Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 22 Junti t. m. 441 närmast omgifva sig; hvad skulle det val då ej vara, att välja en mängd Electorer ibland 500, hvilka nästan alla kunna vara obekanta? De fleste skulle således vara nödsakade, att låta leda sig. Om derföre Bänkmännen nu afskaffas, är jag för min del öfvertygad, att det ej kan dröja länge, innan Ridderskapet och Adeln skulie önska att få dem åter införda. I anledning af den upplysning Grefva Posse lemnat: ”att afsigten med den löreslagna olikheten i Riksdagsmannaaldern för Hufvudman och Ättemän varit att minska antalet af representerande Ledamöter,” får jag upprepa hvad j g t llförene anmärkt, nemligen, att minskning i Ståndets talrikhet alldeles icke skulle vara nyttig. Men jag får derjemte anmärka, att detta besynnerliga stadgande ej en gång skulle uppfylla det åcyftade skadliga ändamålet; ty det gifves val få Ätter, i hvilka ej finnes någon, som uppnått den erforderliga Riksdagsmanna-åldern; och så länge FUllmagter få utgifvas, skulle detta stadgande så fullkomligt förfela ändamålet, att dess löjlighet ej en gäng skulle kunna ursägtas. Om det tillätes mig, att uti en liknelse jemföra en Att med en person, så är det väl sannt, att det kropps, liga hufvudet på barnet visserligen växer och utvecklas hastigare än den öfrige kroppen: likväl uppnå kroppskrafterna gemenligen sin mognad förr än sjähkrafterna i hufvudet. På samma sätt skulle det kunna hända, att mången Ättemän blef tidigare Riksdagsmogen, än sjelf - 442 Den 22 Junii e. tu. va Hufvudmannen. I min tanka är det äfven oriktig', att förmögenhet skall blifva vilkor för en Adelsmans representationsrätt, så länge A«i delskapet är ärfteligt, 1 anledning af hvad jag nu anfört, får jag hemställa, ora ej Bänkmännen skulle kunna bibehållas, eller åtminstone frågan derom uppskjutas till nästa Riksdag, och Utskottets Betänkande i allt öfrigt alslås. Grefve Posse":
Konstaiire~:, alla slag, skelder, sceni slra, tonocll f iirgoch fonnslrwpande, de 81.0 ju inBnnislror som alla and1.a och p8vei: kas a.f tidens f1: Bgoi: och foreteelser liksonl andra dodlige, ehuru formod1.igen aAgot stn.i: knre, ty de hafva ett kgnsligare temperament, en suabbare uppfattning, en rilrare fantasi iin flertalet. Sktdle db icke 138, dem och deras srbete tidens intrgck m&amp;rkas? Och tiden, clet vets vi ju alla, har haft k g o t oklart, otillfredsstiilldt, om lifsleda ~littnande ined sig. Men just detta, att konstniiren ger en sana bild af sin tic1 ' bevisar viil, att llan ej linai: af det fo1: flatna id6er ocll ntti: yclrss&amp;tt. AlltsB iiann ett talande skiil far att vi ej befiana oss under en period af fijrfall. Men hvar befinna r i os *, d? En nstionell lronst i ' ahsolnt sanlma meaing so111 for]: Iran ~ i i l lrnappast nu framlromina och fortlefva, dd8 folken ej 18ngi: e lira isolerade och I~&amp;avisade nteslntande till sins e p a id6er ocll mojligheter. Vi tvingas ju i stallet att se ocll dela hela viirldeas tiinlzeoch uttryckssiitt. Hur har t. es. v&amp;xt~nobivet ej snmtidigt intagit dekort~,tionsf&amp;ltet 110s Enropns lrulturfoll~ Den mycket om - oidnde syinbolisnlen 51: oclrsd d l a s tillhorighet. Men det n p lro~n
Med sin moder hade hon hemtats till ett vänligt grannhem i nästa b y; man hade velat förmå henne hvila; men hon fann ingen r o; efter ett par timmars nervös slummer hade hon åter lemnat sin moder, omhuldad af deltagande vänner; ut ilade hon den kända vägen fram; hon drogs tillbaka till det ödelagda hemmet. Hunnen halfvägs, till sockenskälet, där vägen delade sig på en backe, gick hon upp på den höga dikesvallen vid sidan och såg framåt mot det håll, där hemmet legat; rödaktig brandrök syntes ännu; kyrkan helt nära bredvid stod hvit, o c h vänlig som alllid, men af kyrkogårdens almar hade många delat det öde, som öfvergått hennes kära buskar och blommor i trädgården; kala och svarta stucko de nu upp. Den ljusa sommarkvällen var stilla; vinden hade lagt sig. I sin lilla förbrända bomullsklädning stod hon där med det ljusa långa håret ännu oredigt omkring sig; hon stirrade bortåt mot den tomma platsen, o c h hon kände med vemodig glädje, att dock något fanns kvar därborta, s o m oskadadt tillhörde d e m: hennes fars graf. Midt under det elden rasade som värst, hade hon ställt t årda år och svår tid hade de haft att kämpa med på den gamla herrgården. Arbete och omsorg tycktes intet hjälpa. Boskapen ville ej trifvas, åkern ej frodas. Allt där hade blifvit märkvärdigt gammalt och kraftlöst: de stora parkträden föllo, alla tak blefvo otäta, alla väggar lutade, äppelträden buro små, maskstungna frukter, och trädgårdslanden tycktes ej mäkta framalstra annat än ogräs. Människorna på den gamla gården fattades af ängslan. » Vi duga ej mer, » tänkte de, » gården är nog bra, men vi duga ej. Nya stränga tider äro komna, bistert arbete och oaflåtlig kamp fordra de af dem, som vilja bestå, men sådant är ej för oss. » Och de kände, att de voro dömda att förgås, därför att de voro gamla och ej kunde följa med den framstormande tiden.
För bedrifvandet af Tjärubränningoch Pottaske-tillverkning lemna skogarne i vissa delar af länet ännu lill och med rik tillgång, men så länge man till närmaste sjöstäder kan med fördel afsätta skogsprodukter, och svedjandet anses förmånligare, äro förstnämnde binäringar ej af synnerlig betydenhet. Jagt idkas visserligen på en del orter med fördel, men enär jagtlagarne icke kunna behörigen handhafvas, i saknad af den jägeribetjening, som förr" biträdde jägmästaren i orten, att ej mindre åtala åverkningar, än tillse, att jagten i laglig ordning idkades och att den ej lick utöfvas under förbuden tid, så blir jagtyrket endast förmånligt för dem, som oförsynt jaga i förbuden tid och sälja sin vara i sjöstäderne, för att sändas utrikes, elier der man ej vill efterlefva jagtlagarne. Det kan ej fordras, att kronobetjeningen, särdeles inom vidsträckta distrikter, skall kunna utöfva någon kontroll i nyssnämnde afseenden, och en Jägmästare, som inom Kronobergs och Blekinge län ensam har uppsigten, kan icke ändamålsenligt i alla delar uppfylla anspråken i detta hänseende. Fiske idkas fortfarande egentligen till husbehof. Salpeter-tillverkningen, som efter 1836 betydligt aftagit, har sedan 1844 stigit i produktion, så att den 1847 utgjorde 1805 LM. 11 U. och således öfver 700 LM. mer än 1844. Orsaken härtill torde böra sökas uti de i följd af salpeterlånen anlagde salpeterlador. Dessa lån utgöra likväl, inberäknade dem, som erhållits för pannor, det betydliga belopp af 105,570 R:dr Banko, en skuldsättning för lånet, som kan verka menligt på mångas ekonomiska ställning, om genom uraktlåtenhet i något afseende, lånen blifva uppsagde till återbetalning på en gång, hvilket med flere redan skett. Landthandeln idkas med alla slags produkter. Yid marknaderne är handeln med kreatur af stort inflytande på rörelsen inom orten och när kreaturen stå i högt pris och afsättningen åt andra län går bra, bergar allmogen sig väl.
Ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå n. Ex. tillkännagaf, det han funnit ja hafva öfverröstat nej. In fidem protocolli, silbert Munck. Ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 16 och 22 dennes på bordet lagda betänk. N:o 99, i anledn. af väckte motioner, angde stiftande af lag för actiebolag. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anhåller, att Ridd.secret. måtte upplysa hvad beslut de öfrige Stånden i denna fråga fattat. Undertecknad Ridd.secret. tillkännagaf, att LagUtsk:s nu förevar, betänk, blifvit bifallet af Presteoch BondeSt:n, utan förändring, samt af BorgareSt. endast med den förändring, att sista mom. uti förslagets 9 § antagits så lydande: ”innan reglementet blifvit till Konungens Bef. inlemnadt, är bolagsförening ej emellan bolagsmännen förbindande”. Frih. Palmstjerna: På de skäl, som Gr. Mörner uti sin vid delta betänk, fogade reservation har anfört, får jag tillstyrka R. o. Ad. alt instämma i det beslut, som Vallöf!. BorgareSt. har i frågan fattat. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. LagUtsk:s betänk. N:o 99, endast med den förändring, alt sista mom i 9 § af ifrågavar. lag skulle erhålla följande lydelse: ”innan reglementet blifvit till Konungens Bef:h:de inlemnadt, är bolagsförening ej emellan bolagsmännen förbindande”. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 16 och 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 102, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Ulsk:s betänk. N:o 69, öfver väckte motioner om upphäfvande eller ändring af K. förorda, d. 9 Maj 1835, ang:de hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen later i säljarens vård qvarblifva. Frih. Ceders tröm, Jacob:
I sammanhang med ofvannämnde tillstyrkanden, får Utskottet tillika hemställa: att ön S:t Barthelemys styrelse må ställas under Finance-Departementet; att de utgifter, hvilka erfordras föröns förvaltning, men ej af iukomsterne betäckas, må förskjutas af Stats-Verkets tillgångar och årligen från Riksgälds-Contoret efter skeende reqvisition ersättas, intill dess sig visar, huruvida godtgorelse för dessa kostnader må framdeles kunna beredas utaf öns afkastning eller genom dess afträdande; att de vid Colonial-Departementet nu anställ - Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 258. 9 ställde tvänne Tjenstemän och en Vaktbetjent må, under fortfarande tjenstgörings-skyldighet, uppföras å Allmänna Indragningsstaten till åtnjutande af de, enligt Colonial-Departementets nu gällande Stat, dem tillkommande löne-belopp, nemligen Expeditions-Secreteraren Jberg i,5oo: —- Revisorn Obitz 600: — Vaktmästaren Wistrand 66:32. äfvensom att Bemälde Tjenstemän och Vaktbetjent må berauig..» att, derest Colonien skulle på ofvanbörde sätt upphöra alt vara en Svensk besittning, sine innebafvande löner äfven derefter tillgodonjuta, dock att desamma, jemlikt de för löners bibehållande å indragnings-stat i allmänhet stadgade vilkor, minskas eller upphöra i den mon innehafvarne af allmänna medel undfå högre löner än de vid sitt nu ifrågaställde uppförande å indragnings-stat ega att uppbära. Vidkommande slutligen den af Kongl. Maj:tiNåder äskade afskrifning åfelt belopp, stort 73,853 R:dr 16 sk.
Hvad dernäst angår Herr Grefve Mörners förslag, i afseende på vilkoren för omförmälde creditivs begagnande, så har bemälde motionär icke närmare uppgifvit de förändrade vilkor och föreskrifter, som, till vinnande af det antydda ändamålet, borde för framtiden stadgas; hvadan, och då hittills gällande föreskrifter i berörde hänseende icke synas hafva medfört några olägenheter vid creditivets begagnande, utan i allmänhet funnits både lämpliga och ändamålsenliga, samt, enär derefter Utskottets åsigt, äfven framdeles bör åt Fullmägtigei Jern-Contoret öfverlemnas att, enligt de af Banco-Styrelsen fastställda grunder, bestämma, på hvad sätt och i hvad ordning credilivet bäst må användas, Utskottet trott sig böra hemställa, att enahanda stadganden, som, angående ifrågavarande creditiv, förekomma uti 198 §. af det sedan sista Riksdag gällande Banco-Reglemente, må af Rikets Ständer fastställas, till införande i det Reglemente, som vid denna Riksdag skall utfärdas, så lydande: Det vid 1817 och 1818 årens Riksdag Jern-Contoiret beviljade creditiv å Banken, stort 600,000 R:dr Banco, ege Fullmägtige i samma Contoir, emot förutbestämd 3 procents ränta, att, i föijd af deras, under den 20 OctoLer 1818, till Banken utfärdade skuldebref, och emot derå tecknad fortfarande ansvarsförbindelse, till nästa Riksdag disponera. Beroende det af bemälde Fullmägtige, att, i öfverensstämmelse med Banoo-Utshottets Utlåtande, N:o 92. 9 med det af Banco-Styreisen stadfästade Reglemente, bestämma, på hvad sätt och i hvad ordning dettaoreditiv bäst må till Bruksrörelsens nytta och båtnad användas, under noggrannt iagttagande al de vilkor och förbehåll, Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag fastställt, nemligen: 1:0 att en del af creditivet, minst Etthundra Tusen (100,000)
Prot. 1850 & 1851, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 37 Höft. 1 2 Ståts-Utskottets Utlåtande, N.-o 282. nighet anfört: dels att stadgandet om skattskyldiges åliggande att låta deras erhållne qvittenser å erlagda kronoutskylder med annotation af häradsskrifvaren förse, endast vore gällande för de fall, då utskylderne af dem omedelbarligen till kronofogden levereras, men deremot icke skulle ega tillämpning, då, såsom här vore händelsen, dessa medel, enligt kronofogdens ordres och å hans vägnar, uppbäras af de honom underordnade kronbetjente, dels ock att uppbörden, ehuru icke annoterad af häradsskrifvaren, i allt fall blifvit genom kronofogdens räkenskaper Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillkännagifven, innan tiden för länsmännen eller de skattskyldige varit ute att låta qvittenserne annotera; hvadan genom den skedda uraktlåtenheten någon skada för kronan icke hade uppkommit. Ofver denna underdåniga ansökning hade Kongl. Maj:l i nåder hört, ej mindre Dess Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län, som, uti afgifvet underdånigt utlåtande, å ansökningen tillstyrkt nådigt bifall, än äfven Kammarrätten som ansett sig böra underdånigst hemställa, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer göra nådig framställning om befrielse för de skattskyldige från ofvanberörda dem ålagde betalnings-ansvar.
I vill, mor. Nehej. Jag ska gå till sjön själf. Det ska B RITA S TINA ( tar oket på sig igen ) . jag. Och om jag kommer i och blir liggande, så Då kanske I allt får skotta längre väg i snön än till lad'gård'n. ( Ut. ) kan I få ställa till med begrafning i nästa vecka. ­ 42 ­ Andra scenen. DE FÖRRA. Utom BRITA STINA. Jag tror, hon blef arger. Ja, vet I, det hade ho också skäl till. För jag inte vill låta skotta midt i yrvädret? Ja, det säger jag med. hämta vatten på skapligt vis nere vid sjön. L ARS A NDERS . Nej, men för I inte ställer om, så en kan och Jönssons och änkan sitt vatten där nere? Jo, det är just, hvad de gör. L ENA . Hämtar inte båd' Petters och Träskålaboarna många herrans år? Och har det inte alltid gått, det kan höras öfver hela skogen? L ENA . Och har de inte hållit på med det nu i så L ARS A NDERS . fast de hvarenda vinter skriker och jämrar sig, så halt på brädden I vet väl själf, att den är båd' brant och hög så en kan inte gå ner. Utan då får en rent sätta sig och åka. Och se'n får Gå dit själf, får I se, hur det är. Där är så ­ 43 ­ en krypa på knäna och skjuta ämbarna för sig för och komma opp. Ja, hvad ska jag göra vid det? En kan väl inte spränga bort hela åbrädden. Nej, men patron har ju kört dit ett helt lass med sand. Och det ligger, där det ligger. Och litet sand. ingen människa kan ta' undan snön och skotta på L ARS A NDERS . annan göra. Hvarför ska jag göra det? Det kan väl nå'n L ENA . Jönssons och Petter och Träskålaboarna. Och under tiden så ska alla käringarna åka utför i snön, så de bli våta in på bara bena. Men sandhögen, den Ja, så säger de allihop båd änkan och ligger, där den ligger, och för hvar enda gång jag gör spektakel af mig.
Af Herr af Geijerstam: ”Emot Utskottets beslut, faltadt på billighets-, ej på laglighets-grunder får jag mig reservera. Äro de förra för handen, så må en anställd undersökning styrka den nedsättning i skatten, som kan vara hillig. Vore åter, emot min tanka, de senare i fråga, så hafva de skattskyldige laglig väg att följa.” Af Herr Prosten Stenhammar: ”Af Utskottets Betänkande är upplyst, att Öländska utmarken haft natur af kronopark, och således med full eganderätt tillhört Kronan. En fördelning af hela utmarken har väl skett och blifvit på charta upptagen, men endast utmärkande gränsorne, inom hvilka hvar och en socken egt begagna den mulbetes-rätt, som varit hemmanen upplåten att begagna på kronoparken å Öland, likasom å kronoparker i andra trakter af Riket. Men det anspråk på eganderätt till utmarken, som Öländska hemmanen nu, sedan skattläggningen skett, vilja göra gällande, ehuru de aldrig försökt att i rättsväg vid domstolarne derom utföra sin talan, vederlägges af, så väl äldre stadgar, som Kongl. B efvet af den 16 Mars 1802, hvarigenom Kongl. Maj:t tillät, att utmarken skulle kunna fördelas mellan hemmanen, under serskilde vilkor och med iagtlagande af Kongl. Maj:ts och Kronans rätt. Vid utmarkens fördelning har den ofrugtbarare delen blifvit undantagen och såsom utmark bibehållen. Den bättre marken har blifvit skattlagd efter samma grunder, som sedermera vid 1823 års Riksdag af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt blefvo godkände och genom Kongl. Kammar-Collegii Circulär-Bref af den 14 April 1824 kungjorda. Skatt har nemligen blifvit ålagd, då Öländska hemmanen förvärfvare eganderätt till jord, af hvilken de förut blott egde nyttjande-rätt till mulbete. Sådant är fullkomligen rättsenligt.
Jag hemställer derföre, alt Utsk. måtte taga i öfvervägande, och att Ståndet, när saken återkommer till ny pröfning, mätte afgöra om det icke vore skäl stadga, att samma vilkor böra gälla för pensioneringen af Riddarhusets tjenstemän som för pensioners åtnjutande ifrån Civil-statens pensions-kassa. Men som delegarne i densamma sjelfve bidraga till sitt pensionerande, hvilket de icke göra här, så hemställes, huruvida 11. o. Ad. skulle finna lämpligare, att pensionera de sednare efter samma grunder som R. St. bestämdt för Bankens och Riksg:skont:s tjenstemän, hvilka tjena icke blott ett utan alla 4 Stånden. Antingen man tager den ena eller andra grunden till efterrättelse så har man likväl något, som motsvarar närvar, lid och man ginge icke 70 år tillbaka. Här förekommer slutligen ett serskildt förhållande, som jag tror att det H. Utsk. och Ståndet borde taga i betraktande, nemi. att en betydlig del af Kammerarens och Fiskalens inkomster härflyta från de serskildta arfvoden, som de enl. gifvares förordnanden eller serskildta föreskrifter åtnjuta af åtskilliga fonder, för hvilka de hafva besvär dels med upbörd, utbetalningar och redovisning, dels med inteckningar, bevakningar, o. a. d. Om dessa tjenstemän afskedas och pensioneras endast efter det lönebelopp, som de af Riddarhuskassan åtnjuta, så blifva de alltför illa och sämre behandlade, än Sekret, eller Kanslisterne, hvilka allena eller förnämligast aflönas på Riddarhus-kassans stat. Frih. Palmstjerna: Sedan Hr von Hartmansdorff yttrat sig i denna fråga, så är det öfverflödigt ali dervid något tillägga, hvarföre jag endast anhåller alt få instämma uti hvad han sagt. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: Jemte det jag instämmer i den af Frih.
Trött af dagens mödor, somnade han ibland ute på vallen midt för fiendens kanoner och de i löpgrafven arbetande soldaterna. Hvem som helst skulle i mörkret kunnat smyga sig fram och med en värjstöt släcka hans lif. De sömnlösa och ångestfulla nätterna i Ukraina efter motgångens första krossande slag kvarstodo endast som ärr i vecken mellan hans ögonbryn. Han hade härdat sin själ i olyckor, liksom sin kropp i strapatser. Han grubblade aldrig en minut på faran, men han visste, att hon närmre än någonsin hängde sitt tunga moln öfver hans hufvud, och detta fyllde honom med en försvunnen ungdoms trygga ro. Hans röst hade hårdnat, men det befallande lugnet tände sin föryngrande glans i hans ögon. Allt, allt, hvad elände och undergång gömde af mörker, reste sig omkring honom, och stödd mot sin enpåk och ofta otåligt bannande, ledde han soldaternas arbete. Stundvis betraktade han himmelen och uppletade de stjärnbilder, som han kände, men när dimman bredde sig och mörkret föll djupare, slöt han ibland ögonen och räknade på fingrarna: – Trehundra ... trehundraåttiofem ... nittio ... nittiofyra ... fyra hundra tusen riksdaler! – Månn’ Gjörtzen verkligen skulle kunna drifva upp så mycket till december. Hur skulle väl hären annars hållas i stånd? Och månn’ Gjörtzen redan inom två dagar skulle anlända? Var det icke hans väntade ankomst som spred sådan oro i lägret? Hvad var dock nu att göra däråt? Konungen kände inga skrupler, ty han hade blifvit en stigman, som föraktade penningar och egendom. Hade icke de svenske kallat honom en galning och sträckt handen efter hans krona? Nå väl, det förlät han dem, sedan han hade gifvit dem svar, men till det yttersta ville han hålla dem samman, om än gård och grund skulle brinna. Var det icke värfvet, var det icke gudsbudet, som han i sin själ besvurit? Det var icke nu en tid för maklingar, som helst låge hemma i lucksängen. Och Gjörtzens plakat, som på hvar sockenstuga lät hans konungsliga namn pråla under meneder om fred och undersåtars bästa?
Af enskilda företag för resandes fortskaffande med större, på bestämda tider afgående vagnar, har diligens-inrättningen för befordran emellan Stockholm och Göteborg samt emellan Göteborg och Helsingborg varit det betydligaste och fortfarit längsta tiden. Denna inrättning, sorn började år 1833, har haft till föremål att, utom resande, för hvilka 0 passagerareplatser å hvarje vagn funnits att tillgå, jemväl fortskaffa fraktgods. Intill är 1854 fortgick diligens-farten under hela året, men sedermera inskränktes den till de sex höstoch vintermånaderne; Och hafva diligenserne afgått fram och åter ömsom två gånger och ömsom en gång i hvarje vecka. Under hela den tid, denna inrättning fortfarit, har den af statsmedel åtnjutit understöd, hvilket, bestämdt först genom Kongl. Brefvet den 15 Juni 1833 till 0000 R:dr, sedermera blifvit förhöjdt, år 1834 till 9000 R:dr, är 1835 till 12,000 R:dr och slutligen från och med år 1857 till 15,000 R:dr, allt runt, årligen; men, sedan detta understöd nu mera, i följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut den 26 sistlidne Mars, upphört, kommer berörde diligens-inrättning att inställas, för att, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, instundande höst ersättas genom en medelst Post-styrelsens försorg inrättad ny anstalt för befordran af ett mindre antal resande och gods, dels emellan Göteborg och Helsingborg, samt dels emellan örebro och det ställe vid Göta kanal, der Statens vestra stambana tillstöter. Genom enskilda Bolags föranstaltanden hafva i öfrigt, under höstoch vintermånaderna de sednare åren diligenser underhållit förbindelse dels emellan Gefle och Stockholm och dels emellan Upsala och Stockholm, af hvilka diligenser den förra från hvartdera stället algått hvarannan dag, samt den sednare besörjt daglig befordran; Och torde dessutom icke böra lemnäs obemäldt, att en diligens under nästlidne vinter vissa dagar i veckan underhållit befordran emellan Arboga och hufvudstaden.
Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Konstitutionsutskottets memorial N:o 20, med utlåtande i anledning af talemannens i JJonde-ståndet vägran af proposition på återremiss af Konstitutions-utskottets memorial N:o 12, angående Kongl. Maj:ts nådiga förslag till ny riksdagsordning m. m. S. D. Föredrogos å nyo och bi föllos Stats-utskottets memorial och utlåtanden: W:o 215, angående de i regerings-formens 63 § föreskrifna krediti v-summor; N:o 216, i anledning af väckt fråga om restitution af erlagda bränvins-bevillnings-medel; N:o 217, angående ifrågaställd ombyggnad af den ena och tillbyggnad af den andra flygeln vid Rikets Ständers hus; Och N:o 218, i anledning af väckt motion om förbud för riksgäldskontorets tjenstemän alt innehafva syssla vid annat embets-verk. Från Heder v. Bonde-stIndet. S. D. Föredrogs Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 2, i anledning af anmärkningar vid betänkandet N:o 1, angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom beskattningen dervid; och stannade Ståndet i det beslut, alt Utskottets utlåtande bifölls med villkor, att den årligen tillåtna tiden för bränvins-bränning fördelas i sex terminer, en månad i hvardera, i stället för de af Utskotten uti utlåtandet föreslagne tre terminer. S. D. Föredrogos följande Banko-utskottets, den 29 sistledne Juni på Ståndets bord lagda utlåtanden: 508 Prot.-utdrag den 5 Jidi 4848. Utskottets yttranden och framställningar i [anledning af gjorda anmärkningar emot serskilde §§ och momenter i Handels-ordningen, godkändes och bifollos.