Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande af dessa förslag hafva Rikets Ständer ej kunnat förbise, att då de i ämnet tillförene hos Rikets Ständer gjorda framställningar icke vid något Riksmöte rönt ett gynsamt emottagande, men samma fråga städse återkommit och synes tillvinna sig allt större uppmärksamhet, detta förhållande häntyder på en allmän och fast grundad Öfvertygelse hos den skattskyldige jordens egare om olämpligheten af det nuvarande beskattningssättet. Ehuru grundskatterna i allmänhet numera icke kunna anses vara så betungande, att de bilda ett hinder för jordbrukets framsteg och förkofran, utgör likväl den ojemna fördelningen af dessa skatter en lätt förklarlig anledning till sålunda fortfarande missbelåtenhet hos de skattskyldige; och, efter hvad Kommitterade för uppbördsoch redogörelse-verkets förenklande uti sitt den 30 April 1847 afgifna underdåniga Betänkande upplyst rörande denna ojemnhet i ränte-beloppen, hvilka för ett skattehemman omvexlade emellan 8 R:dr och 183 R:dr, synes det visserligen vara önskvärdt, om ett mera billigt och ändamålsenligt sätt för jordens beskattning kunde införas. I sådant afseende har väl ofta blifvit framstäldt, att ifrågavarande ändamål skulle kunna vinnas genom en så beskaffad skattejemkning, hvarigenom de jord-egendomar, som nu hafva lägre ränte-belopp sig åsätta, skulle påläggas en tillökning i skatt, emot skälig ersättning för den derigenom uppkommande minskning i egendomens värde, hvaremot de högst beskattade skulle erhålla nedsättning i grundräntan, emot erläggande af en kapital-ersättning, motsvarande värdet af den efterskänkta räntan; men utom alla de svårigheter, sora skulle möta vid verkställandet af en dylik liqvidation, hvaribland utfinnandet af en rättvis grund för skatternas jemlika fördelning å samtliga jord - Expedilions-Ulskotlets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 175.
Af det nu under föredragning varande utlåt, synes, att H. Utsk. icke gillat Konungens i delta afseende gjorda propos., fotad på min af Hr General-adjutanten för armeen tillstyrkta framställning: inen då Utsk. yttrat, att ifrågavar. arbeten kunna jemföras med andra, som afse militära föremål, hvilka stå under Krigs-collegii redovisning, och förhållandet ickeärsådant, utan denna redovisning insändes directe till Kammarrätten ; så måste jag vidhålla och här yttra min öfvertygelse, att dessa 12,000 r:dr, på sätt Konungens nåd. propos. innehåller, böra öfverflyttas på Topographiska corpsens stat. StatsUtsk. har äfven afstyrkt Konungens äskande af anslaget för militäre embets-och tjensteinäns reseoch tractaments-kostnaders iklädande af egenskap af förslagsanslag; jag, för min del, nödgas yrka ändring härutinnan, helst de föreslagna indragntrna å denna hufvudtitel icke äro afgjorda och besparingarna således än mindre kunna påräknas; jag får vördsammast upplysa derom, att denna utgift år 1829 uppgick till 14,383: 36. 3. „ i83o 17,548: 44- 1'• Det H. Utsk. har ock uti samma utlåt, föreslagit, att kostnaderna för Lifgardets till häst stallars underhåll, skall bestridas af de tillgångar, som äro ställda under Krigscollegii disposition för underhållet af Kronans militär-byggnader; men som jag icke känner till andra tillgångar , än anslaget till nybyggnader och reparationer af fästningar och land/försvaret tillhörande hus och byggnader3 och delta anslag, 38,ooo r:dr, ur alldeles upptaget af en mängd vigtiga Den 7 Mej e. m. 307 föremål, mycket ökade de sednare åren, genom så väl nybyggnader som reparationer i landsorterna; så inser jag ingen möjlighet, att dermed underhålla ifrågavar. stallar, med mindre anslaget ökas.
“Jag tror icke, att en man med snille och karaktersstyrka får anklaga någon annan än sig själf för de misstag, han begått. Att söka orsaken därtill i svikna förhoppningar eller gäckandet af våra ungdomsdrömmar, är alltid en svaghet.“ “Ni har rätt, och jag hade orätt.“ Han fattade och kysste min hand i det han tillade: “Jag skall alltid med välbehag erinra mig denna stund, som lifligt återkallat en händelse från fordom, då jag ville spela moralpredikant. Ni har nu straffat mig för min förmätenhet. Men låtom oss granska anklagelsepunkterna emot mig. Antag, att jag låtit min tankekraft stå under en snillrik kvinnas inflytande, icke bevisar det att detta senare varit af den natur, ni förutsätter. Min kärlek, Bertha, har, sedan jag var yngling, blott haft ett föremål, vid hvilken den varit fäst. Detta föremål är – den svenska vitterheten. För dess förkofran har jag önskat att verka. Genom ett lif af plågor och utan all sann glädje har denna kärlek utvecklat sig till en allsmäktig passion. För den har jag lefvat, för den skall jag dö. – Se där den härskarinna, jag tjänar; hvars slaf jag är!“ En stund därefter aflägsnade han sig. Något senare återkom min man, som på ett par dagar varit bortrest. Hans utseende var blekt och förstördt. Han gaf mig med kort och skarp röst tillkänna, att vi den följande morgonen skulle resa ur hufvudstaden och till en af hans släktingar. Vi anträdde resan ofördröjligen, och han meddelade mig nu, att vi voro i grunden ruinerade. Han hade spelat bort både min och sin förmögenhet. För honom återstod nu endast att söka förmå sin tant, öfverstinnan **hjelm, att hjälpa honom ur det största trångmålet och sedan fingo kreditorerna sälja egendom och lösören. Anländ till öfverstinnan, träffades min man af ett svårt slaganfall, som gjorde honom oförmögen att röra sig. Under hans sjukdom försåldes allt hvad vi ägde, och efter ett års förlopp voro vi förvandlade till nådehjon, som endast hade öfverstinnans barmhärtighet att räkna på. När min mans krafter det medgåfvo, lät öfverstinnan föra honom och mig till hufvudstaden, där en
Sedan den nu gjorda propos. blifvit, enl. Hr Landtnäs uppfattning, med ja besvarad, så är den af Hr von Hartmansdorff uppgjorde voter:s-propos. antagen. Det blir då naturligtvis nödvändigt, att uti det prot.utdr., som ang:de denna förändring från R. o. Ad. afgår till de öfriga Stånden, motiverna för densamma blifva införda; ty eljest kan jag icke förstå, huru dessa Stånd skola finna skälen för den af R. o. Ad. beslutade förändring. Jag hemställer derföre, om icke såsom sådana böra upptagas de under discussionen anförda skäl, att genom 3 Stånds beslut minimi-summan blifvit bestämd till 666,666 32, och att 2 Stånd beslutat 696,000 r:dr, samt således dessa summor ovillkorligen måste utgöra de tvänne alternativerna; äfvensom att för öfrigt, såsom alldeles skiljdt från denna fråga, föremålet för den andra voter:s-propos:n måste blifva, huruvida 22,5oo r:dr af rotefrihets-afgifterna skola uppföras på 3:dje titeln såsom förut, eller också enl. BondeSt:s beslut ingå till Riksg.contoret, Hr von Hartmansdorff: Jag har ej väl kunnat höra hvad Frih. Cederström yttrade, men så vidt jag förnam, lärer det angått anslags-summorna af 696,000 r:dr och 666,666 r:dr 32 sk. Nu återstår likväl frågan om anslaget af 22,5oo r:dr. Af de Stånd, som derom beslutat, har R. o. Ad. anslagit dem till Krigs-collegii departementer, PresteSt. har gjort likaledes, och BorgareSt. har gjort äfvenså. Jag kan ej finna annat, än att äfven i det fallet vi hafva 3 Stånds beslut; och att följaktligen ingen votering behöfves; Frih. Cederström:
Men det är just en sådan nepotisme, som iy56 års TjensteBetänkande har för afsigt att förekomma, på det att den verheliga förtjensten och den verkeliga skickligheten _, icke den figurativa och af förmansgunst beroende, må kunna framdragas. Frågan reducerar sig således endast till scit - Den 4 F e b r u a ri i e. ra. Embete sökande personer, innehafver den största förtjensten och skickligheten, och följaktligen bör, framför sine medsökande, befordras. Theorien härom är förträifeligt utförd uti 1^56 års TjensteBetänkande; skada blott att det icke förstås och icke eller i practiken tillämpas vid alla tillfällen, då det kan och bör ske. Långt ifrån att deraf, såsom Ekonomiutskottet tyckes antyda, befara oordning och oreda, skulle, tvertom, mångå klagomål och mycket missnöje undvikas; och man kunde då slippa höra omtalas recornmendationer, relationer, gynnare, ock mera sådant, som åberopas då någon söker ett Embete eller en Tjenst i staten. Huru Utskottet kunnat finna, att nuvarande RegeringsForm gjort i ^56 års TjensteBetänkande till alla delar obrukbart, det skall alltid blifva en obegriplighet, så framt Utskottet icke exprés vill hafva uttryckt den mening, att Orden: Förtjenst och skicklighet skola, efter 1809 års RegeringsForm, betyda någonting helt annat, än hvad samma ord efter 1720 års RegeringsForm betyda. Min föreställning åter är, att desse begge ord alltid måste hafva enahanda betydelse för hvar och en, soin äger ett redigt begrepp och mogen urskiljning; och jag hade således icke väntat en sådan förkla - i5o Den 4 Februarii e. m. ring, sorn den Ekonomiutskottet, uti det nu ifrågarande märkvärdiga utlåtandet, afgifvet, nemligen att då i^56 års TjensteBetänkande använder ordalagen förtjenst och skicklighet såsom grund för befordringsrätt,samma ordalag skola derstädes äga en negativ bemärkelse, så att icke bevisad oskicklighet gäller för skicklighet, samt Tjensteår för förtjenst. Hvarifrån
Mörner har vidlyftigare utvecklat hvad jag i det hänseendet förut yttrat, gående ut derpå, att, dä denna § endast afser en åtgärd, en uppmaning som icke haft någon brottslig verkan, sä finnes det i lagen tillräckligt stränga straffbestämmelser, utan att man behöfver gifva ät det ifrägavar-. de jemte att till Hr Gr. Lagerbjelke fä genmäla, att jag alldeles icke medgifvil det sådana fall kunna inträffa, som icke kunde innefattas under denna §, eller all uppror skulle kunna anstiftas pä eli sätt som icke kunde med straff beläggas. Jag yttrade endast att jag icke kunde förutse att det fall skulle kunna inträffa, att någon uppmanar en folkmassa till uppror utan att öppna munnen. Om, emot förmodan, något sådant skulle äga rum, hvilket jag för min del icke anser möjligt i annat fall, än att delinquenten är döfstum, — så är jag öfvertygad att domaren icke skall underlåta, att tillämpa lagens stadgande på den, som blifver öfverbevisad om att pä annat sätt än med ord eller med tydliga åtbörder hafva till uppror uppmanat. Jag fruktar att man, genom det af Hr von Hohenhausen föreslagna tillägg, skulle kunna bringa det derhän, att äfven den oskyldigaste åtbörd blefve straffbar och man måste besinna, att det är en upprorslag, som är i fråga. Hvad beträffar den af Gr. Mörner gjorda anmärkn. emot 6:te §:n, så får jag upplysa att det icke var utan mycket betänkande Utsk. beslutat denna förändrade lydelse af densamma mot hvad i K. M:s nåd. propos. vid 1840 års riksdag finnes stadgadt. Utsk. ansåg det icke lämpligt, att i lag föreskrifva det civila myndigheter skulle vid inträffadt upplopp förskaffa sig sjelfva upprorslagen och derur för folkmassan ordagrannt uppläsa vissa föreskrifna ordalag. Detta är blott nödvändigt i händelse 1840 års förslag följes; ty man kan svårligen vänta, att vederbör:de skola kunna ur minnet fullständigt upprepa hvartenda af de föreskrifna orden.
Öfver Stats-Verkets stallning och Förvaltning för ifrågavarande år 1816, har Utskottet författat den Tabell, sorn i vanlig ordning af trycket meddelas. Stats-Utslottets Betänkandenl 1801 Uti förenämnde Berättelse af Kongl. StatsContoiret upptagas, för att komma till Riksens Ständers kännedom och atgard, till 1817 ar® Riks-Staf öfverförde Summor, som de föregående åren blifvit af Öfverskottsoch Besparingsmedel utbetalte till ett belopp af - 1,22 9,59 H 5- 5* bestående till största delen uti Anrcipationer, gjorde af J, ndt Ränferierne med SiatsVerkets medel för Krigs-Ut, ^ gifter åren 18x3 och X814, samt för öfrigt uti följande ^ T poster, hvilka, i brist af anslag dertill, blifvit förskottsvis bestridde, nemligen: Omkostnader för Byggnader och Reparationer vid Strömsholm - 12,900: Ti l Reparation af Strömsholms Canal-murar 3,000: — Till uppköp af Föhlston i Norrige för Strömsholms Stuteri - 2,500: — —- Till underhåll för Ryska Hingstar vid Strömsholm - 1,500: Till underhäll af Ryska Hi ngstar vid Flyinge och Dahlby Stuteri - ‘ 2,000: Brandföi .äkrings afgift för JWggnaderire å sistnämnde ställe r 2,09?; 37. 6 Transport 1,253,587:'42. xi. 1802 Stats-ZJtskottets B el än k anden. Stallmästaren
Af hwad redan blifwit anfcrdt kan stukas , at äterbetalningen frän Statswerket af Banquens förffotter til krigsbehofwen ej kan armsrlunda än smäningom ingä och bidraga til Sedelstockens förminskning: det synes derföre blifwa af yttersta nödvändighet, at iden män Bancosedel. Stocken blifwit förökt igenom §06 A en 26 förstotterne til Statswerket för krigsbehofwen, utläningen af Banquens Sedlar til Riks -Discont-Werket efter hand indrages. Om ej andra utwägar finnas kunna tilräckeligen bidraga til Bancosedel Stockens förmindffning, torde blifroa nödigt, at afbetalnings-procenten pä Fastighets-Länen, som nu är 2 procent om äret, förökas til fyra, eller ätmindstone tre procent om äret, til nästa Riksdag. I det närmaste samma orsaker, som afräda allt ytterligare biträde frän Banquen för Statsbehofwen, göra det än mera omöjligt frän Riksgälds-Werket. Dest fond har fin bestämda destination, som ej kan rubbas utan förolämpande af Fides Publica. Riksgäldssedlarne figer jämwäl nu et fiperadt wärde emot Bancomyntet, och hafwa derigenom blifwit tjenlige gjorde a t i rörelsen fä egenffap af gängbart mynt, hwarwid de fordra omsorg at kunna bibehällas, til dest tilfälle blifwer at dem helt och hällit ur rörelsen indraga. At Riksgälds-Direktion under den tid, dä för krigs-oroligheterne all communication uphört med de länder , der Swerige har gäld, sökt göra de Capitaker fruktbärande, som skolat anwändas Lil intresten och afbetalning pä den utländska gälden, är wisterligen en nyttig Finance ° Operation , sä framt utläningen stett med den försigtighet, at de utlänte capitaler kunna ätkommas, dä de päfordras.
Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat, alt det föreslagne tillägget står i strid med Ridderskapets och Adelns fattade beslut, och Herr Cederschjöld sjelf sådant erkänt, lärer detta tillägg icke kunna upptagas enligt 53 §:n Riksdagsordningen, som innehåller: "Besvaras propositionen med Ja, må viii "erinringar dervid i tjenliga ordalag göras, ”men ingen försöka, att beslutet genom ny ”öfverläggning upprifva.” Det vore i sanning besynnerligt, om man, oaktadt detta stadgande, skulle genom föreslagna tillägg kunna upprifva fattade beslut. Jag tviflar 184 D c n 4 D e c e m b e r c. ui< således, att proposition å Herr Cederschjölds tillägg kan framställas. Herr Cederschjöld: Ehuru mycket jag nitälskar för saken, skulle jag likväl ej vilja söka genomdrifva den på formernas och grundlagens bekostnad. Men icke annat jag förstår, måtte jag vara berättigad erhålla votering i sjelfva saken, hvarvid det af mig sist framställde förslag torde få blifva contraproposition. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att likasom det vid flere föregående tillfällen handt, att votering af en Ledamot blifvit begärd, ehuru pluralitetens mening i afseende å en framställd proposition redan af de lemnade svaren varit gifven, och hvilken votering icke kunnat vägras, hade Hans Excellence nyss yttrat, att Ridderskapets och Adelns beslut öfver ifrågavarande ämne vöre genom de lemnade svaren på den af Hans Excellence framställda proposition definitift fatladt, endast såvida votering öfver frågan icke af någon Ledarpot .yrkades; men då Herr Cederschjöld nu mera, och under det discussionen ytterligare fortgåtf, begärt votering, ansåg Hans Excellence Herr Cederschjöld, derest han icke behagade afstå från sitt berörde yrkande, berättigad att få saken afgjord genom votering, och att i sådant fall få sitt förslag intaget i contrapropositionen. Den 4 December e. m. l85 Herr Cederschjöld förnyade sin anhållan om votering. Herr Hjerta:
Propositionen föreslagna löneregleringsnämnderne torde den vigtigaste, likasom äfven den svåraste uppgiften blifva att så reglera i afseende på komministraturerne, att innehafvarne af dessa tjenster, der tjensterne icke befinnas öfverflödige och således böra indragas, förbjelpas till sådane löneinkomster, att de deraf kunna hafva en anständig bergning för sig och de sina. Afhjelpandet af den för handen varande, allt mer tilltagande prestbristen berodde Allmänna. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 35 mer lin man i allmänhet syntes tro på löneförbättring vid de lägre tjensterne inom kyrkan. Prestbråten kunde, enligt motionärens åsigt, icke afhjelpas utan att anspråken på humanistisk och theologisk bildning vid inträdet i presterlig tjenst betydligen höjas, och detta åter. kunde icke ske, så länge de ringa lönerne och de mörka utsigterne till befordran afskräcka ynglingen från beträdandet af den presterliga banan. Det syntes derföre motionären böra åläggas de blifvande lönereglérings-nämnderne, att framförallt beflita sig om löneförbättring för Komministrarne och deras vederlikar, och i första rummet söka bereda dem befrielse från den dem så hårdt betungande byggnads-skyldigheten..
Enär jag, på grund af min erfarenhet från den tid jag innehade Ordförandeplatsen i Snedhets-kollegium, kan vitsorda behof\et af ett skyndsammare fullbordande af provincialläkare-regleringen, än som sker genom beviljande af de tre nya provincialläkarelöner Kongl. Maj:t föreslagit, anser jag att de af Sundhetskollegium begärda 6 böra för nästa statsregleringsperiod beviljas, särdeles som, enligt hvad ofvan är anfördt, 6 distrikter redan anmält sig hafva de föreskrifna vilkoren uppfyllda. — Såsom ytterligare skäl härföre må anföras: att Rikets Ständer redan förut en gång, såsom nyss blifvit visadt, höjt det af Kongl. Maj:t äskade antalet nya provincialläkarelöner från 12 till 20; att landtbefolkningens behof af ökade tillfällen till läkarevård är, särdeles inom vissa provinser, högst trängande; härvid bör ock anmärkas att, af de 28 under de sistförflutna fem åren nyupprättade provincialläkare-stationerna, 25 blifvit placerade på landsbygden och endast tre uti stad, med anledning af den öfvervägande läkarebristen för det egentliga landet; att den mindre betydande utgiften för påskyndande af den civila sjukvårdens reglering, fullt ersättes af den fördel, som så väl det allmänna som den enskilde erhåller af ökadt tillfälle till offentlig läkarevård; samt att någon brist på kompetente sökande till de nya platserna numera ej är att befara. På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag hemställa att Rikets Ständer behagade bifalla Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, ehuru med den förändring att sex nya 'provincialläkarelöner, hvardera af 1,500 B:dr, anslås med tillsammans 9,000 B:dr, under de vilkor i öfrigt, som Kongl. Majit föreslagit.» Och hafva uti denna hemställan instämt: Professor Selander, Kontraktsprosten Tegnér, Herr S. Heijkenskjöld, Herr C. J. Bergman, Riksdagsfullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms län, Eric Ersson från Gefleborgs län, C. J. Svensén från Calmar län, Carl Ifvarsson från Hallands län, P. O.
Tegnér, Saml. Skrift. III. s. 292. Grimm, Deutsche Mythologie, s. 719 o. följ. Olaus Magni, Historia de Gentibus Septentrionalibus. Ebert, s. o. s. 24. Nicolovius, s. o. s. 126. Se Ek, Gamla bruk och ceremonier vid ett svenskt universitet. Nordisk Universitetstidskrift. III. 2. s. 18. Den rätta Askonsdagen infaller i första veckan i fastlagen, men ett felaktigt språkbruk har öfverflyttat namnet på onsdagen i påskveckan. ”Ifrågavarande förvexling,” säger Rydquist, ”liksom den med fastlag och fasta, hvilka hos oss i allmänhet gälla som liktydiga, kan lätt förklaras deraf, att då genom Reformationen fastans betydelse, såsom lekamlig späkning, upphörde och med henne äfven de föregående nöjena, skulle också den techniska bestämningen snart förlora sitt ursprungliga innehåll; hvarföre man utan svårighet flyttade reningsdagen in i påskveckan — den enda, som i reformerade länder hålles i strängare helgd.” Rydquist, s. o. s. 222 o. följ. Stjernman, Riksdagars och Mötens Besluth. Del. I. s. 58, 65. Laurentius Petri, Dialogus om then förvandling m. m. s. 37, 36. Olaus Petri, Handbok och hans Sändebref till Paulus Helie hos Troil, Skrift, och Handl. till Uplysning i Sv. Kyrkooch Reform.Hist. Strinnholm, Sv. Hist. i Sammandrag. III. s. 222 o. 465. Rydquist, s. o. s. 221 o. 222. Tegel. K. Gustaff den förstes Hist. D. I. s. 177. Olaus Magni, s. o. Lit. 13. c. 42. Jfr iöfrigt om allt, som angår fastlagen, Rydquists intressanta undersökning i ”Nordens äldsta Skådespel.” s. 216—228. Alt, s. o. s. 465, 466.
53 alt liartcjelsrelationerne vore det enda viktiga för landet, och att diplomaliken vöre af art, alt kunna bestridas genom handelsrelation. Det vore visserligen beqvämt, alt på Skeppsbron, eller första HandelsContoir, med först afgående lägenhet kunna beställa en tractat, eller annan diplomatisk afhandling. —• Må det tillåtas mig, att rätta ett af Friherre Anckarswärd begånget misstag. Friherren har trott sig sakna exempel, att vid vår sednaste Kröning år 1818 några Ambassadeurer hitskickades. Jag får då påminna derom, att General Tschernicheff af Kejsaren af Ryssland var skickad till Hans Majrts Kröning. Jag kan för öfrigt ej ingå i redogörelse för diplomatiska Cassans tillstånd, emedan min ställning inom Stats åcket ej ålägger mig någon kännedom i detta afseende. Jag måste beklaga, att Utrikes Ministern är hindrad att deltaga i denna öfverläggning, och att vi sålunda äro i saknad af de upplysningar han kunnat lemna; men jag är öfvertygad derom, att Regeringen ej misshushållat med anslagen, och alt Ridderskapet och Adelli ej har skäl, att i delta anslag göra några ändringar. Jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets Betänkande i denna del. Friherre Anckarswärd: Sedan jag i detta ämne yttrat allt hvad jag haft att1 an - 54 Den 28 September f. in. t föra, är det kanske origtigt af mig, att upptaga tiden med att besvara några mot mig gjorde anmärkningar; men det finnes en ursäkt deruti, alt den siste talaren mot mig användt ett bevisningssätt, som visserligen bar sina fördelar, men som jag ej kan godkänna. Han bar nemligen mot mig velat bevisa med motsattsen af livad jag sagt. Talaren har förebrått wiig, att jag nedsatt diplomaternas personliga värde, och icke tilltrott det mägligt af något inflytande.
Några fa ur högen tagna prof på arten af och aodu i den mot Hyltén-Cavallius föroa tiduiugspolenriken anföra i det följande. Den fullständiga brist på insigt i allt hvad teaterförhållanden heter, hvarpå man redan gifvit honom betyg, belystes vederbörligen af Kapten Puff, strax efter det da nye direktören tillträdt sin befattning, i en uppsats full af den mest bitande satir och benämnd De nya teaterkontrakUw. Åtskilliga af de befangdheter, denna skildring af deo nybakade teaterdirektörens inträde i sin befattning innehåller, äro af beskaffenhet att springa i ögonen äfven på dem son icke hafva närmare kännedom om personalförhallandena den tiden vid kongl. teatern. Andra deremot torde icke inses utan kommentarier. Såsom ^ådana torde fä tjem några af de noter, upptecknaren fogat till texten. Töi ytterligare belysning torde här fa nämnas: att Dahlqvist * konstnärsskap alldeles icke låg åt den komiska genres, att hr Stenhammar uteslutande tillhörde sångscenen liksom hr Sundberg talscenen, att hrr Hedin och Strandberg voro såsom dramatiska konstnärer sins emellan inkommensurabla, att nästan samtliga de i teaterdirektörens slutreplik nimda artisterna för längre eller kortare tid sedan aftradet från kongl. teaterns och ett par äfven från lifvets skådebana, att den enda af dem, som ännu tillhörde bådadera, » fru Svanberg », ända sedan 1826 pä grund af nytt äktenskap hetat fru Bock. Vi låta nu uppsatsen följa, så lydande: D© nya teaterkontrakten. Scenen är i kongl. teaterns kansli. Herr Gunnar Olof Hyltén-Cavallius uppträder i stor uniform, med trekantig hatt, värja och paraply. — Hvar ha vi intendenten för ekonomien? — Hos baron. — Hvad f-n skall han der att göra? Men det gör detsamma. Hvar är styresmannen för scenen? — P&amp; sitt sommarnöje. — Regissören? — P&amp; opris. — Underregissören? — På » Hörnan ». — Fru Dumrath? — Häri — Herr Dumrath? — Här! — Det är nog.