Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då jag hade fallit, blödande, bland de andra fallna, då hade du räddat mina barn tillika med dina egna undan förstöringen, som öfvergick vår eröfrade stad, och fört dem hit tillika med din sårade make. Nu vet jag det och kommer för att i stället rädda dig. Våra förtryckare, som nu äro oss öfvermäktige, hafva ändtligen erbjudit nåd åt en del af sina motståndare. Också jag har nu sluppit fri, ehuru jag var anklagad. Men du, jag har skaffat bevis, att du ej burit vapen; man vet att din man nu i tre år belönat din hjertliga vård och dina tusende försakelser med det odrägligaste bemötande. Du och dina barn få återvända, j skolen återfå er egendom. Kom, Rosina, jag ville vara den, som bragte dig detta bud. Allt beror nu blott uppå att genast begagna den erbjudna nåden; jag har ställt allt färdigt för dig“. Mildt höjde Rosina blicken och sade: „Tack, Adelgunda, för din välmening; men här är mitt hem, så länge min make är här, något annat finns icke för mig“. Ett drag af hån spelade kring Adelgundas läpp, då hon sade: „Jaså, qvinnan skall vara mannen underdånig. Kära Rosina, hvad lönar det att försöka hålla tillsamman ett band, som längesedan brustit. Du måtte väl icke misstro mig? Lita på mig, Rosina, att det är sann välmening och tacksamhet som drifver mig att vilja rädda dig ur den ganska svåra belägenhet, hvari du befinner dig; hvarföre är du då omedgörlig“. „Tro mig“, sade Rosina, och hennes blick var så mild och hela hennes väsende så enkelt och utan flärd, att det syntes att hon talade sanning, „tro mig, Adelgunda, jag vet att värdera denna välmening af dig; men, ser du, jag kan icke om jag än ville. Sök icke att öfvertala mig, jag kan omöjligen annorlunda“. Utan att säga ett ord fattade Adelgunda Rosinas hand och tryckte den till afsked, bugade sig hastigt för mannen i sängen och försvann.
'7- ruvida detsamma, till säväl principer sam dessas utförande i detal^erne, eZer företräde framför clan nu fällande I^aAen eller ialie, s^nes mi» duel; uppenbart, att, 1 anseende till Ireslialfenlieten af siere föreslaAne förändiinAar, rörande ds allmännaste förliällanden, såsom (liftermälsaftal, ^.idsoelr Oiftoiätt, testamentsrätt sami. rätteAänASSättet m. m., alili:, meninAar i de liesta t': Il sliola uppsta oal, att foljaAtliAen ulven i anseende lill ela, rörande I^aAförändrinAgrs till väAalirinAande, fällande OrundlaAsliestämmelser, lrvillia lalia varit, lierälinade tor en pä en Aä»A vidtagande förändrinA as liela I^ags^-stemet, nästan oofvervinnei liga liinder sliola möta tor antagandet l ett sammanliang al en n^ d^ag-(lodex, eller Åtminstone, att säilant sliulle erfordra användande as meia ti>l, än Ililiets 8tänder, med iagttagande as lierås öfriga vigtiga åligganden, sliulle linnna vid denna oclr äfven vid tlere pälöljande Ililisdagar elei ät egna. I)L
Den lemnade vinsten af denna arbetsamhet har åter fördelaktigt tillbaka verkat på jordbruket, så att, hvad som varit omöjligt att i denna del åstadkomma, om jordbruket skolat utgöra enda näringen, nu blifvit någorlunda möjligt genom denna binäring. Men, om den omtalta rättigheten återtages, skall allt snart återgå till sitt fordna skick: Stä« derne förfalla, emedan de hafva platt intet annat att räkna på än denna handel; Allmogen nödgas utvandra till andra orter, emedan den omöjligt kan i dessa tracter uppehålla sig och finna sin bärgning endast af jorden, och således én nu nyttig landsort återgå till sitt fordna glesbebyggda och utfattiga tillstånd. Man har vid flera framfarna och äfven vid denna Riksdag, sorn Best), och Ekon. TJtsIc. Betcinhanden. 371 stal för yrkandet om denna handels' upphäfvande, anfört, det missbruk med och under densamtna kan begås genom Lurendrejeri. Jag vill icke disputera, att det någon gång har handt och kan hända, att missbruk afven härunder kan insmyga sig; tnen jag tror och är fullt derom öfvertygaa, att desse i betydligaste roan äro förekomna genom de föreskrifter, Kongl. Förordningen, af den 5 Juni 1822, för denna handel Stadgar. Det lärer ock knappast gifvas någon inrättning, som icke kan på något sätt missbrukas; men det vore väl derföre icke rätt att upphäfva det rätta bruket deraf. Det synes derjemte förunderligt, att uti en tid, dä man synes villja utgå från de mest liberala principeri alia vägar, frågan skall kunna Väckas om upphörandet af en rättighet, sorn funnits nödig och angelägen Under tidehvarf af vida mindre liberalitet; och att denna fråga har kunnat vinna bifall af Höglofl. Ekonomiutskottet, som vid denna Riksdag synes Vilja utmärka sig genom liberalitet. Jag vågar emedlertid i största ödmjukhet hoppas, att Rikets Höglofl. Ständer skola annorlunda anse saken och icke bifalla en åtgärd, hvilken blefve förderflig för en Landsorts innevånare och betydligt minskade de derifrån af Staten påräknade intra der. Härmed bifogas till nödig upplysning ett General Persedelsammandrag
(Stats-Ulsk.s Utlåtande N:o 86.) S. A. K. 1 anledning af E. K. Maj:ts, uti dess nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 17 November nästlidet år, angående Statens jernvägsbyggnader, gjorda lill - 104 ExpeditionsVtsk otte ts Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 58. kännagifvande, det Chefen för dessa byggnader tili underdånigt memorial af den 12 i ofvanberörde månad hos E. K. Majit anmält behofvet alt, för vidtagande af förberedande åtgärder i och för de jernvägsarbeten, som kunde komma att af Rikets nu församlade Ständer beslutas, redan under innevarande års första qvartal, derest Rikets Ständers beslut i ämnet hunne så tidigt fattas, ega tillgång till en summa af 600,000 R:dr Runt, hafva Rikets Ständer, i afräkning å det anslag, som för innevarande år varder för vestra stambanan beviljad!, funnit godt anvisa nyssnämnde belopp ali, för omförmälda ändamål, till E. K. Majlis disposition från Riksgälds-konloret utgå; hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla, och framhärda etc. Stockholm den 28 April 1860. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den SS April 1860. Preste-Slåndet den 28 Borgare-Ståndet deri 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse om upphäfvande af den enskilda skådespelare och konstidkare m. fl. ålagda skyldighet att för sina representationer erlägga af gifter till Kongl. Theaterns och Hofkapellets pensionskassor.
St. den slutliga dispositionen af återstoden uppå öfverskotten uti bancovinsten,’’ Denna inbjudning är daterad den to Maj, Då nu de 2 RiksSt, till hvilka inbjudningen är ställd, endast i akt och mening att så påskynda ärendet, alt Exped-Utsk. skulle komma i tillfälle att uppsätta förslag till underd. skrifvelse derom, och då dessa begge RiksSt , det oaktadt, ännu icke den 28 i samma månad upptagit densamma till afgörande, men deremot BorgareSt., som afla tit inbjudningen, godkänt votertsproposma äfven för andra gången; så ansåg jag mig, såsom ordförande i det förstärkta StatsUtsk., icke tillständig!, att emot §:n Reg.Fm längre uppskjuta det förstärkta SlatsUtskrs åtgärd i ämnet; ty enligt denna §, åligger det ovillkorligen förstärkta StatsUtsk. alt votera, så fort voter;s-propos:na blifvit godkända. När jag således på, såsom jag ti or, grundade skäl framställde en af dessa propostr till votering, men betänkligheter inom Utsk. yppades att deröfver företaga votering, så var detta visserligen icke något hinder för mig alt låta voteringen fortgå, — jag säger det bestämdt —• men jag yttrade, att, till följd af de afgifna protesterna, fann jag betänkligt att företaga votering, såvida icke någon röst inom Utsk. sådant uttryckligen begärde. Hade en enda röst inom Utsk. yttrat: jag önskar votering, så hade jag ovillkorligen låtit voteringen gå för sig. Så står frågan för det närvarande. Då det nu blifvit yrkadt att lägga densamma på bordel, så får jag hemställa, huruvida sådant låter sig göra, då den angår ett ordningsmål, hvilket, efter min tanke, genast bör afgöras. Det är endast fråga om, huruvida förstärkta SlatsUtskts ordförande må äga någon betänklighet att ånyo utfärda anslag till förstärkt Utsk:s sam - Den 29 Maj f. m. ttianträde. Jag bär således här en enskild anledning alt påkalla Ii. o.
Jag har förut hört motvilja yttras emot öfverflöd af Comitéer, såsom kostsamma och såsom icke ledande till ändamålet. Jag hemställer då, om icke den UndersökningsComité, som Hr Hjerta omtalat för att jemna Grundråntorne, skulle blifva så kostsam och långvarig, att man sluteligen innan arbetet blefve färdigt, skulle kunna glömma ändamålet. Jag kan således ej tillstyrka en sådana Herr von Hartmansdorff, Auguft: Jag skulle ej tro, att det behöfdes en Clomitce, för att göra de undersökningar StatsUtskottet föreslagit, enär Regeringen har KammarCollegium att tillgå, hvars föremål just år att hålla reda på Kronans inkomster och vaka öfver deras riktiga beräkning. Jag tror således, att ingen invändning mot Utskottets förslag kan göras, på sådan grund som den siste Talaren anfört. Uppå derefter af Ilerr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att StatsUtskottets Ut - 30 Den 5 Maji /, m. låtande, i anledning af de dervid gjorde an märkningar till Utskottet återförvisa. Företogs till profning LagUtskottets den xo sistlidne April under N:o 07 afgifne, samt den So derpå följde, eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående närmare bestämmande i hvad fall ProvincialMedici-besigtningar äro nödvåndige, vid uppkommande tvifvelsmål, huruvida död person, vådligen omkommit eller ieke. Herr Ehrenborg, Cafper: Jag tror mig blott böra hemställa, om ej genom den redaction som Lagutskottet föreslagit, nog mycket är lemnadt åt KronoBetjeningens bedömande, helst man af senare årens erfarenhet funnit, att flere mord på ganska invecklade sått blifvit begångne. Jag skulle tro, att i sådane fall, då menniskor Annas döde af okände orsaker bör Konungens Befallningshafvandes eller Domarens förordnande afvaktas innan begrafning får ske.
Som det hade varit min skyldighet att underrätta mig härom, har jag velat så gerna sjelf anmärka en af mig gjord falsk uppgift: I sjelfva saken kan det vara detsamma hvilkendera af dessa tillgångar Utskotten glömt. Glömskan af hvilken som hellst är ett lika fel och båda Summorne dock för obetydliga atä förändra Calculerne. Den 1 April, 69 Friherre Anckarsvärd, Carl Tlinric: Då Grefve von Lantingshausen begärde Proposition om Ridderskapets och Adelns ogillande af uttryck, som blifvit fälde om Götha Canal Discont-Direction, var jag ej närvarande, och var således ej i tillfälle att försvara mig. Som jag var ibland dem, hvilka anmärkte Directionens förfarande, får jag underkasta mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns ogillande, ehuru jag alltid haft för regel att ej fälla yttranden om personer utan blott om saken. Hafva andras yttranden varit skarpare än mina, så nödgas jag likväl upprigtigt erkänna, det jag icke hördt någon yttra annat än hvad jag verkeligen tänkt i detta ämne och i sådant afseende nödgas jag äfven dela tyngden af ogillandet, om det äfven icke ifrån Herr Grefve von Lantingshausen varit åt mig directe ämnat. Skulle likväl något uttryck vara fällt, som möjligen kunde hänföras till en personlig förolämpning, så har sådant undfallit mig5 och då jag aldrig deltagit i något sådant, utan, som jag redan yttradt, blott i sjelfva saken, anser jag mig i denna del icke kunna vara inbegri-, pen uti Ridderskapets och Adelns ogillande. Hvarefter Friherre Anckarsvärd, uppläste följande: Då jag uti Plenum den 17 dennes hade äian afgifva några Anmärkningar emot Utskottens Betänkande rörande Discont-Regl eringen j ?<? Pen i April, fann jag den omständigheten, att Utskotten för Götha Canal Disconts utredning ej kunnat S"som tijlgå^g beräkna > det till Canal-Byggnaden lemnarle förskott af j ,100,000 R:dr, vara af så betänklig natur, att den borde påkalla en tormel g undersökning, huruvida Götha Cara!
Med löfte om 400,000 riksdalers subsidier från Frankrike på fem år, utverkade af kardinalen och ärkekatoliken Rkhelieu företages nu korståget mot katolikerna i Tyskland, en omständighet som mera talar för Gustaf Adolfs politiska sinnelag än för ömtålighet i den religiösa känslan, ett beteende som erinrar om en karakterens storhet hvilken för det höga målet icke skyr det låga medlet. Att vänskapen mellan trosfiender icke kunde blifva varaktig, må man ej förvånas öfver, och vi se äfven snart den svenske konungen pa höjden af sin makt och lycka efter slaget vid Breiten(eld gå öfver Rhen, intaga Mayntz, och visar dervid någon köld mot sin höge beskyddare på andra sidan Vogeserna, som till svar har indragit subsidierna. Det är då Gustaf Adolf begär ett personligt sammanträffande med Ludvig XIII, hvilken svarar undvikande och med anbud att sända sin minister till mötet, som dock ej eger rum. I dess ställe erbjuder Richelieu en fransk armécorps åt Gustaf Adolf att tillsammans med dennes trupper besätta Elsass, fiviiket anbud afböjes i stolta ord af svenske konungen som nu förklarar sig hågad sköta ensam de tyska angelägenheterna. Ordskiftet antager hotelsens form, och när franske ambassadören, för att väcka blygsamhetskänslan hos Gustaf Adolf, förevisar en tablå öiver franska arméns trupper, färdiga att marchera mot gränsen förledes svenska konungen att svara: det inga trupper behöfde komma till gränsen, ty han, konungen, kände lika bra vägen till Paris som Öl Wien.m Anmärkas bör, att vid denna tidpunk det var mer än ett rykte, att de protestantiska kurfurstarne ämnade erbjuda Gustaf Adolf kejsarkronan. Gemensamma intressen återstälde dock snart det goda förhållandet, och efter Gustaf Adolfs död mot krigets slut, finna vi de franska och svenska trupperna i god sämja förhärja södra Tyskland med eller utan några bestämda planer. Som bekant blir Frankrike icke utan sin belöning vid vestfaliska freden, utan det är då det sedan så omtvistade Elsass reunieras under franska kronan. Drottning Kristina visar sig strax i början af sin regering såsom den mest hängifna beundrare af Frankrike och fransmän.
Ständer måtte uttrycka underdånig önskan om förstärkande i allmänhet af tullcontrollerne och bevakningen, derest Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, finner sådant vara af beholvet påkalladt, bifölls på det sätt, att deruti näst efter ordet "bevakningen, ” skulle tilläggas orden: ”äfven med beväpnade fartyg”; 7;o, Prot.-Uldräg, den n, 14, i5, >7, >8 och 2o Januari 18Jo. 521 7:o, Utskottets anmälan, alt de ändringar och föreskrifter, hvilka i afseende å speciella bestämmelser i Tulltaxan med dertill hörande underrättelser äro yrkade, dels blifvit vid hvarje serskild arlikel föreslagna och dels ansells icke kunna vinna afseende, ansågs icke erfordra någon åtgärd; 8:0, Utskottets framställning i fråga om de af Kongl. Majit, under ilen sedan Tulltaxans utfärdande förflutna tid, enligt utfärdade Kungörelser och Circulärbref stadgade förändrade lullbestämmelser för vissa artiklar, äfvensom Utskottets förslag, rörande utförsels-afgifternes upphörande fölen del artiklar, ansågos i följd af Ridderskapet och Adelns, under mom. Nm i, fattade beslut, ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till bandlin-» garne; 9:o, vid derefter företagen pröfning, beträffande de artiklar, hvarom Ridderskapet och Adeln hade förbehållit sig att serskildt besluta, vidblef Ridderskapet och Adeln tullbeslämmelserne i nu gällande Taxa, utom hvad angår nedannämnde artiklar, hvarom fattades de dervid upptagne beslut; B i ecks tagare-ar beten, ej specificerade, lackerade:
Att, såsom erinradt blifvit, den, som kunnat göra en oredlig uppgift, också vöre i stånd att göra en falsk Ed, hvilket en falsk hederskänsla i sådant fall framställde såsom oumgängeligt, medgifves vä ; men med Forslaget om denne Edgång, hvilken hvarje Fabrikant måste, vid författandet af sin uppgift j föreställa sig, såsom honom möjligen drabbande, har Utskottet just sökt förekomma origtiga uppgifter , ty den, som, med kännedom af berörde Stadgande, gör en falsk uppgift, är att betrakta lika med ett vittne, sorn afgifver origtig berättelse, oagtadt den Ed han derpå kan komma att aflägga; och för det att någon sådan samvetslös menniska möjeligen kan finnas, vope väl icke Stats-Utskottens Bttänkamleri U8891 Na316, Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande i anledning af de anmärkningar } sorn i Riks - Stunden blifvit gjorde vid Utskottets Berättelse an. gående verkstäld granskning af Allmänna Magazins - Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning, jemte Förslag till grander för denna Inrättning s Organisation. V id föredragningen af Srats-Utskottets ifrågavarande Berättelse och Förslag hafva i RiksStånden ä t sk il 1 i ge Anmärkningar blifvit gjorde, i anledning hvaraf ärendet från samtelige Riks» Stånden blifvit till Stats - Utskottet återremitte» rädt, för att meddela det vidare Utlåtande, sota ansetts nödigt, och gifva de ytterligare upplysningar, hvartill desse anmärkningar i öfrigt föranleda. Till följe häraf får altså Utskottet, i dea ordning anrnärkningarne efter Berättelsens och. Förslagets innehåll förekomma, vördsammast anföra följande: 1:0 Angående Ståts-Utskottets föreslagne Al. ternativer om Bränvins-Brännings rättigheten i Carlscrona Stad och Arrende-Afgift ers erläggande derföre, hafva flere Ted a möler af Välioll.
De fel, som af underdomare, under embelcts utöfning, blifva begängne, böra visserligen, der de förefinnas, alltid till rättelse beilras; men utgöra dock sällan säkra bevis pä brister uti de af dem tillämpade lagar, helst det med visshet torde kunna antagas, att, äfven om lagarne komma alt blifva a lfa ttade i den närmaste möjliga öfverensstämmelse med 1 H. 66 522 Den 25 Augusti. dét rätta, många misstag vid deras tillämpning likväl skola begås, synnerligast af yngre tillförordnade domare; men desse misstag äro i allmänhet mindre maktpåliggande, dä rättelse derutinnan uti en högre instans kan erhållas. Helt olika är deremot förhållandet uti högsta domareinstansen, hvars beslut, ulan vidare apell, orubbligt mäste lända till efterrättelse. Det skulle dock vara lika orimligt alt ovillkorligen fordra, det Hiigsta Domstolens ledamöter aldrig skola misstaga sig om lagens rälta förstånd, som det torde vara billigt att önska, det lagarne, sedan brislerue blifvit afhulpne, ina blifva så tydliga och klara, att, med mera sällsynta undanlag, enhet och likstämmighet vid deras tillämpning råda, åtminstone inom högste domareiustanseu, samt att dess domslut salunda alltid må kunna bibehålla den aktning och det förtroende, sorn i sä väsendtlig män inverka på medborgares trefnad oell belåtenhet. Dä beståndet af denna aktning och delta förtroende ytterst har sin grund i nationens öfvertygelse derom, alt högsta domaremaktens beslut alltid öfvcrenslämma med det rätta, sä synes del äfven vara en af lagstiftande maktens förnämsta plister, alt omsorgsfullt undanrödja hvarje missförhållande, som i mer eller mindre män kan göra denna öfvertygelse vacklande. Om det således inträffar, ali Högsta Domstolens ledamöter såsom skäl för sina beslut vid ett ärendes afgörande uttrycka satser, af hvilka den ena slår i rak strid emot den andia, sii torde det vara uppenbart, alt antingen båda, eller åtminstone den ene af de hvarandra alldeles motsatta åsiglerne icke äga dea ringaste öfverensstämmelse med lagens auda oell mening.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att den allra strängaste begränsning och försigtighet blifvit iakttagen, på det bankens säkerhet icke skulle åsidosättas, ty det heter uttryckligen, att banken bör företaga den ifrågav:de operationen »då bankens säkerhet det medgifver. » Någon ovilkorligt bindande föreskrift är således icke lemnad, utan endast en anvisning, att Fullmäktige böra befrämja en omsättning af hypoteksbanken obligationer, derest denna kan åstadkommas inom de föreskrifna gränserna. Otvifvelaktigt befinner sig landets förnämsta näringför det när v: de i en betryckt ställning. Orsakerna dertill äro flerehanda, men den väsendtligaste är att söka i det sätt, hvarpå penningrörelsen inom landet under de sednare åren gestaltat sig, derigenom att kapitaltillgångarne mer och mer dragits ifrån jordbruket och ställts på en utlåning på så kort tid, att jordbruket dermed icke kunnat vara betjenadt. Det onda kan möjligen hjelpas genom det föreslagna föga kostsamma sättet, allenast medlen klokt användas. Då det nu obestridligen skulle vara till båtnad för hela samhället, om jordbruket erhölle en hjelp, och då denna näring till följd af den nuv:de banklagstiftningen och ändringarne i bestämmelserna om ränteaftal kommit i den svåra ställningen, kan jag icke finna annat, än att det skulle vara underligt, om man nekade de billiga fordringarne i sådant afseende, helst någon olägenhet icke skulle kunna uppstå för den anstalt, som skulle lemna hjelpen. I min tanke är det högeligen af nödan att tillse, att anstalter finnas, som kunna betjena jordbruket med lån, och då den form för låneunderstödets lemnande, som här blifvit föreslagen, är serdeles lämplig, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts förev:de förslag. Den 26 Maj e. iu. m Frih. Liljencrantz, Johan: De tvenne talare, sorn yttrat sig för Utskrts ifrågav:de förslag, hafva framställt åtskilliga uppgifter, som jag tror tåla att närmare skärskådas.
Likväl tror jag icke att dessa kontrollanter, oaktadt det stora gagn de komme att uträtta, borde förses med läst lön, eller att hela organisationen borde omarbetas. Jag har endast begärt att bättre kontroll skulle införas; men härför behöfves penningar, och ehuru det visserligen är vackert att vänta och se hvad K. M. anser böra göras, synes mig bäst vara att, då man begär tillsättande af personer, som skola handhafva kontroller, man tillika anvisar medel till dessas afiönande. Jag yrkar fortfarande bifall till mitt förslag. Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Stats-Rådet Thulstrup, som å K. M:s höga vägnar öfverlemnade åtta Nådiga Propos:r till R. St:r. Gr. af Ugglas, Ludvig: Ehuru Utsk:t afstyrkt Gr. Anckarsvärds motion i denna del, har det dock erkänt, såväl att skäl finnas till klagan öfver det sätt, hvarpå landtmäteri-förrättningar försiggå, som ock behofvet af ökade kontroller. 39Q Den 16 Maj. 1 Gr. Sparre har väl förklarat att orsaken till tidsutdrägten med desse lörättningar icke vore att söka i institutionen, och att ingen skulle kunna hindra tratolystna menniskor att åstadkomma uppskof; men om ock den sednare delen af påståendet kan ega sin rigtighet, tror jag dock att åtminstone i två fall af tre tidsutdrägten förorsakas, dels genom brist på god vilja hos förrättningsmannen, dels derigenom att han åtager sig för mycket på en gång. När en yngre landtmätare börjar praktisera, dröjer det vanligen icke länge förr än han anmodas att förrätta ett laga skifte. Ar han då ordentlig och fullgör sitt åtagande med skicklighet, kommer han snart i ropet och får inom kort tid en mängd uppdrag, Han åtager sig dem alla och det dröjer icke länge förr än han befinner sig i en ställning, fullkomligt lika med de förre landtmätarnes, d. v. s. han har så många förrättningar, att han icke behörigen kan afsluta dem. Gr. Sparre har sagt att K. Befhtde skall undersöka deras förfarande, som skola förordnas till skiftesmän, men, oaktadt icke något åtal mot personen inkommit, när K.