Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sa kallade Minlmi-Tabellen å hemmans beskatt-* ningen, Taxeringsoch pröfnings-Comittéerne redan innevarande år lemnäs öppet att nedsätta och rätta hemmansvärdet efter det fallna egendoms^ priset; i sammanhang hvarmed Friherrarne Boije laudvig och Cederström, Jacob, särskildte yttranden afgifvit; af Herr Grefve Hård, Carl Gustaf, angående beskattning af pefininge förmögenheten, samt medlen till beredande af en säkrare Taxeringsmethod; af Herr Ehrenborg, Casper, om beskattningsvärdet å fastigheter, dess nedsättning i särskildta fall och bevillningisättet för utlånte capitaler; i anledning af Herr Friherre Rudbecks motion, om lindring af Jordbrukares skatter; af sistbemäldte Herr Friherre, angående Bevillningens jemnare fördelning å jordbrukares och capitalisters directa beskattning; af Herr Friherre Boije, Ludvig, om Minimi-tabellens afskaffande; af Herr Jacob Linström, om Upphörande af beskattningen å consultation och öfverflöd , samt fyllnads afgiftens, till ersättning för Landttulls-bevillningens, indragande; af Herr B. Santesson, rörande åtskilliga utvägar att med upphäfvande af det nu bestämda minimum, hvarunder hela Bevillningsbeloppet för fastigheter inom hvarje Län ej får nedsättas, bestämma andra controller för hemmans värdets bibehållande; af Riksdags, fullmägtigen från Elfsborgs Lärt, Olof Jonasson, med flere, rörande Bevillningens erläggande af capitaler; af Johannes Svensson och Petter Pers. son i samma ämne; af Johan Andersson angående grunderna för Bevillningen och af N. Insulin samt Gustaf Ericsson, beträffande Bevillning 30 Btvillningt-Utskolttts Betänkanden. för vissa öfverflödsvaror saint titlar; hvilke alle* samman Utskottet anser, i hvad desamme röra grunderne för den allmänna Bevillningen, vara besvarade och afgjorde genom de i detta ämne redan fattade beslut, utom hvad den senare delen af Herr Grefve Gyllenborgs motion vidkommer, den Utskottet finner s:g af den i Regerings formens 61 § gifne föreskrift, hindradt att till granskning upptaga.
Gyldenstolpe, Adolf Fredr. Nils: Med anledn. af nu justerade anförande af Hr Sandströmer, i afseende på K. M:s Nåd. Propos., ang:de uphörande af beklädnadsbidraget från rotehållarne vid Indelta Arméen, anhåller jag att få tillägga några ord, enär jag icke var närvande vid det tillfälle, då detsamma afgafs. Hr Sandströmer har sagt, att »då i den K. Proposm säges, att den fördel, som der blifvit föreslagen för rotehållarne vid samtlige Infanterierne, icke borde tillkomma rotehållarne i Jemtland, hvilar detta påtagligen på något missförstånd o. s. v.» Så står det emellertid icke uti den K. Proposm, ej heller hade det behöfts eller kanske bordt så tydas. Den K. Proposm innehåller, i fråga om förhållandet vid Jemtlands Fältjägare-corps, det K. M. anser något anslag ieke erfordras för rotenumren vid denna corps, alldenstund rotehållarne i Jemtland icke f. n. vidkännas någon direkt afgift för manskapets beklädande, utan denna afgift, till följd af den nyligen fastställda roteringen derstädes, i stället utgår från den då jemväl bildade roterings-kassa, med kapitalfond af Jemtlands gamla, till rotehållarne öfverlemnade reserv-medels-kassa, upkommen genom dit anslagna räntor från Medelpad, och försedd med årliga inkomster, ursprungligen utaf hemmansräntor, afradspenningar och augmentsräntor, som tillförene, enl. det äldre indelningsverket, voro till understöd för rustningen eller roteringen anvisade, eller nu mera af ett deremot svarande kontant Statsanslag, som till roteringskassan ingår. I afseende på den lindring i rustningsoch' roteringsbesväret, som obestridligen blifvit Provinsen Jemtland tid efter annan beredd, torde få erinras, att Jemtland, som, enl.
N:o 45, med förslag till de formulärer, som böra bifogas deri föreslagna förordnm ang:de mantalsoch skattskrifningarnes förrättande; samt N:o 46, med förslag till de formulärer, som böra bifogas den af R. St:r vid innevide riksdag beslutade nya Bevilln.-stadga; i sammanhang hvarmed PresteStits d. 10:de dennes bordlagde prot.» utdr. N:o 488 jemväl blef för andra gången bordlagdt. Föredrogos, men blefvo, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagde, 8tatsUtsk:ts nedannämnde, d. 10:de dennes bordlagde Mern.: N:o 202, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse ang:de ifrågasatt uphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering; N:o 203, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de f. d. Geijer» ska husets på Riddarholmen användande till Riksarkif; samt N;o 205, i ani. af RiksSt:ns beslut ronde de i StatsUtsk-.ts Utlåt. N:o 160 behandlade frågor ang:de jernvägsanläggniugar. Fortsattes behandlingen af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Utlåt. N:o 161, dervid förekom Förslaget till Förordn. om Landsting. §§ 33 och 34. Tillkännagåfvos vara antagna af PresteStit och biföllos. § 35. Tillkännagafs vara bifallen af PresteSt:t. Gr. Sparre, Erik: På grund af hvad förut blifvit beslu tadt ang:de motsvarande §§, der fråga om ordf:des rättigheter förekommit, anhåller jag, att §:n finge följande lydelse: »Ordhden vakar öfver ordningen vid landstingets förhandlingar och lemnar ordet åt tingets ledamöter i den ordning de sig dertill anmäla». Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Ty om de ginge igenom, livilket de icke göra ännu, skulle de förvisso vara ett svårt ingrepp i » frihetens evangelium » for alla dessa unga Öfverklassherrar. som nu knyta sina » fria » förbindelser mecl underklassens döttrar, utan annan risk än möjligen en inlösen på barnhuset, pris 400 kronor. Strindberg förbiser här, att den absoluta frihetspriucipens genomförande under nuvarande för öfrigt oförändrade förhullan-den blott skulle bli frihet för den starkare, för mannen, att kasta hela omsorgen om barnen öfver på modern. I samma mån deremot som qvinnans ställning höjes till allt större jemlikhet med mannens, och i samma mån solidaritetskäns-lan menniskorna emellan blir mera utvecklad, kan detta lossande af banden utan fara gå för sig, ty då förhindras frihetens missbruk af jemlikheten och solidariteten. Qvinnofrågans fullständiga lösning pekar vida öfver nu rådande samhällsformer. Lika som den s. k. sociala fragan, * hvaraf den i sjelfva verket utgör en del, och icke den minst vigtiga, kan den först detinitift skaffas ur världen i en samhällsorganisation, som tillförsäkrar alla medborgare och med-borgarinnor full frihet och jemlikhet. De arbetande klasserna komma i våra dagar allt mer till insigt om det nu radande ekonomiska svstemets ohållbarhet inför rättvisa och förnuft. Q vin norna hafva i stort sedt ännu ej hunnit så långt, fast som bekant i våra dagars historia exempel visst icke fattas på att qvinnor förvärfvat sig hedersrum bland socialismens förkämpar eller martyrer. Men innan denna radikala omhvälfning kan med utsigt till varaktig framgång företagas, måste ett stort uppfostrande arbete gå förut. Och härpå skola män och qvinnor arbeta tillsammans som vänner, och icke som fiender, för att begagna Strindbergs ord. Ja väl, och det göra de redan. De män, som sätta rättvisan öfver bevarandet af egna företräden, de stå som qvinnorörelsens bundsförvandter. och flere bland männen, en Stuart Mill, en Ibsen, en Björnson och andra, höra till dem, som uträttat allra mest i den goda sakens tjenst.
Hon kände nämligen alldeles igen sitt eget skaplynne i dessa » konstiga, motsägande glimtar, känslor, fantasier, midt under det handligen var något helt annat. » Hos sig själf, som hos andra, i det enskilda lifvet och som författare drifves hon emellertid af sitt centrala karaktärsdrag, verklighetssinnet, att skilja det oäkta från äkta, att frigöra det karaktäristiska från det tillfälliga. Men, som hon en gång skref, när det centrala i afgörande ögonblick bryter fram hos en personlighet, då höjes alltid ett härskri, äfven af dem, som teoretiskt anse sig djupt öfvretygade om personlighetens r ä t t att vara sig själf. Hilma Strandberg hade redan hört detta h ä r s k r i vid viktiga skeden i sitt lif, men aldrig hört det så örondöfvande som när hon med skissen Nitälskan vände sin kritik mot de samhällsförhållanden i hvilka hon lefde. Hon blef så bemött, att det var henne en obeskriflig lättnad, när hon blef bjuden en plats i G. H, oeh S. Tidning) där hon (efter från telegrafisttjänsten erhållen tjänstledighet, arbetade ett år, hvarunder hon inom familjen Hedlund erhöll sympatiska och trofasta vänner för lifvet. Till följd af sjuklighet slutade hon det regelbundna arbetet i tidningen och sedan hon ännu ett år kvarhållits i Göteborg af sin sjukdom, återvände hon 1886 till tjänsten i Fjällbacka. H e n n e s lif där hade nu fått ett stort, nytt innehåll. U n d e r en sommar, då några artister bildat » koloni » vid västkusten, lärde Hilma Strandberg känna en ung målare, Hjalmar Angered, som, utgången u r ett arbetarhem, hade studerat vid konstakademien i Stockholm. H a n drömde om en konstnärlig framtid liksom Hilma Strandberg om en litterär. Ingendera hade någonsin mött ett så djupt förstående för sina drömmar och tankar som hos den andra, och det dröjde icke länge innan de kände att, om de också skulle offra drömmarne för ett lif tillsammans, skulle ett sådant offer dock vålla dem mindre lidande än ett lif utan hvarandra. N u följde ett par, genom lycka och arbetsglädje, soliga år.
Enl. min åsigt, hör man beräkna, huru mycket lionde-tackjernet gör i sin helhet, och antaga detta belopp såsom en ränta å ett motsvarande kapital: ty det är tydligt, att, då tionde-tackjernet årligen utgår, måste det anses såsom ränta på ett kapital, hvilket jernverksegaren tillkommer. Om jag då antager t. ex. en tillverkning af 3,000 Skit, blir hammarskalten 30 Skit, som, efter 15 R:dr pr Skit, gör 150 R:dr. Betraktar man nu dessa 150 R:dr såsom en ränta på ett kapital, upkommer derigeuom ett ganska stort belopp, hvilket, i fall jernverksegaren varit befriad ifrån beskattningen, han kunnat, utan att sätta sig i någon serdeles förlägenhet, använda till sitt bergsbruks förkofran. Jag tror således, att grunden för denna beskattning är fullkomligt oriktig, och, om den conseqvent följes, skall man slutligen komma derhän, att någon skatt aldrig blir borttagen; ty om man fördelar skatten i så små qvantiteter som SkU och T:r, upkomma ofantligt ringa qvoler. Af de skäl, jag nu tagit mig friheten anföra, anhåller jag om återremiss på Retänk. Hr Akerman, Fredr.: De af R. o. Ad:s ledamöter, hvilka med upmärksamhet genomläst detta Betänk., och deraf inhemtat både hvad Bergs-Colkm yttrat och de sakrika upgifter Hr Wran i sin motion lemnat, hvilka grunda sig på hans noga bekantskap med jerntiliverkningen, skola, lika med mig, icke allenast inse rättmätigheten af hans framställning, utan äfven dela min förundran deröfver, att StatsUtsk., oaktadt de sålunda vunne uplysningar och aflemnade motiver, icke gått längre i sitt tillstyrkande än det gjort.
Redan uti skrifvelse den 26 Augusti 1851 anhöllo Rikets Ständer, att af förslags-anslaget till fattigvården i allmänhet något understöd måtte, efter Kongl. Majits Nådiga bepröfvande, kunna blifva till utfattige Lappars försörjning ändamålsenligt användt; hvarförutan sednast församlade Ständer hiföllo 22:dra punkten i Stats-Utskottets don 2 Juni 1854 afgifna Betänkande Nio 160, deruti hemställdes, att fortfarande understöd kunde i dylikt, ändamål utgå. I anledning häraf äro också utbetalningar verkställda till nödlidande af Lapp-allmogen inom Jemtland samt Westeroch Norrbottens län efter stadgad fördelning; och dä enahanda skäl för sådana understöds meddelande ännu sig förete, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit behagade af berörda anslag tilldela utfattige Loppar det understöd, som under nästa statsreglerings-period kan i Nåder pröfvas lämpligt. Kongl. Ser afimer - Or den s-Lasar elle t i Stockholm. Tlio. Af Kongl. Majit är äskadt, att, då det anslag af 4,500 Ridr Banko, eller 6,750 Bidr Riksmynt, nämnda inrättning, i stället för förloradt bidrag af Finska tolagsmedlen, under de tre sednast förflutna riksdagarne fått sig för tiden af då uppgjorda stats-regleringar tillagdt, fortfarande är för densamma behöfligt och anledning icke fö - 92 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 448. rekommer att omständigheterna i detta afseende förändras, berörda anskog må på ordinarie stat uppföras med 6,750 R:dr Riksmynt årligen.
Ty, på sätt Betänk, utvisar, hade redan Stjernhjelm i detta hänsesende utarbetat ett förslag. Han indelade foten i 10 tum, och denna delning har bibehållit sig vid alla geometriska och landtmäteri-förrättningar, hvadan således någon förändring härutinnan icke blifvit föreslagen. Afven i sednare författningar af åren 1737 och 1738 är foten omtalad och dess delning i 10 tum anbefalld i afseende på landtmäteri-förrättningar. Hvilken nyhet är det fördenskuld, som Utsk:n velat införa? Man har föreslagit elt längdmått, som i århundraden funnits i vårt land, och man har delat detta mått i 10 tum; hvar ligger det nya häruti? Jo, att Utsk:n, i likhet med Vetenskaps-Akademien, men i olikhet med K. AI. föreslagit tvenne multiplar af foten, nemi. stungen Alen, Aline Hrr, om decimal-systemet bör införas, och R. Slas under 30 år uttryckta åsigter synas tala för att detta verkligen bör i vårt land ske, är det då icke skäl att antaga några större längdmått än foten, som vid upmätning af jordytor obestridligen är nödvändigt. Detta är nu den enda nyhet, som i fråga om längdmåttet är föreslagen. Alan har sagt att Svenska folket icke skulle känna sig hemmastadt i sitt eget land om man vidtoge den ifrågasatta förändringen. Jag vill tillstå att äfven jag i många afseenden hyst betänkligheter mot decimal-systemets införande; men de öfverläggningar, som egt rum i ämnet, hafva mer än tillräckligt öfvertygat mig, att allmogen i dessa beräkningar icke är så bortbytt, som systemets motståndare velat låta påskina. De ledamöter af BondeSt., hvilka deltagit i öfverläggningarne öfver détta ämne, hafva hyst ganska liten tvekan i fråga om förändringen i allmänhet, samt i fråga om längdoch ytmållen alldeles ingen. Ronde tunnan hafva deras åsigter varit delade, och jag förbe - Den 8 Juli f. m. 135 håller mig att derom få yttra mig, när den punkt, som innefattar Utsk:ns tillstyrkande derutinnan, förekommer.
Till följd häraf och i öfverensstämmelse med den mathematiska konseqvensen, anse vi oss böra föreslå kubikfoten såsom enhet för rymdmåttet, och icke, på sätt hittills föreslaget blifvit, kannan, hvilken endast medelbarligen, nemligen genom kubikfoten, står i samband med foten, men dock lyckligtvis utgör jemt en tiondedels kubikfot. Benämningarne qvadratoch kubikfot anse vi böra bibehållas i deras rent mathematiska gestalt, likasom i öfrigt epiteten qvadrat och kubik till alla motsvarande längdmåtts afdelningaar, dels emedan de benämningar, som sålunda uppkomma, äro vida lättare att inlära och i minnet qvarhålla, än de många för saken främmande namn, som i annat fall blefve nödiga, dels'ock emedan denna anordning torde böra räknas till de medel, Rikets Ständer uti oftanämnda underdåniga skrifvelse ansett böra vidtagas för att »äfven för den mindre kunnige underlätta tillämpingen af de praktiska vetenskapernas resultater», enär allmänheten sålunda skall lättare lära sig att beräkna yt-innehållet af en åker, rymden af en spanmålslår, o. s. v. Skålpundet har, under de sista 200 åren, icke heller undergått någon förändring och är ännu mera allmänt kändt än foten, ehuru äfven under namnet Mark. Hvad benämningen beträffar, hafva vi varit i någon villrådighet om den - 20 Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N:o 02. na enhet bör benämnas skålpund eller mark. Båda namnen förekomma i Svenska handlingar redan för 500 år sedan; och begagnade man då, likasom ännu, namnet skålpund för specerier o. d., och mark för viktualier o. d. Sedan, till de förut brukliga viktualieoch stapelstads-vigterna, Konung Carl IX införde Upstads-, Bergsoch Tackjernsvigterna, hafva alla utkomna författningar nyttjat benämningen skålpund, allenast dä viktualievigt varit i fråga, men mark då frågan varit om något af de öfriga fyra vigt-slagen; men denna skillnad har icke i rörelsen blifvit i allmänhet iakttagen.
Rättegångs-balken angående laga fullmägtig innehåller samt med upphäfvande af det i 3 § af samma kap. stadgade förbud för Ofver-rätts betjent, som årlig lön njuter att låta bruka sig till fullmägtig der eller vid någon Under-rätt, som derunder lyder, blefve stadgadt, att vid hvarje allmän domstol skulle minst två skicklige män förordnade vara att såsom fullmägtige de parter tillhandagå, som dem anlita, hvilka fullmägtige borde nämnas, vid Hofrätt och Under-rätt af Rätten sjelf och vid Högste Domstolen af Konungens Nedre Justitie-revision. Redan vid granskning af Lag-kommitténs förslag till Rättegångs-balk, hvarifrån det af Rikets Ständer nu föreslagna stadgande örn förordnande af allmänna fullmägtige är hemtadt, anmärktes af Högsta Domstolen, att det skulle, i anseende till det stora antal domstolar, som här i landet äro inrättade, blifva svårt icke allenast att allestädes finna skickliga ämnen till nämnde befattning, utan äfven för sådane tjenstemän att vinna bergning af det dem anförtrodda kall, hvaraf åter vore att befara, att de mindre samvetsgrann! uppfyllde det och således snarare motverkade, än befrämjade det åsyftade ändamålet. På enahanda skäl och då derjemte förekom, att det af Rikets Ständer nu gjorda förslag syntes lemna obestämdt, huruvida de allmänna fullmägtige skulle betraktas såsom offentlige tjenstemän eller ej, men, derest de skola för tjenstemän anses, föreskrifter saknades ej mindre angående deras skyldigheter och rättigheter i deras befattning, än ock i fråga om deras afsättning derifrån samt påföljder i öfrigt för deni för fel och försummelser i utöfningen af deras kall; hvaremot, der de icke skola såsom tjenstemän betraktas, förslaget, äfven om det dermed afsedda ändamål kunde, emot hvad här ofvan blifvit antydt, uppnås, torde, i betraktande af lagens stadgande i 15 kap. Rättegångs-balken, vara öfverflödigt, har Kongl. Majit, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, fnnnit Sig icke kunna ifrågavarande förslag bifalla.
Att de utländska fartygen äfven velat göra sig dessa minskade tullafgifter lill godo, finner man bekräftadt utaf Kommers-colhii förut åberopade berättelse för år 1849, deraf man linner att, år 1849, hela importen ifrån Norra Amerikas Förenta Stater, med endast 59 proc. bestredos af Svenska fartyg, och således det öfriga utaf utländska, hvilka icke underläto att göra sig de s. k. tulllindringarne till godo. Utom att Statskassan årligen lemnar för della enda intresse, som delas af omkring 40 eller 50 skeppsegare, öfver 500,000 r:dr b:co i minskade tull-inkomster, så skadar man också genom dessa tull-lindringar vår vigtigaste modernäring, jordbruket. Ty, derigenom alt den mindre seglationen icke blifvit en folknäring liksom i Norige, så har också jordbruket icke samma afsättningslillfällen för sina produkter, emedan de stora fartygen, som gå på dess Transatlantiska resor, nästan aldrig proviantera i Sverige. Då de komma ifrån Östersjökusten taga de vanligtvis provianten i Helsingör, och då de afgå ifrån den vestra kusten, (ages provianten till största delen ifrån nederlagen, dit den blifvit importerad, hvarom Kommers-colhii berättelse lemnar tillräckliga bevis; man behöfver blott anföra importen af skeppsbröd ifrån Köpenhamn till Götheborg. Denna punkt är serskildt af mycken vigt för alla possessionater eller boställsinnehafvare, liksom för allmogen. Och som det är rättvisa i lagstiftningens väsende man måste eftersträfva, så anser jag det vara ett olyckligt misstag då lagstiftningen sålunda tillbakasälter jordbruket, för att skapa fördelar åt dessa rederier, med deras, jemförelsevis ganska ringa, kapital och högst obetydliga personantal. ”Men dessa tull-lindringar ha varit gagneliga för den Svenska sjöfarten, de ha bildat den Transatlantiska handelsflottan, och med deras försvinnande aftynar äfven denna nu så friska näringsgren, ” säger man.
VIII. 103- — N:o 100. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående uppförande af en hufvudsakligen för Postverket alsedd bvggnad å kronans intill operahuset i Stockholm gränsande tomt. VIII. 103. — N:0 101. angående statsbidrag för ny tomtreglering och nya byggnaders uppförande inom den sistlidet år albrunna delen af staden Eksjö. VIII. 103. — N:0 102. i anledning af väckt fråga om vissa friheter och förmåner för de till Komministrars och Kapell predikanters aflöning i sednare tider anslagne hemman och lägenheter. VIII. 103. — N:o 103. angående befrielse från kronotiondes utgörande af en del Komministers-boställen i Stockholms Län som efter 1850 års jordransakning blifvit med denna utskyld belagde. VIII. 103. — N:o 104- i fråga derom, att de räntegifvare, hvilkas räntor äro till Sala silfververk anslagna, må komma i åtnjutande af de med skatteförenklingen åsyftade förmåner. VIII. 103. — N:o 105- angående åtskilliga inom Götheborgs och Bohus Län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande VIII. 103. — N:o 106. angående godtgörelse till indelningshafvare för sådana grundräntor, som till följd af q va mars nedläggande afskrifvas. Viii. 103. — N:o 107. angående förvandling af en inom Färentuna härad af Stockholms län utgående skattetitel under namn af tegelved. vin. 103. — N:o 108- angående ändring i stadgandet om den minsta enheten, hvartill, vid räntepersedlarnes omsättning och förenkling hvarje persedelslag må uti jordeboken uppföras.
Jag anhåller derföre vördsammast om proposition å inbjudning till de öfrige RiksStånden att instämma i det beslut Ridderkapet och Adeln fattat, att lånebeloppet för de af Utskottet specificerade Våg-éffecter bör inskränkas till högst tre fjerdedelar af pantens försäljningsvärde, efter Mäklare-attestj och af BankoStyrelsen bestämmes tvenne gånger om året. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla den af Herr Rosenblad föreslagne ofvanberörde inbjudning. Ropades Ja. f:o Lån på Fahlu Bergslags Köp par Sedlar. Att den Lån-rättighet, för ett belopp af högst 3ooo Skeppund Rå-Koppar, enligt så kallade Koppar Sedlar som Fahlu Bergslag hittills fått hos Banken begagna j må oförändrad och mot enahanda ränta af 3 Den 25 No ve ni Ler e. m. procent, som efter ur ijyi varit fastställd, fortfara. Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef Utskottets förslag i denna punkt af Ridderskapet och Adeln bifallet. Angående Bankens utlåning på orörlig pant och på längre terminer. 1:0 Grunderne för redan titgifna låns åter gäldande. a) Att det må vara tillåtet de Gäldenär er, som hos Banken häfta för Lån mot inteckning och förbindelse att likvideras på 33jår med 2 procent årligen i silfver utaf lån-capitalets primitiva belopp, att i dess ställe, om och enär de det åstunda, inbetala i BankoSedlar 6 procent för är räknadt af samma Capital-belopp, då Banken kommer att, med de sålunda inflytande betalningsposter, öka sin Silfver upphandlings Fond, och deremot använda af sitt redan egande silfver, medelst afföring efter 144 s^- pris, så mycket som i betalning å lånet deremot svarar. b) Att Bankens på längre tid ställda fordringar må i förut fastställd ordning lic/videras, nemligen: