Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mätte det sålunda, som jag skulle uppriktigt önska, icke kunna vara ett stort eller öfvervägande interesse, som i detta hänseende kan fordra uppmärksamhet! Vid öfverläggningarna, ang:de Bankens function såsom lånebank, fruktar jag derföre, att man icke allmänt gjort sig tydligt, att myntväsendets garanti af allmän och enskild ägande-rätt bestämmer noga dess afskiljande såsom functione^ åt staten. Bankens creditiv och dess långifvande förrättningar skola möjligen, utsträckta till den grad, dit man helst önskat kunna sträcka dem, ådraga sig åtminstone misstanka af den mindre säkerhet för alla, som densamma oundvikligen får tillkomma, såsom Bank och högsta garanten af ägande-rätten, att i främsta rummet tydligt visa. Man klagar då med skäl, att, utom hvad Banken möjligen kunnat disponera såsom undsättning enligt de beståndande föreskrifterna (hvilka man visligen icke velat rubba), förekomma andra magtpå liggande näringsunderstöd, hvartill man äfven anser Banken kunna gifva creditiv. Äfven jag delar farhågan för en möjlig brist i denna vigtiga angelägenhet, derest icke staten för realisationens trygghet ager magt i sina händer att formera de första och angelägnaste lånebehofven. Jag tror, att modernäringens, jordbrukets, hufvudsakliga undsättande egentligast förefinnes i dess behof att förblifva orubbad i de institutioner, som till dess fördel varit vidtagna, samt indirecte på den industriella vägen, der olika mercantila förmåner inom nästan hvarje provins skulle erbjuda rika källor till förkofran samt förtjena statens undsättning och uppmärksamhet i högre grad, än hittills ens varit möjligt. Blandar sig staten alis icke häruti, anser jag riksförluster beredas deraf, att mägtigare capital-ägare utifrån skola, under garanti för sin egendom uti Banken, deponera sina capitaler, röra sig några år uti dessa lönande industri-företag, och derefter återgå, sedan nationen hunnit lära sig detsamma, och tillika med sina nedsatta fonder utföra den erhållna vinsten från landet.
Likaledes har det genom Sundborns, Svärdsjö och Rättviks socknar löpande vattendraget från sjön Amungen på gränsen af Rättviks, Ore och Alfta socknar blifvit gjordt användbart för timmerflottning till de vid Hosjön nära sjön Runn och i närheten af Korsnäs jernvägsstation anlagde ångsågar. Äfvenså hafva på omförmäldte sätt flottleder blifvit öppnade eller förbättrade i de vattendrag, som från Vester-Dalarnes, förnämligast Malungs och Lima socknars skogar leda till Wermland och hufvudsakligast Klarelfven. Dessa flottleders längd beräknas utgöra tillsammans omkring 80 mil, och för att öka och lätta tillgången på tjenligt sågvirke fortsättes efter hand af sågverksbolagen erforderlige så beskaffade arbeten i de flere vattendrag, som för ändamålet befinnas tjenlige, allt på deras] enskilda bekostnad utan några understöd af Staten. c) Sjöfart och handel. o A den förut åberopade tabellen N:o 9 äro uppförde antal och lästetal af länets innevånare tillhörande båtar och fartyg af 5 lästers drägtighet, för såvidt denna senare är genom mätning känd. Denna tabell utvisar ock, med skillnad emellan städer och landsbygd, antalet af personer, som hafva handel till lefnadsyrke; men någon uppgift kan icke lemnäs om antalet personer, som omkommit å farlederne inom länet och att något fartyg derå under ifrågavarande år förolyckats har icke blifvit anmäldt. Någon anstalt till försäkring mot sjöskador förefinnes icke heller inom länet. På Norge idkas öfver riksgransen en icke ringa handel egentligen vintertiden af allmogen i Vester-Dals, Nedan-Siljans och Ofvan-Siljans fögderier, dels medelst varubyten, dels ock genom kontanta uppköp och försäljningar. De varor, som från detta län sålunda afsättas, äro förnämligast stångjern, liar och annat jernsmide, hvetemjöl, kreatur, smör och fogel samt gröfre snickareoch svarfvare-arbeten; hvaremot införas hästar, sill, torrfisk och fårskinn. Förnämligast mot spanmål föryttras äfven i åtskilliga trakter af riket utaf allmogen i förutnämnde trenne fögderier fogel och smör isynnerhet uti Stockholm och Falun.
Hvad Fullmäktige sålunda yttrat och föreslagit har Utskottet gillat, hvadan Utskottet, under iakttagande tillika derai att, enligt Rikets Ständers vid innevarande riksdag lättade beslut, dels Myntproberaren C. A. Brolings enka S. M. Willberg eger att, så Banko-Utskottets Memorial, N:o 69. 29 så länge hon lefver ogift, från Fullmäktiges dispositions-räkning undfå ett årligt understöd af 133 R:dr 16 sk., dels 159 § skall, jemte öfrige nu varande föreskrifter om belåning i banken af guld och silfver, från blifvande Banko-reglemente uteslutas, ansett 219 § böra erhålla denna förändrade uppställning: Mom. 4. Af Fullmäktiges så kallade dispositions-räkning, till hvilken en summa af 2,500 R:dr vid hvarje års slut, på sätt hittills skett, från Bankens förvaltnings-kostnads-räkning öfverföres, skola tills vidare utgå. l:o följande af Rikets Ständer fastställda årliga anslag, under de vid hvartdera fästade vilkor, nemligen: a) till Bokhållaren vid Banko-Diskont-verket G. A. Ou dars enka, Annette Rundqvist 200: b) till Vaktmästaren vid Bariko-Diskont-verket Forssboms enka, Sara Gustafva Hagberg 75: c) tijl Kanslisten vid Banko-Diskont-verket Assessoren Th. Claessons enka, Vendela Margaretha Malmberg 150: d) lill Kamereraren vid Låne-kontoret i Malmö S. G. de Marés enka, H. C. Redewegh .. 333: 16. — e) till Bokhållaren vid Låne-kontoret i Götheborg J. P. Anderssons enka, Charlotta Tronell 200: f) till Registratorn vid Låne-kontoret i Malmö H. Gul landers enka, Jakobina Christina Nobelius
911 dom warit hindrad/ att öfwer nämde fråga mig i Lagutskottet vttra, vä) ämnct stäk i nära förening med Ridderskap»! och Adelös fannffyldiga fördelar/ med allmän frihet i Dispositions.rätken. Det förtjenar att anmärkaö/ att Lag Ukssotter sträckt filt utlätande wida öfwer Herr l-iuclitfcims här vfwan upptagne motion/ enar U.skottet tillstyrkt/ att bottgilwrn fast egendom ester witz föresknfwen tid/ borde ikläda sig egenff-p af Arf, det will säga att Lagutskottet lä inskränkt friheten att göra FldetEemmcher, all? den samma upphäswes, hwuket innefattar en t Lagstistnmgen ästvenlyrlig conlradiction. Om det är Constikutionelt att sätta avt, till och med de wäst het.ga rättigheter i fräga, böra ärminstone de lill Riksens Ständers Utskott remil, rerade allmänna frägor ester ordalydelsen noga as» mätas och utredas. Lika sä anmärkningswärdt synes det mig äfwen wara, att Lagutskottet wid r §. t ,6 Laplt» tet ÄrfdoBalken/ som handlar om Testamente/ föreskrtfwit huru med Gäfwa, Contracter och andra ashandlmgar dwarigenom ägande rätten öfrvrrläres, kommer att förhällas/ ehuru derom afhandlas i 8 Cap. JordaBatken jemte åtskilliga andra Jagens rum, hwitkel likaledes som Lag-Unkoltet lätit betjena sig af uttryck, somt Lagstyt okända, mörka och obestämda/ skulle kunna föranleda till vreda och stridigheter.
I fråga om bestämmandet och anvisandet af hvad årligen komtne att erfordras för ränteoch amortissement-ulgifler, i anledning a( de till Statens jernvägs-byggnader upplänia medel, har Kongl. Majit yttrat, att, enär del anslag, som för hvarje år skulle till dessa arbetens utförande användas, endast efter hand skulle under årets lopp utgå, syntes i allmänhet kunna antagas, att under första året, då upplåningen skedde, räntan icke. behöfde beräknas för mer än 6 månader. Följaktligen skulle — om räntan, tillika med amortissements-beloppet, fastställdes till 6 procent af det upplånta kapitalet, och om hela anslaget för åren 1858 —1860 sålunda fördelades, att på hvart och eit af de 2:ne lörsta åren belöpte i rund summa 7,800,000 R:dr och på det sista året 7,900,000 R:dr — ränteoch amortissements-utgiflerna för nu ifrågavarande anslags-summor under nästa statsreglerings-period blifva: å 1857 års anslag 7,755,000 R:dr under 3J år R:dr Runt 1,528.550, å 1858 års anslag 7,800,000 R:dr under 2^ år .
I afseende på det vilkor, att summan skulle utgå , och ingen annan sänkning får vidtagas, än den som medgaf den påräknade summans utgående får jag anmärka, att Styrelsen lika så litet sorn någon annan kan påräkna, hvad inkomst som af höjning eller sänkning i tullen skall uppkomma. Matt får åtnöja sig med ungefärliga beräkningari Det är likväl icke att befara, att Regeringen vidtager en sådan sänkning, att medlen för dess behof minskas. Jag får i öfrigt förnya min anmärkning, att jag anser den af Herr Grefven och LandtMarskalken sist framställde Ridd, o. Åd, Prot. VII. Band. 39. flen 18 Augusti f. m. proposition öfverändakasta det beslut, som fat. tades i Thorsdags. Herr von Qrcanten: Jag får blott anmärka att jag ej anser det tillägg, som Herr von Hartmansdorff framställt, nödigt eller användbart, ty med samma tullstadga har det handt, att inkomsten det ena året gått till en half million mera än det andra, och det är ej sagt, att inkomsten af tullen endast beror af tulka* riffen. Jag anser således den proposition sora Herr Grefven och LandtMarskalken framställt, vara den rätta, Friherre Wrangel'. Jag skulle önska ett tillägg till Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition , nemligen att vid de jemnkningar af tullen, som Kongl. Maj:t skul# le finna nödigt vidtaga, intet sken af monopolier hvarken för enskifta eller corporationer måtte äga rum , utan att dessa jämnkningar blott borde ske , med afseende å främmande nationer. Herr Grefven och Landt Mar [kalken erinrade, att de af Bevillningsutskottet föreslagne, samt af Ridderskapet och Adeln redan godkände, grunder för Tullbevillningens utgörande innefattade, efter Herr LondtMarskalkens öfvertygelse, tillräckligt correctif emot de af Friherre Wrangel befarade monopolier. Friharre Wrangel: Jag afstår ifrån mitt F)rn ig Augusti f. m. begärda tillägg , emedan jag ser , att 60 §. Regeringsformen ej tillåter sådane monopolier.
Vidkommande åter de indelta anslag, som äro anvisade dels till åtskilliga allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser, dels till enskilde inrättningar och personer, äfvensom de räntor och tiondeanslag, hvilka tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, så föreslår Kongl. Maj:t till Rikets Ständers godkännande, hvad kommitterade rörande grunderna och vilkoren för indragningen af dessa anslag i underdånighet hemställt, eller att sådana inrättningar, som med statsmedel underhållas, såsom Krigsakademien, invalidbusfonden, militise-boställskassan, Strömsholms stuteri m. fl. må i allmänhet och på sätt för hvarje inrättning serskildt kan varda bestämdt, erhålla ersättning medelst bestämda kontanta anslag, beräknade efter medelmarkegångspris för de sista Tio åren före indragningen, med tillägg af forsellön å spanmål; att i afseende å de till öfriga allmänna verk och inrättningar samt kyrkor och fromma stiftelser anvisade anslag, äfvensom augmentsräntor och anslagen till gästgifveriet’, färjor och färjkarlar, poslbönder och brefbärare, samt de räntor och den tionde, som släder åtnjuta, förfares sålunda, att, hvad tionden beträffar, af den del, som kunnat till leverering in natura uppsägas, beräknas för framtiden så stor qvantitet inom hvarje markegångsdistrikt, som uppgår till fullt tunnetal, hvarföre sedermera erhålles lösen till det belopp, de skattskyldige årligen erlägga, hvarjemte anvisas visst kontant anslag ej mindre för forsellön, der sådan förut kunnat ifrågakomma, än för den del af tiondeanslagen inom hvarje distrikt, som öfverskjuter fullt tunnetal, äfvensom för sådan tionde, sorn nu löses efter bestämda priser; samt att för hemmansräntor erhålles enahanda lösen, som de skattskyldige, enligt hvad Kongl. Maj:t nu i öfrigt föreslår, skulle komma att för hvarje år erlägga, och dessutom nyssnämnda kontanta anslag för forsellön; att nödiga åtgärder må, på sätt och i den ordning kommitterade uppgifvit, vidtagas, på det äfven de ränteoch tiondeanslag, som af enskilde verk och inrättningar samt personer innehafvas, må, efter med vederbörande träffad öfverenskommelse, kunna indragas; samt att de årliga ersättningarna utbetalas sålunda, att godtgörelsen för augmentsräntorna och anslagen till gästgifveriet’, färjor och färjkarlar samt postbönder och brefbärare för hvarje år liqvideras vid den tid det påföl - Kongl. Majus Nåd.
Hammarsköld, för utdikningen af Hägervalls och Skarfstads mossar samt aftappningen af Mosjön inom Skultuna socken af Norrbo härad, emot ärlig inbetalning af 8 procent å hela lånesumman, under 14 £ ar efter 1850 års slut, , bemältp Ryttmästare, för sänkningen af Frövi-sjön inom samma socken, e mot dito dito efter 1851 års slut, , Agronomen F. R. 10 r. för 1S66, „ dito i utdikningen af kärroch myrängar, tillhörande byarne Nesse Ista, Holm, myrkarby, Kattbyi och Nickbo inom Hvittinge socken af Thorstuna härad, åj,1,043 Rdr 16 skill., dito dito af 83 Rdr 22 sk. 5 r., jemte dito, för samina år, och 41 Rdr 35 sk. 2 r. för 1866, „ dito i aftappningen af Mursjön i Wester-Wahla socken af Norbergs bergslag, å 2,447 R:dr, dito dito af 195 Rdr 36 sk. 6 r., jemte dito, för samma är, och 97 Rdr 42 sk. 3 r. för 1866, „ Sergeanten G.
Desse Fnllmägtige och Revisorer intaga sina säten efter ordningen i Matrikeln, af de Atter de tillhöra. I anseende till personerne, hvilka till desse befattningar kunna] komma under omröstning, iagttages hvad Riksdagsordningens 70 §. härom stadgar. Med val till Revisorer af Ridderskapet och Adeln, hvilka emellan Riksdagarne skola förrättas, förhålles på sätt Ridderskapet och Adeln, jemlikt 69 §. Riksdagsordningen, finnér lämpeligt ser-; skildt stadga. §. 49* Riddarhusutskott består af 12 Ledamöter. Inför detta Utskott skola Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka, efter de tvenne första anteckningarna, vid Riksdagen sig infinna, sin behörighet till Säte och Stämma styrka, och Polletter utbekomma. Detta Utskott tillkommer, att öfverse Riddarhusoch Adeliga jungfru Stifts Directionens göromål sedan förra Riksdagen, revidera RiddarhusCassan och Adeliga Cadett-Scholae Fonden, såsom ock alla öfriga under dessa Directioners förvaltning ställde Cassör, donationeroch legater; börandes öfver allt detta Utskottet sin berättelse tili Ridderskapet och Adeln aflemna, deruti Den 7 Julli. äfven de ändringar eller förbättringar böra föreslås, som Utskottet, antingen i anseende till förvaltningen elier i andre hänseenden kan finna nödige. I öfrigt äger Utskottet att ställa sig till efterrättelse hvad denna RiddarhusOrdT ning föreskrifver. §. 50. Riddarhusets angelägenheter besörjas och förvaltas af en Direction, bestående af 7 Ledamöter, ibland hvilka en icke kommer att åtnjuta honorarium. Denna Direction, för hvilken är utfärdad serskild Instructian, innehål-’ lande äfven föreskrifter för RiddarhusSecretera^ ren och öfrige Riddarhusets Tjenstemän , väljes vid hvarje Riksdag af Ridderskapet och Adeln in Pleno, genom omröstning, ibland såi dane Adelsmän, hviika äro behörige att vara Ledamöter i Utskott.
Directionen infordrar dessutom PröfningsCommittéernas taxeringsvärden, jemte uppgift af Länets Markegånggpriser, under de sista åren; och tager sedan, med noga afseende på C*ssans säkerhet, Och med anförande till Protocollet af grunderne derföre, sitt beslut om hvad behållen årlig afkastning, som minst K.*n anses böra af egendomen förväntas, hvarvid likväl all sådan inkomst, hvars fortfarande ej anses säker, icke tages i beräkning. Värdet på egendomen beräknas sedan tfll Capital å' 5 procent.” Härigenom är en bestämdt större pröfningsrätt gifven Directionen, än i Utskottets De n 3 Octo ber e. m', Förslag; men sådant är tillbörligt, dä man har så vidt möjligt är föranstalltadt om, att data blifva säkra, hvarefter Directionen skall döma; är deremot anledning lemnad till dessag förfalskning, då är all Directionens pröfningsåtgärd mer eller mindre oiämpelig. Skulle Bancomethod antagas, så borde man förut hafva öfvertygat sig, att det ena dervid skeende afsteget från sanningen så corrigerar det andra, att värdet sluteligen blir ett säkert minimum; vöre man derom öfvertygad, borde Directionen sedan icke få pröfva värderingssumman. Man h»r inom Utskottet anfört, att Domare icke äro i lag ålagde, att göra någon annan värdering, än efter Bancomethod, och att deras ansvar för en värdering af annat namn vore litet eller intet; jag tror den säkerhet Cassan katr få genom möjligheten att fordra ansvar framdeles på värderingsman, vira lika liten, som Discontens säkerhet genom så kallade vederhäftighets betyg af auctoriteter. Allt sådant är blott en ledning för en pröfvande Directions omdöme, hvarvid ett förhållande af förtroende fordra# emellan denna Direction och Auctoriteten; så endast bör åtminstone i min tanka saken betraktas.
Herr Robson ansåg den utväg till Lumpors erhållande, som uppkommer genom hvad Friherre Cederström och Riksdagsman, nen Nils Månsson föreslagit, vara tjenligast; nemligen att Pappersbruksegare årligen kungöra sina pris, samt Socknar eller Härader inom sig utse någon viss välfräjdad man, hvilken har rättighet att der kringvandra, för att afsluta handel och sammanföra de Lumpor, hvilka frivilligt, och till den betalning, som af de säljande medgifves, kunnat erhållas, och hvars egen fördel derefter blifver förbunden med att underrätta den högstbjudande Pappersbruksegaren, om hvad cpiantum Lumpor linnes till afhämtning för det pris han sjelf erbjudit, och hvilket, ehuru förmodligen det ena året varierande t 48 Ees», och Ekon. Utsk. Betänkande!!. emot andra, i anledning af tillgång Och afsättning, bättre än ett annat skulle blifva en tjenlig uppmaning både till Lumpors samlande och deras afyttring — emedan allmänheten då kunde tillskyndas en fördel, som den troligen nu saknar under tvångs» lagen, att samla och sälja, utan att veta, hvad varan är värd. Herr Lenning yttrade: ”Sedan allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet stadnat vid det beslut: att hittills gällande vite för underlåten Lamp* leverering bör upphöra, tyckas de i denna del å allmänhetens sjda öfverklagada olägenheter vara undanröjde, då dertill korn» mer stadgandet af nödiga försigtighetsmått vid antagande af Lumpsamlare. Jag önskar i ändamål, att, om det föreslagne stadgande blifver antaget, att vite nemligen upphörer, Allmänheten med detsamma icke dess mindre mätte uppmuntras, att, ehuru utan ansvar, fortfara med samling och leverering af Lumpor.
D o c k förblir deras verksamhet i allmänhet innesluten i n o m en trång krets, ty d e få i c k e från predikstolen tala till en församlad m e - nighet. G u d ger ej en menniska sin heliga inspiration m e d f ö r b u d för henne att låta inspirationen k o m m a till förverkligande. H o n har ej mannens kraft att k u n n a inverka p å en stor menighet, ej hans k ä r l e k till teologiskt tänkande. Påståenden, s o m erfarenheten kullkastar. E n sådan q v i n n a, 3tark i sedlig renhet o c h ädel vilja, är d o c k förbjuden att bestiga predikstolen. Blygsamheten skulle vara oförenlig med egenskapen att energiskt verka för idéeu o m det rätta. Hon förbiet ej l ä n g e ensam. A n d r a församlingar följde exemplet. D e samfund i A m e r i k a, s o m hafva insett det rättvisa i q v i n n a n s fordran att få följa sin kallelse, äfven d å det gäller att f ö r k u n n a G u d s ord från predikstolen, hafva snart fått erfara, att hennes tjenst såsom prest haft välsignelserika följder. K a n s k e någon n u säger: j a g vill medgifva, att qvinnan duger till prest, men d å våra förhållanden ej tillåta henne att v a r a det o c h allmänna opinionen talar m o t en reform i detta afseende, hvarför skall hon d å eftersträfva denna v e r k s a m h e t? F. S. F r i p 1 a t s. er. vädrades i alla skolans Ty frukostiofvels Och der var bruk Man Der samlades dansade stund alt under denna i salen en oeh en timme fick För mer än en var denna En liten en livar ge lopp ut stackare Hon hade icke Med lexan Ett par utaf Elsa De skrattade de andra En förslulel » Jo, tvänne Ty hennes mor » Vi andra Men hon Elsa trösl.
Då nu de öfriga af R. o. Ad. icke erhålla samma rätt, ehuru lika delägare af Riddarh.Kassan, och då icke motionen, ej heller det beslut som af R. o. Ad. är fattadt, lägger något hinder för R. o. Ad. att besluta: all den, som erhåller medaljen i bronz, måtte erlägga en lämplig lösen (icke öfverstigande 1 Rdr Bko), för att icke alltför Den 13 Maj «. m. drygt betunga Riddarb.Kassan , så anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, härom måtte framställa propos. Frih. Cederström, Rudolf: Vid det tillfälle då R. o. Ad. beslöt att låta pregla en medalj, egnad åt minnet af Ståndets högt aktade och värderade ledamot, frami. Presidenten von Hartmansdorff, bestämdes jemväl, såsom af Utsk:s Dtlåt. synes, åt hvilka personer denna medalj skulle utdelas. Det bestämdes dervid icke, så vidt jag kan erinra mig, och sSvidt Riddarh.Utsls.-s nu föreliggande Utlåt, gifver vid handen, någonting i afseende å sättet och vilkoren för denna utdelning. Visserligen tyckes det falla af sig sjelft, att ett exemplar i guld bör såsom en äreskänk tilldelas den aflidnes efterlemnade enka; men hvad de öfriga exemplaren, som skola förfärdigas i bronz, beträffar, så instämmer jag i den åsigt Hr von Troil uti sin Utlåt, bifogade reservation framställt, hvilken åsigt jemväl delats af tvenne andra ledamöter inom Utsk. och härstädes nyss vunnit ytterligare understöd. Hvad medaljens utseende vidkommer, får jag i likhet med Frih. Stjernstedt hemställa, att den hädangångnes bröstbild målto å medaljens åtsida anbringas. Men i afseende på den föreslagna inskriften fl frånsidan kan jag icke dela den värde talarens betänklighet deremot.
Och ehuru mycken vigt man bör lägga på sträng teckning, så är dock uttrycket af ädel sinnesrörelse ännu en betydlig grad angelägnare: ty i den visar sig omedelbart de inre organernes tillstånd; hvadan följer, att endast i den uppenbarar sig det af en skön mensklighet egentligen sköna. – Man inser häraf, huru en artist behöfver mycket. Icke nog ha vett; icke nog ha eld: han skall, som en ungdom känner kärlek, känna det Ädla. Också torde man nu begripa oss, om vi säga: det är i ädel Historie-målning icke tillåtligt att skildra högfärdiga, men väl högsinnade; icke spotska, men väl trotsiga; icke arga, men väl vreda; icke kättjefulla, men väl vällustiga – och så vidare; alldeles af samma orsak, som man i sådan målning ej heller får skildra en fett-belastad, en dvärg, en lytt. Ty slikt förer allsingen nytta eller uppbyggelse med sig. Denna gifves endast af ett Fullkomligt, eller af ett sannt Vackert. Här deremot har i Naturen uppkommit ett fel; den är rubbad, och saken är ej vacker mer. – I artistisk mening är en sak ädel eller låg alltefter det sätt, hvarpå den göres. Att äta, är ingen låghet; att dricka, icke heller; att smyga sig till ett kärleks-möte, är ingen låghet; att röfva, är ingen låghet (nämligen inför den blott artistiska synpunkten): men ett visst sätt att äta, att dricka, med mera, kan vara lågt Smak i konst är aktningsvärd af samma skäl, som dygd i lefnad: ty uti båda skönjer man de sanna harmonierna af menniskans högsta förmögenheter. Men till smak kommer man blott i den mån, som god uppfostran förbindes med lyckliga anlag. Att uppfostra en ungdom så, som vi fordra, är att för dess uppmärksamhet städa alla saker i den ordning, som låter klart framblicka hufvudlagarne af allt det i dager ställda; och sedan befrämja egen öfning i delarne, – eller i det speciella, – för att fästa genom vana det, som blifvit fattadt genom begrepp.