Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Klandrar säljaren och återfordrar äganderätten, emedan han tror sig icke kunna lå behålla återlösningsrätten; kan då köparen begära att få köpet ändradt, och behålla egendomen på bättre vilkor, än dem han sig betingat och hvarefter hans köpeskilling tilläfventyrs, är beräknad? Eller kan han dömas att återlemna, hvad han köpt, då han icke undandrager sig det vilkor, hvarpå köpet hvilar? — Dessa frågor äro kanhända svåra att upplösa — och svårigheter af deuna art torde icke böra vara oväntade, så snart — 44 — handlingar skola ogillas, dem ingen annan äger befogenhet att klandra, än den sorn sjelf i deras alslutande deltagit, eller hans rätts innehafvare, hvilka lika litet som han sjelf äro befogade att klandra, hvad han samtyckt. Skall nu imedlertid någon gång, i en tvist om de här upptagna frågor, någon utväg finnas att gifva betydelse och efterlefnad ät 1810 års i fråga varande förordning; så förmodar jag knappast denna utväg kunna blifva någon annan, än att förnärma säljarens rätt och förklara köpet böra bestå utan vilkor om återlosen. Sådan skulle då äfven blifvit utgången af den förevarande tvisten, i fall nämnde förordning varit gällande före köpets afslutande år 1650. Och om man äfven under denna förutsättning ej kunnat rättsenligt undgå att gynna köparen på säljarens bekostnad; huru kunde man då, utan denna förutsättning, undgå det? Huru kunde man häfva köpet, fråndöma köparen äganderätten, då ingen lag fanns, som ogillade ett köp af den art, hvarom fråga var? Det resultat af sina sorgfälligt sammansökta rättsgrunder, hvartill Häradsrätten nu kommit, innefattar likväl icke ett domslut; och frågan, hvarom räsonnerandet handlar, var ej emot jordägarna Tripps arfvingar genom stämning anhängiggjord; utan hela tankegången, hvarmed deras äganderätt borträsonneras, stadnar vid ett domskäl, hvarifrån skall härledas beslut öfver de instämda frågorna. Häradsrätten utvicklar detta domskäl sålunda, att hemmanens hufvudsakliga och egentliga egenskap vöre en kronoförpantnirig, men att det blifvit
Mi varande: du8titike-8tat8-Nlni8tern, IIan8 Lxee1len8 Heil' Liefve //o^enö/uc/^ 8tat8-Nini8tern för I7trili68 Xrendena, lillis lixeellen3 Herr Lrilierre Ä/erne/c/. 8tat8-lläden: Herr Lrilieire >/, Herr Lrllierre 7ia§e/d/e/^6^ Lrilierre -n. M^n/2s,r/re^nr^ Liefve 7/drc/, Lrilierre L^//en/rcra/^ tillförordnade Ilot-Lanxleren, Laöin6tt8-8eer6t6rai6n //^-e ^ tillförordnade 8tat8-866r6t6raren, lvrui/li-lliulet ////^azve. tillförordnade 8tat8-8eereserin eu upplä8ts LII pi8terinnett, i eiiHeliet nied Xongl. Malida 8frifvel86 till Lilrets 8t:inder i frä^a oiu ändring af lxonol. törordnlNAen cleu 19 Oeeemlier 1827, om Arunderna oell villioren för liemniauddvfninF 8uint af8Öndring «f jord eller ain i ra läAenlieter frän liemman. Naj:t, ine cl gillande af detta föi8la^, 8adai>t det linnes trotocollet liilagdt, l Mder liefalla, att, i Öfv6r6ii88täiiiiiiel86 med 8amma för8lag, lxnn^l. Mdiga 8lcrifvelse till llilcets 8tänder slculle under denna daA expedieras.
Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta yttrade: ’’Jag instämmer helt och hållet i Herr Borgmästaren Ekstrands mening, och kan ej annat ån anse den utgift, som Utskottet föreslagit till ersättning för Advocat-Fiscalen i Kongl. Gotha Hof-Rått, såsom både icke behöflig, och för framtiden skadlig; icke behöflig derföre, att de Sportler, som Advocat-Fiscalen förlorat, hufvudsakligen åro de så kallade Inbindnings-penniugarne, hvilka gifvas af Domare, för att undvika plikt för uteblefne Domböcker, således allena beroende af enskildte öfverenskommclser, samt ej af Stats-Utskottets Betänkanden. 878 den Natur, att Staten behofver ersatta dem; skadlig åter derföre, att det blifver ett prejudicat, som kan blifva bindande och kostsamt vid Organisationen af våra Åmbets-Verk, hvaraf en stor del hafva sådane Sportler inberäknade uti sine inkomster.’' Med Herr Borgmästaren förenade sig jemväl Herr Linström, samt RiksdagsFullmågtige Carl Hinriksson Bergman från Gefleborgs Lån, Anders Jan sson från Vestmanlands Lån och Anders Nilsson från Vermelands Lån. Och skulle desse särskilde meningar, uppå begäran, bifogas Utskottets i ämnet angifvande utlåtande till de Respective Riks-Stånden. Ar och dag som ofvan. Ex ProtocollS J. C. Lorich.
Denne tjensteman, hvars göromål ständigt ökas, och hvilka på senare åren blifvit mer än fördubblade, har ensamt för sin tjenst föga mindre arbete än alla öfrige tjenslemännen i Verket tillsammans, och får dessutom, genom bristen på kanslibetjening, vidkännas en ansenlig expeditionskostnad, sora för de sednare ej kommer i fråga, men skulle, allt detta oaktadt, enligt den Nåd. Propos:n, i löneinkomster knappast erhålla mera, än som allenast i tillökning är åt Ofver-Direktören föreslagit, och kunde dessutom, enär de till expeditioris-kostnaden föreslagne 400 R:dr skulle ställas till Öfver Direktörens disposition, möjligen komma att förblifva i saknad af nödigt kanslibiträde. Af särdeles vigt är äfven den omständigheten, att Landtmäleri-Sekret. är den ende med Ofver-Direktören deltagande i Laudtmäteriels styrelse, alt han med Ofver-Direktören delar ansvaret för ÖfverDireklrs-Embetets beslut och åtgärder, samt alt han vidare, då Ofver-Direktören är frånvar:de eller eljest är hindrad från Erabetets utöfning, i allmänhet är dennas sjelfskrifne vicarius; hvadan hans ställning, såsom Chefens närmaste man uppenbarligen påkallar annan och bättre aflöning än den nuvande eller af K. M. föreslagna. 3:o). Ofver-Ingeniören, som nu åtnjuter 1,055 R:dr, har väl i sednare tider befriats från sitt mest maktpåliggande göromål, nemi. länskartors sammandragning, men då tjenslen icke desto mindre, förutsatt att den med nit och skicklighet utöfvas, är af vigt, synes någon löneförbättring böra ega rum, helst inga sportler åtfölja densamma. 4:o). Landtmäteri-Fiskalen, som nu äger lika lön med OfverIngeniören, torde äfven i afseende å tjenstens besvärlighet, i det närmaste kunna anses med den sednare jemförlig; dervid dock förekommer, alt Fiskals befattningen åtföljes af en särskild inkomst genom aktorsandel i böter. 5:o).
MissgerningsBalken stadgar för Uppbördsman; 3) öfver Konungens Proposition, 439 angående en ytterligare anstalt till förekommande af fångars flykt; 4) 0111 förtydligande af Förordningen angående städsel och lego af Jord på Landet i visse uppgifne omständigheter; från Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, rörande rättighet att obehindradt få uppföra VäderTullqvarnar; från Allmänna Besvärsoch OeconomieUlskottct, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande befrielse för Gottlands Hemmansägare, att underhålla LasLagebryggor vid de på Ön varande Landthamnar, samt de för Tullbetjeningen inrättade så kallade Strandridare-boställen. P. 568, — om LagUtskottets Betänkande, rörande hvad vid Lagförklaringars utfärdande bör iagttagas. P. 570. — om remisser: af RiddarbusDirectionens memorial rörande behofvet af en ny Brygga vid Riddarhusets Tomt åt sjösidan; af RiddarhusDirectionens memorial, rörande återkallad anhållan om lönetillökning för RiddarhusKamereraren; af Hr von Hohenhausens motion att RiddarhusDirectionens memorialer böra inlemnas till RiddarhusUtskottet. P. 571. — om remiss af Herr Rosenblads motion om åtgärders vidtagande till vinnande af besparing i koslnaderne för Riksdagsliandlingarnes tryckning, m. m. P. 571. — om BevillningsUtskottets Betänkande, med förslag till en blifvande BevillningsFörordning. P. 621. — om Statsoch Banco - 440 Utskottens memorial angående RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om inlösen af f d. FilialDisconternes ännu utelöpande skuldförbindelser. P. 621. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande rörande utsträckning i Seglationsfriheten emellan Blekinge och Skåne. P. 622. — om Stats,Utskottets
äfvensom att de för Brand-Chefen, föreslagna närmaste biträden, en Byggnadskunnig person eller Bankens Conducteur, samt en person med practisk kännedom om Brand-anstalternas vård och bruk, eller Brand-mästaren, skulle anvisas boställsrum eller ock hushyra; så får Utskottet, som icke funnit lämpligt, att någon åtgärd vidtages till anskaffande af bestämda boställsrum, vördsamt tillstyrka, att Herrar Banco-Fullmägtige måtte få sig uppdraget, att, medelst anslående af contant ersättning åt ifrågavarande 3:ne ^personer, vedergälla dem, så väl för den drygare hushyra, som nödvändigheten af deras bostads närbelägen - Banco-TJ’lskottets Memorial N.o /07. 37 het till Banken kan medföra, sora. för deras i oell för befattningen med Bankens Brandväsende, ökade möda och ansvar, Hvilket allt till Rikets Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 3o Januarii i83o. Antom till Exp.-Utsk. den 3 Febr. i83o. Memorial, med förslag till reglementariska föreskrifter i afseende på en skyndsam utmyntning af Bankens tillgångar i Silfver och Guldj och hvad härmed för öfrigt gemenskap eger. Dä, genom Rikets Ständers beslut, angående införtmdet af en ny Mynt-fot och återslällandet af Bankens skyldighet att, efter den grund som tillika är vorden be - 38 Banco-Utskoltets Memorial N.o 107, stämd, med Silfver-mynt inlösa sina Sed» lar, en vida betydligare och skyndsammare Utmyntning af Bankens Metalliska tillgångar , än som under senare åren egt rum, blifver oundgängligen nödig , följer också deraf, att hvad i 1823 års BancoReglemente, \
BondeSt, der man likväl förmodade, att sådant företrädesvis skulle äga rum. 3:o Somlige äro af den mening, att tiodelningens införande i myntenheten icke bör ske, förrän samma indelning först införes i enheterna för mått, mål och vigt; andra deremot, att tiodelningens införande i myntet bör föregå. Min öfvertygelse är visserligen den, alt bäst vore att införa denna indelning på en gång öfverallt, emedan jag icke finner något skäl, sorn bör hindra ett förståndigt folk alt på en gång bära sig förståndigt åt i hela frågan. Men om folkrepresentanterne anse sig böra gå sparsamt tillväga med alt -tilldela folket förståndiga reformer; nå väl! hitom oss då börja utminuteringen af det förständiga med alt föreslå tiodelningen i myntet, helst derigenom icke ringa fördel vinnes, emedan denna åtgärd ovedersägligen skulle genast öppna ögonen på alla tviflare, på alla fruktande eller mörkrädda, sorn sjelfve tillskapa den bild, för hvilken de skrämmas. Derigenom skulle genast en otrolig lätthet och redighet vinnas i ali räkenskapsföring och alla controllör, behofvet af förvandlingar från runstycken till skillingar och riksdaler, eller tvertom, genast upphöra; menigheten erhålla en klar och bestämd öfvertygelse om det stora värde, denna indelning medförer; vägen sålunda beredas och banas för samma indelnings införande i mått, mål och vigt, samt den naturligaste utvägen vara funnen alt leda nationen till en välgörande reform i en ganska vigtig ekonomisk angelägenhet, hedrande sä väl för nationens förstånd, som förmåga och vilja att icke stå tillbaka, då den bör gå framåt, icke i ofruktbart skrik på reformer, utan i förnuftig handling. Obemärkt bör icke lemnäs, att sådan reform redan är införd i de flesta Europeiska stater, såsom Frankrike, Kyrkostaten, många andra Italienska stater, de flesta Schweitziska Cantoner, Holland, samt sednast i de nya Grekiska och Belgiska Rikena. lil. Om myn t ning en.
Uplästcs ett af Stars - Utskottet ingiswlt fä lydande Wördsamt Memorial! I anledning af wäckt fraga, rörande Riksdags srfwode för ds Respecilve Rikö-Skändens Urffotts Ser r6z6 Deu 29 December. Secreterare, Cantzljer, och Waktbetjening hafwg Riksens Högloft. Ständer remitterat detta ärende kill SkatsUkffoltet, att ju förr dest heldre med Desi utlåtande deröswer inkomma, och hwarwid Riksens Högloft. Ständer ansett till ändamälct mäst ledande, att samtelige Ordförande för Riksens Ständers Utskott, såsom dx där bäst kände hwarje UtffottS-Secreterares och Camzliers särffilda och olika möda, sammanträda för att öfwerenökomma om, och till Skars, Utffottet förflagsmis upgifwa, hwad de ansqgo billigen böra nämnde Betjening bestäs. Sedan Herrar Ordförande uri Riksens Högloft. Ständers-Utskott, i detta afseende, haft sammanträde, och deras uklärande^och förslag härutinnan afgifrvit, samt Stats Urffottet äfwen bäras fatt del, sä sär Utffottet till Riksens Högloft. Ständer nu afgif»va sina tankar i detta ämne. Stats-Utffottet har ej annat kunnat, än för Desi del tillfalla delar instämma i de wäl grundade skäl, Utskottens Herrar Ordförande, uri deras afgifne Memorial upgiswir, att alla Utffottö Canrziie-Bttjening ej kunde till lika arfwode anses, sä wäl i anseende till deras olika, trägna och beswärliga arbeten, som ock den olika längd af tid de under Riksdagen marit sysiiosatte; Men Utffottet har dock, i afseende pä den Utffottet kända beskaffenhet af deras olika möda och arbeten, funnit sig föranlätit, att wid belöningens förestående derföre, fästa en derefter lämpad närmare upmärksamhet.
Majit vid arbetsordningens utfärdande tillåtit, att det finge ankomma på Hof-Rätten, att, i den mån det funnes tjenligt och så länge tjenst, som tillagts förändrade göromål, bestredes af dess dåvarande innehafvare, uppskjuta tillämpningen af arbetsordningens dithörande föreskrifter i fråga om göromålens fördelning emellan tjenstemännen, samt i stället låta vid hvad dittills brukats förblifva, Kongl. Majit må ega, att så länge sistberörde undantags-förhål lande fortfar och intill dess båda Kanslisterna afgått, vidtaga den jemkning i tjenstemännens lönebelopp samt angående dispositionen af anvisade arfvoden för e. o. tjenstemän meddela de bestämmelser, som erfordras för Bil. N:o 1 till Kontjl. Maj:ls Nåd. l’rop. N:o 1, om Statsverket 1839. att bereda de tjenstemän, å hvilka den nya organisationen ej eger full tillämpning. deras tillständiga rätt. Rikets sednast församlade
I öfrigt har visat sig att föreningen någorlunda bestämdt fått in sina fordringar och att affärerna synas gå ganska väl. Delta med afseende å den närvarande ställningen. Men en annan fråga är den, huruvida Hypotheks-föreningarne skola tvingas af 1851 års Ständer, på samma sätt, som de tvungos af 1847 års, alt göra ytterligare utrikes lån; i det afseendet får jag erinra om förhållandet med den Småländska Hypotheks-föreningen, i hvilken jag är Direktör och hvars operationer alltså äro mig häst bekante. Dess verksamhet börjades 1847, alldeles som Hr Lefrén yttrade att den borde börja, nemi. i smått. Man uplånade inrikes kapitaler, gjorde icke större utlåningar, än de som kunde bestridas med beloppet af de kapitaler, som inom landet kunde mot obligationer uptagas; och man hade sålunda upoch utlånat circa en mill. r:dr. Föreningens verksamhet hade säkerligen sålunda sakta fortgått, om icke Ständerne 1848 hade indragit kreditiven och visat en vrånghet mot föreningarne dem de några år förut hade framlockat genom erbjudande af kreditiv. När desse indrogos, stördes föreningarne i sin verksamhet. Tvånget att på en gång inbetala 800,000 r:dr till Banken åstadkom en svår penningeförlägenhet. Svårigheten att på en gång sälja ett så betydligt belopp obligationer, äfvensom omöjligheten att annorledes inom landet negociera penningar på längre lid än några få månader i sender gjorde att man fann sig nödsakad taga ett stående amorteringslån, och att ej längre vigilera så lösligen, som jag nyss nämnde och delta inträffade behof, som var en följd just af Ständernes vrånghet, kunde ej fyllas inuti landet, derföre måste föreningarne skaffa sig penningar från utrikes ort; och vid sådant förhållande hoppas jag att äfven Hr Lefre'n måtte erkänna det föreningarne förforo klokt, då de togo utrikes lån. Nu åsyftar jag med mitt förslag ingenting annat, än att 328 Den 12 A pr ii f. m. förekomma ali icke föreningarne skola nödgas vidare fortgå på banaQ af utrikes skuldsättning, hvilket dock blir oundvikligt om svårigheter upställas för erhållande af lån inom riket.
Hr Coijet har, såvida jag hörde rätt, sagt att uti Skåne tillämpas lagen härom så: att man och hustru der efter landsrätt redan finge lika mycket. Deremot har jag hört ledamöter från Upland, Småland och Södermanland säga, att i dessa landskap tillämpningen skedde tvertom. Man kan väl således ej annat önska, än att rättelse måtte äga rum, så att antingen det ena eller andra sättet blefve tillämpadt öfver allt. Hvad mig särskildt beträffar, så är det klart, att jag föredrager tillämpning, så vidt görligt är, af det sätt, som jag gillar och förut tillstyrkt. Således understöder jag det förslag, LagUtsk. här har framställt. Ätskillige ledamöter hafva anmärkt att giftorätten och arfsrätten gemensamt hvila på samma grund och derföre borde samtidigt återinföras. Jag är af samma mening, men när motion om arfsrätten icke är väckt, och fråga uppstår huruvida man, antingen bör förkasta allt för det att man ej får allt hvad man vill, eller att antaga 384 Den ä Februari f. m. Mott den del man kan erna, sa är jag af den tanka, alt man skall söka åstadkomma det lilla goda, man kan, utan afseende derpå, att det största och vigtigaste ännu återstår, d. v. s. jag tänker det vara bättre att, i st. f. full rättvisa, som här i verlden sällan vinnes, åtnöja mig om det åtminstone blir något sä när. När nu detta kan ske sä till vida, att man för någon tid får rättelse i morgongåfva och giftorätt, så skulle jag vara mycket vrång om jag sade: derföre att jag ej får arfsrätten med, så förkastar jag den billighet, som kan åstadkommas i giftorätt och morgongåfva. Jag tillstyrker derföre hellre att R. och Ad. måtte antaga det förslag, som LagUtsk. afgifvit, än förkasta detsamma; men helst skulle jag se, att Ståndet icke nn genast afgjorde frågan, emedan det föreslagna lagstadgandet, ej är, enligt min öfvertygelse, tydligt nog, utan skulle föranleda åtskilliga tvister och svårigheter, om det ej blefve rätladt.
Grunden för detta stadgande synes vara hemtad från beskaffenheten af rättegångssättet vid Häradsting, hvilka, om-än fortfarande under loppet af flere dagar, likväl i allmänhet ansågos innefatta en enda lagskipande förrättning; och då denna grund ingalunda kunde rubbas eller förändras af den tillfälliga omständighet, att en sökt inteckning understundom icke vinner fastställelse förr än vid ett påföljande Ting, hade Motionairen ansett föreskriften uti 11 § Handels-Balken böra jemväl till sistnämnde händelse lämpas, utan hinder af det uti 16 § Intecknings-Förordningen anmärkte uttryck: ”ifrån den dag", hvilket påtagligen vore valdt endast för att, medelst en gemensam benämning, undvika upprepandet af en olika tidsbestämmelse för förmonsrättens beräknande vid Häradsoch RådstufvuRätt. På detta sätt hade väl ock lagen vid de flesta Domstolar blifvit tolkad och tillämpad, men icke vidalia; hvarföre, till vinnande af nödig enhet och likhet uti lagskipningen, Motionairen yrkade antagande af den förändring och tillägg uti 16 § af Intecknings-Förordningen, som innefattas i följande lagförslag: Inteckning, som fastställd varder, gälle för borgenär med förmons - 4 Lag-Utskottets Bet. N.-o 118. rätt, som i 1J Cap. Handels-Balken skiljs, ifrån det Ting å Landet eller den dag i Staden, han inteckningen vid laga Domstol sökt, &c. Du Utskottet delar Motionairens mening om rätta förståndet af 16 § Intecknings-Förordningeu samt sålunda äfven måste erkänna det origtiga i de derstädes nyttjade ordalagen: ifrån den dag &c., hvilka ordalag, om än icke, vid jemförelse med 11 § 17 Cap. Handels-Balken, förvillande för Domare, dock möjligen kunna missleda mindre lagkunniga parter; tillstyrker Utskottet, att, med bifall till motionen, 1 mom. af 16 § Intecknings-Förordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse: Inteckning, sorn fastställd varder, gälle för borgenär med förmånsrätt, sorn i 1J Cap.
Under sednaste riksdag hade nemligen Rikets Ständer antagit en Bevillnings-förordning, hvilande på nya grunder för fast egendoms taxering till bevillning. Dessa grunder syntes böra, om de rätt tillämpades, leda derhän, att all jord, och således äfven boställen, blefve upptagna till ett värde, någorlunda motsvarande det verkliga, hvilket, med afseende å jordens vexlande pris, syntes för det afsedda ändamålet blifva lika betryggande, som den uppskattning, Kollegierna föreslagit. Vid underdånig anmälan den 21 Mars 1862 af detta ärende behagade ock Eders Kongl. Majit, med afseende å de i nu gällande Bevillnings-stadga upptagna nya och mera bestämda grunder för uppskattning af fast egendom och å de sålunda förändrade förhållanden som inträdt, sedan Rikets Ständers framställning i ämnet afläts, i nåder förordna, att Dess Befallningshafvande i de län, inom hvilka några boställen funnos på lön anslagna åt Kronofogdar, Häradsskrifvare eller Länsmän, borde, hvar för sitt län, till Taxerings-kommittéerna för året, såsom ledning vid pröfningen af Bevillningsberedningarnes förslag öfverlemna uppgift å den år 1853 verkställda och i aflöuingsstaten följda boställsuppskattning, hvarefter Kongl. Majits Befallningshafvande borde i sinom tid insända förteckningar öfver Landtstatsboställena inom länet, upptagande såväl Bevillnings-beredningarnes och Taxerings-kommittéernas uppskattningsvärden, som de förändringar i dessa värden, hvilka af Pröfnings-kommittéen kunde komma att vidtagas.
Lön till lika eller högre belopp einot hwad de ä Maga, zins, inrättningens Stat åtnjutit: hwarwid äfwen hädanefter kommer att förblifwa. 6:0. Att förmänen af Expectance Lön ej kommer att ätnjutas af andre ibland de indragae än dem, som hast ständige Löner pä Stat, och således icke att» beräknas hwarken för de Ledamöter, hwilkas befattningar och arfwoden med årets flut upphöra, eller för andre Tjenstemän af dylik beskaffenhet; och 7:0. Att J börén, wid sig yppande ledigheter, framför andre lika skicklige sökande städse föredraga dem, som uppbära Expectance, Löner, till winnande af besparing deraf, afwensom att Wi, wid förekommande befordringar, wilje fästa Nådigt afseende pä en sädan besparing, da sökande Expectantec finnas skicklige och förtjente. Wl öfwerlemne nu kill Eder de i underdånighet föceflagne och af Ost, med ofwannämnde tillägg och anmärkningar, i Näder faststälde Special,Stater; ägande I att till Wär underskrift i underdänighet insända de Stater, som med iakttagande af förberörde tillägg och anmärkningar böra upprättas. Hwad I underdänigst förbehållit, att i sinom tid fä gära underdånig anmälan om tillökning af en Revisors Lön, derest göromälen skulle sadelm oundgängeligen fordra, finne Wi redan wara bifallit genom den Eder i allmänhet lemnade Nådiga tillåtelse, att i underdånighet föreflä nödiga förbättringar eller förändringar i de nu faststälde Staterne Likaledes och som Wi funnit wälgrundadt, hwad bade Stats, Beredningen och I andragit dels om otillräckligheten af det ansiag Riksens Ständer beräknat till byggnadernes och Magazinens underhäll - 'A7Z6 Den r?
Jag menar härmed de millioner tunnland odlingsbara mossar, träsk och skogsinsjöar, som genom sin natur i sitt döda skick utan annat åtkomligt förhindrande, förorsaka årligen stor skada genom sena vårar och tidiga nattfroster i vårt nordliga klimat. R. St. hafva vid föreg:de riksmöten beviljat stora anslag för praktbyggnader, lättade fraktvägar genom kanaler m. m., men ej påtänkt huru en ökad folkmängd sedan 1899 inom Svea, Götha och Vendes riken skall kunna berga och med något utrymme föda sig, hvadan denna bristande tillgång progressivt ökar sig, då ifrån 1810, enligt Tabellverket, lill denna dag folkmängden inom dessa riken ökat sig till ^ öfver 1,900,000 ätande raenni skovarelser. Den på sednare 30 åren ökade potatesodlingen medgifver jag, om ej bränvinspannan nu konsumerade största produktion, häfver varit och är den fattiges mesta födoämnes-surrogat, ökade sädesproduklionen på samma tid äfven något, men hemmansklyfningen till och med 128 ä 164-delar, har utträngt en mängd 106 Den S December. hjonelag alt söka annai utrymme till bergning, och då det synes, ali den fattige arbetaren blifver pä annat sätt välsignad genom manga barn, hvilka erhålla en sådan uppfostran och utsigt lill bergning i framtiden, som jag tili en föreg:de af mine här i dag atlemnade motioner beskrifvit, så torde blifva högst nödigt, att snart börja kriget med ofvantecknade landsfiender, och anslag nu dertill bestämmas. Uti de landsorter der K. M. och Kronan ej ägde någon dispositionsrätt till blifvande af dessa flender, så afslode gerna enskilde ägare eller korporationer, emot återfående i odladt skick, på 90 år sine rättigheter; således med föregående besigtning och pröfning af nivelleurer oell agronomer, om gagneligeller ogagnelighelen, samt karta och odlingsplan.