Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men befattar ni er icke äfven med hemliga och otillåtna konster, såsom att skåda in i det förflutna och spå om det tillkommande? Jag har hört något sådant. Drake hade nu återvunnit den ton af kall öfverlägsenhet, som han alltid begagnade mot sin omgifning, och hans blick fäste sig med sin vanliga förstenande glans på den tillfrågade. Men öfver Ingrids drag spelade ett till hälften dystert, till hälften spotskt leende. Hon svarade lugnt: – Illasinnade menniskor utsprida mycket förtal, och enfaldiga menniskor tro helst det dåraktigaste. Dock må jag säga, att jag känner icke litet af det förflutna, ty jag har lefvat länge, erfarit mycket och genom flitigt iakttagande förvärfvat någon insigt i en viss konst, som ej ligger öppen för alla ... – Nåväl? – Konsten att i den yttre menniskan, såsom i en dock ofta dunkel spegel, skåda den inre. – Hvad menar ni? – Att jag ej, såsom det kringirrande folkets qvinnor, behöfver ransaka handens linier, för att läsa en menniskas öden, utan vida tydligare utforskar dem på hennes panna ... Önskar ni ... – Vid Gud! utbrast Drake och tryckte hastigt hatten på hufvudet, – ni är en farlig qvinna. Jag önskar ingenting erfara af dylika djefvulska konster. Uppfostrar ni er dotter i denna hemliga visdom? Hon är dock alltför skön, för att blifva en qvacksalvande hexa. – Ni har således sett min dotter? frågade Ingrid med ett mörkt ögonkast. – Ja, svarade Drake, i det han steg upp och axlade sin sammetskappa, – hon kan i framtiden blifva en annan Dyveka och förhexa en konungs hjerta. Farväl! – Herre till Sjövik, sade Ingrid hastigt, – då ni kommit under mitt tak, så stanna ännu ett ögonblick! – Hvad vill ni mig? – Ni igenkänner icke mitt ansigte, ty femton års sorger förändra mycket; vi hafva dock sett hvarandra förr. Finnes ingenting i mina drag, som påminner er om förflutna tider? – Nej, svarade Drake med en uppmärksam blick på den gamla; – vill ni säga mig något, så tala icke i gåtor, som jag ej har tid och lust att lösa.
Enligt de till Kommerskollegium ingängne årsberättelser är förhållandet med samtlige fabriker å landet inom Länet under ifrågavarande tidrymd följande: För år 1851, Bomullsoch Linnel Färgerier . (larfv erier . Glasbruk Klädesfabriker Oljeslagerier . Pappersbruk . Skeppsbyggerier . Diverse Fabriker . briker Summa För är 1852, Bomullsoch Linnefabriker Färgerier . Gårfverier . Glasbruk . Klädesfabriker Oljeslagerier . Pappersbruk . Skeppsbyggerier . Diverse Fabriker . Summa Antal. Arbetare. För år 17 Antal. Arbetare. Tillverkningens värde. Jagt idkas vanligen mera till nöje och tidsfördrif och fiske till Berättelse öfver Elfsborgs Län för åren 1851—1855. 3 18 husbehof i alla delar af Länet, men till afsalu i Wenern och Göta eif, der afvert lax fångas. Biskötsel idkas mer eller mindre, men mest söder ut, så att i desse orter vax årligen försäljes. Kolning för jernbruket» och för afsalu i städerne förekommer egentligen i Wedbo och Kinds härader och utgör, jemte körslor vid bruken och sågverken, en icke ovigtig hilör tjenst. Husväfnadsslöjden. Tillverkningen för hand af ylle-, linne-, men förnämligast bomullsväfnader, iir inom södra delen af Länet, förnämligast Marks, Kinds och Åhs härader, en högst vigtig näringsgren, hvaraf deri talrika befolkningen uti dessa till största delen ofruktbara trakter i ganska hufvudsaklig mån heintar medel för uppehälle och bestånd. Den tillverkning härifrån som ärligen afsättes genom gårdfarihandel har oafbrutet ökats, så att, enligt Kongl/ Koinmerskollegii nu offentliggjorde berättelse, den inom Länet för år 1855 afstämplade tillverkningen af husväfnader uppgått till 14,548,887 alnar eller 5,374,627 alnar mera än föregående år 1854.
Den äf Utskottet föreslagna konkurrensen med utländskt Jern, alltid utgörande ett vådligt försök, synes mig bestämdt menligt, om till införsel så låga tullar bestämmas, som blifvit föreslagna på tackoch barlast-, stång-, platt■§• tum tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver tums fyrkant, samt bandoch plattunder | tums tjocklek och till utförsel: tackoch barlast-, kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade, samt hällar öfver tums tjocklek, lod och lödfor öfver 1 skeppunds vigt stycket. Då förbud skola ersättas genom tullsatser, synes mig dessa ej böra tagas till det lägsta möjliga, utan heldre kunna småningom nedsättas efter vunnen erfarenhet; jag anser att de ifrågavarande, under rubriken jern, bordt bestämmas till en början 50 procent högre än nu skett. Vid artikeln Trädvaror reserverar jag mig emot bibehållandet af den hittills gällande låga utförsels-tullen å sparrar, under yrkande, att »allt tillhugget eller sågadt virke, som midtpå har öfver 3| tums tjocklek, men mindre än 7 tums bredd, må anses såsom sparre», och draga en tuli af 16 sk. pr stycke. Den högst betydliga minskning i tullintrader, som måste uppstå genom nedsättning i tullén å salt, sill m. fl. lifsförnödenheter, bör billigtvis ersättas på annat båll, och anser jag önskvärdt vore, om Riksens Ständer funne lämpligt ålägga utförseln af bräder och plank en låg tull, hvilken inom Utskottet föreslogs till 2 sk. pr tolft för de förra af tili och med l£ tums tjocklek, samt 6 sk. pr tolft för de sednare af öfver li tums tjocklek. Denna tull bör vara af de lättare att utgå med afseende på' varans värde, sorn dragerdensamma, och dess prisstegring på den utländska marknaden; den kan ej heller anses obilligare, än att utförsels-tullen på stångjern qvarstår, helst sedan förbudet på införsel deraf blifvit borttaget.
Härpå stämde Brinck Haustedt till Stockholms Rådstufvu-Rätt med påstående om upprättelse för den behandling, Brinck sålunda i följd af Ilaustedts osanna uppgifter vederfarits, samt fordrade ersättning för lidande under sex dagar, då han hållits häktad, med En Rdr Banko om dagen, för kostnaden vid forslandet hit, som Brinck godtgjort med Nio Rdr 16 sk., samt dessutom för inställelsen vid Rådstufvu-Rätten och lösen af domstolens Protokoll; men Rådstufvu-Rätten förklarade genom utslag den 5 Maj 1856, att ansvar elier ersättningskyldighet, i följd af ifrågavarande af offentlig"myndighet vidtagna åtgärd, icke kunde Haustedt ådömas. Den 1 Augusti sistnämnde år ingaf Brinck hos dåvarande Justitie-Ombudsmannen en anklagelseskrift i ämnet, hvaröfver vederbörande den 24 Sept. 1857 inkommo med förklaringar, hvilka, till följd af klagandens uttryckliga begäran uti den nyssnämnda anklagelseskriften, utställdes till påminnelser af klaganden, som dock icke anmälde sig att af handlingarne taga vidare kännedom eller förklaringarne med påminnelser bemöta. Då emellertid ärendets slutliga afgörande icke borde för nämnda orsak längre uppehållas, företog jag detsamma, uti då befintligt skick, och fann det ligga Underståthållaren till last, att han utan laga skäl, å Ofverståthållare-Embetets vägnar, aflåtit till Konungens Befallningshafvande i Calmar den skrifvelse, hvilken haft till påföljd, att
Skulle Konungen icke för godt finna att förslaget i dess helhet gilla, utan förändring deraf i stället föreslå, äger R. o. Ad., derest Ståndet icke Konungens propos. antager, att nytt förslag till Konungen ingifva. Sker intetdera , eller antager Konungen icke R. o. Ad:s sednare förslag, blifver den förra Ridd.Ordn. oförändrad gällande. Varder under påstående riksdag, i den ordning 82 §:n Reg.Ftn föreskrifver, någon sådan ändring i grundlagarna antagen, som gör en derefter lämpad rättelse af Ridd.Ordn. nödvändig, bör Ridd.Utsk. sjelfmant till R. o. Ad. in komma med förslag till en dylik rättelse. § 36. Sedan K. M. ej Svarar mot §:n 42 i iS35 äga rum. års Ridd.Ordn. Förslag till stadga för Ridderskapets och Adelns sammankomster. 1. Bänkarne i plenirummet Svarar mot 9 §:n i 1835 numereras så, att första hänårs Ridd.Ordn. ken Den i April. 49 ken blifver den främsta tili höger från Landtmts-bordet, den andra den främsta till venster, tredje den andra till höger o. s. v. Vid början af 'hvarje riksdag bestämmes alla lefvande ätters säten å Riddarhuset så, att de främsta intaga första bänken, de derefter följande den andra, o. s. v. 2. Ingen må på Riddarhuset inträda, innan han för vakthaf1 vande under-officeraren uppvist den honom lemnade inträdespollett. 3. Anslag till eléctorers sammanträden skall ske sist kl. 8 om aftonen dagen förut. Om, under varande förmiddags-plenum, fortsättning pröfvas nödig på eftermiddagen, bör anslag derom innan kl. i på dagen vara gjordt, samt af Landtmarskalken in pleno tillkännagifvet. 4- Under hvarje riksdag skall ett fullständigt diarium öfver års alla i Ståndet förekommande ärenden föras, och i Ridd.- cancelliet vara att tillgå.
Ifrån 40 lill 60 procent är således det premium som den Svenske garnspinnaren äger att påräkna å olika slag af garn, utöfver den förtjenst, sorn den engelske spinnaren har, och hvilken alltid måste antagas vara någon, då det är bekant att bomullsspinnerierna äfven i England äro ansedda såsom en vinstgifvande fabriksgren hvarpå mången samlat stor förmögenhet. Det bör iakttagas, att vid denna beräkning omkring 10 procent äro afdragna från den förut specifikt framställda kalkylen, för att emotsvara de speser och den fraktkostnad som äfven råvaran bomull måste vidkännas, till omkring |:delar af hvad de utgöra för garnet, hvilket afdrag bör vara mer än tillräckligt i förhållande till varornas olika värde för lika vigtqvautilet. Det bör härvid nämnas, att, enligt hvad jag har anledn. att tro, samma kalkyl som nu af mig blifvit åberopad, redan förut blifvit till beredningen öfverlemnad och således varit för dess ledamöter att tillgå. Men dessutom förekommer särskildt, att i 1839 års tullcomi - ■) Denna priskurant, som till Utsk. aflemnats, är ej i prot. intagen. Den 22 J a n u a r i. 211 tes tryckta handlingar, hvilka man finnér hafva hufvudsakligen legat till grund för beredningens pröfning af tulltaxan, finnes en af lärftskramhandlaresocieteten i hufvudstaden till comitéen ingifven skrift med kalkyl å verkliga kostnaderna att införskrifva Engelskt bomullsgarn, och att samma kalkyl lemnar ungefärligen enahanda resultat, som den af mig framställda beräkning. När nu
Uti ofvanberörda underdåniga ansökning hafva komiterade framställt fördelarne af den föreslagna nya kommunikationslinie!) ej mindre lör de till Wenern angränsande provinser än äfven för hela landet, samt äfven fästat uppmärksamheten på den vigt, företaget ur stalsekonomisk och jemväl politisk synpunkt skulle erhålla, dymedelst att, genom sambandet med en i Norrige ifrågasatt och till en del redan påbörjad kanal-led från Fredrikshall genom sjöarne Arevandel och Asporn lill den mot Norrige gränsande sjön Stora Lee, skulle vinnas en ny kommunikationsled mellan Wenern och Nordsjön; hvarjemte komiterade, med förmälan att, enligt af Chefen för vestra vägoch valtenbygguads-dislriktet, Majoren D. W. Lilliehöök, uppgjordt samt af Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader godkändt förslag, kostnaden för den omförmälda kommunikationsleden på svenska sidan vore beräknad ali uppgå lill 805,758 R:dr B:ko eller 1,'208,367 R:dr R:mt, bifogat en uppgift på fraktkostnaderna för de varor, som frän Wenern föras lill norra Dalsland, och för de varor, som forslas derifrån tillbaka till nämnda sjö, och hvilka lill allra största delen skulle komma att föras på kanalen; utvisande denna uppgift en varuqvantitet af 260,200 centner, till ett värde af 2,270,900 R:dr samt en transportkostnad al 206,100 R:dr. Rikets Ständer finna det genom komiterades framställning vara tydligen ådagalagdt, att ifrågavarande företag, hvilket visserligen utgöres af flera hvar för sig fristående arbeten, som kunna gagna de orter, der de komma att utföras, dock erhåller sin förnämsta vigt för det allmänna, derigenom att detsamma blir i sin helhet tillvägabragt, så alt en oafbruten kommunikation må åstadkommas frän Wenern till Stora Lee och i en framtid genom Norrige öppnas en lätt förbindelse med Nordsjön.
Iva punkter: detta kan vara rätt, om man nb. anser att i första punkten ufven innefattas den, hvarigenom PresteSt. godkänt alla de 8 villkor, som finnas i SlalsUtskts förslag. Jag liar tagit mig friheten att i ett af dessaB villkor göra ett tillägg, nemi. i det 4 villkoret. Deremot är jag ense med PresteSt. i r morn. af i punk ten, som endast handlar om de 600,000 rtdrna. Jag hemställer, om icke det är lika lätt och lika liten tids förlust förorsakande att först fä propus, pä denna summa, som ä någon annan punkt, isynnerhet sedan Hr Hjerta afslutt ifrån yrkandet af propus, på sio framställning, då svaret ang:de bifall lill de 600,000 rtdrna ej kati troligen blifva något annat än jakande, och om ej då hasen är lagd för alla, som vilja instämma i PresleStts beslut. Skulle det då tillåtas alt fa propos. på den 2 punkten i mi11 förslag, så gufve sådant icke anledn. till några 18 propos;r, sool Hr von Hartmansdorff' behagat yttra, utan helt enkelt alt i en euda propos. få bestämdt, antingen alt lika med PresteSt. gilla alla de 8 punkterna, eller också att i 4;t^e punkten få den nedsättning ifrån i5,ooo till 10,000 r:dr, suni jag föreslagit. Således ligger liela skiljaktigheten mellan PresteStis beslut och milt förslag i denna enstaka punkten. Likaledes är jag ense med PresteSt. ronde den 9 punkten , hvadan ingenting 0111 densamma behöfver inflyta i votertspropostn. Hela frågan är således endast den, huruvida jag kan få någon propos. och vinna något understöd för den af 111ig föreslagna förändringen i 4 punkten. Gr. von Platen:
~ En studenthistoria, (Erik Grane af G. af Geijerstam) hedönid af ung och gammal. Essclde. Annu en skildring af universitetslifvets skuggsidor (Vira Öfverliggare, af Tord Bonde.) Om orsakerna till att brottsliglietsfrequensen ar fem ii sex g h g e r större bland den qrinliga iin den nianliga befolkningen? (Med genmäle af J. E. Berggren). Göteborgs qvinnoförening och dess tidskrift ' Framit ". (Med anledning af skizzen Pyrrliussegrar). Arbete och Erotik. (HArdt mot hiirdt, af Math. Roos). Ett besök vid Diakonissanstalten i Stockholm. Gl~djesparbössan. Hvad unga .flickor kunna göra. i Christine Hermann o8h hennes verksamhet, Donationer till skolstipendier. satser rö- 1777 ". BjOrn.~ ' t~fim,. Om Helsovannen sam t Krafft-E bings bok om de uppfofriska och sjuka nerver. I, unclervisoch IielCfos$clew. Om samskolor. rd ni. iii. RosamumZn. SamskolefrAgans utveckling i inland. Ca ?-olcc. Skolli f. Ellen E1~.ies. Om hemstudier. EEe~z I+ie.s. En sjelfbiografi fran sextonhundratalet, (Agneta. I qvinnans 3ïliistor ia. Horn.) I Februari, Mars, April. Z. Till Finlands första qvinliga filosofie kandidat. m, bernt-: r och poGe~7tccrd irz1.n. Till Sveriges clvinnor. eiii. Pred~ika Breme? *. Om odödligheten. Otziimzd. Min trotjenarinna. E. (Lilly Engström). En feriefärd. l f i - a m e ~. Fri. Egfiit. Ett förstlingsförsök. Sport. teratur. Hans lilla tenndosa. (Seved Ribbing). Om den sanïticla amerikanska ronianliteraturen. Ellen Key. Om de ryska dikternas qvinnotyper.
Deri inberäknadt värdet efter markegång för 4 Lil 15 u torrfisk och 4 Lu 18 Äskjälspäck. 67 Markegångspriset å fisk varor liar under qvinqvenniet varil följande: Ar. Lax. Sik. Ål. Strömming. Nejonögon. Bättre 1 Tunna. ForsI Tunna. För fiskets upphjelpande liar Hushålluings-Sällskapet vidtagit flera ändamålsenliga anstalter, deribland att utdela premier för vinterfiske, hvilket bär i orten alldeles åsidosattes. De ofta förekommande klagomålen att vid åtskilliga sågverk, särdeles husbehofssågarne, den fallande sågspånen icke tillvaratages, utan kommer i vattendragen och vållar hinder för laxens uppstigande från hafvet, föranlät Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att 1846 underdånigst hemställa om en sådan förändring i 3 kap. 10 § af Kongl. Fiskeri-Sladgan den 14 November 1766, att, i stället för det der för en dylik förbrytelse bestämda ansvar, nemligen förlust af sågverket, hvilket ansvar vore svårt att tillämpa, ett visst vite för sådan förseelse måtte utsättas, och denna förändring bar sedermera genom Kongl. Kungörelsen den 21 December 1849 ägt rum, som äfven föranledt åtal för förbrytelser af dylikt slag. Å andra sidan klagas af sågverksägarne alt fiskena förhindra eller försvåra flottningen, af hvilken anledning nämnde ägare uti till Kongl. Majit ingifna underdåniga ansökningar anhållit att vissa vilkor, afseende flottningens befordran, måtte i nåder fastställas till iakttagande vid kronofiskenas försäljning. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har för sin del ansett att både trävaruflottningen och fisket utgöra för orten vigliga näringsgrenar, hvilka jemte hvarandra väl kunna bestå, derest gällande författningar efterlefvas. Fisket har från urminnes tider utgjort en för nordbon kär sysselsättning, som i icke ringa mån härdat honom för sjömanslifvel 68 och bidragil lill bans underhåll.
Jag får bekänna, att StatsUtsk. i sin upgift här begått ett misstag, enär det verkligen var af Utsk. upgjort ett förslag öfver kostnaden för de förrådshus, som skulle upföras på de olika mötesplatserna för beväririgs beklädnadernes förvarande. Det visade sig också, att dessa hus voro behöfliga äfven för Reg:tena, hvilket jag anser lämpligt. Jag skulle således för min del anse, att det vore lämpligt att bevilja de äskade 7 5,000 Iidr, icke såsom en följd af det beslut, som fattades ang:de ökade bevärings-öfningar, utan med anledn. af upsättandet af två särskilda beväringsmunderingar. Då behofvet således är konstateradt, får jag föreslå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:s Utlåt, i denna del, bifaller K. M:s Propos. Hr Lefrén: Jag har ingenting att tillägga till hvad Frih. Tersmeden anfört, utan ber att få instämma i hans yrkande. Efter först till bifall å detta mom. framställd propos., som besvarades med Nej, beviljade R. o. Ad., på sätt K. M. äskat, till upförande af nödiga förrådshus för bevarande af Beväringsmanskapets materiel, förslagsvis, 7 5,000 Rdr. c) till nybyggnad af en kasern m. m. för Smålands HussarRegäe å Bönne slätt. Bifölls. d) lill siallsltjuls upförande för SappörKompagniels hästar. Hr Lefrén: Då R. o. Ad. bifallit, att hästar skola för detta ändamål legas, anser jag mig böra hemställa, huruvida icke hvad här blifvit föreslaget, bör bifallas. Frih. Tersmeden: Det skulle visserligen synas som om det vore en gifven följd, att när man beviljat legningskostnad för hästar, man äfven bör bifalla anslag till upförande af stallskjul. Men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att under mötena stå Den 7 Juli e. m. 155 Kavalleriets hästar lika länge, om icke längre tid, under bar himmel.
Sedan ätbara Bätter, »alla slag», redan förut åtnjutit tullfrihet, och Apoteksvaror till sådan afgiftsfrihet nu föreslagits, har den senare afdelningen af rubriken för förstnämnda artikelslag, med hänvisning till dylika varor, blifvit med den förra sammanförd under gemensam bestämmelse för tullbehandlingen; hvarjemnte, till undvikande af tvetydighet, tillagts bestämningen »ej specificerade». Genom Traktaten med Frankrike hafva de i 1863 års taxa för ej specificerade Sadelmakare arbeten bestämda tullsatser, utgörande för sådana arbeten »med äkta förgylda, försilfrade eller pläterade beslag» 75 öre, samt för »andra slag» 50 öre pr skålpund, blifvit nedsatta för år 1867 till respektive 40 och 30 öre, samt från och med år 1868 till dels 25, dels 20 öre. I fråga om sagda Traktat, hemställde Komiterade för sin del, med afseende på de tillstyrkta nedsättningarna af tullen å beredt läder, äfvensom ock på den omständigheten, att de anbragta beslagens vigt vanligen utgjorde en ej obetydlig andel i varuvigten, det de härutinnan förut gällande tullsatserna måtte sänkas, för den förra afdelningen till nu angifna belopp, samt för den senare till 15 öre såsom slutlig afgift. På i öfrigt enahanda skäl, samt, i hvad angår den slutliga afgiften för afdelningen »andra slag», enär Kongl. Maj:t funnit denna ej böra sättas lägre än till 20 öre, hafva de sålunda antagna tullsatserna äfven här blifvit utförda, hvarjemnte, och då svårighet möter att alltid afgöra, huruvida förgyllningen å beslagen är »äkta» eller icke, denna bestämning blifvit, i enlighet med hvad förut ansetts lämpligt, ur texten utesluten. Vid Saffian, med hänvisning till Hudar och Skinn, har denna hänvisning blifvit i behöflig mån förfullständigad.
I Tyskland glädjer man sig allmänt deröfver, att man blifvit befriad från vägpenningar erläggande, och jag kan ej finna att vi böra belasta oss med något, som i andra Don 2 Maj. 443 länder redan blifvit såsom otjenligt utdömdt. Då dessutom allmogen utgör den öfvervägande mängden af trafikerande, skalle Sfven största delen af afgiftsbeloppet komma alt drabba allmogen, som således ej finge någon betydligare lättnad genom inrättningen. Dertill kommer, att för densammas uprätthållande erfordrades måhända ett par tusen personer såsom bomvaktare, hvilka ganska väl behöfde tagas i anspråk för våra jernvägs-anläggningar. Ehuru jag således ej kan antaga det nu afgifna förslaget, vill jag dock ej ingå på den åsigten, att förslaget helt enkelt skall afslås, utan att något annat sättes i dess ställe. Jag vill dock upriktigt tillstå, att jag icke tilltror mig att kunna utfinna något fullt lämpligt förslag, och jag måste äfven, lika med andra talare, förklara, att jag anser att delta onus svårligen lärer kunna skiljas från jordbruket samt att väghållningens uplåtande på entreprenad i allmänhet skulle komma att kosta mera än dess bestridande genom natura prsestationer. Mig synes emellertid att, om alla så väl landsvägar som häradsoch socknevägar gemensamt, efter en förutgången ordentlig taxering, ånyo fördelades inom häradet, så skulle följden blifva att jordägarna kunde få sina vägstycken, om ej på egna ägor, dock vida mindre aflägsna än nu då hvardera slaget af väg delas för sig. Jag anser att Hr Kibbings förslag, att hvar och en jordägare skulle underhålla vägen öfver sina ägor, icke är rättvist. Enl. detta förslag skulle t. ex. en egendom ej långt ifrån Stockholm få att underhålla en vägsträcka af |:dels mil den mest befarna väg i hela landet. Om ägaren ensam skulle underhålla hela denna sträcka, finge han underhålla ett dubbelt större antal dragare än nu och tillsläppa en ansenlig mängd dagsverken, så att han kunde med fog beklaga sig öfver att blifva alltför hardt och orättvist betungad.
H. Sirishäll för RlgsContoiret utfärdas, har Utskottet likväl ansett sig böra, för tidens vinnande, till R. H. Stms granskning och godkännande afgifva Förslag till berörde Reglemente i de delar, som kunnat uppsättas af lista, aldra, 3;dje och 4^de Afdeluingarne. Vid öfverlemnande af berörde Förslag, har Utskottet skolat vördsamt anmäla följande omständigheter, hvilka Utskottet ansett sig böra R. II. Stirs ompröfvande serskildt underställa, ilo 3.-eije Afdelningen 53 rörande Länet till Staden Borås. Uti Statsoch BancoUtskollens, af R. H. Silf bifallne Utlåtande (Nio 3o sid. 3p6) heter deti ”att ”Staden Borås, under alldeles enahanda vilkor, sorn ”de, hvilka, under 1823 års Riksdag, blifvit stadgade ”för det Staden då beviljade Låne-biträde; må åter - Betänk anden, ]\~:o 4°8* 4^1 '‘bekomma hvad af samma Låne-understod redan in''gatt, eller till R.gsContoiret vidare ingär/* Enär den upplysning erhållits, att alla Lånesummor, hvilka varit intecknade uti de år 1827 afhrände husen, blifvit till RrgsContoiret inbetaide; och endast dessa kunna komma i fråga att till Staden återgå, men de orden eller till Rrgs Contoir et vidare ingär skulle vid nämnde förhållande kunna föranleda till den misstydning, att icke blott Capital-afbetalningarne på de Lån, som qvarstå i egendomar, hvilka icke afbrunnit, utan ock de Capital-afbetalningar, hvilka framdeles komma att i föreskrifven ordning erläggas på de lån, Staden från R:gsContoiret återfår, höra i låneväg Staden å nyo tillhandahållas, så äro merberörde ord: eller till R.-gsContoiret vidare ingär uteslutne ur Förslaget. 2:0 4-de Afdelningen §. 61 rörande Creditivet till Spant ncmäls anskaffning vid inträffande missväxt.