Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af den siste ledamotens förfrågan får jag meddela den upplysning, att det just är sådana hus, som man ej offentligen vill tala om. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag får äran upplysa, att bland ifrågavar. uthus inbegripeS vaktoch spruthus, samt att anslaget jemväl är beräknadt för uppförandet af nödig stängsel, äfvensom för reparation och iordningställande af de gamla byggnaderna, som finnas qvar vid garnisonssjukhuset och hvilkas underhållande man icke torde böra försumma, då nyttan och nödvändigheten af dessa hus blifvit temligen ådagalagd under den tid farsoten nyligen härjat i liufvudstaden, då man nemi. inom desamma inrymt i5o sjuksängar, hvilka, med hvad till dem hörer, blifvit från garnisonssjukhuset öfverlemnade till allmänhetens begagnande. Detta tyckes tala för bibehållandet af nämnde hus, äfvensom för det så mycket klandrade garnisonssjukhuset i allmänhet. Hr Cederschjöld: Det fägnar mig högligen att hafva vunnit den upplysning, jag erhållit. Jag Beklagar blott, att sådana hus, sorn icke kunna omtalas, skola vara så dyra. Hvad de öfriga husen beträffar, skulle jag tro, att då de hittills och nyligen kunnat vara så nyttiga, de intill nästa riksdag kunde lemna samma nytta utan någon före - Den 6 November e. m. gående derå använd så dryg kostnad, som det begärda anslaget alser. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Deraf, att husen hittills varit brukbara,'föijer visserligen icke, att de skola vara det under 5 kommande år, isynnerhet sorn de för närvar, äro ganska bristfälliga. Icke heller följer af den omständighet, att husen kunna vara nyttiga om sommaren, att de, om sjukdomen utbryter vintertiden, utan föregående reparation kunna begagnas, isynnerhet som man ej utan största våda skulle kunna begagna de eldstäder, sorn der finnas, och dessutom flera af de nu såsom sjukrum använda äro utan sådana. Af dessa och öfriga anförda skäl anhåller jag om bifall till K. M:s nåd. propos. i förevar, afseende. Hr af Dalström, Gust. Jac.: Utom det jag får i allo förena mig uti hvad H.
Sl:rs underd. skrifvelser till K. M.: M 97, ang:de uphörande af åtskilliga hemman åliggande skyldighet, alt utgöra dagsverken in natura lill Kungsgårdar och andra Krono-lägenheter; J\Z 98, ang:de fiskets vid Trysunda hamn med dertill hörande lägenheters försäljning till skatte; JU 99, ang:de förhöjning af !åne-proe:n vid inhemsk ulls belåning hos ull-diskonten; JU 100, angrde afsöndring af boställs-jord till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län; och JU 101, angrde pension å Allm. Indragnings-Staten åt 2;ne Afviltrings-landlmätare i Norrbottens län. Uplästes till justering Exped.Ulskts under JU 102 afgifna förslag till R. S(:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de uplåtelse på viss tid åt enskild man af en Kronan tillhörig, intill Operahuset i Stockholm gränsande tomt. Frih. Cederström, Rud.: På samma gång, sorn jag anhåller om bifall till Exped.Utskrs nu uplästa skrifvelse-förslag, anser jag grannlagenhelen fordra, alt några ord yttras till utredning huruledes roed denna sak rätteligen sig förhåller, enär densamma möjligeu torde kunna på olika sätt betraktas. StatsUtskts Utlåt, i ämnet innefattade tillstyrkande af K. M:s Nåd. Propos., om uplåtelse till enskild man utaf den lill Operahuset gränsande del af en vid Carl XIII:s i Den 18 Augusti. torg belägen tomt. Denna framställning har af R. o. Ad. samt PresteSt. blifvit bifallen, men af Borgareoch BondeSkn deremot afslagen.
Ständers upplysta och rättwisa bedömmande de enkla skäl, som i denna del wägledt Utskottets beslutDet har öfwertygat sig att desie Rikets högre Embetsman, med den kännedom af Statens angelägenheter, Starens behof, som de genom handläggning wid allmänna Ärenderne skola framför andra ernä, försäkra Riksens Stän. der, att wid förekommande wigtiga och swärare arender, kunna af dem inhemta de nyttigaste, de tillförliteligaste uplysningar, samt att samme Embetsmän icke synas genom en erhällen högre befordran, skäligen böra betagas en rättighet, hwilken dem under en mindre answarig Embttsbefattning icke kunnat sörwägras. Ehuru Utskottet för sin del icke funnit nägon betänklig fölsd kunna uppkomma af den ConstimtionsUtskottet tillagde rätt sä wäl i det uti sista momentet af 29 §., som det uti 56 H. förutsatte fall, utan fast heldre, att ett i ärendernes fortgäng möjeligen inträffande längre uppehåll såmedelst lättast kan förekommas, har Utskottet likwäl, sorgfälligt att, dä det legat i desi wäg, undanrödja all willrädighet i Den 18 Novembrr. fräga om Kemister frän Standens Plena ti!! wederbörande Utstött, förmenat sig kunna lämpeligen gifwa ät i mom. i Z4 Z. den Orda-lydelse, hvarigenom frågor rörande allmänna Uppfostringsoch Un-' derwisningswerten m. m. bestämdt utmärkes inom OeeonomieUstottets omfång; i synnerhet som bemalte U stotts anmärkningar äfwen i der Wetenstapliga af sädane anstalter medelst framställande af allmännare bewekelsegrunder endast kunna gifwa en anledning för Styrande Magtens af dem ändock oberoende Beslut.
Om saken sig sä förhölle, wore wifferlis gen denna Fabrik för Halland as mycken nytta, emedan esker hwad Friherre 8tael kande hon al Allmogen i Prowincen utlcmnade Ull till spinnande, och sedan beftridde wäfnaden och färgningen i Fabriken. Grefwe förner, ^6o1k 6öran, yttrade sig ej kunna inga i Fabrikens nytta för Halland. Ledamö» rer i Stats-Utskottet af bäve Borgareoch BondeStänden hade yttrat, att Mademoiselle ireickarkl/ tili en stor del hos Allmogen upköpt de Persedlar hon leswcretat; men saken torde derföre icke wara i del skick, alt junna af Riksens Stander riktigt be dömmas, och Herr Grefwen ansäg frägan wara, hu° ruwiva Ridder>käpet och Adeln skulle pä osäkra upgister grunda ett tillstyrkande. Herr Grefwen och Landtmarffalken förnyade derefter sin proposition om godkännande as SkatS« Utskoltöts utlåtande, hwilken med Ja beswarades. Högloft. Ridderskapet och Adeln ätskiideS lt. s. In Uittem krotocoUi 6. 8i!verliOlpe. Den 26 Zebrnarii. 1275 Mändagen den 26 Fcbruarii. Plenum kl. Z eftermiddagen. F-redrogS ä nyo Stats - UkffottetS den 21 Februarti pä bordet lagde ytterligare utlätande öfwer den wäkla trögan, hnrnwida den sä kallade Humbl» Garden i Stockholm mä af Kronan ätcrmgas, eller och Arrende-Summan utsattas lill ett belopp, forn enior afkastningen swarar. Friherre Stael von Ilolsrein. Dä denna frä' ga kommit till Stats Utstotlers handläggning, drar jag deraf Len sä ra stutsats, att Hnmble-Gärden är en Kronans lillhörigher:
Besynnerligt nog anser motionären LagUtsk. hafva anfört landets tänkesätt såsom ensamt skäl för afstyrkande af ”en på i öfrigt erkändt rigtiga grunder stödd lagstiftning”. Men när grundvalen för motionärens förslag blifvit erkänd såsom rigtig, förmäler likväl icke historien. Motionären anser slutligen R. o. Ad. böra vara benägen att antaga hans förslag, såsom ett ”angenämt surrogat” för den olika arfsrätten och såsom ett botemedel mot de olägenheter, som af den lika arfsrättens införande må hafva inträffat eller framgent kunde inträffa. Visserligen erkänner jag, att motionen till en viss grad skulle kunna tillerkännas egenskapen af ett sådant surrogat, men förklarar derjemte, alt långt ifrån att 00 Den 4 Januari e. m. tillerkänna detta surrogat egenskapen af att vara angenämt eller lyckligt, torde det tvertom - vara det sämsta af alla, emedan det föreslagna lagstadgandet aldrig kan tillämpas med mindre än att vid hvarje serskildt fall fadren måste göra en för hans fadershjerta naturligtvis påkostande skilnad emellan sina barn, smärtsam för honom sjelf, smärtsam för den uteslutne och äfven för den favoriserade, om han älskar sina syskon. Helt annorlunda är det, när lagen säger: den äldsta sonen har arfsrätt till jorden, för att sättas i tillfälle kraftigt kunna upfvlla en vigtig bestämmelse som samhällsledamot. Lagen talar då i samhällets namn, och den enskilde böjer sig för dess röst; han är van från lefnadens början att veta huru det allmännas fordrar bestämt hans framtid i detta hänseende. Den vekare känslans stämma tystnar vid lagens vördnadsbjudande bud; — men om förhållanderne skola för hvarje enskild fall inom familjerne för framtiden ordnas, då är att förutse, det medlidandet och fadersömheten göra sig gällande till hinder för ett beslut, sorn fordrar så mycken fasthet i vilja och handling. Jag befarar således, att den egenskap af surrogat för afskaffad lag, som motionären ansett förslaget ega, icke blir för det allmänna till någon serdeles verksam båtnad.
I afseende åter å Fotgardes-regementenas styrka och förhållandet med deras tjenstgöring m. m., har blifvit upplyst, att dessa regementen, efter afdrag af korporaler och spel, tillsammans bilda en styrka af 1,456 man; att, till bestridande af den dagliga tjenstgöringen i hufvudstaden minst 200 man skola vara behöflige; så att med beräkning att hvarje man skall hafva tre nätter fria, en styrka af minst 800 man härtill erfordras; att från de 656 man, som derefter återstå, vidare bör afräknas antalet af sjuke, rekryter och vakanser, hvilka den 29 nästlidne Januari utgjorde tillsammans 267 man, hvarefter en numerär af 300 å 400 man skulle vara till annan tjenstgöring disponibel. Härvid förekommer likväl, att, enligt särskilde för ifrågavarande regementen den 30 Januari 1846 upprättade passevolans-kontrakter, stadgadt är, att 376 man från hvartdera regementet, eller tillsammans 752 man, må under tio månader af året permitteras, för hvilka gaget under tiden Kronan besparas.
Maj:ts nådiga folkskolestadga 11§ 4§ och momentet 2:dra föreskrifver, till folkskoleläraren anslogs tjugu (20) famnar, famnen á 3 alnar i längd och höjd, vanlig kastved, gran eller tall, eller ock blandning af tall och gran, alltefter som tillgång vore leverering af den minstbjudande, minst fem (5) quarters längd å veden. Af denna ved skulle fem famnar levereras vid folkskolan vid första slädföre på hösten, och de öfriga femton (15) famnarne innan slutet af påföljande mars månad. Denna ved anslås med förbehåll att folkskoleläraren åtminstone under läseterminen bor i folkskolan för att bättre hafva tillsyn med skolan. I stället för vinterföda åt en ko anslogs äfven, enligt öfvernämnde § i Kongl. Maj:ts nådiga stadga, tvenne tunnor spannemål af förenämnde sädesslag. Till sommarbete, utan någon afräkning af nu bestämde lön, upplåts åt folkskoleläraren tills vidare den hägnad som för skolan blifvit utbruten från Rödöns prestbord, dock med skyldighet för skolläraren att underhålla den gärdesgård som blifvit uppstängd omkring densamma, äfvensom ock att sjelf på egen bekostnad uppstänga den gärdesgård, han för betets bibehållande ansåge behöflig, äfvensom densamma underhålla. Sedan dessa Rödöns socknemäns beslut blifvit af Näskotts socknemän antagne och gillade, så skulle det framdeles å allmän bolagsstämma beslutas huru den spannmål, som folkskoleläraren skall hafva in natura, skall uppbäras och till honom lefvereras. På folkskolelärarens M. Öbergs begäran att få ersättning för den minskning i lön han under sin förra tjenstetid haft, eller trott sig hafva, kunde Rödöns socknemän lika litet som folkskolestyrelsen fästa något afseende på, då han ej visat vari denna minskning bestått. Till slut ville Rödöns socknemän äfven hafva den önskan eller förhoppningen uttryckt att som nu folkskoleläraren M. Öberg finge sin lön noga efter som Kongl. stadgan föreskrifver, så borde han äfven sjelf samvetsgrant följa Kongl.
Pythia försvann för honom och lämnade rum för en varmblodig, lidande kvinna, och han glömmer helt att hennes tal gällde honom. De gå med snabba steg mot staden, och snart skymtar pension Bellevues hvita gafvel fram bland stranddungarna. Klercken blir ängslig till mods öfver att deras promenad nalkas sitt slut, han vill fråga henne om så mycket, förklara henne sin sympati, tacka henne, se henne in i ögonen och därigenom likasom tillägna sig en del af hennes eldiga tro på det godas stora martyrium, som likafullt segrar i döden. Men han kan icke formulera sin önskan, han vet icke, hvar han skall börja och huru han skall säga henne allt det outsägliga, som tränger sig på honom. Hon kommer själf honom till hjälp, genom att låta dyningarna efter sina tankars storm nyss få ord: »Hvad man har att göra?» säger hon, hälften för sig. »Ja, det är det urgamla: Älska din nästa såsom dig själf!» »Men det lära vi oss aldrig,» svarar Klercken. »Så finns det en annan, lika hög regel: Frukta aldrig döden! Lef med döden för ögonen och bryt udden af dess skräck genom ditt goda och fasta medvetande att du gjort honom till din vän! Den regeln ger oss lifvet själft hvarje dag, men vi sluta ögonen till för det. Vi äro fega, erbarmligt fega, och vi bli fegare dag för dag, ju kärare lifvet görs för oss.» Klercken försjunker i egendomliga tankar. Återigen hans egna ord! Så säger han: »Men det finns just i vår tid så många, som våga själfmant kasta sig i sin store, dystre väns armar.» »Ja, jag högaktar dem, bara de inte göra det af feghet. Jag högaktar Sokrates, men jag älskar Kristus. Mänsklighetens adel är död och lifvet en usel parodi, när deras sista efterföljare andats ut sin sista suck. Då triumferar småsinnet och jublar pöbeln, och efter dem kommer syndafloden. Det finns ingen annan lösning.» Hon räcker Klercken sin hand på terrassen framför verandan, som de nått. »Adjö för i dag!» säger hon. »Jag är trött och drager mig undan i mitt skal.»
Directionen såsom säkre ansedda förbindelser, hafva Revisorerne hort anmäla denna emot vanlig försigtighet vid låns meddelande ur publika Cassör stridande åtgärd. — 77 Hvad åter beträffar sjelfva Nummer-Lotteri-Inrättningen, hafva Revisorerne, i betraktande dels af dess skadliga inflytelse i moraliskt afseende på den obildade folkclassen, dels ock af den omständigheten, att Ilazardspel i allmänhet äro i Författningarne förbjudna, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att denna Inrättning må upphöra. Nettobehållningen af Nummer-Lotteriets vinst, som tillgodokommer Stats-Verket, utgjorde under åren 1832—1837 tillsammans 402,650 R:dr so sk. ii r:st., eller i medeltal 67,180 R:dr 21 sk. 2 r:st. årligen; men Revisorerne anse att Rikets Ständer heldre må dertill bereda sig tillgång genom besparingar i utgifterne än att bibehålla en Inrättning, deraf en med Statens värdighet oförenlig inkomst härflyter. I sammanhang härmed hafva Revisorerne ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majrt i underdånighet begära förbud emot all försäljning af utländska Lottsedlar. i Kongl Convoy-Commissariatet.
Genom samma reglementes 203 §, fingo Fullmiiklige vid scdnaste riksdag sig ålagdt att, med behörigt iakttagande af hvad angående Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning vore i grundlagarne stadgadt, låta utarbeta och sedermera, sådant det af Fullmäktige gillades, underställa Rikets nu församlade Ständers pröfning och fastställelse ett fullständigt förslag till ny eller förändrad organisation af Riksgälds-kontoret samt reglering af förvaltnings-beslyren och tjenslegöromålen inom samma verk jemte afiöningsstat för dervarande tjenstemanna-personal; vid hvilket förslags uppgörande borde afses, att, så vidt, utan åsidosättande af nödiga kontroller, sig göra lät, den största möjliga enkelhet och skyndsamhet vid ärendenas behandling samt minskning i tjenstemännens antal måtte åstadkommas, och att alla sådana särskilda uppdrag och bestyr, hvilka, till följd af Rikets Ständers under sednare tider vidtagna förfoganden, böra af tjenslemännen vid Riksgäids-kontoret förrättas och för hvilka särskilda arfvoden hittills utgått, inbegripas under vederbörandes bestämda tjcnsteåligganden; hvadan vedergällningen derför borde inberiiknas i det aflöningsbelopp, staten för hvarje tjenst upptoge. För verkställigheten af hvad Rikets Ständer sålunda förordnat, uppdrogo Fullmäktige, någon tid efter riksdagens slut, åt 3:ne af Fullmäktige bland Riksgälds-kontorets tjenstemän utsedde kommitterade, nemligen: Fullmäktiges Sekreterare, en af Kommissarierne och Kainereraren i Boksluts-kontoret att, med iakttagande af de härom utaf Rikets Ständer meddelade föreskrifter, utarbeta och till Fullmäktige afgifva förslag till Riksgälds-kontorets förändrade organisation samt ny afiöningsstat.
Och derest Rikets Ständer bifalla livad Utskottet sålunda tillstyrkt, anser Utskottet staden Borås härigenom hafva vunnit all den lindring, som med någon billighet skulle kunna begäras; hvarigenom frågan om nedsättning i räntan å de återstående 60,000 R:dr alltså kommer att förfalla. För öfrigt, och hvad angår 3;dje eller sista punkten, så har Stats-Utskotlet till Bevillnings-U Iskottet öfverlemnat handlingarne, för att åt denna fråga meddela handläggning. Stockholm den 3- April 1834- Reserv ationer: af Herr Friherre Tersmeden: Jag anser afskrifning utaf af föregående Rikets Ständer beviljade lån ganska farligt, och har förgäfves hoppats, att närvarande Rikets Ständer icke skulle medgifva dylika afskrifningar; af Herr Gyllenhaal: Af laga förfall hindrad, att öfvervara Stats-Ulskottets sammankomst d. 29 sisllidne Mars, då frågan om afskrifning af någon del utaf det åt staden Borås beviljade lån-understöd definitivt afgjordes, begagnar jag min rätt att nu, då Utskottets beslut justeras, till protocollel Ehuru jag upprigtigt gläder mig åt nyssnämnde beslut och lika upprigtig! önskar, att staden Borås måtte få tillgodonjuta all den lindring och hjelp, som möjligen kan i laglig ordning beredas, anser jag mig likväl icke vid detta tillfälle böra frånträda den princip, jag vid flera andra offentligen yttrat, — att nemligen afskrifning af beviljade lån icke bör ega rum, utom i de fall, då en oundviklig nödvändighet sådant bjuder, eller ock de mest ömande omständigheter det påfordra. — Du fullt giltiga skäl till lindring eller eftergift förekomma, har jag trott den böra beredas, antingen genom nedsättning af räntan, eller genom förlängning afåterbetalnings-terminerne, eller ock genom dessa utvägar samfäldt. Till följd häraf, anser jag mig föranlåten, att anmäla min reservation emot Utskottets ifrågavarande beslut, samt åberopa det förslag till ullåtande, som Riksgälds-afdelningen vid frågans beredning uppgjort och hvaruti jag såsom Ledamot derstädes deltagit.
Det vore nemligen bättre att Kongl. Maj:t afgaf en contraproposition , hvilken Ridderskapet och Adeln finge antaga eller förkasta, än att, såsom Utskottet föreslagit, Ståndet skulle, då Kongl. Majt vägrat sanction till någon §, göra försök med en ny redaction, och på det sältet kan hända nödgas göra många försök, in naii det lyckades att hitta på just Kongl. Maj:ts tanka. Friherre Cederströms förslag går deremot rakare till målet; och jag skulle nästan förmoda, att Utskottet endast af grannlagenhet för Kongl. Maj:t icke velat, om jag så får säga, ålägga Kongl. Maj:t, att framställa någon conlraproposition; meu kunde man erhålla en sådan, vore det helt visst det bästa. Herr RiheUj Carl Wilhelm: Då jag är en af dem, som under denna Riksdag haft förtroendet att vara Ledamot af det Utskott, hvilket skulle inkomma med förslag till ny Riddarhusordning, mäste jag börja med att 7o Den io Augusti e. m. förklara, att jag anser likgiltigt, hvilken redaction denna §. erhåller. Jag erkänner, att det visserligen var en lid, då så väl jag, sorn de öfrige Ledamöterne inom Utskottet, hoppades, att det hädanefter skrälle dröja några Riksdagar, innan Ridderskapet och Adeln skulle behöfva göra ändringar i Rid-. darhusOrdningen; men detta hopp liar nu försvunnit. Herr Cederschjöld hav ganska rigtigt bedömt, att Utskottets motiv varit grannlagenhet, och med grannlagenhetensi föreskrift har Utskottet icke ansett förenligt, att föreskrifva, det Kongl. Maj:t skulle göra en contraproposition. Jag anhåller om Rifall å Utskottets förslag, Grefve Frölich: Sedan jag nu fattat Friherre Cederströms förslag, är jag fast i den öfvertygelse, att vi böra bibehålla Utskottets. Af de discussioner, som i detta ämne förevarit, torde historien vara bekant om tillkomsten af 5i §'. i nuvarande Riddarhusordning, och om den tillsats till den primitiva redactionen, hvarigenom Kongl.
"föreslagit och af ofvanbemälda motionärer blifvit äskadt, "tillstyrka en af beliofvet påkallad tillökning uti det vid si"sta riksdag för detta institut beviljade anslag ; hvarvid lik"väl, då Utsk. dels trott sig finna , att Ur Nonnens förslagsvis upprättade stat för institutet, särdeles i hvad angår aflöning och kosthållning för de särskilda kilarne, torde, äf"ven om, på sätt Utsk. här nedan föreslagit , fri-elevernes "antal ökas till 3, kunna något nedsättas, dels under åberopande af hvad Utsk. i afseende på dispositionen i allmänhet af de å denna hufvudtitel uppförda anslag här ofvan "anfort, icke finner lämpligt att tillstyrka det för byggna"ders utvidgande vid Degeberg ifrågasatta låneunderstöd; men "Hr Nonnen, utan att kunna göra anspråk på de vid hans "egendom föreslagna nybyggnaders uppförande på Statens "bekostnad , deremot synes böra tilldelas cn lämplig ersättning, för det lian, i och för landtbruks-institutets behof, "anskaffar och underhåller byggnader, som eljest för egen1 domen icke erfordrades, Utsk. anser det ifrågasatta anslaget "böra skäligen bestämmas till 10,000 r:dr b:co, deruti inbc"gripna de redan vid sista riksdag beviljade 5ooo r:dr, hvarigenom icke allenast den af Hr Nonnen föreslagna plan för "institutets verksamhet skulle kunna i sin helhet följas, utan ■"äfven tillgång beredas till ersättning för nyssomförmäldä "byggnaders anskaffande och underhåll; och får Utsk., på "dessa grunder, tillstyrka R.
Under åberopande af den utredning här ofvan blifvit lemnad rörande anledningen dertill, att nuvarande stämpelpappers-förordning uti 5 § på fyrfaldiga ställen upptager huru stort belopp af sigill-penningar och kansligebiihr, ingår i det för hvarje särskildt fall bestämda stämpelpappers-beloppet, har Utskottet ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på obilligheten deraf, att, sedan kansligebiihren i underordnade embetsverk numera afskaffats, de embetsoch tjenstemän, för hvilka Kongl. Maj:t utfärdar fullmakter eller förordnanden m. m., fortfarande skola, genom erläggande af stä rripel - afgift, motsvarande den fordna kansligebiihren och sigill-penningarne, bidraga till bekostande af den aflöning, som för Kongl. Maj:ts Kansli utgår. Genom bibehållande af de i detta hänseende vid 1834—1835 års riksdag fastställda grunder, nödgas nu dessa embetsoch tjenstemän i stämpel-afgift för fullmakter och förordnanden m. m., utöfver de 5 procent af löne-beloppet eller löne-tiliökningen, som vid befordringar skall af alla embetsoch tjenstemän utgöras, betala förhöjning i stämpel-afgiften, motsvarande dels sigill-penningarne, 1 R:dr 50 öre, dels kansligebiihren eller 7V2 procent af lönen, hvadan de som erhålla Kongl. Maj:ts fullmakter och förordnanden få i stämpel-afgift för fullmakten eller förordnandet erlägga tillhopa 12V2 procent af löne-beloppet, då deremot alla andra embetsoch tjenstemän endast erlägga 5 procent deraf. Detta förhållande har synts Utskottet innefatta en orättvisa, som desto hellre tarfvar rättelse, då man besinnar att den, som tillträde 12 Hemlin ing s-VIsko tuts Betänkande M 22. en tjenste-befattning, i allt fall får för fullmakten vidkännas utgifter, som medtaga en icke obetydlig del af första årets löne-inkomst.