet hon var för dem! Hon rodnade öfver sin förblindelse, och förebrådde sig, att hon varit sin lilla Hulda otrogen, då hon så djupt fästat sig vid främmande menniskor och låtit sin förra älsklingsplan skymmas af nya intryck och utsigter. Susanna bestraffade sig hårdt härför, kallade sig dåraktig och svag, och beslöt att fly Harald och den ort der han vistades. «När jag följt min fru öfver de farliga fjellen – så tänkte Susanna, – när jag sett henne i säkerhet och lycklig, då vill jag lemna henne, – henne och honom och detta land för alltid. Fattig kom jag hit, fattigare skall jag komma härifrån, ty en del af mitt hjerta lemnar jag qvar i det främmande landet. Men ett rent samvete skall jag taga med mig till mitt hem De kunde icke älska mig, men när jag är borta, skola de kanske tänka med aktning, kanske med vänlighet på Susanna!« De stilla stjernorna speglade sig i Susannas tårar, som ymnigt runno under detta tysta tal, och tårar och stjernor lugnade hennes sinne, och hon kände sig stärkt af den föresats hon fattat. Derefter riktade hon uteslutande sina tankar på hvad som kunde behöfvas till resan, och använde det öfriga af natten, dels till dessa förberedelser, dels att ställa i ordning åtskilligt inom hushållet, så att hon med godt samvete skulle kunna lemna huset. Imedlertid blef icke resan så hastigt af, som först var påtänkt, emedan en säker ledsagare och goda, säkra hästar måste anskaffas för tåget öfver fjellen, och dertill åtgick en stor del af den följande dagen. Förr än på morgonen dagen derpå, kunde man icke begifva sig åstad. Harald, mycket förundrad öfver detta hastiga beslut, hade sökt afstyra resan, under förespeglande af dess svårigheter och äfven fara, denna tid på året, ty från början af September kan man hvar dag vänta snöfall och stormande oväder i fjelltrakterne.
Nio io9, 1 anledning af Väckt fråga om skyldighet för Norrländska Allmogen , att vara försedde med bevis , att de varor » som af bemälde Allmoge försäljas i Stockhholm , äro af egeu gårdsafvelt 4 Prof. Utdrag dtn 1 Augusti 1829. N;o tio, rörande väckt fråga om Skatte^ lössn af Ecclesiastique-bemman i Skåne; fann Bidderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit den 22 och 25 sistlidne Maji af Bidderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Stats-Utskottets den 3 sistlidne Julii afgifne, och den 24 i samma månad på bordet lagda Utlåtanden : N:o 198, i anledning af vackt Motion om rättighet för en del Hemmansegare i Vester-Norrlands Län, att, med andras uteslutande, få idka fiske, af hvad^ beskaffenhet som helst, vid egen strand, i AngermannaElfven} N:o 199; i anledning af Kongl. Majrfs Nådiga Proposition angående Sala Silfververk; N:o 202 , öfver väckt motion, angående dels förlängning af tiden för åtnjutande af Förlagslån ur Manufactur-Discontfonden , dels rättighet för Fabriks-Idkare i allmänhet, att tor lån ur nämnde Discont få ställa äfven annan säkerhet, än förskrifning^ för försålde tillverkningar; Vrot. Utdrag dtn l Augut lii Sag. | N;o 203, Öfver väckt motion om Låneraiftighet i Manufactur-Discontfonden för idkare af Sapoell Tvåltillverkning. S. D.
December 1820, men som erfaren* heten visat, att den arbetande FolkciassenS credit lidit genom upphåfvande af den säkerhet, som Borgenären hittills påräknat att få sina fordringar hos denna folkclass genom arbete godtgiorde, och då arbetstvånget i afseende på ringare skulder år vida lämpligare än bysättning, såsom äfven för arbetaren sjelf förmånligare, tillstyrker jag för min del att skulder, till mindre belopp eller såvida de icke öfverstiga 50 R:dr Banco, må vid bristande tillgång genom arbete aftjena? på sått förut i allmänhet varit öfligt, men att utsträcka detta tvångsmedel till större summor skulle kunna föranleda ett slags lifegenskap, derigenom'att en arbetare för hela sin lifstid kunde beröfVas friheten att välja husbonde och arbete, då deremot 5 Cap. 10 g. Utsökning,sBalken innehåller det Correctiv mot Bysattrings urartande till lifstidstängelse, att Dom* maren bör pröfva huru Galdenårens obestånd tillkommit, hvilket synes åsyfta sskens vidare behandling som concours. Ut Supra. Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman. LtigUtskottett Betänkande». 545 N:o 104. Ankom den 4 Julil 1825. Betänkande, angående Riksens Stän ders JustiticcGinbudsvians ÄmbetsBerättelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid. Till LagUtskottets handläggning hafva samtlige Respective RUStånden remitterat de af Riksens Höglofl.
December 1863 till den 7 Januari innevarande år har, såridt protokollerna utvisa, någon egentlig öfverläggning rörande jernvägslåneärendena icke hos Fullmäktige förekommit; men sistnämnde dag tillkännagafs, dels att Generalkonsul Heinemann uti ingifven skrift anmält, att underhandlingarne angående lånets afslutande skulle »kunna fortsättas på grunder, mera öfverensstämmande med Fullmäktiges önskningar», dels att från Presidenten i den uti Paris inrättade kreditanstalten: nSocieté generale de Credit industriel et commercialn ankommit en skrifvelse af innehåll, att bemälte bolag skulle kunna åtaga sig att verkställa spridning af Riksgälds-kontorets obligationer till fastställd kurs. Denna sednare skrifvelse föranledde blott infordrandet af åtskilliga upplysningar, derom Fullmäktiges Ordförande anmodades tillskrifva Presidenten i berörde kreditanstalt. Revisorerne vilja här i förbigående anmärka, att ingen upplysning kunnat ur handlingarne hemtas om tiden, då Ordföranden aflat denna skrifvelse hvilken icke funnits för Revisorerne att tillgå. Ett ytterligare meddelande från Presidenten i nämnde bolag, afgifvet såsom svar å den skrifvelse Fullmäktiges Ordförande aflåtit, blef emellertid hos Fullmäktige anmäldt först vid sammankomsten den 7 April och var då af afböjande beskaffenhet. Beträffande Generalkonsul Heinemanns framställning, uppdrogo Fullmäktige åt Ordföranden, Friherre Tersmeden samt Riksarkivarien Nordström att, jemte Deputerade för låneärendena. Majoren Wolffelt och Grosshandlaren Berg, sammanträda med Heinemann, för att söka erhålla närmare upplysning huruvida och i hvilka hänseenden några jemkningar kunde erhållas i de vilkor, som det genom honom i November inlemnade läneanbudet innefattade. Protokollerna från den 7 till den 28 Januari innehålla ingenting i jernvägslånefrågan. Sistnämnde dag leinnade emellertid Deputerade redogörelse för de fortsatta underhandlingarne med Generalkonsul Heinemann. Fråga hade vid dessa underhandlingar uppstått om amorteringstidens förlängning utöfver hvad förut föreslagits, hvarigenom en motsvarande minskning i annuiteten skulle föranledas.
Ridd, och Adelns JJrot. den 22 Fehr. t IS30 p. och den 13 Mars 1830 p— Preste Slåndets Dito, 14 B. p. 285 oc^ 15 B. p. 260. Borgare-Ståndets D:o, 7 B, p. 284 m 54oj 5Ö5j I°44 och t°74* Bonde-Ståndets D.o, 10 B. p. 418» Constitutions-Utskottets Förslag. i:o Till åtskilliga föreskrifter, åsyftande Riksdags-göromålens förenklade och ordentligare behandling, Riksdagarnes förkortande samt besparing i Riksdags-kostnaderna. Riksdags-Ordningen. A) §. 04. lista Momsista perioden — Skulle i något Utskott en tal Skulle i något Stånd eller Ut: • rikare betjening oundgängligen tarfskott en talrikare Canell-betjening.; vas, anmäle Utskottet sådant hos oundgängligen jufvas, åge Ståndens Ståndens Plena, hvilka derom förordne. Plena att derom, på skeende anmälan,. förordna; Men ef må denna Eietfening okas blott för behofuet af ytterligare renskrifning s-biträ de, buar till kostnaden bör medelst särskilt anslag bestridas. B) §. 26. lista perioden. Konungen eller „_ — samKonungen eller sammankomma på Rikssalen. mankomma på Rikssalen, iednast in - 6 ConstitutionsUtskottets Memorial N.v i. om åtta dagar från den, då Riksdagen blifvit, enligt 23 §., kungjord. C) §. 2g. irsta perioden.
Hvad åter den anmärkntn beträffar, alt bolby skulle hafva samma ratt lill afgärda by, som hemmansägnrne lill ifrågavar. intägter, så hemställer jag till Friherren sjelf, om det exemplet låter lämpa sig hit. Jag förnyar derföre min anhållan om återremiss. Frih. Boye, Ludv.: Det är visserligen möjligt, att, oaktadt det bemödande jag gjort mig att uppfatta frågan, jag likväl felaktigt uppfattat densamma; men såsom ämnet visat sig för mitt begrepp, vore det ej skäl att vägra återremiss. Här är icke fråga om att upphäfva hvad domstoJarne beslutat. Tvertom är det just derföre, alt domstolarne sagt, att allmänningen tillhörde socknen och icke Kronan, som jag vill fästa ett billigt afseende på motionärens begäran; och jag förenar mig derföre uti anhållan om återremiss. Frih. Cederström: På grund af gällande författningar hafva lägenheterna på allmänningsskogen blifvit till odling upplåtna, och på grund af gällande författningar hafva dessa odlade lägenheter blifvit skattlagda, ehuru hemmanen i den eller de socknar, hvartill allmänningen hörer, förut blifvit skattlagda; och på samma sätt hafva afgärda-byar blifvit skattlagda, ehuru bolbyn blifvit vid sin åsätta skatt o förändrad t bibehållen. Hvarföre skulle nu de intägter, som kunnat bära den skatt deni blifvit åsatt, befrias från denna skatt, då intägten förenas med hemmanet, som den vid allmähningens delning tillfaller, enär detta hemmans skatt derigenom ej blir större, alldenstund den skatt, som vidlåder intägten, motsvaras af den fördel, som är förenad med erhållandet af samma intägt? Af enahanda skäl borde afgärdal>y befrias från den skatt, som blifvit densamma åsatt, enär afgärda-byn varit inbegripen i bolbyns ägovärde, och, efter talarens slutföljd, således under bolbyns skattläggning. Att Högsta
Men om det gifves inom Riket en jord, som utan att vara i hemmantal, likväl i moa af sin beskaffenhet deltager uti liera afgifter till Statens underhåll, genom den årligen utgående gruridrenta, som äfven deltager i Ilandets försvar genom Extra-Roteringen, och således, med undantag af några få och mindre betydande skyldigheter, får vidkännas alla Onera, som hemmanen i allmänhet äro ålagde, synes denna slags jord äfven böra få begagna Brätt» vinsbränningsrättigheten; och sådane lägenheter gifvas under namn af Utjordar. Jag vill alldeles icke, att denna förmon skulle utsträckas till alla utjordar utan undantag; ty en del äro så obetydlige, så inblandade med andra hemmans, ägor, att de hvarken kunna bebos, eller ansetts kunna tili Rotering uppföras; men då det finnes sådane af den betydligare beskaffenhet, att de särskildt äro bebyggde och bebodde af en och flera Den 8 Junii flera aboer, samt tillika äro roterade, och igenom R oteringen uppflyttade i verkligt hemmantal, _ en och annan utgöra Boställen för Ernbetsoch Tjenstemän, synes det mig äfven vara rättvist, älven desse Utjordar fa begagna Bränvinsbränningsrrättigheten. Grunden och proportionen, hvarefter denna ber dem tillerkännas, är gifven i det bestämda hemmantal af T'j, *, g, i, hvartill de äro roterade, samt det värde, hvartill de vid Taxeringarne, liksom all annan jord, blifva uppskattade. Jag föreslår derföre, att alle sådana Utjordar, som äro särkildt bebyggde och bebodde, samt roterade, måtte få, i likhet med andra hemman, bränvinsbränningen idka , enligt de grunder', som nyss äro anförde, och att då Höglofl. ' Utskottet ansett betänkligt att detta bifalla, samt derföre icke yttrat sig i sitt Betänkande öfver detta ämne, anhåller jag, att denna min särskildta mening, måtte så väl i Protocollet blifva intagen, sorn äfven få åtfölja sjelfva Betänkandet till samtliga Respectiva Riks-Stäriden. A. Wikblad.
Rättelse härutinnan borde likväl ske, och jag får i anledning af desse ofvan anförde skäl vördsammast föreslå, att Tull-Tariffen rörande tråd-virke, får förändrad redaction på följande sätt s Spar rar af Funt eller Gran, längre eller kortare, ifrån 5 till « turn i fyrkant 6 Proci Mindre Timmer af Furu eller Gran, forn icke kan arifes för Bjeikar, Sparrar, Spiror, Sågblockar eller Hustimmer 10 Proc. fS Sågblockar af alla jlag och Bjeikar under 11 tums fyrkant och 11 alnars långd 300 Proc, Ven I g Augusti /. m. 219 N:o 2. .j Fi iherre Tolly Guttaf Philip : Med kännedom af Skåne, kan man aldrig befara - olågenheten, det behörig afsättning och dymedelst befrämjande skadeligt fållande af skog, skall lör en framtid betaga denna Provins utsigter för fyllande af sine behofver i denna angelägna omständighet. Jag år fullkomligen öfvertygad det en förbättrad skogshushållning i Skåne, skall i likhet med Rikets öfrige Provincer, äga sin upprinnelse uti det verkliga värde man kan med stöd af gällande författningar gifva åt alla sine skogseffecter. Skogarne i Skåne åro betydligast in uti landet; vedens specifira tyngd och Allmogens besvär af forslandet deruf, åro jemte lång våg till hamn för dess exporterande , de orsaker som föranleda, det prisen derå åro redan så höga , att afsättning å vedoch skogseffecter år för närvarande alldeles ingen , och flera skogar känner jag, der man med vinst kan tillåta öfverflödig Rokoch Ekskog ruttna på roten.