Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Nürnberg är ock en gammal stad, en stor stad, fordom en af Tysklands mäktigaste städer, men för öfrigt en fullkomlig motsats till Cölns dunkla ödslighet. Nürnberg är med all sin gammalmodighet, en renlig, en treflig, ja en glad stad – i alla afseenden bilden af en vacker ålderdom. Att dess högsta flor inföll senare än Cölns, och af Reformationen, hvilken Nürnberg af alla Riksstäder först omfattade, till en början snarare ökades än minskades, har utan tvifvel hufvudsakligen bidragit dertill. Dermed må vara huru som helst; man ser i detta den Tyska industriens fordna hufvudsäte, att borgerlig flit gjort ljust omkring sig. Det var den Boisseréska målningssamlingen, som drog oss till Stuttgard, der den nu befinnes2, och med mycken liberalitet visas af ägarne, hvilka sedan 1821 äfven i förträffliga stentryck gjort dess förnämsta skatter mer tillgängliga för allmänheten3. – Du väntar dig ej lång beskrifning på målningar: sådant är mest förlorade ord. Således blott en historisk öfversigt i kortaste mått af samlingen! – Den kan anses utgöra tre stora afdelningar. Den första innehållande bilder af mästar Wilhelm af Cöln och hans efterföljare eller den gamla Cölniska skolan, som begynte i 14de århundradet: – den andra innefattande Johan von Eycks och dess lärjungars målningar af 15de århundradet: – den tredje arbeten af åtskilliga Tyska mästare ur särskilda skolor i 16de århundradet. – Den Cölniska skolan begynte att med blomstrande färger upplifva de stela Byzantinska helgonbilds-formerna. – Man ser nu här flera mästar Wilhelms arbeten – enstaka apostlar eller helgon på guldgrund med architektoniska sirater, liksom voro de målade efter de i träd skurna figurer, som man i dylik omgifning ser på gamla altartaflor. För öfrigt har maneret bibehållit sig länge, också sedan konsten stigit. Äfven Albrecht Dürer har någon gång målat så. I figurerna äro hufvudena uttrycksfulla, förträffliga, det öfriga döljes af långa, ofta tunga draperier.
Med makt och ära stå på slumpens spel, Ett menskolif en småsak blir, ett öre På tidens raffelbord. Jag offrar dem Som mig de offrat, om på dem det gällt. Fäll ner din hvita fana, skynda dig Tillbaka, om du döden undgå vill. Det enda svar, vi ha på sådant tal, Är ärligt motstånd uppå lif och död. PARLAMENTÄREN. Bestraffas skall du, trotsiga befäl; Ej nåd, ej skoning finnes mer. Farväl! (Stiger ner bakom muren.) JOHAN FLEMING. Låt till en öppen plats oss gå, hvar’från Vi kunna skåda bort till andra stranden. Vid dagens ljus! de skola det ej våga, Ej så våldföra sig på fångne män! (Stålarm och Johan Fleming gå.) Sjunde Scenen. DANIEL HJORT(inkommer). När svärdomgjordad Kain slog herden Abel Ihjäl och, plågad af sitt brodermord, Af Gud sig öfvergifven kände, gjorde Han sig ett beläte, för hvilket han Sitt offer tände – och det nämnde Äran. O, hvilken herrlig afgud! herrlig är Med herre slägt, och Kain han var på jorden Den förste herrn. Det var en snillrik karl! Så konstigt skapade han denna afgud, Att just i den man dyrkade sig sjelf, Som om den varit bräckligt spegelglas, – Och dock står den ännu. För dig, o ära! Jag lefver, dör! – »För dig, o ära! slår jag Min bror ihjäl!» – »Jag tackar er så mycket, Er äran är!» – Ha, en ironisk Gud! Och verlden har han bunden uti kedjor. En broder hade Abel, Seth vid namn, Hvarföre hämnades han ej på Kain? Det var en stackare! Hvarföre smög han Ej in i Kains palatser och sin knif Högg genom ryggen in allt till hans lefver? Han ämnade det kanske, smög sig in, Såg Kains afgudabild, förtrollades Och föll i stoftet neder, ångerfull. Det var en stackare! Ej sannt, J skuggor, J blodiga? Ej sannt, J alla andar, Som ej fån ro i dessa hemska hvalf,
De hafva skänkt Ridderskapet och Ädeln dea renaste glädje Och tillfredsställelse, under det de gifva de förhoppningar, som Svenska Folket fästat vid Eders Kongl. Höghets person, visshetens trygg• het, och för deras uppfyllande en säker underpant j också har Ridderskapet och Adela i denna afskedets stund för Sig Och Fosterlandet ingen vigtigare, och Ridderskapet och Adeln tror det med glädjande förtröstan, äfven för Eders Kongl. Höghet ingen angenämare önskan att frambära, än den, att Eders Kongl. Höghet på den större bana, som är för Eders Kongl. Höghet öppnad, och redan af Ederg Kongl. Höghet så värdigt beträdd, måtte framgå med lika värdighet under en ädel förgätenhet af de mödor, som der möta, och ännu lange hämtande dertill undervisning, uppmuntran och kraft af Eders Kongl. Höghets Herr Faders stora efterdöme. Eders Kongl. Höghet Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 P rotocoT, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln» vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åi 1823. Åttonde Bandel Ändra Afdelningen* STOCKHOLM, tryckte i Maä<jva»B8**, Boktryckeriet, 1834» t Tisdaden den 16 September, Plenum klockan g förmiddagen» justerades följande i Utdrag af Protocollet, håilit hos Hög4 loflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 13 September x 8 st 3* S.
Utskottens beslut, att 3:dje Morn. 24-‘e §. af Betänkandet N:o 6 borde utgå, och att kostnaden för den serskilda försegling af bränvinsbränningsredskapen, som måste verkställas, då endast endera af bränningsterminerne begagnas, borde af allmänna medel bestridas_, reserverar jag mig, emedan detta strider emot det i ege morn. af Bevillningsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 5 föreslagna stadgande, att den, sorn endast begagnar första bränningsterminen, bör sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling, hvilket stadgande blifvit, enligt Bevillningsoch Oeconomie-Utskottens Memorial N:o j, af 3:ne Riksstånd bifallet, men af Högv, Preste-Ståndet sålunda modifieradt', att den, som endast begagnar endera terminen, borde sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling. Genom Rikets Höglofl. Ständers bifall till ofvannämnde Memorial Nio. 7 blef det öfverlemnadt åt de sammansatta Uttkotten, att, i sammanhang med besvarandet af anmärkningarne emot Betänkandet N:o 6, sammanjemka skiljaktigheten i ofvanförmätda stadgande, rörande forseglingskostnadeu. Att åter helt och hållet upphäfva detta stadgande, dertill hafva Utskotten, enligt min öfvertygelse , icke blifvit berättigade* Då skiljaktigheten i oftanämndr stadgande påtagligen härleder sig ifrån den skiljaktiga indelningen af bränningsterminerne , och då de Höglofl. Utskotten, nu till antagande föreslagit den af Högv* Preste-Ståndet beslutade indelning af dessa terminer, synes det mig hafva varit lämpligast, att Utskotten äfven föreslagit, det kostnaden för den serskilda förseglingen af redskapen borde utgöras på det sätt, som sistnämnde Stånd i sammanhang med terminernes indelning besluti t af Herr Prosten Hylander ': ”Emot ^5:e, 55:e och 6/\ §§. uti sammansatta Utskottens omarbetade
Transport 769,000. ( 39 ) Transport 769,000. 6:0 D:o hos Förvaltningen af Sjö-Ärenderné för leornad Spannemål och ved ra. m. år 1825 161,403: 47- 3. 7:o för den försållda Eldqvarnen samt för Koppar och Metall m. m. i Götheborg påräknade omkring 8:0 den af ersättnings-summan för Sveriges fordringar i Finnland, i5o,ooo R:dr på Allmänna MagazinsFonden belöpande andel . hvaraf, enligt uppgift, något likväl ännu icke till Fonden influtit. 9:0 af äldre undsättnings-skulder och försträckningar af Creditiv-Fonden, hvaraf synes med säkerhet böra påräknas åtminstone fjerdedelen af hela Skulden, eller circa 100,000. — Summa 1,124,114: 10. — Och draga Revisorerne af denna beräkning den slutsatts, alt den af Rikets Ständer utaf denna Fond till FörsvarsVerket anslagna Million sannolikt kan till fullo utgå. MagazinsFondens Spannemålslager, ifrån och med år 1827 till och med 1828 års slut, har genom Kronans Spannemålslntrader, hvilka ingått till större belopp än som erfordrats för Staternes behof, blifvit förökadt med circa 7,500 Tunnor. — Denna tillökning synes väl hafva aflägsnnt det mål Rikets Ständer afsedt, nemligen, att Fondens utredning skulle komma till ett snart slut; men då, såsom upplyst blifvit, Spannemåls-bebållningen likväl sedermera är så vida realiserad, att i medlet af sistlidne Augusti månad icke mera än 28,018 Tunnor 11 Kappar Spannemål voro osållde uti Magazinerne, och dessutom för närvarande en lätt och tillika för Inrättningen förmonlig försäljning synes, i anseende lill Spannemålsprisernes stegring, kunna verkställas, lärer, efter hvad Revisorerne förmoda, denna tidepunct jemväl blifva begagnad för att sluteligen realisera Inrättningens lager.
Lika med reservanten, Professor Agardh, finner jag att Fullmäktiges förslag till redaktion af slutet utaf 0 § är att föredraga framför Utsk:s förslag. I slutet af Ode punkten heter det nemi., att belåning skall ega rum af varor, som antingen nro inom landet producerade, dock med undantag af spirituösa drycker, eller utgöra rå-ämnen för den inhemska varuförädlingen, äfvensom saltuplag. Saltuplag är den enda utländska vara som får belånas. Fullmäktige deremot hafva föreslagit, att samma mening borde heta: eller ock mot säkerhet i varor som icke äro hastig förskämning underkastade. Detta förslag synes mig ega företräde derföre, att det innebär den natur som dylikt stadgande bör ega. nemi. att icke vara inskränkande. Man kan icke förutsätta, att Fullmäktige skola underlåta taga i öfvervägande de fördelar sorn de inhemska varorna böra ega framför de utländska, men det är mycket lätt att antaga, att utländska varor kunna erbjudas till belåning och hvilka förtjena att tagas i betraktande. Just i detta fall böra Fullmäktige ega fria händer. Punkten 9 lyder sålunda: »att alla ifrån Stats-lånefonden utlånade medel i den ordning, som af Fullmäktige närmare bestämmes, ovilkorligen skola dragas ur rörelsen inom den för det utländska lånets eller kreditivets återbetalande stadgade tid, eller 1860 års slut.» Det är gifvet, att ett sådant bestämmande måste öfverlemnas åt Fullmäktige, men det ligger något icke rätt tillfredsställande deri. att man icke söker förekomma hvad som möjligen eljest kan inträffa, att alldeles ingenting af det utländska lånet inbetalas före år 1860. Det är gifvet, att om under nämnda år inbetalning af hela det utländska länet verkligen kommer att ega rum, skall detta hafva en menlig inverkan på handeln och rörelsen D en 20 J ann&ri. ]0S inom landet. Att någon återbetalning icke kan ifrågakomma under innev:de år, är temligen naturligt, oell således kan återbetalning icke ske förr än under de 2:ne följande åren. Redan nästa år sammanträda It. St:r, och skall återbetalning ske endast under år 1860, så kan man vara sliker om att. den blir ajournerad, luiru länge vet man icke.
På denna grund förmodar jag, att TidningsRedactionen upphört, att vidare efterfråga bulletinerne, eller att låta dem vara i Tidningen synliga. Jag bör ej heller dölja, att uppställningen af dessa bulletiner, ehuru korta och torra de må synas, dock medtager någon tid. Detta är också klart, då roan besinnar, att under Riksdagen hittills inkommit mer än 800 JJetänkanden, hvilka alla skola irenne serskil* te gånger till rubrikerne införas uti bulletinerne. Sådant hindrar likväl ingalunda, att de ju kunna åter komma i behörig gång, men, om de skola svara emot ändamålet, är det ej nog, att de här i RiddariiusCancelliet utskrifvas, utan de måste äfven i Tidningarne införas, och omsorgen derom kan ej tillkomma RidiL och Ad. Fröt, yill Banda 9 1 450 Den 30 September f. m. Cancelliet. Jag skall likväl med första lata efterhöra hos Redactionen om den skulle vara hugad, att åter införa bulletinerne, i hvilket fall något hinder hos RiddarhusCancelliet icke skall möta för desammas behöriga meddelande. Föredrogs å nyo ocfi bifölls Constitutionö Utskottets den 6 dennes under N:o 49 aflåt»e, samt den 18 derpåföljde eftermiddagen pä bordet lagde Memorial, angående ett föreslaget tillägg i 14 §. af Instructionen för Riksens1 Ständers Justitieombudsman. "Vid förnyad föredragning af Constitu»' tionsUtskottets den 6 dennes under N.o 50 aflåtne, samt den 18 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, innefattande ett Förslag till ändring uti 33 §. Riksdagsordningen; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde Förslag, till den behandling §. RegeringsFormen föreskrifver, godkänna.
Majit rörande en af Carlskrona Stad väckt fråga om mätarepenningar af de proviantpersedlar, hvilka med befraktade fartyg, för Amiralitetets behof, blefvo ditsände, i Nåder förklarat, att dermed borde pä lika sätt förhållas, som clet skedde vid Slotts-Magazinet i Stockholm, så att Kronan allenast betalte den andel af Mätare-penningar, som Mät arne till lön njöto, men icke den andel, som Staden anslagen vore, så snart icke Staden skulle i de mål hafva något serskildt Privilegium. Sluteiigen får Utskottet, till förekommande deraf, att Landtmannen ej allt för mycket må betungas genom afgifter och böter, dem han ofta endast af okunnighet om författningens innehåll, i detta afseende kan komma att vidkännas, tillstyrka, det Riksens Beit», och Ekon. Utsk. Betänka/iden. 541 Höglofl. Ständer ville hos Kongl.'Majit i underdånighet anhålla, att vitén för Säljarens försummelse, att erlägga våg-och raätare-penningar, icke Hiå äga rinn i andra fall, än då genom lagliga bevis kan intygas, att han, om denna skyldighet behörigen erinrad, likväl densamma underlåtit. Dock öfverlemnar Utskottet detta allt, jemte några Ledamöters i ämnet afgifna serskildta utlåtande, till Riksens Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning. Transsumt af råks. Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Pro■ tocoll, hållet vid Urtima Fåksdagen i Stockholm den i\de Mars 1818. §. 4- ' Herr Herzenhjelrn inlem» nade ett så lydande skrifteligt anförande: ”1 det af Höglofl. Allm. Besv. och Ekon. Utskottet afgifna Betänkande, i frågan om upphörande af den så kallade Torgoch' Renhållningsafgiften, som af en värd Ledamot i Hederv. BondeStåndet blifvit väckt, och hvarmed flere Ledamöter af samma
Han var alltid lycklig, när han — äfven efter sitt giftermål — kunde få bo i Berlin hos sin » dyra Kreusa » och få utgjuta sitt hjärta för henne. Aldrig störde ens den minsta misstämning det sanna syskonförhållandet mellan dem — men så var också Malwine von Arnim den mest uppmärksamma och ömma syster. Hon uträttade alltid de uppdrag, han gaf henne, skickade honom alla slags läckerheter o. s. v. Och det var inte alltid lätta uppdrag hon fick. Sålunda önskade han 1857, då han uppehöll sig i Frankfurt a. M., att fru von Arnim som julklapp åt hans fru skulle köpa ett opalhjärta, som likväl inte fick kosta mera än 200 thaler; vidare en klädning för omkring 100 thaler, » ej mera », en solfjä- der, som skulle » parera bra », men inte kosta mera än 100 thaler, och slutligen en stor, varm filt att breda öfver knäna i vagnen, 1898 med tigermönster och på detta ögon af glas — denna fick blott kosta 10 thaler. Såsom redan nämnts, sörjde den ö m m a systern äfven för sin ryktbare broders kroppsliga vederkvickelse. Sålunda tackar han henne en gång — den 10 oktober 1860 — för hennes sändning af blodkorf och lefver. Alldeles hänförd utropar han: » Så g o d blodkorf har jag aldrig förr ätit och så god lefver endast sällan — må dina slaktdjur alltid frodas — jag har under tre dagar ätit frukost däraf I » Hur innerligt furst Bismarck älskade sin gemål Johanna von Bismarck, född von Puttkamer, torde vara alltför väl bekant, för att vi skola behöfva uttryckligen betona detta. Allt intill sitt frånfälle år 1894 var hon hans skyddsgenius under alla förhållanden af hans lif, i hans hem i Varzin, Friedrichsruh, Schönhausen och Berlin, och alla som voro kanslerns gäster iakttogo med nöje det äkta kvinnliga välde den ädla furstinnan utöfvade och den djupa kärlek hennes ryktbare gemål hyste för henne.
Egen förmögenhet är en lycka, som ganska få Tjenstemän äga; och den som vill med nit och värdighet fullgöra sina pligter i Tjensten — och hvem känner sig icke dertill ovilkorligen förbunden? — har hvarken tid eller håg att för arfvode betjena andra. Häruti ligger också utan tvifvel orsaken till den brist på skickliga sökande till Ledamöter i Hofrätter och Collegier, hvilken icke titan skäl blifvit öfverklagad , och ej bör lemnäs utan synnerlig uppmärksamhet. En Tjensteman i de mindre graderna ser sig ofta genom tjenstgöringen icke betagen tillfälle aU genom commissioner förtjena, så ati hans inkomster konna öfverskjuta Ledamöternas löner; vid hvilket förhållande den , som äger skicklighet och vunnit förtroende , hellre fortfar] i sitt $$11 än han söker en högre tjenst, som s Den 2 Juli. e, m. i förening med trägnare arbete och större ansvar, gifver mindre behållning. Utan att genom denna framställning villja för någon del äsyfta mindskning uti de för tjenstemän i lägre graderna föreslagna Löntillökningar, vore min önskan, att äfven de löner som öfverstiga 500 R;d. kunde ökas åtmindstone med 50 procent; men dä tillgångarne och andra omständigheter torde för närvarande lägga hinder för en dylik förhöjning och en hufvudsaklig reglering härutinnan; anser ja.g miglikvälnu ej kunna underlåta att lillHögloil. Bidderskapets och Adelns rättvisa bepröfvande hemställa , om icke ofvanomförmäldta förslag, med detsammas gillande i öfriga delar, kunde till Utskottet återremitteras, för att, i anledning af hvad förberördt är, undergå sådan rättelse, att den för Herrar RevisionsSecreterare samt HofRätternas och Collegiernas Ledamöter projecterade Lönförhöjning bör räknas, icke efter 1811 års Stat, utan efter den tillökning, sorn år 1812 de fleste af dessa Embetsman tillädes.
Enligt Herrar Fullmägtiges upgift, utgör beloppet af den ränta, som för isrägawarande emellan den äg Juli 1824 och den 28 Juli 1808 emot, ragne Läne-capital, blifwit utbetaldt 7,8ooRd.45st. a o rstoch likaledes den ränta som till sistberörde dag uplupit 3,708 Rd. 16 st. 4 rst. eller tillsammans 11,509 Nd. 14 st. 2 rst. specie, hwilket sistnämnde belopp af 11,509 Nd. 14 st. 2 rst., med afdrag blott af nägra hundrade Riksdaler, såsom u i nämnde summa inbegripen ränta för sädane Obligationer, hwilka den 25 Juli 1804 blifwik prolongerade, innan Beslutet af den 23 isamma mänad hunnit komma kill werkställighet, alisa synes wara en Contoirets förlust, enär Herrar Fullmägtige uti deras förklaring, icke ens upgifwit och än mindre styrkt, att Contoiret af de läntagne Capitalen kunnat draga ringaste fördel och hwilket äfwen med Herrar Fullmägtiges upgift ä Contoirets behållningar i Banquen an närmare bestyrkes. Da man betraktar NiksgäldsConkoirets Inrättning och ändamål, synes Herrar Fullmägtige i Utskottets tanka, icke hafwa ägt de gällande skal som som fordrals för att inblanda sig uti främmande Werks Den 18 November. 909 Werks hushållning, och att pä Eonloirets bekostnad understödja nägra inrättningar, icke en gäng from. ma stiftelser, til! hwilken sistnämnde Elaff de Kongs. OrdensCafforna i alla fall icke kunna eller böra hänföras. Närlagde Utdrag af den förtekning ä de läntagne Capitalen, som Herrar Fullmägtige insändt (Lil. F) wisar, huru och pä hwad sätt de Kongs.
Krono-Hemman „ Nybyggen med frihetsår „ Rusthåll „ Augments-Hemman Krono-Skatte-Hemman , , Dito Rusthåll i» Dito Augments-Hemman Militise-Boställen Civile Boställen Ecclesiastique Boställen Domkyrko-Hemman, Frälse Dito Skatte , , ... Dito Krono . Gymnäsiioch Scholse-Hemman, Krono . , Hospitalsoch Barnhus-Hemman, Skatte Dito Dito Krono Kyrko-Hemman, Krono Krigsmänshus-Hemman, Skatte Dito Krono Lots-Hemman Recognitions-skogs-Heinman Skattlagde bebyggde Torp, Utjordar, Urfjellar med flere Lägenheter utan Mantal, som ej under någon Hemmans Räxxta ävo LnK eg villie j Frälse ♦*♦♦♦♦♦♦♦♦♦♦♦•♦♦♦♦♦♦ Dito Skatte ♦ Dito Krono Dito Obebyggde Oskattlagde bebyggde dito, deraf Ryttareoch ’ Soldat-torp . • • Krono-Torp med frihetsår Backstugor Bebyggde LägenLeter, afsöndrade från Hemman under ständig äganderätt Dito på viss tid eller lifstid Skattlagde Fisken och Fisklägenheter af särskildte slag, som ej under någon Hemmans ränta äro inbegripne, Frälse . , . Dito Skatte Dito Krono Tullmjölqvarnar med 5j4 par stenar Sågqvarnar, grofLladige . Dito linbladige .. flusbehofsmjölqvarnar Sagqvarnai ... Stampar .. Stångjei-nsverk Masugnar . Jern-Manufactur-Verk af särskilte slag , Glasbruk .. Pappersbruk . • . , , Hemmantal. Bomullsspinnerier Kalkugnar Brunstensoch Qvarnstens-brått Krono-Parker och Allmänningar som tillhöra Kronan af ao,654 Tunnlands, 4 kapplands rymd • Landsoch Härads - Allmänninga Tunnelands 24 kapplands rymd Grufveskogar af 4,263 Tunnelands 26 kapplands rymd Ki ■ono-Skogar, Ädlare Verk, upplåtne mot afgift af Tunnelands rymd . ...
Baron Rothschild har förut under säsongen » Jo tack, jag kommer. » Och gafvelfönstret föll gifvit två briljanta soaréer för » la créme de la soigen. ciété de Londres », vid hvilka vår landsmaninna väckt Hjort vände sig till sin k u s i n: » Hvarför kallade allmän beundran för sin konstnärliga sång. Till minne däraf har hon af baron de K. erhållit ett dyrhan dig fröken? Sådant snobberi! Han kan väl bart armband, besatt med diamanter och äkta pärlor. veta, j a g förstår, att det är afgjordt er emellan. » » Hör du, Karl, tycker du verkligen, att det ser så ut? » » Hör du, Rigmor, hvarför skulle han annars ha Vid Styret. En kvinna såsom styrman, den kommit hit? » första väl i sitt slag i Finland, fungerar på den landt» Därför att han blef bjuden. » hushållaren O. Schildt i Sysmä tillhöriga årjgbåten » Och hvarför skulle han annars ha blifvit » Matilda ». Båten trafikerar Päijänne. bjuden? » » Därför att du inte kan begära, att en så bort* skämd ung dam som jag skall vara nöjd med ditt sällskap sommar ut o c h sommar in. » Från den stora världsscenen. En komedi af hertiginnan d ' Uzfes — hvilkens porträtt Idun för » Nej, i synnerhet inte se ' n du börjat svärma ett par nummer sedan meddelade — uppfördes i för filosofie kandidater o c h Weltschmerz. A h, förra veckan i Paris på en soaré hos m:me Hochon. Rigmor, hvad du var odräglig. Ja, det är litet Den hette » Uncas » och spelades af artister från bättre nu, fast han är kommen. » Comédie Francaise och andra Paristeatrar med Rei» Tyst! Kan du inte vara tyst, K a r l. Kandichemberg i spetsen. M-.me Hochon, en af salongsdrottdat, kandidat inte duger det att föra sina stadsningarna i dagens Paris, hade, sedan privatkomedien vanor med sig på l a n d e t.
Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden hafva bifallit Utskottets hemställan i 15:de punkten, hvilken blifvit återremitterad af BondeStåndet; dock har Preste-Ståndet i denna punkt vidtagit den ändring, att de på Usta och 2:dra raderna förekommande orden: ui någondera af de i punkten 8 uppräknade tjenstegrader“ utbytts mot orden: “i någon af tjenstegraderna inom Bankoverket. “ Med iakttagande af denna, af Utskottet ändamålsenlig ansedda ändring, skulle den af tre Riks-Stånd i öfrigt gillade motsvarighet till 41 § i reglementet komma att lyda, som följer: 5:o. Före återbesättande af uppkommen ledighet i någon af tj enstegraderna inom Banko-verket skall sådant tillkännagifvas genom anslag å lämpligt ställe inom Banken och genom kungörelse i officiela tidningarne. Ansökningstiden beräknas till tretio dagar från ledighetens kungörande. Af Fullmägtige beror att ny ansökningstid utsätta, derest, inom den först bestämda tiden, fullt skicklig och lämplig sökande sig icke anmält. För 42 § i reglementet hade Utskottet föreslagit förändrad lydelse genom 16:de punkten, hvilken är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men återremitterad af Preste-Ståndet, inom hvilket det yrkande är vordet framstäldt, att föreskriften borde ställas i närmare öfverensstämmelse med stadgandet i 42 §, hvilken Bonde-Ståndet, med alslag å 16:de punkten, ansett böra bibehållas. Som två Riks-Stånd gillat Utskottets förslag och de inom Preste-Ståndet mot detsamma gjorda anmärkningar hufvudsakligen förfallit, sedan Rikets Ständer förordnat att för anställningen i Bankens tjenst nuvarande fordringar skola bibehållas; får Utskottet, med inbjudning till Bonde-Ståndet att frångå sitt rörande 16:de punkten fattade beslut, förnya sin hemställan derom, att den föreskrift, som skall motsvara 42 § i reglementet, må erhålla denna uppställning: 6:o. Mom. 1.