Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dt t torde likväl benäget tillåtas mig att föra uppmärksamheten till ett ämne, som, ehuru säkerligen af många uppfaitadt, af ingen blifvit anmärkt. At domina utaf åtskilliga eller rättare sagdt utaf de flestas yttranden, skulle man snart föras till den tankan , att de så kallade Capitalisterne vore en kräfta för S a.en,. ett ondt för hela Samhället; ja g tror likväl icke att någon verklig Statjceconom är ense om en sådan tanka. Grunden till all Lånesökning ligger troligen i beräkningen, att genom Lånebiträdet vinna fördelar, som det förutan icke kunnat ernås , och jag vet således ej om det kan före. nas med billighet att behandla Långifvaren med den stränghet, som ofta sker uti de oblida liknelser och omdömen, jag bär hört honom underkasta ; äivensom genom den Stämning, att om möjiigt på honom hvalfva all Låntagarens börda. En noga pröfning, som förberedande Jtgärd och möjligaste rättvisa i beslut, är Lagstittande Magiens åliggande, och jag tviflar ej att dt n, som med oväld vill eftersinna d-. n på kallade Capitalistens belägenhet, skall medgifva jemnvigten emellan hot om och Fastighets_ägaien, Producenten eller Näringsidkaren Den 24 Martii, f. m. 393 i allmänhet, vara i ett högst ofördelagtigt förhållande i anseende till den föistnämnda. Husägaren, sorn för Capi’a!istens p nningar köpt ett Hus, ökar Hyrorna, och skaffar sig såmedelst osland'adt en hegre Ränta än den lagliga Penn ngeKäntan Då genom Myntförsämring hände , a't hela Statsskulden blifvit lagd på Caphalisten, har Näringsidkaren alltid , till någon del åtminstone, kunnat gora sig skadeslös genom förhöjning å priset på sin vara , och då med etf ord frihet att draga största nytta och vinst existerar för all annan Egendom , än penningen , som är bunden till laglig Ränta , så synes det ej billigt och rättvist , att emot den så kallade Capitalisten rigta mer stränghet, än sakens natur och godkände Statsoecoconomiske principer medgifva.
Fröken Ida Donker, 27 Chtermalmsgatan, kommer ratt efter Jul börja en kurs för unga lärarinnor, som önska lara sig undervisa i .frtimmande sprAk, efter den praktiska och sakra metod, bon under flero &amp; r anvandt vid undervisning i skolor utomlands och afven har med framgkng tillämpat pi % egna elever. A11 undervisning lemnas p&amp; frtimmande sprak. Praktisk hushållsskola. FrAn Göteborg skrilfves: För meddelande At uppviixande flickor af siidan undervisning, som sätter dem i - stand att, di % de uttrlda i lifvet, fylla sin plats med hansyn till de praktiska göromAl hemmen fordra, har aktiebolaget D. Carnegie &amp; komp., för att i sin man verka för detta syfte, beslutit att l %ta uppföra en liiroanstalt. Norge. nATorske kuinders totalafholdsforening * har hiillit sitt första större offentliga möte i Kristiania. Föreningen, som stiftades i Kristiania i februari 1889, ar en underafdelning af Verldens kvinliga njkterhetsförening, hvars medlemmar - som tecken bära ett litet hvitt band och som &amp; r utbredd inom de flestta civiliserade land, i Japan och Indien, saavibl som i Sverige, Norge och Danmark. I Norge ha tillika stiftats dylika föreningar i Bergen, Tronda hjem och Kristiansund. E n fackförening för tjdnstfickor ar bildad i Kristiania. Den - raknar redan 225 medlemmar. Föreningen skall verka för kortare och, s&amp; viet möjligt ar, faststäld arbetstid med bestamda fritider, " ottre lön samt bhttre rum iin .de, som i allmanhet bestas tjanst.flickor. Danmark. Danmarks första Ituinliga riksdagsstenograf ar froken Elisabeth Gruntvig, en sondotter till biskopen och sjLlf bekant som .en begilfvad författarinna. Fröken G. blef narnligen för nAgra dagrar sedan utnämnd till stenografassistent vid danska riksdagen.
Ägorna äro icke skiftade; 13) Likaledes tillhör 4 mantal af Gålhammars by Arboga socken, och den andra hälften Södermanlands län; Inom Bergslags fögderi. 14) Af Vester Fernebo, i allmänhet till Wagnsbro härad hörande, socken, höra Presthyttan, 2 mantal, Klingholmen, 1 mantal, Stora Mattsbo, 4 mantal, och Pehr Mattsbo, } mantal, eller tillsammans 3 hela mantal, i administrativt och juridiskt hänseende till Karbennings och Gamla Norbergs härad; 15) Af Karbennings, i allmänhet till Norbergs härad hörande, socken, höra Bengtsbo, \ mantal, Borstensbo, 1 mantal, Däljan, i mantal, Klingbo, 4 mantal, Kråkebo, 4 mantal, Laboda, 1 mantal, Långsjö, 3 mantal, Markusbo, mantal, och Rökdalen, 4 mantal, eller tillsammans SR mantal, till Vester Fernebo socken och Wagnsbro härad i administrativt och juridiskt hänseende; 16) Af Ramsbergs, till Örebro län hörande, socken, höra Allmänningsbo, 1 mantal, Glifsån, 1 mantal, Torskbäcken eller Thorsbäcken, 1 mantal, Gräsberget, A mantal, och Gäddtjern, A mantal, eller 2-ifj mantal, i juridiskt och administrativt hänseende till Westmanlands län; Inom Salbergs fögderi. 17) Huddunge socken, utgörande 251 mantal, pastorsbostället 11 mantal inberäknade hörer till både Thorstuna och Wåla härader. De hemman, som höra till detta senare, äro: Barkan, 1 mantal, Djurkarsbo, 1 mantal, Domarbo, 1 mantal, Granberga, 1 mantal, Hallsjö, 1 mantal, Hartigbo, 1 mantal, Lenna, 1 mantal, Nordsjö, 1 mantal, och Rödje, 1 mantal, tillsammans 81 mantal, samt dessutom Domarbo och Hallsjö utjordar samt Rödje skatteäng; 18) Af Vester Löfsta socken, som består af 6 3 A mantal, tillhöra 39 A mantal Simtuna, och 24 mantal Thorstuna härad.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., alt vo - Den 5 Mars. 455 ter.propos. nu icke kunde blifva någon annan, än att den, som vill att den gjorda anmärkn. förklaras utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke, voterar ja, och att, i fall nej vinner, denna anmärkn. icke förklaras utgöra Ståndets gemensamma tanke; helst i sednare fallet någon ytterligare propos. icke erfordrades, utan, derest nej vunne, deraf blefve en följd, att förslaget komme att hvila till nästa riksdags afgörande och memorialet lades till handlingarne. Frih. Palmstjerna: Med det öde för detta betänk., att hvila till grundlagsenlig behandling intill nästa riksdag, är jag nöjd; endast i contrapropos. skulle jag önska, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta inflyta orden: ”Vinner nej, har R. o. Ad. beslutat att i detta ämne icke yttra någon tanka. Jag anhåller dessutom, att sednare mom. af 56 § Reg.F. måtte uppläsas. Den begärda uppläsningen skedde, hvarefter Frih. Palmstjerna tilläde: Jag hemställer till en hvar, som med uppmärksamhet afhört hvad nu blifvit föreläst, huruvida här står att Ständerne åläggas att någon tanka yttra eller icke. Ilär säges klarligen: ”Göras åter i RiksSt:ns plena emot Utsk:s yttrande anmärkn:r; blifva de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Const.Utsk. hänvisade.” Om nu ett Stånd icke yttrar någon gemensam tanka, hvad blir då följden? Jo, den som Hr Gr. o. Landtm, antydt, att förslaget blir hvilande till nästa riksdag; det må gerna ske, men jag anser icke med detta Stånds värdighet förenligt, att någon tanke om ett sådant förslag yttras.
Jag glömde nyss, att besvara den andra i Herr Hjertås yttrande förekommande satts, om behofvet att återremittera Utskottens jemknings-memorfal, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle instämma i Presteoch BondeStåndens beslut med förändrad redaction; en satts, hvilken Grefve von Schwerin seder - 83 Den 17 December e. ro, mera upptagit och understöd!, äfven för den händelse att Ridderskapet och Adeln i allo skulle instämma med de nyssnämnde Stånden. Men om Ridderskapet och Adeln med förändring af redactionen instämmer i Presteoch BondeStåndens beslut, kunna dessa Stånd genom ProtocollsUtdrag corn-» municeras denna förändring, och inbjudas att deruti sig förena. Det är icke eller tro-, ligt, att dessa Stånd skulle vägra antagandet af en sådan inbjudning, då Ridderskap pets och Adelns beslut hufvudsakligen öfverensstämmer med deras eget; och först i händelse inbjudningen blir afslagen, kan fråga uppstå om nya Voterings-propositiooer, och målets återförvisning ännu en gång till Utskotten. Ty i annat fall behöfves det icke, och Förstärkta Utskotten kunna utan något hinder genast votera öfver de förändrade Voterings-propositioner, hvarom RiksStånden kommit öfverens. Jag anhåller således oin proposition på instämmande i Presteoch BondeStåndens beslut, med uteslutande af de ord jag förut anmärkt, och begär, att nyssnämnde tvenne Stånd måtte inbjudas, att härom förena sig med Ridderskapet och Adeln. Herr von Hartmansdorff: Om Ridderskapet och Adeln förenar sig med Presteoch BondeStånden, behöfvas inga Voteringspro positioner; ty frågan är då afgjord genom tre Stånds beslut. Om åter Ridderska - Den 17 December e, m, 89 pet och Adeln förblifver vid sitt förut fattade beslut, kommer votering i Förstärkta Utskotten att äga rum, enligt de propositioner Utskottens Memorial innehåller.
Att nu Den 16 November f. m. 49 nu ingå uti en vidlyftig debatt i detta ämne, anser jag ej lämpligt, emedan det skulle vara ett repeterande af hvad som förut är sagdt; men skulle icke denna författning vara tillkommen i grundlagsenlig ordning, så lärer icke heller R. St. kunna på annat sätt stadfästaden, än att göra den grundlagsenlig. Således måste visserligen Hr Cederschjöld, enligt 56 §:n, hafva rättighet att väcka en motion för att komma till detta mål, då der står : såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut föranledas. Hr Cederschjölds motion kan således föranledas af R. St:s beslut rörtde min och Gr. Anckarsvärds motion. Hr Cederschjöld: Af Hr von Hartmansdorffs yttranden i allmänhet har jag visserligen inhemfat många lärdomar; men så snart det rörer lagfrågor, har jag i allmänhet trott mig finna, att den värde talaren yttrar sig genom sofismer. Hvar och en, som med någon uppmärksamhet har hört honom uti det yttrande han sednast afgifvit, har säkerligen, lika med mig, funnit detta. Han säger nemi., att jag skulle hafva begärt att en gällande författning måtte blifva gällande. Jag har alldeles icke yttrat mig om huruvida författningen är gällande eller ej, jag lemnar detta till så väl Hr von Hartmansdorff, som hvar och en annan, att efter sitt omdöme afgöra. Jag har blott sagt , och har upprepat det, så att Hr von Hartmansdorff bort hafva hört det , att den ifrågavar. förordningen, ehvad den för öfrigt är gällande eller ej , icke är antagen till lag i den ordning , som 87 §:n Reg.Frn föreskrifver. Detta är den ej; det kan ingen påstå, utan att framkomma med en uppenbar osanning, och det har derföre icke heller blifvit uppgifvet af någon , icke ens af Hr von Hartmansdorff, som eljest gjort sig största mödan med försök att bevisa författningens lagenliga tillkomst. Således måste han väl medgifva, att hvad mitt förslag innefattar, är något annat än hvad som redan äger rum.
Utom Låne-Contoir i Malmö och Privat-Bank i Ystad, hafva under senare Femårs-Perioden, på sätt förut blifvit nämndt, tillkommit Hypotheks-Förening i Lund. Nyttan och fördelen af dessa Låne-anstaller har jag haft nåden här förut omnämna, och rörande tillkomsten af Hypotheks-Föreningen, anser jjg mig böra tillägga, att denna Inrättning stiftades år 1836 af g6 Ståndspersoner och gi af Allmogen, eller tillsammans 187 personer, med jordegendom af hypothiceradt taxeringsvärde 5,000,000 R:dr Banco, för hvilket de erböllo en låne-rätt af 1,804,260 R:dr: hvaraf såsom amorterings-procent genast inbetaltes 18,(67 R:dr och lån beviljades till 26,600 R:dr samt emottogs af långifvare 4,5oo R:dr. Sedermera och intill slutet af nästlidet år hafva tillkommit 5o nya delägare, mest Allmoge, med jordegendom i taxeringsvärde upptagen till 3oo,ooo R:dr, för hvilken låne-rätt erhållits med 164,000 R:dr. Vid nämnde års slut utgjorde utlåningarne 3yg,goo R:dr, af hvilka, genom amortering, vid den tiden voro infriade 1 r,y58 R:dr, och det belopp, för hvilket intecknade jorden häftade, utgjorde således 368,142 R.‘dr. Föreningens utgifne obligationer vid samina års slut uppgingo till ett belopp af 333,ioo R:dr, hvilka dels såsom lån blifvit utlemnade, men lill största delen utgifne till dem, som i Föreningens Cassa insatt penningar. Mera penningar än Directionen kan emottaga erbjudes nu vid hvarje session, hvilket förhållande säkrast ådagalägger det utmärkta föi troende Fnieningen redan tillvunnit sig, och hvilket kan tillskrifvas ej mindre sjelfva 21 — planen för Inrättningen, än äfven dess nitiska styrelse, under Ordförande af General-Lieutenanten och Commendeuren Friherre B.
Bonde-Ståndet väckt motion (J/s 54), som, jemte deröfver afgifna yttranden, blifvit till Lag-Utskottet remitterad, har Riksdagsfullmägtigen Jöns Andersson från Malmöhus län anfört, hurusom, efter det till följd af sednaste Bevillnings-förordning värdet å fasta egendomar blifvit betydligt förhöjdt, den gamla praxis, att bouppteckningsman å summa inventarii beräknade sitt arfvode äfven å fast egendom med en procent, blefve alltför mycket betungande för sterbhusen, i anseende hvartill motionären föreslagit, att, derest öfverenskommelse emellan boutredningsman och sterbhusdelegare icke blifvit träffad om arfvode, detta måtte aldrahögst upptagas för fastighetsvärde, då summan uppginge till 10,000 R:dr med en procent, till 20,000 R:dr med I procent, till 50,000 R:dr med 1 procent och till 100,000 R:dr eller derutöfver med 1 procent. Af den diskussion, som inom Bonde-Ståndet föregått remissen å motionen, visar sig att densamma af ser endast fast egendom å landet; och då enligt lag sterbhusdelegare ega att till uppteckning deraf kalla dem, för hvilka de hafva förtroende, står det följaktligen äfven sterbhusdelegarne öppet att på förhand öfverenskomma med förrättningsmännen om lämpligt arfvode för bouppteckningsbesväret. Försumma sterbhusdelegarne sådant eller låter det, såsom anmärkt blifvit, af en eller annan anledning sig icke alltid göra, återstår i alla fall för dem den af lagen i 18 Kap. 5 § Handels-Balken anvisade utväg, att, i brist af åsämjande om arfvodesbeloppet, låta domaren bestämma detsamma. Bih. till R. På grund häraf och enär det i allmänhet måste anses olämpligt för Staten att meddela föreskrifter i fråga om den enskildes angelägenheter, hvilka han mestadels bäst är i tillfälle att sjelf ordna, får Utskottet vördsamt hemställa, att förevarande motion icke måtte till någon Riket Ständers åtgärd föranleda.
Nej, man hade inte tråkigt! Jag minns den långa - Marthe B., med svarta entusiastiska ögon — hur hon stod och gjorde upp en rymningsplan ur klostret, en fullt imaginär plan — hur vi utvecklade den, längre och längre, bort öfver land och haf. Jag vill minnas att vi slutade med att komma till Australien och gräfva upp diamanter. — Och resultatet blef bildandet af en hemlig kemisk klubb för upptäckandet af sättet att göra diamanter!! Vi rörde ihop koksalt, svafvel, tanddroppar och hvad det nu mera var och ställde in det i ett skåp för att se, hvad det skulle bli af — troligen diamanter! Sedan hade vi en litterär klubb, hvars medlemmar buro namnen Virgilius, Pindaros m. m., och som utgaf en tidning. Undertecknad skötte redigerandet och skref dessutom en romantisk följetong: » L e Chevalier noir ou Robert le Diable », som hade mycken succés. Tidningen skådade emellertid inte många nummer; man hade inte tid. T y utom läsning och arbete och de två dagar i veckan (onsdags och söndags e. m. ), då man hade ledigare och fick taga emot anförvantersbesök i ett par stora salonger, så gick sällan en längre tid, utan att ett eller annat nöje kom i görningen. Det vanligaste nöjet var spelandet af någon teaterpjes till firande af » mére supérieures » födelsedag eller någon annan högtidlighet. Att få en roll i någon pjäs var en stor heder och ett stort nöje. Jag vill ej djärfvas påstå, att det i elevkåren förekom några egentliga ämnen till stora aktriser; men ett par af lyckan gynnade och af oss andra afundade varelser hade varit på Theåtre Francais eller hade sett Sarah Bernhardt och anlagdt ett talesätt, som skulle vara en imitation af det brukliga på landets första scen eller af den stora konstnärinnans. De voro själfskrifna premieraktriser och förstodo i denna IDUN värld i smått väl att uppbära en dylik position. Fransyskan börjar tidigt förstå konsten, i hvilken hon är ouppnådd mästarinna: att sköta en sak, att uppbära en position. Vi spelade mestadels små historiska proverb eller, någon gång, moraliskt tendensiösa.
Bora vi icke kunna bispringa och utbreda vår handel? Böra vi icke kunna bidraga att värna all den rikedom, som flyter kring våra stränder eller ligger på dem uppstaplad? Böra vi icke kunna bekämpa hvar ovän, som vill söka sin väg till våra te gar och våra boningar? Böra vi icke kunna förflytta oss dit vår rättskänsla och våra fördelar peka? Eller — skola vi helt och hållet öfverlemna åt främmande Makter att beskydda vår handel och våra kuster? Skola vi äfven låta Tyskland uttränga oss trän Östersjön? Skola vi tillintetgöra minnet af en forntid och hoppet om en framtid? Med ett ord, skola vi för alltid stryka vår flagga? J tron kanske att dessa mina frågor äro fraser, utan allt innehåll? Nej! De äro ställda till Eder, mine Herrar, på fullt allvar. Skall Sverige ega eller skall Sverige icke ega en flotta, derom är verkligen frårgan. Till endera måste vi besluta oss. På det J mågen kunna tränga in på djupet af denna fråga, vill jag med några korta ord framställa tillståndet inom vår flottas så väl materiel som personal. Bih. till R. St. II Sami. 1 Afd. 4 26 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. I närvarande stund eger Sverige två skepp, försedda med auxiliär ångmachin, 1 mindre ångfregatt om 22 kanoner, 3 bestyckade ångbåtar om tillsammans 24 kanoner och 8 till 10 stycken ångslupar. Af seglande och rodda fartyg eger Sverige nu 6 stycken, mer eller mindre gamla, skepp, 5 fregatter, 5 korvetter, några briggar och skonertar samt omkring ett par hundrade slupar ocb jollar. Denna llottas stamtrupp utgöres af 400 matroser och jungman, 200 kanonierer, 3,686 båtsmän; 280 skeppsgossar oberäknade. Men hurudan är denna materiel och denna personal? Eller rättare sagdt, hurudan var den, när pansarskeppen uppträdde på håfven och åtminstone för stunden utdömde träskeppen?
Den uti Utskottets Betänkande Wto 54 (paffi65) omnämnde framställning af förhållanderne med Öfversätter, Besparingar m. in. samt dispositionerne derå, har, hvad Statsmedlen beträffar, Utskottet uppfattat uti bilagde Tableau, Litt. A., hvilken hlifvit formerad i 2:ne afdelningar, eller, för den tid, hvarföre Räkenskaper finnas afslutade, och för den derefter, intill dess den vid innevarande Riksdag skeende Statsreglering hlifver gällande. För aren 1821 med 1826, enligt afslutade Räkenskaper. Sedan Jiqviden om 1820 och föregående arens Öfverskotter, hafva sådane å StatsVerkets medel uppkommit med 2,85o,o54: 35. 2. Uppkomne Besparingar, hvaraf hufvudsakligast: å lia HufvudTiteln, af Anslaget för H. K. M. Enkedrottning Hedvig Elisabeth Charlottas Hofhållning; och å 3:dje HufvudTiteln, hvad värdet af den under Lönerne uppförde Sp:ml undergått det förslagspris å 8£ R:dr Tunnan, som derföre till och med 1823 var gällande 579,220:30. KronPrinsens utrikes resa i6i,25o. — - Tills. 4)661,190. —10. hvilka sålunda äro redoviste: StatsVerkets fordran, enl. liqviden om 1820 och föregående årens Öfverskotter m. in 25,954.' 26. - FörsvarsVerket erhållit, enligt R. Sl:rs Beslut ä 2.35,333: 16. årligen l,4oo,ooo. — - Bland Uppbörden ingångne Medel, som varit bestämde till andra ändamål, och således från densamma åter afgått, nemi.: Influtne Interessen , tillhörande q:de HufvudTiteln 4°>289: 35. *• D:o d:o å TackjernsBergs lagernes Lånemedel 5,l34: 9,I#
Bifölls med den förändring, att de i slutet af §:n förekommande orden: det belopp, hvilket skall hos länets skaltskyldige innevånare uttaxeras borttogos och i stället infördes orden: ”der dessa tillgångar och inkomster ej motsvara utgifterna, det belopp, som till fyllande af bristen skall af länets skattskyldige innevånare erläggas. Detta belopp må icke i något fall öfverstiga hvad af lähet utgår till Staten i Bevillning efter 2:dra Artikeln Bevillnings-sladgan.” 8 47. Erhöll följande förändrade lydelse: ”De medel, som enligt § 46 skola af‘ lähets innevånare erläggas, fördelas på häraderna och städerna i länet i förhållande till1 summan af den Bevillning efter 2:dra Artikeln Bevillnings-stadgan, sorn från hvarje kommun för året utgår till staten. Den på kommunen löpande andel uttaxeras elter samma grund som Kommunal-utskylderna och uppbäres jemte dessa samt insättes af Kommunernas uppbördsman i Landtränteriet under benämning af Landstings-medel. ” Frän Vällofl. Borgare-Stdndet. S. D. Fortsattes föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V Iskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, med det af Kötnmilterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag, angående Kommunål-^tVreBfer^' hvarvid förekommo återstående §§, nemligen 47 och följande till och med 65, af 824 Prot.-Utdrag den 11 Oktober 1860. Förslag till Förordning om Landsting, under hvilken föredragning tillsågs, i hvilka delar Högvördiga Preste-Ståndets inbjudning lill instämmande i dess beslut borde antagas. ”De afgifter, som af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, utgå i förhållande till taxeringsvärdet af den fasta egendomen inom hvarje Kommunalsamhälle, på det sätt, att den summa, som af Landstinget blifvit till uttaxering bestämd, jemlöres med hela det för länet sednast fastställda taxeringsvärde, då sig visar, huru många Riksdaler Riksmynt i Landstings-skatt belöpa sig på hvarje Kommun.
StatsKontoret på den tiden ölliga bruket att, utan tillsyn af någon verkets embetseller tjensteman, låta vaklbetjeningen ensam föranstalta ej allenast om tryckning, skärning och förvaring af nämnde assignationsblanketter, utan äfven om de O O O ' sammas stämplande, i mån af behof, med Kongl. StatsKontorets, under samma vaktbetjenings vård befintliga, vanliga sigill och deras aflemnande i sådant skick till bokhållaren i Kongl. Räntekammaren för besörjande af sjelfva assignationens utskrifning, icke något af de försigtighetsmått, sorn bort och kunnat äga rum, varit vidtaget till förekommande af desse assignationsblanketters obehöriga begagnande; men att, då från Kongl. StatsKontoret, på AdvokatFiskalens anhållan, lemnade upplysningar utvisade, att, i afseende å Kongl. Räntekammarens assignationer, näst deras öfverensstämmelse med de i Kongl. StatsKontorets anordningar till utbetalning beordrade summor, den hufvudsakliga vigten alltid ansetts böra fästas vid underskrifterna, hvarföre ock sjelfva blanketterna ej varit under Kongl. Räntekammarens speciella vård, och att vid den lid, förenämnde falska assignation af Banken inlöstes, nyss omförmälda ordning varit vid handhafvandet af dessa blanketter följd, samt någon föreskrift om vården och kontrollen öfver blanketterna då ej funnits, vid hvilket förhållande en sådan vård och kontroll icke kunde sägas hafva såsom tjenstepligt ålegat någon af tjenstemännen i Kongl. StatsKontoret eller Räntekammaren och följaktligen icke eller blifvit utaf någon bland dem försummad; i anseende b var - Lill och ela den vaktbetjent i Kongl. StatsKontoret, sorn vid ifrågavarande tiden ombesörjt tryckning, skärning, förvaring och stämpling af assignationsblanketterna, kammardrängen C. G. Söderberg, redan den 22 Juni 1831 a (lidit, AdvokatFiskalen ansåge, med stöd af det, hvartill dittills förekomne handlingar i målet föranledde, sig ej äga laglig befogenhet att, rörande den underlåtna vården och kontrollen öfver assienationsblanketter O na, äska undersökning med någon af Kongl.