Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sof, sof, du lille. Balakitg kommer, han kommer i afton hem. Savina blir glad och luften blir ljus och skön hela morgondag, och barnet får leka i gräset“. Reka tar sitt spjut från väggen och säger: „Tummes dotter är fager“. „Hon är så“, svarade Amulamela. „Det säges vara orätt att taga tvenne hustrur, många hafva dock gjort så“ sade Reka likasom vid sig sjelf. Amulamela fortfar att sjunga för barnet: „Men kommer ej Balakitg hem till qväll, Savina väntar natten om, och gråter och gråter den hela dag, och regnet faller i skurar stridt, då Savinas tårar falla på jord“. En lång stund stod Reka tyst, och vägde spjutet i handen. Slutligen sade han: „Jag vill tjena för Shachi, Tummes dotter“. Amulamelas kind blef hvit som nyfallen snö. Hon sade intet. „I morgon går jag dit“. Amulamela teg. Hennes händer fortforo att sköta om barnet. Allt färglösare blef hennes blekhet. Hennes öga syntes slocknat. Reka gick. Han återkom när solen sjönk i hafvet och Savinas rosor lyste på fästet. Men Amulamela såg dem ej. Hon satt allt ännu orörlig qvar på samma plats. Reka inträdde, hon reste sig för att bära in ved och vatten, och göra sina sysslor för qvällen. Det blef morgon. Reka stod upp. Han klädde sig för att gå bort. Amulamela gick fram till honom. „Reka, haf tack. Du har varit god emot mig, mer än någon man varit mot sin qvinna. Du har icke föraktat mig, ehuru jag blott varit din hustru, ja, du har till och med stundom gett mig plats på björnhuden vid din sida. Du kunde, som så mången, medtaga din hustru för att göra det tyngsta arbetet i tjensten. Du är god, Reka, tack. Så lycklig som jag har ännu ingen qvinna varit“. Reka gick. Icke många gånger hade månan vexlat sitt sken, då syntes Amulamela nalkas till Tummes sommarboning. Reka hade just varit till bergen för att hemta is, nu stod han sysselsatt att hugga bränsle.
» plockprogram », omfattande följande fyra småpjäser: » Vid Breitenfeld », dramatisk episod på vers i 1 akt af K. A. Melin; » Ungdomsdrömmar », komedi i 1 akt af Alphonse de Laimay; öfversättning från franskan; » Filosofi och kärlek », lustspel i 1 akt af Friedrich Boebcr; i originalets versmått öfversättning af N. P.; samt » Ingen utmätning », skämt i 1 akt af Don Mariano. Pind Dominguez; öfvers. från spanskan. Som veckans n:r på grund af trettondagens infallande på fredag måst gå en dag tidigare än vanligt i press, hinna vi ej förrän härnäst yttra oss om utförandet. — «S$SB — Ur notisboken. Sista dagen för 15-åringarna inföll i lördags. Svensk m ö, som fyllt femton år, hade ännu dä rätt att gifta sig, men från och med nyårsdagen är hennes äktenskapsålder minst 17 år. Så ha regering och riksdag beslutit, Hedrad trotjänarinna, På juldagen gaf fru Sophi Melander, Brahegatan 26 härstädes, en enkel fest för sin tjänarinna Maria Nilsson med anledning däraf, att denna varit i hennes tjänst i kulturbild, Sandberg. KAPITLET. nne i tredje klassens väntsal var det fullt med folk. Där var en kväfvaude lukt af våta kläder och skodon, ty det regnade starkt ute i höstkvällen. Mörkret låg tjockt öfver stationsplatsen. På perrongen blänkte då o c h då ett skarpt sken, då någon banvakt gick förbi med sin lanterna. Vid ett af salens fönster stodo tvänne sorgklädda kvinnor, en äldre o c h en yngre, o c h blickade genom de immiga rutorna ut i banhallen. De stodo alldeles tysta och tycktes föga märka sorlet o m - kring sig. Så sade den yngre af de båda: » Det är så kvaft härinne, mamma; kom så gå vi ut. Vi kunna kanske komma ut i förväg på perrongen genom grinden vid godsmagasinet. Vi få då också vara för oss själfva de sista minuterna. » De trängde sig fram till utgången genom hopar af landtfolk och arbetare och gingo ut.
Herr Spångberg vill, att med minutering bör förstås försäljning af mindre än heleller halfankare. Att handlande med andra varor i allmänhet, men isynnerhet landthandlare, icke bör befatta sig med försäljning af bränvin, åtminstone icke i mindre parti, är en tanke, som ganska allmänt framstår i petitioner och äfven i flera motioner. Sålunda yrkar Friherre Cederström, Ä., att försäljning af bränvin ej må tillåtas den, som drifver handel med andra varor, och Mauritz Sahlén från Wester-Norrlands län, att handel med spirituosa ej må drifvas af den, som ej dertill erhållit särskildt tillstånd. Herr Dalman, IF. F. A., föreslår förbud för landt-handlare 4 Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 13. första gången vid 100 R:dr böter, andra gången vid förlust af handels-rättigheten, att försälja bränvin i parti eller minut; och enahanda förbud yrkas äfven af Herr Boman, som deremot föreslår, att minuterings-rätt i stad eller köping må, mot afgift, tillkomma alla, som äga förädla eller försälja bränvin, och minsta minuteringsqvantum blifva en åttonde-dels kanna, hvilket dock icke skulle få förtäras på stället. I fråga om den myndighet, som skulle äga att meddela rättighet till bränvinsförsäljning, hafva de fleste motionärer öfverensstämt i den åsigt, att meddelandet bör ske genom Konungens Befallningshafvande, men med ett inflytande från menigheters eller lokala myndigheters sida, hvilket de olika motionärerne tänkt sig något olika.
Vid 1818 års riksdag bestämdes detta anslag till y5,ooo r:dr; men utgifterna under de 5 påföljande åren uppgingo till 202,000 r:dr, i anledning hvaraf Konungen väl vid i8?.3 års riksdag begärde förhöjning, men tog icke medelförhållandet af de föregående åren till grund, utan inskränkte sin begäran till 120,000 r:dr. Utgifterna under de påföljande åren öfverstego äfven nu ganska betydligt detta nya anslag, och vid 1828 års riksdag begärdes derföre ytterligare förhöjning, dock endast med 4o,000 r:dr, och nu visa sig utgifterna hafva uppgått till nära 3oo,000 r:dr årligen. Således hafva, efter hvarje förhöjning i anslaget, stora summor ändock fattats till följd af alltför låg beräkning, och deraf har nödvändigheten uppstått att taga fyIInaden af öfverskotten , emedan dessa utgifter äro af den natur, att de måste utgå. Det är på denna omständighet, som jag velat fästa Utsk:s uppmärksamhet, och i anledning hvaraf jag anhåller om återremiss af betänk. Men då jag nu har ordet och förut tagit kännedom af Fångstyrelsens före riksdagens början till K. M. afgifna interessanta betänk., begär jag att vid det sakrika anförande, som vi nyss hört af Fångstyrelsens chef, få bifoga några anmärkningar såsom uttryck af min enskilda tanka rör:de systemet för fångars behandling i allmänhet. Jag börjar härvid med den förklaring, att jag gerna biträder beviljandet af nya anslag åt sådana inrättningar, der Frih. Åkerhjelm är chef, emedan jag hyser fullt förtroende för denna chef. Det linnes icke heller någon, som ej gör rättvisa åt Frih, Åkerhjelms nitiska sträfvande att pä philantropiskt sätt bringa brottslingar till nyttiga medlemmar i samhället; men väl har jag hört sjelfva systemet klandras, och jag tror äfven, att någon ofullkomlighet vidlåder det.
Ståndet vidblef sitt beslut och lade memorialet till handlingar/te. S. D. Efter derom gjord anhållan beviljades Contracls-prosten Udden 3 veckors permission, räknade från den 1 nästkommande October, för ali i enskilda angelägenheter företaga en resa till hemorten; och som Ståndets Electorer till Suppleant i Expeditions-Utskoltet redan förut utsett Comminister Delin, skulle han genom utdrag af protocollet legitimeras att i sådan egenskap i besagde Utskott fungera under den Contracts-prosten Uddell beviljade tjenstledighet. Från Hed er v. Bonde-Ståndet. S. I). Sedan Högv. Preste-Ståndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och äf ven Bonde-Ståndet bifalfit, men Höglofl. Ridderskapet och Adeln afslagil, tolfte puncten i Constitutions-Utskottels memorial, N;o 4, angående rätt att i vissa fall förstärka Lag-Utskottet; så beslöts nu, efter derom af Pehr Pehrsson från Örebro Län gjord hemställan, att Höglofl Ridderskapet och Adeln skulle, medelst protocolls-utdrag, vänligen inbjudas att i denna för fäderneslandet så högst magtpåliggande, fråga med frånträdande af sitt derutinnan redan fattade beslut, med öfrige Riks-Stånden sig förena till bifall af hvad Constitutions-Utskottet angående Lag-Utskottets förstärkning föreslagit. S. D. Remitterades lill Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett ytterligare anslag af 4,000 Riksdaler årligen till understöd för rustoch rotehållare i Jemtland med hvad, i anledning deraf, blifvit muntligen och skriftligen anfördt. Prot.-L (drag, den 26 September i844' Den 26 September. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo Constitutions-Ulskottets den 14 och 18 dennes på bordet lagda memorial, N:o 7, med hvilande grundlags-ändringsförslag, åsyftande upphäfvandel för Högste
För att på något sätt komma till rälta och reda i detta rältslöshetstillstånd, ingingo tvänne socknar i början af sommaren 1861, genom lagligen valde ombud, lill Konungens Befallningshafvande i länet med anhållan om laga syn och förslags uppgörande för flotlningens ordnande inom dessa socknar. Något svar på ansökningen afhördes emellertid icke (af hvad anledning är mig obekant) förr än i sistlidne Augusti månad, då man likväl näst derförinnan genom domhafvandens i orten utfärdade kallelse fick den underrättelse, att ett sig så kallande strömrensnings-bolag, som i sjelfva verket är sågverkseller Hottnings-bolagen, hos Kongl. Maj:t utverkat sig resolution att få expropriera jord, stränder och sjöbotten, der sådan för dragbvggnader erfordrades; och hade bolaget för denna resolutions erhållande användt det sanningslösa föregifvande, alt det icke kunde öfverenskomma med jordoch strandegarne om en skälig ersättning för den jord elier de lägenheter de behöfva, då likväl rena sanningen är, att de oftast byggt och bygga allt hvad de vilja, ulan att på något sätt förskaffa sig rättighet dertill eller i någon mån lyssna till de protester, vederbörande jord-, strand-, vattenverksoch fiske-egare haft skäl alt göra, än mindre att de sökt åstadkomma någon vänlig öfverenskommelse om ersättning, såsom de sjelfve inför vederbörande uppgifvit. —• Sådant har förhållandet, med få undantag, varit och är inom de flesta socknar efter ofvannämnde elfvar och sådant är det med de byggnader, för hvilka expropriation nu är begärd och beviljad i här ofvan omlörmälda resolution. De äro till största delen uppförde utan jordeller strandegarnes tillstånd och öfverenskommelse och utan alt på annat eller lagligt sätt hafva beredt sig någon rättighet dertill. — Att mycket mer i detta ämne vore att omförmäla, känner jag alltför väl: men jag vill härmed inskränka mig att åberopa hvad apothekaren Herr J.
Oiifsbag fores fSrew ^afbe fråga ont ©täbernes inqmatteringö ffplbig^et, titt £ongl. 9Jlaj:t öfmers fororingae lemnat SRifsgälbSsContoirets ^oö ©täbertte lainio ecb ^fiab eganbe forbringar, ^<unåÖCo*e för «« bermeb låta inlöpa be ©talls od> SSKagajinSrum, font af ©täbertte 9Jlals 3)ilcib. tttö, <9(tab ocb Jpeljtngborg egas fatnt, i od> för inqmartetingen, erforbras; i följb b»«röf f'^ kronans räfning föp biifmit afflutabt ont be ©tabén SSMmö tittf)örige od) berfläbes titt ©tall 'od) SDlagajinSrunt för ÄronprinfenS pubars Regemente ttppförbe 25pggnaber famt föpejfillingen 26,666 9l:br 32 jj. liquibes rab utaf 9iifsgätbSs(£ontoiretS bo* ©tabén Våiniö eganbe forbran, 4.8,000 3t:br, od) ben älbre Oleoetfett utbptt mot en ut) på öfmerffjutanbe fTfittnaben ettet 21/333 9i:br 16 jj. 35anco. »ttganaM# <£fter b^ab (Tommifjariatetö tilt ferrat gitttmäftige afgiftte QJerättelfe för SSnet tia be 3:ne förfta Clmartalcn af innemaranbe år tttmifar, bäöe, inom ben njteftflf. ®ei*ri6orfl,Dctober, i afräfning å bet mib flftl. SRifsbag ©tabén
Skrifvelse J IV;0 355. få undantag, alltid måste, äfven om den förhöjda års-beräkuingen upphörer, räkna på presterlig befordran för bergning på ålderdomen, men ett allt för långt dröjsmål med en sådan befordran medförer den dubbla olägenhet, att de, med minskad förmåga för Lärare-kallet, måste en längre tid qvarstadna dervid, och att de vid inträdet på den egentliga presterliga banan, till följd af en redan långt framskriden ålder, icke äro mägtige af den äfven för detta kall nödvändiga verksamhet. På grund häraf, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, alt för de Ecclesiastika befattningar utom Läroverket, der den presterliga tjenstgörången, enligt vederbörande Stifts-Styrelses uppgift, fordrar sådan ansträngning, att, ehvad löneförmoner, som dermed förenas, de icke kunna under en längre tidsföljd af en och samma person behörigen bestridas, samma förhöjda års-beräkning, som åt Elementar-Läroverkens tjenstemän beviljas, måtte såsom undantag bibehållas, så framt icke dessa tjensters innehafvare, i dess ställe, erhålla Nådig försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring; samt att den i underdånighet föreslagna beräkningen af \\ tjenstår för 1 års tjenstgöring måtte sträckas till samtlige Lärarne, icke blott vid Rikets äldre Lärdoms-skolor, utan ock vid de äldre så väl högre som lägre Apologist-skolorne, samt lill Gymnasii-Lärare, som njuta presterlig befordrings-rätt och icke äro Lectorer. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und. SkriJveise, ff-o 356. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den rg Maj 184c. Preste-Ståndet den 1 Juni — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den a Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående prof ningen af tvister, i anledning af gjorde anmärkningar vid BeklädnadsDirectionernes räkenskaper.
Län afgifvet memorial, innefattande framställning af fyrfaldiga omständigheter, hvilka, efter motionärens tanka, ådagalade behofvet och billigheten af någon lindring i de af hemmanen på Wisingsö utgående skatter och onera; varande i sådant afseende hufvudsakligen anfördt: att dessa hemmans egovidd flerestädes vore så inskränkt, att mot ett helt mantal icke svarade större areal, än som å fasta landet belöpte sig på l/S eller 1/16 mantal, eller till och med på en torplägenhet; att, i anseende till brist å tillräcklig ängsoch betesmark och deraf föranledd saknad af erforderliga gödningsämnen, åkerbruket icke eller lemnade den afkastning, som skäligen kunde väntas; att till hemmanen icke hörde egen skog, utan måste så väl ved som byggnadsvii ke med betydlie kostnad och ofta fara från fasta landet afhemtas; samt att invånarne å Wisingsö, i saknad af tillfälle till all biförtjenst, för anskaffande af nyssnämnde förnödenheter och till betalande af de flerfaldiga tryckande utlagor, hvarmed hemmanen voro betungade, icke egde annan tillgång, än den af deras åkerbruk inflytande, mindre betydliga, inkomst. Härjemte borde i betragtande tagas, att, i följd af de genom sjön Wettern i äldre och sednare tider förorsakade utskärningar, Wisingsö-hemmanens egor i väsendtlig mon förminskats, så att, efter hvad ett vid motionen i afskrift bilagdt, den 5 Maj 1834 upprättadt, Härads-syneinstrument utvisade, sedan år 1800 af marken vid stranden raedtagits på vissa ställen 1 1 å 1 2, och på andra åter 23 a 28 alnar i bredd; varande, i anseende till öns lågländta belägenhet, en ytterligare förminskning af egovidden genom dylika öfversvämningar alt befara. På grund Statt-Uttkotlels Utlåtande, N:o 196. 9 grund af 'lett* allt, har motionären alltså föreslagit, att Rikets
I annat fad skulle så snart samtlige Ständerne instämt i ett tillstyrkande (hvilket före 1772 medförde kraft till verkställighet) detsamma alltid ägt egenskap af Privilegium, ehvad det angick en oeconomisk författning eller en Lieutenanfs fullmagt för en öfver prejudice klagande Fändrick. Tvifvelsmålet om egenskapen af Privilegier, hvilket man vill tillägga Skrå-Inrättningarne, vinner ännu mera styrka af Kongl. Resolution på Städernas besvär af den 28 Augusti 1777, uti hvars 2 mom. stadgas, beträffande allmogens slöjder, att allmogen ej kan förmenas att sig till hjelp och understöd sälja så i Städerna sorn på Landet, hvad de sjelfve arbeta och förfärdiga kunna. Om Skrå— Inrättningarna ägt helgd af Privilegier, hade väl aldrig genom en negativ Resolution på Städernas besvär kunnat stadgas en så oinskränkt näringsfrihet och de orden: Hvad de sjelfva arbeta cch förfärdiga kunna, öppna onekligen det mest vidsträckta fält lör mcnskliga Den io Februarii, industriens omfattning. Någon torde härvid ej utan anledning anmärka, att dessa ord endast angå allmogens slöjder. Men hvar fin-' nes då den definition, som utmärker gränsen för alimogeris slöjder ? Skola grunderna för detsamma bestämmas efter menskliga snillets utvecklingsförmåga, så finnas Bönder och landtfolk, sorn kunna aptera grå- och sandsten efter modell, utan att vara i StenhuggareSkrå, som bygga skepp, utan att höra till Skeppshvarf-Skrå, som förfärdiga finare och gröfre väfnader af lin och ull, utan att höra till något VäfvareSkrå. Ja! en Bonde i Tuna, har gjordt många och goda gulduhr, utan att höra till UhrmakareSkrå.
Om Waxholmen vore en fästning af det utrymme, att den kunde erfordra en hel corps till ständig garnison, så kunde en sådan der förläggas; men denna s. k. fästning är blott en befästning, som icke inrymmer annat än små commenderingar, och hvilken således måste ombyggas. — ! anledn. af hvad Frih. af Nordin framställt, anser jag mig först böra yttra, alt med båtsmans - Den 19 Feb-ruari e. ra. 223 eommehderingen från Norrland tillgår det på samma salt sorn i andra ol ler, icke så till förståendes, att det sker två gånger om året utan i tur compagnierna emellan. Hvad åter blifvit framstäldt rörande tågordningen, är det min skyldighet att upplysa, att den är af KrigsCollrm, Förvaltningen af Sjöärendena, KammaiColltm och StatsConloret utarbetad och justerad, för närvar, under renskrifning, för att sedermera ingå till K. M. Att K. M. icke kunnat meddela bifall lill hvad Stänclerne i frågan förut begärt, kommer nogsamt deraf, att samtliga embetsverken funnit sig fÖranJåtne, på uppgifna förhållanden, att afstyrka allt sådant, innan ny tågordning kunde blifva utarbetad. Det kan icke vara obekant för R. o. Ad., huru med denna utarbetning tillgått, att nemi. frami. KammarrätlsjRådrt Ekholm, som fått uppdrag att utarbeta ett sådant, lemnat ett, hvilket Collegierna ålades att först, genom en Comité' af en ledamot från h,varje verk, granska och sedan gemensamt utlåtande afgifva; och det är delta utlåtande, som nu är justeradt och under renskrifning, men dervid har Ekholms förslag blifvit, såsom oanvädbart, helt omaibetadt. Jag tror således alt det begårdta amendementet lill Hr Hjertås motion är onödigt. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: I anledn. af hvad Gr.
Emellertid väcktes häraf åter ”oro i lägret” — en oro, som dock ingalunda kan finna grund i sjelfva förslaget, såvida man ej vill och kan se spöken pä ljusa dagen, utan den måste sökas i en af professoren Frih. Berzelius, sundhetscollegii und. utlåt, bifogad reservation, deri han uttalar sin öfvertygelse om nyttan af hela den medicinska undervisningens förflyttning från univercileterne till hufvudstaden; — en åsigt, hvilken den store vetenskapsmannen försvarade genom anförande af facta, hemtade dels från främmande länder, dels från eget land. Man förbisåg, nu, att Frih. Berzelius, såsom reservant stod ensam om sin mening, och man gjorde allt för att öfvertyga sig och andra, icke blott om skadligheten af det sålunda åsyftade lösryckandet af den medicinska undervisningen från dess omedelbara sammanhang med den högre humanistiska och allmänt vetenskapliga, som af universitetet omfattas, utan ock att Frih. Berzelius uttryckt Carolinska 10* 148 Den 27 Maj. institutets innersta sträfvande, genom realiserandet hvaraf de mehnligaste följder för så väl vetenskaperne i allmänhet, som för läkarebildningen isynnerhet ansågos skola uppkomma. Jag vågar dock påstå, att lika litet som någon af institutets lärare offentligen biträdde Frihtns åsigt, lika litet delades den af någon ens i tysthet, och man begick således utan tvifvel både en orättvisa och en oformlighet, då man, såväl i ofliciella utlåten som enskildt, tillvitade professorerna afsigter, till hvilka i deras förslag till reglemente intet spår förekommer, och hvilka, såvidt jag vet, ingen bland dem hyste.
Län, jemväl billigt och lämpligt må vara , att enahanda förbättrande understöd, som för det sistnämnde af desse Län kan komma att anslås, må äfven tillgodokomma och bestämmas för alla sada - / Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o 7. 11 lie inom Calmare Län befintlige Rotar, som contant bidrag af Staten åtnjuta, i hvilket fall, efter lika beräknings-grund, som ofvan är uppgifven, och då, jemnlikt 1693 års Indelningsverk, för 29 Rotenummer, sammanlagda contanta beloppet af Rotehjelpen inom nämnde Län utgör 4i Daler 5 öre 8 p:gr, lör detta behof kommer att erfordras i3 Tunnor, a3^ Kappar Spannmål. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Dalum ut Supra. CARL JOHAN. J. Nordenfalk. Utdrag af Protocollet öfver Krigs~ärenden j hullet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rädet å Stockholms Slott den 29 October 182S. Närvarande: Justitia» Stats-Ministcrn H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Ståls-Ministern för Utrikes Ärendena II. E. Ilr Grefve af Wetterstedt. ta BU. lill K. M. Nådiga Propos. N:o 7. Stats-Råden: II. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Ho f-C a neel ler en von Schulzenheim. Stats-Seereleraren Nordenfalk. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning författadt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergs och Calmare Län.
Svennerna genmälte: »Herre, konung! vi heta Vattu-man och Vattu-sin; men det är oss förbjudet att yppa af hvad ätt vi äro komna.» Konungen sporde ytterligare: ’hvad är då edert ärende, och hvartut ligger eder färd?’ Bröderna svarade: »vi ämna oss ut i verlden att pröfva vår lycka. Då sade konungen: »eder ätt röjer sig bäst på edert utseende, och vill jag här gifva er något till hugkomst. Men om J framdeles kommen i nöd, så återvänden till mig.» Med dessa ord räckte konungen åt Vattu-man ett spjut, och åt Vattu-sin en båge och pilar. Foster-bröderna tackade mycket för dessa föräringar, togo derefter afsked, och fortsatte sin vandring. När de vida hade färdats, kommo de en dag uti en vild skog. Som de nu jagade med sina hundar, för att finna lifsuppehälle, mötte dem en stor björn. Genast ropade Vattu-man till sin foster-broder: »skjut du, så kastar jag!» Men björn-honan bad för sitt lif, och sade: »skjut inte! kasta inte! Hemma har jag tvänne ungar. Jag vill gifva eder hvar sin, om J låten mig lefva.» Då gjorde det svennerna ondt om djuret, och de ville icke skada det. Men björn-honan hemtade sina ungar, gaf foster-bröderna hvar sin, och sade att hennes söner skulle löna dem för sin moders lif. Andra dagen jagade foster-bröderna åter igen uti skogen med sina hundar. Då mötte dem en ulf. Genast ropade Vattu-man till Vattu-sin, och sade: »skjut du, så kastar jag.» Men ulfven bad om sitt lif, och mälte: »skjut inte! kasta inte! Hemma eger jag tvänne ungar. Om J låten mig lefva vill jag gifva eder hvar sin.» Detta likade foster-bröderna väl, och de ville icke skada djuret. Men ulf-honan hemtade sina ungar, och gaf åt de begge svennerna, sägande, att hennes barn skulle löna dem för sin moders lif. Tredje dagen, under jagten, mötte foster-bröderne en räf.