Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t att dessa anslag måtte sammanföras, särskildt för hufvudstaden och särskildt för landsorterna, samt att desamma måtte få såsom reservationsanslag anses: börande dock ifrån anslaget för hus och byggnader i landsorterne, afdragas de 4,000 rdr, som hittills deraf Transport rdr 25,598: 32 25,598: 32 Kontil. Majus Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 69 Transport Rdr 25,598: 32. — utgått till fängelsebyggnaders underhåll och nu, enligt hvad i sammanhang med förslaget till reglering af utgifterne under andra Hufvudtiteln blifvit ifrågastäldt, skulle till berörde Hufvudtitel öfverflyttas. Hvad särskildt beträffar de för underhåll af kronans hus och byggnader i landsorterne uti riksstaten upptagne indelta anslag; så böra, enligt hvad protokollet öfver finans-ärenden upplyser, af desamma uteslutas, ej mindre de räntor med kronovärdi af a rdr 30 sk. 5 rst och markegångsvärde af 39 rdr 20 sk. 11 rst., sorn äro för högt upptagne, än ock, sedan Fahlu kungsgårdshjelp numera upphört, det för nämnde kungsgård beräknade anslag af 173 rdr 19 sk. 1 rst. i kronovärdi och 314 rdr 42 sk. 1 rst. efter markegångsvärde.
Ledamöternas pluralitet hyst den öfvertygelse , att Bevillning på Caffeconsumtion ej verkar till mindskning i import af denna öfverflödsvara, utan blott leder till en ojemn beskattning medborgare imellan, har L iskottet ej tilltrott sig böra föreslå detta beskattningssätt. Smaken för Caffe är, ty värr, nu mera så allmän, att endast ett strängt förbud mot nyttjandet, eiler en hög tull på varan, möjligen skulle kunna mindska consumtion; deremot leder en Bevillning säkerligen ej till ändamålet, ty de förmögnare folkclasserne låta ej en tillåten afgift afhålla sig från Caf* fedrickningen, och de mindst bemedlade, sorn utgöra mängden af consumenterna, torde nog finna utväg att begagna varans bruk, utan att anmäla sig till Bevillning; utom dess känne vi, hurusom en ganska stor del af Städernas fattigaste invånare, synnerligast bland qvinnkönet, nyttja Caffe ej blott för smaken utan äfven IV - Den 2 8 Juni. 593 äfven såsom födoämne; några koppar svagt Caffe med litet bröd utgöra ofta hela förtäringen för dagen; födan häraf är ej stark, men stundom mindre kostsam än andra matvaror, och således lör många ett behof i nödens stund. Min afsigt är ingalunda att protegera Caffedrickningen; tvärtom, jag erkänner dess skadliga följder och skulle anse mitt fädernesland göra en stor vinst, om denna öfverflödsvara kunde alldeles försvinna; jag har endast velat yttra den öfvertygelse jag enskildt äger, att det är med smaken likasom med en inrotad fördom, att den svårligen motverkas genom föreskrifter, och att Caffedrickningen således al, dramindst återhålles medelst en Bevillnings läggande på consumtion. Föröfrigt och då jag varit en af dem, som påyrkat constituerandet af det Särskildta Utskottet, anser jag mig skvldig förklara den lifligaste erkänsla för Utskottets osparda omtanka, att nitfullt kunna svara emot sitt erhållna uppdrag; genom
Deras arbeten underlåter ingen att uppsöka i katalogen. Vi anmärka här åtskilliga kuriosa. Så den fula »Madonnan» (367), som tillskrifves L. da Vinci, (1519, lärj. af Andrea Verocchio), med hvars »Cecilia» (550), en skön figur, den ingen likhet har. Denna sednare tafla har deremot i maneret ett slående tycke af Madonnan i Estarhazyska galleriet uti Wien, hvilken likväl några påstått tillhöra Luini. Af denna da Vincis lärjunge förekommer en underbart skön »madonna» (589), på hvilken en icke kännare, som förf., nästan hellre ser, än på sjelfva Rafaëls (1483–1520) »della tenda», så kallad af den gardin, som utgör grunden, hvilken tafla kostat konung Ludvig 64,000 fl. Rhein. Af nämnde målarfurste finnas här tvenne föregifna egenhändiga porträtt, det vanliga (585) troligen äkta, och ett annat detta helt och hållet olikt (k. 577). Af Mich. Angelo Buonarotti (1563, Ghirlandajos lärj.,) ses en dubbeltafla (k. 569), föreställande frälsaren på oljoberget, först bedjande, sedan närmande sig de sofvande lärjungarne, ehuru kändt är, att af honom blott finnes en enda säker oljemålning, i Florenz. Af Florentinska skolan ses för öfrigt utmärkta, en madonna af del Sarto (548), och en helig familj af Fra Bartolomeo (554). Under Giulio Romanos, Rafaels lärjunges, namn ser man i Tyskland intet, som serdeles skulle slå an, utom hans madonna med bäckenet i Dresden, der äfven för öfrigt utmärkta stycken ur Romerska skolan finnas. Likaså har Dresden det förnämsta af Correggio, (1534), ehuru äfven bland det i München förekommande »Madonnan, uppenbarande sig för helgon» (582) torde vara äkta.
P. n33. —om StatsUtskottets Betänkande, rörande lösen till skatte af Jerkö holme. P. 1133. — om StatsUtskottets Utlåtanden: i) rörande Kronofogden Lindbergs ansökning, om löneanslag för en Expeditionsfogde; 2) om uppförande på IndragningsStaten af trenne Lärarelöner vid Skeppsgosse-Skolan i Carlskrona; 3) om pensions-anslag för frami. Stats-Commissarien Widegrens oförsörjda döttrar. P. 1134- — om StatsUtskottets sednare Betänkande angående öfverlåtelse af Kronans andel i uppbörden vid Södra Stäket. P. 1134- — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkande angående förbud för Öfveroch UnderBefäl vid de Indelte CavalleriRegementerne, att anskaffa och insätta Rustningshästar. P. 1134- —- om LagUtskottets Betänkande, angående skärpning af Lagarne rörande tjenstledighet för Domare. P. ix35. ■— om Constitutions-Utskottets memorial, angående grundlagsenligheten af en väckt fråga, hvarå Hr Landtmarskalken vägrat proposition till remiss. P. 1135. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, rörande jemnkning af Exti’a Roteringen. P. 1135. — om Bevill nings - 385 niligsUtskottets ytterligare Memorial, angående en utvidgad FribrefsRätt för Städernes Magistrater. P. 1135. —om remiss af Herr Hjertås motion angående dels progressif ökning af den nuvarande recominendations-afgiften för bref, samt dels frankering af bref. P. 1244* — om BevillningsUtskottets Betänkanden: i) angående ett förändradt uppbördsoch controll-sätt å de Staten från Postverket tillflytande inkomster; 2) angående Postverket och de deraf inflytande Bevillnings-medel. P. 1245. — om Statsoch BancoUtskottens
Maj:t insändt: A) en underdånig ansökning af Floda och Näs socknemän, innefattande klagan öfver de till dessa socknars skada och förfång i flera hänseenden ledande samt för hela den fattiga Vester-Dals-orten i hög grad tryckande privilegier, dem Stora Kopparbergs bergslag ansåge sig ega såväl å uteslutande rättighet till timmerhandeln i Ve^ter-Dalarne, som ock å flottningen af timmer å Vester-Dalelfven. Med förmälan, hurusom Stora Kopparbergs Grufverätt, dels genom en den 5 Februari 1848 utfärdad resolution, gifvit sökanderne tillkänna, •tt bergslaget egde rätt till obehindrad timmerflottning på Vester-Dalelfven, samt jemväl, i följd deraf, ehuru utan stöd af någon uppgifven urkund förbjudit sökanderne att öfver elfven anlägga de broar, som för sökanderne äro behöfliga till kommunikation med deras på elfvens andra sida belägna egor, dels ock, medelst allmänna kungörelser i Länets tidning, of fentliggjort åtskilliga äldre författningar, på hvilka bergslaget ville grunda sin uteslutande rett till disposition af sökandernes skogar, hafva socknomännen, till vederläggning häraf, åberopat Kongl. Maj:ts den 12 Januari 1802 till Kammaroch Bergs-kollegierna aflåtna Nådiga Bref, hvarigenom åt Vester-Dalarnes invånare vore tillerkänd rättighet att, på sätt dem bäst syntes, afyttra sina skogar, sedan desamma blifvit afvittrade, och medelst hvilken Kongl, lörådaring de äldre författningarne i samma ämne måste, enligt sökandernes förmenande, vara upphäfda; och hafva sökanderne i underdånighet anhållit att, om bergslagets yrkade privilegium på flottleden uti Vester-Dalelfven befinnes ogrundad! och det åberopade Kongl. Brefvet den 12 Januari 1802 ännu eger lagligen gällande kraft, Kongl. Maj:t måtte tillförsäkra sökanderne de rättigheter, dem de trodde sig författningsenligt ega; om
Motion N:o 143, om vissa ändringar af nu gällande skiftesstadga. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 22. 48 Motion N:o 144, om ändring af Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, angående kommunalstyrelse på landet, i afseende å uttaxering af kommunala utskylder. Allm. Bcsv.- och Ekon. 80 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. Olsson, Hils, från Malmöhus län. Motion N:o 89, om förändring af grunderna för nationalförsvaret. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 51. Motion N:o 90, om fortfarande statsanslag till understöd åt de sedan 1808 och 1809 årens krig ännu qvarlefvande landtvärnsman. Stats Utsk. Utlåt. N:o 74. R. St. underdån. Skrifv. N:o 97. Motion N:o 269, om pension åt Veterinärläkaren Johan Söderbergs efter lemnade enka, Vivica Wilhelmina Söderberg. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 74. Motion N:o 270. om anslag för inköp af ett från trycket utkommet, af C. Rosander utgifvet,. arbete, benämndt, ”Ben kunskapsrike Skolmästaren”. för att hvarje församling i riket tilldelas. Stats-Utsk. Utlåt. Olsson, Olof, från Olebyn af Wermlands län. Motion N:o 123, om förändrad grund för skyldigheten att bygga och underhålla allmänna landsvägar och broar. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2. R. St. underdån. Skrifv. N:o 40. Motion N:o 124, om årligt understöd åt aflidne Kapitenen G. E. Geijers efterlemnade dotter, Christina Mathilda. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 74. R. St. underdån. Skrifv.
I afseendet på tidräkning är deremot enhet redan i det närmaste vunnen, ehuru man bör beklaga, att bekännarne af den Grekiska läran ännu ej kunnat förmås att antaga den Gregorianska kalendern. Men öfverallt inom den kristna verlden börjar året numera med d. 1 Januari. Det är indeladt i 1,2 månader, dessa i veckor, hvar och en med 7 dagar, hvarje dag i 24 timmar, hvarje timme i 60 minuter o. s. v., och detta, af alla hyfsade folkslag autagna, system, lärer väl hädanefter i någon väsendtlig mån ej komma att rubbas. Man gjorde väl dertill ett försök under den värsta Fransyska revolutionsyran; men, oaktadt den då införda nya tideräkningen var ganska skickligt upgjord, samt månadernas benämningar vida vackrare och lämpligare, än de, som vi begagna, skiljde den sig likväl uti alltför vigtiga punkter, såsom uti att utsätta årets början vid höstdagjemningen, och kunde ej heller i längden motstå den starka påtryckning, som fördelen af ett i detta afseende antaget universalsystem utöfvade. — Men icke blott vid mätning af tid, utan äfven af längder, ytor och rymder, finner hvar och en med lätthet, vid betraktande af de ändlösa skiljaktigheterna emellan mått, mål och vigt i olika länder, hvilka vigtiga fördelar skulle ernås, om man härutinnan kunde införa ett system, gemensamt för hela den bildade verlden, och borde då äfven antagas, oberoende af språkens olika benämningar, vissa tecken för hvarje af de hufvudsakligaste måtten. — Om äfven någon längre tid skulle förflyta, innan detta stora resultat kunde upnäs, så bör man deraf icke afskräckas ifrån att arbeta för saken. — Intet stort mål upnås med lätthet. Jag föreslår således, att R. St:r måtte, genom en underd. skrifvelse, för K.
BorgareStåndet ingått i pröfning af och bestämt hvilket af de redan varande Utskotten skulle behandla alla de ifrågavarande Motionerne, sorn, väckta icke inom Vällofi. Borgare-Ståndet, utan hos Köglofl. Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, af sistnämnda två Stånd förut aro remitterade till dels Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet , dels andra Utskott, som samma Stånd, hvar för sig ansett frågorne tillhöra, härifrån dock undantagne Motionerne om jemkning i Ståndsprivilegierna, sorn hos Bonde-Ståndet ännujivila på bordet; och hade också Högvördige Preste-Ståndet på lika sätt meddelat remiss på samt* lige Motionerne. Nu och då Bonde-Ståndet ännu icke ville från sig aflägsna all förhoppning, att Vällofl. Borgare-Ståndet, vid en å nyo skeende framställning, skulle antaga Bonde-Ståndets inbjudning och ingå på dess önskan, att få till» $2 Prof. Utdrag den 6 UelrUarii i 829, batt ett serskildt Utskott för upptagandet af ifrågavarande ämnen, som ofelbart äro af deri stora vigt och vidsträckta omfattning, att de icke kunna medhinnas af redan befintlige Ut* skotten, äfven om behandlingen vid denna Riksdag skulle inskränkas till en utveckling och beredning af fiågorne, för möjligheten, att en gång kunna tillvägabringa de förändiingar i beskattningsväg, sorn behofvet och rättvisan så högt påkalla , samt Bonde-Ståndet, enligt 2 Mom. i 44 §. och 1 Morni 49 §, af Kiksdags-Oruningen, ansåg sig ensamt tillhöra att förordna om remissen af de hos Bonde-Ståndet Väckte och ännu icke remitterade Motionerne om jemkning aE
59 dersågning af större timmer, liirer afsetts att förekomma användande dertill af den yngre och omogna skogen, men, enär denna icke med fördel kan söndersågas, ändamålet torde vinnas endast genom tillägg i rubriken af ordet »sågade», sagda föreskrift må uteslutas och rubriken i stället komma att lyda: »ribbor, sågade, längre eller kortare»; — att då, med den af Rikets senast församlade Ständer föreslagna och af Kongl. Maj:t godkända sönderdelning af den under rubriken »stäfver, lagg-och botten-», i 1841 års taxa förekommande underafdelning »af till och med 42 verktums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de senare» uti två, annat icke synes hafva åsyftats, än att för laggsläfver af mindre längd än 34 tum, och för bottenstäfver, som voro endast 22 tum långa och derunder, kunna i någon mån nedsätta utförselstullen, men en slik nedsättning skäligen må kunna medgifvas äfven för laggstäfver intill 42 och för bottenstäfver intill 27 verktums längd, hemställes, att den äldre ofvan anförda lydelsen må antagas och utförselsafgifterna nedsättas å derunder hänförliga stäfver af ek till 4 sk., och af hok, furu eller gran till 1 sk. per 120 stycken; — att, med bibehållande af nuvarande inoch utförselsafgifter för björksamt bokoch ekved, de öfriga specificerade slagen, nemligen al, gran och tall, må uteslutas och inbegripas under rubriken »andra slag,» samt derå, med nedsättning i nu för sistnämnde rubrik stadgade belopp, och någon höjning i inoch utförselsbeloppen för granved, antagas de afgifter, som för al och tall äro gällande, nemligen 16 sk. vid in-och 36 sk. vid utförsel per famn; — samt att rubriken »svarfvarearbeten, ej specificerade, med eller utan betsning, målning eller lackering» må, enär, på sätt ofvan är omförmäldt, en särskilt rubrik för leksaker blifvit till intagande i tarifen föreslagen, utgå och inbegripas i den nästföljande rubriken, samt införselstullen å denna, nu utgörande 33Y2 procent, nedsättas till 25 procent å värdet.
Öfver hans bleka ansigte låg ett uttryck af smärtans resignation — Och hon blygdes öfver sig sjelf, sin egoism, sin hjertlöshet, sin brist på motståndskraft emot fysiskt lidande. Men åter och åter döko de onda tankarne upp. Han hade dock lefvat, han! Och hans lif stod för hennes inbillning i ljuset från de af hans dikter, hon älskade mest. Der fans nog vemod och längtan och brustna illusioner, men också kärlekslycka: gifna och tagna kyssar under blommande lindar i drömmande sommarnätter; der fans nog suckar och tårar, men också löjen och lek, det var som en verld för sig, der det glada trotset gick omkring med högburet hufvud och hvisslade, och der känslan låg och drömde mellan doftande rosor under en vårblå himmel Mot denna verld höjde sig hennes längtan gång på gång, lik en fågel fängslad med en jernlänk vid jorden. Lifvet, som kunde vara så rikt, flöt fram i ett evigt enahanda. Hon ville icke taga emot smulorna, som det bjöd! Hon ville lefva helt, fullt, rikt, medan ännu blodet sjöng sina bedårande melodier i hennes ådror, medan hela hennes kapital af ungdom och friskhet och skönhet ännu — trots allt — var rikt och oförbrukadt. Men dessa ständiga slitningar, dessa smärtans och glädjens eviga små nålstyng, kunde hon icke uthärda! Läkaren hade tillrådt henne, att åtminstone för någon tid under sommaren lemna Paris och vid någon badort söka bot för sitt nervlidande. Hennes mor bestormade henne med böner att resa. Men hon hade i det längsta uppskjutit att fatta något beslut. — Nu var det emellertid bestämdt. Nervsmärtorna under den sista veckans sömnlösa nätter hade varit alltför olidliga. Hon måste bort. Till Heine hade hon ingenting nämt. Hon hade gjort sina förberedelser i tysthet, liksom till en hemlig flykt; och hon bäfvade för den stunden, då hon skulle nödgas tala med honom derom. Hon visste, att hon genom sin afresa skulle förorsaka honom en smärta, och hon tyckte sig redan bunden till händer och fötter af den hänsyn, hon var honom skyldig. Hvad hjelpte det, att förnuftet uppreste sig i trots och ville slita dessa band!
Vid punkten 44, angående ny bankbyggnad, föreslog Riksdagsfullmåktigen Garl Anders Larsson ett tillägg, så lydande: “Af Banko-Utskottets hår ofvan relaterade beslut, jemfördt med Fullmäktiges hemställan, vill det synas Revisorerne, som skulle den af Rikets Ständer för BankoUtskottet fastställda instruktion kunna gifvas en sådan tydning, att frågan om nytt bankokus’ uppförande skulle kunna hänföras till sådana ekonomiska ärenden, deruti Banko-Utskottet jemlikt 38 § Riksdags-Ordningen eger med Rikets Stånders rått besluta. En tydning, som vinner stöd ej mindre af äldre beslut i likartade fall, ån ock af sådane beslut, hvarigenom Fullmäktige bemyndigats försälja Banken tillhörig hus och jord. Revisorerne, som icke ega att härutinnan gifva någon tolkning af gällande stadganden eller framställa förslag till rättelser eller förklaring deraf, kunna dock icke underlåta fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den omständigheten: att det måhända skulle föranleda till de mest obegränsade utgifter för Banken, derest Banko-Utskottet funne skäl att lemna bifall till en framställning i det syfte Fullmäktiges förslag om nytt bankohus innehåller, särdeles om Banko-Utskottet skulle anse sig ega en sådan rått utan att underställa sitt beslut Rikets Ständers pröfning." Under den diskussion, som i afseende på denna fråga uppstod, yttrades af åtskilige Herrar Ledamöter, Herr Brukspatronen Stråle _____ ville föreslå följande tillägg: “Hvad sålunda förekommit hafva Revisorerne ansett sig böra till Rikets Stånders kännedom anmäla:“ Sedan öfverlåggningen förklarats slutad, framställdes först proposition, huruvida Herrar Revisorer ville besluta något tillägg till den föredragna punkten 44 i Kanslioch Finans-Afdelningens förslag till berättelse. Vid härefter framståld proposition på bifall till det af Riksdagsfullmåktigen Carl Anders Larsson föreslagna tillagg, begärdes och anställdes votering enligt följande godkända voteringsproposition: Herrar
Kommittéen har såsom skäl för denna sin åsigt hufvudsakligen anfört: att, i fall den af Kommittéen föreslagna Östra stambanan samt de derifrån utgående föreningsbanor till Wendle öfver Qvicksund och till Örebro, framdeles komma till verkställighet, provinsen Södermanland vinner den beqvämaste jernvägsförbindelse med Stockholm, östergöthland, Götha kanal och de söder om Wettern liggande trakter, äfvensom med Vestra stambanan vid Örebro och Wendle, samt, genom Knnyl. Moj:ts Nåd.
Sprengtporten, Jac. Wilh.: Den siste talarens nog konstiga och, som mig synes, ej särdeles consequenta argumentation hotar att föra RiksSCns anmärkn:siätt i grundlagsfrågor till den låga ståndpunkt, hvarvid Constit.- Utsk. försökt att fängsla den. BondeSt. har uttryckt sin tanka, att Ståndens sammanträdande till öfverläggning på ett rum mätte bero af 3:ne Stånds samtycke. Yrkandet må Lafva mer eller mindre giltiga skäl; men det har framkommit i anledn. af och har sammanhang med ett, Ståndets pröfning understäldt, grundlagsändringsförslag, och Constit.- Utsk. kan icke vägra att detsamma upptaga, på det den i 56 § föreskrifna ordning för behandlingen af RiksSt:ns anmärknrr, i frågor af beskaffenhet som denna, ej må hållas i förgätenhet. Jag skulle i sanning önska, att den värde talaren behagade med föregående bevisning bestämma, huru långt och till hvad afseende han anser BiksSt:ns anmärkntsrätt få utsträckas. Vill han måhända då återkomma dertill, att blott ett utbyte af ord, en förändrad interpunclion &c. skall utgöra de fyra RiksStms enda vidtagande i afseende å behandlingen vid första riksdagen af grundlagsförändringsförslag? Jag tror, att man såmedelst fränkände RiksStm, i det man öfverlenmade åt en viss delegation deraf, en rättighet, som det säkerligen icke kunnat vara och, efter grundlagens uttryckliga bud, icke är vår constitutions mening att beröfva Stånden. Jag förenar mig med Gr. Horn i motståndet mot ett beslut, som skulle godkänna en grundlagsvidrig handling och derjemte upprifva grunderna för redan fattade beslut i frågor af fullkomligt enahanda natur som denna. Jag yrkar återremiss. Hr von Hartmansdorff: Uppmanad att bestämma, huruvida jag anser RiksSCns anmärkn:srätt uti grundlagsfrågor endast kunna sträcka sig till redactionen, får jag, i enlighet med hvad jag nyligeti yttrat, förklara, att min mening ingalunda är sådan.
Hvad nu blifvit sagdt om Länsmans-kunskaper och befordran ro. m. dylikt, hörer måhända till nästa betänk.; men efter sorn skälen här hafva blifvit anförda så böra de kanske äfven här bemötas. Jag tror ett väsendtligt fel ligga derutinnan, att Länsmannen icke anses höra till de tjenstemän, som böra undergå akademisk examen, och följaktligen kunna befordras till högre beställningar, likasom extra ordinarier i embetsverken. Vore delta förhållandet, så finge man till dylika tjenster troligen sådane unge män, som egnade sig ål Landt-Stats beställningar i allmänhet, och hvilka kunde först såsom biträden åt Kronofogdarne och sedan såsom Länsmän lära sig ganska mycket af livad de sedan i högre grader beliöfde känna. Då skulle Länsmän hafva den hederskänsla och ambition hvartill bättre upfostran och härkomst samt utsigter för framtiden vanligen föranleda. Länsmanstjensterna komme då att blifva skötta af sådane unga och skicklige personer att de - 204 Den 29 Januari. ras beröring med allmogen lärde honom känna embetsman, på en bättre sida än som nu ofta tyvärr är förhållandet. Således vore i alla hänseenden vinst att derpå göra. Men på den i min tan ke riktiga åtgärd tänker man likväl icke, utan man söker plåstra på såret utvändigt, ej att läka det inifrån, hvarföre man misslyckas. Om R. St. fortfara att löna Länsmännen blott med 200 rd:r, så väntar man förgäfves att dylika tjensters innehafvare skola undvika förskaffa sig nödig utkomst, genom hvarjehanda åtgärder och kommissioner, som äro menliga för deras tjenst och anseende. Spara R. St. på detta säll, der de icke borde göra det, så få Statsförvaltningen och riket i det hela umgälla denna kortsynta njugghet. Hr Weidenhjelm:
De afsöndringar inom bergslagsorternn, hvilka blifvit upplåtna på lifstid eller på 5o år, och snm blifvit af domrarne medgifna, äro af skälig storlek. Flera af ilem äro af den storlek, att de öfverskrida den besnlleuln tsnorrn, som blifvit ifrågasatt. Om dem kan erian blott säga att de verka till skogarnes utödning, hvilket man dock icke får motsätta sig; men den hufvudsak liga olägenheten man erfarit härrör egentligen från de små afsöndringarna på lifstid eller längre tid; ty derigenom drages arbetsfolket från tjenstbarhet vid bergverken och ökar fa 11 i gclassen. Jag tror att det stadgande, man vill göra, står i strid med den princip Hiskin velat följa, nemi. att besuttenhet skall äga rum. Man ser äfven af moliverna till Ulsktns betänk, att det varit CJtskrns mening att icke befordra t i 11— vesten af de fattiges antal inom Riket, utan tveitom att motverka den derigenom att klyfningen begränsas af besuttenhetsnormen. Här har man förkastat den; och det är orsaken hvarföre jag, just på grund af de moliver Utsk:n begagnat sig af, föreslår att R. o. Ad. täcktes behjerta detta ämne och lemna uppmärksamhet åt Frih. Boyes förslag, att 1 mom. i 1 §.’n mätte förändras så, att i stället för orden: ”Oansedt den lägenhet, som sålunda upplåten varder, ej medför besutlenhet,” det måtte komma alt beta: ”Derest den lägenhet, som sålunda upplåten varder, medför besutlenhet. ” Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anmälde mig, när jag hörde min värde vän Gr. Anckarsvärds lofsång öfver 1827 D c 11 3 F < 1> r u » r i t. m. 1827 ars författning. Jag täger mig friheten erinra honom, att man med all försigtighet skall bestrida den princip, som söker göra sig gällande, nemi. att sätta en gräns för hemmansklyfning och jordafsöndring.