Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som enahanda skäl och omständigheter, hvilka föranledde till detta Rikets Ständers beslut, i fråga om oflanämnda kronoholmars disposition, nu förekomma i afseende å de holmar, hvilkas upplåtande till fritt och allmänt begagnande E. K. M:t behagat i Nåder föreslå, hafva Rikets Ständer äfven till denna Nådiga framställning lemna!, bifall. Till besvarande af E. K. Mits Nådiga Proposition få Rikets Ständer härom i underdånighet göra anmälan; framhärdande Rikets Ständer, med &c. Slockholm den 21 Januari 1857. Expeditions-Utskotiels Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 1837. Preste-Slåndct den 14 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj-.ls Nådiga Proposition, angående upplåtande af mark å Kronoparken Råda-ås i Skaraborgs län för en vattenledning till staden Lidköping. (Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 23). S. A. K. Uti Nådig Proposition af den 30 Oktober sistlidet år har E. K. M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom E. K. M:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län till E. K. M:ls Nådiga pröfning öfverlemna! en af Lidköpings stads innevånare gjord underdånig ansökning, det E. K. M:t mätte i
Statens biträde skall kunna göras verkande till det ändamål, som härigenom åsyftas, är öundgängeligen nödvändigt, att den; utredning af FilialDisconterne, sorn Staten sig åtager, blir aldeles oberoende af DiscontBorgenärernes pröfning och godtfinnande. — Ehuru motbjudande det visserligen varit för Utskotten, att ens väcka fråga derom, att Allmänna Lagen, under hvars helgd Personligaoch Egendomssäkerheten är ställd, för något visst tillfälle skulle förändras, hafva Utskotten likväl, såsom forsta vilkoret för Statens befattning med Disconternes utredande, icke kunnat undgå tillstyrka, att det Liquidationssätt, som af Rikets Högloll. Ständer antages och gillas, varder genom Konungs och Ständers samfäldta Beslut förklaradt såsom en, till allmän efterrättelse, gällande Lag; på det Staten, som, i följd af dess ingångne garantie för Skulderne, blifver att anse såsom den ende ' Fordringsägaren hos Disconterne, måtte komma i tillstånd, att med Gäldenärerne låta förfara så lindrigt, som, med afseende på hvarje Gäldenärs serskildta belägenhet, kan finnas billigt; och skulle, till stöd för ett sådant tillstyrkande, äfven kunna åberopas en annan ganska vigtig omständighet, den nemligen, att, om ock Staten skulle förhålla sig aldeles overksam och Disconternes tillgångar komma att upgifvas till ordentlig Concours, torde, i anseende till mängden af Borgenärer och deras spridda vistelseorter saint öfriga aldeles olika förhållanden emot hvad de äro vid vanliga Concoursser, nödvänBihang till Riks-St, Prot. 1 Si 7 — TS iS4:<leSaml. N:r47,4g. 379 Statsoch Banko-Utskottens Betänkandem dighelen påkalla eftergift af de, för fordringarå bevakande, uti Lagert stadgade formaliteter.
– ... de bägge rummen, som jag hyrt. Ja, såvida jag dermed kan vara till tjenst. – Ni skulle derigenom hjelpa oss ur en oerhörd förlägenhet, min bäste herr kandidat! – En verklig lycka för mig. – Blott icke fru H. och Albertine blifva generade, sade Aurora, rodnande vid Hennings blick. – Nej, bevars, de bodde i mina rum för ett par år sedan, då de voro på besök här i Upsala, och de voro då rätt nöjda med dem – Och hvar äro de rum du hyrt? frågade Victor. – I fru W:s hus på *** gatan. Henning bugade sig och skyndade efter sin mor och syster, hvilka gått sakta förut. Fru H. och hennes dotter Albertine sågo innerligen älskvärda ut bägge två. Vi äro mycket bedröfvade att ej kunna göra modern till en högst intressant personlighet och dottern till en strålande skönhet. Men vi kunna åtminstone försäkra att fru H. i sin sons ögon var den bästa mor och det aktningsvärdaste fruntimmer. Att Victor ansåg den milda täcka Albertine för en typ af qvinlig fullkomlighet, faller af sig sjelft. – Hvad var det du talade med fru Strömberg om? frågade fru H. Henning berättade förhållandet. – Kors, det var ju aldrig fråga om annat än att vi skulle bebo dina rum, sade modern. Hur kommer det sig då att du hyrt andra, särdeles nu då man lär få betala tjugo till trettio riksdaler under promotionshögtidligheterna. – Jag skall berätta det der för mamma en annan gång. – Emellertid begriper jag ej hur din vän kunde glömma bort någonting sådant, särdeles då det gäller hans fästmö och blifvande svärmor. – Victor är ej ännu förlofvad med sin kusin. Förbindelsen har blifvit uppskjuten tills han hunnit taga graden. – Men, inföll Albertine i en ton, hvilken hon sökte göra likgiltig, nu, sedan han blifvit magister, torde det väl ej dröja. – Gud vet. Jag har anledning att tro det ingendera af de unga äro för partiet. – Huru? Skulle Aurora hysa någon annan böjelse? – Det torde väl hända, svarade Henning med en viss stolthet. Men i alla fall, tillade han, vet jag bestämdt att Victor är fästad på annat håll.
Den 31 oktober 1 8 6 4 blef hon gift m e d sekreteraren i skogsstyrelsen, jägmästaren Karl Adolf Teodor Björkman, sedermera t. f. chef för skogsstyrelsen och den 23 april 1883 utnämnd till landshöfding i Gefleborgs län. Först i oktober samma år hade den nye höfdingen tillfälle att i boställsvåningen å Gefle slott införa sin maka och Julie Björkman, K född Sandström er. yårsuppvaktningen å Gefle slott på aftonen af 1884 års första dag tedde sig onekligen mera besökt, lifsgladare och ungdomligare än på samma afton de närmast föregående åren. Detta förklaras däraf, att höfdingestolen i Gefleborgs län under det nyss gångna året skiftat innehafE L I S A B E T H HEDEKS TIERNA, född Eekhoff. JULIE BJÖRKMAS, född Sandströmer. vare, att den nära 72-årige landshöfdingen Asker, hvars söner redan längesedan blifvit » män i staten », lämnat sin plats för en 52-årig kraftfull man, m e d hvars inflyttning i länsresidenset de gamla gemaken fylldes af ungdomslif och ungdomsglädje från en blomstrande krets af f e m barn i sitt fagraste utvecklingsskede. Husmoder i landshöfdingehemmet hade nu blifvit fru Julie Brigitta Fredrika Björkman, född Sandströmer. För det viktiga kall, hon nu beklädde, hade hon — kan man säga — fostrats och danats allt från sin födelse den 16 juli 1 8 4 7. Hennes föräldrar voro nämligen dåvarande landshöfdingen i Jämtlands län Anders Peter Sandströmer och hans maka, född Klara Lidbeck, professorsdotter från Lund. Aret därpå kallad till statsråd och chef för finansdepartementet, fick fadern, än en gång utnämnd till landshöfding, 1851 föra sin familj från Stockholm till länsresidenset Marieholm invid Mariestad. Här förblef fröken Julie till LOUISE BYDING, född af Petersens. deras fem barn, två söner och tre döttrar, af hvilka det äldsta, en son, är född 1865 och det yngsta, också en son, 1 8 7 1.
Förr i världen, på den tiden han “höll sig med ideal“, hade han proklamerat den satsen, att det just under ätandet visade sig, hur högt en människa stod öfver djuren. Då hade han också ätit med gaffel — men det var en öfvervunnen ståndpunkt nu. Vid större sällskap eller i damers närvaro uppträdde han visserligen ännu som en gentleman, men alltid med detta kalla, satiriska småleende på läpparne, som visade, hur grundligt han i själfva verket föraktade alla de där fördomarne. Och i sällskap med kamrater — i synnerhet med Stolpe — tog han sin skada igen och var “naturlig“ på ett sätt, som ofta gränsade till cynism. Efter slutad supé ville Stolpe gå hem, men Bobbe proponerade, att de skulle dricka en kopp kaffe för att smälta maten, och han lät öfvertala sig. Han ångrade det sedan, ty efter måltiderna var Stenson alltid tråkig. Dess utom blef stämningen denna afton särskildt tryckt därigenom, att de kommo att tala om Erik Häger. Han hade varit intim vän till dem båda, och det var icke mer än ett halft år sedan de suttit vid samma hord tillhopa, fast han nu var både död och begrafven. Han hade aflidit ung och förhoppningsfull och sörjdes därför af hela världen. Hvad skulle då icke de känna, hans närmaste umgängesvänner. Erik Hägers död hade för öfrigt gjort ett visst uppseende. Det var i slutet af förra höstterminen som han gått upp på lasarettet för att genomgå en i vanliga fall helt ofarlig operation. Efter fem dagars förlopp var han död af likförgiftning under de förfärligaste plågor. Man påstod, att det skett genom operatörens slarf, att lancetten varit oren och öfverfört giftet. Detta rykte väckte en storm af förbittring och ovilja emot läkaren. Kandidat Stenson hade varit en af dem, som allra minst förstått att beherska sig. Han hade uppvaktat universitetets rektor och fordrat utredning. Och då denne förklarade sig intet kunna göra däråt, hade han vändt sig till medicinalstyrelsen. Men därvid hade det stannat. Nu var saken i det närmaste glömd. Tiden hade hunnit lägga sin falaska på den glödande förbittringen. Bobbe fann, att hans uppförande vid detta tillfälle icke harmonierade med hans vanliga lugna skepsis.
Jag kan ej förena mig med Friherre Ridderstolpe derom, att d^t filg 13 28 Peri'vt) Jiilii e. m, en förman för städerne, att fa begagna störst bränvinspannor. Qm meningen är att de stora pannorne skulle gifva Städerne större bränvins-production, så tror jag visserligen att det vöre bättre, att nyttja en mängd mindre pannor, ty qm bränningsrättighéten fördelas på ett stort antal små lotter, skall naturligtvis brännvins qvantjteten blifva större, än om en stad t, e, brände med två nitio kannors pan-, nor. Således om första alternativet antoges, Bkulle man afvika från den principen, att förminska städernes brännings-rättighet; och jag tillstyrker derföre bifall till det andra, hvarigenom jag förmodar, att landet tillskyndas ert förmån, och att supandet minskas. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: I)a OeconomieU (skottets Betänkande angående husbehofs bränvins-bränningen första gången förevar, bestridde jag den då yttrade meningen1, att bylag borde få sammasätta sig om större pannor.
Förhällandet blifwer säledes säsom 1 til 18 och so; han erinre stg, at Lä i det ena landet et mildt elimar hela äret igenom lemnar beständigt tilfälle til krigsöfningar, man i det andra knappast kan päräkna za 4 mänaders blid wäderlek; dä jorden i det förra fordrar mätteligt arbete och tid för at producera icke allenast rnbyggarnes behof, utan äfwen i betydlig män »varor til export, mäste i wärt land all uptänklig möda, omtanke och arbetsförmäga af alla händer anwändas, för at under de fä tväroch sommarmänaderne bereda jorden til frambringande af wära oumgängligaste förnödenheter. I annat fall torde lika irriga och öfwerdrifna begrepp om Nationens förmäga, som hittils ställt ost pä brädden af wärt fall, snart päffynda wär totala undergäng. Sedan Hans Majit Konungen med upoffrande Den 1Z Jurin. 70Z af e.qet lugn och til hela Nationens glädje ätagit sig Riks-Styrelsen, under försäkran at äterställa fred, bora wi hysa det glada hopp at denna allmänna förmodan snart stal öfwergä til werklighet, dä i sädant fall wära återstående fä krafter wisierligen bättre anwändas pä äteruphjelpandet af märt utblottade och förswagade land, än uprättandet af en krigsstyrka, som om den än wore möjlig, altid torde förfela sit ändamäl. Friherre upläste til ?roeoL0llet följande: Fraga om Lonscri^tion är wäckt af någre wärde Ledamöter inom detta Stand; och ehuru det warmaste nit för Fäderneslandet ensamt gifwit anledning bertil, har sällan nägon motion werkat sä allmän brydsamhet. At motsäga et ämne, framstäldt genom Män af snille och bepröfwad patriotisms, ffulle wara djerft af den, hwars fattn ngsförmäga naturen inffränkt inom sä träng gräns.
Ingen kan tänka, mindre p^siå, att Riksens Böaloflige Ständer val. lat denna uragtlåunhet. Nej! Riket lönar Em. betsmän, sorn böra tillse ati denna Förordning noga efter leives vid alla Bolagers inrättande. Elter inin tanka, som torde vara enlig med Lagen, kan aldrig den eller de, som uppsåt, ligen varit vållande till någons förlust, skada eller förderf, blifva frikänd från ansvar och ersättningsskyldigheter. Samma rätt mäste Dis. contetne åtnjuta. Har Banquen f j, i behörig ordning, fullgjort till pricka sina gifna förbindelser, bör sådant af Banquen ersättas. Har Banquen *xt|emnat större penningeSummor till Disconterna, än åt deni bliivit föreskrifvit, böra veder» hörande sådant ersätta, Hafva Herrar Direc» teurer ej efterföljt de åt dem meddelta Jnstruftjoner, utan dem öfverträdt, böra de derföre yngvara, samt ersätta all den skada och förlust Lisconterna genom deras förvållande lidit Haf* va Herrar Actie ägare årligen uttagit och upp. burit större utdelning, än deras vinst efter Bok» slutet varit eller belöpt , böra de sådant å er* bära med laglig Ränta ; med ett ord, alla de, sorn bevisligen varit mer eller mindre vållande, vid befattningen af deras Syslomanskap vid Disconterna, böra i sin proportion ansvara och återbetala samt ersätta den förlust de vållat och varit ordsak till. Innan allt detta bliivit eni gt Lag ipidersökt och afdömdt. torde varat svårt, om ej alldeles omöjligt, accurat bestämma Disconternas tillgångar eller deras b?|sterj Lemnäs ålit detta utan ransakning otb Den x 7 Martil, e. m. dom, bar Allmänheten fullkomlig rätt tänka att klangår infallit år i8:g. Statsötskottets Betänkande innehåller vi* dare, att på den händelse Actieägare finge tillstånd i Laga ordning utsöka sina Fordringar af Disconternas Debitorer, skulle flera Medborgare blifva ruinerade.
Jag föreslår således i) att den nu i ordningen 2:dra Afdelningen af Bihanget, för framtiden, alldeles måtte försvinna; 2) att då i ett Utskotts Utlåtande, en Konungens Nådiga Proposition införes, endast Rubriken, i den tryckta samlingen af Utskottets Betänkande, måtte referas, men i stället för sjelfva texten blott derunder orden: se 1 :a Samlingen, och derefter Utskottets yttrande öfver frågan; 5) att då flere Stånd öfver ett förekommande inål stannat i samma beslut, ProtocollsUtdraget derom mätte in extenso anföras från det Stånd, som sig först yttrat öfver frågan, men i afseende på de öfriga blott en angifvelse, att de öfver ämnet fattat lika beslut, t. ex. om öfver ett mål Högloflige Ridderskapet och Adeln först stadgat sin tanke, och sedan något af de öfrige afgjort målet på samma sått, så i stället för att aftrycka detta Stånds ProtocollsUtdrag, föreslår jag att man nyttjade denna formel, t. ex. ”Hedervärda B o nde Siandet. S, D. Föredrogs det och det målet. Afgjordes i likhet med Höglofl. Ridderskapet och Adeln. Se ofvanföre.” Skulle Höglofl. Ridderskapet och Ädeln 334. Dea 3 Marlit, tycka sig i dessa mina förslag finna några skål och anledningar, vågar jag anhålla, att detta mitt Memorial måtte till Riksens Stånders Expeditionsutskott blifva remitteradt, och af detta Utskott, som närmast år i tillfälle att pröfva halten af mina anmärkningar, ett utlåtande öfver dem, med project till jemkad Redaction af Bihanget infordras, som i fall RiksStånden det godkänner, för nästa Riksdag blefve gällande, N:o g; Herr Hammar schjöld, Lorenze.
Kan inte det, äf ven inom möbelindustrin, just vara vår nationela stil att i sig upptaga alla stilar utom den nationela? För öfrigt så tycker inte jag för min del, att den där utsökta nationela stilen är så ofantligt mycket att stå efter, om man ska döma efter den där märkvärdiga nationela chäslongen, som står hos fröken Giöbel och som lär vara det enda verkligt-äktasvenskt-nationelt-konstnärligt-originella söm finns i möbelväg på hela U tställningen! Beror väl på hur folk ser det! Ser man, att chäslongen är en snillrikt omskapad järnvägslår (Svensk förstås!) så antar jag, att den är alldeles utsökt. Eljes har den allt sina sidor — eller rättare sagdt den har inte sina sidor! Skaffar man sig en soffa, så är det för att sitta eller hvila skönt, och inte för att trilla i backen på ömse håll, bara man vänder sig — ty trilla hur konstnärligt man någonsin vill, så tror jag nog att man ändå i längden föredrar att inte trilla alls. Soffan må vara hur okonstnärlig och hur litet järnvägslåraktig som hälst. När jag kommer hem, ska jag odla Hortensior i massor! Jag har alltid förut tyckt de blommorna vara så klumpiga, men nu, när konsten tagit dem om hand, ser man först hur konstnärliga de är. Fröken Giöbels drapperi med Hortensiabård är så utsökt, att det för alltid har botat mig för min smak för korsstyngsbroderier och granna färger. Det egna och intressangtaste med Utställningen är, att så mycket just af det man först hvarken förstått eller så mycket tyckt om, stannat kvar i minne och sinne och beredt sig husrum till döddagar. Det är nog Utställningens själ, som på det viset tagit ut sin rätt, tänker jag. Men jag är tokig jag, som pratar så mycket extra, när jag har så förfärligt ondt om tid! I går hade Ruffen och jag en liten välkomstoch afskedskolifej på Hasselbacken. Redaktören, allas vår redaktör förstås, var också så innerligt god och gjorde oss den äran — och Lycko förstås, fast jag först rakt inte trodde det var han, så förändrad var han.
Var det detta, som gjorde henne tung i hågen: det vida, öde sceneriet och bäckens melankoliska visa? Hon visste det ej, men hennes själ kvälde af sorg, och hennes hjärta kände beklämning. Hvad veta vi om det, som vållar sinnets dagrar och skuggor; det ljusnar och skymmer, utan att vi själfva kunna skönja annat än en verkan; vi äro som naturen, vi le och mulna som den, lika ofrivilligt, nästan lika omedvetet. Så var det henne med ens, som om hon hade något att änglas öfver, något att ångra, något att längta efter, något att gripa, innan det blefve för sent. Det var en tomhet inom henne och utom henne, bakom henne och framför henne, och det droppade i denna tomhet liksom från smältande is: hvarför satt hon här, ensam, på en sten vid vägen, och om hon reste sig och ginge hem, hvad skulle hon hemma att göra; tomt i går, tomt i dag och detsamma i morgon som i går och i dag; och hennes lif ringlade sig upp, tillbaka och framåt, tjugufem år tillbaka och tjugufem år framåt, och åren bakom henne voro alla hvarandra lika, och åren framför henne voro äfvenledes alla hvarandra lika, och de senare sågo ut alldeles som de förra. Hvad gjorde det, att solen gick upp och ner, att sommar blommade och att vinterhimlen stod fullsatt med stjärnor; – hvad betydde allt detta för henne, hvad samband hade det med hennes eget lif? Det lefde sitt lif, och hon lefde sitt, och de två skulle aldrig sammanflätas; – och måhända var det däri som det låg, detta som verkade hennes ängslan, ånger, längtan Hon ryste till och svepte den tunna sommarkappan omkring sig: ett köldblått moln hade gått framför solen, det hven i luften, och en kall kåre strök fram öfver höjderna. Hon steg upp och gick skyndsamt hemåt.
När delegare sin andel i fartyg sålunda afstått, upphör hans ansvarighet för sådana förbindelser, för hvilka den afträdande icke är, enligt hvad här nedan (§ 12) sägs, personligen ansvarig. Ar å den afstådda andelen och frakten tagen försäkring, gällande för tiden efter deras afträdande, vare öfrige delegare förbundne att samma försäkring, emot gäldande af en motsvarande andel af premien, öfvertaga. § 9- Yill någon sin andel i fartyg under hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträde eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit. Lösa de ej, en eller flere, inom tre dagar sedan hembud skett eller de uppgifna vilkoret) blifvit, der medredare det äskar, af säljaren inför närmaste domstol med ed fästade, vare lösningsrätten, efter det hembud, förlustige. Tilja, inom den tid nu sagd är, flere delegare den hembjudua andelen lösa, ege dertill rätt i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger. § io. Ar andel i fartyg såld, utan att vara, såsom förut sägs, medredare hembjuden, ege de, en eller flere, sedan försäljningen dem kunnig blef, mot köparen den rätt, som enligt § 9 i afseende å säljaren dem tillkommer. Säljes andel genom offentligt utrop, ege hembud och lösen ej rum. Har befälhafvare del i det fartyg, från hvars förande han blifvit mot sin vilja entledigad, och vill han sin andel sälja, vare mcdredarue skyldige att den samma lösa, der annorlunda ej öfverenskommas kan, efter uppskattning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag sora i § 321 sägs. Expedilions-Utskotlets Förslag lill anderd. Skrifvelse, iS-.o 164. 21 § 11- Yid delegarnes sammankomst skall hållas protokoll, deri besluten införas. Protokollet skall af närvarande delegare underskrifvas och förvaras af hufvudi-edaren. Hvarje delegare stånde fritt att af protokollet taga utdrag eller afskrift. § 12.
Men äfven detta stadgande kan jag icke förorda, då man vet, att vid sterbhus-värderingar allting upptages så lågt, att det, som är värdt 400 rdr, sättes till 100 o. s. v. Hr Reutersvärd: Det är i allmänhet icke förh:det så som den siste talaren påstått, att värderingen är så låg vid bouppteckningar. Silfver t. ex. väges och upptages till sitt verkliga värde, och på samma sätt är det med en stor del andra egodelar. Om en bouppteckning inlemnades, som upptoge 1 /4 af det verkliga värdet, skulle den säkert föranleda anmärkning af vederb:de domstol. Sedan öfverläggningen härefter ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den nu förev:de 6:te §:n, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. hvad först beträffade rubriken bouppteckningar, att Utsk:ts förslag måtte bi - Deri 5:6 Maj f. m. fållås; att detsamma måtte återremitteras, samt af Hr Reutersvärd, att det förslag, som uti hans vid Betänk:t fogade reservation funnes framlagdt, måtte af R. o. Ad. antagas. Härvid anmälte sig Hr Reutersvärd och förklarade, att han afstode från sitt särskildta yrkande samt förenade sig med dem, som begärt återremiss af IJtskds förslag rörande rubriken bouppteckningar. Sedan H. Exc. fästat R. o. Adms uppmärksamhet derå, att Ståndet, i enlighet med Htsk:ts redan afgjorda hemställan sid. 19, bifallit det under rubriken bouppteckningar förekommande stadgandet, ”att bouppteckningar förses med stämpel enligt den författning, som gäller då de till domstol ingifvas”, så att nu endast vore fråga om punktens öfriga innehåll; fortsatte H.
Afven hafva flera konkurser af personer, lill en del med betydlig rörelse, skadligt inverkat på kreditförhållandena och åtminstone för en tid hämmat rörelsens liflighet i vissa delar af provinsen. Då allt detta oaktadt alla undsättningsskulderna från missväxttiden blifvit till sista runstycket fullständigt liqviderade, kronoutskylderna utgått snarare med mindre än större restantier än förr, och utmätningarnes antal icke varit i något märkbart stigande, torde likväl kunna slutas, att en icke obetydlig ekonomisk styrka finnes hos provinsen, föranledande till den förhoppning att, om blott några år få förflyta utan förnyade missväxter, en verklig välmåga skall finnas hos den besutna delen af provinsens invånare och i allmänhet hos alla dem, som äga stadigt näringsfång och sköta det med alfvar och omtanka. Tillgången på arbetare har i allmänhet varit temligen jemn, och den som ordentligt aflönat sitt folk har icke saknat dugliga tjenare. Markegångspriset på dränge-dagsverket har alla 3 åren varit 21 sk. 4 rst. Banko, men på olika orter inom Länet har priset på ett sådant dagsverke varit mycket olika, och på ett och annat ställe, i synnerhet i och invid städerna, till och med öfverstigit 32 sk. Banko. § 3. Näringar. Bland Länets näringar är jordbruket otvif velak tigt den förnämsta. Intresset för dess ändamålsenligare och förbättrade bedrifvande stiger uppenbarligen med hvarje år. En stor del possessionater och någre af den förmögnare allmogen hafva redan inrättat cirkulationsbruk, och de flesta jordbrukare hafva börjat, ehuru många i ganska ringa skala, alt genom såning af gräsfrö, mest klöfver och limothej, bereda sig ökade fodertillgångar.