Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äro flera försäkringar slutna samtidigt eller efter hvarandra, och sker efter - 48 gift i endera försök i ingsgifvarens förbindelser, är sådant utan inverkan på de öfriges rättigheter och skyldigheter. § *96. Hafva försäkringstagare och försäkringsgifvare uttryckligen bestämt ett visst värde å det försäkrade föremålet att dem emellan gälla, utgör detta dess försäkringsvärde (taxerad eller sluten police). Försäkringsgifvaren vare dock berättigad att erhålla nedsättning af det öfverenskomna värdet, om han visar att detta, vid oftalets ingående, betydligt öfverstigit det verkliga värdet. Är värdet ej bestämdt genom uttrycklig öfverenskommelse, då bestämmes det på sätt följande §§ stadga (öppen police). Fartygets försäkringsvärde utgöres af det värde det hade, när försakringsgifvarens fara började. Till detta värde kan, genom uttrycklig öfverenskommelse, läggas kostnaden för utrustningen, besättningens hyror och försäkringskostnaden, såvida ej dessa kostnader redan äro försäkrade genom försäkring af bruttofrakten. § 199. Frakten kan till sitt bruttobelopp försäkras, såvida ej utrustningsoch försäkringskostnad samt besättningens hyror äro särskildt försäkrade, i hvilket fall försäkring får tagas endast å fraktens nettobelopp. För bestämmande af försäkringsvärdet å frakt, gäller fraktaftal eller konnossement. Är frakt hvarken i fraktaftal eller konnossement utsatt, varde då såsom försäkringsvärde beräknad den, i lastningsorten, för dylik resa, gångbara frakt eller, der denna ej utrönas kan, det belopp, som, i följd af fraktslut i angränsande hamnar, under likartade förhållanden, må skäligt anses. § 200. Är, vid försäkring af frakt, ej bestämdt om försäkringen gäller hela eller en del af frakten, anses den gälla hela frakten. Är ej bestämdt om försäkringen gäller bruttoeller nettobeloppet af frakten, anses den gälla bruttobeloppet. Vid försäkring af frakt, betingad för framoch återresa, anses, der annorledes ej aftaladt är, hälften belöpa på hvardera resan. § 201.
Ändamålet med dylika skiljaktigheter kunde för öfrigt, med antagande af nyssnämnde liqvidationssätt, icke vara annat, än att utfinna sådana persedlar, som utgjorde hvarje orts hufvudproduction och hvilkas värden derföre förmenades icke blifva föremål för betydligare omvexling, hvilket fullkomligen kan vinnas genom räntornas bestämmande i spanmål och smör, enär dessa varor allestädes äro behöflige och produceras. De hafva ock derföre så mycket heldre blifvit af oss föreslagne, som derigenom i denna del af beskattningen bereddes mycken enkelhet, hvartill alla åtgärder böra syfta, samt ränteförvandling uti dylika persedlar redan för längre tid tillbaka inom Westeroch Norr-botten för sig gått, utan att den ringaste olägenhet, oss veterligen, deraf försports. Det bör härförutan, i afseende å förslaget att bestämma persedelskatten för hvarje hemman till visst skatte-riksdalerstal, anmärkas, att, utom den stora enkelheten och lättnaden vid bokföring och beräkningar, derigenom vunnes, att, derest fördelen af denna skatts utgående med visst penningebelopp framdeles inses, en sådan förändring, utan ringaste rubbning af nya Jordeboken, kan införas medelst förordnande, att förvandling af persedelskatten skall upphöra och densamma, lika med (Bil. lill K. M. Nåd. Prop. lill Ä. SI. år i84y.) 29 22U öfriga andelen al ordinarie räntan, till det utsatte skatte-riksdalersbeloppet med penningar liqvideras. I afseende å den uti reservationen gjorde anmärkning, att det framstälda alternativa förslaget skulle leda till en bestämd förhöjning i jordskatterne, enär sådant visat sig vid beräknandet af hvad, åtskilliga hemmans räntor efter samma förslag bordt utgöra enligt medelpriserne för de sista tio åren, finna vi med skäl böra erinras, att vid hvarje medelberäkning för en viss tidrymd måste inträffa, att, om serskild beräkning göres för en annan och kortare tid, eller, som i reservationen skett, för tio år, i stället att förslaget hvilar pä tjugo års medeltal, resultatet måste blifva olika. På hvilkendera sidan förlusten eller vinsten inträffar, beror af tillfälligheten.
Ståndens måtte få den offentlighet och tillförlitlighet i_ refereringen, att man genom läsningen deraf kan få verklig kännedom om hvad som inom Stånden passerar, men på sätt jag redan, då jag första gången hade ordet, haft äran yttra, möter intet hinder, i händelse R. o. Ad. vill bifalla Frih. Raabs förslag, att desse Kanslisters tjenstgöring kan taga sin början i nästa Plenum, men då går kostnaden ur R. o. Ad:s kassa, hvaremot jag tror, att det vore ändamålsenligare att kostnaden för ett allmänt nyttigt ändamål bestrides ur allmän kassa, och att således frågan behandlas som allmänt ärende. Frih. Raab: Det är skada, att jag icke haft tillfälle att enskildt konferera med Hr Cederschiöld, så skulle vi hafva sluppit att uptaga R. o. Ad:s tid med en diskussion, som redan räckt allt för länge. Jag tror att det ligger någon motsägelse i den Hr Cederschiölds föreställning, att, om Ståndet beslutar för sin del antagande af 2: ne Kanslister utöfver det antagna antalet, deraf skulle följa, att Ståndet af sin enskilda kassa, nemi. Riddarh.kassan, skulle få betala desamma.
Kostnader för 1853 och 1854 års riksdag. Liqvideu för Trollhätte slussverks lottsedlar. — 52 — Ständers härom fattade beslut, i underdånighet föreslagna nya kortstämpel-förordningens trädande i verksamhet vid innevarande års början, har Kongl. Maj:t, under den 15 December sistlidet år, låtit utfärda nådig kungörelse om sagde förhöjda stämpelafgifts utgörande från och med nämnde tidpunkt samt om de i afseende på kortstämplingens verkställande beslutade förändrade föreskrifter; hvarvid ägare af förut i stadgad ordning stämplade spelkort förklarades berättigade att, emot erläggande af skillnaden mellan den förra och den nu gällande stämpel-afgiften, intill den 1 sistlidne Augusti, få samma kort omstämplade; kommande hela denna omstämplingsafgift, att, i-likhet med det ökade belopp eller 4 sk. Banko, som skall utgöras för hvarje sedan början af innevarande år stämplad kortlek, tillfalla Stockholms Allmänna Barnhus. Sedan de, till följd af Rikets Ständers beslut, intill sistlidet års utgång utaf Riksgäidskontorets mede! utbetalda summor till bestridande af kostnaderna för 1853 och 1854 års riksdag blifvit redovisade genom en för dessa, i egenskap af förskott, anordnade och bokförda medel afgifven särskild redogörelse med samma uppställning, som de för riksdags-kostnadsmedlen -efter (lera föregående riksmöten upprättade redogörelser, så och efter det samma räkenskap blifvit i Riksgälds-kontorets Revisions-kontor utan anmärkning granskad; har de sålunda redovisade utbetalningarnes sammanräknade belopp, 282,750 R:dr 4 sk. 2 rst., afskrifvits i detta verks hufvudbok för år 1854. Denna, nyssnämnde hufvudbok bilagda, redogörelse har jemväl utgjort föremål för Revisorernes granskning, hvarvid Revisorerne icke funnit något att erinra i afseende på ifrågavarande utbetalningar, hvad verkställigheten deraf och verifikationerna för desamma beträffar.
Domstolens utslag uti Tullförvaltaren Finérs balance-mål gillade grunder i afseende på tillgångarnes efter Finér propoi tionerliga fördelning på cassör och år, från 1836 års totala Casseurs-cassabrist afgåtf, hvad som efter förhållandet emellan hela debetsumman samt i denna summa inbegripne, efter Presidenten af Billberghs afskedstagande från Tull-verket anordnade 20,000 R:dr kunde å dessa sistnämnde belöpa; samt Canzli-Rådet Valerius att, i ordningen näst efter Kammar-Rätts-Rådet Winroth, ej mindre betala den brist, som, efter proportionerlig fördelning på cassör och år, uppstod å de 20,000 R:dr, hvilka under Valerii tjenstetid såsom CameralDepartements-Chef blifvit dels år 1836, dels ook år 1837, anordnade till Casseurs-cassan för bestridandet af 1836 års utgifter, än äfven ersätta 1837 års Updbörds och Casseuts-balance; så hafva förre Controlleuren Middendorff, Kammar-Rätts-Rådet Winroth, förre Presidenten af Billbergh och Canzli-Rådet Valerius, hvar för sig, uti till Kongl.
emedan dessa orter vore i tillfälle att under sex månader af året begagna segelleden från Upsala för transporten af sina varor till Stockholm. Deremot skulle en 2| mils förlängning af vestra stambanan verka hämmande icke allenast på den stora trafiken vesterifrån, utan särskildt på de inom vestra Upland och östra Westmanland i banans grannskap belägne sädesrika trakter, hvilkas förmånligaste afsättning blefve på Stockholm under alla tider af året; på grund hvaraf, och då den jemförelsevis mindre trafiken från Upsala-trakten icke borde gynnas på bekostnad af den större och vigtigare från vestra delarna af landet, afseende icke syntes böra fästas vid den bland öfriga underdåniga framställningar af kommittéen förut särskildt omförmälda om vestra banans framdragande öfver Upsala, så mycket mindre, som den äfven i militäriskt hänseende vore olämplig.
Riksd.Ordn. på 5 sidan, af 98 §:n Reg.Ftn på 12 sidan, af 21 §:n Riksd.Ordn. o. s. v. Vidare stadgas uti 32 Jin, att, 0111 före nästa riksdags början någon bland de af BorgareSt. utsedde directeurer eller suppleanter vid lånecontoren i Götheborg oell Malmö afginge, den lediga platsen återbesättes genom val af samma Stånds fullmäktige i banken oell Riksg.cont , dervid ordet föres af den främste bland Ståndets fullmäktige i förstnämnda verk; men ordet bör väl, såsom jag förut anmärkt, föras af den, som, efter hvarje Stånds ordning, är den framsta. Jag får således på samma skäl, som jag anfört vid BancoUtskrs betänk. JN:o 174, anhålla 0111 återremiss af detta betänkande. Frih. Cederström, Jacob; Vid detta betänk, gör jag samma anmärkn., som vid BancoUtskis betänk. JV;o 174, nemi. att alla citationer af grundlagen böra uteslutas, såsom endast ledande till förvillelse, da, i den händelse icke alla fullmäktige rör:de grundlagsstadganden vore i instruclionen upptagna, fullmäktige möjligen kunde föreställa sig, att de uti instruetionen förbigångna grundlagsföreskriflerna icke beliöfde af dem efterlefva*. StatsUtskis mern. N:o 507 återremitterades. Till pröfning företogs StatsUtskls den 15 dennes på bordet lagda mein. N:o 5o8, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de extra-statsanslag för den af R. St. begärda lagberedning. På begäran af Hr von Hartmansdorff, A u g., blef Frill. Sprengtporten* utlåt, åtföljande reservation uppläst. Hr von Hartmansdorff: Uti Frill. Sprengtporten* nu upplästa reservation, nied hvilken Gr. von Platen oell Hr Prosten Stenhammar sig förenat, anhåller jag alt få instämma. Lika med
»Jag tycker att det är någonting högtidligt med henne», fortfor han. »Jag vet inte hur det kan vara, men ibland när jag hör henne ringa så der, käns det så besynnerligt inom mig. Det är som om hon hade något att berätta. Och ibland om nätterna, när det blåser så att det brakar i trävirket, då kan det hända att vinden kastar kläppen mot klockan, så att det en gång emellan hörs ett svagt litet slag. Då kan jag ligga och få tanken på alla sjöfarande, som äro ute på hafvet, medan jag ligger i min goda säng, och jag tänker på hur det måtte vara när dimman står så tjock att inte ens lyktorna kunna bryta igenom, utan allting är svart som i en säck, så att man inte kan se en hand för sig och skeppsklockan klämtar, och hvar man af besättningen går med sitt lif i sina händer. — Och så tänker jag på dem två, som gingo öfver bord den natten. Unga, raska karlar, liksom jag. Och de tänkte väl att de skulle lefva många år ännu. — Den klockan var det sista de hörde.» »Hu, Börje, – jag kommer att bli mörkrädd här bara för det!» Börje vände sig om med förvåning. Marianne hade slagit händerna för sina öron och såg afvärjande på honom, i det hennes ögon rödkantades. Att han kunde skrämma henne hade han icke tänkt. Han hade bara tyckt att uttrycket »vällingklocka» lät så föraktligt, och han ville försvara hvad han sjelf tyckte om. Det var alldeles omedvetet han talat med något af folkets vilda, mörka pathos, – den, som diktat alla spökhistorier. »Inte skall du bry dig om det; det är ju bara mina egna dumma tankar», sade han. Marianne var tyst, det hade kommit en sådan underlig stämning öfver henne, något af gårdagens ängslan. »Sätt ett förkläde för dig, så gå vi ut till folket», sade Börje raskt, »nu lära vi ha dem här.» Marianne gick och kom strax igen, klädd i ett hvitt, spetsprydt plagg, som skulle föreställa köksförkläde. Det fans ett slags breda, hemväfda förkläden med brokiga ränder, som Börje var förtjust i.
S. A. K. ■Efter profning af livad E. K. Mits Nådiga Skrifvelse, aflåten till Rilc sens Ständer den 13 sistlidne Februarii, innehåller, hafva Riksens Ständer bifallit, att, vid de tillfällen, då Konungen antingen går i Fält, eller till aflägsnare inrikes orter, eller till Konungariket Norrige reser, H. K. H. Kronprinsen Joseph Frans Oscar ml kunna af Konungen, när H. M. så nödigt pröfvar, förordnas till Ordförande uti den Regering, som i mål, hvilka Konungen föreskrifver, och, i öfverensstämmelse med Regeringsformens 43 §., då af H. M. utnämnes, samt att H. K. H. dervid skall äga 2:ne röster, och jemte de öfrige Fedamöterne i samma Regering, underteckna de beslut, som i Konungens namn utfärdas; kunnandes för H. K. H., i förenämnde egenskap, någon ansvarighet inför Riksens Ständer ej äga rum. Bihang till Rikt-St. Prot, io'.Je Sami. 182J. 4 50 Underdåniga Skrifvelser. Med anmälan af detta beslut, som Riksens Ständer fattat af vördnad för H. K. H:ts dyra person, och med afseende pä Dess utmärkta höga egenskaper, få Riksens Ständer förena deras underdåniga anhållan, att i E. K. M:ts Nådiga ynnest och bevågenhet städse få vara inneslutne. Riksens Ständer framhärda etc. N:o ig. Uppl. o. gödkänd hos Ridd. o. Ad. d. 14 Apr. 1823- Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 17 ■ Bonde-Ståndet d. 17 — —* Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om inrättande af ett nytt Fögderi uti Carlstads Län. S. A. K. Uti Nådig Proposition, till Riksens Ständers Stats-Utskott, den 18 sisth Januarii, aflåten, har E. K.
Den orDning 10 §. 3 mom. beffämmer, portofrihet blifmit ferjftlDt föft odj bemiljaD. sm:), tia 91. ©t. ?)rot. 1847 & 1848j 10 ©attil. 1 Sife. 2 SBantat. 7 Sonlag till Sörovbning angående ©tämplabe SJJcipperSsSlfgifteti. •3 o ‘iftär tiDntngat ellet petioDijfa jfrifter od) brodjurer, fot Ijroilfa åfhtnbaé pottofrtyet, utgtfroaö i lanDöorterne i De fläret, Det 2äne*teftDencer äro, in* (emnaé papperet till 2anDö»<£ontoret, unDct fyroarö infeenDe od) anfmar jlämp* lingen merffiälleö, jjroarför Contotct, få font etfattning för befroär, ttpcf bållat, färg od) arbetslön tia (Tämplare, goDtgör fig af influtne meDel ett atfmoDc af 16 j?. för f>roarje ris pappet, ©et åter 2anDSf)öfDinge*refiDencer irfe äro, beförjeö ftämplingen af Slagifltatetne emot cnafyanDa atfmoDe; men t begge fallen bör fiämpebafgiften i 2anDt*3?äntetiet neDfättaS odj, innan jtämplingm får företagas, qoitteraDt reoerfal till roeDerböranDe aflemnaS. 23egär ISoftrprfare ellet fXeDactör, att en reDan ttpcft tiDning, annan perioDiff (Ftift ellet brodnir ma meD (lampel förfeS, (Tet fåDant i ofvoanfFvifne orDning. §• 17.
I alla händelser lärer vara obestridligt, alt, då en särskild § i Riddarh.Ordn. angifvethuru förhållas bör, ”då fråga upstär om förändring” i densamma, torde dylika frågor böra behandlas i öfverensstämmelse dermed. Denna, den 41 §:n af Riddarh.Ordn. lyder som följer: "'Täckes fråga in pleno, om ändring uti denna Riddarh.Ordn. hör en sådan alltid remitteras lill Riddarh.Ulsk."'"1 m. m. Svårligen lärer en mening tydligare kunna uttryckas och jag skulle skatta oss lyckliga om alla andra §§ i våra grundlagar kunde i klarhet mäta sig med denna, i hvilken jag åtminstone ej kan se annan betydelse, än den orden tydligen uttrycker, nemi. att dylika frågor alltid skola remitteras till Riddarh.- Utsk., och icke kunna genast afgöras. För denna öfvertygelse vinner jag ytterligare stöd vid betraktandet af K. M:s nåd. skrifvelse hvarigenom Riddarh.Ordn. stadfästes såsom det der heter: ”till obrottslig efterlefnad, —; sådan den ord från ord härefter följer.” Enär det nu lärer vara obestridligt att ”fråga blifvit väckt, Den.3i December f. m. 245 in/pleno, om ändring i Riddarh. Ordn.'', och samma Riddarh.- Ordn. föreskrifver: att dylika frågor ”alltid skola remitteras till Riddarh.Utsk.”, samt K. M. anbefallt att denna Riddarh.Ordn., som af Adeln blifvit antagen, skall ”obrottsligen eflerlefvas sådan den ord från ord” beflnnes, men detta oaktadt den väckta molionen blifvit vägrad remiss, kan jag ej finna annat lin att beslutet icke varit öfverensstämmande med den stadfästade Riddarh.- Ordn. och får mot detsamma nedlägga min vördsamma reservation. Öpnades H:rr Elektorers lista vid val al 2:ne ledamöter i StalsUtskollet alt inträda, den ene under den ordinarie ledamoten M 8, Gr. Oxenstjerna till Korsholm, Fullm. Frih.
Dubbla sedlar kunde t. ex. komma att fabriceras, och när K. M:s Bef:h:de kom för att inventera, så kunde falska böcker vara förda, hvaraf följden blefve, att när sedlarne om två är presenterades, så kunde ett vida större qvantum komma att förevisas, än som någon hade förmodat, och boet följaktligen i förhållande dertill stå i sämre ställning. Jag skulle derföre å det medlersta mom. vilja föreslå följande lydelse: ”ej eller skall annan bevakning deraf, enligt concurslagen, erfordras i bankens concurs, eller i anledn. af årsstämniug, som vid bolagets upphörande må utfärdas å dess borgenärer, än att ägare eller innehafvare af dylika creditsedlar eller invisningar må sednast ä inställelseeller proclamadagen hos närmaste Konungens Bef:h:de eller annan laga myndighet presentera desamma och bevis derom inom en månad derefter till concursdomaren insända; hörandes dylikt bevis inne10 H. 12 90 Den 23 April e. m. hålla, jemte antal sedlar, deras valeur och nummer.” Någonting dylikt anser jag verkligen vara nödvändigt att föreskrifva, emedan jag för min del anser säkerheten kräfva, att icke en tvåårig prescriptionstid får efter bevakningen i eoncurs göra sig gällande för dylika creditsedlar. Frih. Raab: §:s mening ligger åtminstone för mig klar. Jag tror, att man dermed velat uttrycka, att den som innehar dessa sedlar, icke skulle vara skyldig, i händelse af proclama, att inom årsdagen uppvisa dem, utan endast för den händelse, att privatbanken upphör, vore det hans skyldighet, alt inom två år frän dagen af kungörelsens dato presentera sedlarne lill inlösen. Detta synes mig fördelaktigt för den, som innehar dessa sedlar; och om privatbauksbolagen sjelfva se upp på sina direclioner, så lära de icke kunna utfärda dubbla sedlar emot sina böcker. I allt fall har allmänheten säkerhet i den tillgång, som finnes bos privatbauksägarne, och jag tror icke, att der är något att befara vid ett bifall till denna §. Hr Printzenskjöld: Jag erkänner, lika med Frih.
U/sk. Betänkande IV.-o ng. * fullkomlig öfverensstämmelse med en från Kongl. Maj.ts och Rikets KrigsCollegiutn lemnad modell, vederbörande Esquadrons-Chef måtte få sig ålagdt att, emot betalning, sända ett exemplar af modellen till någon bland Rusthållarne på hvarje numer, för att hållas de öfrige tillhanda. 7:0 Dels att de visitalioner vid Rusthållen, som ske genom Corporalerne, för att utröna huru numerhäslarne vårdas och i hvad skick rnunderingspersedlarne befinnas, mätte i stället förrättas af Esquadrons-Cheferne, eller af dem, som deras tjenst bestrida; såsom skäl hvartill blifvit upp* gifvet, att Rusthållarne, för att undvika dugliga persedlars casserande, städse måste gifva Corporalerne spanmål och så kallade visitationspenningar, hvaremot mera billighet och oväld vore af Esquadrons-Cheferne aLt förvänta; dels ock, att desse visitalioner måtte helt och hållet afskaffas, såsom icke allenast onödige, enär Rusthållaren, vid ansenligt vite, vöre förbunden att tvänne gånger om året, nemligen vid Regementsoch Esquadronsmöten, uppvisa numerhästen och rustningspersedlarne för Befälet, utan äfven ledande till betydliga kostnader för Rusthållarne, hvilka, efter gammal vana, måste undfägna och med skjuts till nästa Rote fortskaffa dem, som anställa visitationerne. 8:0 Alt General-Mönstringar med Cavalleriet icke måtte, i fredstider, hållas oftare än hvart tredje år, hvilket skulle leda till besparing både för Staten och Rusthållarne; samt 9:0
Reservation: Herr von Wahrendorff anförde: det han reserverade sig mot det fattade beslutet på den grund, att lian egde mångfaldig erfarenhet af de olägenheter, som åtfölja närvarande frihet för en hvar att begagna jagtbössa, och hvarföre han med fägnad hade bemärkt Motionairernes försök att tillvägabringa någon bättre reglering i anseende till jagträttighetens utöfvande. Under närvarande förhållanden vore det ganska vanligt, att bonddrängar äfvensom statfolk vid större herregårdar på söndagarne olofligen 4 Bevillningsoch Oecon.-Utskottets Bet. N:o 2. genomslröfvade sine husbönders eller grannars skogsparker och, utan afseende på förbjuden eller tillåten jagttid, dödade eller förstörde hvad helst 'villebråd, som kunde åstadkommas, samt med detsamma ofta nog, genom vårdslöshet, förordsakade .skogseldar. Herr von Wahrendorff trodde, att, om de föreshigne afgifterne för rättigheten att begagna jagtbössa ansågos för höga, kunde man gerna minska dem till endast 12 å 8 sk., om blott det Reglemeutariska i öfrigt liek stå qvar. Detta senare trodde Herr von Wahrendorff redan vara godkändt i de flesta civiliserade länder, der man beflitada sig om att vårda skog och jagt. Häruti instämde Herr Peijron. Af Herr Hohenhausen: Jag kan icke dela pluralitetens inom Utskotten beslut att afstyrka erläggandet af bevillning på idkandet af jagt, af skäl att jag är fast öfvertygad om, att en sådan bevillning skulle kraftigare än allt annat bidraga till införandet i alla provincer af en lika förnuftig hushållning med nyttigt villehråd, som nu med denna näringsgren i Norrland eger rum, tygenom en sådan bevillning vunnes i hvarje provincé en mängd personer, som hade interesse uti att bevaka cftsrlefnaden utaf stadgandena rörande jagt och djurfång, hvilket svårligen står att vinna genom de inrättade jagtförbunden allena. Dessa jagtförbund äro till personal inskränkta och tili nitet för saken, jag fruktar, ephemeraire beskaffenhet.
Efter en händer till afsked.) stund utkomma de åter och trycka ännu en gång hans Gabriella (med dämpad röst). Erika (visande mot himlen). Broder! farväl Der mötas vi (De gå ut med staplande steg. Birger drar en djup suck, stumt seende efter dem.) (Vakt inkommer genom fonddörren och gubben Haraldson genom sidodörren.) SJUNDE SCEN. BIRGER, HARALDSON, Vakten. Haraldson. Son, ... jag är redo Äfven jag, min far vakten.) Birger (med lugn). (De skaka hvarandras händer, och gå, åtföljda af Theatern förvandlas till en skogstrakt. Tvärs öfver Scenen landsväg. I fonden synes en vik utaf hafvet, och på högra sidan derin vid, en utskjutande bergsklippa, på hvilken märksamt synes betrakta vågorna. Anton sitter och sjunger, under det han upp ÅTTONDE SCEN. "I hafvet är jag född, och der är jag buren, ANTON (med klagande läte). Och der har jag fått min hofklädning skuren. Mina vänner och fränder äro stickor och strå." uppstämma sina jubel för min ankomst till Neckens perlsal Jag kommer ... jag kommer! Först jag så dyrt köpt mig inträde till er Och seer får hvila och frid. Hvila jag hvila? måste jag dock se det verk fullbordadt, hvarmed dan ... är min förlossningstimma inne, då jag hos (Han uppstiger, och vändande sig åt Theaterns högra sida, betraktar han afrättsplatsen, bortåt Landsvägen, inne i skogen.) Ja jag har i natt hvilat på det ställe, der deras kroppar i dag ska kläDe vänta mig dernere i djupet Böljorna "Min fader och min moder äro böljorna blå: da Stegel och hjul! (visande med handen inåt.) Det var länge sedan sömnen så välgörande tillyckte de jag mitt läger, ... och vissheten, att inom få mina ögon som der! Invid Schavotten beredtimmar, dödsoffren vid pater-noster-skären, der skul