Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
•—- Men, enär någre gällande skäl icke blifvit anförde för afräknandet af nämnde belopp samt, livad tillökningen i aflöningsstaten serskildt angår, Utskottet funnit densamma vara en följd af Stockholms Post-Contors fördelning och inrättandet af nya Post-Contor i landsorterne, äfvensom någon förminskning i lönebeloppen skäligen ej kan ega rum, får Utskottet, som i öfrigt icke inser, huru den större tillfälliga, på enskildes förtroende mera beroende sportelinkomst, sorn vid ett Post-Contor eger rum, billigtvis skulle kunna disponeras lill förmon för Tjenstemännen vid andra, i sådant, hänseende, mindre val lottade Post-Contor, härigenom förklara, det Utskottet icke funnit de af Riksdags.Fullmägtigen Anders Danielsson gjorde anmärkningar konna föranleda tili ändring i Utskottets, rörande bestämmandet af Post-Verkels utgifts-stat, förut gifne tillstyrbande.
KM:ls nu afgilna Nådiga förslag är bygdt, att nemligen cellfängelset företrädesvis bör vid verkställighet af frihels-slraffet, under den lid, hvarom nu är fråga, användas, redan blifvit godkänd al Rikets Ständer, som för ändamålet ock anvisat nödiga tillgångar för cellfängelsers uppförande lill den utsträckning, ali, efter hvad upplyst blifvit, något hinder numera icke lärer, under vanliga förhållanden, möta för grundsatsens tillämpning i allmänhet; ali vunnen erfarenhet angående omförmälda bestraffnings - 534 Expeditions-Utskottets Förslag till tinderd. Skrifvelse N:o 167. sätt tillfyllest bekräftat dess ändamålsenlighet eller företräde framför våra äldre frihetsstraff; att tidpunkten desto hellre måste anses vara inne alt i lagstiftningen förverkliga grundsatsen, som frihets-slraffel allt mer och mer vunnit och kommer att viuna en utsträckt tillämpning; samt att E. K. M:ts Nådiga förslag synes angifva hvad som hufvudsakligen bör utmärka de särskilda sätten för cellfängelse-straffets användande, och följaktligen tillhör lagstiftningen. Och som, i betraktande häraf, Rikets Ständer högslberörda Nådiga Proposition bifallit, få, till svar i ämnet, Rikets Ständer sitt härutinnan sålunda fattade beslut hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 14 December 1857. Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adeln den l'< Dec. 18S7. Prestc-slåndet den Ig Borgare-ståndet den 11 Bonde-slåndel den 14 Rikets S/unders underdånig a Skrijreise, angående d/gärd lill förändr ing af nungsuc/i Reon o-s k ju Isen s u Igni unde. (Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk:s. Bel:de N:n 123 ) S. A. K.
Jag har uppehållit R. o. Ad. med en discussion, som man kan säga icke egentligen hör till saken, men kan ändå icke sitta ned förrän jag fått säga några ord för att få relevera en annan talares yttrande. Det inträffade nemi. på f. m., att, i anledn. af Gr. Sparres yttrande, en hög embetsman apostroferade Grin, för det han skulle hafva sagt, att det numera har blifvit eli mode alt klandra Regeringen. Om detta yttrande hade afgifvits af någon bland oss för att försvara Regeringen, skulle jag lemnal detsamma utan lingaste upmärksamhet, men när det kom från en hög person, som numera icke sitter i Regeringen, ty, som bekant är, har Justitie Kanslern numera icke något säte eller stämma inom konseljen, måste jag uptaga det såsom någonting anmärkningsvärd!. Ilade det varit en person inom konseljen, som beklagat sig deröfver, att man icke vill låta Regeringen fullfölja sin plan, kunde detta icke heller föranleda någon anmärkn., men jag tillstår, att då jag fått höra en person, hvars syssla det ät; att anmärka allt, som strider emot Konungens och Regeringens intresse, vilja gifva oss en admonition, kan jag icke, oaktadt de förbindelser, som föreiinnas emellan honom och mig, underlåta att deremot protestera. Det är visserligen sant. att ett sådant mode möjligen skulle kunna här komma å bane igen, och den värde ledamoten har sjelf, för icke så längesedan, då han icke hade säte och stämma på detta rum, visat sig hafva haft en liten anstrykning af samma mode. och måhända har jag alt förebrå mig, alt jag kanske upmunträt honom dertill. Lyckligtvis för honom har han kommit ifrån detta mode och vunnit en högre, en förmånligare plats i samhället. Jag kan icke neka, att det skar mig i öronen att under sedermera inträffade omständigheter få af denna man höra det yttrande, att R. o. Ad. icke måtte falla in i detta ofta omtalade mode. Då man lcfvat i de högre kretsarne, vet man väl hur stor modets allmagt är. Man vet att det är oemotståndligt.
Det är sedan hvar och en öppet att i Constit.TJtsk. begära förändring i 79 §, och vägran synes dervid ej vara att befara i anseende till hvad här blifvit yttradt. Men vi böia nu erhålla ett slut på denna fråga, och jag, som anser vigtig t, att myntenheten samt dess fördubblingar och underafdelningar blifva sådana, sorn BancoTJtsk. föreslagit, anhåller om Hr Gr. o. Landtmrs propos. till instämmande i hvad Presteoch BorgareStm beslutat, nemi. att i önskningsväg framställa R. St:s tanka. Genom en förlängd discussion inveckla vi endast frågan mer och iner, och i stället för sak uppehålla vi oss vid ord utan betydelse. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Såväl BancoUtskrs förra som sednare betänk, synes mig noga utreda förhållandet. Jag är således inom mig öfvertygad, att grundlagens mening nr, att detta mål skall vara ett lagsiftuingsämne för båda Statsmagterna; men jag vill gå så långt i billighet att, för det jag tror, att förhållandet är sådant, jag ej skall yrka, att andra, dem jag ej kan bibringa min öfvertygelse, skola deruppå ingå. Jag skall således medgifva, att andra ledamöter kunna hafva en motsatt öfvertygelse, och slutsatsen deraf blir på sin höjd, att grundlagen i detta fall ej kan anses fullkomligen tydlig, elletatt de skäl, som från båda sidor åberopats, nemi. dels Carl VIII:s och Carl XI:s bref till deras myntmästare, hvilka visa, huru enväldiga Konungar handlat, och dels 1720 och 177a års Reg.form bevisa intet för vår nuvar. grundlag. När jag således låter plus och minus på hvardera sidan taga ut hvarandra, qvarstår endast det förhållande, att vi måste tillämpa vår gällande grundlag och att vi vid denna tillämpning befinna oss af motsatt öfvertygelse. Då uppstår den frågan, finnes det någon grundlags-§, som säger, att när frågan ej är klar, skall den alltid förklaras till den eller den Statsmagtens förmån. Jag tror det icke, och vill ingå på mina motståndares sats, att grundlagen icke tillerkänt R.
Frih. Nauckhoff, Joh. Otto: Såsom H. R. o. Ad. har hört, så har Utsk. i sitt sednare betänk, åberopat det förra, som tillstyrker ett lån af 10,000 r:dr, att till Ronneby köping utgå. Det hade varit väl, om Utsk., vid handläggningen af denna fråga, fäst sig litet mera vid företagets nytta och förmågan hos den folkmängd, på hvilket lånets återbetalande kommer att falla. Jag får i delta afseende äran för Ståndet upplysa, att kostnaden, som i betänk. N:o 354 uppgifves att utgöra 27,534 r:dr, kommer att drabba köpingen Ronneby, hvilken, ehuru den visserligen så tillvida står på en lycklig punkt, alt man bestämdt kan säga, Den 29 Mar* f. m. alt den nr 1' tilltagande, likväl ännu saknar den styrka, som erfordras att på egen liand verkställa della förelag. I afseende på ifrlgavar. afgift, får jag upplysa att Ronneby köpings innevånare icke allenast komma alt draga fördel utaf företaget, ulan en slör del af den kringliggande ortens innevånare, dels inom lane!, och dels ifrån Kronobergs län, hvilka alla hafva direct fördel af hamnens uppniuddring och förseende med nödiga anläggningar lill förekommande af fortfarande nppgrundningar. Detta är således ingalunda ett företag, som endast intresserar köpingens innevånare, utan på goda skäl kan anses varn af allmän nytta, och jag anhåller, alt det H. Ståndet, vid fattandet af silt beslut i denna del, täcktes laga dessa i korthet framställda upplysningar i öfvervägande, på grund af hvilka jag föreslår, att den af Utsk. tillstyrkta summa af 10,000 rtdr måtte beviljas, dock icke på det sätt, som Utsk. tillstyrkt, ulan så att 5ooo rtdr måtte anvisas såsom anslag, och de öfriga 5ooo rtdr erhållas såsom läntefritt lån med 3 procts årlig afbetalning.
Dervid blifver visserligen fattigvårdstungan någorstädes ojemnt fördelad, men Utskotten anse olägenheterna deraf vara af vida mindre betydenhet, ån de, som hvarje annan reglering mäste medföra, och farhågan för oförmåga hos socknarne att uthärda denna tyngd synes i det närmaste vika, når man betragtar, huru förhållandet hittills under mångfaldiga år visat sig, då en sådan oförmåga åtminstone högst sällan blifvit satt i fråga, om icke till följd af serskildta tillfälligheter och mera kringgripande olyckshändelser, dervid serskilda föranstaltanden för undsättning i alla fall blifva oundvikliga, ehvad fattigvårds-samhållet må vara mer eller mindre vidsträckt. Af ett sådant stadgande blifver likväl en nödvändig följd, att, på sått med Kongl. Förordningen den 5 December 1788 varit åsyftadt, förekomma, att ett fattigvårds-samhålle må kunna uppsåtligen och godtyckligt öfverflytta fattigvårds-tungan på ett annat, äfvensom att hos deni, hvilka begagna den arbetande classens biträde, väcka intresset att genom omsorgen om arbetarnes bergning förekomma deras behof af fattigvård, så mycket mera, som den erfarenheten icke kan jåfvas, att denna omsorg mångenstädes blifvit på ett ganska eftertånkligt sått åsidosatt, och af dessa iagttagelser bero förbättringar i samhällsskicket af vida större vigt, ån den nu ifrågasatte minskningen af fattigvårds-besvåret.
a t e r besvor han sin nn af feber ocli kramp häftigt sjuka och sängliggande l i ~ ~ s t r att u kvarstanna i det gistfria skydd, som erbjöds henne i San DIarino. Åter nekade Anita att skiljas f r h honom. Tanken p&amp; skilsmässan gaf henne till och med nya krafter. Vid nattens inbrott satt hon åter, ehuru med svhighet, till hast, och atföljda af nagra officerare och 200 soldater begåfro sig de båda makarne p % väg till kusten. Här lyckades man erl~ålla ett antal fiskarbitar; segel hissades ocli knrs ställdes på lagnnstaden Venedig. Men den lilla flottiljen upptäcktes af österrikiska krigsskepp; den förföljdes och ntsattes för en häftig kanonad; ktta biitar sjönko, medan fem lyckades rädda sig bakom en ndde och landade vid Lido. Vadande genom vattnet bar Garibaldi sin afsvimmade hushii i land och nppnadde med henne en liten hydda, livarest lian nedlade henne och lyckades återväcka henne till medvetande. ' : 4nnu ett par dagar ströfvade lian med den dödssjuka Anita f r h plats till plats, alltjämt döljande sig, alltjämt ifrigt förföljd af den österrikiska armden. Han måste niistan ständigt bära Anita; emellanåt orkade hon dock, stödd af honom, mödosamt släpa sig fram, förtärd, som hon var af en dödande feber ocli janirande sig i häftiga plågor. En vanlig bonde förde dem slutligen till en, soni. lian trodde, saker tillflyktsort. Anita anlände dit i ett beklagansvardt tillstånd, kämpande med en för tidig nedkomsts alla smärtor. Deras tillflyktsort blef emellertid upptäckt och de miste fly till ett annat, längre iii i den djupa pinjeskogen beläget ställe. Liggande p i en madrass och stödd af kuddar iniiste Anita sakta bäras; hvarje skakning eller rörelse kom henne a t t jämra sig högt. Aiidtligen voro de vid mhlet, en arrendegård, tillhörig marquis Guiccioli. Anita inbars och lades på en sang; hon drack litet vatten, som hennes man gaf henne, sjönk tillbaka i hans arinar och dog.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade god - Den 20 Januarii f. nj. 37 Jianna Herr Cederschjölds förslag, att såsom lösdrifvare skola, utom de, hvilka i i §. af Kongl. Förordningen af den 3i Augusti 1819 omförmälas, äfven de anses, hvilka ingenstädes äro mantalsskrifne. Ropades äfven Ja oell Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade antaga en sådan redactions-förändring, att i stället för ordet krigstjenst må sättas antagande vid arbets-cornpagnier , och att den, i Utskottets förslag förekommande, mellanmening: eller eljest finnas till krigstjenst otjenlige, må uteslutas. Ropades likaledes Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff: Om Herr Grefven och LandtMarskalken funnit den första propositionen af Ridderskapet och Adeln ej hafva blifvit bifallen, anhåller jag om votering deröfver. Herr Cederschjöld: I sådan händelse skall jag anhålla att mitt redactions-förslag måtte blifva Contra-proposition, ty enligt det af Herr Grefven och LandtMarskalken i enlighet med Utskottens Utlåtande framställda förslag, skulle hvar och en, som icke hade erhållit årstjenst, men som för öfrigt till sin vandel kunde vara alldeles klanderfri, blifva förfallen till tvångsarbete. 38 Den 20 Jan uar ii f. m. Grefve Brahe: Om ruin framställning gifvit anledning till de tvetydiga svar, sorn. blifvil yttrade i anledning af Herr Grefvens och LandlMarskalkens propositioner, afstår jag visserligen ifrån min mening och pnhåller om proposition å Utskottets förslag orubbadt; enär Kongl. Maj:t i alla fall äger att besluta lill hvad arbetscorps personerne skola afskickas. — Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet i denria del. Hans Excellence Herr Grefven och fandtMar skalken framställde följande Voteringsproposition:
Jag kan icke till bals, a 11 å 11 a den djupa smärta, jag erfor, då jag hörde en man, som äger min odelade aktning, grundad på en icke missför stådd kännedom om hans personliga egenskaper och vittnesbördet att vara en rättskaffens embetsman på den höga plats, lian bekläder, om juryinrättningen framställa sådana omdömen, sorn, om de blefve gällande, skulle trycka ned Svenska folket till det förskräckliga öde att inför domstol ej njuta fullt personligt skydd. Frih. Ehrenborgh har gifvit juryinrättningen ett loford, sådant, att man derefter skulle döma, att den står i värde så högt, att vi annu icke äro mogna för en sådan lycka som denna inrättning. Hr Frih. har för denna åsigt icke anfört något skäl, men så mycket flera declamalioner. Må det tillåtas mig att med skäl åstadkomma en vederläggning häraf. Jag har icke trampat min juridiska bana med samma lycka och framgång som Hr Frih.; men det har varit nödvändigt för mig att samla kunskaper, och erfarenhet äger jag måhända lika mycken som Hr Frih., om jag i annat icke kan mäta mig med honom, och jag behöfver icke mer för att göra mina tankar gällande, än blott, att man här täckes följa mig i den jemnförelse, hvilken jag såsom bevis vill åberopa. Wå väl, mina Hrr! ändamålet för brolt målsprocessen, sådan den i vår rättegångsordning förefinnes, måste vara densamma som ändamålet för juryinrättningen, nemi. att för den brottsliges dömande skall fordras säkerhet i bevisningen. Kå väl! på hvilkendera sidan finnes denna säkerhet. Efter våra brottsmålslagar frågar man ej vittnet: hvad är ditt omdöme (denna fråga gör man jurymannen), ulan: hvad har du sett, hvad har du hört? Och om i den - na Den 17 Octobcr e. m. na bevisning förelöpa omständigheter, som hunna olika, möjr ligen oriktigt bedö'mas af underdomstolarna, äger den tilltalade såväl som actor en annan domstol, och så hela vägen igenom, hvarvid bevisningen kan fullbordas.
Att Bankens Fordran, i och för utredningen af Götha Canal-Bolags f. d. Discont, rid 1828 års slut, Betänka nd«n, N:o 18a, r83. 87 utgjorde 968,162 R:dr 5 sk. 8 r:st., fastän bristen icke upptages till större belopp, än 523,578 R:dr 43 sk. ir r:st., är vordet anmärkt såsom oriktigt; men denna anmärkning förklaras helt enkelt derigenom, att Bankens Fordran icke kan liqvideras med osäkre fordringsbevis, utan endast med verkligen influtne medel, och att alla både Skulder och tillgångar måste, till numernira beloppet, uti Räkenskaperne upptagas och mot hvarandra balanceros. För öfrigt får Utskottet tillkännagifva, att ifrågavarande Berättelse har, vid slutlig föredragning hos Höglofl. Ridd. och Adeln den 4 Maji, hos Högv. PrcsteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet den 28 April, blifvit lemnad utan anmärkning, äfvensom, att desse 3:ne RiksStånd då bifallit den af Utskottet för Herrar Fullmäktige i RiksgäldsContoiret föreslagnc Decharge. Den 20 Juni 182g, N:o 185- Utlåtande, i anledning af begärd upplysning rörande verkställighet å ett Rikets Ständers Beslut. (I.-A.) Hos H. R. och Adeln har Herr Hjerta^ Gusta/i anförande, som blifvit till Utskottet remitteradt, begärt, det Utskottet måtte uppdragas, att afgifva yttrande till R. St:r, huruvida R. St:rs Beslut, angående vården och förvaltningen af Kyrkornes Fastigheter och medel samt granskning af redogörelsen derföre blifvit i verket ställd, och om den af K.
Tillgångar l:sta januari 1890: öfver kr. Deposition i Sverige: RUDOLF ABELIN. R m k 400,000. Högre lifräntor / S Ö^I&gt;Ä RI^IIIC|O-£l-RLTIE ' GO-CAC|,ET än i svenska bolag. Mot något lägre räntesats återbetalas halfva kapitalet vid döden. HUFVUDKONTOR FÖR SVERIGE: J£&lt;UFOTI3-FWOC: 16 Drottninggatan 16, MYNTTORNET L STOCKHOLM. [2023] [13661 UNIONSKRÅNGLET eller Nordiska knuten, patent n:r 2653, kan roa en hel familj under flere må- nader. Fås för 25 öre i hvarje bättre julbazar. 2 dussin för 2,50 hos V. Christiernin, Borås. (n. Till landsorten mot efterkraf. Prof på kvalitén, då 30 öre i frimärken insändas till tillverkaren [2917] O. W i l l i a m son, B o r å s. Öppet hvarje dag från kl. 10 — 10. Fr. o. m. d. t. o. m. d. Entrén är: Äldre 30 öre. Barn 20 ö. Sönoch helgdagar 25 ö. Barn 20 ö. Hvarje söndag nytt program. OBS. Hundar få oj medtagas. [2993j • GOSS-TRIKÅKOSTYMER. Beställningar och reparationer emottagas samt utföras fort och väl. Högaktningsfullt P. G. L A G E R S S O N, Drottninggatan 10, INPILG MIL JakODSgatan 18. Trädgårdskola för Kvinnor [2981] [3037 WIENERSKOMAGASINET Filial: Fredsgatan B Y R Å STOCKHOLM. Julklappar. F r. V e l o c i p e d e r med alla därtill hö- rande tillbehör: Lyktor, Väskor och Klockor. E T A M I N E R Julen. Uppköp och alla slags uppdrag ulföras skyndsamt och billigt genom V A R O R.
M 608, innehållande inbjudning lill instämmande i BorgareStis vid föredragn. af sistnämnde Meni. fattade beslut, att godkänna ifrågavande § med förändring vid slutet af orden ”emot den möjligen lägsta ränta” till dessa ord: ”på möjligen billigaste vilkor,” yttrade Hr Bildt, Didrik Gillis: R. o. Ad. torde finna, att StatsUtsk. har gått såväl R. o. Ad:s sorn BorgareStis önskningar till mötes, och föreslagit en förändring i redaktionen af denna §, samt att ordalydelsen blifvit något bättre afpassad än den, som i BorgareStis inbjudning finnes uptagen. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskis Utlåt, och lägga BorgareStis inbjudning till handlingarne. Uppå härefter framstäld propos. bifölls Utsk:s nu förevaride Mern., och ansågs, till följd deraf, BorgareStis inbjudning ej föranleda lill annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Den 2 December. 265 Föredrogs och lades lill handlingarne BankoUtsk:s Mern. N:o 96, ang:de verkstäld omröstning öfver åtskilliga föreskrifter i det nya BankoReglementet. Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s den 1 dennes på bordet lagda Mern. N:o 97, ang:de Instruktion för R. St:rs BankoUtsk. vid nästa Riksdag. Föredrogs och bifölls LagUtskis den 1 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 68, i anledn. af väckt motion om förhöjdt ansvar å den, som utsläpper oringadt svinkreatur sedan kjäle är ur jord. Vid föredragning af Lagsamt Allm. Besvärs.- och Ekon.- Utsk:ns deu 1 dennes på bordet lagda Mern. N:o 42, i anledn. af RiksStms beslut, ifråga om Utsk:ns Betänk. N:o 29 och Mern.
I händelse af återrerniss anhåller jag, att Utsk. ville framlägga de skäl, på grund hvaraf Capitaine Tilosius, efter Utsk:s anmälan, blifvit i nåder försäkrad att vid afskedstagandet, utöfver sin pension, undfå 200 r:dr årligen å flottans expeetance-stat, emedan Utsk. i 2 mom. af betänk, grundat sitt tillstyrkande af enahanda förmån för Gapitainen Sjöbohm och Lieut. Hård derpå, att samma skäl skola förekomma för dem. Jag anser mig nemi. icke kunna döma härom eller fatta beslut i saken, utan att veta hvilka de skäl äro, hvarpå beslutet skall grundas. Gr. Cronhjelm: Jag tror mig kunna genast upplysa den värde ledamoten, som sist yttrat sig, att intet särskildt skäl finnes förden Gapitainen Tilosius tillagda förmånen, utan förhållandet är helt enkelt, att hans ansökning öfversändes och förordades af Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, då deremot de andras ansökningar gingo genom chefsexpeditionen vid Stockholms station. Detta är enda anledningen till de olika besluten, hvarigenom Konungen beviljat den ena en särskild förmån,'men icke de andra; men frågan härom kan gerna utgå för dem alla tre, emedan ingen af dem, såsom jag förut nämnt, är i tillfälle att begagna sig af den här ifrågavar. fördelen. Gr. Gyldenstolpe: Om det förhåller sig såsom Gr. Cronhjelm sagt, att inga skäl finnas för den särskilda förmån, hvarom Capilainen Tilosius fått försäkran, och då Utsk. endast sagt, att samma skäl förekomma för de öfriga, finner jag ingen anledning att för dessa sednare tillstyrka enahanda förmån. Gr. Cronhjelm: Jag svarade nyss Gr. Gyldenstolpe endast på hans förfrågan om de skäl, på grund hvaraf Konungen tillerkänt en af de 3:ne officerarne en särskild förmån framför de öfriga, och jag sade, att inga skäl dertill förefunnos relativt till de 2,’ne, som icke fått samma fördel; men detta bör icke kunna hindra R. St. att nu tillstyrka lika fördel för alla tre uti ett annat afseende. StatsUtsk:s utlåt.
Nu, ehuru faststäldt, är ldofrättens beslut lill ingen del gilladt; och käromålet är ogiiladt genom pröfning af ett ämne, hvari förut ej var dömdt. Det är icke rättegångsordningen i detta förfarande, som blifvit föremål för min granskning. Jag har ej sökt förklara, huru elt nytt ämne, ieke piöfvad t af den domstol, hvars dom var dragen under Kongl. Maj:ts skärskådan, blifvit omedelbarligen af Kongl. Maj:ls Högsta Domstol upptaget, eller huruvida rättegångsordningen i stället fordrade, att med undanrödjande af hvad Hofrätten dömt, hufvudfrågan, sorn af Kongl. Maj:t omedelbarligen upptogs, eller sjelfva stämningspåståendet blifvit till Hofrätten åteiförvisadt alt, utan binder af den nu i Nåder ogillade invändningen om testamentets ogiltighet, till behörig pröfning upptagas. Och ehuru icke så skett; har jag dock icke derföre ansett mindre ostridigt, alt Hofrätlens beslut, som kallas faststäldt, blifvit både till grund och slut upphäfvet. Dess slut var, att testamentet icke gällde, hvaraf följde, att dess efterlefnad ej heller kunde påyrkas; och innan detta slut var undanröjdt, kunde ingen fråga uppstå om testamentets efterlefnad. Men då denna senare fråga är af Kongl. Maj:t pröfvad; har Kongl. Maj:t icke, lika med Hofrätten, funnit testamentet ogildL, utan i sjelfva verket undanröjdt Hofrätlens dom, för att i Nåder döma öfver käromålet, och dömt på grunder, som förutsätta testamentets giltighet. Hvad Hofrätten anfört emot dess giltiga bevakning, är således af Kongl. Maj:t ogiiladt. Imedlertid har jag genom jemförelsen imellan Hofrällens här upptagne senare dom och Kongl. Maj:ts nådiga Dom af år 1843 funnit ådagalagdt, att till i? St. Just. Ombudsm. Emb.-Bcrältelse för ar 1848.