Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bestrider icke alt det religiösa tillståndet långt ifrån icke är hvad man skulle kunna önska, och jag vill hoppas att det måtte kunna förbättras och att det andeliga lifvet matte kunna väckas genom ett kyrkomöte, men den värde talaren måste likväl medgifva, att detta skulle blifva ett utomordentligt kyrkomöte och mäktiga omständigheter påbjuda en sådan åtgärd. Det kan således icke vara för periodiskt återkommande kyrkomöten, som han ifrar, utan det måste vara med särskildt afseende på nu för handen varande omständigheter. Emot att ett sådant nu sammankallas har jag ingenting att invända. Jag tror tvärtom, i likhet med den värde talaren, att sådant vore ganska lämpligt, men jag hyser deremot tvekan om lämpligheten af att stifta en lag för möten, hvilka det beror på Konungen att sammankalla, då han finner sådant nödigt, och att för dem förelägga de ämnen, han finner lämpliga. Då nu R. St. så ofta äro tillsamman, är ju Konungen i tillfälle att ungefär hvart annat år för dem framlägga förslag till den lag, efter hvilken ledamöter utaf ett af Honom nödigt befunnit möte skola väljas. Jag finner det för min del vara att gå Hans önskningar i förväg, att framlägga en lag för ett sådant möte, i händelse Konungen skulle finna lämpligt att sammankalla det, ty lika med en föregående talare anser jag, att om Konungen icke för det närvar:de skulle anse nödigt att sammankalla ett sådant möte, så kunde de former vara olämpliga, hvilka Utsk. bär föreslagit, och med afseende pa de ämnen, Konungen kunde finna lämpligtatt göra till föremål för mötets handläggning, kunde andra personer böra utses, eller böra på helt annat sätt utväljas, än Utsk. nu i allmänhet har föreslagit. 342 Den 13 September f. m. Lämpligare och bättre tror jag att ärenderna komma att blifva behandlade, om mötet just med afseende på dessa måls handläggning blefve utsedt, och om således val-lagen blefve derefter rättad. Då således, enligt min tanke, kyrkomöten icke annat än i utomordentliga fall böra sammankallas, finner jag det vara lämpligast att val-lagen eller lagen för mötets verksamhet upskjutes till dess, och jag anser då Konungen vara bäst i tillfälle, att, på samma gång han för R.
Jag fortfar alt vördsamt yrka afslag på Utsk:s förslag i denna punkt. Frih. Haab, Adam Christian: Jag tror det utgör en alltför sanguinisk förhoppning alt kunna skilja skjutsnings-skyldigheten från jordbruket förr, än vi inom landet hafva erhållit jernvägar. Dä del är naturligt att skjutsnings-bestyret kan för bättre pris utgöras af den hemmansegare, hvilken för sitt jordbruk mäste i allt fall hälla hästar, än af sådane entreprenörer, som 'skall underhålla hästar endast för skjutsen, så får jag förklara alt jag icke tillhör dem, som yrka skjutsens ovilkorliga skiljande från jordbruket, men jag måste dock erkänna att den för jordbruket i allmänhet utgör ett stort onus, hvilket i senare lider förstorats i samma män, som varupriserne stigit, ty det är klart att ju högre priset på spanmäl och ladugårds* produkter är, ju mera kostar del nu att hålla hästar. Det kan således icke ur denna synpunkt vara obilligt att skjutslegan j en eller annan form ökas, såvida man eljest vill antaga såsom grundsats alt ersätta hvad skjutsen kostar. Jag anser icke, såsom flere talare yttrat, att skjutsningsbesvär^ mera trycker de hemman, som ligga.vid stora vägen, än de som äro belägne vid de små, ty det mest tryckande uti skjutsens utgörande består deruti att när skjutsklubban kommer, hemmansegaren då måste hafva sina hästar hemma, färdige till skjuts, samt kan icke i och för afvakländet af skjutsen under flere dagar begagna dem. Således anser jag detta onus vara för hemmanen vid de små vägarne mången gång mera besvärligt än för dem vid de stora vägarne. Om man nu erkänner att det är ett onus, så frågas, är del billigt och rättvist att ersätta delta onus? Dertill kan man icke gerna svara något annat än ja. Allt ifrån sekler tillbaka har skjutsen icke varit beräknad såsom fri, utan meningen har varit alt ersätta den och så måtte väl äfven nu vara meningen. Flere talare hafva erkänt, hvad jag också anser vara händelsen, att skjutsningsbestyret är helt och hållet olika tryckande inom den enä orten, än inom den andra.
Sig föranlåten, att för detta ändamål använda Ett Hundra Tusen Riksdaler Banco af det mindre Creditivet, som, likmätigt Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den i5 Julii 1818 och 11 §. af Riksdags-Beslutet den 21 i samma månad, böra, på Kongl. Maj:ts Nådiga ti Ilka jinagifvande, vid utomordentliga tillfällen och behof, till Kongl. Maj:ts Höga disposition utbetalas; Så hade Kongl. Majrt, efter Dess StatsRåds hörande, i Nåder velat af Fullmägtige äska, att berörde Summa Ett Hundra Tusen Riksdaler Banco hålles Kongl. Majrt tillhanda, för att till Kongl. Majrts och Rikets Stats-Contoir, uppå dess reqvisitioner, allemnas. Den andra Nådiga Skrifvelsen, som är daterad den 11 April 1821, innehåller r Att som Kongl. Majrt, uppå Dess Krigs-Expediliöns underdåniga föredragning, funnit nödigt, att till 44 o Riksens Ständers Försvars - Verkets upprätthållande ytterligare använda en Summa af Två Hundra Tusen (200,000) Riksdaler Banco utaf det mindre Creditivet, som, likmätigt Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den i5 Julii 1818, och 11 §• af Riksdags-Beslutet den 21 i samma månad, bör, på Kongl. Maj:ts Nådiga tillkännagifvande, vid utomordentliga tillfällen och behof, till Kongl. Maj;ts Höga Disposition utbetalas; Så hade Kongl. Majrt, efter Dess StatsRåds hörande, af Fullmägtige i Nåder velat äska, att berörde Summa Två Hundra Tusen Riksdaler Banco hålles Kongl. Maj:t tillhanda för att Lill Dess och Rikets Slats-Contoir, uppå dess reqvisitioner, aflemnas.
Motion N:o 153, om ändring i Kongl. stadgarne för Carolinska Mediko-kirurgiska institutet af den 26 April 1861, i fråga om nämnda instituts ställande såsom ett sjelfständigt läro verk i jemnbredd med de medicinska fakulteterna vid universiteten. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R. St. underdån. Skrifv. N:o 88. Motion N:o 409, om anvisande af 130,000 Rdr, dels såsom lån, dels såsom bidrag utan återbetaIningsskyIdighet, till aftappning af sjön Hä stefjorden inom Dalsland. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. R. St. underdån. Skrifv. Erkebiskops-embetet, om dess indragning. Se Biskops-embetena, 22 Ersson, Bälter Sven, Träll Kopparbergs län, Motion N:o 395, om anslag och lån af allmänna medel till bekostande af en flottbro öfver Öster-Dalelfven, i närheten af Mora kyrka, äfvensom till förbyggnad vid norra stranden af elfven, m. m. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. Motion N:o 396, om anslag till aflöning åt en Djurläkare i Ofvan-Sil jans fögderi af Kopparbergs län. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 397, om förändrad lydelse af 29 § i 17 kap. Rättegångs balken, i fråga om verkan af ett vittnes utsago. Ersson Eric, från Gefleborgs län, Motion N:o 256, om anslag lill en viiganläggning från Letsbo by till Ramsjö kyrka. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. R. St. underdån. Skrifv.
Gasverket vid Tumba. 86 olja under de 2:ne nästföregående åren i medeltal kostat, sålunda skulle genom en mera utsträckt gasförbrukning komma att ytterligare förminskas, hafva Fullmäktige den 11 nästlidne September, uppå derom af Bruksförvaltaren gjord framställning, medgifvit, att det må tillåtas dem bland brukspersonalen, hvilka bo i bus, dit gasledning vore utsträckt eller med ringa kostnad kunde föras, att, om de så önska, erhålla gaslysning, emot serskild ersättning, hvilken, efter beräkning af gaspriset till 5 R:dr per 1,000 kubikfot, som tillverkningskostnaden vid bruket ej öfverstege, blifvit tills vidare bestämd till 10 R:dr för en mindre gaslåga, inskränkt till vissa timmar af dygnet under den tid af året, då gas för brukets behof tillverkas. § 84. Magasin för Det af Chefen för Statens jernvägsbyggnader gjorda erbju hruket vid dande af magasinsrum vid bangården i Stockholm eller byggnads^tttZkZbT plats till uppförande derstädes af ett för bruket erforderligt magasinshus, har ännu icke blifvit annorlunda begagnadt, än att bruket fått uti allmänna godsmagasinet kostnadsfritt inlägga och förvara detsamma tillhöriga effekter och varor. § 85. Försäljning af Vid offentlig auktion, som inför Fullmäktige anställdes den December nästlidet år, har det Tumba Bruk tillhöriga, i qvargasinshm. teret Skinnarviksbei'get mindre inom Maria Magdalena församlinghär i staden belägna magasinshus med tomt blifvit försåldt för en köpeskilling af 21,100 R:dr, i afräkning hvarå genast erlades 3,000 R:dr och återstoden vid tillträdet af egendomen i början af. April månad detta år; varande dock af berörde köpeskilling godtgjordt ett belopp af 360 R:dr, som Fullmäktige utbetalt för å tomten uppförda, vid auktionstillfället derstädes befintliga, Tumba
Regeringen måtte genom införande af en lämplig sjöbevakning göra tullbevakningen så kraftig som möjligt, medelst användande af de medel, Sländerne lemnat till Regeringens disposition. Man kunde säga, att detta är onödigt, då Regeringen har denna rättighet, men då de första utgifterna, nemi. inköpet af mindre ångbåtar, skola stiga till ganska betydliga summor; så kan man förutse, att Regeringen skall hesitera att derom förordna, innan R. St. yttrat sin mening. Hafva deremot R. St. inkommit med en sådan allmänt uttryckt önskan i ämnet, så kan Regeringen så fort som möjligt träda i författning om att småningom införa detta systeme. Att göra det på en gång skulle blifva alltför dyrt, men att först vid de för lurendrejeri mest utsatta kusterna anskaffa en eller annan ångbåt och sedermera införa hela systemet tror jag kunde verkställas utan känbar minskning i Statens, intrader genom lull. Det är på denna grund jag tror att ingen [annan åtgärd är behöflig i afseende på Gr. Löwenhjelms motion, än att den remitteras till Ekon.Utsk., med uppdrag att uppsätta en sådan lind. skrifvelse. Jag hör nu af mina grannar, att Gr. Löweulijelius motion redaa är remitterad till StatsUtsk. I Den 9 Januari f. m. ai sådant fall anliåller jag, att StatsUlsk. måtte sammanträda med Ekon.Ulsk. i delta amne, enär frågan hufvudsakligen är ekonomisk och icke påkallar något nytt anslag. Hr Rosenblad: Då här redan i motionsväg är väckt fråga om alt gifva mera kraft åt våra tull-lagar, ehvad innehåll de komma att äga, så anhåller jag också att få söra ett tillägg till Gr. Löwenhjelms motion, förenande mig med Frih. Hamilton deruti att, såvida icke en gemensam remiss kan ske till Statsoch Ekon.Utsktn, StatsUtsk. måtte anmodas att sammanträda med Eknn.Utsk., på det att R. St. måtte hos K.
Behofvet af bättre kanoner visade sig emellertid äfven under denna expedition, af den omständighet, att, sedan man, under salut, skjutit armarne af en karl, förbjöds vidare salutering med större antal skott, ån som fanns kanoner på ett fartyg, emedan man ej vågade afskjuta 2 skott efter hvarann med samma kanon. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag förstår intet af ifrågavar. vetenskap och vill derföre icke yttra mig derom. Men jag har af det sätt, hvarpå Hr von Wahrendorff här bemötts, blifvit uppkallad att säga några ord. Det är en vanlig företeelse, att ingen är profet i sitt eget land och att hvad man för dess bästa uträttar, sällan erkännes eller värderas. Men den, sora gör en nyttig uppfinning, borde väl åtminstone hoppas att icke se henne så behandlad, som hon nu blifvit af Gr. Gyldenstolpe. Under min sista utländska resa såg ojag, med tillfredsställelse för mitt Svenska, sinne kanoner med Akers bruks stämpel uppställda i aflägsna städers arseDaler, såsom i Gernia och annorstädes. I Berlins, Wiens och Paris’ tyghus vill jag minnas mig hafva jemväl sett kanoner af Hr von Wahrendorffs nya modell, och jag hörde personer af vapnet på dessa ställen med aktning och beröm lala om dem. Men när jag nu kommer hem, hör jag honom så bemötas sora här skett. Detta gör mig ondt, ej allenast för Hr von Wahrendorffs egen skull, emedan han ej något sådant förskyllt, utan äfven derföre alt jag fruktar det ett sådant förfarande mot honom skall afskräcka andra från bemödanden att först gagna fäderneslandet med sina uppfinningar. Hr Lagercrantz: Jag vill blott anhålla att få erkänna, att jag i mitt förra anförande, på sätt Hr von Wahrendorff rätteligen anmärkt, icke. gjorde skillnad på förändringar af lavettkonstruktionen och på dylika å sjelfva kanonens konstruktion. Men i enlighet med hvad den värde ledamoten sjelf yttrat, måste uppfinningen af den nya lavetten anses såsom en ytterligare förbättring af den ursprungliga uppfinningen och dessa båda uppfinningar böra i ett sammanhang betraktas, om man deraf vill hafva ett fullständigt begrepp.
Lag samma ware i händelse Hufwudman - Den 29 Mars. e. m. izzr 'man sä korrt rid före utsatt Riksdag skulle genom döden afga, at Förmyndare för hans omyndige Son ej annu hunnit förordnas. §- 5- Upstar wid anteckningen twist oln Hufwudmanna-rätten, bör den af det blifwande Riddarhus-Utskoltet efter 6enL2lo^ista föranledande pröfwas och emedlertid den af Alcen antecknas , som efter de för hand warande 1»bellsr befinnes wara den äldste, imil desi med antagliga bewis den andre sin bättre ratt lil Säte och Stamma styrkt. §- 6. ^ Hafwer Hufwudman wid laga rid, för sin Att Fullmagtig förordnar., da ma han ej under hela den Riksdagen sjelf för Attén Säre intaga, ännu mindre af denne således öfwerlatne rättighet ömsom med Fullmägrigen sig begagna. Hafwer den antagne Fullmägtigen utrikes rest, eller under Riksdagen genom döden äfgatt, eller derifrån efter styrkt laga förfall, och erhållit tilstand, i allo afrest; da mä Hufwudman, sedan han sadant lagligen inför Riddarhus-Utffotter intygat, sitt Säre och Stamma sjelf intaga eller ock annan behörig Fullmagtig förordna. Utgår Adlig Akt pa Swardssidan under warande Riksdag, da bör Fullmägtigen lemna det Sate han a Riddarhuset för Arrén innehaft, och kan således derefter hwarken i egenffap af Bankman, klleÄor eller Ucskotts-Ledamor biträda. Skulle en sadan Fullmagtig för annan Arr sedermera Fullmagt erhålla, ar ej någor hinder för honom at ä nyo til flik befattning kunna waljas. § 7- Den, som sjelf Hufwudman för en Att är, mä -Z82 Den 29 Mars. e. m. ma ej ätaga sig
6:o en personel afgift skulle utgöras af hvarje mantalsskrifven person från dess 15:de år med 36 sk. riksgäldssedlar; Bih. till B. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 44. 7:o kapitalister, handlande och handtverkare skulle betala J procent af årlig inkomst; 8:o alla andra personer, som erlägga bevillning efter 2:dra artikeln, borde till Presterskapets aflöning bidraga med { af den bevillning, de till Staten utgöra; 9:o innehafvare af karaktersfullmakter, utan medföljande tjenstgöringsskyldighet eller lön, skulle erlägga från 2 till 10 r:dr rgs hvardera årligen; 10:o alla, som tillverka eller förädla bränvin eller tillverka press-jäst medelst brånvinstillverknings-apparat, borde erlägga 1 sk. för hvarje r:dr, som i skatt för tillverkningsrättigbeten utgöres; ll:o hvarje värdshus-idkare och krögare skulle erlägga från 5 till 20 r:dr rgs årligen; samt 12:o den till presterskapets aflöning nu anslagna kronotionde och vederlags-spanmål, beräknad till 10,000 tunnor, skulle till staten ingå; varande de tillgångar, sorn sålunda skulle uppkomma, af motionären beräknade på efterföljande sätt:
I Sverige åter. der man hade benägenhet att betrakta de Norska sjelfständighetsattribnterna såsom en gång för alla redan fixerade, ansåg man dessa fordringar å Noriges sida såsom otillbörliga och onödiga, ehuru de i sjelfva verket, åtminstone de flesta af dem, såsom jag redan påpekat, endast måste anses såsom konseqvenserna af den ställning inom unionen, som Sverige sjelft tillerkänt Norige, äfvensom det var tydligt att Norrmännen, såsom ett ungdomsfriskt, framåtsträfvande folk, ej skulle gifva sig ro, förrän de ernått alla dessa praktiska kännetecken på sin lyckligen nyförvärfvade och kanske just derföre med så mycket större ömtålighet omfattade sjelfständighet. I nära sammanhang med dessa ämnen till förvecklingar yppade sig tyvärr i Norige en allt mera tilltagande isoleringstendens. Ju mer Norige framträngde sina nyss nämnda fordringar, desto mera slöt det sig tillika inom sig — ehuru det naturligtvis bort ske tvertom, desto mindre be. näget blef det att bidraga till sjelfva unionens utveckling, genom att med Sverige göra gemensamma sådana förhållanden, hvilka till hvartdera rikets nytta och beqvämlighet borde och kunde vara det, utan att någotderas politiska sjelfständighet och nationella oberoende derigenom träddes för nära. Att emellertid Sveriges motsträfvighet att villfara åtskilliga af Noriges fordringar bidragit till upkomsten af denna sjelfviska rigtning inom Norige, bör väl medgifvas; men Norige handlade ieke desto mindre i hög arad oklokt och tillika orättvist mot Sverige. Det hamUsde oklokt, då det afsigtligt försvagade unionen, i akt och mening alt göra sig sjelft 234 Den 17 Härse. m. desto starkare. Det betänkte ej, att Sverige och Norige uti isoleringstillstånd äro hvartdera för sig svagare mot det öfriga Europa, än de vore det såsom ett unionelt helt. Det betänkte ej att en Unionskonung, sorn ej har någon kraft, såsom sådan, att ett umonstecken, sorn väl användes af våra ministrar och konsuler, men hvilket ej tillika betecknar en gemensam flotta, en gemensam armé, mäste, på det hela taget, vara nästan alldeles betydelselösa i de öfriga nationernas ögon.
Majrts Nådiga förordning, angående handeln emellan Sverige och Norrige, endast kommer att beräknas till hälften af det utsätta beloppet, har Utskottet trott, att den härigenom uppkommande inkomst utan olägenhet kunde beredas. Den föreslagna något högre tullen å Garn och Peppar, är blott en ringa förhöjning af den nedsatta, Tull, som Konungen år 1826 täcktes bestämma, hvilken nedsättning var så betyd ligt under den tull-afgift, Rikets Ständer år 1823 fastställde, att Utskottet ansett någon förhöjning deremot kunna ega rum, utan befarad olägenhet. Med artikeln Hampa är det serdeles förhållande, att den såkallade PassHampan, såsom mindre god och således ofördelaktig att begagna till Tågvirke, tillförne varit till införsel förbuden, men i senaste Taxa blifvit belagd med en Tull af 10 R:dr per Skeppund, då den goda Hampan deremot endast är belagd med en Tull af 3 R:dr per Skeppund. Då man emedlertid vill påstå, att PassHampa finnes i Riket, fast ingen sådan synes vara förtullad, så vill häraf visa sig som det vore svårt att vid för tull - Bevillnings-Utskottets Betänkande N.o ij. pingen controllera, att icke Pass-hampa, får förtullas för annan Hampa, hvaremot det visar sig sannolikt, att en högre tull på en dålig vara, som icke kan undandragas, skall mera kraftigt utestänga densamma; och är det af sådan orsak, som Utskottet här tillämpat c>:de Grunden, då Utskottet föreslagit en medel-tull af 5 R:dr för Skeppundet. Den ringa tillökningen å Tullen för Pomerans-knoppar och Skal afser endast att få någon högre inkomst på en, varu-artikel , som hufvudsakligast anyändes till Bränvins-deslillering.
Och nu, min Siri, lemna mig messeboken, att jag, herrans ovärdiga, ringa tjenarinna, må uppläsa bönerna, då ingen pater mera finnes, eller ens skulle få hålla den heliga messan. Knäböj min dotter." Siri tvekade ett ögonblick, men böjde derpå knä inför pallen, på hvilken hon sutit, och Elin uppläste, med djup andakt, de latinska bönerna, af hvilka hennes unga åhörarinna ingenting förstod. Sigrid bad i sin själ, att henne ej måtte tillräknas som synd, det hon ej ville neka sin nästan döende anförvandt att deltaga i hennes andakt. Sedan messan sålunda blifvit firad, sade Elin: "Siri, din moder har lofvat att du skulle få dröja hos mig, för att tillsluta mina ögon. Mig synes att jag snart går bort. När jag för sex dagar sedan knäböjde och ifrigt bad till den heliga jungfrun, om att hon ville förkorta denna min långa pröfvotid, se då log hon vänligt, och med detsamma nedföll denna blomma af metall, som förut haft sin plats i hennes heliga hand. Jag anser detta som ett tecken, att hon beviljat min bön. Jag har sutit här ensam i många år. Ack, nästan ifrån den tid jag blef invigd, började det nya kätteriets framgång! O Siri, o mitt kära barn, att jag skall se äfven dig, min halfsysters dotter, vara Dock, det måste ju så ske. Jag har ju lofvat din moder att icke söka att rubba din tro, och det skall jag hålla. Jag skulle ju ock, om jag lyckades föra dig till den heliga katholska tron, endast offra ditt unga lif åt ännu flera vedermödor, än dem lifvet alltid eger. Och dock borde väl icke verldsliga beräkningar få ega något inflytande i andliga ting. Ack, den ensamma blir svag äfven i tron, då hon ingen ledare eger. Sancta Brigitta, ora pro nobis. O sanctissima virgo Maria, ora pro nobis." Den åldrigas händer knäppte sig tillsammans omkring radbandet, och hon började att bedja öfver det, men hennes händer nedföllo maktlösa, och hennes hufvud sjönk mot hennes bröst.
Burskapsegande handtverkare skulle komma att lida genom den större frihet som blifvit föreslagen, ej mindre i afseende på inträde i handtverk , ån medelst dess idkande å landet och af qvinspersoner samt ändteligen i afseende på sammanblandning af flere handtverk , handtverkeri-varors fria försäljning och handtverkares begagnande i andre städer ån der de åro bosatte, icke står i rigtigt förhållande till de kostnader och besvär, idkarne fått vidkännas för vinnande af innshafvande mästerskap, till de, uti olika städer, till olika belopp uppgående, men merendels dryga utskylder, de i och för sine näringar få utgöra, och till de vidsträckta åligganden, hvilka så vål emot lärlingar som emot allmänheten, blifvit, till en del vid betydliga böter och vitén, dem, enligt förslaget, tillförbundne: och att de deruti på intet sått blifvit skyddade emot intrång af sådane, till handtverks idkande alldeles obehörige personer, som man hittills benämnt för fuskare, men hvilka numera ej äro underkastade den slags fiscalisation, som förr varit vanlig och tillåten, 13:0 Herr Lefilers, E. M., Memorial, angående inrättande af handtverks-societeter i stå— derne, i och för inseendet öfver handtverkerierne samt vården om deras förkofran, samt för pröf-1 5 Lagutskottets Betänkanden. ningen af sådane mål, sorn hos Handtverks-Ämbetena blifva tvistiga, i4:o Herr Cronii, J., Memorial, angående er ny reglementarisk författning i afseende på vilkoren för handels och handtverks idkande » hvilken, derest låroår och skråföreningar skulle upphora, i stället borde, i egenskap af sådane vilkor, föreskrifva styrkd skicklighet samt utgörande af alla borgerliga onera, 25 års ålder , förbud mot sammanblandning af flere bandteringar, förbud för Ämbetsoch Tjenstemän att med handel och näringar sig befatta, samt för landtmån att idka försäljning af andra ån landtmannaproducter. i£:o Herr Hambrsei, O., Memorial, med anmärkningar vid Friherre
Denna anmärkning är således ej så särdeles vigtig, då skilnaden ej utgör mer än en månad. Hvad Frih. Raabs yttrande beträffar, att man yrkar bifall å Utskits Betänk, i förhoppning att alla Stånden skulle bifalla det i detsamma framstälda jemkningsförslag, så får jag fästa den värde Frih:ns upmärksamhet derpå, att detta motiv har så mycket mindre kunnat ligga till grund för Utskottsledamöternas yrkanden, som h varenda ledamot af BondeSt:t inom Utsk:t reserverade sig mot Utskrts beslut och ville icke heller, i fäll man får döma efter deras yttranden inom Utsk:t, godkänna den Kongl. Propos:n. De ville återgå till hvad bränvinslagstiftningen var 1825, de ville till och med göra skilnad i beskattningen mellan större och mindre bränneriet-. Då man såg, att så stor åtskilnad i åsigterna gjorde sig gällande, måste man söka åvägabringa ett jemkningsförsök, och det är med erfarenhet om de olika tänkesätten inom Stånden, som jag anser R. o. Ad. gjorde klokast i att antaga Utsk:ts i detta hänseende gjorda hemställan. Frih. Leuhusen: Sedan nu 3:dje punkten äfven blifvit föredragen, anhåller jag att i detta hänseende få redogöra för Utsk:ts motiver. Af de till Utsk:ts Betänk, fogade reservationer finner man, att förslager i alla möjliga sylten blifvit väckta, såsom att återgå till det gamla bränvinsbränningssystemet, att nedsätta skatten till 25 öre kannan, o. fl. a.