Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hänförd af sin lycka, hastade den i sin fru förtjuste Paulin, att, blygsam mot sin Konungs redan flödande nåd, medels min faders berörde offerpenning tillträda sin nya — alltför snart frånträdda — bostad, der, netto anländ, den presterligt välsignade f. d. gardisten nedkom i barnsäng och dog; barnet — d o g; den ytterligt sörjande mannen — dog; inom en och samma vecka var detta älskade hem försvunnet af jorden, och mina förträffliga föräldrars vårdnadsoffring gäldad af — välmenandets. Denna berättelse af en nära frände bär alla tecken af pålitlighet. Men det är emellertid besynnerligt, a t t. för så vidt jag vet. ingen enda af de många memoarförfattarne från Gustaf III:s tid upptecknat den så pikanta bistorien om den först till gardist och därpå till prästfru metamorfoserade småländska fröken. anledning af dagen lät drottningen öfverlämna till Stockholms allmänna skyddsförening en summa af 1,000 kr., att utdelas till fattiga familjer, tillhörande Stockholms kommun. På torsdag gaf utrikesministern grefve Douglas, med anledning af furstebesöket bal. En musikalisk soaré, till hvilken inbjudits omkring 200 personer, gifves i dag fredag af kronprinsen, och i morgon går den stora Amaranterbalen af stapeln å Börsen. Ur notisboken. Från riksdagen. I den i lördags till riksdagen öfverlämnade k. statsverkspropositionen förekomma följande förslag af k. m:t rörande det kvinnliga undervisningsområdet: Anslag till högre flickskolor. Som vi förut omnämnt hafva de högre flickskolornas föreståndare m. fl. petitionerat om en höjning af årsanslaget från 100,000 till 300,000 kr. På ecklesiastikministerns hemställan föreslår k. m:t, att anslaget till högre skolor för kvinnlig ungdom måtte varda förhöjdt med ett belopp af 150000 kr., eller från 100,000 kr. till 250,000 kr., att understöd af detsamma på hittills gällande villkor må kunna tilldelas sådana skolor med högst 4,000 kronor åt hvar och en, dock att skola med minst tvåårig fortsättningskurs må kunna erhålla 5.000 kr.
Rikets Ständer hafva visserligen för siu del ej hyst något tvifvel att en sådan rättighet qvarstår, dels emedan behofvet att hos högre myndighet söka skydd mot rättskränkning lika väl kan vid ifrågavarande stämmor som eljest tänkas inträffa, dels ock emedan, när allmänna bestämmelser finnas om huru ändring i sockenstämmobeslut må sökas, eli uttryckligt stadgande om motsatsen, enligt Rikets Ständers förmenande, varit erforderligt, för att i detta särskilda fall rättigheten till ett sådant ändringssökande skulle kunna vara afskuren. Då emellertid måhända tvistande härom blefve förehygdt, i händelse i punkten inflöte några ord till ledning härutinnan, hafva Rikets Ständer trott detta ändamål kunna vinnas, om efter orden ’’af sockeneller gällstämman föreslås” inflöte följande ord: ”vederbörandes rätt, att öfver fattade beslut i laga ordning anföra besvär, alltid oförkränkt.” — Vidare, och då i samma moment föreskrifves, att det af Nämnden upprättade förslag skall meddelas församlingen, hafva Rikets Ständer väl för sin del icke heller hyst något tvifvel, det afsigten härmed är, att församlingen må ega tillfälle att öfver förslaget meddela sitt yttrande, som derefter borde jemte de andra handlingarne insändas, på sätt momentet i öfrigt be - Exp ed illo n s - (Jts kott e l.s Förslag till underd. Skrifvelse N:o 135. 423 stämmer; men ett missförstånd af ifrågavarande ordalydelse skulle möjligen kunna någon gång föranleda dertill, att församlingen ej trodde sig ega rätt att ett sådant yttrande afgifva och att få detsamma vid handlingarne fogad t. En bestämd föreskrift om jemväl löntagarens hörande öfver förslaget torde äfven vara erforderlig, äfvensom, i händelse af ledighet, Kontraktsprostens yttrande lämpligen synes böra i sådant afseende infordras. Af dessa skäl hafva Rikets Ständer ansett, att uti nu ifrågavarande moment bör, i stället för orden ”upprättar Nämnden sitt förslag, som meddelas församlingen, hvarefter” inflyta följande ord: ”upprättar Nämnden sitt förslag, deröfver församlingens och löntagarens eller, i händelse af ledighet, Kontraktsprostens yttranden infordras, hvarefter” etc.
Familjen beviljas, böra, såsom hittills, särskildt anvisas och ställas till de höga personernas egen disposition. Mig har synts, att det af Utsk. emot ifrågav:de motioner anförda skäl är nog svagt för att kunna såsom giltigt antagas. Prejudikat förefinnas äfven, att då sådana förändringar inträffat, någon återbäring, oaktadt anslagens åtskiljande tillförene, icke kommit i fråga, och det är icke heller min mening att i sådant afseende väcka något anspråk. Jag anser det utgöra ett af lagstiftarens förnämsta åligganden, att vid sina åtgärder icke allenast och uteslutande fästa blicken på det närvar-.de förhållandet, utan han måste jemväl afse följderna för framtiden. Den nyare tidens konstitutionella samhälls-förhållanden synas påtagligare åsyfta att, med undantag af den närmaste thronarfvingen, de öfriga afkomlingarne af det regerande huset icke böra betraktas annorlunda än som tillhörande det medborgerliga privatlifvet. Allmänna lagen, hvaribland äfven Tryckfrihets-förordmn, gölen bestämd skillnad emellan thronföljaren och arffurstarne i afseende å förseelser mot någon af dem. Det skulle, enl. min tanke, vara ■ett ögonskenligt afsteg från denna i lag stadgade åtskillnad, om man för arffurste skulle bestämma ett särskildt anslag med afseende å, såsom det heter i den K. Propos:n, behofvet för honom att hafva en hofhållning. Under tidernas tider måste det nödvändigt inträffa, att afkomlingarne af Konungahuset genom sjelfva sakförhållanderna tvingas att intaga ett rum endast inom privat-lifvet och att till och med genom giftermål dermed fullkomligt sammansmälta. Vår Reg.- Form förbjuder nemi. icke de K. Prinsarne att ingå äktenskap äfven utom furstliga hus, utan vägen är dem öppen att på borgerligt sätt genom fördelaktiga föreningar förvärfva större förmögenhet för sig och blifvande afkomlingar, än hvad som genom statsbidrag billigtvis och särskildt inom en framtid torde kunna komma att fordras.
Hedströms arfvingar, hvilka icke förr än mot slutet af år 1858 erhållit kännedom om ifrågavarande förhållanden, hade emellertid icke kunnat iakttaga laga tid för sin rätts bevakande och sålunda gått miste om en dem tillhörig betydlig penningesumma, 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. På grund häraf och då ofvan anförda uppgifter angående den af Hedström till Chefen å korvetten Carlskrona lemnade försträckning blifvit af numera Kaptenen Tersmeden och Kapten-Löjtnanten J. R. Dahlström, hvilka båda tillhörde befälet å korvetten vid den tid olyckshändelsen inträffade, inför Domstol edeligen bestyrkta, samt berörda medel, enär de af Chefen emottagits att för korvettens behof användas, kommit Statsverket till godo, åtminstone till så stor del, som samma medel öfversköte dem korvettens kassa tillkommande godtgörelse för Hedströms uppehälle under resan från Buenos Ayres till det ställe, der korvetten förolyckades, har motionären, med antagande att denna godtgörelse icke kunde skäligen beräknas till mera, än hvad som af dem till Chefen å korvetten lemnade ursprungliga summan öfverstege 1,300 Spanska piaster, föreslagit, att Hedströms arfvingar måtte af allmänna medel tilläggas ersättning, motsvarande sistberörda belopp i Svenskt mynt. Denna motion är af Bonde-Ståndet remitterad till Stats-Utskottet, som jemväl tagit kännedom om innehållet af åtskilliga motionen bilagda handlingar, bland hvilka företrädesvis må nämnas särskilda utdrag dels af Stockholms Rådstufvu-rätts protokoll för den 4 Oktober nästlidne år och dels af Rådstufvu-rättens i Strengnäs Dombok för den 11 påföljande November; och har Utskottet deraf inhemtat, bland annat, att, pä begäran af aflidne Skepps-timmermannen Hedströms arfvingar, Kaptenen Tersmeden och Kapten-Löjtnanten Dahlström blifvit för dödsfalls skull inför domstol edeligen afhörde till upplysning angående ifrågavarande förhållanden.
Adhar redan i dag uti så vältaliga ord hört så vackra tankar och så varma känslor uttryckas, att det må synas förmätet af mig att uppträda för alt tala uti ett ämne, som redan har blifvit så väl utveckladt; men det lifliga intresse, som jag hyser för den sak, som nu ibland oss afhandla?, har hos mig ingifvit den öfvertygelsen, att också jag skulle kunna yttra en och annan tanke, som kunde lända till att utreda och upplysa åtskilliga af de punkter, som til! ämnet böra. Det torde tillåtas mig att först utveckla några af de ide'er, som jag hyllar i afseende på så väl valrätten i allmänhet, som ock på sättet för dennas utöfning, hvarefter, sedan grunderna härför blifvit fastställda, jag önskar fa redogöra för mina åsigter ang:de den mest ändamålsenliga sammansättning af folkombudsförsamlingarna. Den första fråga, som härvid framställer sig, är, om antingen principen af allmänna val eller den motsatta af val efter stånd är den mest rationella att tillämpa. De allmänna valens princip har ibland de talare, som här uppträdt, funnit ganska många försvarare, men dock af det vida större antalet utaf dem blifvit bestridd. Då den ene helt och hållet förnekat denna princips tillämplighet och rationalitet, har en annan deremot förklarat densamma för på en gång den enda rationella och den enda användbara. Jag tror det alltid vara ett misstag å båda sidor, alt sålunda envist vilja yrka hvardera dess satsers absoluta riktighet; och månne icke vid detta tillfälle misstaget till stor del härleder sig deraf, att man icke lätt gjort sig reda för hvad med allmän valrätt egentligen bör förstås? — Jag som erkänner den allmänna valrätten uppfattar likväl begreppet derom något annorlunda än hvad jag hör de flesta andra omkring mig nu göra; de förstå derunder rättigheten för alla medborgare inom ett samhälle att alla lika deltaga i valen till folkombud; jag deremot medgifver med mitt antagande väl rösträtt, men icke lika rösträtt åt alla.
Oeconomiä - Utskottets förflag blef härefter bi? fallit. ' 8:de puncten af Oeconomiä-Utskottets betänkande, hwaremot swarade den y uti Herr vrukvas förflag, fann Ridderstapet och Adeln wara genom den i dag hällne votering afgjord. Uplästes y puncten af Oeconomiä - Utskottets betänkande, jemte Z:te och 6:te punckerne af Herr Orukv?.s. Herr rA4 Den y Iulii. ^err Landt - Marskalken yttrade sig , att frägan wo:e ^uiuivida den i Herr vrutvas försiag projecteraoe utmidgniiig rill städcrnes forman icke > stulle kunna ivara antaglig: och -rjndrade Herr Landt-Marstalken, det Grefwe von 8okwer!n tyckres wara af den tankan, akti Ittsiorkelä förslag baderne blifwit nägvt obilligt behandlade. Grefwe von Helmerin ytt^lde sin tan 2 wis' förtigen wara sadan, likwäl tyck e han att Herr vrukvas försina i denne del wore nägvt för mycket till städemes förmon. Norrköpings stad lill exempel som hade Loos manmlsstrefne personer, stulle efter Herr Orukvas beräkningsgrund kunna fä bränna med 20 stycken 92 kamwrs pannor.
Om man derjemte stadgade, att den skollärare-elev, som hade det högsta kunskapsmåttel eller de bästa betygen för samma kunskapsmått, ägde företräde till de bästa lärare-befattningarna ; så uppdrefve man troligen kunskaperna hos skollurarne , utan att man hindrade församlingarna att antaga personer , sorn vöre dem gagneliga, äfven med ett ringare kunskapsmålt. Jag anser det äfven vara ett fel, att fordra det skolan minst ett års tid skulle begagnas. Om en person, som genomgått 3:dje classen i en lärdoms-skola eller andra classen i en apologist-skola, infunne sig, så vore det väl eller borde åtminstone vara för hans undervisning i sak öfverflödigt att begagna seminarium ett helt år. För vinnande af färdighet att kunna undervisa, torde 3 eller 4 månader göra tillfyllest, om personen har fallenhet för yrket. Att vana vid dess utöfning erfordras, är klart; ty det är icke nog att veta huru det bör gå till, man bör äfven hafva handlagt det så mycket, att man vet huru man skall bete sig , utan alt behöfva derom öfverlägga med sig sjelf, likasom en skrifvare elier en handtverkare förrättar sitt yrke, utan att tänka på verkställigheten. g mom. af 3 §:n innehåller (sidan i3) följande föreskrifi: ”att hvarken kyrkoherdarne sjelfve eller deras adjuncter i allmänhet böra till ordin, lärare i folkskolorna användas, enär de förres tid derigenom skulle blifva lill större delen upplagen till mehn för deras egentliga embetsåligganden, själavården och den religiösa undervisningen, för att ej tala om den mängd af verldsliga bestyr, som äro dem i och för deras embete ålagda, samt det, i afseende på desednaie, såsom extra-ordin. tjenstemän, ofta måste inträffa, att Domcapitlen behöfva förflytta dem till andra församlingar, der D o u aa Juli f. in. '47 biträde i preslerlig tjenstgöring af omständigheterna påkallas, då skolan genom täta ombyten af lärare skulle komma att betydligt lida.’’
De voro heller icke till den ändan uttalade, ty den naturliga lagen är ett, kristendomens och de kristnas kraft deråt, är ett annat. Det är således af vigt att äktenskapslagarne ställas på en naturlig grund, oberoende i sin uppkomst af kristendomen och kyrkan, för att af dess andeliga inflytande fritt och otvunget kunna meddelas individuelt sin rätta styrka och sin oändliga kraft, och icke mera kalla det för kristligt, som aldrig skall vara annat än — borgerligt äktenskap. Äktenskapet, principielt taladt, skall icke vara kristeligt, ty kristendomen är en helt andelig sak, här som vid dess fullbordan i en bättre verld, och »der tager man sig icke hustru eller qvinna gifves man» (Matth. 22: 50). Derföre gifves blott ett borgerligt äktenskap, och det är instiftadt af Gud med naturen. Äktenskapets institution, uttryckt uti Statens lagar, är således en rent verldslig, en borgerlig, en helt och hållet konventionel sak, och fullkomligt oberoende deraf, från Statens sida, om kontrahenterne äro kristna eller ej. Det har icke mera kristendomens karakter, än hvar och en annan association fritt ingången, redligt handhafd elier uppfylld, och får först då kristendomens karakter, i den mån kristendomen derinom, af kontrahenterne eller individerne tillämpas. Under inflytelsen af dessa tänkesätt, har jag trott min pligt vara att afgifva min motion om införande äfven i Sverige af det borgerliga, eller, som det äfven kallas, civila äktenskapet. Innan jag går att vidare utveckla ämnet, och med några citater ur lärda mäns skrifter och synnerligast Doktor Rudelbach, hvilken blifver en auktoritet genom sina djupa Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Samuel Grubbe, sorn; enligt Rikets Ständers beslut, å Rikets Allmänna Indragnings-Stat åtnjutit årlig pension, den 6 November nästlidne år med döden algått, hans enka Margaretha Johanna Grubbe, född Grave, uti en till E. K. M:t ingifven skrift, åtföljd af boupptecknings-instrument, som utvisade att boets behållning vid mannens död utgjorde endast 3,539: 42. B., underdånigst anhållit, det Nådig framställning mätte hos Rikets Ständer göras oin årligt understöd af allmänna medel för henne och hennes 3:ne omyndiga döttrar, har E. K. M:t uti allåten Nådig Proposition af den 21 nästlidne Januari föreslagit, att Rikets Ständer, med fästadt afseende å framlidne f. d. Stats-rådet Grubbes i lifstiden ådagalagda utmärkta förtjenster såsom lärd, Akademisk lärare, författare och embetsman, samt å de knappa omständigheter, hvari hans efterlemnade enka med trenne oförsörjda döttrar sig befunne, måtte å Allmänna Indragnings-Slaten uppföra bemälda enka till en årlig pension af 800 R:dr Banko. Enär aflidne Stats-rådet Grubbe i lifstiden, genom sin långvariga, utmärkta och gagneliga verksamhet i Statens tjenst, förvärfval sig grundade anspråk på nationens deltagande för den mindre lyckliga ekonomiska ställning, hvaruti hans efterlemnade maka och oförsörjda barn sig befinna, hafva Rikets Ständer bifallit E. K. M:ts Nådiga framställning om årlig pension af 800 R:dr för hans efterlefvande enka, Margaretha Johanna Grubbe. 22:o.
Den enda theater, som finnes i hufvudstaden, har nu för tiden ingen medtäflare; för några och tjugo år tillbaka, under envåldstideri, funnos likväl härstädes 3:ne publika theatrar, och det bar sig ganska bra. Jag vet icke, hvarföre theaterväsendet nu, under vår constitutionella tid, skall vara fjettradt; och, det är tid, att det tillstånd af godtycke, hvaruti theateranläggningar befinna sig, må upphöra, samt att lagen intager sin plats. Jag föreslår altså vördsamt, att det må vara hvar och en medborgare af ett oförvitligt uppförande tillåtet att uti hufvudstaden inrätta theatrar och derå gifva offentliga representationer, emot den bevillning, som derför kan blifva påförd; anmäle sig den hugade dock först hos Hr Öfverståthållare!! i Stockholm, hvilken har att meddela tillståndsbref i4 dagar efter det skriftlig anmälan blifvit gjord. Att denna min motion må blifva till Lagsamt Allm. Besv.- och OeconomiUtskotten remitterad, derom anhålles vördsamt. 4:o Genom K. Brefvet d. 14 Maj 1789 har det blifvit ålagdt dem, som i landsorterna uppföra skådespel m. m., att vid de nio första representationerna till dåvar. dramatiska theatern erlägga en tredjedel af inkomsten, och genom K. Brefvet d. 3o Juli 1831 har blifvit förordnad!, att dylika skådespelare skola, såsom bidrag till K. Hofcapellets pensionsinrättning erlägga, från 1833 års början, 2 R:dr B:co för hvarje dag, som de, efter gjorda anslag, gifva theatraliska representationer. Grunden för eller rättvisan i ett så beskaffadt tryckande beskattningssystem omförmälas icke i de K. Brefven; och besluten lära således vara utgång - Dea i Mari e. m na frän insinuationer, som hos Konungen i lind. blifvit gjorda , för att åt några vissa personer bereda fördelar på andra personers bekostnad.
"Vtt Ikkets nästkommande 8tänder emedlertid inse allt detta, ook, i följd der"ak, ä 8tat upjlköra de tor kimkets-Verken uppgjorde 8tater, toivle sä maekel "kellie kunna körväntas, sam de senast varande lil kols 8tänder, under förklarande sk deras åsigt öfver kesparingars snvändkal ket, fastställde de ikrän "dessa utgående körköjda aklönings-keloppen, medelst keslut att de "skulle kä tillgodonjutas, ook ulga ak kesparingarne, sä länge de löntagare csvar"stode, som voro köremäl derför, samt derjemte, vid granskningen ak de kör "samma ändamäl gjorde dispositioner, lemnat dem, såsom förut är nämndt, "oanmärkte, troligen ak den anledning , att dessa dispositioner varit ställda pä > "en tillgäng, som vid 8tat8-r6g1ering6n ej var keräknad, ook Irvars användande säledes loke stridde emot Regerings-kormens föreskrifter 1 62, 64 oek 65 'M., eller emot nägot annat stadgande, utan tvertom varit medgikvet krän "oek med korsta 8tats-regleringen under närvarande 8tats-körkattning, enär, "såsom nu var kallet, köremälet kör användandet ligger inom vederkörlig kluk - "vndtitel. Hvad emedlertid llikets Siiillder, af lrvilken anledning som lrelsi, "lemnat oanmärkt, kan, ernold Iliksdags-Ordniirgens 76 ^., ieke mera lrliira "lurenral lor nägvrr 611 ansvarigket törliindande granskning." Oenom alslaget vid sistil lliksilag, i»tl nortaga löne-lin Iiidlriligarlre ä "oelr Ireslutet att luta dem iöitiiil ande utgä
Men grefvinnan tycktes icke ha lust att taga hänsyn därtill, utan fortfor med ett intresse, likt det hos en liten flicka, som väntar att få höra en saga: » Och hvem var hon? Var hon ättens stammoder? Jag tycker mig ha hört Erik tala något härom, meo alhing var mig så nytt, då vi kommo hit, att jag inte kunde fästa allt i minnet på en gång ... » » Ättens stamfru, » svarade gamla fröken Brita med en viss högtidlighet, » var inte hon, utan det är den gamla damen, som sitter till höger på öfra väggen i stora porträttsalen. » — » Jaså! — hon med juvelerna! — ja, nu minns jag! » » Ja, det var fältherrns grefvinna. » » Och ' järngrefvinnan '? » fortfor den unga husfrun envist. » Det var sonhustrun, » svarade den gamla, som emellertid, på en inbjudande vink af grefvinnan, tagit plats på en gammal taburett, öfverklädd med urblekt siden. » Fältherrns son, hennes man, som var öfverste, for också ut med kungen, men kom aldrig igen; och se ' n styrde och ställde hans grefvinna på slottet och egendomen i många år; — och det var ett regemente det! — Min farfar, som varit hofmästare här — det var åt grefve Eriks farfars far — han brukade i min barndom berätta mångahanda därom; ty på den tiden gingo ännu många berättelser om henne i trakten, som nu äro glömda. » » Men du har säkert inte glömt allt, det hör jag, min goda Brita! » sade grefvinnan, » och du skall i mig finna en mycket tacksam åhörarinna. » — Fröken Brita svaraäe icke strax, utan satt och tummade de blanknötta nycklarna med en min, som om hon icke godvilligt lämnade någon af dem ifrån sig — allraminst nyckeln till familjens hemligheter. » Grefvinnan tillåter väl att jag får dröja därmed till ett annat tillfälle, » sade hon slutligen, i det hon steg upp, » ty just nu fordrar ordnandet af gästrummen nere i flygeln min närvaro. » » Må vara då! » sade grefvinnan en smula otå- ligt, » men inte förr än du åtminstone lämnat mig nyckeln till det stora ekskåpet här!
I anledning af hvad jag redan yttrat tror jag, att på många, om icke de flesta, ställen gästgifverioch reservlagen kunna i detta afseende anses vara belåtna med den nuvar. afgiften, hvilken således icke bör allmänt tillökas; men på mångfaldiga andra, der vägarna äro backiga eller eljest svåra, skjutshållen långa eller många, eller på de större vägarna och nära städer, der resandes antal är mera betydligt, äro gästgifvarne och reservlagen icke med den nu gällande skjutslegan ersatta, och der borde den således i raan derefter förhöjas; men egentligen böra, der hållskjutsen möjligen ej kan afskaflas, utan måste fortfara, liåll-lagen få njuta en sådan tillökning, ty de äro allmänligen icke derförntan ersatta, och der gästgifvaren öfvertager hållskjutsen för andra, bör han äfven samma tillökade skjutslega åtnjuta för de hästar, han derför måste prestera och hvilka han ovilkorligen då måste visa sig äga. Att alla andra, sorn åtaga sig andras håll-eller reservskjuts, äfven böra få uppbära den nu föreslagna förhöjningen, der den fastställes, är klart. Denna tillökade skjutslega bör bestämmas af K. M. för vissa, t. ex. 5 år i sender, sedan, efter vederbörandes hörande vid häradsrätten, förslag dertill blifvit uppgjordt för de ställen, der det inom hvarje län erfordrades, och Landshöfrd. samt KammarCollrm deras utlåtrn afgifvit. Tillökningen må kunna utsättas lill 20, 24, 2.8, 32 sk. för milen. På detta sätt synes mig den öfverklagade tungan af skjutsningsskyldigheten för närvar., och så länge denna skyldighet icke kan alldeles afskaffas, blifva rättvisligen lättad och klagomålen deröfver till större delen böra upphöra, enär det uppenbart måste va.ra obilligt och väcka missnöje, att detta onus på ett ställe till och med räknas för en förmån, under det att på ett annat detsamma verkar en förlust af ända till 5o ä 60 r:dr på helt hemman. D' n 16 Augusti c. m. '4"