Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Befälels skicklighet och erfarenhet lärer äler icke kun 4 Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utshottets Utlåtande JV:o 132. na, som vederbör, utbildas utan genom ständig tjenstgöring, hvilken under fredstid ej torde kunna förenas med indelta Arméens organisation, som äfven innefattar svårigheter vid dess Regementens inkallande tourvis till garnisons-tjenstgöring, hvarom fråga dessutom vid denna Riksdag redan blifvit väckt och åtgärden afstyrkt uti Stats-Utskottels, af Rikets Högloflige Ständer bifallne Betänkande N:o 90, till följd hvaraf något yttrande derom nu icke erfordras. Man synes origtigt åtskilja indelta Armejn från den garnisonerande medelst benämningen värfvad, som endast tillägges den senare, ehuru den förra är värfvad på lifstid. Rälta skilnaden deni emellan torde vara den större färdighet i krigsyrket, som en uti ständig tjenstgöring underhållen trupp måste vinna framför den indelta; och då värfvade Arméens hufvudstyrka utgöres af Cavallen och Artilleri, emedan Infanteriet består af endast 1,600 man Garde och Wermlands Fältjägare-Regemente, vågar Utskottet yttra den öfvertygelse, alt någon indragning häruti ej bör komma i fråga, enär förstnämnde vapens erforderliga öfning och militairiska hållning bäst och ändamålsenligast vårdas under ständig garnisonstjenstgöring. Hvad dernäst angår ifrågaställd öfversigt och jemkning af Indelningsverket. derigenom besparing skulle kunna beredas och en jeinnare löne för delning tilli.! ägabringas; så hafva vid denna och föregående Riksdagar flere, speciela fall eller vissa orter rörande motioner i ämnet varit föremål för Rikets Högloflige Ständers pröfning; men de hafva samtligen gått ut på lindring i rustningsoch roterings-besväret, eller en sådan jemkning deri, att uppoffring å Statens sida, för bifall till framställningarne, erfordrats, hvarföre de i allmänhet icke föranledt någon åtgärd af Rikets Högloflige Ständer.
Utlåtandets //tele punkt, rörande anslaget till General-^/djutantS-Expeditionen för Arméen, hvaremot anmärkning ej förekommit hos Preste-Ståndet, har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adeln, på grund af det framställde yrkandet, att anslaget måtte öfverflyttas på den genom styrelsens förändrade organisation uppkommande nya Expedition för Commandomåi; af Borgare-Ståndet, på grund deraf, att, vid det förhållande, att en af de nye Stats-Räden blefve ansvarig Rådgifvare i Commandomåi för Armeen, det ifrågavarande anslaget kunde komma, att, enligt Utskottets tillstyrkan, blifva efter sin nu egande benämning disponerad!, utan att sedermera vara för sitt egentliga ändamål tillgängligt, och af Bonde-Ståndet, i anledning af väckte förslag, dels om nedsättning uti anslaget, dels om dess upphörande eller öfverflyttning på Indragnings-stat. Utskottet, som, i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition af den 9 sistlidne Juni, angående löne-regleringen för de under Stats-Departementen lydande Expeditioner afgifvit serskildt Utlåtande, rörande allönings-staten för 12 Stats-Ulskoltets Utlåtande , N.-o 202. den i General-Adjutants-Expeditionens ställe inrättade Landtförs va rs-Depai’- tementets Commando-Expedition, får i detta afseende hänvisa till berörde Utlåtande, enligt hvilket den nya Expeditionens stat skulle komma att uppgå till 4,000 R:dr eller samma belopp, som för General-Adjutants-Expeditionen förut varit anslaget, efter afdrag af General-Adjutantens eget arfvode.
Grefwe ^övenkieim. För at göra Herr Grefwe» och Landtmarffalken til wiljes, afstarjag Derifrån, men begär urtryckeligen för min räkning regerverat til krotocollel, at jag ej kunnat bifalla, det Riket genom det i dag tagne beslut ffulle wid inträffande Krig blottställas i brist pa tilräckligt förswar. Herr Loclr, Herr klinZgpor 6erät, och Herr 6 er gm ÄN begärde, at i krotoLollet skult le intagas, der de gifwit sitt afflag til Wargeringens fortfarande, såsom til et Beffattningsmal. Högloft. Nidderffapet och Adeln atffiljdes kl. 2. In iiclsm ?r»tOLoIIi 6. Lilver8tolxe, Thorsdagen den 8:de Mars. klenum klockan 5 eftermiddagen. Herr von Sckantz, Ifvan ?reäric 6a. briel, upläste et vickamen sä lydande: Dä Högloft. Ridderffapet och Adeln redan til Högloft. Stats-Utffottet ater remitters( de§ Betän» tande angäende Löne-förbättring för Penninge-Lönragande Embetsman, torde de? tillamö mig at emot samma Betänkande göra någre erindringar, Hwilka jag anhaller ma til Utffottet öfwerlemnas. Wid Den 8 U7§rs. ziz Wid er hastigt påseende skulle Lönernas förhöjande til 7 kunna anses såsom en betydlig winst. — Witzersigen gör ^ mer eller mindre någor til laken, men ej sä ar.Lömagarne dermed aro belätnc. Det swarar icke til iner an en sjettedel emot hmad dg efter Star och Stats-pris borde hafwa,och förhäller sig ungefärligen som 66 lil 400.
Mcmnerstam. E. J. Bergenschöld. A. v. Hartmansdorff. P. A. Granberg. Stockholm den 29 Junii 1822. Protocoll öfver Justities-Är ender, hållet pä Stockholms Slott, den 5 Martil 1823, in för Hans Maj:t Konungen i StatsRådet. Närvarande: Hans Excellence, Justitias Stats-Ministern m. iri. Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Arenderne, m.m. Herr Grefve von Engeström - Proposition örn en förändr. i Missg. Balken. 661 Deras Excellencer, Stats-Råden: Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Fleming. Hans Excellence, Hof-Cancelleren m. m,' Herr Grefve G. af Wetterstedt. Deras Excellencer, Stats-Råden: Herr Grefve Cederström. Herr Grefve Skjöldebrand. Herr Grefve Mörner. Stats-Rådet, m. m. Grefve Löwenhjelm. Justitiae-Råden Noréus. Grefve Strömfelt. Tillförordnade Justitia - Cancelleren Bergenschöld. Sedan Kongl. Majit behagat i Nåder gifva tillkänna sin afsigt, att låta till Riksens Ständer afgå Nådig skrifvelse, angående Dess önskan, att Riksens Ständer hos Kongl. Majit måtte , med upphäfvande af det i 5 Cap. 1 §. Mi ssgerningsRalken utsatte dödsstraff, föreslå en annan redaction af samma §. samt på Kongl. Majus Nådiga befallning Högste Domstolens yttrande häröfver blifvit afgifvet; så förekom nu detta ärende och upplästes Kongl. Majits ofvanberörde Nådiga skrifvelse, hvilken Stats-Råden med dess enhälliga tillstyrkande beledsagade. In fidem Protocolli Rob. Langenberg. 66a Proposition om en förändr. i Missg, Balken. Protocoll öfver Justitia-Ärender ,■ hållet uti Kongl.
I denna öfvertygelse och att vidare åtgärd ej vöre att i öfrigt mot någon vidtaga till fullständigare redovisning eller indrifning af ifrågavarande balanserade återstod, 4,891 R:dr 18 sk., af år 1827 utbetalta 5,000 R:dr, i afräkning å beviljadt statsanslag för slussanläggning vid Deijefors och Forshaga, har Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, sedan det inför Kammar-rätten om redovisning deraf anställda åtal blifvit af densamma och Eders Kongl. Maj:t afgjordt, samt målet öfverlemnadt till Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader behandling enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 11 December 1830, angående behandling af extraordinarie afskrifaingsfrågor och anmärkningsmål, den 22 sistlidne November, och således innan Styrelsen erhållit någon del af Revisorernes förevarande framställning, genom utslag beslutat att i räkenskaperna afskrifva meranämnde återstod och underställt detta utslag Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt, som den 17 derpåföljde December detsamma godkänt och fastställt. 289 — §• 4.
Innan vi slute denna vår förklaring, nödgas vi ännu anmärka, att dä 61, 62, 64 och 87 §§. af Regeringsformen icke linnas upptagne i Ansvarighetslagen ibland dem, för öfverträdelser hvaraf juridiskt åtal eger rum, så hade de af oss, hvilka Herr JustftieOmbudsmannens memorialer röra i sådana punkter, der till stöd för anklagelsen förenämnde Grundlagsparagrafer åberopas, haft skäl att undandraga oss allt svaromål angående hvad som i dessa punkter emot oss berfras. — Yi hafva dock ej velat lemna obegagnadt det oss beredda tillfället, att inför det allmänna omdömet rättfärdiga äfven de i berörde punkter åtalade rådslag; men förbehålla oss att, i fall vi under sakens fortgång finne oss dertill befogade, ega vår rätt oss förvarad att närmare utveckla skälen för vår öfvertygelse, det en annan tillämpning af Regeringsformen och Ansvarighetslagen, än den vi antydt, 156 skulle innebära öfverträdelse af de gränsor, Lagstiftningen bestämt emellan KonslitutionsUtskottets och Rikets Ständers beslutande rätt i frågor, som vöra Konungens Rådgifvare. Stockholm den 29 Mars 1841. M. ROSENBLAD. G. A. STIERNELD. CARL AXEL LOWENHJELM. genom AlbIhre enl. fullmakt. G. F. ÅKERHJELM. JOIL LAGERBIELKE. GABR. POPPIUS. D. v. SCHULZENHEIM. CARL G. HARD. ALB. IHRE. CARL GYLLENHAAL. C. D. SKOGMAN. AUG. von HARTMANSDORFF. C. G. GRIP. S. A. MUNTHE. GUST. FREDR. BOHM. GEORG ULFSPARRE. C. W. RIBEN. Till Hoga Riks Rätten.
Distrieten med alla derå varande Hemman, Torp och Lägenheter, under fullkomlig Bergs-Frälse-frihet; sä håfve Vi funnit att nu ifrågavarande1 berörde Verks, under Recognition uplåtne Skogsmark utgör en sådan Recogokions-Skog, till hvilken bör lämpas förenämde af Riksens Ständer vidtagne Beslut, att besittnings dispositionsrätten deraf, icke kan, utan genom frivillig öfverenskommelse, rubbas eller förändras; Men emedan Interessenterne i underdånighet förklarat sig nöjde, att, i anseende till de Hellefors Silfveroch Jernverk under Recogntion uplåtne Ståts-Utskottets Betänk and etti Skogar vidtaga de hufvudsakeligaste anstalter,' som i afseende på de öfrige Recognitions-Skogar blifvit föreskifne, eller deras indelande till Hemmantal, likväl emot visse i underdånighet upgifne och dervid fästade vilkor; Ty och som, enligt hvad af Eder blifvit anfördt och up.yst, Oss och Kronan , genom det af Interessenterne nu upgifne underdåniga förslag tili dispositionen af ifrågavarande, Verket tillagde Recognitions-Skog, tillfaller en betydlig förman; Altså bafve VI velat lemna Nådigt bifall till detta Förslag, samt således i Näder förordna, att den Helleforss Silfveroch Jernverk uplåtne Recognitions-Skog, med de derå uptagne oskattlagde Torp och Lägenheter, dels inom Helleforss Socken af Örebro Län, och dels inom Gåsborns Församling af Carlstads Län må till nya Hemman, efter en beräkning af Två Tusende Fyi rahundrade Tunneland på hvarje helt Mantal indelas, hvarvid bör iakttagas, att så väl de Verket tillhörige, samt dels inom och dels utom Helleforss
Således kunde ej något annat komma i fråga, än att söka åstadkomma en förening mellan Borgareoch BondeSt:ns beslut, hvilket var den enda jemkning sorn 18 H. 25 >94 Den 9 December f. m. kunde ifrågasättas. All annan åtgärd hade varit att draga nt på tiden med salen. En återremiss skulle i hvad fall som helst tjena till alldeles ingenting. Dessutom är det icke troligt att BondeSt., som vill hafva 2 millioners reserv-fond, skulle alsta ifrån yrkandet derom och förena sig med ft. o. Ad., som vill hafva ingen. Om äfven BondeSt. skulle förena sig med R. o. Ad , är väl dermed saken afgjord, men det skadar ju ändå icke, att för den motsatta händelsen voler:spropos:r äro på förhand bifallna, hvarför jag tillstyrker antagande af desamma. Frih. Cederström: Den siste talarens yttrande styrker mig än mer att begära återremiss. Han måtte väl erkänna, att här icke ar fråga så mycket om sak, som icke mera om form; men det kan äfven blifva fråga 0111 sak, ifall R. o. Ad. och de öfriga Ständen skulle bifalla betänk. 0111 voter:sproposln samt ordföranden i BancoUtsk. sammankallade ledamöterna i det förstärkta BancoUtsk. på den första plenifria dag för att afgöra saken; ty 0111 tilläfventyrs man derefter erhöll underrättelse att BondeSt. hade bitradt R. o. Ad:s mening, komme den i det förstärkta Utsk. skedda voteringen att förfalla, följaktligen äfven Ständernes beslut. Uti en sådan oformlighet vill jag icke deltaga, och Utsk. hade icke bort framkomma med delta betänk, förr än prot.uldr. ankommit ifrån alla Stånden, som utvisa huruvida dessa instämt eller icke i R. o. Ad:s beslut. Jag måste alltså förnya min anhållan, att R. o. Ad. ville återremittera detta betänk., som eljest möjdgtvis kunde leda till en oformlighet. Hr Mannerskantz:
Ett minimum af sedelstock, för så vidt härvid afses den utelöpande, förutsätter i främsta rummet såsom ett oeftergifligt villkor, att alla de för låneoch kreditiv-rörelsen afsalia medel kunna deruti användas. Utskottet måste dock länka sig såsom möjlig den händelse, att lånsökande skulle saknas för hela beloppet, eller ock att sådan säkerhet icke erbjödes för de sökta lånen eller creditiven, hvarförutan Banco-Styrelsen icke kunde desamma bevilja; men om det äfven får antagas, att de sålunda förutsätta fall icke skola inträffa, måste ju det oansett sedelstockens belopp alltid vara beroende af den fria Silfvervexlingen. Om i följd af denna vexling sedelstocken nedgår under det fastställda minimi-beloppet; torde det hvarken blifva möjligt eller vara med Bankens säkerhet förenligt, att, genom köp af silfver eller utvidgning af lånerörelsen eller uppköp af räntebärande papper, om sådane funnos att tillgå, åter uppbringa sedelstocken till detta minimum, hvilket naturligtvis, för att uppfylla ändamålet, icke finge sättas alltför lågt. Ett ytterligare stöd för denna öfvertygelse hemtar Utskottet af svårigheten, att finna rälta beloppet för ett minimum; ty ehuru närvarande Banco-Utskottets Bclätikande, A':o 29. 51 förhållanden synas antyda, att sedelstocken nedgått till ett belopp, hvilket menligt inverkar på allmänna rörelsen, följer icke deraf, att gränsen blifvit funnen. Vanan vid de nedtryckta priser, sorn måste vara penningebristen följaktige , skåpar möjligen en annan. Utskottet går nu att närmare redogöra för de korrektiver, hvilka böra uppställas emot sedelstockens fluktuationer. Den första åtgärden eller behållna vinstens öfverlemnande till Riksgälds-Kontoret, har Utskottet redan uti det föregående tillstyrkt.
December f. m. vara hvarken orätt eller skamligt, att neka detta afdrag, ehuru han, då concurs utbrast, återbar beloppet. Å andra sidan voro låntagarne till stor del missnöjde öfver att så sällan få tillgodonjuta hvad lagen dem tillerkände. På samma tid slodo, genom Rikets financiella ställning, låntagare och långifvare uti upphettadt harnesk emot hvarannan, alla financefrågor debatterades med mer och mindre humeur å ömse sidor, och de mindre afgjordes ofta genom tyst öfverenskommelse hastigt, blott för att undvika debatten. En Ledamot af Ridderskapet och Adeln väckte då här fråga om obilligheten, att, när en egendom taxeras till 2 R:dr per 1000 af värdet, det deri intecknade Capitalet skall betala 5 procent af räntan, eller 3 R:dr per 1000. Hans raisonnement, ehuru, som jag skall söka visa, skenbart, förorsakade ändring i Bevillningsstadganderna. Jag vädjar till dem, som på detta rum 1818 hörde denna sak afgöras, om ej hela Bevillningsafdraget af ränta den tiden ansågs för något så chimeriskt, att man litet eller intet vårdade en detailstadga derom. Så uppkom nämde anomalie i Bevillningsförordningen genom en ställning i Landet, som sjelf var den största anomalien. Denna ställning är nu helt annorlunda — hvad som årets tanklösa opinion 1818, kosta hvad det ville, önskade kullkasta, har ramlat, och såväl skakningen, som till en stor del bullret, Den io December f. m. 245 är förbi — med htfad skada för industrien, det lior icke hit. Landet är nu lugnt i de flesta af sina penningerelationer, lugnare åtminstone, än det på länge varit; det är så lugnt, att många säkerligen jemte mig hitkommo med det hopp, att få sysselsätta oss med annat än dessa vandringar af och an i Financetheoriens labyrinter, och slippa se vid denna Riksdag, hvad man vid tvänne föregående kallat Stats-och BancoUtskottens stora betänkande.
Ja, vi befinna oss verkligen i modets stilla, dagar — la saison mmie; dock — ännu vilja vi ej erkänna dess fullkomliga inträde. Modets karaktär, markerad under vårsäsongen, har föga ändrats under sommaren. Endast hvad garnityret beträffar, har man, hvilket är fullkomligt i sin ordning, öfvergått till ljusare, friskare färger och lättare materialier. Verkan af två kontrasterande tyg för till ständigt nya kombinationer. Så finna vi blått i två nyanser, blått och rödt, blått och créme, gult och rödt och — om vi följa sista parisersmaken, svart och hvitt. Med hänsyn till elegansen kan man knappast gifva någon särskild tygj sort företräde. Lätta ylleväfnader, foulards, ' *! spetsväfnader och de allra enklaste bomullstyger kunna hvar pä sitt vis göra verkan; det är arrangementet, utstyrseln,: • ' ensembléen så att säga, som fäller ut§, slaget. Måtte vi blott länge få behålla denna praktiska, ekonomiska frihet i sammanställningen af olika färger och tygsorter, som detta års mode medgifvit oss. Den gör det ej blott möjligt för ' den sparsamma att af två olika toaletter från en föregående säsong framställa en för sommaren modern, utan den tillfredsställer ock våra estetiska anspråk på harmoniskt verkande effekter. ; Fig. 1. Hatt af bastflätning. för synnerligen eleganta figurer; då dess utom endast tyngre, kostbarare tyger kunna begagnas till skärpet, torde denna drägt vara skyddad för neddragandet till commune. För ungdomliga reuniontoaletter bör denna empiredrägt af spetsväfnad med särdeles bred veckad gördel af kulört satin merveilleux och breda skärpändar behålla segern. Till kjolarne af rutigt tyg, hvarmed modet i synnerhet ihogkommit ungdomen, äro blusar af passande färg synnerligen att rekommendera. Dock passa till dem lif i andra färger af mörk cheviot, Icaschmir o. s. v. så väl som jerseylif synnerligen väl. Pryder man nu dessa lif med revers, plastrons eller insatsdelar af samma tyg som kjolen, blir drägten utan synnerlig kostnad särdeles klädsam och elegant. A propos bluslifven bör ej förglömmas, att till de samma i synnerhet på resor eller vid uppehåll på landet begagnas bälte.
I frågan om räntan på de lyftade Creditivmedlen, har man äfven sagt, att det vore en småsak, som borde förbigås. Men jag torde få erindra, att de stora sakerne uppkomma såsom en product af många små, och att man således ej bör betrakta något, såsom småsak, i synnerhet då fråga är om grundsatser. Jag är för min del öfvertygad, att det aldrig varit lagstiftarens mening, alt Creditivet skulle användas i låncväg; men när sådant skett, när ränta deraf fallit, anser jag obestridligt, alt denna ränta bordt återfalla till det Vei k, sorn gifvit försträckningen. Om man förbigår den räntedisposition, som nu skett, medgifver man Styrelsen rättighet, att mellan Riksdagarne förränta hela mindre Creditivet såsom Disconlfond. Ett prejudikat är redan gifvet, och jag anser derföre så mycket nödvändigare att förebygga ett återfall, genom föreskrift, att föremålet för användningen bör uppgifvas. Ty, ehuru oskyldig denna sak synes, ehuru likgiltigt det tyckes vara för Rikets Ständer, om detta föremål uppgifves för Fullmäktige i RiksgäldsContoiret, eller icke, skall likväl följden blifva, alt föremålen skola omhöljas med en hemlighets-slöja, som leder derhän, alt Styrelsen får tillfälle att belacka utgifter, 72 Den 19 M a r s f. m. för hvilka inga anslag finnas eller ens bordt äga rum. Jag tror, att på sådant sätt lyftning af Creditivmedel skulle kunna äga runi vid ett föreseende behof af Styrelsen att framdeles betacka utgifter, dem vi ej känna, såsom förluster på skeppshandel och dylikt, hvarom man under tiden betager oss all upplysning, genom Handlingarnes undanhållande. Jag önskar derföre, att Statsutskottet må fästa mera uppmärksamhet vid denna omständighet, och lemna en vägledning för Rikets Ständer, att fatta sitt beslut i ämnet. Hvad slutligen beträffar de luftsprång, som den värde Ledamoten af StatsUtskottet förebrådt mig, kan jag icke medgifva, att något lindanseri å min sida varit i fråga, enär jag hållit mig så tätt vid jorden, som möjligt, för att följa Stats-Utskottets Utlåtande i spåren. Herr Hjerta:
Inseende det för Kollegium magtpåliggande deraf, att Kammarskrifvarne bereddes löneförmåner, som något motsvarade de anspråk man på deras duglighet gjorde sig, och hyllande den åsigt, att dem icke borde tillåtas innehafva annan tjenst, hemställde Kollegium redan uti underdånig skrifvelse den 1 Juli 1853, då förslag till ny löningsstat för Kollegium aflemnades, att deras lön måtte bestämmas till 800 R:dr B:ko eller 1,200 R:dr R:mt för hvardera. Att Kollegii ledamöter lade synnerlig vigt på framgången af denna begäran, visas bäst deraf, att, ehuru ledamöter i andra verk hade 2,600 R:dr B:ko, Kammar-råden föreslogo lönen för sig sjelfva till endast 2,400 R:dr samma mynt, hvarvid de uttryckligen tilläde den förhoppningen, att denna uppoffring från deras sida måtte komma Kammarskrifvarne tillgodo. Bih. till R. St. Någon reglering af Kammar-kollegii löner skedde likväl icke den gången, utan Kollegium ingaf den 15 Februari 1856, uppå Kongl. Maj:ts nådiga befallning, ett nytt förslag till lönestat, som vidhöll begäran om 1,200 R:dr R:mt i lön för samtlige Kammarskrifvarne, hvilkas antal måste ökas från två till tre på hvartdera af Kollegii trenne Provins-kontor. Egentligen funnos redan förut 3:ne Kammarskrifvare på hvarje Provins-kontor, ehuru blott två med ordinarie lön på stat och en tillförordnad med arfvode; på ett af Provinskontoren hade till och med, utom de två ordinarie, tvänne Kammarskrifvare med arfvoden varit, i anseende till hopade göromål, tillförordnade en lång tid ända tills den nu föreslagna staten vidtog.
Den häremot bryter, bote Femtio Riksdaler. Grefve Frölich, David: När jag jemför gamla Tryckfrihetslagens 2 § 4 Morn. och 4 Punkten med Utskottets förslag, fin - Ppn 3i lanijarii e. m. 3a5 ner jag att Utskottet försökt göra omening till mening. 1812 års Redaction tillkom genom uteslutande af en punkt i 1810 års TryckfrihetsFörordning. Der var stadgandet fullständigt och tydligt, och momentet uttryckte hvad det borde uttrycka, nemligen den skillnad, som bör vara, då man trycker Rättegångshandlingar innan dom i målet fallit, och sedan domen är utfärdad. I förra fallet är det ej ovillkorligt ålagt utgifvaren, att trycka allt, hvad derefter i målet förekommer, ty det är nog onj han trycker sin eller vederpartens inlaga. Det beror då på Contraparten, om han tror sig förfördelad, att å sin sida verkställa tryckning; och jag tror, att man då kan betrakta dem såsom personer, hvilka hvar för sig enskilt vilja upplysa allmänheten om rätta förhållandet uti en viss sak. Men sedan dom i målet fallit, är det ganska riktigt, att domen äfven måste tryckas, eller att ingen enskild får trycka något utom hvad Domstolen anser tjenligt, ty annars skulle Domstolen sättas i nödvändighet att trycka sin egen dom. För att förekomma detta, stadgade iSio års Lagstiftare, att, då raan börjar trycka, sedan dom är fallen, skall man trycka hela saken fullständigt. Det synes sora sättaren, snarare än Lagstiftaren, ändrat 1812 års Författning. Nu har Utskottet bemödat sig att göra mening, af hvad som förut icke var mening, men derigenom har handt, att §:n icke ulttrycker 22$ Den 3i Januarii e. m. det Lagbud, som den från början var ämnad att uttrycka. Jag föreslår derföre, att efter ordet men, måtte utur 1810 års förordning införas: Att den part, som af en Rättegång, sedan Utslag eller Dorn fallit, mera trycka låter än Dom eller Utslag, såsom en af Parternes påståenden, förklaringar o. s. v. Då återstår den ursprungliga meningen, till hvilkens förändrande intet skäl finnes.
Banco hwardera om dagen, samt en Cancelijst L i R:dr 24 §. Banco t Dagtractamenke. Wällofl. Borgare-Ståndet har härwid ans märkt ott nll winnande af likhet i organisationen Utaf Ständens Cancelli, böra antingen alla lill biträde amagne benämnas sötCancellister, eller ock lika med hwad för Högwötdige PresteStänd-t äe föreslagit, ett wisil antal af dem säsom Nvtarick anses. I anledning of denna anmärkning haswa Högwördiqe PrrsteSkändetS i SlatsUrssottet wa, rande Ledamöter medglfwit, ott de twenne Nokarirr med det uppförde högre kracramrntet mäga förswinna, men t det stället begärt, att Smi det deremot , lika med WälloflBorgare 06) Hedervärda BondeSianden, mä inuto ^rackamrrne sör4Cun» cellister, helst Stäobek of ett sndant biträde want för ärendernas vasbrulna gäng föranlätit att sig be Ridd. och Ad. Prok 5 B. gsg - 698 Den n Januari!. -agna, ehuru ej.mera än irenne Personer blifwrk lill arfwodee undfäende uppförde. StatsUlssottet som för dest del funnit en fädan ändring billig och medförandeden of Wällöf!. BorgareSkändet yrkade likhet i orgat-isanonrn af Ständens Cancellie, hemställer detta till Riksens Högloft. Ständers bifall. Widare har ett Dag-traktamente af 24 tz.