Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dö Ledamöter, som yrkat Låne-Systemets användande till anskaffande af tillgång för denna utgift, hafva grundat detta sitt förslag på den förutsättning, att nedsältningen i Allmänna Bevillningen eljest skulle blifva ganska obetydlig, hvilket närmare är utveckladt inom Högvördige PresteStåndet, der man förmodfat en sådan nedsättning ej kunna blifva mera än 2-0,000 R:dr; men sedan, jemnlikt hvad Stais-Utskottet nu mera anmält, Bevillningen kommer att minskas med 4IO>°0° fUdr, oansedt ifrågavarande 65,000 K:dr blifvit beräknade bland Stats-Verkets sådane utgif - ter Stats-Utskottets Betänkanden. 185 ter, som antingen med dess ordinarie Inkomster eller ock genom Bevillning bestridas, och egentliga skälet för deras tanka, som ansett förevarande behof böra medelst Stats-Obligationer fyllas, sålunda förfallit, hemtar Stats - Utskottet härifrån ytterligare anledning till den förmodan, att Presteoch Bonde-Stånden, lika med de andre 2:ne Stånden, besluta denna Stats utgifts anvisande på enahanda sätt, som tillgått med hvad för de öfrige Stats-anslagen blifvit beviljadt; Hvilket dock till bepröfvande vordsamligen hemställes. a:ne Ledamöters särskilda tankar medfölja. Stockholm den iö Öctober. 1823. Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Högloflige Ständers Stats-Utskott den 10 October 1823, S. D. Då nu förekom frågan om besvarandet af de yid Utskottets Utlåtande i anled 4:de Sämb 5 Band. <3 * 186 Stat s-U tskottets B e t H n k a n d e it. ning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om ytterligare anslag för behofven under 3:dje liufvud-Titteln, gjorde anmärkningar, yttrade Riksdags - Fullmägtigen Anders Sandsten, från Jönköpings
Vid förnyad föredragning af StåtsUtskottets den 10 dennes, under N:o 147 afgifne, samt den 12 derpåföijande e. m. på Bordet laggde utlåtande, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Remiss, uppå Grosshandlanden Weners underdåniga ansökning, om nedsättning af Arrendet för Svartsjö Kungsgård, blef samma utlåtande, i anled* ning af de utaf Grefve Gyllenborg, Joh. Hen., dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning ej mindre af Stats-Utskottets den 12 sistl. Martii, under N.o 41 afgifne samt tien 19 i samma Månad e. m. på bordet lagde Ut* låtande, i anledning af den Berättelse Riksens Ständers Revisorer år 1822, aflemnat öfver Statsverkets förvaltning och Räkenskaper, åren 1819 och 1810, än ock af Utskottets den 3 dennes under N:o 145 meddelade samt den 12 derpå följde e. m. på bordet lagde utlåtande, öfver de hos Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet vid Utskottets förstnämnde yttrande gjorde anmärkningar j fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde tvänne Utlåtanden till alla delar gilla. * S. D. e. m. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskottets den 14 240 Prot. Ut är. ä. 15 Maj lfläg. sistl. April, under N:o 5"7 afgifne samt den 12 dennes e, rn. på bordet lagde Betänkande i anledning af väckta frågor om lämpligaste tiden för tjenstehjons flyttning, fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma betänkande, på grund af de utaf åtskilliga Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. S. D, e. m.
Hr Printzensköld har otvifvelaktigt rätt deruti, att jag icke kan ega den speciella erfarenhet i detta ämne, som erfordras för att ega ett fullkomligt sjelfständigt omdöme ang:de hvad som i förev:de afs:de är riktigt eller icke. Men om erfarenheten brister mig i detta fall, har jag dock haft tillfälle att rådföra mig med andra personer, som ega en sådan, och dessutom tror jag mig hafva blifvit begåfvad med någon omdömes förmåga rörande saker, som tillbörligen utredda till mitt bedömande framläggas. Till följd deraf har jag fattat den öfvertygelsen att ifrågav:de förslag, som af K. M. blifvit framlagt, är fullkomligt riktigt och det oak tadt de fullständiga uplysningar, jag nu erhållit af Hr Printzensköld. Pen 21 Oktober, f. ni. löt I främsta rummet vill det synas mig högst naturligt, att, sedan man i ett embetsverk funnit det vara lämpligt att sammanslå de båda befattninga me, och man derefter på grund af denna erfarenhet begär att samma åtgärd måtte vidtagas i ett annat embetsverk, K. M. också skall dertill lemna sitt bifall; då deremot, ifall man efter en längre tids erfarenhet om åtgärdens nytta, ändock skulle hafva afvikit derifrån, sådant efter mitt förmenande skulle hafva lemnat rum för ett ganska befogadt klander. Detta i allmänhet. Ingår man i sjelfva saken anser jag det vigtigaste af de anförda motskälen ligga deruti, att dessa båda befattningar skulle utöfvas på olika ställen; men detta skid hvilar på en premiss som jag icke kan godkänna, nemligen, att ltegistratorn ovilkorligen skall sitta i sessionsrummet. Jag vågar tvertom påstå, oaktadt jag icke har någon närmare kännedom om hans arbetsordning, att det vid många tillfällen icke kan vara lämpligt eller låter sig göra, att han sitter der. En af hans vigtigaste befattningar är hans kommunikation med allmänheten. Denna har rätt att vända sig till honom för att erhålla diarii-bevis in. m. Ar det då rimligt, att han sitter i sessions rummet, och att allmänheten hvarje minut skall hafva rätt att löpa dit in, äfven under det öfverläggningar derstädes pågå!
I händelse Rikets Ständer om detta beslut öfverenskomma, önskar Kongl. Majit att de, i förening dermed, äfven må uppgöra, och Kongl. Majits pröfning och bifall Underställa ett fullständigt förslag till den lag, som ovilkorligen bör upprättas för ordningens bibehållande bland de fremmande åhörare, som i mån af hvarje Stånds localt och efter ett visst, emot dess per* sonal, afpassadt förhållande, kunna komma att öfverläggningarne bevista, samt till bestämmandet af det ansvar, hvarmed öfverträdelser deraf böra beläggas, äfvensom till de reglementariska föreskrifter, som med denna vigtiga fråga kunna hafva sammanhang, och med lagstiftningen i ali* mänhet, samt hvarje medborgares rätt vara töfverensstäm mande. Kongl. Maj:t vill, med anledning häraf, fä* sta Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att da Riksdagen nu redan är långt framliden, och då offentligheten af öfverläggningarne skulle hos Ridderskapet och Adeln oundvikligen, medföra en Proposition om offentl. vid St. vfverläggningar. 785 en förändring i Riddarhus-Ordningen, hvilken icke förr än vid nästa Riksdag kunde blifva gällande; anser Kongl. Majit, att det är först vid nästa Riksdag, som det beslut, sorn fattas , kan komma till verkställighet, och att då detsamma med öfverläggning's-sättet inom Riks - Stånden står uti det närmaste och en nästan daglig beröring, den likhet grundlagen, vid alla andra tillfällen för Riks-Ståndens rättigheter och dessas utöfning föreskrifvit äfven vid detta bör iagttagas. Kongl, Majit förblifver Riksens Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. CARL JOHAN. G. af Wetterstedt. Utdrag af Protocollet öfver Hattdelsoch Finance-Årettden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet den 25 jfanuarii 1823.
Det må ej heller förglömmas, att man pröfyat nödigt, såsom Grundlag bestämma, det både i Högsta Domstolen och i allmänna Beredningen skola finnas Adelige och icke Adelige ^ledlemraar till lika antal, Så länge denna Den 19 Martil. 293 principe gäller på andra ställen, bör den ock följas innom BancoCommissariatet. Jag tror ej att tre Stånds beslut gör tillfyllest att frånkänna Ridderskapet och Adeln en rättighet, som är enlig med Esprit’n af vår Representation och hvaraf den länge varit i besittning ; men jag tycker mig kunna förutse, att om Ridderskapet och Adeln, hänförde af en falsk liberalitets-känsla, skulle samtycka till förändringen, så skulle innan kort hända att aldrig mer någon Adelig blefve till BancoCommissarie befordrad. Herr Grefven och LandtMarslcallcen hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg BancoUtskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid nu gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Bifölls. ' Friherre Staél von Holstein: Ehuru dets ta ämne icke egentligen innefattar någon Pri; vilegii-fråga, är det likväl såsom ett emellan alla fyra RiksStånden ingånget Contract att anse, och kan således icke, enligt min öf* vertygelse, emot ett Stånds bestridande, ge; nom de öfrige trenne Ståndens beslut afgöras» Hett Silfverstolpe, Gustaf Abraham: Utan att vilja förhindra den redan beslutade åter. remissen, får jag endast anmärka, att då förevarande fråga icke är af Privilegii-natur, måste den ock genom trenne Stånds beslut kunna afgöras. Herr Lagerbjelke , Johan , anmärkte , att de uti Bancoötskottet varande Ledamöter af Ridderskapet och Adeln ansett frågan ensamt tillhöra Ridderskapers och Adelns pröfning.
Prins Karl kallades återigen fram till sängen. H o n t a l a d e till h o n o m ytterligare, inskärpte hos honom, a t t e n konungs makt måste framför allt grundas på gudsfruktan och rättvisa. D e till r i k s d a g församlade ständerna bjödos p å begrafningen och undfägnades rikeligen. * Enligt århundradets mode sjöngs d e n aflidnas lof i s i r l i g a o c h h ö g t r a f v a n d e sorgekväden, m e n de uttrycka dock i granna ord den mening, som fanns bland hög och låg: att Ulrika Eleonora varit en sann m o d e r för sitt folk. D e n uppgiften är kanske den svåraste, som k a n ställas p å en drottning. Tid efter a n n a n h a r d e n n a samhörighetskänsla trädt fram, funnit förespråkare, vunnit genklang hos folken. Norden hade dock klarsynte statsmän, som insågo att söndringens tid borde v a r a förbi, n o r d e n h a d e gemens a m m a intressen, som borde tillvaratagas. Under detta krig hade Ulrika Eleonora ansett sig som K a r l X I: s trolofvade. Ulrika Eleonora var som m a k a och mod e r e n föresyn för sitt folk. H a n var tvär och inbunden, häftig och småsinnad. Ulrika Eleonora förstod dock att reda sig i dessa k i n k i g a förhållanden. E j så att hennes äktenskap saknade slitningar. D e g e n o m reduktionen lidande förnäma familjerna sågo i h e n n e sin förespråkerska, sin välgörarinna likaväl som d e n ringaste undersåte. IDUN 1893 medellösa kvinnor. drottningen Hårdt de pröfvad sju barn åriga fick Dessa djupt och vid moder. sitt på anlagdt och i sjukbädd.
Med åberopande af den reservation jag anfört emot denna punkt af betänk, och på de skäl, som Hr Silfverstolpe redan framställt, får äfven jag förena mig i begäran om återremiss, med den önskan, att R. o. Ad. ville förklara sin tanka vara, att den K. proposm i delta ämne bör bifallas. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Då, såsom jag förmodar, StatsUtsk. återfår denna fråga till ny handläggning, genom 302 Den 12 Februari. Ståndets åter rem iss af densamma, tager jag mig friheten yttra den önskan, alt Utsk. behagade taga kännedom om och vid de punkter, der sådant låter sig göra, jemföra dylika inrättningar i andra länder med de hos oss varande och hvad som nu blifvit för desamma föreslagit. Dervid skall jag anhålla att särskildt få fästa uppmärksamheten på den embetsmannacorps i Frankrike, som står i spetsen för de publica arbetenas verkställande. Der visar det sig, att denna embetsmannacorps icke blott behöfver den mest solida vetenskapliga underbyggnad, som i något praktiskt yrke kail förekomma, utan att den äfven af nationen är ansedd, för industriens och näringarnas allmänna förkofran, vara högst maktpåliggande. Alt på detta sätt affärda begynnelsen lill denna embetsmannacorps hos oss sjelfva, Styrelsen för väg-, valtenoch brobyggnader, skulle visa icke allenast en mindre aktning för yrket, ulan i min tanka en fullkomlig okunnighet om de, icke allenast grundliga, ulan äfven lång lid upptagande studier, sem erfordras, för alt i detta yrke vinnna någon skicklighet. Detta är i min tanka en ibland de svåraste och dyraste lärocurser, till hvilka en yngling kan egna sig för sin framtid, och icke en gäng deruti öfverträffas af läkarecursen, som hittills varit ansedd för att vara den kostsammaste, när man besinnar att efter slutet af de egentligen theoretiska studierna förekommer en lika vidlyftig, om icke vidlyftigare praktisk undervisning, innan ynglingen ännu kan anställas såsom tjensteman.
Hermione ville följa honom; han gav henne lov därtill. Ledsagade av vägvisare, som kände bergstrakten, begåvo de sig ditin. Det dröjde icke länge, innan de möttes och anhöllos av några i lumpor klädda, men välväpnade karlar, som, förvånade över deras djärvhet, nalkats dem, icke för att plundra, utan för att fråga dem om deras ärende och om meningen med deras resa. Krysanteus meddelade dem, vad de hitintills icke vetat, att kejsar Konstantius avlidit och makten övergått i händerna på Julianus, en man tillgiven ingen av de kristna bekännelserna, utan den gamla läran, samt att han, Krysanteus, uppsökte dem i kejsarens namn, för att kungöra dem den allmänna trosfördragsamhet och fria religionsutövning, som nu var påbjuden i romerska riket. De väpnade männen lyssnade misstroget till Krysanteus' ord, men villforo hans önskan att visas till bandets stamhåll, där han kunde få tala med dess samlade medlemmar. Donatisterna hade valt sitt tillhåll i en svårtillgänglig, mot stormarne skyddad klyfta, vars söndersplittrade väggar bjödo dem naturliga bostäder, som de, så långt sig göra låtit, hade förbättrat med sammanfogade trädstammar. I dessa boningar, otillräckliga värn mot vinterkölden och snöyran, dvaldes mer än fyra hundra män, och även många kvinnor och barn. Den lilla karavanens ankomst väckte stor förvåning och samlade folket omkring sig. De halvnakna männen, de i trasor höljda kvinnorna och barnen buro alla prägeln av vildhet och gruvliga försakelser. Det enda de ägde i överflöd voro vapen och dessa av mångfaldiga slag, från den spikslagna klubban alla donatisters älsklingsvapen, som de givit namnet Gideon eller Israeliten till de hjälmar, spjut, svärd och sköldar, vilka de hemfört som segerbyte efter slagna legionärer. Krysanteus upprepade, att han kom i den nye kejsarens namn, för att förkunna dem tillgift för vad de brutit mot den lagliga ordningen, samt skydd för deras personer och religiösa övertygelse, ifall de ville återvända i samhällets sköte.
Ständer finna några så giltiga hinder möta detta mitt förslag att Rikets Ständer finna betänkligt, att på en gång taga steget fullt ut, så tager jasmig friheten såsom ett alternativ föreslå, att Rikets Ständer ville besluta det tillägg till nu gällande förmånsrättsförordning, att vid konkurs hafva de af gäldenär ingångna borgensförbindelser förmånsrätt näst efter gäldenärens egna skulder. Stockholm den 15 November 1865. A. Larsson, från Östergötlands län. Af Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om ändring af stadgandena angående inteckning af och rätt till betalning för förlag sf'or dr an. Uti underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1860, intagen bland ExpeditionsUtskottets skrifvelse!’ under N:o 174, hafva samtlige Riks-Stånden beslutat utfär - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 485 dandet af en författning angående underpant i lös egendom af den lydelse, som nämnda skrifvelse innehåller. Kongl. Maj:t har sedermera, uti nådig skrifvelse till Rikets Ständer N:o 34 af den 21 Oktober 1862, tillkännagifvit att Kongl. Maj:t ansåg det af Ständerne uppgjorda förslag icke kunna, af anförda orsaker, vinna Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse. Då bebofvet af förlagslån i nästan alla slags yrken allt mer och mer förspörjes, så vore det af icke oväsendtlig vigt, jemväl för jordbruksidkaren, att kunna erbjuda säkerhet för det förlagslån, hvaraf han kunde finna sig i behof. Komme en lag om dylik underpant till stånd, så är det icke otroligt att detta skulle i ganska betydlig mån hämma det allt mera öfverhandtagande borgenssystemet, hvilket under närvarande tryckta penningeställning är grundorsaken till de flesta egendomsafträden som inträffa. En god del af de farhågor Kongl. Maj:t hyst emot Ständcrnes förra förslag är redan undanröjd genom nya Konkurslagen och Eörmånsrättsförordningen. Sålunda är numera förvarad alla borgenärers lika rätt, derigenom att konkurs sökes inom viss tid efter skedd pantförskrifning eller utmätning å gäldbunden mans egendom.
Äfven vid öns norra del förekomma dessa hafsdjur så sällan, att en fångstman berättade mig såsom något märkligt, att han 1873 i slutet af juli VNV. om vestra inloppet till Matotschkin Schar 20–30′ från land sett en mängd hvalar, tillhörande tvenne arter, af hvilka den ena var en »släthval», den andra hade liksom en topp i stället för en fena på ryggen. Det är ganska märkligt, att hvalar fortfarande förekomma ganska rikligt vid Norges kuster, ehuru de der sedan ett årtusende tillbaka varit föremål för fångst, men deremot, om man undantager den lilla hvithvalen, endast tillfälligtvis öster om Hvita hafvet. Hvalfångsten, som i så storartad skala bedrefs vid Spetsbergens vestkust, har derför aldrig i någon större utsträckning bedrifvits vid Novaja Semlja, och skelettdelar af hval, som i sådan mängd finnas uppkastade på Spetsbergens stränder och på stränderna af hafvet å ömse sidor om Beringssund, träffas ej heller, så vidt min erfarenhet sträcker sig, hvarken på stränderna af Novaja Semlja, på kusterna af Kara-hafvet eller på de ställen af Sibiriens nordkust mellan Jenisej och Lena, der vi landstigit. De uppoffringar, som så länge förgäfves gjordes för att denna väg försöka framtränga till Kina, blefvo således ej här såsom på Spetsbergen ersatta genom uppkomsten af en vinstbringande hvalfångst. Mötet med en hval omtalas af de första sjöfarande i dessa trakter såsom någonting högeligen märkligt och farligt, t. ex. i berättelsen om Stephen Burroughs resa 1556 med följande ord92: »St James-dagen syntes en hval vid sidan om oss så nära, att vi skulle hafva kunnat stöta ett svärd i den, hvilket vi dock aktade oss för af fruktan att den skulle kantra vårt fartyg. Jag kallade alla man på däck, och alla skreko, till följd hvaraf den sam bort från oss. Den syntes så mycket öfver vattnet som en stor båt, och då den föll ned, uppstod ett så förfärligt buller, att man skulle blifvit ytterst förvånad, om man ej känt orsaken dertill.
Majit, för att bereda sökanden en från näringsomsorger befriad ålderdom, måtte hos Rikets Ständer göra nådig framställning om beviljande af en årlig pension af 500 ridr, att till sökanden i hennes återstående lifstid utgå, har Kongl. Majit, sorn ansett det vara svenska nationen värdigt, att genom beredande af en mera sorgfri ålderdom åt efterlefvande makan egna en gärd af tacksamt minne åt den hädangångne frejdade mannen, uli nådig skrifvelse af den 1 nästlidne Februari till Rikets Ständers behjertande öfverlemnat beiriälda enkas förenämnda underdåniga ansökning. ^ Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit, och får, på de af Kongl. Majit anförda skäl, tillstyrka, att en pension af 500 ridr årligen måtte för Biskopen F. M. Franzéns enka, Chrislina Elisabelh Arwedsson, till utgående under hennes lifstid, varda å allmänna indragnings-stateo uppförd. 20 Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 90. 30:o. Uti serskilda, hos Ridderskapet oell Adeln samt Borgareoch Bondestånden väckta och till Utskottet remitterade, motioner, hafva Friherre Cederström, Rudolf, Herr Dalman, F. W. Achates, Herr P. E. Winge och vice Talmannen J. A. Zetterberg, under åberopande af framlidne Professoren Thomas Thorilds stora vetenskapliga förtjenster, föreslagit, att Rikets Ständer, såsom en rättvis och värdig hyllningsgärd åt den hädangångne skaldens och tänkarens minne, måtte bevilja hans i ett främmande land i fattigdom och bekymmer efterlemnade, SO-åriga enka, Gustafva Thorild, en årlig pension å allmänna indragningsstaten, stor 500 r:dr banko; hvarförutan vice Talmannen Zetterberg hemställt, att, efter hennes död, ifrågavarande pensionsbelopp, förminskadt till hälften måtte anslås åt Thorilds här i Stockholm lefvande sonhustru, som efter mannens bortgång med 2:ne oförsörjda söner befunne sig i stort betryck.
Den föregide talaren har redan, genom åberopande af 1795 års K. Br., lemnat Lag-Utsk:t en upplysning om anledningen, hvarföre man ej ansåg nödigt att i 186Ö års Förf. intaga särskilda föreskrifter om skilsmessa i äktenskap; men det torde vara för en hvar tydligt, att de nu gällande föreskrifterna i berörda hänseende icke kunna tillämpas på sådana äkta makar, af hvilka den ena tillhör Mosaiska trosbekännelsen. Svårligen lärer väl ett dylikt par kunna inkallas inför kyrkorådet eller för öfrigt ställas under den disciplinära kontroll, som är gällande för Lutherska trosbekännare. Jag tror således, att äfven i detta fall förslaget är bristfälligt; och får på alla de skäl, jag nu haft äran andraga, anhålla att R. o. Ad. måtte till Utsk:t återremittera ifrågavrde lagförslag. Den 17 December. 501 Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: Jag tror, att den opinion, som f. n. är rådande bland Svenska folket, att nemi. lysning och vigsel äro nödvändiga former för ett giltigt äktenskap, skall länge bibehålla sig; och så väl derföre, som med afseende på Judarnes ringa antal i vårt land, hade jag önskat, att det civila äktenskapet icke blifvit på detta sätt föreslaget till införande hos oss. Då dessutom, enl. K. Br. af d. 30 Juli 1838, Judar skola vara lika berättigade med landets kristna innevånare, borde de äfven vara underkastade samma föreskrifter, som för de sednare äro gällande, hvarigenom de också skulle alltmera och mera amalgameras med nationen och känna sig hemmastadde i landet. Då man nu emedlertid vill göra början med det civila äktenskapet, borde man hafva gått något längre, och befriat presterskapet från all befattning med lysningen. Sage hvad man vill, så innebär dock denna ett kyrkligt element, och anses allmänneligen på detta sätt; och jag tror det icke vara skäl att alltför mycket missakta den i detta fall rådande opinion. Kyrkolagen säger också, att lysning är en trolofning, som icke kan höfvas annat än genom presterskapets åtgärd; och detta synes bevisa, att den är något mera än en blott borgerlig akt.
Tala, det hade hon ej kiiunat, detta förbjöd hennes stolthet henne, men iilska och dö, det kiinde hon. M %hända borde en liten dragning lit det sentimentala kunnat undvikas till fördel för berättelserna. Akta flicklynne ined spelande skalkaktighet genompz " r däremot en annan af historierna, Det Iivita tornet i Bokhara. Man nästan beklagar, efter a t t lia ' liist denna ungdomligt kacka berättelse, a t t författarinnan ej mera afgjordt agnat sig %t det täckt humoristiska. Hvilken lustig och listig erotik, nar deii vackra Ferghiane, som sitter däruppe i tornet, krossar sina vackra krukor mot gatan; beklagar med orientalisk storslagenhet: zve mig arma, den vackra krukans, och modern rycker henne i rocken, förmanande: » nej men flicka då, man kan se dig, tank pk att du \ .isar ditt ansikte$. Och nedanför står på torget den vackra Abdiil, och nar lian sett E ' erghiaiie tredje gången, går han till faderu och köper henne som maka och som en nåd utber lian sig att f&amp; se henne. Ocli lian f i r se lienne nien beslöjad. Men bakoin slöjan ser han de svarta ögoiien glimma och hör orden: sval var det a t t du kom till sist, t y nii hade. jag inga fler krukor a t t kasta ner$. En sådan berättelse, framst2lld i ett beliarskadt sprak, men med skalken framtittande bakoin livarje rad, a r verkligen en liten piirla, till hvilken författarinnan mlste lyckönskas, liksom hon maste lyckönskas till hela den stora syn, den andaktsfulla iippfattning af karleken, hon visat i sin berattelsesamling. Dessa gamla historier iiro visserligen ej utan intresse för oss. Lifvet har verkligen stysta djup; ^. Det a r icke förkldrade känslor, som har behandlas, denna stolthet och förbehallsamhet ä r ej bortglömd och barnslig, naiviteten finnes änuu och karleksvidskepelsen med barnslig beundran, med njutningen att offra sig, böja sig och tro - månne den är omodern?