Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet meddelte föreskrift, har »rärwarande Banko-Utskott, wid jemförclftn emot de flere, rörande samma ämne, bade ifrän Respective Ständen, och ifrän dä svarande Riksens StänderStats »Utskott, till BankoUtskottet, ankomne Expeditioner, funnit, ifrån dem ej i någor mätto wara afwikande. För tillämpningen af dek stadgande, som till Bankens ersättning för alla förrberörde dels redan gjorde, dels än widare bewiljade förskott, war widtaqir, hade emedlertid, af ordalydelsen uti Riksdags bestulet öfwer detta ämne, owitzhet uppkommit, huru» wida ju icke, redan ifra» innewarande ärs början, hela den summa borde lill Banken ärligen ingö, som, enligt Banko. Utskottets förromnämnde uttryck, icke förr till betz fulla belopp finge äga rum, än sedan alla de förskott som derigenom skulle godtgöras, blifrvit stuteligen uttagne; men inbetatningarne af Ränta och Capital afbetalning, destförinnan afpastas efter som förskotten werkeligen ukgätt. Under ett sadant förewettande, har Kongl. Mgj:t i Näder anbefallt dest och Rikets Stars. Contor, ait oafkortadt till Banken erlägga, hwad, af ordalydelsen uti Riksens Ständers Nnderdäniga skrifwelse, jemte Riksdagsbeslutet, i det högsta, brfants för werkställiqhtten tillämpeligt: men derjemte genom Nädig Propofickon till nu varande Stats-Utskott, an»uält en sädan inbetalning, säsom oförenlig med de arran - Den 29 Ara. 107 arrangementer, som i allt öfrigt wörö för S'arswerkel af Riksens Ständer widtagne. Sistnämnde Utskott har, i afseende pä Högstberörde Nådiga Proposition, äskat sammanträde lör wiste D-puttrade ifrän Skars-U skottek, med lika mänga Ledamöter af Banko Utskottet.
Ordn:n d. 22 Juli 1616, skyldigheten alt utgöra salpeterhjelp in natura och icke med penningar efter kronovärdi, vore klar och ostridig, samt alt någon ändring häruti för all framtid icke blifvit förordnad eller medgifven hvarken genom coll:ii Bref af d. 28 April 1638 eller genom de af sökanden i öfrigt åberopade resolutioner af d. 13 Dec. 1644 och d. 9 Dec. 1766, hvadan och då det, på grund deraf och jemlikt Kongl. Förklanne d. 8 Januari 1748 och d. 15 Dec. 1756, vore räntegifvarnes förbindelse att ifrågavar. ränta in natura eller efter årlig markegång utgöra, den oriktighet uti författningarnes tillämpning, som hittills förefunnits, inträffat i motsatt syftning emot hvad sökanderne förmenat, enär för åtskilliga persedlar, som bordt förvandlas efter markegång, sådan förvandling icke öfver allt blifvit iakttagen; att coll:m likväl ansett sig icke böra tillstyrka någon förändring häruti, utan hemställt, att vid hvad hittills vanligt varit, utan vidare åtgärd matte få förblifva, enär en förändring af hvad sålunda i en lång följd af år blifvit tillämpadt, skulle för hemmansinnehafvarne blifva en hittills ovanlig och vid jordens åtkomst icke påräknad skatt;” Hr Lagerheim har trott, att orden i K. propos. ”vederbör, blifvit hörde” skulle innebära, alt de vederbör., som saken rörde verkligen blifvit hörde; men jag tror att Hr von Hartmansdorff, som i sitt yttrande syftat härpå, dermed afsåg de personer, verk och inrättningar, hvilkas rätt här äro i fråga. Men 414 Den 13 Mars. dessa hafva alldeles icke blifvit hörde. Efter mitt förmenande tror jag, att Utsk. icke kunnat tyda den K. proposm sä, som skulle rättsfrågan redan vara afgjord.
Så mycket vill jag ändå säga, ty ingen känner sin lefnads längd, att dör jag, så ska en liten gåsfjäder, som ligger insvept i skärt silkespapper i min nippask, tillika med barnens hårlockar följa mig i kistan. Jag har stulit den ur Hans Majestäts Konungens egenhändiga – eller heter det kanske egenhufvudiga? slummerkudde, i dag, när vi fick se hela det Kungliga Slottet, ända intill köket! Ingenting gick ändå upp mot arbetsrummet! Hvilka drömmar, hvilka tankar bestormade mig ej, när jag för ett ögonblick vågade sätta mig på samma stol, som kanske nyss förut uppburit ! Jag såg en guldsmidd lakej träda in och lämna mig ett bref på en silfverbricka. I det brefvet låg ett porträtt och på det porträttet stod: »Till Lovisa Petterkvist frän hennes konung!» Väl, att den drömmen alldrig kan bli en värklighet, ty då dog jag på fläcken af idel förtjusning. Och nu måste jag ut från alltsammans! Den otäcka modisten!! TJUGOTREDJE KAPITLET. Allvar. Ester har varit här i dag. Hon kom i skymningen, drog fram en pall till soffan där jag satt, och började att tala helt lugnt och sakta. »Ett äktenskap, som börjar med en lögn, är inte något äktenskap.» Nej, jag kan inte skrifva ned hvad hon sa! Det här hade jag då alldrig kunnat föreställa mig! Alldrig! »Civiläktenskap, som borde finnas, men som inte finns!» Hvad är det för slag? Jag önskar att det funnes hundra slags Civiläktenskap, hällre än att Nej. Lovisa, nu måste du tala litet särskildt med din Gud för att komma i jämvikt igen! Allvaret i lifvet liknar en droppe olja. Man känner inte stort när den faller, men hur det är, så tränger den sig igenom ändå till sist. Den här oljedroppen har jag nog gått och burit på länge, fast – Resan hem Mellan de tvenne sista kapitlen i detta arbete om hemkänslan såsom bärande makt i en ung mans utvecklingslif ligga två år. Skildringen af detta tidsrum samt år som följa – brytningen mellan hemkänsla och europeisk ande – hör in under ett andra verk, dettas fortsättning: «Tio år i exil».
Uppå derefter af Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Herr Lefrens ofvanberörde motion, jemte de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, till BancoUtskottet. Friherre CederströmJacob: Jag har redan yttrat, att jag anser denna motion icke kunna lagligen remitteras. Jag får således reservera mig emot det nu fattade beslutet. Till remitterande föredrogs Herr Rosenblads, Bernhard, den i3 dennes e. m. på bordet lagde Motion, innefattande förslag till bestämmande af tiden och sättet för invexlingen och upphörandet af RiksgäldsContoirets creditsedlar. Friherre Bore, Ludvig: Det är med financen, som med alla speculativa vetten - Den 20 M o v c m b e r i. 111. skaper, att den har 2:ne iheorier, den ena, hvilken hämtas ur höcker, och den andra, som tages af erfarenheten. Till skillnaden emellan dessa theorier hörer, att då erfarenhets-theorien någon gång kan umbära bok-theorien, så kan den sednare deremot aldrig undvara den förra. Utan kännedom af landet kan man således, med största välmening för detsamma, dock föreslå saker, hvilka skulle hafva de skadligaste följder. Yarupriserne följa räknevanan, och stå icke under Konungs och Ständers disposition. Räknevanan låter icke commendera sig. Så visst som vi uti fyratio år behållit Riksgäldssedlarne i räknevanan af alla priser, så visst skulle hända, om Herr Rosenblads motion antages, att alla priser höjas till Banco; och förslaget, så oskyldigt det än synes, skulle dock göra vårt rörelsecapital jemt 5o procent svagare. Erfarenheten har, i alla tider, bevisat detta; 1800 års realisation utrotade icke Riksgäldssedlarne och ■Varupriserne bibehöllos oförändrade i nämnde myntslag. Hvad man nu kan erhålla för 16 sk., skall, i fall af bifall till motionen, stiga minst till 18 sk.
Råden - I)eii II Februari e. ni Råden i sjelfva verket skulle få bättre lönevilkor, emedan de hafva löner på stat och äro genom dem berättigade till pension på indragningsstaten; hvaremot Exp.-Cheferne endast ega förordnande till tjensten, hvarifrån de kunna skiljas när sorn helst och som icke berättigar dem till någon pension, ifall de stanna qvar så länge på sin plats, att det eljest kunde komma i fråga, Man kan af Utskits motiver icke med full visshet bedöma, huruvida Utsk:t härmed endast afsett Exp.Chefen i Just StatsExpedm, eller om samma skäl komma att anföras i fråga om de öfrige Departementens Exp.Chefer. Med afseende derpå att Exp.Chefen och Exp.Sekreterarne i Utr.- Dep:t af Utsk:t blifvit bibehållna vid de af K. M:t föreslagna lönebelopp och då dessa embetsman förut varit lönade lika med motsvarande grader inom Just.StatsExpedm, så synes någon anledning att antaga, att Utsk:ts nedsättning endast gäller Just.Departementet. Vid föregående Riksd. har också åtskilliga gånger blifvit uttryckt den mening, att Exp.Chefen i Just.StatsExp. skulle vara mindre träget sysselsatt än Exp.Cheferna i öfrige StatsExpedirna; det må också till en del hafva varit en sanning, men jag får fästa upmärksamheten på att förhållandet är numera väsendtligen förändradt. Såväl efter K. Mits som StatsUtskits förslag kommer nemi. en af BvråChefsplatserne derstädes att indragas, hvarigenom de öfriga embetsmännens inom expeditionen göromål ökas. Men en ännu större tillökning i arbetet har Exp.Chefen erhållit, derigenom att honom numera utöfver hvad instruktionen (örtskrifver, är updraget att deltaga i föredragning och beredning af lagfrågor.
Sedermera hvad departementets expeditions-chefs uteslutande vidkommer, så har åtminstone Coust.Utsk. utgått från den princip, att exped.- chefen borde förutsättas vara en så beskaffad person, som vore närmast i tillfälle att föredraga, när sjelfva depart.- chefen vore hindrad, och att det på sådan grund ej vore riktigt att förbigå honom, under medgifvande att Konungen till én sådan föredragning då kunde förordna hvilken annan Svensk man som helst. Cönst.Utsk. ansåg denna åtgärd att förordna ett så till sugandes extra-Statsråd eller extra departements-chef icke böra vidtagas förr än äfven exped.- chefen vore hindrad. Detta har varit anledningen till Utsk:s förslag i denna del. Alt tjenstledighet borde införas kan jag icke heller inse behofvet af. Jag skulle tro, att det vore att i lagen förutsätta att ett Statsråd eller en deparl.- chef kan hafva någon annan tjenstledighet än den, som Konungen tillfälligtvis beviljar honom på permissionsansökan, iö H, 5 34 Den i Doecmber. eller lill följe af så beskaffade omständigheter, som kunna påkalla hans frånvaro från departementet under en viss tid, och delta synes mig vara inbegripet under laga förfall, ty Konungens tillstånd för en depart.chef alt icke under eu viss tid bestrida tjensten måtte vara laga förfall; men att vår lagstiftning uti sjelfva lagbudet förutsatte att tjenstledighet skall kunna beviljas, det skulle möjligen äfven förutsätta att lagstiftningen förskottsvis hade medgifvit att Slalsrådsledamöter kunde både för månader och årtal vara tjenst*, ledige, och att det skulle vara på grund af grundlagens stadgande. Coust.Utsk. har icke föreställt sig att ett sådant stadgande vore alldeles fonnenligt, och på sådan grund skulle jag vilja taga mig friheten alt afstyrka afseende på Hr von Hartmansdorffs yrkande i denna del. Hr Lagerheim, Lars Magn.:
Jag anser oundgäng ligen nödigt, att R. o. Ad. rättar ordet silfver till Hamb. b;co, 1 y, pa sätt nämndt är, kunna depositionerne i Hamburg icke göras i något annat myntslag. Om man förut begagnat ett oriktigt uttryck, så är väl tiden lill rättelse inne, nu då BancoUtsk. handlägger förslaget till bancoreglem., hvari denna föreskrift skall inflyta. Om nu dessa ord rättas och R. o. Ad. skulle behaga i öfrigt antaga förslaget så sammanllickadt, som det skulle blifva genom det föreslagna tilläggets inflickande; så är meningen utan tvifvel uttryckt. Man kan då förvänta, att BancoUtsk. vid det tillfälle, då bancoreglem. företages till granskning, tillser att uttrycken blifva riktigare än de nu äro. Brådskan, när betänk, uppgjordes, har utan tvifvel vållat att man icke sä noga tillsett ordalagen. Frih. Palmstjerna: Jag har ingenting emot alt ordet silfver förändras till Hamb. b:co, men om jag icke orätt minnes Utsk:s förslag, så innehåller det, att Sländerne skulle fatta beslut att i bancoreglem. skulle införas hvad nu blifvit uppläst, hvarutinnan, om 3:ne Stånd lemna till förslaget bifall, således ingen ändring kan äga rum. Då likväl de andra Stånden måhända icke satt någon annan redaction än den föreslagna i fråga, och derföre till densamma lemnat bifall, så torde lämpligast vara alt R. o. Ad. äfven bifaller förslaget, medgifvande BancoUtsk. rättigheten att så uppställa redactionen, att den tydligare och lämpligare uttrycker den sak, hvartill R. o. Ad. lemnar sitt bifall. Dä torde BancoUtsk. också tillse i hvad mån de beslut, som stå tillsammans med det hvarom Frih. Stjernstedt erinrat, kan förhålla sig lill det redan fattade om depositioncrne i Hamburg, eller ock bli i tillfälle att i den §, som handlar derom i bancoreglem., i afseende på silfver och Hamb. b:co, inrycka hvad som vid närmare ompröfning finnes vara det rättaste och bästa.
Utskottets hemstållanden biföllos. S. D. Efter föredragning af Stats-Ulskotlels den 12 och 23 dennes bordlagda Utlåtande N:o 101, dels i anledning af Kongl. Majits nådiga Skrifvelse i fråga om förändrade grunder för Mjöloch Sågqvarnars beskattning, dels angående enskild motionärs framställning i ämnet, beslöt Ridderskapet och Adeln att återremittera berörde Utlåtande, med föreläggande för Utskottet att gemensamt med Bevillningsutskottet till behandling företaga ifrågavarande ärende. 428 Prot.-Utdrag den 26 Maj 1860. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial N:o HO, angå»- ende allöningens bestämmande för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda Kanslioch Vakt-betjening. S. D. Remitterades till Siats-Utskottet Kongl. Maj-.ts denna dag meddelade nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension å Allmänna Indragningsstaten åt aflidne Professoren m. m. Anders Retzii Enka, Emika Sophia Wahlberg. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 25, i anledning af återremiss utaf Retänkandet N:o 18, angående Postbevillningen och dermed sammanhang egande frågor. Preste-Ståndet, som bifallit Kongl. Maj:ts, af Utskottet i Betänkandet N:o 18 förordade, förslag angående förändring i bestämmelserna rörande postvigten för inrikes bref, godkände jemväl de af Utskottet i delta Memorial föreslagna ytterligare bestämmelser rörande den öfvervigt, som för tillgodonjutande af enkel portoberäkning å bref må korrespondenter medgilvas.
Kommer så härtill den ojämförligt bättre kosten för tjänstän fabriksflickan, så är äfven detta ett plus för den förra framför den senare. Hvad så frihetstiden för mina flickor beträffar, så ha de i regel hvarannan söndag hvar ledig — hela dagen om de så önska eller ock med undantag af den lättare söndagsstädningen för husan och den likaledes underlättade matlagningen för köksan. Jag låter dem få ett bad på badinrättningen hvarannan lördag, och en eftermiddag hvar i veckan få de gå ut att uträtta sina egna ärenden, dock med förbehåll att de underrätta om när de gå. Det säger sig själft att de ha sitt eget rum, icke sämre utrustadt än d. s. k. bättre flickornas i de mindre bemedlade hemmen. Och sådan torde äfven de allra flesta tjänstflickornas ställning vara. De finnas, som ha det mycket » gentilare », det vet jag nog. Och jag vet också en del fruar, som gjort försök med att gifva sina tjännarinnor ännu större frihet, så t. ex. att de skulle få gå ut, utan att begära lof, sedan de väl utträttat sina sysslor för dagen, eller närhelst en ledig stund yppade sig — och när yppar sig icke sådana i ett någorlunda väl ordnadt hushåll? — såsom medan barnen äro i skolan, eller efter middagen, då herrskapet tager sin siesta och barnen leka i parken eller syssla med läxorna. Finns » baby », ses denna om af den af tjänstflickorna hvars tur det är att stanna hemma. Men detta försök har slagit illa ut. Det har visat sig att tjänstflickans både arbets lust och moral tagit skada däraf. De okunniga flickorna förstå i allmänhet nämligen blott att antingen arbeta eller hemfalla åt — slams. Ju mindre af det förra, dess mer af det senare. Och här kunde framhållas, hvilken skuld våra s. k. bättre herrar ha i det bedröfliga förhållandet, att de unga tjänstflickorna så illa veta att använda sin fritid. Hårresande saker skulle komma i dagen, om man ref ve litet i detta sakförhållande, men kanske tycka de flesta, att allt ligger utom den egentliga frågan.
Men det hufvudsakliga försvaret ligger i den pligt, som hvarje författare, hvilken med större eller mindre rätt vunnit ett slags namn, äger, dels mot den tid, hvilken han är skyldig sin bildning och framgång: att ådagalägga, huru han efter förmåga sökt motsvara sin kallelse, — dels mot sig sjelf: att, efter genomgången bana, så obetydlig den ock varit, afgifva med egen hand de bilagor till sitt bedömmande, hvilkas äkthet han erkänner. Huruhelst utslaget sedan faller, bör det åtminstone ej blifva orättvist genom bristande kännedom af acterna. FÖRSTA UPPFOSTRINGEN. LÄRODIKT, som vunnit Svenska Akademiens Stora Pris år 1805. Ges andra segrar ej för Skalden att besjunga, Än på ett blodsköljdt fält, der krigets åskor ljunga? Ges ingen liflig Scen, för oss betraktansvärd, Mer än Cothurnens Scen ifrån en diktad verld? Räcks blott en tacksam krans af Skördgudinnans händer På odlarens parterr och plöjarns åkerländer? O Skördarnes Virgil! O Belternas Homer! Virginias Euripid! jag täflar ej med Er. Jag fick er känslas lif: ej höjden af ert snille, Ej glansen af ert namn. Min sångmö offra ville En gärd, af hjertat skänkt, af hjertat vedergälld Och sedan återgå i skuggan af sin däld. Min Scen är Menniskan; då, än ej stöpt i vanan, Ej tyngd af sorgerna, hon dansar fram på banan; Då Fostrarns eftersyn och vård och föreskrift Besegrar lynnets fel och sinnets öfverdrift; Med visligt fog fördrar, med stilla ömhet tvingar, Och vårens späda brodd till skördens mognad bringar. Väl mig! om någon dag, välsignande min röst, Emot ett älskvärdt barn, en fars, en moders bröst Med ädeltjusning trycks, med upplyst ömhet häfves! Då sjöng jag lyckligt nog, och lefde ej förgäfves. Men du! till mödors tröst och ädla dygders lön, Oss följeslagande, tillbedda , ljufva Kön! O du, som re’n är mor, och du, som mor skall blifva!
Betänkande i fråga om utarbetande af Stadgar till skyddande af inhemska artisters förlagsrätt till originalarbeten i bildande konst, har blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet återremitteradt; men då samma Betänkande är vordet af öfriga tre Riks-Stånd bifallet. kan återremissen icke till någon åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 29. Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Utskottet återremitterat ofvannämnda Betänkande, i hvilket Utskottet yttrat sig öfver väckte motioner rörande användande af kroppslig aga vid undervisningen i de ali - Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Ali 54. 3 manna skolorne; men enär ifrågavarande Betänkande blifvit af Höglofliga Ridderskapet oell Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet bifallet, kunna äterremisserne icke till vidare handläggning af inotionerne föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående nya och fullständigare föreskrifter rörande rotedelegares skyldigheter att förvara rotekista. m. ra. Hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln har af Herr Friherre Paykull, J. G blifvit väckt en till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, deruti anföres, att dä det för rotedelegare vore förenadt med omsorg, ansvar samt åtskilliga åligganden att förvara rotelistan, syntes rättvisan fordra att den, som hade större andel i roten, äfven längre tid förvarade kistan än den, som endast egde en mindre del. Dä det emellertid icke torde vara lämpligt att kistan flyttades mera än en gäng om året, borde de större delegarne i en rote så många flera är hafva kistan hos sig qvarstående.
Skärgårdsflottans hela underhåll år 182g utgör således endast omkring b af underhållet för den s. k. stora flottan, Örn mgn derefter tillser kostnaderna samma år för fartygsbyggnaden pch förrådets förstärkande, finner man, att stora flottan till dessa ändamål kostade ng,84o r:dr, och skärgårdsflottan 49,596 r:dr, eller den sednare ungefärligen -f af deri förra. 3 ernil för man åter stora flottans, underhåflssumma med nybyggnadssumman samma år, så får man se, att stora flottans underhåll kostar hetydljgt mera än dubbelt om årpt inot sunaman af kostnaden för nybyggnad och förrådet, då deremot skärgårdsflottans underhåll för samma år ej uppgår på långt när till dubbelt mot nybyggnadssumman för samma årLägger man då härtill, att stora flottans alla fartyg måste ligga hela året om i sjön och nästan under bar himmel, genom hvilket förhållande de ruttna eller förstöras ojemnförligt mycket förr, än skärgårdsflottans fartyg, sorn ligga torra i skjul, så finner mali, huru ofantligt mycket dyrare 33a lien a5 Maj f. tu. I i alla afseenden en linieskeppsflotta är i jemnförelse med en skärgårdsflotta. En annan sanning, sorn upptäckes vid jemnförelsen emellan bär citerade sifferförhållanden är, att stora flottans underhåll uppgår till omkring fem gånger mera årligen än bela den summa, som användes på skärgårdsflottans byggnad oell förråd tillsammans vid begge stationerna Stockholm och Götheborg. Jag vill visserligen icke trötta It, o. Ad. med någon dylik sifferframställning för alla de sednaste g åren; jag vill blott upprepa, att förhållandet är ungefär enahanda för hvarje af dessa år. Gr. Horn har tyckts Yrka, att vi skola fortfara att vidhålla det s. k. stora sjöförsvaret eller linjeskeppen. Jag hemställer likväl, huru sådant skall kunna låta sig göra, då vår flotta i närvar, ögonblick efter 20 års fred befinner sig i ett så inskränkt skick, och då vi likväl hitintills ägt något att taga ur förråden från gamla tider, men hädanefter nödgas anskaffa allt genom af Ständerna beviljade nya tillgångar.
Dessa och många andra af enskilde landthushållare under sednare åren vidtagna åtgärder lill kreaturs-afvelns förädling skola tvifvelsutan hafva sina goda följder, men kunna icke verka lill näringsgrenens allmännare upphjelpande från dess nu varande låga ståndpunkt, innan den hos mängden af landtman djupt inrotade seden, alt hafva flera kreatur än man förmår försvarligen underhålla, upphör. lill Nori ige a Isa tias väl kreatur ifrån Nordmarks härad samt smör och ost från Finnbygden i norra delarne af Eifvedals och Fryksdals härader, i hvilken bygd boskapen, beslående af en för den bergiga orten passande, småväxt, kullig slam, bättre än annars hos allmogen vårdas; men utförseln af ladugårdsprodukler från länet är i följd af det ofvan antydda förhållandet med boskapsskötseln icke betydlig, utan föryttras vanligen de öfverskott af sådane produkter, som i några orter kunna förefinnas, till andra trakter inom länet, der ladugårdarne icke lemna tillräckligt deraf för behofven. Iläslarne åter födas i allmänhet vida hällre, än boskapen oell få hos allmogen förtära det bästa höfodret, emedan de begagnas till alla sådana arbeten vid dess jordbruk, hvartill dragare erfodras, och de mångå bönder, som besilla små hemmansdelar, beräkna att med sina hästar genom forsling för 12 bruken och bergsverken hemta icke obetydliga förtjenster till lefnadsbehofvens fyllande.