Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så beskaffad framställning och förslag skall af Härads-nämnden, tillika med dess yttrande, meddelas vederbörande Socken-nämnder och menigheter, hvilka deröfver skola öf - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, Jtf 110. 27 verlägga och besluta; hvarefter protokollet af Härads-nämnden insändes till Länsnämnden, som vidare handlägger ärendet, efter hvad menigheternes beslut föranleda. c) Fordras för den förberedande undersökningen om ifrågasatt företag särskildt kostnads-anslag, så skall förut framställning göras och menighets yttrande inhemtas derom i nu stadgad ordning. d) Vägrar menighet att ingå på vilkor, som Läns-nämnd föreslagit, då skola skälen dertill uppgifvas. Finner Läns-nämnd dessa skäl vara af beskaffenhet att kunna undanrödjas genom förändring i planen för företaget eller annorledes, eller anser sig Läns-nämnden' af hvad anledning som helst, böra än ytterligare påyrka företaget, då skall förnyad framställning göras och skälen deruti utredas, samt menigheternes ytterligare beslut infordras, allt med iakttagande af den i 2 mom. föreskrifne ordning. e) Är företaget af den omfattning och beskaffenhet, att allmänt understöd, vare sig för den förberedande undersökningen eller verkställigheten kan ifrågasättas, eller erfordras serskild Nådig tillåtelse dertill, gore Nämnden derom hos Kongl. Maj:t underdånig anmälan. 10 §. Om de förhållanden, som tillfälligt eller för inskränktare tid verka till förändring i utsigterna för allmän bergning, såsom: årsväxtens beskaffenhet, konjunkturen för hvarjehanda produkters afsättning, samt häraf beroende näringslillfälle för arbetare af olika yrken, skall Läns-nämnden sorgfälligt göra sig underrättad, och om förlägenhet synes vara att befara, tidigt vara betänkt, alt om utvägar för dess afvärjande göra framställning och förslag, i den ordning 2 §. föreskrifver, eller annorledes föranstalta, efter omständigheternas föranledande. H §• Förekommer anledning till anmärkning mot handhafvandet och vården af folkbildningen, sundhetstillståndet, sedligheten eller fattigförsörjningen, gore Länsnämnden föreställning derom till vederbörande Härads-nämnd.
Hr Wagner som patetisk och rörd är inte just uppbygglig och fru Christiernsons gester (imiterade från fru Almlöf? ) och ofina spel i öfrigt utestänga henne uppenbarligen från det känslosammas och stämningsväckandes område. Som ung, elegant och spirituelt konverserande societetsdam i baldrägt pa ?sar hon enligt hvad man kunde se i » Skvaller » ungefår lika bra som hr Hirsch med sina kautschuksgubbsmanér som balkavaljer. Gasparone.Tillägg och rättelser till art. * Arbclarefrägan&gt; i aprilhäftet. Å sida 313 har genom korrekturfel kommit att stå » socialistlagen af 1876 » i st. f. 1878. Föranledt af ett tryckfel i Bramsens bok står &amp; s. 315 en » väl lyckad » arbetareorganisation i st. f. en » väl ledd » sådan. Trade unions äro (s. 311) genom ett misstag angifna såsom äfven varande förbruksföreningar. Dessa senare (med sin lag af 1871 om * Industrial and Pro viden t Societies ») äro dock till sia organisation skilda från Trade unions men likasom dessa inregistrerade. Att tyska socialistlagen » förbjudit » arbetarne att associera iir ja, bokstafligt taget, för mycket sagdt, och tanken borde ha uttryckts så, att man lagt sådana hinder, som gränsa till förbud, i vägen för en dylik fri association. Det borde uttryckligen anförts, att äfven åldeidomsoch invalidförsörjningslagen antogs i Tyskland i fjol. Denna fråga är dock af så stort omfång, att gränserna för artikeln om arbetare-frågan ej tilläto dess behandling enligt de olika synpunkter, hvilka äfven hos oss framställt sig. Under omtalandet af normalarbetsdagen borde anförts, att en niaximaltid — 11 och 10 timmars effektivarbete — införts genom lag i Österrike och Schweiz, äfvensom att stämningen i England tyckes vara för 8 timmar, men att man knappast torde komma att fastställa detta genom lag utan endast genom öfverenskom-melse, såvida det låter sig göra utan lönenedsättning. Kr. Wmterhjelm.En framtidssiare.
Med afseende å det ansenliga belopp, som vid 1835 års början fanns innestående å Riksgälds-kontorets räkning i Rikets Ständers Bank, uppstod visserligen då hos Fullmäktige fråga om ytterligare tillämpning af de under sednaste Riksdag förnyade och i nu gällande Reglementes 195 och 196 §§ införda föreskrifter, angående Riksgälds-kontorets kontanta behållnings förräutande; men denna fråga förföii naturligtvis, sedan Fullmäktige erhållit underrättelse om Kongi. Maj:ts, den 8 Februari sagde år, fattade béslut i afseende på lyftning af En million Riksdaler utaf det, enligt Regerings-formens 63 §, för utomordentliga försvars-anstalter anvisade kreditiv. Härefter hafva under sistlidet år några åtgärder, med hänsigt till förräntningen af Riksgälds-kontorets då egande kontanta tillgång, destomindre kunnat ifrågakomma, som de utbetalningar Riksgälds-kontoret under sagde års lopp måste verkställa, vida öfverstego Kontorets i Banken innestående behållning vid årets början samt öfriga för dessa utbetalningars bestridande anvisade och under loppet al året influtna medel. Fullmäktige funno sig derföre i Oktober månad samma år föranlåtne medgifva ytterligare inlösen eller försäljning af en del utaf de för Riksgäldskontorets räkning under föregångne åren inköpta 4\ procent-obligationer. Dessutom blef det, emot upphandlade räntebärande papper, af Riksgälds-kontoret allmänna rörelsen tillhandahållna kapital under nu ifrågavarande år minskadt genom inlösningen af alla då återstående, Riksgälds-kontoret tillhöriga, 5 procent-obligationer, hvilka, efter desammas af vederbörande utgifvare verkställda uppsägning, under sagde års lopp inlöstes.
Fullmägtige hade derföre fnnnit sig nödsakade att, 6 Stats-Ulskottets Vilat ande, N:o 65. efter sistnämnde tjensts indragning, låta genom en extra ordinarie tjensteman bestrida Canzlist-gÖromålen, hvilka måste oafbrutet besörjas, så vida Riksgälds-Contorels förvaltning med thy åtföljande serskilda uppdrag skulle kunna i stadgad ordning utföras samt Fullmägtiges beslut och tillgöranden af Rikets Ständer eller deras Revisorer granskas och bedömas; hemställande Fullmägtige, vid nu anförda förhållande, att meranämnda, för göromålens behöriga gång oumbärliga, Canzlist-tjenst måtte varda å Riksgälds-Contorets ordinarie aflönings-stat åter uppförd med enahanda lönevillkor, som för Canzlisterna vid Banco-Fullmägtiges Expedition samt hos Iliksgälds-Contorets Commissariat äro fastställda, eller 4oo R:drs årlig lön och 100 R:drs arfvode; hvarjemte och enär billigheten syntes fordra, att den extra ordinarie, som, efter indragningen af tjensten, förrättat de densamma tillhörande göromål, erhölle ersättning för denna trägna tjenstgöring, Fullmägtige tillika hemställt, att, för sådant ändamål, måtte få disponeras den lönebesparing, som, till följd af nyssberörde, i sistförllutne April månad verkställda, indragning, dels redan uppkommit dels kunde ytterligare uppkomma, intilldess samma tjenst blefve i föreskrifven ordning åter tillsatt. Slutligen hafva Fullmägtige, i sammanhang härmed, anmält och förordat förre Canzlisten A. Biörcksj till dem ingifna ansökning, om någon lämplig extra vedergällning eller gratification för de betydligt ökade göromål, som han i nämnde egenskap måst sedan sista Riksdag bestrida, utan att erhålla den löneförbättring, som derefter med 5o R:dr årligen åtnjutits af den hos Commissariatet anställde Canzlisten; varande denna gratification af Fullmägtige föreslagen till ett belopp af 15o R:dr.
Att en del af det löpande årets Bevillning alltid inflyter innan dess slut, emedan i:a Uppbördsstämman hålles om hösten; alt verkan deraf på CassaRäknin - Betan k anden, N:o 335. 109 gen således äfven är ungefärligen lika för hvarje år; utom det att denna andel måste stiga i samma mon , som bevillningens belopp stiger i det hela: och sådan var äfven händelsen för år 1828. Att beräkna behållningen af de till RiksgäldsContoiret inflytande Bevillningsmedel till lika högt belopp, för de kommande åren, som behållningen utgjort för år 1828 2,3io,ooo R:dr, eller efter afdrag af de r8,ooo, som blifvit särskildt upptagna för SkatleRätts-medel 111. lii., till 2,292,000 R:dr, hade varit desto rigtigare, sorn BeviIlningen, enligt Tab. Litt. B., i medeltal ökat sig med 40,000 R:dr årligen; sorn bevillningsgrunderna hufvudsakligen föi blifvit desamma, intill nästa Riksdag; och som något altagande i folkökningen icke synes vara att befara. Ett skäl, att frugta nedsättning i hemmansvärdena lill minimi-beloppet, finnes väl i R. St:rs beslut, att betaga K. KammarRätten sin hittills ägande anmärkningsrättighet i detta hänseende. Men nedsättningen anses dock icke förvålla mera än 3o ä 40,000 Rtdr årlig förlust, eller just den summa, hvarmed bevillningen eljest skulle årligen stiga. Förlusten kan dock icke i anseende till dröjsmålet med de nya Bevillnings-författningarne, egenteligen verka förr än på inkomsterna år 183 r, hvilka, efter det hittills vanliga stigandet, borde vara 120,000 R:dr högre än för år 1828.
Fohlin, hvilken 1745 dog såsom pastor i Martebo, finnes följande berättelse: “A. 1741 i Sept. var pastor i Martebo herr Sven Fohlin på sin gård Lundbjers i Lummelunda socken, som är hans annexa, att se på sitt arbetsfolk. Hans kammare låg för sig sjelf ett stycke från de andra husen, och vette med ena fönstret in åt trädgården. Kl. 9 om aftonen, då han satt der ensam och sjöng en psalm uti tyska psalmboken, hörde han hundarne skälla mycket häftigt, gick alltså ut i förstugan att se, hvad som vållade, men i det han öppnade dörren, fick han se en menniskoskepnad helt hvit stå framför sig. Han frågade, fast i förstone något altererad, ho det var, och då spöket ej svarade, befallte han det i Guds namn gå sin väg och slog dörren igen. Sjöng sedan sin psalm ut och lade sig till sängs. Hundarne skällde likafullt och såg han spöket skymta utanför hans fönster i trädgården, hörandes jemväl ett skrammel af penningar. Sedan somnade han in. Om morgonen efter gick han till ladan att se på sina tröskare, men utanför ladan låg en sten, på hvilken han snafvade och slog båda knäskålarne emot stenen, hvilket gjorde mycket ondt. Gick dock sedan i trädgården, att se efter om något syntes efter det han hört aftonen förut, och fanns på gången ligga några små penningar, dem han upptog. När han kom hem till Martebo prestgård, började han sjukna, blifva kraftlös, och minnet förlorades. Orsaken dertill menar han sjelf vara, att han stött sig på knäskålarne, sägandes sig ha läst det i en dansk läsebok. Pastor Fohlin blef aldrig frisk efter den nämnda tilldragelsen, och dog den 12 Maj 1745.“ Det berättas om den von Celsingska förmögenhetens uppkomst följande: “De egendomar som innehades af antingen Lars Gustaf Celsius d. ä. († 1838) eller dennes fader Fredrik († 1791) sägas varit skuldsatta, så att förmögenheten en tid icke varit så betydlig. Ett vittne i vår tid (assessorn och kassören i Krigskollegium
Rörande tryckningen af RiksStåndens protocoll vid innevarande Riksdag och hillänget dertill, försäljningspriset, samt de medel, utaf hvilka tryckningskostnaderne skola bestridas. Öfver gjord hemställan om nedsättning i priset för de Exemplar af Hedervärda BondeStåndets tryckta protocoll vid innevarande Riksmöte, å hvilka Ståndets Medlemmar utfästat sig att prenumerera. Rörande tryckningen af Hedervärda BondeStåndets Protocoll vid innevarande Riksmöte, samt deras aflefverering till RiksgäldsContoiret, Af den 16 dennes: N:o 26. Med anmälan, att, vid företagandet till pröfning af Kongl. Majrts Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och *7* Den ai Januari!. Lehöf, jemte hvad till Statsregleringen i dfrige delar hörde, det hinder för Afdelningarnes arbete mött, att någre i de Respective RiksStånden gjorde Motioner och afgifne anföranden ännu icke till Utskottet ankommit. Angående anslag af medel för fullbordandet af en Vatten-aflopps-trumma i Landscrona stad. Angående ett Tionde-anslag, som år 1718 skall blifvit Lunds Kongl. Academie frånkändt. Angående af Herr Öfversten Carl Silfverskjöld ytterligare sökt ersättning för accord m. m. N:o 3o. I anledning af väckt Motion om uppförande af ett Kongl. Slott vid Helsingborg. I anledning af väckte Motioner, om utdelning till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Medlemmar af Ridderskapets och Adelns tryckta Protocoll vid 1817 och 1818 årens samt 1823 års Riksdagar, samt om öfverlemnande till hvarje LandshöfdingeEmbete af ett exemplar af så väl nyssnätnde Protocoll, som af de 3:ne öfrige RiksStåndens Protocoll vid ofvanberörde 2:ne Riksdagar, jemte Bihangen till dessa Protocoll. N:o 32. I anledning af BancoUtskottets framställning, att aflöningen för Utskottets Den 21 Januarii.
Papperstillverkningen vid Tumba skiljer sig i många delar väsendtligen från papperstillverkning i allmänhet, så väl i anseende till sjelfva papperssorterne, af hvilka flera, som erfordra mindre vanliga rudimaterier och serskildt inöfvade arbetare, äro af den beskaffenhet, att de vid andra bruk svårligen kunna åstadkommas, som ock i följd af den vid Tumba oeftergifliga kontroll för iakttagande hvaraf hvarje ark eller blankett måste vid de hufvudsakligaste operaLionerne räknas och uppskrifvas och hvilket förutsätter behofvet af fullkomlig pålitlig och större personal samt föranleder tidspillan, oberäknadt den omedelbara inverkan på arbetsdriften, hvilken åtminstone i någon mån måste blifva förlamad genom nödvändigheten att städse hålla uppmärksamheten spänd för att undvika en balance, som svårligen sedermera kan utredas. Af dessa nu i korthet antydde orsaker, hvartill skulle kunna läggas ännu flera, synes, att hushållningen vid Tumba måste blifva helt olika, emot den vid andra Pappersbruk, i hvad som rörer materialkostnad, arbetarnes egenskaper och vilkor, samt serskilde omkostnader. För den som icke har någon kännedom angående detta bruks egenheter, skall det följaktligen icke saknas tillfälle till anmärkningar och hvilket sä 127 mycket mera mäste blifva händelsen, om denne derjemte är obekant med icke allenast papperstillverkning i allmänhet utan ock hvilken Bruks-eller Fabriks-rörelse som hälst; och att nöjaktigt kunna besvara anmärkningar af denna natur, gränsar någon gång till det omöjliga. Hade Herr Prosten Sandberg täckts göra sig mödan, alt, rörande omständigheter mot hvilka han ansett sig äga skäl till anmärkning, taga någon närmare kännedom, hvartill äfven tillfälle serskildt blef honom erbjudet, så är det sannolikt, att dessa anmärkningar uteblifvit, i synnerhet som en stor del röra förhållanden, hvilka varit föremål för granskning af föregående Banco-Ulskott och Revisorer, som dervid icke funnit skäl till någon erinran.
Härtill svaras att Treprocent-systemet blifvit föredraget, just erne-’ dan det icke är nytt, och kostar två procent mindre än de af Friherre Cederström föreslagna Femprocents-Obligationerne, Det är gifvet ? af t 968 Deri ig Julli f. ra. pär f3e vid uppvisandet betalas, gå de med fullt varde och agiotage , samt förlust för Staten före^ kommes derigenom, och att de ej skulle kunna genast inlösas , då RiksgäldsCoptoiret beständigt har medel inne, och dessutom ett Creditiv på Banken af 500,000 B;dr, öfvergår mitt begrepp, Om än en mängd Obligationer inströmmade , kunde ju nya upplåningar genast ske. Jag anser deri före förslaget kunna antagas. Det är förut anmärkt, att vi ej fallit på Statsskulds-systemet, örn man ej utgått från andan af en mynt-reglering, Vi trodde , att nästkommande Ständer skulle kunna tillvägabringa en mynt-reglering, hva3 dan man måste unpvika en ny sedel-utsläppning. Man mäste då komma ihåg, att det är en stor skillnad imellan de räntebärande StatsQ.bligationerne och de gamla Biksgälds sedlarne, som äro grum dadé på Bankens credit, .och försämra myntet, Dessa öka elfectivt den sedelstock, som mäste beräknas till inlösen vid en myntreglering ; men de räntebärande kunna fortsatt utelöpa efter densamma. Herr von Becker, Carl Johan' Utan att inlåta mig i en vederläggning af de skäl, några värde Talare framställt emot nyttan af ett ordentligt Statsskuld-system, anhåller jag endast få yttra mina egna enkla åsigter af ämnet. Mig synes, att Staten, liksom enskilde, hör i det yttersta undvika skuldsättning; men då detta icke längre kan ske, börden skuld väljas, sorn medför de lindrigaste vilkoren. Om vi genom en ökad Bevillning kunde åstadkomma eje summor, hvaraf man för vis» \ Dén 19 Julii f. ml 969 Sa allmänna arbetens bedrifvande är i behof, skulle jag visserligen icke tillstyrka Statens skuldsättande.
Riksdag eller nu först blifvit uppgifna, endast dervid iagttages, att sjelfva punkten eller Momentet, som de angå, varit från förra Ständer till förändring anmäldt; Att Hof-Canzleren må förskonas ifrån att genomse Tidningar förr än de utgifvas. Constitutions-Utskottets från sista Riksdag hvilande Betänkande förkastas, såsom upphäfvande Tryckfrihetens grundval och förnekande den rättighet, som i 86 § Rege - 360 Riksdagen 1812. rings-Foroien är Svenske män förbehållen. Deremot föreslås: l:o Att Utgifvare af Tidskrifter anmäle sig hos Hof-Canzleren och stånde Författare-ansvar, intill dess han genom företedd namnsedel är angifven. 2:o Då någon vill åtala anonym Skrift, dömme först Tryckfrihets-Committén, om något åtal bör äga rum, då Namnsedeln genast brytes. 3:o Åklagaren instämme Författaren till Svea HofRätt och rubricere målet genast. "4:o Hof-Rätten sammankalle en Nämnd, bestående af hela Tryckfrihets-Committén, och dessutom af 12 upplyste och välfrägdade män, hvaraf parterna välje 6 hvardera. 5:o Nämnden yttrar sig efter flesta rösterna, om Skriften ej blott till sin ordalydelse utan åsyftning är brottslig efter den rubrique Åklagaren åsatt. 6:o En af Regeringen åtalad och af Nämnden brottslig befunnen Skrift upphöre alldeles. Herr Lagman Sandbergs yttrande, att han anser betänkeligt att införa en Opinions-Nämnd, som för sina domslut ej ägde annat rättesnöre än öfvertygelse, i synnerhet då Svenska Lagen fullkomligen skyddar en anklagads oskuld. Att då Domare i Öfverrätt till antalet 7 äro berättigade att döma öfver lif, ära och egendom, så kunde Nämnden lämpligen inskränkas till ett lika antal, bestående af 1 eller 2 Prester, två Lagfarne samt 2 eller 3 andre lärde och dygdige män, som af Konungen nämnas, i likhet med alla andra Domare.
Hon är listig som en räf och grym som en vessla i sitt förföljande, dock aldrig till den fruktansvärda grad, som då hon har något mellan » magistern » och äldre syster att hålla reda på. Hon tränger sig på dem, då de vilja vara ostörda, hon får dem att rodna med ett enda ironiskt ögonkast, hela hennes lif uppgår i att låta dem känna hennes allestädesnärvaro och hennes allvetande, tills deras » stora kärlek », var den också fast som berg, ligger söndersmulad vid det lilla odjurets fot som prosaiskt väggrus. Medgif, att man har svårt att passa in en dylik liten afgrundsande i en ändamålsenlig världsordning. Kanske är hon till för magisterns uppfostran i ödmjukhet och sedligt allvar. Så synes hon åtminstone uppfatta sitt kall. Hon känner tydligen lidandets förädlande och luttrande inflytande Hon vill bara luttra informatorn. Därför bjuder hon honom lidandets och förödmjukelsens bägare, ifylld till brädden. Men som sagdt, alla backfischar äro icke så där elakartade. Och till och med de allra » vådligaste » bättra sig med tiden. I stället för den lilla rasande furien står där en vacker dag en förtjusande ungmö, liflig, kvick, skalkaktig, allas älskling — man har svårt att i denna intagande varelse igenkänna henne, som för endast ett par är sedan var hela husets fasa och förskräckelse. övergångsperioden är genomlupen, egenskaper, hvilkas frånsida backfischen fann ett nöje i att vränga utåt, visa sig nu rättvända, hvarvid befinnes, att elakheten endast var en yttring af energi i förening med skarpsynthet och oppositionslusta, att näbbigheten var utvecklingen till kvickhet i tal och svar och » skojslusten beroende på lefnadsfiiskhet och sinne tid anföra, att knappt hade mina dyrbara » ord om oljemålning » i det sista augustinumret af Idun set dagens ljus, förrän jag på ett visserligen angenäm sätt af flere unga tärnor bestormades med enträgna böner att också författa ihop några lämpliga rader om akvarellmålning, såsom varande af behofvet synnerligen påkallade.
Men efter någon öfverläggningoch anförda skäl, fattades dock till slut det enhälliga beslut, att i händelse alla öfrige socknar i landet åtaga sig ifrågavarande bidrag äfven denne församlings hemmansegare ville, till nämnde ändamål erlägga twå /2/ skillingar banco på hvarje hemmansrök i socknen, likväl med förbehåll, att scholan förblifver på Frösön, hedanefter såsom hittills. § 3. Enligt derom skedd pålysning tíllfrågades församlingen nu ytterligare, huruvida den önskade, att målningen i kyrkan nästa vår och sommar måtte företagas? hvartill gemensamt yttrades den önskan att detta arbete måtte nämnde tid företagas och verkställas, hälst Gud nu förlänat ett gott år, så att hvar och en kan, utan olägenhet, kosthålla målaren och hvar och en dessutom gerna såge kyrkan målad, för att hafva hugnad af den dryga kostnad, han vid kyrkans uppförande nedlagt. Till följe häraf anmodades bönderna Mattias Moberg i Österåsen och Anders Jonsson i Kougsta, att icke allenast instundande marknad medtala mäster Sundin om målningens verkställande, utan ock med honom accordera om det bästa möjliga priset derföre. Rörande kosthållningens utgörande skulle framdeles öfverenskommas och beslutas. [I marginalen tillagt:] 3 § uppläst från predikstolen i Häggenås kyrka d. 18 april 1841 tillika med besvärsanvisning. Intyga N. S. Edlund Som de så kallade jul-ljusen mindre ordentligt erlades sistl. år och sexmännen intygat, att en del, så väl bönder som torpare, alldeles vägrade lämna några ljus, så uppmanades nu hvar och en, att ordentligen fullgöra sin pligt i detta afseende, med hvilken tillsägelse för denna gång skulle bero, men i händelse af tredska eller försummelse härutinnan, i framtiden skulle deras namn, som icke ville lämna jul-ljusen offentligen uppläsas, dem till skam, samt lämpligt vite för en annan gång bestämmas; hvarföre sexmännen borde anteckna sig till minnes den härutinnan tredskande el:r försumlige. In fidem N. Feltström
Jag vill dessutom anmärka en tvetydighet, nemligen att ordet barn nyttjas i singularis och icke i pluralis. Finnas flera harn, så, om man vill hålla sig blott till hokstafven, skulle man ej vara skyldig att uppfostra mer än ett i Svenska kyrkans religion. Propos. på afslag å §:n och bifall till den motsvarande 1 Oide §:n uti K. Mits förslag hlef härefter framställd saint med ja besvatad. § ii. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Äfven i denna § är den ändring, Utskit gjort, beroende af den, som blifvit vidtagen i 14:de §:n, hvadan jag anhåller om bifall till K. Mits Propos. och afslag å Utskits förslag. Äfven denna § afslogs och den motsvarande ll:te §:n uti K. M:ts förslag bifölls, § 12. H. Exc. Hr Frih. De Geer: I denna § skiljer sig K. M:ts Propos. och T7tsk:ts förslag icke i saken. Det är endast én redaktions-förändring, jemte ett omflyttande af en del af 13: de §:n, i sammanhang med den 12:te. Orsaken till förändringen i dessa §§ uppgifver XJtsk:t vara, att K. M:ts Propos. vore tvetydig, i händelse fråga uppstode huruvida medlemmar af främmande trossamfund skulle vara pligtige att betala likstol, hvilken afgift TJtsk:t anser vara af annan natur än de för barndop och vigsel, som blott utgå till den prest, som verkställer dessa förrättningar. Men om således likstol icke är en betalning, som utgår för viss förrättning, utan snarare är att anse såsom en afgift vid hvarje dödsfall till presten, tror jag att någon förändring i K. M:ts Propos. icke är af behofvet påkallad, för att vinna den tillämpning, som är af Utsk:t afsedd. Frih, Cederström, Thure: Jag vill för min del en dast förklara, att jag icke finner förevarande § vara rättvis.