Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronans ombudsman och alla kända inländska borgenärer skola derjemte om stämningen underrättas genom särskilda kallelsebref, hvilka Rätten eller Domaren läte till dem med posten afsändas så tidigt, att kallelserna må kunna komma borgenärerna tillhanda minst en månad före inslällelsedagen. § 16. Vill gäldenär i det fall, att konkurs å honom blifvit yrkad, söka ändring i beslut om egendoms afträdande; hal ve lof dertill; men beslutet gånge ej dessmindre i verkställighet. § 17. Varder af Öfverrätt förklaradt, att stämning ej bort utfärdas, eller att konkurs ej må ega rum; meddelas det Underrätten eller Domaren; och varde stämningen från Rättens dörr nedtagen, så ock kungörelse derom i tidningarne införd, der stämningen förut blifvit sålunda kungjord. § 18. Ej må, sedan stämning gifven är, eller beslut om egendoms afträdande blifvit af Rätten meddeladt, konkursansökningen återkallas utom i det fall, hvarom i 94 § förmäles. 2 Kapitlet. Om gäldenären och hans skyldighet under konkursen emot sina borgenärer, sd ock om hans underhåll och hans ansvarighet för golden. § 19. Ej må, från den dag, gäldenär gjort ansökning om sin egendoms afträdande, eller medgifvil borgenärs yrkande derom, eller erhållit del af Rättens beslut, det hans egendom alträdas skall, intilldess han uppteckningen af sitt bo med ed lastat och boet till den, som, efter hvad i 9 § sägs, förordnas alt detsamma omhäudertaga, eller till Expcditions-Ulshottets Forsing till un tiord. Skrifvelse N:o 493. 87 gode män öfverlemna!, gäldenären sig fran sitt hemvist begifva vid andra tillfällen, än dä han besöker den offentliga gudsljensten, eller skall vid Rällen, elier annorstädes, för meddelande af upplysningar rörande boet, på kallelse sig inställa. § 20. Är gäldenär insatt i bysättningshäkte, då offentlig stämning å hans borgenärer utfärdas; varde derutur lösgilven, sedan han bouppteckningen med ed lastat: ställe sig dock till efterrättelse hvad i 19 § sagdl är. § 21.
Men sedan flrrne nyligen underkänt härads-representationen, så kunni väl många frågor uppstå, hvilka särskildt intressera blott särskilda delar af länet, och om landstinget då vill lemna bidrag till sådana ändamål, så behöfver det icke leda till några orättvisor. Jag vill för öfrigt icke ingå i sjelfva saken. Det är nu fråga om, huruvida något mellankommit, som kunnat förändra R. St:rs åsigt sedan sista riksdagen, eller om R. St:r skola handla på det sätt, att de i dag göra så, och i morgon så. Frih. Sprengtporten: Det skulle vara en särdeles betänklig princip, om inom vår representation, der så mångfaldiga ärenden förekomma till afgörande, man så uteslutande skulle anse sig bunden vid ett föregrde riksdagsbeslut, att, äfven om detta beslut befunnes innebära ett solklart misstag, man icke för konseqvensens skull ville rätta detsamma. En sådan princip kan jag för ingen del gilla, och att hos Ständerna en mot - Den 7 Januari. 45 satt åsigt gör sig gällande, derpå kunna otaliga exempel framdragas. Beträffande de orättvisor, hvarom jag talat, så medgifver jag att ordet icke är vackert; men för att beteckna ett begrepp måste man stundom nyttja de ordalag, hvarigenom det uttryckes; och jag tror det vara omöjligt att med rättvisa urskilja, hvad sorn vid ett allmänt företag inom ett län, detta må nu vara förbättrade kommunikationer, skolväsende, sjukvård eller annat, i mer eller mindre mån gagnar stad eller land. Författningen har i kommunalt hänseende gjort länet till en enhet och denna princip bör konseqvent bibehållas, om man skall kunna genom den nya lagstiftningen väcka en allmän anda och genom denna komma till sådana beslut, som blifva af allmän nytta. Godtyckligheten är en princip, på hvilken intet godt eller varaktigt kan eller bör byggas i vårt land. Jag ber dessutom att få fästa uppmärksamheten på en särdeles omständighet, nemligen att, efter hvad man tror, dessa kommunal-lagar komma att spela en särdeles stor roll äfven ikonstitutionelt hänseende.
Föredrogs ä nyo Allmänna Beswärs» och Oeeono» mie, Utskottets den 27 Nowember 1809 pä Bordet lagde Veränkande angående Lotö- och Väk-afgifterne. f Here Den i December. Herr d>lo rännsro! pe. Detta Utskottets Betänkande innehaller egcnreligcn 2me punkter. Den forsta angar nedsättandet af en Comité, som ffujle rangera Bäkafgistmne m. m. Enda föijden deraf wore att till denna Comité drugga rractamenten stelle betalas, och jag tror, art, dq wi för det irarwarande äga en ganska kunnig och . ktnin -srvärd Lots^Directeur, more det bäst om Konungen i desta ärender i »ader anlitade honom. Den o:dra punkten rörer förökning i Lokstrnes Lö« ner. Jag kror, att, ^om Lotsarne fä gagna de medel de upbära, utan att dela dem med obehörige Personer, skulle de ej behöswa någon förökning i sina löner. Af desta skäl bestrider j 'g U-tjkotters Förslag i delta afse, ende, och förbehåller n> ig att med fullständigare anmärkningar fa wända mig ull Det. Herr 8c burger c rånrr, st o lian lsterm. Jo g had.- amnar göra ätffiklige anmärkningar wid dek, ta B tankande, nrcn jag har ännu saknar alla dertill nödige uplyeningar. Skulle Ridderffapet och Adeln Eska arr der samma tili Utskottet ärerrerriirrercwcs, anhåller jag atl inoni nägra 1a l:o.gar fä astamna dem. Herr Greswcn och Landt - Marskalken gjorde proposition vin ärerrcmitz af detta ^ Betänkande jemte sörbehäilen rättighet för Herr Zcdur/crcrgnkL, oil stna Utlofwade ainnärkningar sedermera, dock slkyn» desamr fa asgilwa, — hwilken — Bisötlö. Före - Den i December.
Formen jör de tryckta öfversigterne af Bankens ställning. £l832 års Revisions Berättelse pag. 6— ii & 67. Fullm Ber. pag. 5 & G.) Sedan Fullmägtige, redan uti öfversigten angående Bankens ställning för år i83o, till vinnande af större klarhet och åskådlighet, gjort vissa förändringar i den form, som antogs vid uppfattandet af första öfversigten för år 1829, hafva väl Rikets Ständers år jS32 församlade Revisorer, hvilka ansett sjelfva hufvud-räkningens uppställning skola blifva både fullständigare och klarare, efter en annan af Revisorerne antagen form, i och för redovisningen af Banco-Rörelsens resultat, till Banco-Fullmägtige afgifvit yttrande om förändringar uti de öfversigter angående Bankens ställning, som för 1831 och de påföljande åren komme att sammanfattas; men då det gagn, som af sådane årliga öfversigle" kunde vara att hemta, till betydlig del försvunne, i fall den likställighet i formen saknades, som medgåfve en lätt jemförelse emellan de serskilde årens resultat, åtminstone från Riksdag till Riksdag, hafva Fullmägtige trott den för år i83o begagnade uppställning böra för de påföljande åren oförändrad bibehållas intill Rikets Ständers sammankomst. Utskottet kan ej annat än godkänna den af Fullmägtige yttrade åsigt om angelägenheten af att likställighet i formen under flera på hvarandra följande år iakttages vid uppfattandet af de årliga, i 5 af iS3o års Banco-Lag anbefallde, dels partiela dels generela öfversigter angående Bankens ställning, samt vill framdeles, och efter det Rikets Höglofl. Ständer öfver det af Utskottet framlagde förslag till hufvudgrunder för Bankens förvaltning och rörelse fattat deras Beslut, under pröfning taga hvad form under tidrymden till nästa Riksmöte helst må gifvas åt desse öfversigter, för att bäst och säkrast befrämja det med dem afsedda ändamål, alt kännedom om Bankens verkliga ställning må af en hvar utan svårighet kunna inhemtas. C
Palmstjernas upmärksainhet derpå, att dä han begärt en annan tullbeslämmelse än den af Utsk. föreslagna, torde vid den propos. Hr Frih. o. Landtm, lärer göra på betänk, i dess helhet, Frill. Palmstjernas förslag, blifva contrapropos. Såsom Gr. Gyldenstolpe anmärkt är det alldeles likgiltigt om siffrorna qvarstå eller icke, men då 2 Stånd hafva redan antagit Utsk:s förslag och möjligen det 3:dje, ehuru med någon förändring, kommer, i händelse det 4:de Ståndet skulle fatta olika beslut, ofelbart expeditionen af den underd. skrifvelsen att fördröjas. Jag tror derföre, att propos. på Utskrs förslag i dess helhet bör framställas. Hr Printzensköld: Såsom jag redan nämnt, ligger den ordning för äreudernes behandling, som Frih. Palmstjerna lyckats genomdrifva, till grund för den framställning, Hr Frih. o. Landtm, här gjort. Under diskusionen har Frih. Palmstjerna icke gjort den ringaste anmärkn. emot siffrorna i Utsk:s förslag till underd. skrifvelse, och då icke eller någon annan ledamot af Ståndet önskat uteslutande af de ifrågavande siffrorna, utan Frih:n endast väckt fråga om antagande af Utsk:s förslag med undantag af de 2:ue första allernaliverne, anser jag, sedan öfverläggningen blifvit afslutad, en hvar oberättigad att föreslå några ändringar och jag förenar mig alltså i detta hänseende med Gr. Gyldenstolpe. Frih. Palmstjerna: Afgörande! af denna fråga öfverlemnar jag åt Hr Frih. o. Landtm, och underkastar mig hans beslut, samt vill icke vara så ihärdig som mina moslåndare i försvarandet af mina åsigter. Hr von Hartmansdorff:
På midten af det stora bordets ena långsida ställde sig far och mor högtidligt bredvid hvarandra och de öfriga rundtomkring efter en passande ordning, som dock afbröts, när främmande kaptener och resande köpmän eller i huset boende herrar åto vid vårt bord, då de alltid hade platsen vid mors och fars sida. Sedan jag, såsom yngst, läst den vanliga bönen, satte vi oss. Till en början var det merendels tyst, innan det för hvar och en blifvit begripligt hvilken färgbrytning husfaderns lynne hade. Om affärslifvet gått sin gilla gång utan ledsamma afbrott och ingen dröm, der Kræmer spelat hufvudrolen, förstämdt honom, började han sjelf språka, och sedan gick det friskt ända tills det från en lätt glädtighet blef en viss uppsluppen munterhet, dock alltid modererad efter min mors bevakande och varnande blickar eller små inkastade afbrott. Vid uppstigandet från bordet gick det så till: Far och mor stodo stilla på sina platser. Derpå vände sig den äkta mannen siratligt mot hustrun, tog hennes hand, kysste den och bugade sig liksom det äkta vifvet stått i menuettens högtidligaste och graciösaste ställning. Sedan denna ceremoni var slutad, började hela sällskapet i rad en vandring kring bordet för att kyssa min mors hand och buga eller niga för min far. Härmed var måltiden ändad. Under höstoch vinteraftnarne samlade sig fruntimren med sina arbeten omkring ett gemensamt bord. Informatorn eller någon af de äldre bröderna läste då högt. Min mors vanliga sysselsättning var antingen att uppklistra gamla sedlar eller rensa sina trädgårdsfrön, medan min far, som icke hörde rätt väl, borta vid byrån studerade sina egna favoritböcker, synnerligen baron Trencks och Aschebergs lefnadsöden, hvarvid vaxstapeln, som han höll mellan ögat och boken, i denna rummets mörka bakgrund syntes som en liten lyktgubbe sväfva fram och åter öfver bladen.
Skrifvelse Ni 82. 5 Kongl. Majit, som är betänkt att, efter inhemtande af Rikets nu församlade Ständers beslut i dessa delar, framdeles till nådig pröfning företaga frågan om nya stadganden rörande mantalsoch skattskrifningar, vill härmed, enligt den vid förra riksdagen gjorda anhållan, till Rikets Ständer öfverlemna ofvanbemälde Kommittés till trycket befordrade underdåniga betänkande och förslag, för att tjena till ledning vid behandlingen af de hos Rikets Ständer och deras Bevillningsutskott förekommande frågor, angående allmänna bevillningen: och skall Kammarrättens underdåniga utlåtande i ämnet jemväl nämnda Utskott tillhandahållas. Kongl. IVlajit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. C A11 Ii. J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 Januari 1860 Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-ministern, friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt. Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton. Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste tili justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts af Stats-Rådet enhälligt tillstyrkta beslut, uppsatt förslag till nådig Skrifvelse til) Rikets Ständer, med öfverlemnande af uppgjordt förslag till Bevillnings-stadga och dermed sammanhang egande författningar; Och behagade Kongl. Majit, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla förstberörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att nådig Skrifvelse i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protoeollo Carl von Schantz. 6 Kongl. Ma.j:ts Nåd.
Lärarekallet är till sin natur på en gång så svårt och ”så ansvarsfullt; fordrar, för att med någon framgång kunna skötas, ett så ”allvarligt studium och en så tidig inöfning, att det, om någon gren af offentlig befattning, synes påkalla en egen dertill förberedande kurs. Att ”hos oss icke tillfyllest blifvit sörjdt för en så vigtig angelägenhet, torde ”icke kunna bestridas. I afseende på tbeoretisk bildning hafva fordringar’’na blott sträckt sig — och detta icke ovilkorligen — till den filosofi”ska graden, hvilken, särdeles i sitt nuvarande polymatiska skick, äfven i ”de fall, der den åtföljes af ett särskildt disputationsspecimen för den sökta ”sysslan vid vederbörande läroverk, ej kan anses vara ett fullt nöjaktigt be”vis på den särskilda vetenskapliga insigt, hvilken den ofantliga undervis”ningen tager i anspråk. För utrönandet åter af praktisk skicklighet, har ”man ej föreskrifvit annat än en kort prof-lektion, hvilken dock, såsom en”staka prof, innebär en oftast otillförlitlig mätare på lärareduglighet i det”ta begrepps omfattande betydelse. Om under sådana förhållanden i ”vårt land likvisst i allmänhet icke saknats skicklige lärare, torde detta ”vara ali lillskrifva dels en lycklig fallenhet, dels det enskilda nitet, som ”slräfvat att genom fortgående rön och derpå grundade förbättringar före”bygga de skadliga följderna af den obekantskap med lärarekallets svårighe”ler och vilkoren för deras afhjelpande, hvarmed detta kall tillträddes. Men ”ju mera fordringarna på den offentliga läraren stegras, ju svårare och vidsträcktare hans åligganden blifva, desto mindre torde framgången af hans ”verksamhet böra lemnäs lill pris åt tillfälligheten af särskilda naturanlag ”och personlig nitälskan. Man finnér åter, att i de länder, hvilkas undervisningsverk hunnit en högre grad af fullkomlighet, tidigt blifvit anlagda ”plantskolor för lärares daning, åt hvilka man egnat all den omsorgsfulla ”vård, som de för sin framgång haft af nöden.
Hur skall likväl en olyck. lig menniska, kommen långt ifrån och inspärrad i fängelse, kunna förskaffa sig något arbete? Jag hemställer till hvar och en, sorn har någon kännedom om detta ämne, jag hemställer till min värde motståndare, Hr Stråle, om icke den svåraste befattning, som åligger en fängelse-direktör, är att hålla fångarna med lämpligt arbete. Bör man då låta den lägre förbrytaren sjelf skaffa sig arbete, under det man anskaffar sådant åt den gröfre brottslingen. Den svåraste gravation ett fängelsestraff kan få, blir således helt och hållet beroende på den tillfälligheten, huruvida fången sjelf kan förskaffa sig arbete. Nu invänder man, att instruktionen för fängelse-direktörerna innehåller, att de skola skaffa fångarna tillgång till arbete. Ja, men man måste ihågkomma, att när man skrifver en lag, så skrifver man den äfven för fången; ty äfven han har sina rättigheter; hvarje samhällsmedlem bör, äfven om han är inspärrad, veta att han lefver under en lag, och just derföre måste hvad som bör stadgas införas i lagen och icke i instruktionen. En af mina motståndare har sagt, att detta stadgande var oskadligt. I så fall vet jag icke hvarföre han bestridde dess intagande, då det aldrig kan vara orättvist. Jag ber eder om förlåtelse, mine Hrr, om jag varit lång, men ännu mer ber jag mina motståndare om förlåtelse, derföre att jag icke kunnat öfver - Den }5 November f. ■>. 769 öfvertygas af deras skäl. Det är efter det mognaste öfvervägande, som jag gifvit företrädet åt det här framställda förslaget, och med bästa vilja i verlden kan jag icke frånträda denna min åsigt. Jag har redan nämnt, att Sverige, med alside på penitentiär-systemet, har ett namn att försvara; ly Hans Majit sjelf har upträdt som författare i ämnet, och derpå ådragit Sig och Sverige en viss npmiirksamhet. Aila tidskrifter, och det finns en mängd sådana i fråga om penitentiär-systemet, tala om
Ja, en widare upstjuten handläggning til detta misiödets förekommande, stall nödsaka et senare flägte til ytterligheten, at antingen göra utflyttningar til blidare klimater, frän sine stora och magra äkerfelt, hwilka de med swett och möda odlat af Skogarne, eller dwäljas i samma hus med deras kreatur, för at af deras ängor upwärmas, samt som wildar Förtära okokad föda. Det synes som detta Riksmöte more af försynen anordnadt at rädda wärt Fädernesland. Swerges Skydds-Engel har beredt ost ätminstone bär lugn och säkerhet, för at frän yttersta branten af bräddjupet, i ett, torde bända kort, men dyrbart, och väterkalleligt Tide skifte, kunna 908 Dcrr r i Augusti. med wärma och drift omfatta alt som bidrager til sammanlefwandcs och efterkommandes mö>eliga bästa. Det är allmänt bekant, at wärdén om Kronoparker, Gehäg och Allmänningarne, warit Jageri-Staterne anförtrodd, äfwen werkön af venna anstalt. F än Torneä Lil Skane äro Skogarne otroligt förminskade, samt pä siere ställen fullkomligt ruinerade: Bland de flera orsaker bärtil kraftigast bidraget, är onekeligen sättet, hwarpä desie Rikets Betjente blifwit organiserade. Man har uturaklätit grunda JägeriSratens egen förmän pä Skogarnes fredande, man har älagdt Landshöfdingarne och HäradsL^ätterna pröfwa och förordna om utstämplingar til Sökändernas behof; dä likwäl ingendera af de sistnämnde äro älagde äga egen speciel kännedom om Skogarnas tilgängar, eller särdeles answar; hwaraf följer, at wärdén warit i den enas hand, samt förwaltningen i den andras. Desin i min tanka orätta grunder hafwa äfwen alstrat i omwänd ordning, och sjelfwa bewaringsmedlen blifwit förstörelsens redskap, och böra således afstaffas, samt päliteligare föresiäs
Äfven detta år har jag anställt en embetsresa, hvarunder jag besökt Upsala, Westmanlands, Nerikes, Wermelands, Elfsborgs, Skaraborgs, Södermanlands samt delar af Göteborgs och Bohus och af Stockholms län. Hos alla de stadsoch landsdomstolar, som härvid kommit i min väg, har jag granskat, så vidt tiden medgifvit, der förvarade domböcker och handlingar, äfvensom länsstyrelsernes diarier och handlingar i de landshödingeresidencestäder, jag genomrest. På alla dessa ställen har jag ock besökt läns-, stadsoch häradshäkten. Den härvid förda dagbok visar, hvad som under dessa inspektioner förekommit att anmärka; och så vidt deraf blifvit föraidedd någon åtgärd, inhämtas beskaffenheten deraf äfven uti registratur och diarier. Med föga undantag hafva dessa anmärkningar varit af den beskaffenhet, att jag med vederbörande kunnat aftala om rättelser, hvarigenom ytterligare åtgärder blifvit umbärliga. Oafgjordt är dock ännu, om icke en eller annan sådan, i ämnen, hvarom meningarne börjat med att visa sig stridiga, kommer att framdeles i berättelse synas. På liera ställen har visat sig en alldeles berömlig ordning och verksamhet hos domare och embetsman. De Heste hafva varit klanderfrie, och bristerne temiigen sällsynta, nästan uteslutande befintliga hos några bland städerues domstolar. Vid fångvården hafva äfven nu anmärkningarne varit rätt obetydliga. Häktenas beskaffenhet deremot har ej sällan funnits beklaglig; men någon förbättring deri lärer svårligen stå aLt förvänta annorlunda, än i sammanhang med den i förslag varande nya regleringen af stadsoch häradshäkten, eller i följd af de föranstaltanden, som af beslutet härom bero. IL St. Just. Ombudsm.
- Den 26 Mars f. m. 55 Årlig förlust i evärdliga tider: 629 tunnor iQ-is kappar spannmål, 20 L® 19 ® Smör, 3o L® Hö, 5 dagsverken, 1088 R:dr 47 sk. 7 r. contant, i83 R:dr 5 sk. 8 r. hemmans-räntor, som, förvandlade efter markegångspris, blifva 1281 R:dr 3g sk. 8 r; Utbetalning i vissa år: 200 tunnor 27 kappar spannmål, 1 L® Smör och 7 famnar Ved; På en gäng utgifven ersättning: 26,332 R:dr 38 sk. B:co i penningar; samt dessutom inemot 6,000,000 R:drB:co, jemte det ofantliga ränte-beloppet på denna summa, hvilket allt är rakt förloradt och bortkastadt. Men ännu är det icke nog. Götha Canal-Bolag har ytterligare bekommit 100,000 R:dr B:co, på det sätt att, sedan Bolagets Direction bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om ytterligare anslag af allmänna medel till fullbordande af den vid Motala anlagde Mechaniska Verkstad, så har Kongl. Maj:t uti särskilte Nådige Bref befallt Kongl.
För året 1858 —1859 hafva begge dessa inkomsttitlar anslagits till R:dr 15,700. och vidare de Fonden tillkommande böter vid Postoch Befor dringsväsendet till 1500. Bropenningar vid 2:ne ställen 1000. Räntor af Fondens kapital*) 7500. Med dessa intägter bestridas de löningsoch andra utgifter för Extraposten och Färjorna, som påhvila det offentliga (Statskassan): utgifter till förbättring af transporten öfver Belterne och Sundet: lån till färjemän för anskaffning af transportmedel och inventarier: understöd till förbättring af färjor i all') Fondens behållna tillgångar vid slutet af Räkenskapsåret 1857—58 utgjorde 322,474 R:dr 31 s:r. Bilagan M 1. 4 / 20 Danmark. mänhet: lån till Wagnmän och andra till anskaffning af Personpostvagnar, Wieneroch andra vagnar m. m.: förskott på betalningen för Posternes befordring: lån till Gästgifvare m. m., — allt mot borgen och hypothek i persedlarne, i allmänhet 4 proc. ränta och återbetalning på vissa terminer, eller afkortning på införtjenta frakter. Det anmärkes slutligen af General-Post-Direktionen, att under det Postbefordringen (den ordinarie) tilltagit, har Extra postbefordringen till den grad aftagit, att då sistnämnde befordringar På en våglängd af mil. utgjorde år 1854 circa 83,000 1272,500 voro de år 1857 allenast 66,600 212,800. Under de två senaste tinansåren, som i Danmark räknas från 1 April ena året till 31 Mars det andra, eller under åren 1856 — 57. 1857 — 58. hafva Postverkets inkomster utgjort som följer: Franco och Porto af Brefposten *) 337,690. 352,807. Franco och Porto af Paketposten jemte frakt af resande 375,350. 382,604.
Jag har endast sagt, att den skulle lända till en jemnare fördelning af det i landet införda saltet. Den ledamot, som först yttrade sig, har erkänt, att salt på 12 ä 15 mils afstånd från Stockholm finnes i tillräcklig mängd och kanske i öfverflöd, men varans hittransporterande skulle göra henne lika dyr som här på stället. Sådant Den 16 Februari. 145 Sådant skulle förekoramas genom åternplifvande af den gamla författningen. Det har blifvit sagdt, att detta Stånds ledamöter ega samma rättigheter som stapelstädernes innevånare. Detta vill jag icke bestrida, men det är icke eller sagt att alla sjelfrådande menniskor i Sverige äga denna rättighet, och till hvad grad stapelstäderna i detta hänseende blifvit gynnade, inses lätt då man erinrar sig, att då någon Svensk man, som icke är handlande, importerar utländsk vara och utbjuder den i handel, så får han icke försälja henne annorlunda än, att han måste updraga åt någon burskapsägande borgare att försälja henne. Han får icke vara herre öfver sin egendom och derom efter godtfinnande disponera. Hvilken naturlig rätt ligger till grund derför, att jag nödvändigt skall försälja mina bräder till Calmar, som är belägen 12 mil ifrån min bostad, i st. f. till Döderhultsvik som ligger 6 mil derifrån, kan jag icke inse. Denna köping har nu begärt stapelfrihet och jag skulle önska, att den ädle Frih:n, som så mycket ordar om frihet och gemensamhet i rättigheter, ville understödja köpingens ifrågavar:de begäran med samma ifver han försvarar stapelstäderna. Jag vill medgifva, att den ledamot, som först yttrade sig, har på ett för mig ytterst tillfredsställande och lefvande sätt sökt efter förmåga vederlägga Utsk:s skäl endast genom theorier, och jag har med mycken upmärksamhet afhörl hans anförande och med beundran erfarit den stora och bevisande kraft han nedlagt i sina ord, men jag är icke dermed belåten. Jag är en praktisk och icke en tbeoretisk man och önskar icke att vara något annat. Gr. von Platen, Baltzar: