Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det förtroliga hemlifvet är det dock först som Signe Mittag-Leffler kommer till sin fulla rätt. Där har hon utvecklats till en lugn, säker och bestämd kvinna, där har hon blifvit ett stöd, en hjälp åt honom, som står midt i sitt lifs arbete. Men äfven utom hemmet till hans vänner och fränder når hennes intresse, kanske starkast i de stunder, då vännen pröfvas bäst. Hon är också i det soliga Napoli en lika efterlängtad gäst som i de » tusen sjöars land », och finge man i augustikvällen träda innanför husets tröskel, så skulle man mellan verandans bladväxter i belysningen af det elektriska ljuset hellre vilja måla än beskrifva henne. Hon, främlingen från andra sidan Östersjön, är därinne i den gamla familjekretsen som låset i kedjan, och af den lugna vänsälla kvinnan får man en känsla af trygghet. Man känner, att här är något att lita på, och tonfallet i hennes röst minner o m hvad hon i alla skiften vill vara — en trofast finska. A R Skidfärd. j^tod, jag i skogen på backens lerön, Du stod invid min sida. Bakom oss gingo skidspår i snön, Framför oss ängder vida. Solstrålar lekte i håret ditt, Glindrade mellan stammar, Lyste skinande, blänkande Kvitt Borta på, bergens kammar. Solstrålar lekte på friska hyn, Kysste två läppar röda, Smögo sig in under ögonbryn, Där dina blickar glöda. Vindarne sjöngo en sällsam sång Uppe i skogens tallar, Sjöngo om kärlekens soluppgång, Under det blodet svallar. Tankarne trådde en yster dans, Svåi^t är att tankar styra — Blodet kan leka med vett och sans, • Känslor och sinnen yra. Ville jag lägga min arm omkring Midjan den fina, smärta, Drömma om allt och om ingenting Invid ditt unga hjärta. Ville jag tolka, hvad vinden nyss Kunde i furorna hviska; Ville jag drömma om solens kyss På dina läppar friska. Rände du drömmarnas vingslag som Tumlande svalors lättatHörde du tystnadens röster om Aningars fröjd berätta?
Det i denna § intagna edsformulär för Ordförande och Ledamöter i Taxeringsoch Pröfnings-Kommittée har Friherre Alströmer ansett böra erhålla följande förändrade redaktion: ’’Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och Hans heliga Evangelium, att jag, såsom ”Ordförande (Ledamot) i Taxerings(Pröfnings) Kommitté, skall, efter bästa förstånd och ”den kunskap jag om förhållandena eger, fullgöra och noga iakttaga föreskrifterna i nu gäldande Bevillnings-Stadga, så alt hvarken Kronan eller de skaltskyldige genom den af mig ”påförda beskattning uppsåtligen förnärmas. Denna förbindelse skall jag på heder och ”samvete, utan ensidig afsigt och mannamån, redeligen uppfylla; så sannt mig Gud hjelpe ”till lif och själ.” Men då den sålunda föreslagna förändrade lydelsen af ifrågavarande ed möjligen skulle kunna gifva Taxeringsman anledning att icke vidtaga några åtgärder för erhållande af de upplysningar rörande skattskyldige, hvilka han nu måst anse sig uppmanad att anskaffa, har Utskottet icke funnit skäl att tillstyrka antagande af denna förändrade redaktion i vidsträcktare mån, än att perioden: ”skall påföra hvarje skattskyldig,” må komma att lyda: ”skall, efter bästa förstånd, påföra” etc. ; hvaremot, och då nuvarande ordalydelsen af ifrågavarande § gifver anledning dertill, att äfven den, som förut i Taxeringseller Pröfnings-Kommitté deltagit, bör, så ofta en ny Bevillnings-Stadga skall af honom tillämpas, ånyo aflägga den stadgade eden, hvilket icke synes vara behöfligt, Utskottet föreslagit de, till undvikande häraf nödige jemkningar, i redaktionen. Äfven vid denna $ har, såsom följd af Utskottets förslag om förordnande af Kronoombud i städerna, desamma skolat bland de i 2 mom. uppräknade personer upptagas. 30 Bevillning^-Utskottets Betänkande, N:o 4. Art. Uti från Vällofl.
Derjemte föredrogs ett Protocolls-Utdrag från Bonde-Ståndet af den 1 dennes, af innehåll, att Ståndet, vid föredragning, af Bevillnings-Utsköltets ofvannämnde Memorial JNT:o 63, gillat hvad Utskottet tillstyrkt, utom i hvad rörer 5:te punkten, eller frågan angående Husbchofs-bränneri-medlen, i afseende på hvilken punkt Ståndet beslutat, att afslå och alldeles förkasta det deruti framställde förslag om en Underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj.-t, med förklarande tillika, alt, vid stadgandet i 8 §. af det med Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-ötskoltens Betänkande N:o 8, öfverlemnade förslag, -så vidt det på Rikets Ständer - Trot. TJtär. d. 4 Maji i835. 73 der berodde, orubbligen kommer att förblifva; i följd hvaraf och utan att fästa sig dervid, att Bevillnings-Utskottet i förtid och med afyikande ifrån föreskrifterna i 4g och ^3 §. §. Riksdags-Ordningen inkommit med sitt förslag lill frågans afgörande genom votering i Förstärkt Utskott, Ståndet ansett detta förslag jemte den i sammanhang dermed tillstjrkta voterings-propositionen komma att förfalla; förklarande Ståndet i öfrigt, att det, oaktadt hvad Ståndet salunda beslutat, icke funnit betänkligt att antaga husbehofs-bränneri-medlens beräkning till det i Bevillnings-Utskottets Betänkande Nio 56, föreslagne belopp; I hvilket beslut rörande husbehofs-bränneri-medlen de öfriga Riks-Stånden blifvit inbjudne att sig med Bonde-Ståndet förena. Ridderskapet och Adeln beslöt att, med antagande af inbjudningen, instämma i Bonde-Ståndets ofvannämnda beslut. S. D. Föredrogs ej mindre Banco-Utskottets den 3o sistl.
Att man blott kan ålägga en del af reg:tet att sitta upp, hvilket man anser för sr. fasligen vådligt och illa för armeen, är en gifven följd af indelningarnes beskaffenhet, som gör, att man ej kan ålägga hela bataljonen att sitta upp. För min del skulle jag anse del rättvisaste vara, att de' rusthållare, som önska uppsittningen, må genast anbefallas att derom gå i författning, och de nödiga hästarne anskaffas, men under ingen förevändning böra personer i en provins ställas i andra och olika förhål - Den i5 A p r i 1 f. m. In nilen emot deni, som äro i samma catbegori i andia provinser. Det är en af de mest vådliga grundsatser, som finnas, att öppna dörren dertill att II, St. börja vid en riksdag tillstyrka sådana fördelar för enskilda personer, samt derigenom föranleda ett fortgående på en så farlig bana, då man ej kan betvifla, att sådana frågor äfven framdeles komma att väckas, och alt de då ifrån samma håll som detta tillstyrkande kommit skola erhålla protection, så alt man derigenom kommer att gynna enskilde personers intresse på Statens bekostnad. Jag tillstyrker afslag på betänkandet. Hr Printzensköld, Carl: Äfven jag anser ifråga var. betänk, vara alldeles oriktigt. Det synes mig, att Statsoch Ekon.Ulsktn, hvilka haft för pligt att för R. St. framlägga denna fråga med afl erforderlig fullständighet, hade bort inse, alt en blott motion, framställd af enskild person, ej innefattade afla de upplysningar, som för frågans fullständiga utredning varit af behofvet påkallade. En sådan utredning kan ej annorlunda åstadkommas, än genom undersökning af vederbörande embelsmyndigheler, hvilkas ut latto i ämnet här utgöra den enda grunden för frågans rätta uppställning. Om Utskin sålunda hade fullgjort den pligt, som Utsktn ålegat, på ett sätt, alt både den enskilde och det allmänna kunnat vara dermed belåtna, så hade Utsk:n ofelbart ej bort fästa något annat afseende på den väckta motionen, än att tillstyrka en und. framställning ifrån R.
I betraktande häraf och då ifrågavarande byggnadsföretag ej torde inom kortare tid än två år kunna utföras, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte såsom bidrag till utvidgande af elementarläroverksbyggnaden i Christianstad bevilja dels ett anslag af 20,000 R:dr och dels ett låneunderstöd af 20,000 R:dr, samt utaf dessa summor anvisa på Riksgälds-kontoret för år 1867 såsom anslag 10,000 R:dr och såsom lån 10,000 R:dr, emot enahanda vilkor för detta låns åtnjutande, som i mom. a) härofvan i afseende på låneunderstöd för läroverksbyggnaden i Upsala blifvit föreslagna, allt under förutsättning att Christianstads läns landsting till byggnadsföretaget i dess helhet bidrager med 20,000 R:dr samt att staden Christianstad tillskjuter hvad som utöfver sålunda för hela byggnadstiden till 60,000 R:dr beräknade bidrag kan för ändamålet erfordras, e) Uti särskilda, till Utskottet remitterade motioner hafva hos PresteStåndet Biskop Bring (i motion N:o 34), i Borgare-Ståndet Herr G. F. Carlson (i motion N:o 13) och inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Carl Hydström från Calmar län (i motion N:o 294) hufvudsakligen anfört, hurusom för Westerviks på reallinien fullständiga läroverk saknaden af ett lämpligt och rymligt lärohus länge varit kännbar. För det alltjemt stigande lärjungeantalet, som under de sista tjugo åren från 50 ökats till 172, voro lärorummen så helt och hållet otillräckliga, att för flera klasser rum måste hyras på privata ställen i staden. Att ett sådant förhållande icke borde få fortfara, insåge och erkände kommunen villigt, på samma gång som den insåge och erkände sin egen skyldighet att ofördröjligen anskaffa en sådan undervisningslokal, som motsvarade läroverkets omfång och bestämmelse.
Ma det i detta afseende tillätas mig ali anropa Riksens Ständers bade medlidande och ädelmod, och jag wägar hoppas att dä Deras rättwisa tillåter dem sölja sin böjelse, De ieke sipola wilja upeff a en och annan Medborgare för en ringa winst för dek Allmänna. Med Åberopande af hwad jag förut i detta ämne hast äran anföra, såsom och dä hwad mig enskildt angar, jag crbudit mig för den återstående arrende-tiden af Bråborg erlägga en mångdubbelt större arrende-,summa, än hwanill jag lagligen genom arrende-contraolet mig förbundit, och hwilker konträrt, esker min ranka, intet böx kunna utan med bägge parkernes ömsesidiga begifwande förändras sä wida säkerheten i ägande rätten icke förut mig ow.tterligen förklaras haswa nphörk; wagar jag ödmjukest anhalla dek Högloft. Ridderllkapet och Adeln samt Riksens Sta >dcr ogilla hwad SrarsUtskotletS tillstyrk nde, hwad Vestr ifrägawaraude Kungsgårdar angar, samt bibehåller mig och min» arfwingar, tvid den ä oswannämnde Kungsgård umehafwande arrende rättighet. Med detta mitt Memoria! anhäller jag sä wända mig till de andre Respecrwe Sländön. Afskrift 6v8i->r Avor-pn re rc rc i! Wär synnerliga ynnest etc. WI hafma i Räder lätit Ost föredragas sa tvä!
Härom må man gerna hysa olika tankar; men man kan icke förneka, alt om icke Svenska arméen infallit i Norige och icke detta land hyst fruktan för främmande makters mellankomst, hade Norige icke dä ingått unionen. Den var således icke frivillig, utan i större eller mindre mån påtvungen. Genom föreningen tillskyndades Norige stora fördelar; men äfven sådana, när de mot ens vilja påtrugas, bruka ieke skådas med blida ögon. Åtminstone fordras tid att glömma tvånget. Först derefter kunna fördelarne rätt upskattas. Men nu sökte icke Norska Regeringen att påskynda glömskau i detta hänseende. Tvärtom, genom störandet ai de syttende Majfesterna, medelst dragonader samt genom att gång efter annan återuprepa de förhatliga tio propos:rna, hölls den fieudtliga sinnesstämningen oafbrutet vid lif. Och berörda åtgärder, hvilka i Sverige ganska allmänt ogillades, ausågos dock i Norige härleda sig från Svenskt inflytande. Vidare torde det vara en erkänd sanning, att ibland tvenne personer eller Stater den af dem, sorn i något hänseende känner sig underlägsen, vanligtvis blir mest ömtålig om sin värdighet och lätt misstänker den andra för afsigten att förolämpa. En sådan Ben 17 Mars f. In. Noriges misstänksamhet mot Sverige har blifvit underhållen och har man jemväl stundom lyckats deri blanda bitterhet. Lägger man nu till dessa förhållanden ytterligare en ganska väsendtlig omständighet, torde det icke blifva oförklarligt om Norige hyste ovänlighet emot föreningen. Norige kan icke i egentlig mening sägas häfva kämpat och stridt för den stora politiska frihet, det nu åtnjuter. Hade Sveriges anfall och unionsförsök år 1814 alldeles ■misslyckats, är det icke troligt att Norige, som säkerligen snart ■‘blifvit med Danmark återförenadt, kunnat få fortfarande åtnjuta ■denna politiska frihet och oberoende. Kampen år 1814 gällde således icke egentligen frihet och oberoende. Nu bjuder likväl en lag, som tyckes vara en hela skapelsens grundlag — att frihet måste genom strid vinnas och förvärfvas, samt att den icke kan såsom gåfva mottagas.
Och att du skall länge lefva i landena, som Herren edra fäder svorit hafver att gifva dem och deras säd, ett land der mjölk och hannog uti flyter. Ty det landet, som du kommer till att intaga, är icke såsom Egypti land, der I utdragne ären, der man sår säd, och bär dit vatten till fots, såsom till en kålgård; Utan det hafver berg, och slättmarker, hvilka regn af himmelen vattna måste; Om hvilket land Herren din Gud låter sig vårda, och Herrans dins Guds ögon se alltid deruppå, ifrå begynnelsen på året, intill ändan. Om I nu hören min bud, som jag bjuder eder i dag, att I älsken Herran edar Gud, och tjenen honom af allt hjerta, och af allo själ; Så skall jag gifva edro lande regn i sinom tid, arla och serla, att du skall inberga din säd, ditt vin, och dina oljo; Och skall gifva dinom boskap gräs på dine mark, att I mågen äta och varda mätte. Men tager eder vara, att edart hjerta icke låter draga sig dertill, att I afträden, och tjenen andra gudar, och tillbedjen dem; Och Herrans vrede förgrymmar sig då öfver eder, och lycker himmelen till, att intet regn kommer, och jorden icke gifver sin växt, och I snarliga förgås utaf det goda landet, som Herren eder gifvit hafver. Så fatter nu dessa orden i hjertat, och i edra själar, och binder dem för ett tecken på edra hand, att de äro till en åminnelse för edor ögon; Och lärer dem edor barn, så att du talar derom, när du sitter i dino huse, eller går på vägen; när du lägger dig neder, och när du uppstår. Och skrif dem på dörrträn i dino huse, och på dine dörr; Att du och din barn mågen länge lefva i landena, som Herren dine fäder svorit hafver att gifva dem, så länge dagarna af himmelen på jordene vara.
Denna alltför höga beräkning är antagen i nu gällande författning och derföre äro i allmänhet alla andra mäskvärmare bortlagda än sådana, som icke bordt få efter författningens föreskrift finnas, och mot deras begagnande hafva Utskotten nu föreslagit ett ytterligare förbud i 12 g. Så mycket mindre skäl är det derföre att pålägga mäskvärmarne en beskattning, som gör dem omöjliga. Utskotten hafva deremot alldeles icke fästat någon uppmärksamhet vid de från alla håll dem meddelade upplysningar, att det är hufvudsakligen och egentligen med de medelstora enkla bränvinspannorna, äfvensom med de små pannor, 22 Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 2. hvilka drifvas med änga, som största qvantiteten bränvin tillverkas i landet. Utskotten hade icke bordt låta undfalla sig hvad major Hammarberg i sin reservation vidgick, nemligen att han, med en 10 kannors panna för ånga, tillverkade minst 10,000 kannor bränvin under 6 månader, och det bör icke vara Utskotten obekant, att de flesta bränvinsfabriker ej hafva större redskap, än från 10 till 20 å 30 kannor. Under föregående diskussion är också till evidens bevisadt, att det ickeTordras stor panna för stor tillverkning, hvilken hufvudsakligen beror på ångpannans storlek och öfrig konstruktion af redskapen. Att träffa tillverkningen ens approximativt är omöjligt efter pannerymds-grunden, men närmare kan den åtkommas, än Utskottens förslag vill göra det. Hvartill tjenar att såsom Utskotten gjort, uppstapla höga siffror för redskap, sorn ingen begagnar, då Utskotten varit så skonsam i beskattningen just mot alla de slags redskap, som mest användas? De, som skulle träffas af den höga skatten, förstode nog att byta sig tillden lindrigare beskattade bränvins-rcdskapen. Jag vågar framlägga en annan tariff för pannerymds-afgiften. Denna är icke fullt rationell, derföre att den då skulle sannolikt ogillas af allt för många, men den går åtminstone sanningen något närmare på lifvet, än Utskottens.
Grunden till nämnde förhållande är otvifvelaktigt den, att i vårt eget tungomål saknas något uttryck, svarande mot det främmande, från olika språk har införda ordet: religion. Detta, som i Latinet, enl. härledning, betyder: något, som fast förbinder, betecknar uti nämnde språk, hvarifrån det redan under medeltiden kommittill oss, först i allmänhet: fruktan, i synnerhet fruktan för del Högsta Väsendet, samt sedan i allmänhet: samvetspligt, pligt och skyldighet öfverhufvud, o. s. v. Uti Fransyskan deremot, hvars talesätt i sednare tider blifvit oss mindre främmande än Latinets, förstås med religion egentligen: gudsdyrkan samt vidare: tro, trosbekännelse, fromhet, gudaktighet, och slutligen äfven: andelig, orden, ordenseller klosterlöfte m. m. Ifrån dessa ordets många skiljaktiga bemärkelser är ett stort språng till den, som här sisth lördag upgafs, nemi. »sann tro på Gud och på guddomlig uppenbarelse.» Med »religion», i nu förev:de fall, förstår jag och sannolikt de fleste med mig: tro på ett högsta väsende; fruktan, vare sig barnslig eller trälaktig, för detsamma, samt deraf härledd vårdnad och dyrkan, vare sig hjertats eller endast de yttre åthiifvornas. Med »religions-frihel» åter: friheten all äga och välja religion, eller, såsom Frih. Creutz vid sisth Riksdag uttryckte sig: »rättighet alt tro, bekänna och dyrka Gud enl. sill samvetes öfvertygelse. » Nu frågas: finnes hos oss en sådan frihet? eller bör den, med eller ulan inskränkning, i lag medgifvas? På den första af dessa frågor svaras, å ena sidan: »Ja, denna frihet finnes redan, i 16 § Reg:sF:n stadgad» — från andra sidan åter ett lika bestämdt: »Nej»; och dagliga erfarenheten, med domstolarnes beslut och dessas verkställighet, medelst medborgares pliktfällande, häktande, t. o. m. landsförvisning, för religionens skull, gifva de sednare rätt.
Dito som för Stockholms Stads Undervisningsverk blifvit anvist och här förut är omnämnd 160^ T:r. Stats Regleringen pci det hela framställer således följande resultater: Inkomsterne3 sorn vid 1823 års Riksdag upptogos till ett belopp af \ .' 6,467,857: 2g. 10. halva nu blifvit påräkhade till 7,285,000. eller en högre Summa af 817,142: 18. 2. Utgifternej sorn beräknades vid 1823 års Riksdag till 8,314.057; 47- 4’ hvaruti inbegripas de 233,333: 16.— som af Öfverskottet åStatsVerkets Inkomster årligen utgingo till FörsvarsVerket, hafva nu blifvit beviljade att utgå med , .. 9,136,200. eller en tillökning af . 822,142: — 8. Denna tillökning består af Indelningar, dels förut utgångne under anordning utom Stat, och nu uppflyttade på Stat, dels rättade efter hvad Räkenskaperne föranledt 4.8j,77G: 25- 8. Förslags-anslag, som blifvit å Stat uppförde, och hvilka i annat fall mäst fyllas af Öfverskotten , samt således icke verkat till ökade utgifter: För Tulloch PostVerkens Stat, samt Tingsgästningspenningar 108,934: 17. 4- För GhartaeSigillatasVerket 10,000. Till Skrifmaterialier och Expencer .. För MinisterStaten, Gours-dilference . 16,666: 32.— Till Fångars skjuts och underhåll . 4°>°oo. 185,601: Förökade Utgifter i penningar 3:e Dito 4:e Dito 5:e R:dr till Salpeter-näringens upphjelpande och 124,000
St. sjelfve om denna protest sade i sin underdåniga skrifvelse af d. 17 Maj 1835, nemi. att R. St., enär de i krigsoch kammarcnllegiernes förut omförrnälde und. betänk, af d. 11 Maj 1831 audragne skäl inneburo en tillfyllestgörande vederläggning af l’resteSt:s vid föreg:de riksdagen fattade beslut, förklarade sig hufvudsakligen vidblifva de grunder samma beslut innehöll etc. Jag upprepar ännu en gång bvad jag nyss hade äran nämna, nemi. att det icke är min mening att inlåta mig i tolkning af huruvida förslaget är stridande emot Presterskapets privilegier eller icke. Jag tror icke heller att den tvisten nu behöfver slitas. Lien kommer nog i tillfälle att blifva behörigen afgjord om fråga derom uppsl år. Jag tror emellertid att, då R. St., oaktadt en sådan ordentlig protest var ingifven, kunnat yttra sig på det sätt, som nyss nämndes, så måtte åtminstone frågan icke vara så klar och ostridig all man deraf skulle anse sig förhindrad atl fatta det beslut, som Frih. Palmstjerna föreslagit. Hr Lefrén: Då jag begärde af Hr Gripenstedt upplysning om hvad möjligen krigsbefälets underdåniga önskningar kunde innebära, sä skedde det uuder förmodan, att han hade bättre reda derpå än jag. Jag hör nu att förhållandet lärer vara tvärtom. Jag får då nämna, att krigsbefälet visserligen kände att förslaget innehöll räntornas och tiondens indragning till statsverket på sådant sätt, alt de skulle uppbäras af Kronans uppbördsman kronofogdarne, och ytterligare att de skulle förvandlas efter ett medeltal af 5 års markegång, och att rättighet alt uppsäga till leverans in natura å räntelagarens sida skulle upphöra. Dessa irenne omständigheter voro då kända likasåväl som nu, och just i dag och i denna stund äro vi syselsalla med frågan om huruvida räntorna skola uppbäras af Kronans uppbördsman eller icke.
Inkomster samt besparingarna för år i83o understigit den härpå till Försvars-Verkets materieln behof anvisade årliga summa af 70 000 R:dr 21,198 17 3 Större förskott, den 1 Jan. i8>3, till omkostnader vid Chartte Sigillatas-IIvitslämplingen, än ett sådant förskott utgjorde d. 1 Jan. 1829 163 '7 6 Pilo dito för Tidningsslärnplingen 302 17 2 Forskjulne kostnader för innevarande Riksdag 450 16 — Förskott till omkostnader för inredningen af Riksgälds-Contoiels förra hus 6,700 Dito dito f. d. Hessensteinska huset 300 509,721 iå 6 Större belopp af intressefordringar den 1 4-1 Jan. i833, än dylike fordringar utgjor6,7 50 Behållning den 1 Jan. |S33 i Vexel-Ban; *7 ken af de till försvarsverkets iståndsättaude anslagne medel 6,270 33 8 Låne-Bankens Obligationer med 3 proc. ränta 130,000 — Summa tillkomne fordringar och tillgån8ar ■ ■ • * ‘^ • * — __ 3,082,836 *4 10 ]Wen när härifrån afgå förminskade tillgångar och fordringar, nemi. Transport Genom Contante influtne betalningar. På fnrdringarne hos framJidne Hans Excellence m. m. Grefve Ruuths-Sterbhus-De lega re , Lånet till staden Ystad, för Casern-byggnad fi Dito för "Hamnbyggnad .. Dito till staden Norrköping , Dito till Upsala Academie Utaf Förlsgs-Fonden till f. d. General - Assistance - Contoret återställde Behållningen den i Januarii 187.9 på Räkningen i Vexel-Banken, — uttagen och disponerad På fordringen uti afl.
Hvad åter angår landthandlares förmögenhet eller fattigdom, sä tror jag att i allmänhet dermed förhåller sig så som Hr Rääf oraförmält. Vanligen utsändes från städerne lill landet endast underordnade handelsexpeditör, för att utborga varor, och deraf draga den vinst, som kan belöpa. Dä, såsom Gr. Lagerbjelke med flera yttrat, Uti städerne är rälta platsen för handel, är det väl ock lemligen säkert, ali icke de bästa personerne bosätta sig på landet, för att där drifva handel, utan snarare sådana, som misströsta om utkomst i städerne. Jag kan visserligen medgifva, att på många ställen förhåller sist så, som Frih. Åkerhjelm omförmält nami. alt landthandlare hafva betydlig vinst, men ju längre rättigheten för dem att nedsätta sig pä landet qvarstår, ju flere blifva de lill dess den ene förstör näringen för den andra, och de samtliga blifva tiggare då församlingarna få underhålla deras barn och hustrur, om männerna rymt eller gjort concurs, eller ock deras Den 5 Juli e. m. 537 enkor, om de aflidit. Om de hafva rymt utgöres vä! tillgångarne såsom hos bankrntterade gårdfarihandlare af ett par toma kappsäckar, oell förteckningar på drängar och pigor till hvilka de utborga! halsdukar, och schawlar. Underhållsskyldigheten för socknen blifver den enda säkra qvarlåtenskapen. Man har sagt, att, genom landlhandeln, skulle fattigt folk kunna försörja sig och sålunda undgå, att blifva tiggare. Det är möjligt, att det så förhåller sig i början, och för några få. Men om köpmannen vinner, under det att många genom hans näring bringas till tiggare, emedan de förledas till öfverflöd och onödiga utgifter, hvilka icke inträffat, örn de icke lill sin frestelse haft varorna på stället, så blifver ju obestånd öfverhufvud, följden? Man har omtalat, hurusom den köpman, hvilken först uppslagit handelsbod inom en församling skulle göra allt, för alt förhindra flere handlandes bosättning derstädes.