Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sänd mig en gång någon sådan silhouett; jag måste veta om ni eger förmågan att »träffa». Först efter grundliga naturstudier blir fantasien konstnärlig i stället för fantastisk. Hvad särskildt nu angår det föreliggande manuskriptet, så – sänd mig fortsättningen och slutet! Visar sig detta sådant, att arbetet möjligen kan offentliggöras så får ni omarbeta början. Jag skall i så fall försöka biträda eder. Märk väl, att jag ännu alldeles ej lofvat att publicera edert opus. Ännu ett ord, min bäste herre! Jag tror knappast att ni eger anspråk på denna titel. Bedrager jag mig ej alltför mycket, så äro så väl den farlige löjtnant Thure som den grymma, oerhördt sköna men sin skönhet föraktande Isabella, ej en pojkes utan en flickas hjernfoster. Med denna uppfattning borde jag kanske varit litet artigare; men finnes det ruter i eder, så vill ni hellre ha sanning än komplimenter. Och nu har ni fått svar. Jag beklagar dess längd, men anser mig ha rätt att nu i min tur pröfva edert tålamod. Eder Carl Herslow. Tardifs svar till d:r Herslow. Herr Redaktör. På det hjertligaste tackar jag för edert bref, hvilket jag i går hade glädjen att emottaga. Ni säger mig kunna ega anspråk på utförligare svar än rena ja och nej. Ack, herr redaktör, när man känner med sig sjelf att man är en riktig »stympare» då har man ej sådana der anspråk, så dum är jag icke att jag låter egenkärleken eller fåfängan helt och hållet förblinda mig. Jag gjorde mig just ej några illusioner i fråga om Sirénens» framgångar och hvad som inträffat har verkligen öfvergått mina djerfvaste förväntningar. Jag fruktade för att ni aldrig skulle anse mig värdig ett svar och jag ville om möjligt hafva ett sådant – jag är uppfinningsrik och ihärdig, det gläder mig på det högsta att jag lyckats. Att mitt literära försök är »grönt» i högsta möjliga grad, det visste jag innan jag skickade det till eder, men jag var då gripen af ett slags förtviflan, jag saknade lust att tänka öfver mina händelser och karaktärer.
Och om hinder för den föreslagna flyttningstidens entagande skulle anses möta genom den nu varande tid til! husförhörens och mantalsskrifningarnes förrättande, så kunde de förra allt för val flyttas och jemka* framför Midsommaren, och de sednare något efter Michaelitiden; äfvensom, i händelse någon viss landsort skulle vara i behof af annan tid för Tjenstehjons ombyte, sådan termin då kun» de serskildt för ders provincen bestämmas, på det en enda orts fördel icke måtte bereda ofta oersättliga förluster för nästan alla andra orter i Riket. Ifrån HögvÖrdiga PrestStåndet: 4:0 Memorial af Herr Comministern Eric I. Bergegren, som anfört, att då ingen anledning eller orsak vore känd, hvarföre Lagens ord i 14 Capitlet 2 §. HandelsBalken: att rätta legostämman skall vara från Mi~ chaelsmcissodag till sannna tid året derefter, så i staden som å landet, icke få gälla äfven för Stockholm, så hemställde Herr Comministern, om icke, till fördel både för Husbondfolk och Tjenare, en enda flyttningstid jemväl i Hufvudstaden borde iakttagas. Från Vällofl. BorgareStåndet: 5:0 Memorial af Herr Ebel, Fritz, som, efter gjorda framställningar, i det hufvudsakligaste af enahanda beskaffenhet, som Herr Liljehorns här ofvan intagna, emot olämpligheterna af nu varande flyttningstid för tjenstefolk på landet, föreslagit, det tiden för Besv. beli Ekon. Utsk. Betänlcanclen. ggr tjenstcfolks uppsägning och efterhörande derstädes, måtte utsättas att radika från den i April till den 5 eller 6 i samina månad och sjelfva flyttmngstiden förändras tili den 15 Juni, och räcka i fyra dagar, eller till och med den r8de; till styrka för hvilket förslag Herr Ebel anfört samma skäl, som dem Herr Liljehorn uti sitt ofvannämnda Memorial begagnat.
För att bereda denna kunskap samt derjemte vis3, i hvad mon Sverige kan åtnöja sig med egna och umbära utländska tillverkningar, hafva väl åtskilliga slöjd-expositioner redan blifvit föranstaltade, men hvilka skett genom ett härvarande Sällskap, Svenska Industri-föreningens enskilda åtgärd och med ringa understöd af allmänna medel, emedan intet anslag för sådant ändamål funnits att tillgå, hvaraf åter följden blifvit, att dessa expositioner endast tillfälligtvis kunnat ega rum, samt att den härvid uppkomna kostnad för tillverkningarnes transport till och ifrån hufvudstaden drabbat slöjdidkaren enskildt. Sora emedlertid erfarenheten vitsordat, att nämnde förhållanden i betydlig mon motverka det med berörde expositioner åsyftade ändamål, hafva Rikets Ständer ansett Statens mellankomst härutinnan vara af nöden, hvadan och enär den till slöjdernas understöd i allmänhet å Sjette HulvudTiteln uppförda summa, 12,000 R;dr, troligen icke blefve tillräcklig, jemväl för betäckande af alla i förevarande hänseende erforderliga utgifter, Rikets Ständer funnit skäligt, till befrämjande af slöjd-expositioner, anvisa ett serskildt anslag af Ett Tusen Riksdaler om året att utgå under tre år. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 April 1845. I $,cso Exfxditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV.-o t66 N:o 166. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 16 April 1845. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den ig — —. Bonde-Ståndet den 22 • Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 angående åtgärder lill upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården. [Staissaint Allm. Besv. och Ekon.-Utsk» Bet., N:o 71). S. A. K. Rikets Ständer, som icke bordt lemna utan uppmärksamhet det ännu fortfarande ofördelaktiga tillstånd, hvari sillfisket i Bohus
Maxes hemtande till Tinget, ansett det tillkomma Domstolen att undersöka, huruvida målets beskaffenhet medgaf deri anklagades heintning och, då sådant ej kunnat tillförlitligen utrönas, utan vittnens afhörande, trott sig, med stöd af Lag, kunna dertill lemna bifall, samt alt, efter vunnen upplysning, att målet ej var af urbota egenskap, Maxe, enligt Geislers förmenande, ej kunnat åläggas inställelse inför rätta, vid annat äfventyr, än det, hvilket ud Bergs-TingsRältens uppskofsutslag af den q Junii 1827 finnes föreskrifvet; och af Herr Secreteraren Palm, alt Maxe ej skulle kunna anses vara ohörd dömd, då han haft del såväl af den ågångne stämningen, som Bergs Tings-Rältens vid 1827 års Ting i målet hållna protocoll, samt följaktligen varit i tillfälle att öfver angifvelsen och vittnesmålen sig förklara, om han så för godt funnit: alt lierr Advocalfiscalen Pleffer med tystnad förbigått Lagens stadgande i 17 Cap. 20 § Rättegångsbalken, der det helle, att, om endera parten vore borta och ej visade laga förfall, den, som när är, egde låta vittnen afhöra, om han ville och domaren ej funne dem jäfaktige vara, hvilken § icke skulle vara till endast civila mål inskränkt: att, efter Hr Secreterarens tanka, det vore både oformligt och lagstridigt, om en Domstol skulle lemna åsido, eller söka undanrödja de åtgärder och beslut, sorn förut blifvit af samma domstol, fastän under an nan Ordförande, vidtagna: och att Herr Secreteraren väl lika med Herr Advokalfiscalen funne, det lytesbot ej borde ådötnas, utan i förening med såramåls-böter, men icke delade Advocatfiscalens åsigt, att såramåls-böter icke kunde ega rum i annat full, än då tillika dömdes till lytesbot. Efter sålunda fulländad skriftvexling, har Kongl.
[3040] U tan lön önskar ett yngre fruntimmer plats i ett bättre hus, för att gå frun tillhanda med inomhus förekommande göromål. Svar Ull » S. » Upsala, p. r. [3042] E n ung, anspråkslös flicka med afgangsbetyg från Upsala högre elementarläroverk för flickor och med någon vana vid undervisning, önskar plats som lärarinna, helst för yngre barn. Svar under adress » E. R. » Upsala, pöste restante. [3032] ^ V ^ V l a t s sökel genast, eller till nyåret, af T 1 en 25 års frisk och duglig flicka. Hon W * - J har förut, under 3 års tid, haft plats — » i större hushåll. Lön begäres ej, betalning erlägges om så fordras. Svar till » E. Z. » Mariestad, pöste restante. [3026J M A R T I N FLYTTAT till DROTTNINGGATAN SMÄRTFRI n 2 5, STOCKHOLM, insätter artificiella t ä n d e r efter nutidens bä- sta metoder saint verkställer plomberingar med GULD, amalgam och cement m. m. Trallas hvard. kl. 1 0 - 2 och / - &gt;5 — Vs6 e. m I f2S03| n ung, anspråkslös flicka, varmt intresserad för lärarinnekallet, önsk. på nyåret plats i fam., kälst på landet, att undervisa minderår. barn i vanl. skolämn., språk och musik. Vid lön fästes foga afseende, men särskildt vid ett vänl. bemötande. Deltager gärna i lättare hushållsbestyr. Vackra afgångsbetyg från 7-kl. läroverk. Svar till diamkär », Ulricehamn, p. r. TANDUTTAGNING, Liktornsoch (Pris 2 I B Hamngatan F. H a Nageloperationer kr. pr st.) O B S. Nedre botten. m b e r g [298S] Med. f. kandidat, leg. fältskär. Kl. 10 f. m — 1 och 4 — 7 e. m.
En värd talare har uttryckt sin förundran deröfver, att jag kunnat uppträda lill försvar för Utsk:s betänk. Till svar derå får jag nämna, att det aldrig väcker min förundran, om en ledamot af R. o. Ad. försvarar sin öfvertygelse. I detta ömtåliga ämne hade jag önskat, att icke hafva varit satt i nödvändighet att såsom ledamot af Bevilln.Ulsk., i hvad på min röst berodde, uppträda såsom skiljedomare emellan 2:ne näringar, som troligen ligga hvarje fosterländskt sinnad representant lika varmt om hjertat; men om det å ena sidan var för mig svårt att till fördel för det ena eller andra intresset afgifva min röst, så var det å andra sidan nödvändigt att, lill grund för denna rösts afgifvande, lägga de undersökningar, spm voro mig möjliga att anställa, d. v. s. att söka skaffa mig en öfvertygelse i ämnet, så samvetsgrann som den stod att vinna. Då jag således delat Utsk:s öfvertygelse och bilrädt betänk, i denna del, har jag ansett såsom en moralisk pligt att försvara ett beslut, hvaruti jag deltagit, äfvensom jag ansett mig böra underkasta mig denna moraliska pligt, äfven om det skulle uppväcka en eller annan ledamots förundran. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättat kl. (i e. m. Hr von Hartmansdorff, Aug: Närén näring befinner sig i betryck, så är det billigt, att de bördor, som på henne hvila, lindras. Men om detta är rättvist för en näring, måste det äfven så vara för andra. Månne icke förhållandet i närvar, ögonblick är sådant, att icke blott jernhandteringen, utan äfven landtbruket och andra näringar äro lidande? Dä lärer väl äfven billigheten fordra, att om man beviljar nedsättning åt den ene, så bör man göra likaledes ät de öfrige. Huru har dermed tillgått hitintills? Jo, man bar medgifvit nedsätlningar åt jernhandteringen; men hvilka hafva jordbruket och de öfriga näringarne fått?
Efter upläsande häraf yttrade sig Friherre Uilj?ncrLnt2, sökan'lVilbelm, at dä Besiutct at det nu uplästa Betänkandet skulle tryckas widtogs, hade utan twifwel meningen warit, at detsamma skulle innan afgörandet hinna allmänt spridas och fattas. Nu hade likwäl händt, at detta Betänkande ej tidigare af trycket utkommit, än at allenast nägre nyst fätt läsa det, och at det ännu helt wätt mäste emottagas. Friherre lmljoncrLntr och flere med honom hade säledes ännu ej hunnit fä stadga och städa sina tankar öfwer de wigtiga ämen som deruti innefattas. Et upffvf med dest afgörande utgjorde altsä hans önskan, och wägade han derom anhälla; men skulle Betänkandet det oagtadt anses i dag nödvändigt böra företagas, sä utbad zenorantr sig, at deröfwer fä yttra sig, pä sätt honom i anseende til tidens korthet wörö möjligt. Herr 1024 Den 13 Augusti. Herr Landtmarsta lken tilkännagaf, ak Stats-Utstotts Protocolls-Utdrag hade redan r gär förmiddagen utkommit, at han dä sjelf hade läst detsamma, och at han wäl nu uppä ätstilligas begäran hade ärnat företaga detsamma til afgörande, men hemstalde om icke Ridderstapet och Adeln kanffe häldre torde wara finnadt at med afgörandet nägot upffjuta. Friherre »jer La, trodde at sädant more de fiestes tanke.
Itring äng varande hägnad i fullkomlig ordning, det likväl blifver äfventyrlig!, att för fullgöran» det af denna skyldighet bestämma en mera utsträckt tid, heldst densamma jemväl de år, då våren tidi» gare är för handen och Kreaturen kunna på be. te utsläppas, kan blifva olämplig; hvaremot och då i samma § förordnas, att när bar mark är och käle ur jord om sädesåker skall vara täppt samt hvar hafva sin gärdesgård gilld när tid är att så, ehvad det är höst eller vår, Utskotten anse nägbn förändring deruti så mycket mindre nödig eller nyttig, sorn, genom berörde föreskrift, en efter behofvet lämpad tid för stängselris verkställande är lemnad, och således den, hvilken finnér att dess granne åsidosätter att efterkomma detta Stadgande, sa medelst har sin rätt förvarad att derföre å honom äska ansvar jemte skadeersättning; och ar det alltså på denna grund, söm Utskotten tro sig icke kunna tillstyrka bifall af hvad Herr Lagmannen i besagde del föreslagit. Vidkommande åter det sednare ämnet; så emedan otifvelaktigt ' tinder blidare vintrar, då kalen ätmindstone till en del tidtals kan vara upplöst ellef mindre fast, skada och ohägn genom Kreaturs och isynnerhet Svins utsläppande å säU desgätden och ängar kan tillskyndas, men sådan» Den 22 Jlini. 1203 garders %’idtagande hvarken uti Lag eller genom någon Författning äro förbudne, hvarigenom äfven rättigheten till ersättning af den, sorn derigenom blifver i lidande försatt, kan i fråga sattas, anse Utskotten skäligt föreslå ett sådant stadgande, hvarigenom den, hvilken vintertiden utsläpper Kreatur, förpligtas, att om dein hafva den vård, att de icke få tillfälle att å Aker och Äng skada göra, samt att, om den antingen genom försummelse härvid eller annorledes inträffar , ägaren till Kreaturen bör icke allenast derföre lagligen ansvara, utan ock efter rnätismanna ordom godtgöra all den förlust, som genom dem blifvit åstadkommen. Till Riksens Höglofl.
Detta ligger emellertid, enl. min tanka, så klart och tydligt för hvar och en, som vill länka deruppå, att man icke kan ett enda ögonblick tveka på hvad som härutinnan är rätt. Jag anhåller om afslag. Frih. Tersmeden: Jag instämmer med Gr. Ugglas deruti, att grunden för all bevilln. är, att den skall utgå af hvar och ens verkliga vinst, och jag skulle äfven tro, alt sä är förhållandet, när Beviiln:s-förordn. tillämpas efter sin ordalydelse. Ett bolag består vanligen af flere personer och deras verkliga vinst utgöres af utdelning. När utdelningen blir beskaltad, har bolaget följaktligen erlagt bevilln. för sin vinst. Gr. Ugglas har ansett, att genom det nu gällande stadgandet i denna § skulle bolagen uprauntras alt bilda stora reservfonder af hvilka Staten icke skulle erhålla någon skatt. Jag för min del anser, att man kommit lill ett ganska lyckligt resultat, när man upmunlrar reservfondernas upkomst. Hvad äter beskattningen af dessa reservfonder angår, sä kommer den alltid i sinom tid att ega rum, antingen när fonderne utdelas, eller användas till utvidgande af bolagens rörelse, hvarigenom bolagen erhålla en större vinst och följaktligen äfven en större inkomst. 7 H. ” 21 322 Den 26 Maj. Gr. Ugglas har såsom exempel endast fästat sig vid ångbåtsbolagen. Det är visserligen sannt, att dessa bolag i vårt land spela en stor röle, men vi hafva äfven mångfaldiga andra aktiebolag, som böra påkalla vår npmärksamhet. Enl. min tanke bör man på allt möjligt sätt upmnntra aktiebolag-associationer m. m., och icke försöka att på förhand lägga hinder i vägen för deras upkomst. Qr. Ugglas har ytterligare yttrat, alt uti stadgandet för enskilda Banker —• Usta mom. — finnes infördt orden årlig behållning. Detta i min lanke icke lyckliga tillägg, som beslöts vid sistl. Riksdag, skall jag, när vi komma till den frågan, försöka att fä bort. Jag instämmer således med de ledamöter, som yrka, att det af Utsk. föreslagna tillägg måtte utgå, samt att det nuvar:de stadgandet måtte oförändradi bibehållas. Frih. af Schmidt:
(Jlgs Afd ) Från samtlige Riks-stånden har Stats-utskoitet euiottagit remiss å ett af Rikets Ständers .Justitie-ombudsman» under den 20 sisth Juli, afgifVet memorial, hvaruti förmäles, hurusom fånglistorna» hvilkas granskning ålåge Justitie-ombudsmannen, till följd af den i sednare åren betydligt ökade mängden af häktade brottslingar och lösdrifvare, vuxit lill ett flerfaldigt större omfång än tillförene; sålunda utgjorde de sednast för ett år inkomne fånglistor en fyra gånger större volum, än 1818 och 1819 års enahanda listor» ehuru dessa voro betydligt utvidgade utöfver dem, som inkommo för de första åren efter Justitie-ombudmans-embetets inrättande. Från denna tillökning i fånglistornas vidd hade ett i samma mån förökadt arbete vid deras granskning uppkommit, hvadan den personal, deraf Justitie-ombudsmans.- expeditionen enligt gällande stat utgjordes, redan länge befunnits otillräcklig för granskningsarbetets medhinnande, och hade detta arbete följaktligen icke kunnat skyndsammare fortgå, än att, vid Justitie-ombudsmans-embetets tillträdande af dess nuvarande innehafvare, alla fånglistorne för år 1847 (utom l:sta qvartalets från Götha Hofrätt") samt fånglistorna för 3:dje och 4:de qvartalerne af 1846 från Svea Hofrätt voro ogranskade samt att de från Götha Hofrätt för 3:ne qvartaler af sistnämnde år och lista qvartalet 1847 inkomna fånglistor väl voro granskade, men icke hunnit vidare handläggas.
ALLMÄNT REGISTER V ÖFVER ilMIiilf TILL SAMTLIGA RIKS-STÅNDENS PROTOKOLL vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, åren 1859 och 1860. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC WESTRELL, . 1861. ; & HT ?- ■ v ^ - , T' . ■' JJJT 3 VL 21 a Yi A T a - g 51H A OJ T i. A 'i • JJ02I0TCK[CI ^oiloiilootS i tf9§BbaicH omfrgjkl hir .0981 ridö ÖÖ8I neiB c> f K JOH>iDOT8 ; n i: r > -fi :* i a a a? r:: > ■ .•■ s ? - 'K •' . SL W 3 A. ?3 rt "3 ■ S 3 ? <T Lpr ht 5 Bonde' N:o N:o Sid Adeln. Ståndet. Ståndet. N:o § ekor ds-anbud: angående ett af Enkan A. W. Holmberg gjordt 6 1 20 — b. 23 Maj b. 29 Maj b. 2 Juni g. 16 Maj » d:o af Enkan Carolina Löfgren d:o 6 1 19 — b. 23 Maj b. 29 Maj b. 2 Juni g. 16 Maj » d:o af Kanslisten F. W. Bonté d:o 6 1 21 — b. 23 Maj b. 29 Maj b. 2 Juni g. 16 Maj » d:o af Itvttmästaren F. A. Björkenstam d:0 6 i 22 — b. 23 Maj b. 29 Maj b. 2 Juni g. 30 Maj » d:o af Handlanden C. A. Maj » för Bankens återstående fordringar på grund af proteste• g. 15 Sept. rade vexlar 6 1 40 — a. 19 Sept. b. 22 Sept. g. 15 Sept. Administrativa.
Hvad det angår, at' iIV.'.gavar. åboer skulle misstaga sig i sin förmodan, att de genom den sökta ändringen i detta förhållande skola komma till en större säkerhet i besittningen af de hemman de bebo, så hafva icke Utskm — och jag tror ej heller att Sländerne kunna det — ingått i något bedömroande af den frågan. Utsk:n ansågo sig blott böra tillse, om denna fråga är så orättvist vackt, att den bör afslås, eiler om man bör tillstyrka den undersökning, som blifvit begärd. 1 afseende på vinsten för den enskilde häraf, får jag blott tillkännagifva min tanke vara den, att en så stor menighet, sorn denna sak rörer, med all säkerhet kan anses någorlunda kunna bedomina egna intressen, så mycket åtminstone, att denna menighet inser den förlust eller vinst den skall erhålla genom sin nu gjorda begäran. Hvad sjelfva rättsfrågan beträffar, så har Frih. Cederström upplyst det verkliga misstag, sorn Hr von Hartmansdorff gjort, då han sagt att den s. k. Lunds landabok, på hvilken dessa reeliminationer äro byggda, icke ägde någon slags vigt eller gilltighet, derföre att den ej vore underskrifven, och att det K. bref, hvarpå landaboken stödjer sig, icke vore bindande. Samma skäl har Konungen i sitt svar på Ständernes skrifvelse uppgifvit. — Hvad den felande unde r - Den 7 November e. m. deiskriften vidkommer, så har Fiih. Cederström upplyst, att mängden af våra äldre handlingar icke äro underskrifna, men ändock äga full laga kraft. Hvad brefvet beträffar, så ur det, då en behörigen vidimerad afskrift af originalbrefvet ifrån Danska Riksarclmet blifvit företedd, öfverensstämmande med den afskrift af samma K. bref, som finnes landaboken vidfogad, ursägtligt, om Utskrn ansett äktheten deraf af de företedda handlingarna styrkt.
Om uti en commun arbetsklassen årligen okar sig med 5o personer, så måste der, eller i dess grannskap, uppstå tillfälle till arbete, hvartill 35,ono dagsverken beböfvas mer» än. det föregående året, så att då på 10. år populationen ökat sig med 5oo personer i denna commun, så mäste äfven arbetstillfället hafva ökat sig med ett behof af i5o,ooo. dagsverken. Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 148. 3 mera än som förut behöfdes för alt underhålla arbetsclassen. Om uti Sverige arbetsclassen årligen ökat sig med aS.ooo personer, så måste ett behof öppnas eller skapas hvarje år af y5o,ooo dagsverken mera än det föregående året, och ora i Sverige populationen på 20 år, t. ex. från 1820 till 1840, ökat sig med 000,000 personer, så måste under denna tid nya arbeten hafva blifvit tillgängliga, som fordra, år 1840, i5o millioner dagsverken om året mera än år 1820. Sker icke allt detta, så måste den hvart år tillökta personalen borttaga arbetstillfället för den förutvarande personalen, hvarigenom uppkommer en fördelning af det arbete och af den tillgång lill underhåll, som förut fanns, på de arbetare, som sedan tillkommit. Denna fördelning kan ske mer och mindre ojemnt. Sker den jemnt, så uppstår ett långsamt, men mindre märkbart, utarmande. Sker den ojemnt, så uppstår en starkare och synbar tillökning i falligclassen. Man har vanligen räknat endast det senare fenomenet, eller fattigclassens tilltagande, såsom ett fenomen af pauperismen, men med fattigclassens tilltagande förenas alltid en fortgående förberedelse dertill inom den ännu icke fattiga arbetsclassen, som väl icke alltid märkes, men som icke derför är mindre verklig.
Denna princip och detta deruppå grundade system, att skrinlägga det G. Testamentets Skrifter. oell betaga församlingen vid gudstjensten tillfället att äfven, få veta hvad de innehålla, anser jag mig af flerfaldig» skäl ieke kunna gilla. Jag ser deruti den antinomianska schismen inom kristna kyrkan så bjert framträda för att göra sig gällande, att jag anser min pligt vara densamma att emotstå med allo makt. Denna sohismatiska riktning, till följe hvaraf ett. laglöst evangelium predikas, en död tro framhälles, visserligen under sken af mycken mildhet, nåd och kärlek, denna s k. antinomianska stympning och förvridning af Guds heliga uppenbarade ord, som bestämdt förklatrar sig emot all sådan löslig och vek kristendomskunskap och ickekan bifalla sådan slags ensidighet, om än aldrig så välmenande, har alltid utgjort ett skadligt trätofrö inom kristna församlingen, och vår lärofader Luther samt med honom alla rättsinniga lärare hafva alltid varit ytterst angelägna att bortrensa utur församlingen sådant skadligt ogräs. Detta hafva de gjort med rätta till följe af Herrans Jesu egna ord: Mattli. 5: 17—19. Det är emellertid beklagligt att se, hur så väl med alside på denna villfarelse, som andra rent af fanatiska åsigter, som t. ex. att påstå det en prest skal! uti ett allmänt skriftemäl, der en församling af både onda och goda är i fullt antal samlade, med en ovilkorlig absolution tillerkänna i Guds namn syndaförlåtelsens visshet åt alla både botfärdiga och obotfärdiga, det är beklagligt, säger jag, att finna, hur komiterade sökt ackommodera sig, så väl uti detta nu förelig - Den 8 Ifebtuäri f, m. 341 gunde förslag lill nya predikotexter, som äfven uti förslaget till ny kyrkohandbok, efter sådana iffmeningar, hvilka borde med kraft och allvar motas, men ingell aekommodation komma i fråga.