Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som Stats-Utskottet instämmer i tankan om nyttan deraf, att efter Arrende-tidens stut Lägenheterne mage wara med Åbyggnader försedde, utan att Kronan förbindes till ersättning derföre, sä har Stats-Utskottet efter bfwerwägande häraf stokat förestä, att hwad om en sädan ersättning i Betänkandet förekommer kunde gä bort och Byggnads.skyldigheten enkelt stadgas böra blif. wa efter Lag i 2. och 27. Cap. Byggninga-Balken. Anmärkning har äfwen i det Hederwärda Bonde. Ständet blifwit gjord emot hwad i UtstottetF Betänkande blifwit söreflagit om betalningssättet för dagswerken, som innewarande Kungsgärds-Arrendatorer enligt Contractcr hafwa sig upplätne emot wi§ penninge afgift; hwil - 166 Den iz October. ken penninge. afgift Utffottet ansedt böra, efter det ärs markegäng dä Contractet ingicks, re. duceras till Spannemäl att betalas elter ortens ärliga markegäng. I stället har blifwit yrkat, att berörde dagswerken borde betalas efter hwarje ärs markegäng, utan afseende pä den betingade penninge. afgiften. Men som enligt Riksens Ständers beflut wid sista Riksdag nämde Ar. rendatorer böra wid sina Contracter orubbade bibehällas, endast med förwandling af penninge. afgiften till Spannemäl efter det ärs marke, gäng, dä Contractet stöt-, hwilken Spannemäl nu efter ärlig markegäng löses, sä finner Utffottet icke skäl att ändra fin tanka i denna del. De i sammanhang härmed hos Hederwär. da Bonde-Ständet wäckte frägor om dagswer. kenS lika fördelning pä ärstiderna, och om de. ras utgörande om Sommartiden ifrän kl. 6 om morgonen till kl. 6 om aftonen, m. m, anser StatS-Utskottet icke tillhöra sitt utlätande.
Då i allmänhet kan antagas, att enhvar timål ett eller två år förr, än åtalet blifvit afgjordt, falla de, åtminstone lill större delen, inom åren 1841 till och med 1844. I fortsättning af hvad flera äldre årsberättelser innehålla, förekommer i den sist afgifna, pag. 61 och följande, en allmän öfversigt af domstolarnas och öfriga judiciella embetsmyndigheters göromål under nyssnämnde fyra år, sammandragen med hufvudsaklig ledning af de till Kongl. Maj:l ifrån Hans Exellens Hr Justitie-statsministern inkomna berättelser om justitieförvaltningen i riket, samt för öfrigt grundad å särskildt inhämtade upplysningar. Denna öfversigt, genom hvars framläggande jag sökt, så vidt möjligt varit, fullgöra hvad i ofvannämnde hänseende mig ålegat, och till hvilken derföre vördsamt hänvisas, omfattar ifrågavarande tidsrymH. St. Just. St. Just. Ombudsm. Emb.-Bcrältelsc elen 15 IS ov. 1847. den, den sednasle, sorn nn är öfverskådlig, och lemnar således tillfälle till anställande af den jemförelse, som här åsyftas. En sådan jemförelse synes mig otvifvelaktig! lägga i dagen, att lagskipning e n och de mångfaldiga grenarne af dess vidsträckta verksamhet i det hela förete den ordning och drift, hvarå rättmätiga anspråk kunna göras: att undantagen derifrån varit till antalet få och tili beskaffenheten merendels af ringare vigt; och att fördenskull de lagskipande i allmänhet måLte anses, genom fortfarande upplysning, rättrådighet och nit, hafva uppfyllt sina, för samhället och enskilda, maktpåliggande pligter och sålunda förtjena den aktning och det förtroende, hvaraf de äfven tillförne varit i åtnjutande.
Godkändes, enligt Betänkandet N:o 143, med den förändring af 7 §, hvilken ti listyrkes i Utlåtandet N:o 176. 2:o Yttrandet, pag. 4 af Betänkandet N:o 143, angående upphäfvande af de der uppräknade Författningar. Godkändes, i följd af beslutet under N:o 1. och 3:o Hemställan, pag. 15 af Betänkandet N:o 143, att Rikets Ständer, vid öfverlemnande till Kongl. Maj:t af deras underdåniga förslag till ifrågavarande Lag, må uttrycka den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t täcktes, genom serrskild Författning, som, liktidigt med samma Lag, kunde prornulgeras, meddela de reglementariska föreskrifter, Kongl. Maj:t i Nåder kan pröfva nödiga, i stället för sådana, till Beursoch och Mäklare-Ordning hörande Lag-bestämmelser, som äro intagna uti de serskilda Författningar, hvilkas upphäfvande blifvit föreslaget. Bijölls. S. D. Vid ånyo skedd föredragning, bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 177, i anledning af väckt motion om upphörande af Riddarhusets forum privilegiatum, S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande N:o 143, i anledning af väckta motioner, att Privat-Bankernes sedlar må i Krono-uppbörden emottagas. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Utskottets nedannärande Betänkande och Utlåtande: N:o 143, med förslag lill de grunder, som höra tjena till efterrättelse vid pensionering af Bankens embetsoch tjenstemän, vaktbeljente och konstidkare; och N:o 144, i anledning af Herr C. Sabelfeldts motion om utsträckning i tiden för återbetalning af uti Handelsoch Närings-Disconlen upptagande lån, samt om fortfarande rättighet för Banco-Styrelsen att genom upplåning bereda tillgångar för nämnde Discont. , . Fröt.
RiksdagsOrdn ingen , berättigad att derefter representeras, adelskapet må vara förklarad! ärftelig!, eiler ej, 4x6 Den 27 Oetoler e. nu Således kan jag ej finna annat, än att jag äger rätt att begära återremiss, för att, om möjligt är, Öppna ögonen på de 3 andra Ståndens Ledamöter i Utskottet, ty annars vore det möjligt, att andra StåndsOrdningar lika väl^underkastades alla 4 Ståndens beslut, och att Tileraännen kunde vägra Proposition på ändringar uti deni, så att de altid skulle förblifva desamma, som de nu äro, hvilket jag sannerligen icke skulle önska. Grefve von Platen: Då Herr Hjerta tillå tit att mina ögon få blifva slutne, ehuru jag varit af samma tanka som de öfrig* 3 Ståndens Ledamöter, men han blott velat öppna Ögonen på dem, har jag väl ej mycket att tillägga, ty jag tillstår, att hvad han yttrat, ej ändrat min öfvertygelse. Jag får således blott instämma uti hvad Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt anfört, hvilken jag anser hafva ganska klart fram ' stalt saken. Grundlagen stadgar att RiddarhusOrdningen skall följas, den kan ej ändras på mera än ett sätt. Detta har Utskottet ej satt i fråga, och det vore önskeligt att det hade skett. Om, som Grundlagen föreskrifver, Ridd'.rskapet och Adeln fattat sitt beslut och hemställt det till Kongl, Maj:t, till erhållande af Dess sanction, hade vis. serligen ConstitutionsUtskottet ej haft något att erinra, om ock beslutet innehållit, att introductioner ej borde äga rum annorlunda än vid Riksdagar. Men intill dess detta skett, tror jag det vara Grundlagsenligt, att RiddarhusOrdningen efterföres, men ej öfverskrides, och att sådant skulle strida emot 37 §. Regeringsformen. Denna öf - Den 17 Dttober e. m. Öfvertygelse har jag haft och har ännu.
Sjelfve filosofen, som har makrokosmos’ tecken att konstruera, ser i sitt system icke en slutgiltig lösning af ”verldsförklaringens problem,” utan blott en länk i den långa utvecklingskedjan; han emotser sitt systems fall, måhända nöjd om spåren af hans irrfärder skrämma de efterkommande in på riktigare vägar. Det är slägtet, icke individen, som arbetar i edert arbete; som fortsätter det, sedan J tröttnat och blifvit förgätna; det är en samfäld verksamhet såsom myrornas och binas. Men magiern han står ensam! Han emottager visserligen, äfven han, hvad de förflutna tiderna kunna honom erbjuda – men blott för att innesluta sig med denna sin skatt och förkofra den ur sin egen andes omätliga rikedom. Han tror på denna omätlighet. Han tror, att alla slägtets krafter äro inneslutna uti individens bröst, och han hoppas att ensam fullgöra hvad J klenmodigt öfverlemnen åt oöfverskådliga århundradens mängd! Vi slogo ett slag på den spikbeklädda porten. Han öppnades likasom af en osynlig hand. Ingen famulus stälde sig i vår väg, när vi stego upp för de mörka vindeltrapporna. Obehindradt inträngde vi i den stora magierns boning. Genom de hvälfda gemaken, hvilkas gröna, blyinfattade fönsterrutor tilläto blott en sparsam dager att gjuta sig öfver föremålen derinne, sväfvade en välluktande sky, kommande från en cell i bakgrunden, der vi sågo magiern sjelf, iklädd en hvit fotsid mantel, stå i högtidlig bjudande ställning vid sidan af ett rökelsealtar. Han bar på sitt hufvud ett diadem, inristadt med det outsägliga namnet Tetragrammaton, och i handen en metallplåt, hvilken, såsom vi snart erforo, bestod af elektron och var tecknad med blifvande århundradens signaturer. Vi stannade och ville framstamma en ursäkt för att hafva stört honom. Men öfver hans ansigte spreds ett sken af tillfredsställelse, sedan han betraktat oss med en hastig forskande blick, och han helsade oss välkomne.
Om så varit förhållandet, anhåller jag, i stöd af 23:dje §:n K.O., att få afsäga mig nämnde förtroende. Med anledn. häraf anmodade H. Exo. Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att utse en annan ledamot uti Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:t efter Hr Ehrenhoff. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Biddarhus-Utsk:t efter N:o 1,930 Hr Wahlfelt, Carl Adam, och två Suppleanter derstädes efter N:o 484 Hr Breitholtz, Claes Gustaf, och N:o 1,981 Hr Nordenstolpe, fullm. Frih. Falkenberg, Carl Melcher; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot N:o 262 Frih. Klinckowström, Wilhelm Leonhard Agathon; samt till Suppleanter N:o 211 Frih. Cederström, Claes Henrik. ” 136 Hr Crusebjörn, fullm. Hr Stråle, Nils Gustaf. Upplästes ett utaf Gr. Lewenhaupt, Mauritz, inlemnadt Mern. af följande lydelse: Med anledning af fjökommendering. nödgas jag afsäga mig R. o. Ad:s förtroende att vara ledamot af Riddarhus-Utsk:t, anhållande derjemte att vid min riksdagsmannarätt få vara bibehållen. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i Riddarhus-Utskit efter Gr. Lewenhaupt, Föredrogs Bevilln:s-Utsk:ts den 2:dra och 23:dje d:s på bordet lagda Betulo N:o 22, ang. stämpelpappersafgiften samt afgiften för stämpling af tidningar, audra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar. D en 25 Maj. 435 Hr von Koch, Nils Samuel:
Utskottets hemställan, att Handels-Disconten måtte erhålla benämningen af Handelsoch Närings-Discont, härleder sig från den af Utskottet hysta åsigt, alt denna Inrättning hör tjena till låne-understöd jemväl lör den mindre närings-idkaren; och ehuru ringa en lånesumma af 5oo R:dr med skäl kan anses i en handelsrörelse, tror likväl Utskottet, att, vid flere tillfällen, ett låne-understöd till detta belopp kan vara för deu mindre närings-idkaren af ganska mycken vigt; likväl, då tilläfventyrs en ovilkorlig nedsättning af nu bestämda minimi-summan lör lån i Handels-Disconten skulle kunna leda till denna Disconls missbrukande, och ett så stort antal Ledamöter inom Riks-Stånden, på grund häraf, yrkat bibehållandet af nuvarande minimi-summa för lån i nämnde Disconter, har Utskottet ansett sig böra i sd måtto förändra dess under mom. c') i denna punkt gijna tillstyrkan, att, allenast vid de tillfällen, då, i anseende till större antal länsökande i Allmänna Disconten, län ifrån densamma icke genast kunna utfalla, Handels-Discont-Directionen må berättigas att bevilja lån till så lågt belopp, som 5oo R:dr B.co, men att, i annat fall, eller då lån inom kort tid kunna i Allmänna Disconten erhållas, icke mindre belopp än det nu bestämda, eller 1000 R:dr Banco, kommer att från Handels-Disconten beviljas.
Innevarande riksmöte är likväl numera så långt framskridet, att det ifrågaställa kostnadsförslaget ej lärer hinna uppgöras förr än Rikets Ständer redan åtskiljts, och, frågan kan således först vid en följande riksdag förekomma till afgörande; men det synes emellertid Utskottet lämpligt, att den tid, som förflyter innan Rikets Ständers nästa sammanträde, må begagnas för verkställande af den utredning i ämnet, som skulle tillkomma Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, hvarvid dock, sedan annan ändamålsenlig lokal, enligt hvad Utskottet uti Utlåtandet N:o 166 för Rikets Ständer anmält, numera blifvit genom Fullmägtiges försorg anskaffad för Justitie-ombudsmans-expeditionen, icke kan vara nödigt att den tillämnade utvidgningen af Rikets Ständers hus beräknas med afseende å nämnde Expeditions inrymmande derstädes. — I följd häraf tillstyrker således Utskottet, det Rikets Ständer måtte åt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret uppdraga, att före nästkommande riksdag låta uppgöra förslag till en sådan reparation och förändring af östra flygeln utaf Rikets Ständers hus, att de der befintliga lägenheterna må blifva försatta i ändamålsenligt skick, och, såvidt förhållandena det medgifva, erhålla den utvidgning, att fullt tillräckliga lokaler må beredas för de Rikets Ständers Utskott, hvilka äro i behof af större utrymme. Ank. till Bxp.-Utsk. den 24 Sept. 1860, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om anslag af allmänna medel till understöd för kyrkobyggnader i stället för nu brukliga kollektoch stamboks-insamlingar. (U. A). I detta ämne äro motioner Täckla dels inom Preste-, dels inom Bonde-Ståndet.
Betänkande, i anledning af ej mindre Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående utvidgad religionsfrihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än afven särskilda dermed sammanhängande inom Riks-stånden väckta motioner. Berörde af samtliga Riks-stånden till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade, samt af Stats-Rådets och Högsta Domstolens i ämnet hållna protokoll åtföljde, Nå diga Proposition har följande lydelse: »Under de omsorger Kongl. Majit egnat åt brottmålslagens förbättring har det icke kunnat undfalla Dess uppmärksamhet, att de stadganden, som i allmänna lagen och särskilda från äldre tider tillbaka gällande författningar innefattas, rörande de så kallade religionsbrotien, företrädesvis påkalla en förändring, för att bringas till öfverensstämmelse med nuvarande tids tänkesätt och upplysning. Tillkomna under tider, då begreppen om nödvändigheten af det borgerliga samhällets enhet äfven i kyrkligt hänseende såväl hos oss, som i flera andra länder, alstrade och underhöllo en ofördragsamhet i trossaker, hvilken måste betraktas såsom stridande mot den protestantiska lärans väsende, kunna dessa lagstadganden ej vidare försvaras, se dan den åsigt, hvarpå de hvila, nästan öfverallt annorstädes och jemväl i de katolska länderna måst gifva vika för en sednare tids begrepp om hvarje samhällsmedlems rätt till samvetsfrihet och dermed förenad religiös bekännelsefrihet. Uti 16 § Regeringsformen har ock den grundsals blifvit uttalad, att hvarje svensk medborgare skall vara berättigad att fritt utöfva den religion, till hvilken han sig bekänner, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer; men denna grundsats har icke, efter hvad erfarenheten visat, uti lagskipningen ansetts kunna vinna den tillämpning, som man har anledning att antaga dermed varit åsyltad, så länge det i allmänna lagen bestämda staftet för öfvergång från lutherska läran till annan trosbekännelse fått oförändradt qvarstå. Den påföljd af Bih. till R. St.
Sedan uppå förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Aug.j lindert. Riddarh.-Sekret, uplyst att BorgareSt. bifallit och BondeSt. återremitterat detta Utlåt., samt att PresteShs derom fattadn beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. delgifvet, anförde Hr von Hartmansdorff: Linköpings domkyrka hörer till de byggnader i vårt land, hvilka hafva det, värde, att de böra af Staten underhållas, i händelse de anslag, som äro dertill lemnade, icke förslå. Af Betänk, uplyses, att denna domkyrkas inkomster äro så ringa, att de icke räcka till den erforderliga reparationen och förmodligen icke heller till byggnadens underhåll i framtiden. Statsanslag måste derföre dertill beviljas. Dessutom meddelar StatsUtsk. den uplysning, att domkyrkans inkomster äro så ringa, att de icke ens förslå till räntans erläggande å kyrkans skuld. Hvartill skulle det, vid sådant förhållande, tjena, att bevilja kyrkan ett lån, som man på förhand ser att kyrkan ej kan betala? Vore det icke Den 16 Augusti f. m. 385 icke bättre att bevilja den erforderliga summan i egenskap af gåfva eller anslag? Alt förfara på annat sätt förefaller mig nästan såsom att leka med sig sjelf, hvarföre jag för min del vördsamt anhåller, det R. o. Ad. behagade återremittera detta Utlåt. Hr Bildt, Didrik Gillis: I likhet med den siste värde talaren, anser äfven jag, ali Staten hör bidraga till underhållandet af ett utaf de skönaste minnesmärken af den gedigna byggnadskonsten, som ännu finnas qvar, men jag tror, att den värde ledamoten misstagit sig, då han yttrat, att Staten, genom beviljandet af den ifrågavar:de summan såsom lån, skulle likasom leka med sig sjelf. StatsUtsk. har i denna fråga icke kunnat besluta annat än på 2:ne sätt, antingen alt helt och hållet afstyrka motionen eller ock bevilja ett låneunderstöd för ifrågakorhne ändamål, ilhy att frågan verkligen icke är så utredd, att Utsk. kunnat tilltro sig att tillstyrka R.
„ Leijonmarck, Evald Gustaf; och , Kuylenstjerna, Carl Johan. Suppleanter: Hr Brakel, Mauritz; och , von Wachenfelt, Fullm. Gr. Lagerberg, Sven. Banko-Utskottet. Ledamöter: Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik. „ von Rehausen, Fullm. Frih. Manderström, Carl. , Nordenskjöld, Fullm. Frih. Fleetwood, Georg Miles. Hr Aminoff, Johan Fredrik. „ Klingstedt, Fullm. Hr af Geijerstam, Carl. J\s 1038. Den 30 November. Bogeman, Carl Adolf. Björnstjerna, Oskar Magnus. Rosensvärd, Johan Henrik; och O ' ' Akerman, Fredrik. Suppleanter: Adelborg, Anders Otto, och von Kraemer, Anders Hobert. Lag-Utskottet. Ledamöter: o78. Gr. Hård, Fullm. Gr. Sparre, Erik. — 57. Frih. Posse af Säby, Johan August. — 929. Hr Grönhagen, Fullm. Hr von Hartmansdorff, Au gust Edvard, och -— 1877A. Carleson, Edvard Henrik; samt till Suppleant: — 2183. Hr Gripensvärd, Jakob Olof. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Ledamöter: Lybecker, Fullm. Hr Bergenstråle, Claes. Gyllengranat, Fullm. Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto. De Geer till Leufsta, Carl Emanuel. De Geer till Finspång, Guslaf Gerhard. Skjöldebrand, Knut Erik. Nordenfalk, Fullm. Gr. Wachtmeister, Hans. Bråkenhjelm, Pehr Reinhold. Lilljehorn, Fullm. Frih. Raab, Carl Adam. Arnell, Gustaf Fredrik. von Rosen, Fullm. Gr. Wrangel, Fredrik Ulrik. Hagströmer, Johan Jakob; och af Dalström, Gustaf Jakob. Suppleanter: Expeditions-Utskottet. Ledamöter: — 279. Frih. Wrangel af Sansis, Fullm. Frih. Cederström.
I anledning af nu, vid förnyad föredragning, gjorda anmärkningar vid Lag-Utskottets den 17 Juni afgifna, och den 38 på bordet laggda, Memorial rörande förändring i Dom - Den 9 Juli, 947 . Domstolarnes antal oell organisation, blef detsamma af Borgare Ståndet till Utskottet återremitterad!. Ut supra. ' Ex Erotocollo Carl Magn. Robsahm. Utdrag af Hedervärda Bonde Ståndets i rotocoil vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 9 Juli 1815- s. D. Hede rvärda Bonde-Ståndet lät sig åter förekomma Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets j sedan d. 5 i denna månad på bordet hvilande, Utlåtande, i anledning, af gjorda anmärkningar vid Utskottets den 3 sitsi. Maj afgifna Betänkande, rörande dels ändring uti föreskrifterna, om tiden och sättet för MarkegångsTaxornas upprättande och Riksens Ständers Justitise-Ornbudsmans befattning med deras granskning, dels ock Tionde och Rentegifvares skyldigheter emot Indelningshafvare och Kente-tagare.
Just derföre alt sådant kan dagligen göras, så verka dessa belöningar så genomgripande. De kunna svårligen missbrukas i en skola, sorn är byggd derpå, att den lärjunge, som flyttas öfver andra, skall undervisa dem; ty 0111 läraren då vore nog obetänksam att uppflytta någon, som det icke förtjenade, så skulle dennes oskicklighet att undervisa de öfriga genast störa skolans gång och sälta läraren sjelf i förlägenhet. O111 icke de belöningar, sorn Hr Gripenstedt försvarat, voie öfverretningsmedel för dem, som af sig sjelfva äro flitige, så vore de kanske mindre skadliga. Men den, som ar flitig och får 3 jettoner på en gång, lian skall hafva goda fysiska och moraliska krafter, oro lian motstår frestelsen att förtaga och förblifva sig. Jag ville likna dessa belöningar vid brännvinssupar eller andra sådana retningsmedel, hvarigenom man öfverdrifven de krafter, som namren i sin stilla gång förlänar, och som den inre driften sjelf utvecklar, när man gifven henne anledning och utrymme dertill. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad som blifvit yrkadi, att nummerordningen af momtn inom 12 §.'n må bestämmas sedan bela §:n blifvit pröfvad. Piopades ja. Hr Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade bifalla Utskms fnislag i 1 momentet. Ropades starka nej, blandade med ja Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg hela momentet böra utgå. Ropades starka nej, blandade med ja. Efter derefter framställda propositioner biföll R. o. Ad. Utskrns förslag, med den förändring, att ordet ”böra” skulle utbytas emot ”må”, och att mellanmeningen ”dertill församlingarna, utan särdeles svårighet, borde kunna bereda tillgång”, borde utgå. 1 moni. i 12 § : n. Hr von Rosen:
Bonde-Ståndet har, i motion, som till Statsoch LagUtskotten blifvit öfverlemnad, Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län föreslagit, att enär ganska ofta inträffade, så väl att personer åläggas att såsom vittnen i brottmål inställa sig vid Domstol, utom hvars domvärjo de hafva sitt hemvist, som äfven att den tilltalade saknar tillgång att ersätta dem reseoch tractaments-kostnader, godtgörelse vid dylikt förhållande måtte af Staten till sådane vittnen utgifvas, helst den enskildes lidande eljest många gånger skulle blifva ganska känbart och det otvifvelaktigt vore rättare, att en uppoffring i detta hänseende folie det allmänna, än enskild person till last; varande ett sådant Statens åliggande, enligt motionärens åsigt, desto angelägnare, som under nuvarande förhållande, mången, den der vore i tillfälle att lemna de vigtigaste upplysningar i ett brottmål, fördöljer all kännedom derom endast af farhåga att blifva besvärad med långa och kostsamma tingsresor, utan att derföre kunna påräkna billig ersättning. Utskotten, som tagit berörde förslag i öfvervägande, anse sig desto heldre böra detsamma biträda, som det står i öfverensstämmelse med grunderna till nu gällande Lag.— 17 Cap. 5 §. R. B. innehåller nemligen icke allenast föreskrift derom, att ingen, som till vittne nämnd varder, eger draga sig vittnesmålet undan och att Domaren eger våld att honom dertill hålla genom vitén eller fängelse, der han ej orkar böta, utan äfven det allmänna stadgande, att den vittne påkallat, skall betala dess resekostnad och täring; hvarjemte 21 Cap. 3 §. samma Balk förmår, att den, som saken tappar, skall gällda sin vederpart allt det åter, som han trängd varit att derå kosta. Statsoch La"-Utskottens Betänkandej N:o loj. 5
Jag föreställer mig, att då vittnen åberopas, sorn äro boende långt ifrån domstolen; så borde, särdeles då anleda, förekommer till sådant svek som en värd talare ansett skola blifva följden af Statens skyldighet att ersätta vittnen, — så borde äfven en sådan utväg vara möjlig, att genom skriftvexling med domaren i den ort, der vittnet vore boende, vinna upplysning om vittnet möjligen skulle äga någon på målet verkande uppgift att meddela, Måhända skulle det kunna gå an att låta vittnet afhöras vid någon domstol i den ort, der vittnet vore boende, till utrönande af hvad vigt och värde dess vittnesmål kunde äga. Vidare förekommer det mig, att betydlig skilnad bör kunna göras emellan frågan att i allmänhet lemna ersättning åt vittnen i brottmål, och en blott partiel ersättning, eller ersättning vid sådana tillfällen, då den absolut påkallas, såsom då vittnet är boende långt ifrån domstolen och saknar tillgångar för att veikslälla resan till den ort, der vittnesmålet skall aflemnas; ty huru skall t. ex. en i Christianstad boende obemedlad person, som kallas att vittna i Gefle, kunna besörja resekostnaden? Huru skall lagens kraf blifva iippfyldt? Han kan väl vid hemtningsäfventyr åläggas inställelse, och äfven på vanligt sätt bernias till domstolen; men när han fullgjort sin skyldighet och aflagt vittnesmålet, —• hvem skaffar honom då tillbaka till sin hemort, om tillgång dertill saknas hos den af parterna, som kostnaden derför borde drabba? Jag anhåller om återremiss, och alt Utsk, ville föreslå, att ersättning måtte lemnäs vittnen af Staten, åtminstone vid sådana tillfällen, då vittnen hafva en längre resa att göra, saint i och för vittnesmålets afgifvande måste vidkännas en betydligare kostnad.