Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt 3 § i kapitlet om lärarne skall deras personal utgöras af två “Imf vudlärare1', bland hvilka den ene tillika är föreståndare, samt af lärare i musik, teckning (eller, såsom det i Kongl, anslagspropositionen heter, “ritning“), samt gymnastik, hvartill kommer, enligt samma proposition, behofvet af en lärare i trädgårdsskötsel, som reglementet nämner i förbigående. En hufvudlärare är medgifvet att tillika vara lärare i någon af nämnda färdigheter, men naturligtvis skall han derföre uppbära det särskilda arfvode, som derför kan varda anslaget, der särskild lärare blir anställd, emedan det ökar hufvudlärarens undervisuingsskyldigbet, Vid denna § kan således till en början göras den anmärkning, att sådant sammanförande af lär ar etj ensten icke utan nödfall bör medgifvas, hvilket borde i reglementet hafva varit uttryckt, emedan en hufvudlärare bör hafva nog af hvad honom egentligen åligger, för att kunna utföra detta med oförtröttad! nit och kraft. I följande 4 § af reglementet föreskrifves, att samtliga lärarne utses och förordnas af Konsistorium, att vid tillsättandet af dessa platser synnerlig vigt bör läggas derpå, att med de för tjensten i öfrigt erforderliga egenskaper förenas en sann och lefvande gudsfruktan samt en hedrande vandel. Härvid anmärkes: Det är godt med den sanna gudsfruktan och den hedrande vandeln, såsom det första vilkoret för hvarje Svensk ungdomslärarcs anställande, och hvilket af medförande prestbetyg kan inhemtas. Men nog borde väl i reglementet vara något stadgadt för de “erforderliga egenskaperna i öfrigt11, något sagdt, med afseende på deras djup och omfång, och huru de borde vara ådagalagda. Ehuru Kongl. Maj:t tillagt dessa lärare, i en särskild skrifvelse, rättighet att beräkna tjensteår för befordran inom kyrkan, och ehuru det kan vara rätt väl om en prest finnes skick - 294 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Edert under den 6 i denne Månad i underdånighet framställde förslag, att Ledamöter af BeredningsTaxeringsoch Pröfuings-Comiteer, såsom Taxeringsman, i och för utöfningen af deras kall, bora till godo njuta enahanda skydd och säkerhet, som uti lii §. Regeringsformen och 77 §. Riksdagsordningen är åt Riksdagsmän försäkrad, hvarom Allmän Förordning kommer att, utfärdas. XJti Den 18 December. XI? Uti skrifvelse den 8 i denna Månad håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i 'underdånighet föreslagit en sådan ändring uti 12 och i3 §. §. af Förordningen den i3 Julli 1818, angående Inteckning i Fast Egendom, samt i 17 Gap. 12 §. Handels-Balken, hvariigenom skulle stadgas: att om, innan uppbud är sökt af den sorn förvärfvat Egendom, genom fång, som lagfaras bör, förre ägarens Borgenär kommer med skuldebref eller annan handling, derföre Inteckning lagligen beviljas kan, han då borde äga att den erhålla; med rättighet för köparen att för den intecknade skuldens belopp söka skadestånd af sin fångesman, derest icke, i händelse genom sådan Inteckning, villkoren för fånget äro vordne ändrade, köparen häldre vill fånget upphäfva och Egendomen till förre ägaren afträda. Efter det Högsta Domstolen i detta ämne blifvit hörd, har Jag med afseende derå, att i Sverige ännu icke finnes införd någon Inrättning, hvarigenom tillfälle gifves för den sorn Fast Egendom förvärfvat, att åt åtkomsten genast gifva erfordlig offentlighet, och enär köpares rätt att vara betryggad vid ingånget köp, då han iakttager hvad på honom enligt Lag ankommer, icke bör förnärmas af de anspråk, förre ägarens Borgenärer kunna finna sig befogade att göra gällande; ansett Edert förberörde Förslag icke vara förenligt med den allmänna grundsalts, atfc köp om Fast Egendom i såmma stund det Ridd. n. Ad. Prat. XI.
Län, om tillökade anslag för Veterinair-Jnrättnlngen i Stockholm, jemväl sig enskildt utlåtit öfver ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens gemensamma handling öfverlem. nadt Memorial af Riksdagsfullmägtige från Westerbottens Län P. P. Lundström och Lars Bygdén, af innehåll: ”Att då erfarenheten i de Län , der skicklige Veterinair-Läkare varit att tillgå, vid yppade djursjukdomar, Visat lyckliga följder, men deremot bedröf* Bik, lill Rikl-St. Prat, 1828 och l8*9> 4 Sami, 2 A/i, nite H:t. 1 2 Stats» samt Allm, Besv. o. OecrUtsk. Utl,N:o 47. liga motsattser vid dylika händelser, der man ännu är i saknad af sådane Läkare, Staten måtte anvisa nödigt anslag till en DjurLäkares aflönande i hvarje Län, och hvilken Läkare borde bo i midten af Länet sam,t anses ^förbunden att genomresa Sockriarne tvänne gånger om året, för att vaVa de behöfvande till biträde’’; meh Stats-Utskottets berörde Utlåtande blifvit råterremitteradt, i sammanhang med den föreslagna regleringen af Biks-Statens Andra Hufvudtitel, hafva de förenade Utskotten, i gemensamt sammanträde, tagit frågan om Veterinair-Läkares anställande inom Provincerne, äfvensom sättet för desammas aflönande, under ny pröfning och dervid inhemtat, att emot Stats*Utskot* tets redan afgifna förslag anmärkningar blifvit anförde: Inom Högloft.
Men som i afseende härpå likväl förekommer, att Ränte-Persedlarnes utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län, på sätt nu sker, tillkommit i behörig ordning och blifvit faststäldt vid de nya Refoch Skatte-läggningar, som, efter desse orters återläggande till Sverige, föregingo de derstädes upprättade Indelnings-Verken, samt att, enär den säkerhet i Hemmans-förmånerne, som med egande rättens helgd är så nära förenad, härigenom ifrågaställes, det alltså må anses utgöra en deruppå grundad rättighet för de Hemmans-egare, hvilka nu i penningar erlägga Räntorne, att blifva i åmnet hörde, och lemnäs tillfälle, att g&8 Stats-Utskottets Betänkandeti. utveckla och framställa de skäl, Hemmans-egarne kunna hafva att anföra, mot en förändring af så stort inflytande på deras beskattningsskyldighet, oell den i längre tid njutne lindring deruti, hvarvid de sig tryggat; så och då, för öfrigt en närmare undersökning synes nödig till utrönande deraf, i hvad män den ständige Rotering, som i sednare tid skedt i Skåne, finnes medföra ett ökadt åliggande för denne Provins särskildt och utöfver hvad andre orter af den allmänt åtagne extra Roteringens utgörande under Krigstid vidkännes, samt huruvida i det fall, Räntorne borde, såsom nu yrkadt blifvit, utgå efter deras värde in natura, sådant må föranleda till lindring i detta Roterings besvär; finner vid sådant förhållande, Statsutskottet sig böra tillstyrka, det Riksens Högloft. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att desse förberedande åtgärder, till ärendets ytterligare utredning i hela sin vidd, måtte blifva vidtagne, samt att Kongl. Majit i anledning deraf, samt frågans öfriga beskaffenhet, täcktes vid nästa Riksdag meddela Dess Nådiga Proposition och förslag, i afseende på ämnets vidare öfvervägande af Riksens Ständer. Stats-Utskottets Betänkanden. f f)5g Hvilket dock vördsamt öfverlemnas till Riksens Högloft. Ständers bepröfvande.
Huruvida nu alla möjliga afgifter af hvad namn som helst, äfven de som hafva till loremål enskildas gemensamma nytta ”och beqvämlighet,” borde ingå i beräkningen af StatsVerkets behof, för att från Statsverket sedermera åter utgå, och sålunda med Slatsulgifterne sammanföras, vore en fråga, hvarom åsigterne må kunna vara delade; men säkert är, att dylika afgifter aldrig varit hitintills i Sverige så betraktade; — derom vittnar 60 § Regeringsformen, sarnmanstäld som sig bör med den 59, derom vittnar undantaget i 3 § Ansvarighetslagen. Hvad Tolagen serskildt beträffar, hafva de båda Statsmakterne städse ansett den vara inbegripen bland de sistnämnda undantagen. — Konungen har nemligen alltid bestämt och beviljat Tolag åt de Städer, som deraf visat sig vara i behof; och Rikets Ständer hafva ej ifrågasatt grundlagsenlighe - 292 ten af dessa tillgöranden. Till bestyrkande häraf, må utom flerfalldiga exempel, för många för att här kunna alla upprepas, endast i korthet anföras hvad vid 1834 och 1835 årens Riksdag sig i detta afseende tilldrog: nemligen att den motion, sora föranledde Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående reglering af den till Stapelstäderne utgörande Tolagen, blef, af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, men icke af BevillningsUtskottet behandlad. Eger nu Kongl. Maj:t rätt att i allmänhet pålägga och tilldela Tolag, måste häraf följa, att, oaktadt TullTaxan af den 20 Juni 1835 innehåller befrielse från allmän Tolag å införd Ull, rättigheten dock så mycket mera måste hafva förefunnits att, på sätt sorn skett, medgifva fortfarande af den serskilda afgift å samma vara, som i Norrköping under namn af IncjvarteringsTolag dittills blifvit erlagd.
26:o eftregift af 1863 års arrende för kungsladugården Åhs Kloster i Hallands län; 27:o i fråga om införsel för skatterättsfordran i kronosäteriet Ölstorp i Skaraborgs län; och 28:o försäljning till skatte af gatuhusen JY.I 7 Glemminge och M 21 Hannas i Christianstads län. Bih. till R. St. Föredrogos och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts denna dag till Borgare-Ståndet ankomna nådiga skrifvelser till Rikets Ständer a) af den 27 sistlidne Oktober, om förordnande af en Stats-Råds-ledamot i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-ordningens 36 och 42 <§§ omförmälda riksdagsärenden! och b) af den 31 i samma månad, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte beslutade lagförändringar. S D.
Blifva vi epikuréer eller råa vällustingar, så har det andra grunder, och räddningen ligger icke i stympningen af, utan i en harmonisk utvecklingen af alla våra förmögenheter. Men jag måste återvända till den unga flickan, som jag lämnade ensam och fastande på tröskeln till denna långa afhandling. Hon står där ännu med sin tomma asiett, ty det ligger någonting så groft och oskönt i att äta, någonting — tycker hon — så nedsättande för hennes behagfulla värdighet. Hon har rätt i viss mån. I själfva ätandet i och för sig ligger något groft, något krasst och djuriskt. Nämligen då det endast afser att tillfredsställa ett naturbehof. Att se en ko äta stöter ej på minsta vis, ty man väntar sig intet annat af kreaturet, än att det skall lägga in bra med foder för att kunna mjölka så mycket mer. Men att se en människa äta som en ko, det är förskräckligt. T y af människan väntar man, att hon skall förädla och förandliga naturprocessen till nå- got den upphöjda varelse värdigt, som, hvad man må säga, är det hon är, icke genom det som hon har gemensamt med djuren, utan genom det som höjer henne öfver dem. En sådan förädling af ätandet är måltidens intagande vid prydligt dukadt bord i sällskap och med gladt eller eljes innehållsrikt samspråk. Blommor och musik bidraga att ge måltiden karaktär af fest efter slutadt arbete. Det är stor synd, att bordssångerna alldeles kommit ur bruk. Men till detta odlande och förandligande af ätandets i sig själf onekligen mycket prosaiska handling hör i främsta rummet, att smaken odlas, att tungorna blifva känsliga och intelligenta — ja, må ordet stå där! — hvarigenom själfva förtärandet blir en smaksak i andlig bemärkelse, en ästetisk njutning och ej blott njutningen att få in största möjliga kvantitet, hvilket, enligt den allmänna föreställningen, är djurets enda åtrå. Härmed kan jag sluta mitt försvar för finsmakeriet. Jag har icke försvarat fråsseriet, icke glupskheten, icke råheten, icke det simpla föredragandet af bordets nöjen framför högre andliga förlustelser. Jag har endast gent emot det djuriska, själlösa framhållit det mänskliga, intelligenta ätandet. Efraim Rosenius.
Hon var till börden fransyska, hennes man hade varit officer, men stupat i kriget, hvarefter hans maka öfvergifvit sina fäders jord och afflyttat till Schweitz, där hon öppnade en pension, mer för att tillfredsställa ett verksamhetsälskande o c h lifligt sinne än för ekonomisk vinnings skull, något som icke nog högt kan värderas, när det gäller att uppehålla sig för längre tid i främmande land. Däraf följde äfven, dels att madame endast emottog ett begränsadt antal pensionärer, 6 högst 8, hvarigenom något af familjelif var möjligt, i motsats till en del andra anstalter med sina ända till 20, ja 30 unga damer, där begreppet o m utrymme är nästan lika tänjbart som förfrågningarna om plats, dels att madames skara var utvald, d. v. s. ingen intogs utan noggranna personliga meddelanden, hvarigenom pensionen stod i mycket godt rykte och platserna voro synnerligen eftersökta af folk från åtskilliga jordens länder. Här satt Englands representanter, två unga misser Brook, systrar, tvillingsystrar tror jag till och med, litet fräkniga, ljusa, tämligen obetydliga, men med af kroppsöfningar härdade lemmar innanför den lediga grå linnedräkten. Ytan var tämligen intresselös, men man kom snart underfund med, att inom båda fanns en energi, en uthållighet, något af » go a head » som förde dem rakt till målet, hvilket det nu gällde, en i molnen försvinnande bergstopp, ett mognadt beslut eller något annat. De vistades mest för sig själfva, med ingen af oss andra stodo de på vänskaplig fot, med ryskan nästan på liendtlig, åtminstone försummade hon sällan något tillfälle att reta dem till vrede, något som roade den lilla, tjocka tyskan, fröken v. Rathen, alldeles ofantligt. Hon utgjorde, efter egen tanke, det förnäma elementet i pensionen. Hon hade en onkel, högt uppstigen på ärans stege, beklädande någon framskjuten plats i det tyska kejsarriket, hennes föräldrar tjänstgjorde vid ett af de tyska furstehofven, själf var hon trolofvad med en ung militär, » min kusin kavallerilöjtnanten », hvilken hela pensionen kände genom allt, som den lilla medelsamma tyskan beredvilligt berättade om sina familjeförhållanden.
Byggninga-Balken, att den å Landet, som för hela sin åbyggnad, eller någon del deraf tui Allmänna Brand-Försäkrings-Werket ingått, borde från sådan tid vara befriad från skyldighet att gifva, och ej äga rättighet att (aga Brandstod, hvilket Utskotten med visse vilkor tillstyrkt, hafva af åtskilliga bland Ståndets Ledamöter de anmärkningar dervid blifvit gjorde: att då troligen endast de mera förmögne Egendoms-Innehafvare voro i tillfälle att begagna utvägen till försäkrande af deras åbyggnad uti Allmänna Brandförsäkrings-Werket, skulle ock deråt hända, att, enär dessa, på sätt Utskotten föreslagit, sedermera tingo skilja sig ifrån det Brandstodslag, eller förening derom, hvaruti de förut varit delagtige, de öfrige mindre förmögne delägare i Brandsfodslaget blefvo, iden mon deras antal förminskades, utur stånd satte att utan för stor och kännbar tunga ersätta den Brandskada, sorn för eri eller flere af dessa kunde inträffa, äfvensom att det borde anses vara med billighet mäst öfverensstämmande, att den, hvilken brand-försäkrat sin åbyggnad, icke destomindre qvarstannade i Brandsfodslaget och vid timad eldskada åtnjöt af detta sistnämnde ersättning till sådant belopp, sorn häri vore skyldig att gifva, men för återstoden af skadans värde blefve godtgjord af Brand-Försäkrings-Werket ; Och har Hedervärda Ståndet på sådan grund funnit godt att till Utskotten återremittera förrbejorde Betänkande, i hvilket afseende ett Utdrag Lagoch Besvärs-Uttholtens Betänkanden. 399 af det hos Ståndet den 7 i denne manad i om* förmäldte ämne hällne Protocoll blifvit till Utskotten öfverlemnadt.
% Vidare har Utskottet af de motionen bilagde handlingar inhemtat, att, under det korvetten Carlskrona, som under fortsättningen af resan från Buenos Ayres anlöpt hamnarne vid Montevideo, Havanna och S:t Barthelemy, i April månad 1846 uppehöll sig å sistnämnda ort, Guveroements-sekreteraren derstädes Majoren A. M. Myhrberg till Chefen å korvetten förskjutit en summa penningar till belopp af 600 Spanska piaster, att användas till betalande af åtskilliga för korvettens behof å ön upphandlade förnödenheter, äfvensom att Kongl. Majit, genonr nådig resolution den 2 Februari 1847, bifallit af Majoren Myhrberg i underdånighet gjord ansökning om godtgörelse af Kongl. Majit och Kronan för ofvanberörda af honom förskjutna penningesumma; och kan, på grund af dessa upplysningar, antagas, att den af Skeppstimmermannen Hedström till korvettens Chef i Buenos Ayres lemnade penningeförsträckning verkligen blifvit för korvettens behof använd. Hvad sålunda förekommit oell de åberopade handlingarne i öfrigt innehålla, bar Utskottet tagit i öfvervägande; och då ofvanomförmälda vittnesmål innefatta en, om ock ej juridiskt bindande, likväl för den subjektiva öfvertygelse!) tillfyllestgörande bevisning ej mindre derom, att Chefen å den år 1846 förolyckade korvetten Carlskrona dessförinnan af Skeppstimmérmannen Hedström emottagit en denne tillhörig summa penningar till belopp af åtminstone 1,500 Spanska piastrar, än äfven att bemälde
Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, wrängwifa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfwa eller fördcrfwa lata till lif, ära, personlig frihet och wälfärd, utan han lagligen förwunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända läta nägot gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sweriges Lag och laga Stadgar föreskrifwa; ingens fred st dest hus Bilaga till Mern. N:o 1. 25 störa eller störa lata; ingen ifrån ort till annan förivisa; ingens samtvete twinga eller twinga täta, utan skydda hivar och en ivid en fri utöfning af sin Religion, sä tvidt han derigenom icke störer Samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer. Konungen late en hivar blistva dömd af den Domstol, htvarunder han rätteligen hörer och lyder. 8 17- Konungens domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnige Män, Sex Frälse och Sex Ofrälse, hwilke fullgjort hivad Författninaarne förcskrifiva dem, som uti Domare-Einbetcn mä nyttjas, samt i sädaue tvärs ädagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitice-Näd och utgöra Konungens Högsta Domstol. 8 18. Denna Högsta Domstol tillkommer det äftven att upptaga och afgöra alla Ansökningar, att Konungen mä bryta Dom äter, som ivunnit laga kraft, eller ätcrställa laga tid, som försuten är. 8 19. Inkomma till Konungen ifrän Domstolar och Embetsmän förfrägningar om Lagens rätta mening i fädana fall, som till Domares ätgärd höra, äge ock Högsta Domstolen, att de salunda sökta förklaringar gifiva. 8 20. Uti fredstider skola de mål, som frän KrigsDomstolarne dragas under Konungens pröfning. 26 Expeditioner till Riks-Ständeu. uti Högsta Domstolen företagas och afgöras.
Lag antagas och stadgas. I afseende pä det Andra stadgandet hafwa wäl Riksens Ständer nogsamt insett nödwändigbelen deraf, att pä det en Fastighets, ägare mä i tid fä kunskap om de Jntekningar, i hans Egendom sökte blifwa, och för att kunna igenom wisande af fordrans ogrunv eller genom betalning befria Egendomen frän gradation, näqon wiss tid bör bestämmas, inom hwilken, wid förlust af den förmon genom Intekningen 84 Den ri Octsber. äsyftaS, Borgenären mä wara skylldig, lä widt jke kan, kungöra Gäldenären om Jntekningen och den dag Domaren till hans hörande före. lagdt: den af Eders Mast i Räder föreflagne tiden har dock synts i afseende pä inrikes wi. stande Gäldenärer wara allt för käng och derigenom mindre befordrande af förenämde ända. mäl, helst de som bo i samma Stad eller Hä« råd der Jntekningen sökes, hwilket är des wan« ligaste fallet, borde inom nägra da^ar eller gan. ska fä weckor beqwämligen kunna fä del af Domstolens derom utfärdade Protocolls Utdrag, samt den, som bodde i den mäst aflägsne del af Riket, ätminstone inom bogsta Inrikes Stäm. nings-tid, som är 9 weckor eller 6z dagar, er. hälla om ärendet kunikap. I stället för de fö. restagne 90 dagar, hafwa Riksens Ständer Ler. före ansett 6z dagar, i afseende pä Inrikes bo. ende Gäldenärer, säsom tillräckelige; och i'stället för det i Räder föreflagne alternativ att Bor. genären, dä han ej kan förete bewis om communication, borde styrka, det Gäldenären i Mantalsskrifnings. orten ej kunnat träffas, hafwa Riksens Ständer insett nödwändigbeten att föreflä nägon sädan ätgärd, hwars bcwisning dels wore för Borgenären mindre swär dels möjligtwis mera bidragande till det egentliga ändamälet att Gäldenären om ärendet matte erhälla kunskap.
II ningen af statsverkets andel al tulluppbörden, anser Utsk. sig nu böra, med rättelse i omförmälda förhållande och i öfverensstämmelse med de beslut, R. H. St. i anledn. af Utskts betänktn i detta ämne fattat, framlägga en förnyad calcul för tullinkomsternas beräknande. ” Hr Piosenblad har klandrat åtskilligt i Utskts beräkna-, men ändock kommit till samma resultat, som jag önskar, då han yrkat bifall till betänk., och jag kan således förbigå hans anmärkntr. Likväl anser jag mig böra nämna, att det visserligen icke varit Utsk. obekant, att i frågor af denna beskaffenhet 2 gånger 2 ej alltid är 4» emedan man aldrig med säkerhet kan på förhand känna, huru saken i verkligheten kommer att slå ut; men då det varit Utskts skyldighet att uppgifva en viss summa, har Utsk. ej kunnat undgå att dervid begagna de vanliga arithmetiska reglorna för addition, subtraction, multiplication o. s. v. Hvad särskildt angår Hr Rosenblads anmärkn., att centonalen icke bort för sig sjelf uppföras, utan sammanslås med alim. be^ ■vilha., får jag erinra, att då R. Stis beslut om centonalens öfverflyttning på allm. bevilln. redan för innevar. år i sammanhang med öfriga statsregleringar gått i verkställighet, men den nya bevilln.förordn. ej kominer att tillämpas förrän nästa år, har Utsk. funnit nödigt att för denna gång särskildt uppföra centonalen, ehuru jag icke nekar, att den vid en kommande riksdag kan sammanslås med allm. hevi Ilningen. Beträffande härefter Utskts beräkn. af brännvinsbevilln., Den 6 April f. m. hafva anmärkntr blifvit gjorda, som likväl redan äro fullständigt besvarade. Jag vill derföre blott tillägga några ord om probabiliteten för den summa, Utsk. upptagit.
Alla skolans elever komm naturligtvis under inflytande af denna siida, och jag liar hört rika bergsinanseller heininansliiistriir säga, att alla deras döttrar skiille genoingå folkliögskolari: wty därifrån koi~inia de sndlare, vänligare och flitigare än förr,. Under hela den tid kursen varar hafva de unga kvinnorna sin uppmärksainhet lielt och liållet riktad pk hvad denna liar att bjiida. dem; de bo antingen i skolans omedelbara naïliet eller ock, såsoin förliållaiidet är vid Tarna, inom skolans område, och stå då naturligtvis iifven under lfirarnes omedelbara öfverinsikt. FörU.drar eller målsinän ' behöfva shledes ej frukta, att de unga 5 främmande ort lämnas vind f ör. våg. Ur den lrvinliga folkliisgskolans ' syfte framgår snart, livilka iliro41nne ?z, som i henne förekonima. A t t undervisningen ej sker genoin lexoï och föiliör, är redaii antydt, liksom ock att exainen ej anses nö- dig. Amiieiia bestf~ af tvenne grupper: en hiiinanistisk och en prsktisk. Elinrn nian iiigaliiiida pli folkliögskUlan satt ordet skristeiidoin » sisoiii niErik öfver ett mer eller mindre ledsamt » läroämne ?&gt;, är dock det religiösa elenzentet inom lienne starkt. E n skola för kvinnors upplysning och bildning måste $ifveii gifva näring $t deras innersta själs lif; eljes blir. den ofullständig ocli lyckas ej få va ?-aktigt inflytande öfver sina elevers sinnen och hjärtan. Kristendomen miste dock i folkhögskolan uttala sig på ett helt annat sätt &amp; n i folkskola och nattvardsskola, deii måste framsti icke såsoin ett läroämne, utan såsom en lifs&amp; skådning. P&amp; så sätt frainkoininer den så att säga, p % en omvägs, livilket p i folkliögskoleinötet i Upsala förlidet år iittalades vara # önskeniål; w den genomströininar det dagliga lifvet ocli skolundervisningen.