Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers beslut angående riksdagskostnadernas godtgörande af Riksgäldskontoret, må af Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, äfvensom att Utskottet, för samma besluts verkställande, må få sig uppdraget underrätta Fullmägtige i Riksgäldskontoret ej mindre om hvad Rikets Ständer uti ifrågavarande hänséende nu komme att besluta, än ock om de särskilda beslut och föreskrifter, som Rikets Ständer i frågor, som röra riksdagskostnaderna, framdeles under denna riksdag kunna finna för godt meddela. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Nov. 1865, kl. 2 e. ra. Memorial, angående godtgörande af Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns riksdagSkostnader. (R. A.) Till Stats-Utskottet hafva blifvit remitterade tvänne, dels hos Ridderskapet och Adeln af Herr Grefve Posse, A. (M 21) och dels hos Preste-Ståndet af Herr Biskopen Doktor Annerstedt (jYs 18) väckta motioner, att Utskottet må få sig uppdraget att uppgöra ett för nuvarande riksmöte lämpligt förslag till ersättning för de ökade riksdagskostnader, Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän, i och för utöfningen af sina magtpåliggande befattningar, få vidkännas. Jemte det Utskottet får erinra, att Rikets Ständer under sistförflutna Hksdag för Herr Landtmarskalken äfvensom för hvar och en af Herrar Talmän anslogo ett belopp af Sjuhundrafemtio Riksdaler i månaden, anser sig Utskottet böra hemställa, att Rikets Ständer jemväl för innevarande riksdag må besluta, att, såsom godtgörelse för de kostnader, Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän, i denna deras egenskap, få vidkännas, för hvar och en af dem skall utgå ett anslag, i ett för allt, af Sjuhundrafemtio Riksdaler i månaden, att räkna från riksdagens början och till dess slut. Stockholm den 17 November 1865. 4 Stats-Utskottets Memorial M U.
Hr Tersmeden, Nils; i3:de Bänkm:s-Afd. efter N:o 792, Hr Lagerhjelm, Pehr; iS:de Bänkm:s-Afd. efter N:o 1210. Hr Reutersvärd, Carl Gustaf; i6:de Bänkm.-s-Afd. efter N:o 1431. Hr Lilljenberg, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Gustaf; i~].-de Bänkm.-s-Afd. efter N:o 1560.C. Hr Celsing, Lars, Gustaf, och N:o 1000. Hr Braunerhjelm, Ferdinand; i8:dc Bänkm.-s-Afd. efter N:o 1637. llr Rudbeck, Charles Emil, och N:o 1648. Hr von Bahr, Robert Ulrik Henrik; ig:de Bänkm.-s-Afd. efter N:o 1905. Hr von Rosen, Georg Ludvig; 2o:de Bänkm:s-Afd. efter N;o 1939. Hr Silfverstolpe, David Ludvig; 22:dra Bänkm:s-Afd. efter N:o 2120-B. Hr Nauckhoff, Carl Joban; 23:dje Bänlem:s-Afd. efter N:o 2195. Hr Edelstam, Fabian. Och hefunnos, vid valförrättningens slut, lill Biinkmän hafva blifvit utsedde: 3:dje Bänkm:s-Afd. Gr. Sandels, Samuel August, och N:o 139. Gr. Wirse'n, Axel; 4:de Bätikm:s-Afd. N:o 145. Frih. Stjernstedt, Jacob Theodor; 6:te Bänkm:s-Afd. N:o 267- Frih. Ehrensvärd, Fredrik; 8:de Bdnkm-.s-Afd. N:o 369. Frih. Lagerstråle, Fullm.
äfven under nuvarande förhållanden, då rättighet till idkaude af handel såsom sjelfständigt yrke vore inskränkt till varu-försäljning i den stad, der burskap förvärfvats, äfvensom å rikets marknader, deu handlande icke vore i saknad af utväg att i annan stad, vid andra än marknadstillfällen, utöfva sitt yrke, hvilket kunde ske antingen på det sätt, att handelsrörelse bedrefves för gemensam räkning af två eller (lera personer, som innehade burskap i särskilda städer, eller ock genom varors öfverlemnande i kommission åt någon i annan stad bosatt person, som, enligt § 1 i Handels-ordningen, vore till handels idkande derstädes berättigad; hvaraf alltså syntes, att den förändring i närings-lagstiftningen, hvilken, genom beviljandet af den ifrågaställa vidsträcktare handelsrätten för städernas handlande, skulle åstadkommas, icke vore af synnerlig betydenhet; och har Kollegium slutligen, för den händelse, att de af Kollegium sålunda yttrade åsigter blefve af Kongl. Majit gillade, i underdånighet hemställt, alt nedannämnde §§ och mom. af Handels-ordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: § 1. Litt. b. “Att i den stad eller någon af de städer, hvarest han vill yrket utöfva, innehafva burskap i handel.® § 15. Mom. 1. “Hvar och en, som på grund af stadgandena i §§ 1, 8, 9 eller 10, handel i stad idkar, skall, ehvad han uti den stad i och för näringen vunnit burskap eller icke, uppfylla alla de förbindelser, som borgare åligga; dock att den, som icke är borgare, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade personliga skyldig - 4 Sammansatta Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 2. heter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga.
Vid alla omdö nen rötande det ämne, hvarom Kongl. Majit.1- nu uppläste Nådiga Proposition och StatsUtskottets deröfver afgifna Utlåtande handla , tior jag att framför allt ej bör lemnäs ur sigte den märkehga skillnad, sorn är emellan Fångars forsling och Fångars bevakande under forslingen. Sä länge forslandet från ett ställe till ett annat, af det, som för allmän räkning behöfver transporteras, åligger Innehafvare af Jord, såsom ett direct Onus ; så länge detta till äivintyrs i vårt land ej kan vara an-: norlund ; så länge finnes ock intet skäl, hvarföre jordägaren skulle kunna undslippa att fiån ett till annat ställe transportera Fångar, hvilka verkdigen i detta afseende, huru besynnerligt det än i alla andra hänseenden må lata, lämpeligen kunna anses jemförliga med andra Kronans Effecter. Af sådan anledning skulle, efj ter min tanka, den enda förändring, som, uti livad Utskottet tillstyrkt kunna föreslås, vara, att Fångforslingen borde bestridas med Kronoskjuts, i städet för Gästgifvarskjuts, hvilken Inrättning, så länge intet lämpeligare sätt för Inrikes communicationen kan uppfinnas och sättas i verket, åtminstone bör oförryckt till sitt ändamål b behållas. Fångars bevakning kan deremot aldrig med skäl åläggas någon, som ieke åtager sig detsamma såsom egenttlig sysla. Hittills har likväl dtnna angelägna befattning varit lemuad i händer, sorn endast slumpen Den 24 Martil, /. m. 325 utsett.
Efter pröfning skulle jag tro allt böra belånas, som icke sker mot Bankens egna förbindelser; men då jag yttrar detta, under förutsättning att det skall komma alt ske, må det nu tillåtas mig tillägga några ord, emot att det någonsin skall komma att ske. Jag anser nemligen allt detta blott såsom ett påfund, för att skaffa köpmännen i Stockholm och vissa Kamererare i härvarande publika Cassör och Fonder tillfälle att njuta någon ränta för medel, som de hafva under händer i Cassan, och hvarigenom de draga samma räntevinst, som eljest tillkommer Banken, om den belånar säkra effecter eller vexlar med nya sedlar. Jag skulle således tro, att alla sådana upplåningar, för låg ränta , endast tillkomma de Banker, som utgöras af enskilda assosiationer, men icke Samhällets eller Statens Bank. För en enskild assosiation, hvars credit icke består i annat än Bolagets kända förmögenhet, faller det af sig sjelf, att en sådan rörelse är både nyttig och nödvändig; men icke så för en Statsbank, med i a8 Den 27 Julii e. m; hvilken Samhällets credit är förbunden. Den kan utvidgas till hvad belopp som helst, allenast man har fullgod säkerhet för hvarje lån. Herr Hjerta^ Gustaf: Ridderskapet och Adeln har vid uppläsningen hört de skäl BancoStyrelsen anfört emot min i Betänkandet omförmäldte Motion, äfvensom de, hvilka föranledt Utskottet, att icke förr än nu besvara densamma, och jag medger, att, på sätt Utskottet yttrat sig, denna Motion har ett sådant samband med myntbestämningen, att jag icke undrar, det den, som ej vill hafva ordning i myntväsendet, icke eller önskat, att Motionen förr skulle upptagas. Om nemligen denna Motion blifvit besvarad i slutet af förlidet år, så hade både Utskottet och Ständerne nu vetat, hvad inflytande en sådan anstalt baft på rörelsen, och man hade icke beböft stå här och disputera om möjligheten af en myntbestämning. Nu deremot blir det förmodligen hvarken myntbestämning eller upplåning af.
Proposition, N:o 09. är derstädes från dagen åtkomlig; och håfve i thy fall den ene ej rätt till andel i det arbete, som sker å den andras grund, ehvad denne vill deruti deltaga eller icke, utan vare endast berättigad, att af den eller dem, som arbetet der drifva, bekomma ersättning för sin andel i de byggnader och annat, som dervid användes, hvilken ersättning, i händelse af tvist, skall bestämmas på sätt i 14 § sagdt är. Kommer åter, under eftersättande af en fyndighet, som på djupet ligger, arbete medelst fält-ort från den ena jordegarens område in på den andras, njute den, å hvars grund anbrott från dagen icke skett, rätt till deltagande endast för i-del och öfriga ij-delar tillhöra den eller dem, som orten förut drifvit, derest ej den nye jordegaren gör, på sin bekostnad, fyndigheten från egen grund åtkomlig. § 24. Eftersätter grufegare, med den rätt honom enligt 35 § tillkommer, en på djupet liggande fyndighet medelst fält-ort, utom sitt utmåls gräns, hafva angränsande jordegare eller ulmåls-innehafvare rätt alt likaledes för half jordegare-andel, eller J-del, uti arbetet inom sitt område deltaga med den eller dem, som orten förut drifvit; och vare lag samma för hvarje jordegare eller utmåls-innehafvare, på hvars område slikt arbete under dess fortsättning inkomma kan. § 25. I de fall, som i 23 och 24 §§ sagde äro, skall den, på hvars område ett gruf-arbete först efter utmåls-läggningen inkommer, hafva öppet att anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, sednast inom sex månader, sedan arbetet på hans grund inkommit, och han derom blifvit underrättad af grufegaren, hvilken det åligger att sådan underrättelse meddela, vid påföljd att till den, som jordegare-andelen tillkommer, hafva förverkat allt hvad inom dennes område han dessförinnan sig tillgodogjort. § 26.
Härigenom torde jag hafva befriat mig från de tillmålen, sorn Frih. Gederström och Hr Gyllenhaal gjort mot mig. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag hade föresatt mig att icke förspilla tiden med anmärkntr, i afseende på återremissen af statsreglertn; men då principer blifvit framkastade, som ligga helt och hållet utom ämnet, anser äfven jag mig berättigad och förpligtad att upptaga frågan och utbedja mig R. o. Ad:s tålamod med afhörande af några yttranden , äfven från mig, i detta afseende. Under äfventyr, att af en så hög auetoritet, som en President i en af Rikets Hofrätten, till följd af antithesen i hans yttrande, blifva ställd ibland de oädla, derföre att jag icke kan tänka lika med honom; kan jag ej lillbakahålla min öppenhjertighet vid detta tillfälle, och förklara, att jag verkligen icke tänker lika med honom i mångå afseenden. Hvad först sjelfva behofvet beträffar, så ser jag icke, lindrigast sagdl, huru man kan påstå alt StatsUtsk. underlåtit någon slags skyldighet, derföre att detta Utsk. icke fästat det afseende å ett ämne , som den enskilde motionären önskade se deråt vara egnadt, i motsats till hvad Styrelsen framställt. Jag tror, att en af de största försummelser, som man kan tillvita ett chefsskap, har af Hr Presidenten blifvit erkänd, då han förklarar, att Hofrätten icke ingått till K. M. med begäran 0111 framställning af en nåd. propos. till Ständerna för alt få det ifrågaställa behofvet afhjelpt; och jag ser således icke, hvarföre StatsUtsk. i denna del skall utställas för så hålda förebråelser, som det af Hr Presidenten, icke allenast nu, utan äfven vid ett föreglde tillfälle fått uppbära.
Utom den förbindelse, som rättvisligen blifvit hvarje lärare, hvilken ingår på öfvergångsstaten, ålagd, att afsäga sig rättigheten lill förhöjd tjenstårsberäkning, bar Utskottet äfven funnit för godt ålägga honom att, såsom orden lyda, ”uppfylla de tjensteåliggandeu och ställa sig tili efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen intagas.” Detta vilkor bar jag icke kunnat godkänna. Det synes mig medgifva en tvåfaldig tydning, och följaktligen redan ur detta skäl vara olämpligt. Antingen innebär det nemligen helt enkelt, alt läraren, om han ingår på öfvergångsstaten, skall lyda de för hans embetsutöfning meddelade föreskrifter, — i sådant fall inskränker det till lärare, som ingått på öfvergångsstaten, hvad som i lika grad åligger hvarje lärare, — eiler tillförbinder det den förstnämnde läraren att, äfven mot sin öfvertygelse, antaga den så kallade nya lärometoden. Att Utskottet velat hafva detta vilkor uppfattadt i sist framställda mening, blef, under diskussionen derom, tydligen ådagalagdt; och det är i synnerhet med afseende derpå, som jag finner mig nödsakad att emot detta vilkor anmäla min reservation, samt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det högst betänkliga i en åtgärd, som åsyftar att inleda svagt lönade tjenstemän i den för deras menuiskovärde förnedrande frestelsen att för penningar bortsälja sin öfvertygelse. Kongl. Maj:t har i sin nådiga proposition ädelsinnadt erkännt den grundsatsen, att ”nu varande lärare icke kunde mot sin egen vilja åläggas att i något annat ämne lemna undervisning, eller klasslärare att i något ämne handleda skolans högre afdelningar,” och jag vågar med fullkomligaste tillförsigt hoppas, att Rikets Ständer icke skola genom något sitt beslut motverka, att ju denna grundsats får blifva en sanning. Utskottet bar tili samte/ige skolans lärjungar utsträckt befrielsen från åliggandet att studera de klassiska språken. Denna utsträckning har synts mig betänklig, med afseende på vissa lärjungars framtida iefnadsbana.
Brefvet den 2S Maj 1717, de två år förut påbjudna dubbla vägareo(ch mätarepenningar beviljats Rorgerskapet i Slockholm till hjelp och understöd vid tnqvjarteriiigen; och enarde Stockholms stad sålunda tili understöd för inqvarterings-besvärelt beviljade förmåuefsynts Rikets Ständer så betydliga, att de ej kunde lemnäs utan ajfseende vid pröfuitjgen af den lindring, som blifvit ifrågasatt att beredas hufvudstadens insqvarteringsg ifva re, men dessa förmåners verkliga värde icke varit så fullständigt ufredi att någon ^förlitlig beräkning deraf kunnat af Rikets Ständer åstadkommas, samt dessutom ovisst vore, huruvida staden skulle vilja medgifva någon minskning uti samma förmåner, äfven om ifrågavarande lindring uti det redan förut oell ytterligare genom Kongl. Brefvet dea 15 Februari 1841 minskade inqvarterings-besväret kornrne på det af Kongl. Majit i Nåder föreslagna sätt att ega rum, hade Rikets Ständer funnit dessa outredda omständigheter då förhindra slutliga afgörande! af delta ärende, samt anhöllo fördenskull i underdånighet, att Kongl. Majit måtte låta undersöka beskaffenheten och utreda vidden af de förmåner och rättigheter, hvilka tid efter annan kunde vara Stockholms stad förunnade Kongl. Maj:!s Säd. Proposition} A':o 68- 27 såsom understöd åt inqvarterings-gifvarne eller lindring i inqvarteriugs-besväret, äfvensom dermed sammanhang egande förhållanden, samt jemväl låta höra vederbörande, huruvida staden ville samma förmåner afstå för den händelse, alt anslag af Stats-rnedel beviljas till bestridande af inqvarterings-kostnaden utom servisen, och att, såvida staden sådant i underdånighet begärde, Kongl. Maj:t täcktes härom till Rikets näst-sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition.
Och den utvalde [Messias] skall i dessa dagar sitta på sin tron, och alla vishetens hemligheter skola strömma ur hans muns tankar, ty andarnes herre har gifvit honom det och förherrligat honom. Derefter kommer domen, hvilken först hålles i himmelen öfver englarne, hvarvid Messias’ öfverlägsenhet öfver alla andra skapade väsen ådagalägges derutinnan, att det är han, som dömer äfven desse rene och himmelske andar ... „Och andarnes herre satte den utvalde på sin herrlighets tron, och han skall döma alla himmelens heliges verk och med vågen väga deras handlingar. Och när han upphäft sitt anlete för att döma deras förborgade vägar, då skola alla med en röst tala och prisa och ära och upphöja och lofva andarnes herres namn. Och himmelens hela här skall ropa, och alla helige, som ofvan äro och Guds här, kerubim och serafim och ofanim 31 och alla magtens englar och alla väldenas englar, och den utvalde [Messias sjelf] och de andra magierna, hvilka äro på fästet, öfver vattnet, skola alla med en mun prisa och lofva och förkunna: „Pris honom och prisad vare andarnes herres namn i evighet och till evighet“. Domen går sedan öfver menniskornas barn. Böckerna, i hvilka deras handlingar äro upptecknade, slås upp, englaskarorna församlas kring herrlighetens tron, som nu uppenbarar sig för de dödliges blickar, och en röst ropar: „Uppslån edra ögon och höjen edra horn, om J det förmån, till att igenkänna den utvalde Och på den dagen skola alla konungar och mägtige och höge och de som innehafva fästena stå inför honom och se och finna huru han sitter på sin herrlighets tron, och de rättfärdige dömas af honom i rättfärdighet, och intet fåfängt tal blir taladt inför honom. Då skall en smärta komma öfver dem, såsom qvinnans smärta i födslovåndan, då hon har svårt att föda.
Deremot skulle ostanämnde Förkullnsngs, frihet a andra sidan vnekeligen förswära controllen mot Lurendrägeriet ock Tullförsnillningarne. Den ffulle med total undergång hoka en del as de Fabriker, som rmhosoft finnes, och med mycken kostnad äro bragte i stand. I war egen och Europas närwarande Po, tuiska stallning och med andra Nationers, i synner, het Englands tanda Handels-System, skulle ett sä, Vant steg wara högst wädligt, halst Swerige inom kort tid säkert wore öfwerswämmadt med en sädan mängd Utländska Fabrikater, tillwerkade för lindriga pris ock hitsände med betydliga premier, att wara Fabriker pä en gäng blefwo störtade, hwarefter wi under mansäldrar icke skulle kunna förmå genom eg, r>a tillwerkningar motarbeta framtida stegringen as samma waror, hwilkas närwarande lindriga pris hade förledt 08 att qwäfwa egen möilig industrie. Wid sädant förhällande tr^r Utffottet det i al, la afseenden wara rättast, att Riksens Högl. Stan, der, under anförande af skälen mot och med, i un, derdänighet hänskjuta frägan om Förtuftnings-friheten af Utlandffa Fabstkater och Manufactur-waror ät Kongl. Majus wisa pröfning och Landsfaderliga sm, ivärdnad för Undersätarnes wäl.
Uplästes följande af Hr Nisbeth, Carl Gust., inlemnade Mern.: Hos H. R. o. Ad. får jag vördsamt afsäga mig min plats så - Den 15 November f. m. 183 som Suppleant i Riddarh.Utsk., likväl med anhållan, att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. Den till bifall i denna anhållan framstälda proposm besvarades jemväl med Ja jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. Hrr Elektorer blefvo derefter af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att sammanträda, för att utse en Suppleant i Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk. efter Hr Wolffelt och en Suppleant i Riddarh.Utsk. efter Hr Nisbeth. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. K. M:s d. 12 dennes på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r. med förslag till en författning ang:de uphörande af bördsrätt i stad. Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde, d. 12 dennes på bordet lagda, Nåd. Propos:r, till R. St:r: l:o Om inrättandet af ett statistiskt embetsverk; 2:0 Ang:de anslag för geologiska undersökningar öfver hela riket, samt utgifvande -af derpå grundade geognostiska kartor. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. K. M:s, d. 12 dennes på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r, ifråga om medgifvande af rättighet för Svensk man, att i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handel. Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämde d. 12 dennes på bordet lagda Nåd. Propos.r till II.
Sedan en större frihet uti Tackjerns - handeln nu mera, genom Kongl. Förordningen den 3o Junii 1820, blifvit tillåten, synes det förra af berörde ändamål med Tionde-Jernets utgörande in natura hafva upphört samt alltså endast återstå det senare, att nemi. Stats-Verkets rätt och förmån iagttages vid försäljningen af desse Hänte-Persedlar, hvilka ej kunna in natura begagnas. Likmätigt Kongl. Brefvet till Kongl. Bergs - Collegium af den 5:te October 1774, må Kronans Hain - Ståts-Utskottets Betänkanden. 7*33 marskatts jern af Stångjernsbruken, antingen levereras in natura på Yåg eller ock lösas med penningar, efter den T axa, som af Kongl. Kammaroch BergsCollegierne samt Stats-Contoiret årligen utfärdas, äfvensom egare af Bruk eller Manufactur-Verk, enligt Kongl. Brefven deri 2y:de October 1756 och d. i4 Febr. 175g, likaledes få lösa det vid deras Masugnar fallande Tionde-Tackjern; och då Kronans möjligaste fördel uti en sådan Taxesättning å Stångjärnet eller Hammarskatten anses bevarad, synes ock enahanda förhållande kunna ega rum i afseende på Tackjernet.
Officiela upplysningar i denna sak äro icke svåra att erhålla, enär förhållandet är Krigs-kollegium väl bekant, af hvilket embetsverk således kan infordras uppgifter öfver såväl summan af arrendemedel för utarrenderade boställen inom alla regementen, som beloppet af de öfverskottsmedel, som deraf uppkommit och blifvit utdelade på alla löntagare årligen, allt sedan 1858, då löneförhöjningen började att tillämpas. Skulle dessa uppgifter bestyrka hvad jag här ofvan uppgifvit, oell således visa icke allenast att de extra statsanslagen till löneförhöjningar, som Ständerne nu under tre statsregleriugsperioder utanorunat, varit öfverflödiga, utan ock derjemte, att befälet, utom dessa, haft större löner än hvartill de varit berättigade, så föreslås, att Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta, att alla af militie-statens utarrenderade boställen utgående arrenden hädanefter ingå till Statsverket, och att de löntagare, som icke innehafva boställen, sedermera erhålla sina bestämda löner af Staten, sedan utredt blifvit, huruvida icke regementenas öfriga disponibla tillgångar dertill förslå. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles Stockholm den 5 November 1865. Gustaf Bjerkander. från Skaraborgs län. nr o 35. Af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om förändrade, grunder för väghållning sskyldighetens utgörande, m. m. En ibland de många frågor, som förekomma vid hvarje riksdag, är vägunderhållsskyldighetens rättvisa fördelning. Många förslag hafva härom blifvit framlagda, men ännu har icke något befunnits antagligt; dock tyckes allmänna meningen i landet numera vara ense derom, att det är obilligt att denna tyngd skall Bih. till R. St. N:o 25. uteslutaude hvila på jorden, då så många andra samhållsklasser lika mveket, om icke mer, begagna vägarne än jordinnehafvarnc.
Emellertid synes mig att förenämnde princip blifvit vid denna punkt tillämpad i en så vidsträckt mån, att man på sätt betänk, gifver vid handen, för ett företag, hvars hela kostnad icke blifvit beräknad högre, än till 19,930 r:dr, tillstyrkt beviljande af lånebidrag till belopp af 20,000 r:dr detta är hvad jag anser gå alldeles för långt. Om man härmed jemförer hvad Utsk. har föreslagit för Wadstena, så finner man, att kostnaden för hamnanläggningen vid Wadstena skulle enl. kostnadsförslag uppgå till 47,981, r:dr 8 sk. Likväl har Utsk. endast tillstyrkt ett lånebidrag af .32,000 r:dr. Om man jemför de båda städerne Wadstena och Westerås, så torde man erinra sig, att We6 H. 4 r.o Den 14 Juni f. m. steräs i alla hänseenden lärer böra tillerkännas större förmåga att sjelf bidraga till utvidgande af sin hamn, af hvilket företag, staden säges komma att få mycken nytta. Jag tror således fortfarande att om Staten träder emellan sä långt, att den lemnar ett bidrag af 13,200 r:dr, samma summa, som ursprungligen blifvit föreslagen, och detta bidrag nu blefve utgående, under form af lån, så kommer staden, på sätt förut varit tillämnadt, att ikläda sig anskaffandet af det återstående af de 19,930 ndr, som erfordras för hela kostnaden. Vilja åter stadens innevånare icke ikläda sig, att anskaffa detta lilla belopp af 6,730 ndr, så får jag säga, att hamnen icke måtte vara af serdeles stor vigt för staden och orten; ty jag förutsätter att staden väl lärer kunna fä bidrag af orten, i fall man verkligen anser företaget vara så nyttigt för landet. Jag kan således icke på något sätt finna nödvändigheten af att, å Statens vägnar lemna 20,000 ndr härtill; utan för min del, helt och hållet ställd emellan de båda alternativerna att antingen förena mig med Gr.