Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1863. 9fk' ^ l & i Under iakttagande af stadgandena uti den genom Kongl. Kungörelsen den 10 Februari 1860 utfärdade instruktion för de årliga revisionerna af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, hafva innevarande års Revisorer af Stats-, Bankooch Riksgälds-verken granskat ej mindre förvaltningsåtgårderna vid nämnde Kontor efter den tid, eller den 24 Oktober sistlidne år — till hvilken den af Stats-utskottet, i dess utlåtande N:o 22, tillstyrkta och af Rikets nu församlade Ständer meddelade decharge för Fullmäktiges efter sednast förflutna riksdags början vidtagna samt i deras protokoller antecknade beslut och åtgärder sträckte sig — än äfven Riksgälds-kontorets för år 1862 afslutade hufvudbok och dertill hörande räkenskaper, jemte den för samma år upprättade särskilda redogörelse öfver de till statens jernvägsbyggnad^' upplånta medel samt de fonderade statslånens liqvidationsoch amortissements-fonder; hvilka alla räkenskaper förut blifvit utan anmärkning granskade i Riksgälds-kontorets Revisions-kontor: och få Revisorerne nu afgifva den i åberopade revisions-instruktion föreskrifna berättelse till Rikets Ständer om hvad under sagde revision förekommit samt derjemte meddela de upplysningar, angående Riksgälds-kontorets ställning, som denna berättelse bör innefatta. Vid sin första sammankomst, den 15 nästlidne Augusti, emottogo Revisorerne den af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret till dem afgifna berättelse, äfvensom detta Verks Kommissariats samt Ombudsmans berättelser; varande under revisionens fortgång såväl Fullmäktiges protokoller för den tid Revisorernes granskning af Riksgälds-kontorets förvaltning omfattat, som de under samma tid till Fullmäktige aflåtna Kongl, bref och andra af Fullmäktige mottagna handlingar rörande Riksgälds-kontorets tillgångar och skulder samt inkomster och utgifter till Revisorerne aflemnade.
Stals-kontoret har uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga utlåtande anfört, bland annat, hurusom Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers vid 1828—1830 årens riksdag gjorda framställning om kassans öfverlemnande till Riksgälds-kontoret, den 11 Februari 1832 funnit sig icke kunna dertill i nåder samtycka, utan borde densamma, efter Kansli-styrelsens upplösning, aflemnas till Hofkanslerens och Stats-sekreterarens för Ecklesiaslik-ärendena gemensamma förvaltning och emot redovisning användas till understöd vid vetenskapliga arbetens utgifvande; att sedan Rikets Ständer den 10 November 1840 förnyat sin ofvanberörda underdåniga hemställan i ämnet och, under förutsättning af nådigt bifall dertill, ä stat uppfört ett räntan å 9,000 Ridr B:ko motsvarande anslag af 450 Ridr samma mynt, Kongl. Majit, genom nådigt bref den 14 påföljande December, förklarat, att det tillkomme Kongl. Majit att förordna om kassans förvaltning på ett med lagar och författningar öfverensstämmande sätt, samt att medlen borde emottagas af Kongl. Stats-kontoret och den årliga räntan för det af Kongl. Majit förut i nåder bestämda ändamål användas; att Kongl. Stats-kontoret funne bestyret med kassans förvaltning vara af mindre betydenhet, sä att ur sådan synpunkt anledning icke vore för handen till densammas förflyttande till Riksgälds-kontoret; att Kongl.
Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 §. stadgar. §• Riksens Ständers Justitia». Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Rikets Allmänna Ärenders Berednings, Nedre Justilia;-Revisionens, Hof-Rätternes, Collegiernes och alla lägre Domstolars öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet alt sin mening dervid yttra, samt äga tillgång till alla Domstolars, Collegiers och Embetsverks Protocoll och Handlingar. Konungens Embetsmän i allmänhet vare skyldige att lemna Justitiag-Ombudsmannen laglig handräckning, samt alla Fiscaler, att medelst Actioners utförande honom biträda, då han det äskar. Rådets samtlige Ledamöter vara närvarande och rösta. Går Konungen i fält, eller till aflägsnare inrikes orter reser, förordne Tre Ledamöter af Stals-Rådet j under den Ordförande _, sorn Han antingen ibland Prinsar af Sitt Hus, eller ibland Stats-Rådets Ledamöter j, särskildt nämner ^ att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 8 §• stadgar.. 99- Riksens Ständers Juslitim-Ombndsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Nedre Justitias-Revisionens, Hof-Rätternes, Collegiernes och alla lägre Domstolars öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra, samt äga tillgång till alla Domstolars, Collegiers och Embets-Verks Protocoll och Handlingar. Konungens Embetsmän i allmänhet vare skyldige att lemna Justitiae-Ombudsmannen laglig handräckning, samt alla Fiscaler, att medelst Actioners utförande honom biträda, då han det åskar.
Han hade fattat sitt glas för att å hela ortens vägnar framföra en djupt känd tacksägelse först och främst till sin egen gamla vän, folkskoleinspektören, men äfven till socknens nitiska klockare och dess nyanlända lärarinna för deras gemensamma, trägna mödor i bildningens tjenst. Af egen mångårig erfarenhet visste han, hvilken välsignelserik och ädel uppgift det var att sprida bildningens skatter i de djupa lederna och just derför, att deras arbete icke var af dem, hvilka verlden prisar med buller och bång, borde hvarje enskild menniskovänlig person stå i en så mycket djupare tacksamhetsskuld till dem. En skål för herr folkskoleinspektör Lund, för vår hederliga klockare och för fröken Gerda Alm! Holmlund, som under hans tal suttit och vaggat med öfverkroppen, drog ett djupt, lättadt andetag. Fröken Halling lade sitt hufvud, beundrande på sned och drack kyrkoherden till, och inspektör Lund sjelf svarade kort, att han var rörd af den välvilja, som lyste fram ur hans väns tal, och han delade fullkomligt dennes upphöjda uppfattning om folkskolans betydelse. Det hade alltid förefallit honom som en heder att få verka i en institution, som man såge hvad man vill dock utgjorde fäderneslandets stolthet. Middagen var slutad. Gästerna spriddes, och eftermiddagen gick som den plägar på dylika tillställningar. Kyrkoherden slog sig ner vid ett virabord, och hans hustru gick ensam hem på qvällen, ty hon visste, att ej var värdt att vänta på sin man. Han spelade ofta hela nätterna till och med lördagsnätterna; en gång hade han gått direkt från virabordet upp i predikstolen. Hvad Kurt beträffar, fortsatte han på eftermiddagen sin roll, och Gerda betedde sig i början misstroget och kyligt emot honom. Hon var så ovan vid en dylik hyllning, men till sist gladde hon sig åt hans uppmärksamhet. Ensam och vek som hon var, insöp hennes känsliga sinne alt, som genom sin ton eller mening, tydde på vänlighet och intresse. Det kändes så godt att få tala ut en gång, hon blef alt mer och mer upplifvad, och der flög ett ljust, lefnadslustigt skimmer öfver hennes bleka ansigte. Fröken
Maj:tS befallning, huruwida densamma bör till förytrrande friqifivas eller under widare qwarstad till äterutförande förblifwa. Z. 5- Förbryrer sig Boktryckare emot denna Tryckfri» Hets-Lag, upkages malet wid Kämners-Rätken, eller i be stader, der Kämners-Rätt ej finnes, wid Rädstufwu-Rälten i den stad Boktryckeriet, ifrån hwilket den äklagade Skriften mkommit, anlagdt ar, eller, pä sätt §. i. innehåller, wid anläggandet anmäldt blifwit; Academiernes Jurisdictions-rätt, enligt deras Constitutioner, dock oförkränkt. Stämningstiv ware i alt fall, ehwad Tryckeriet inom eller, pä sätt nyffnämnde Z. urstakar, utom staden är belägit, enahanda, och förhalles dermed, som om stämningstid i staden Lag säger, Upstär fräga om Författares eller Förläggares af en tryckt Skrift tilltalande eller hörande, höra han eller de wid sadan Rart till smars stända, och ärnjule öfrigt deras Laga Rättegängsförmäner, enligt allmän Lag och sarstilde Förfalmin» gar, uii alt hivad igenom detta Förordnande icke uttryckligen annorlunda stadgadt ar.
att Lånen måtte utgifvas på 5 elier 10 års betalnings-tid; emot erläggande af en tionde* del hvar 6:te eller igne månad; att åtminstone för Låntagare af Allmogen, såsom mindre i tillfälle att hålla Commissionairer i Stockholm , vanlig omsättning med en femtedels afbetalning å primitiva Gapitalet måtte få sko livar isne i stället för hvar 6:te månad; att alla nu varande gäldenärer skulle tillåtas af* betala deras återstående skuld med en åtton* dedel, men sedermera på alla nya Lån fordras inbetalning af en femtedel, räknadt på^Lånets återstod, hvar 6:te månad; att, vid utmätning af Discont-Vörkets fordringar, endast den för* Bihang till Riks-öf. Proi. tjsj. eue £amls ?. 2 q Banco-Uuhottett Betänkandth, fallna afbetalnings-summan, men ej hela IAnet, skulle uttagas; o. s. v. Med benämningen af Discontering utmärkes i alla länder, att det Verk eller den enskilde person, sorn meddelar lånet, godtgör sig på förhand och förskottsvis ränta för sitt utlånta capital. Det är dels detta beräkoingssätt och dels den vid alla Discont-Inrättningar hufvud» sakliga anstalt, att de utlånte medlen på korta bestämda terminer åter inflyta, hvarigenom tillgångar allena kunna beredas att oafbrutet, i behofvets stund, bispringa hvarje lånsökande, som företer nöjaktig säkerhet och hvartill mång» dubbelt större fonder i annat fall blefve erforderlige. Allt Discont understöd bör och måste derföre vara en på kort tid leornad hjelp, till dess industrien och den enskilda Crediten hunnit förskaffa andra utvägar, och kan ej förvandlas till permanent eller stående, utan att förfela sitt ändamål på det hela och derjemte merendels undergräfva dens bestånd, sorn i så origtig väg vill sig deraf begagna.
Domstol göra reda för sig, och få tillintetgöra de tvetydiga ryckten, som kunna vara gängse om hans handlingssätt. Jag begagnar dessutom detta tillfälle för att upptaga några anmärkningar, som blifvit gjorde emot Utskottet, utan att tillåta mig hvarken alt klandra eller försvara de personer, som äro föremål för Utskottets Utlåtande. En värd Talare har sagt: att det är med förundran lian ficnnit mig yrka, att ConstitutionsUtskoltets Betänkande i denna fråga skulle ställas i samma form, som andra UtskottsBetänkanden. Jag tror mig hafva i min i dag upplästa reservation gjort tillräcklig reda för denna öfvertygelse, och torde få förblifva dervid, tills man vederlägger de bevis jag uppgifvit, eller tills man anför andra skäl, än sitt peremtoriska omdöme. Samma värde Talare har sagt, att i roy förekomma, i plurali, de mål, som skola blifva föremål för anmälanden; och att derföre ej ett enda mål borde af Ut - Den iS Ju lii c. m. 427 skottet serskilt anmälas. Sitt förmenta Levis för denna mening har han hemtat från följande ord i §: Skulle ConstitutionsUtskotitet anmärka, att StatsRådets Ledamöter samfält eller en eller flere af dem, uti de-, ras rådslag örn allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, m. m. Jag torde till besvarande häraf blott få fästa uppmärksamheten dervid, att all räkning måste börja med enheten; och Utskottet har ej kunnat fastställa mera än en anmärkning i sender. Men till den vär« de Ledamotens förnöjelse får jag dessutom påminna, att Utskottet uppgifvit 3 anmärkningar emot en Rådgifvare, och minst två emot de öfriga. Samma värde Talare har äfven gifvit ett nytt bevis på sitt sätt att tolka och tillämpa Grundlagen efter ordalydelsen, då han sagt: att en anmälan efter ioy ,y. ej kunde få motiveras. Det är verkligen obegripligt, huru Konungen skulle kunna göra afseende på en önskan, som yttrades utan motif; och man kan väl ej of Konungen fordra en blind tro på Stän-a (lernas omdöme.
lappri, lappri, mina fröknar, lappri. Hvarje dag gå wissa fiät, som dwärgsflugan i sitt nät, ungkarlshjertan snärja, fånga, glädja sig åt suckar många, lappri, lappri, mina fröknar, lappri. Se sig i folieradt glas ropa Stina, Brita, Claes til en cour-dag sig ut Laga trompeuse fjäder bjäfs och kraga lappri, lappri, mina fröknar, lappri. Bära lintyg fint som flor silkesstrumpor nätta skor. Smala ben i wider kjortel som två sparris i en mortel, lappri, lappri, mina fröknar, lappri. Sedermera skildrar den obekante satirikern, hur hofdamen efter långt val ändtligen råkar på ett medgörligt och rikt mähä till man, och så får guld och gods och husfruvälde – och litet synd i hemlighet till på köpet. Det var nu dessa Lovisa Ulrikas och den unga prinsessan Sophia Albertinas hoffröknar, som Claës Julius gjorde till sina uppfostrarinnor, och åtminstone hälften af hans vidlyftiga årskrönikor äro ägnade dessa anspråksfulla unga damer, hvilkas kvinnliga otillförlitlighet han aldrig tröttnar att begrunda. Ett helt förtjusande ungt garde af spotska och förnäma skönheter tecknar sig för ögat i dessa oförbehållsamma skildringar. Det är den älskvärda Ulrika Fredrika Sperling, Claës Julius’ kusin och enligt honom den enda lojala af hela bandet, den skrattsjuka och koketta fröken von Bohlen, som skulle blifva divan i hans första egentliga ungdomsroman, och den stela Brita Horn, som skulle blifva hans verkliga lifs hjältinna och hans maka. Det är den stolta och fjäsade Fredrika Mörner med sin bleka hy och sina passionerade ögon, oemotståndlig när hon tog emot i herrkostym (riddräkt), oförvägen i sitt koketteri spelande hasard med sina ynnestbevis i afsikt att vinna ett godt gifte och just därför förutbestämd till att komma på glasberget, först lika mycket afskydd, som sedermera älskad af den ombytlige Claës Julius.
En enskild person, som dref bank eller annan rörelse på flera orter, skulle, enligt 2:dra morn., på hvarje af dem påföras bevillning för sin derstädes drifna rörelse; men förenade han andra personer med sig i bolag om den af honom sålunda bedrifna rörelsen, skulle bevillning derför, enligt Esta morn., påföras bolaget endast på den ort der rörelsen förnämligast drefs, om nemligen, hvilket jag för min del dock ej tror, stadgandet härom i nyssnämnda moment skulle kunna ega tillämplighet på detta fall. Å andra sidan skulle väl, med tillämpning af Irsta morn., ett bolag, som bedref grufrörelse å ett gruffält beläget inom flera taxeringsdistrikt, för hela inkomsten af denna rörelse påföras bevillning inom det distrikt der rörelsen hade sin medelpunkt, likasom ett bolag hvilket egde en till allmänt begagnande upplåten kanal eller jernväg, som sträckte sig genom flera taxeringsdistrikt, derföre borde, enligt samma moment, påföras bevillning der bolaget hade sin styrelse. Men för en enskild, som dref en dylik grufrörelse, eller egde en sådan kanal eller jernväg, som nyss är omförmäld, vore, om man härvid hade att hålla sig uteslutande till 2:dra morn., ej någon ort bestämd, der honom skulle påföras bevillning för den inkomst som han deraf hade. Således bör man väl rätteligen tolka dessa båda moment sålunda, att man antager, att de begge komplettera hvarandra, så att hvad som i lista mom. stadgas rörande bolag, äfven tillämpas på enskilde näringsidkare, och hvad 2:dra mom. bestämmer, äfven på bolag. Så hafva ock dessa moment i allmänhet blifvit tillämpade. Ett handelsbolag, som haft försäljningslokaler i olika städer, har i hvarje af dessa påförts bevill - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 193 bevillning för sin rörelse der. Likaså har, för att begagna ett kändt exempel, det bolag, sorn eger Motala mekaniska verkstad, och som på sednare tiden förlagt en filialafdelning deraf i Norrköping, blifvit särskildt för sin inkomst af samma påfördt bevillning i Norrköping.
Ex Prolocollo A. F. Normelin. Antom i afskr. till Exp.-Utsk. den 10 Mars kl. 5 e. m. KONGL. MAJ.TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående det vid sista. Riksdag framställde Förslag till en ny Stängsel-förordning; Gifven Stockholms Slott den 22 Februarii i83/j. Med bifall till Rikets Ständers vid sista Riksdag, i anledning af Kongl, Majits då aflåtne Nådiga Proposition angående en ny Stängselförordning, uti underdånig skrifvelse af den 19 Augusti 1829 gjorda anhållan, alt med pröfningen af det i berörde afseende gjorda Lagförslag, hvilket af den jordbrukande allmänheten, hvars rätt derunder egentligen berodde, icke kunnat blifva tillräckligen kändt, måtte till Rikets Ständers näslpåföljande sammanträde få anstå, har Kongl.Majit, i anledning af Rikets Ständers derom jemväl framställda begäran, låtit berörde Lagförslag, jemte Högsta Domstolens deröfver afgifne utlåtande, Lag-Comileens motiver till 5 Cap. ByggningawBalken i nya Lagförslaget och Kongl. Majits i ämnet aflåtne Nådiga Proposition, på allmän'bekostnad till trycket befordra, samt af desse handlingar till hvarje Län afsända 5o exemplar, för alt lill upplyste och kunnige Landtman och Stadsboer inom Länen utdelas; hvarjemte, till beredande af ännu ytterligare upplysningar rörande ifrågavarande förslag i alla dess delar, Husbåils-sällskapen i Länen och, der sådane ej finnas, Kongl. Majits Befallningshafvande blifvit i Nåder anbefallde att, efter noga granskning af samma förslag, med underdånige utlåtanden deröfver till Kongl. Majit inkomma.
Utskottet har tagit förevarande motion i öfvervägande; och då frälseräntorna, af hvilka åtskilliga äro bestämda genom särskilda aftal, innehafvas under enskild eganderätt, anser Utskottet Staten icke ega att till förmån, vare sig för räntegifvare eller räntetagare, förordna om förändring uti dessas lagligen gällande ömsesidiga rättigheter och skyldigheter i afseende å nämnde räntors utgörande. På grund häraf hafva ock Rikets Ständer redan uti besluten i den så kallade skatteregleringsfrågan förklarat då meddelte föreskrifter, angående sättet för hemmansräntornas och kronotiondens beräknande och liqviderande icke kunna å frälseräntorna tillämpas, hvilket förbehåll ock sedermera influtit uti 14 § af Kongl. Maj:ts om räntepersedlarnes omsättning och förenkling den 11 Maj 1855 utfärdade nådiga Kungörelse. Utskottet finner sig derföre böra tillstyrka, det Rikets Ständer måtte förklara de uti motionen gjorda framställningar icke kunna till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande M 39. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Februari 1857, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af väckt motion om fastställelse af Kronotiondesällning för Upsala län. Uti en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, inom Hedervärda BondeStåndet af Biksdagsmannen Samuel Ödmann från Upsala län väckt motion, deruti Biksdagsmännen från samma län' P. F.
Förbrytarens ånger öfver brottet, om den vore upprigtig, bodde nemligen i hjeilat, och den offentliga förödmjukelsen bidroge hvarken att förhöja dess värde, eller att stärka de goda föresatser till bättring, han kunde hafva fattat. Sättet, huru han borde söka försona sig med Gud, kunde och borde deslomindre genom menskliga lagar föreskrifvas, som det låge utom gränsen af mensklig förmåga, att bedöma halten af hans moraliska förderf eller felsteg; och försoningen med församlingen för den förargelse, som åstadkommits, bestode icke i det offentligen aflagda, stundom aftvungna löftet om förbättring, utan i ett förbättradt uppförande, som småningom kunde återställa del förtroende, som han förverkat. Betraktades åter kyrkoplikten såsom en bestraffning, så gällde emot densamma alla ile inkast, hvilka blifvit gjorda emot skamstraffen i allmänhet; och ehvad desse straff kommo att afskaffas eller icke, hvarom fråga först i sammanhang med pröfningen af det föreslagna nya straffsystemet i det hela torde kunna lämpligen väckas, borde del tillika anmärkas, alt kyrkan vore det minst passande ställe och Gudsljensten det sämst valda tillfälle för verkställigheten af sådant straff, ty en brottslings utställande på pliktepaIlen eller, såsom det vanligen benämndes, skampallen, störde andakten, så väl hos hvarje ömtåligt sinne, som hos den obildade åskådaren, hvilkens nyfikenhet derigenom tillfredsställdes. Härtill komme dessutom, dels alt, genom den dömdes motvilja eller tredska att underkasta sig domen, för - 4 Lag-Utskottets Betänkande_, JV.o 26. argelse väckande uppträden icke sällan inträffade, samt svårt, stundom omöjligt blefve, att genom tvångsmedel förmå honom dertill, helst det berodde på hans undergifvenhet eller hallsstarrighet, huruvida lagen kunde verkställas eller icke, dels ock, att fullgörandet af uppenbar kyrkoplikt, sorn endast å Söndag kunde ega rum, merendels ådroge den brottslige en längre tids häckte, än eljest varit af nöden, hvarigenom äfven det allmännas kostnader för hans underhåll förökades.
Ta* bell-författare inkomna uppgifter, Utsädet i Upsala Län år 1815 af förstnämnde Sädesslag sammanräknade endast belöper till 47,913 och af Potatoes 3873 Tunnor, som utgör en difference af tillsammans 5775 Tunnor, hvarförutan Landshöfdinge-Embetet förmäler sig hafva haft del af 1812 års Riks-Tabell och funnit det deri för Upsala Län upptagne Utsäde så oförenligt med verkliga förhållandet, att detsamma skalL hafva uppnått 4767 Tunnor mera än Riks-Tabellen utsätter, och vid sådant förhållande vågar Tabell-Kommissionen ej på de inkomne uppgifterne grunda någon Calcul öfver födoämnens mera eller mindre tillräcklighet för den uppgifna folkmängden. Ofvatiberörde Landshöfdinge-Embetets i Upsala Län nflåtne underdåniga Skrif. y§ls£ har Ejder Kongl. Majit i Nåder behagat 318 Konungens Nåd. Propositioner. låta öfverlemna till Tabell-Kommissionen? 1 afseende på de upplysningar densamma innehåller; Och med hvad Landshöfdinge-Embetet ibland annat derutinnan anfort, ej mindre om -vigten och nödvändigheten af säkra uppgifter i alla de delar, hvarigenom Jordbrukets förkofran eller aftagande kan inhemtas, än ock den gjorda anmärkningen att flera omständigheter bidraga dertill, att uppgifterne i dessa ämnen på den väg, de hittills blifvit hemtade, icke kunna ernå all erforderlig noggranhet, instämmer äfven Tabell-Commissionen för sin underdåniga del. Prästerskapet liar också vid flere tillfällen sökt ådagalägga dessa svårigheter, som skolahärröra af Allmogens farhåga att vid noggranna uppgifters meddelande härutinnan kunna blifva underkastad högre beskattning dels till Kronan och dels i tionde till Presterskapet o. s. v. Med ett berömvärdt nit har Eder KonglMaj:fs Befallningshafvande i Upsala
Sista hösten, då hon återkom från ett par veckors besök i Italien, såsom alla högst intagen af detta land, hade hon lärt italienska, så att hon kunde uttrycka sig tämligen ledigt på detta språk, men talade i stället ovanligt illa svenska, emedan hon då befann sig i stark misstämning mot Sverige. Franska var det språk, hon bäst behärskade, ehuru hon ej skref det fullt korrekt. Och i Ryssland anmärkte man mot hennes stil, att ett visst främmande inflytande i språkligt afseende gjorde sig gällande. Hon beklagade sig dock ofta öfver att ej kunna tala ryska med sina närmare vänner i Sverige. Hon sade: jag kan aldrig säga er de finaste nyanserna i mina tankar, jag måste alltid nöja mig med de näst bästa uttrycken eller med en omskrifning, när jag talar till er, kan aldrig säga det riktigt träffande ordet, och därför, när jag kommer till Ryssland, känner jag mig alltid som frigjord ur ett slags fångenskap, som hållit mina bästa tankar bundna. Å, ni kan inte tro, hvilket lidande det är att alltid nödgas tala ett främmande språk till sina förtrogna, det är som att gå ständigt med en mask för ansiktet. I februari 1884 reste jag till London, och jag återsåg icke Sonja förr än i september samma år. I London mottog jag ett enda bref från henne, däri hon skildrar sin första vinter i Stockholm på följande sätt: (Brefvet saknar datum, men är tydligen skrifvet i början af april.)2 »Hvad skall jag säga Eder om vårt lif i Stockholm? Om det icke varit mycket inhaltsreich, så har det åtminstone varit tämligen rörligt och tämligen tröttsamt på sista tiden. Supéer, middagar, soaréer ha följt hvarandra i spåren, och det har varit ganska svårt att räcka till för allt och ändå finna tid att förbereda mina föreläsningar och att arbeta. I dag ha vi afbrutit föreläsningarna för två veckors påskferier, och jag gläder mig som en skolflicka åt detta lilla lof. 1:sta maj är ej heller långt borta, och då hoppas jag afresa till Berlin, tagande vägen öfver Petersburg. Hvad beträffar mina planer för nästa vinter äro de ännu oafgjorda, ty de bero naturligtvis ej af mig. Som Ni lätt kan föreställa Er talar man här oupphörligt om Er. Alla önska underrättelser om Er, och Edra bref läsas och kommenteras och göra formlig sensation.