Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är så många af herrarne som äro så tröga att dansa ­ men om ni sitta der ute, kunna ni ju alltid komma med i några turer i kotiljongen. Flickorna se tveksamt på hvarandra; gå ut med Statsrådinnan. Scenen står tom ett ögonblick/. 14de Scen Majoren Arla Majoren. /kommer förande Arla/ Det är ingen härinne. Nej, tro mig, jag har aldrig älskat Cecilia ­ jag har aldrig älskat någon verkligt före er. Denna eländiga, ytliga kurtis, som ligger i luften på alla baler ­ den har inte det minsta med kärlek att skaffa. Cecilia är just en sådan flicka som man kurtiserar; men ­ tro mig ­ man älskar henne inte. Ni återigen ­ ingen skulle våga att kurtisera er. Arla. /sitter i soffan, leker med sin näsduk knyter den i många knutar och vecklar upp dem igen; ser plötsligt upp efter en paus/ Och då ni nu ska dansa sista valsen med Cecilia ­ ska ni då kurtisera henne igen? Majoren. Jag dansar inte vidare med Cecilia. Arla. Men ni har ju bjudit upp henne. Majoren. /med en axelryckning/ Jag har mankerat min dam i kotiljongen ­ jag kan också mankera Cecilia. Efter den dans ni nu skänkt mig ­ hur skulle jag kunna dansa med någon annan? /han står bakom henne och böjer sig nu ner öfver henne/ Arla. /drar sig undan/ Om ni visste allt hvad Cecilia sagt mig om er! Hon har varnat mig för er. Majoren. Det har hon gjort rätt i. En sdan man som jag har egentligen inte rätt att närma sig en flicka sådan som ni. Det ligger en ofantlig afgrund mellan oss båda. Arla. Det är således sannt... Majoren. Allt är sannt hvad man kan säga er om mig. Och dock skulle ni kanske inte dömma mig för strängt om ni förstod hvilka frestelser vi män ä' utsatta för. Jag har lidit mycket ­ förfärligt ­ detta är ingen ursägt, det vet jag nog, men det är dock ett slags upprättelse. Ack, det har funnits stunder då jag inte tyckt mig kunna göra något bättre än jaga mig sjelf en kula genom pannan. Arla. O, tala inte så förfärligt! Majoren.
S. D. Remitterades till Lag-Utskottet följande den 17 dennes bordlagda motioner, nemligen: l:o af Biskop Fahlcrantz, angående förändring af kyrkolagens stadganden rörande prestmöten, jemte hvad med föranledande deraf i Ståndet blifvit anfördt; 2:o af Prosten Traneus, om bestämmande af viss tid efter laga lysning till äktenskap, inom hvilken detsamma bör med vigsel fullbordas, tillika med ett af Prosten Melander i ämnet afgifvet yttrande; och 3:o af Prosten Traneus, om afhjelpande eller förminskande af den nog allmänna prestbristen. S. D. Till det af Rikets Ständer nedsatta Särskilda Utskott för behandling af bränvinsfrågan, remitterades följande i Ståndet den 17 dennes bordlagda motioner: l:o Af Lektor Sondén, om belöning för uppfinnande af en compteur, som utvisar den effektiva afverkningen af bränvin vid fabriker; 2:o Af Prosten Melén, om upphörande af alla krogar på landet, samt skärpta kontroller och böter för missbruk af minuteringsrättigheten vid gästgifvafegårdarne, äfvensom förvandling af böterna, der tillgång saknas, till vatten och bröd eller allmänt arbete, både för gästgifvare och lönkrögare, jemte hvad med anledning deraf blifvit i Ståndet denna dag yttradt; och 3:o Af Doktor Sandberg, om bränvinstillverkningens största möjliga inskränkning och slutliga upphörande, tillika med i ämnet inom Ståndet afgifna anföranden.
Emellertid är jag öfvertygad att klassvalens grund skulle varit både säkrare och mera frisinnad än användandet af de opröfvade landstingen. Men äfven om man antager att den nu föreslagna inrättningen af första kammaren skulle kunna lemna ett verkligt värn emot en allherrskande majoritet, så är detta nära nog betydelselöst gent emot den till antalet och makten så öfverlägsna andra kammaren: ett fel, som före antagandet med största lätthet kunnat hjelpas, men icke så lätt sedan. Vådorna häraf ökas deraf, att våra öfriga institutioner äro beräknade på jemnvigt och derföre lätt kunna missbrukas till förtryckande af en misshaglig minoritet. Jag vill blott erinra om de för oss egendomliga statsrevisionerna, om representationens rätt att aflägsna medlemmar af Högsta domstolen, så att äfven domaremakten ej skall kunna värna individens personliga trygghet emot en i passionens yra inryckt majoritet, som genom de årliga riksdagarne oekså säkrare kan herrska. Dessa vådor hade, efter allvarlig öfverläggning, bestämt mig att rösta emot den föreslagna förändringen, i hopp att sålunda snart kunna vinna de jemförelsevis ej betydliga och ej orimliga modifikationer, som i dessa vigtiga hänseenden efter 360 Den 6 December. min mening voro nödvändiga. Och jag ansåg och anser Adeln så mycket mera berättigad att just i dessa hänseenden fordra garantier, som dess demokratiska sammansättning hittills åt medborgare af alla möjliga samhällsklasser bevarat möjligheten att just här göra sig hörda, hvarföre ock alltid Adeln hos sig städse först väckt förslag om så äldre sorn sednare tiders mest väsendtliga samhällsförbättringar — äfven representationsreformen — samt en opposition emot en rådande öfvermakt af hvilken art som helst just här aldrig kunnat undertryckas. Men oaktadt alla dessa omständigheter, som sagdt, gjort mig fullt besluten att rösta emot det Kongl, förslaget, röstar jag likväl nu för detsamma.
Sedan frågan här första gången förevarit och R. o. Ad. behandlat henne på samma sätt, som Serskildta Utsk., så kom Bevilln, Utsk. in med sitt andra Betänk, och yttrade i afseende å bränvinsminuteringen följande: ”Högv. PresteSt. har återremitterat de delar af dessa §§ (10 och 27), hvilka angå bevilln. af krögare m. fl. personer, som ega rättighet alt i minut försälja spirituösa drycker, och hvilka delar ansetts böra lemnäs oafgjorda, till dess R. St. fattat beslut öfver Serskildta Ulsk:s förväntade förslag lill lagbestämmelser ang:de bränvins försäljning samt vilkoren och afgifterna derför.” Denna återremiss, hvilken ej är grundad på någon anmärkn. emot Utsk:s förslag i före'var:de afseende, kan icke föranleda till annat yttrande från Utskis sida, än ett tillkännagifvande, att nämnde förslag blifvit af de öfriga 3 Stånden godkändt. Således var minuterings-afgiften äfven af dem ansedd såsom en bevilln. När frågan 2:dra gången i Serskildta Utsk. förekom, eller sedan R. o. Ad. samt PresteSt. förklarat, att hela afgiften skulle gå till menigheterna, yrkade jag enträget på sammanträde med StatsUtsk., i ändamål att ifrågavande bevilln:s-medels användningssätt måtte form - 60 Den 28 Oktober f. m. enligt behandlas. Men jag blef vid anställd votering öfverröstad. Nät' saken här förekom, anmälte jag för R. o. Ad. detta behandlingssätt, med omförmäla!), att det varit, efter min tanke, olagligt. Då instämde ingen deri, men nu har man kommit på den tanken, att förklara voler:s-propos:n felaktig, derföre att Utsk. satt en kommunal-afgift mot en bevillms-afgift. Jag tror icke att bränvinsskatten ändrat natur derföre, att hon skall användas annorlunda än förut. Men äfven om hon vore af kommunal beskaffenhet, så haiman hittills iakttagit, att sådana allmänna afgifter, om hvilka R.
Gyllenstjernske famillens fordran, skulle åstadkom* ma oro och skräck hos Riksens Ständer; men mig förefaller dock, alt innan man afslår denna återbetalning, man bör vara fullt förvissad, att i nämnde fordran icke ligger någon rättvisa och billighet. Jag har emedlertid icke kunnat finna, att Gyllenstjernska farnilien nu directe återfordrat summan, utan blott att den begärt, det ytterligare undersökning derom må ske, hvilket lätteligen kan verkställas. Jag tror ack, att så väl Statsutskott tet, sorn Riksens Ständer sakna de upplysningar, sorn genom en sådan undersökning vöre att inhemta. Ar fordran orättvis så förfaller naturlif gen hela frågan: arden åter rättvis, så kan någon våda för landet att erkänna den, huru stor afbetaleingen än må vara, dock icke afskräcka mig från att yrka, det densamma må göras. Jag förenar mig således i Grefve Cronhjelms anhållan om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, och hoppas, att Utskottet skall finna skäl att tillstyrka pn sådan närmare efterspaning i äldre handlingar, sorn kan göra uppenbart, om ifrågavarande fordran bör ersättas eller icke. Herr Riben, Garl Wilhelmi I likhet med de två siste värde Talarne tror jag, att detta Stats* Utskottets Betänkande är af den egenskap, att det-? samma bör till Utskottet återremitteras. Om dea? na återremiss bifalles, så önskade jag att få fästa Utskottets uppmärksamhet på en omständighet i Betänkandet, sorn åtminstone för mig synes mörk. Utskottet har nemligen stött sitt afslag å den grund, att fatalierne voro för Gyllenstjernska arfvingarns förlorade. Men Utskottet bestrider icke, att anr Den 16 September e. m. 57 (Sotning om fordrans utbelcommande blifvit behörigen anhängig gjord aderton år och tio måna* der efter 2STys(adtska freden, Jag skulle önska, att Utskottet ville meddela upplysning om innehållet af de lagar, som då i afseende å krigsskulderne voro gällande.
Till samma ansvar döms den som tar en omväg runt stad som borde genomfaras. § 40 Ankommer med förpassning utländska varor till någon av de i § 36 nämnda städer för att där kvarstanna, bör förpassningen visas och påtecknas i den tull där infarten sker och bevakningen därifrån medfölja till packhus eller ställe där varorna skall besiktigas, mätas och vägas. § 41 I de andra städerna skall ägaren genast lämna förpassningen till tulltjänsteman som skyndsamt kontrollerar godset. Böter om han underlåter att låta visitera sina varor eller att förpassningsinlagan eller destinationen varit oriktig. § 42 Kommer förpassat gods att under transporten stanna i annan stad än dit förpassningen tillåter, skall anmälan göras hos Tullkammaren för kontroll. Stannar blott en del av godset utfärdar tullkammaren förpassning för resten och förseglar varorna. Bevis avgår till tullkammaren i så väl förpassningsorten som destinationsorten. § 44 Vill resande för sin egen säkerhet och för att undvika uppehåll vid tullbevaknings stationerna, kan han begära att varorna plomberas. Då äger visitationen inte rum förrän vid slutstationen. Artikel V Övriga verkställighets föreskrifter. § 45 Vid visitationer på fartyg eller vid tullbom har resande rätt att inneha utländska persedlar för eget bruk. § 46 Den som misstänks att ha oegentligheter för sig, får endast visiteras av överbetjänt vid tullverket. Hittas inget olovligt gods bötar tjänstemannen från 10 till 200 riksdaler. § 47 Beträffande för övrigt tullbetjänts personliga säkerhet, deras och andra vederbörandes undersöknings behörighet, beslagares åligganden och förmåner, värdering av anhållna eller förverkade varor, fördelning av auktionsbeloppet för gods som blivit förbrutet, fördelning av inflytande bötesmedel, förvandling av dessa vid bristande tillgång samt laga domstol och rättegångsordning i mål rörande överträdelser av denna stadga, skall tjäna till efterrättelse de föreskrifter, som Seglations Ordningen och Förordningen mot olovlig inoch utförsel, innehåller. Rosersberg den 10 augusti 1825 CARL JOHAN Formulär till förpassningsinlaga Litt A Formulär till Skeppares angivnings inlaga. Litt B Formulär till Formans angivningsinlaga Litt C
Och befallde bådet, och sade: När du hafver uttalat all stridsens handel med Konungenom; Och du får se, att Konungen är vred, och säger till dig: Hvi hafven I så när trädt intill staden med stridene? Veten I icke huru man plägar skjuta af muren? Ho slog AbiMelech, JeruBeseths son? Kastade icke en qvinna ett stycke af en qvarnsten uppå honom af muren, så att han blef död i Thebez? Hvi hafven I trädt så när muren? Så skall du säga: Din tjenare Uria den Hetheen är ock död. Bådet gick åstad, och kom, och sade David allt detta, der Joab honom om sändt hade. Och bådet sade till David: De män fingo öfverhanden med oss, och föllo till oss ut på markena; men vi sloge dem tillbaka allt intill stadsporten; Och de skyttar sköto af muren på dina tjenare, och dråpo somliga af Konungens tjenare; dertill är ock din tjenare Uria den Hetheen död. David sade till bådet: Så skall du säga till Joab: Låt detta icke bekymra dig; ty svärdet uppfräter nu den ena, nu den andra; håll uppå att strida emot staden, att du må nederslå honom, och var tröst. Och då Uria hustru hörde, att hennes man var död, jämrade hon sig för sin husbondas skull. Då hon ut gråtit hade, sände David bort, och lät hemta henne i sitt hus; och hon vardt hans hustru, och födde honom en son; men Herranom misshagade detta ärendet, som David bedref. Och Herren sände Nathan till David. När han kom till honom, sade han till honom: Det voro två män uti en stad; den ene rik, den andre fattig. Den rike hade ganska mycken får och fä; Men den fattige icke utan ett litet får, hans endesta, hvilket han köpt hade, och uppfödde det, att det uppväxte när honom, och bredovid hans barn. Det åt af hans beta, och drack af hans drickekar, och sof i hans famn, och han höll det såsom ena dotter.
såsom sit eghit kööt och bloodh,:: ") förty hon ar skapat honom til godho, epter tliet gadh sadhe sielff ath thet war maniienom icke gott wara aleena, tlierföre skapte han lionom qwinnona til hielp. Och epter tliet atli qwinnan är honom skapat til hielp, såå ' skal ha11 och ' tacka gudhi för sådana ' hielp, elska lienne och Iiolla lienne til toclit och ' sinne för giidz skul, som honom lienne giff~~.it och befalnt haffuer. Tlieslikes skal och qwinnan wara niannenom lydhig och hörig, elska lionom för sit Iioffiiiid och förman, tenlriaiides ther ~ippå ath hon är skapat mmnenoin til liielp, 11011 skal icke biudlia til at11 wilia regera öffwer liono1n, förty qmiiinaii ar skapat för maiidzens skul och icke iiiamen för qwinnones skul. Hon skal tagha exempel och effterdölinie aff heliglia qwinnor, som woro j thet gambla testamentit, såsom Sara, som kalladlie, sin man Abraham, herra, och andro flere helglm qwinnor, som tlieres men lyclliiga och Iiöriga vore. Hon skal ju så&amp; skiclca, sich ath Iion kan teckias sinoin inanne, Iiwilliom Iion giff~~iii %i * til hielp. S&amp;&amp; skal h.on ocli altijdh skickia sic11 ther epter och tenckia uppå at11 hon är aff gudhi satt tinder mandzens lydno. Och summa siirniiinriin-~, manpåå h &amp; c k b sidhor ": '!
Och har Hr Frih. af Nordin föreslagit, på dessa skäl, attutarrenderingen af alla öfverblifvande Boställen måtte verkställas för Statens räkning och deremot den af dessa Boställen i och för Löneregleringen påräknade Inkomst af StatsVerket utbetalas; kunnande visserligen härigenom inträffa, att Staten ett och annat år härpå hade förlust; men medium af 5 å 6 års beräknad och verkligt influten inkomst skulle blifva skiljaktig endast med några få procent, hvilket likväl ej borde medföra betänkligheter, då det på Samhällets trefnad och förkofran på det hela hade ett direct inflytande, att Regementernes samtlige yngre Befäl på säkert sätt lönas, och att odlad Svensk Jord för ett värde af 6 Millioner icke längre vansköttes. Hvad den härigenom för Staten ökade Spannmäls-inlägt beträffade kunde den vid de efter hand uppgörande ArrendeContracter förekommas derigenom, att Arrendet bestämdes att efter Markegång utgöras; och vore det ©tvifvelaktigt, hvad nu gällande Contracter angår, att, om Staten Betänkanden, N:o alg. 125 afsade sig, i ond och god tid, dess Optionsrätt att in natura uttaga det stipulerade Arrendet, mot det att Arrendatorn å sin sida afstode ifrån rättigheten att in natura lefverera detsamma, i flere Provinser många Arrendatorer skulle gå in härpå; hvartill komme, att, genom flere nuvarande Arrendatorer obestånd många arrenden snart folio tillbaka till Kronan. I afseende på frågan, att Staten skulle emottaga Arrendena af öfverflödiga Boställen och deremot Contant aflöna en del af Indeldta Armeens Befäl, hvilket Utskottet ej kan tillstyrka, får Utskottet åberopa dess Betänkande N:o i32. Då Utskottet således fortfarande föreslår, att, till löner för Subalterner och andre med Boställen in natura ej försedde Tjenstemän vid indeldta Begementerne, vissa andelar af BoställsArrenden må anvisas, har Utskottet förbisett hvarken desse Tjenstemäns eller det allmännas fördel.
Werk pä en ifrän Staden afskild Holme; men som alla Stadens mnewänare, hwilka enligt Kongl Maj.ts Nädiga Kungörelse den iznästledne Junii angäende Bränwins Bränningen i Riket äro berättigade, att af denna senare sig begagna, hwarken äga eller till äfwentyrs kunna fä del i nämde Bränneri-Wcrk, sä ock till bewarande af den rättighet dem sämedelst är lcmnad, och hwarwid de böra bibehällas sä länge de sig densamma ej bewisligen aflagt, kunna Riksens Ständer icke annat än därwid fästa det förbehäll, att den eller de af Stadens innewänare, som icke äga del i oftanämnde Bräm neri-Werk, eller där ej kunna fä utölrva Bräm winö tillwerkning, mä däraf särskildt sig begagna pä sätt ofwan äberopade Nädiga Kungörelse medgifwer. Beträffande äter den afgift som för i fräga warande Bränwins Bränning bör erläggas, sä enär det instämmer med billighet och rättnusa, att Carlscrona Stad, i likhet med Rikets öfrige mnewänare, widkänneS den afgift, som för enahanda rättighet mäste utgöras, finna Riksens Ständer i anledning äfwen af nysinämde förbehäll, att wid Bränwins. Bewillningens bestämmande för nämde Stad, böra följas de grunder Högstberörve Nädiga Kungörelse innehäller, sä wäl i afseende pä personella afgiften, som den, hwilken i och för Pannerymden är utstakad. Den ig October. 239 Hwilket allt RlksenS Ständer till swar pä ^Lders Maj.ts Nädiga Proposition härmed i miderdänighet fä tillkännagifwa. Riksens Ständer framhärda re. Utdrag af Högloft. RidderffapetS och AdelttS Protokoll wid Urtima Riks. dagen t Orebro den iz Octob. 1810.
J ig anser det gå naturligt ait icke hvarje år WexdBankcna 88 Den 7 Maji f. w, tillstånd bör uppgifvas, att jag derom ingen ting yttrat, och jag tror att man blott bör begagna det som BmcoOrdningen innehåller, att nemligen Riksens Stånder hädanefter alltid vid hvar. je Riksdag låta för sig framlägga BmcoVerkets tillstånd. Då Riksens Ständer vid alla Riksdagar nödgas fatta beslut i {mandelia afseenden, sorn kunna så starkt inverka på hela Nationens väl, så tror jag att publiciteten blir af så mycket större nytta, som jag ej kan förena mig med dem, hvilka ansett de redan tryckta calculer vara tillräcklig?, då de åro ganska oriktiga och slå felt på en half å en - million specie, hvad réela fonden angår och beträffande sedelstocken på 5 å 4 millioner sedlar. Jag får hos Herr Grefven oell LandiMar skalkeri anhålla om proposition å min motion, ' D en innefattar allt hvad som behöfves, då derjgenom^BancoOrdningen återstålles i sin kraft. Herr Mannerjtam, Julian: Skål för och emot Bankens publicitet åro till en tröttande, vidlyftighet anförde. Jag viii derföre ej långe uppehålla Ridderskap?! och Adeln med upprepande af de skål som tala för densamma', hålst jag,T då frågan förra gången var under öfverläggning yttrat min öfvertygelse i detta ämne. Till en början får jag fästa mig vid en anmärkning som väckt min förundran, särdeles som den blifvit framställd af en Ledamot uti Constitutions-Utskottet, den nemligen, att Bankens publicitet skulle vara i strid med Constitutionen, eller att den icke skulle kunna ^beslutas utan T) "ii i Majif m. ändring i Grundlsgarne.
Slätnpladl pappers försäljning . • 3go,844: 2i — 4,»^02: ?• — Influtna medel, i stället för sporllarne i Kongl. Majus Kansli • 3g,36i: i g. — 36,55o: 12. Öfverleverering Balans från föregående året: Öfverleverering - Utgift: Lands-Kontorens och Landt-Räntmästar nes provision Transportkostnader ningsprovision Diverse utgifter Aflöning för Charta Sigillata-Kontoret Papper till Charta Sigillata . Leverering: Till Kongl. Räntekammaren „ 3. — 29 — Balans till följande året: Behållning af ostämpladt Papper . 6,291: 9>24^: 36. Uti Charta Sigillata-Kontorets Hufvuclböcker för åren 1838 och 1839 upptagas oliqviderade äldre, proprie balanser, uppgående vid 1839 års slut till 8,758 Rdr 1 sk. 6 rst.; och hafva Revisorerne af Charta Sigillata-Kontorets och Ad vokatflskalens i Kong], Stats-Kontoret memorialer, äfvensom bemälte Verks beslut, inhämtat att nödiga åtgärder vidtagits för indrifvande eller afskrifning af berörde balansposter. 2:0 Uti 1889 års Räkenskaper hafva Revisorerne funnit, att lösen för en General-Adjutants-fullmakt blifvit till endast 67 Rdr 32 sk. R:co beräknad, hvaremot en Öfverste-fullmakt löses med 261 Rdr 22 sk. samma mynt. De vid Charta Sigillata-Verkets Räkenskaper i Kongl.
Men har man också sett allt detta i skönt väder, vid fullt solljus, samt derpå offrat ett par timmar, mellan 11 och 1 f. m., då skådeplatsen är som mest lifvad af menniskor, så har man i sanning sett något ganska ståtligt. Besinnar sig den resande och låter bli att vända om, hvilket i alla fall torde vara det klokaste, så kan han fara ikring slottet, öfver slottsplatsen och öfver den korta «lange Brücke», med den stora kurfurstens lilla staty till häst, till Hotel de Portugal, der han kan få en liten kammare och god betjening för anständigt pris samt kan hoppas råka – icke Portugiser, utan Svenskar, och der vi vilja anställa följande betraktelser, för att derpå företaga några små exkursioner i och utom staden. Berlin är i sjelfva verket, enligt Saphirs ord, blott en stad som är stor, icke en i egentlig mening stor stad. Folkmängden stiger väl enligt sednaste beräkningar till ett antal af 350,000, men ingenstädes kan en sådan folkmängd bättre förstå att gömma sig, än i Berlin. Endast få gator se lifliga ut, förnämligast Königs-, Rossoch Leipziger-Strasse samt den del af Friedrichs Strasse, som ligger emellan Unter den Linden och Oranienbaumer Thor. Den öfriga större delen af denna långa gata, ehuru talrikt nog försedd med handelsbodar, är temmeligen tom. Sjelfva Unter den Linden kan ej skryta af en stor stads liflighet. Der finnas också utom kaffehus och boklådor endast småbodar. Jag säger med flit bodar, ty med undantag af jern-, porcellainoch glasmagasinerna i parterren af Akademiens för byggnadskonsten hus samt Gropii magasiner, finnas inga egentliga magasiner, utan endast små krambodar, och äfven dessa sakna all glans och all omsorg, för att locka köpare. Modemagasinerna, som i andra större städer se så prydliga och lockande ut, äro här få och obetydliga. Hvad som här sammanhåller och föder så mycket folk är svårt att utleta, då hvarken någon exporteller transitohandel finnes, sedan äfven den på Schlesien numera upphört.
Anmäldes och emottogs på vanligt siitt en Deputation ifrån Hederv. BondeSt., anförd af Riksdagsmannen ifrån Elfsborgs Län, Hans Jansson, hvilken yttrade: Enligt grundlagens föreskrift i 25 §:n Riksd:sOrdn., och efter öflig plägsed, tillhör det BondeSt., att till sine resp. MedStånd, vid delta nu började riksmöte, frambära siri välkomsthelsning och lyckönskan, hvilken hos H. R. o. Ad. genom oss, BondeSt:s Deputerade, nu vördsamt aflägges. Stora och vigtiga händelser, som i hög grad ådragit sig nationens uppmärksamhet, hafva timat i vårt fädernesland sedan sista riksdag. Då BondeStts Ombud af sina eommittenter erhållit uppdrag alt, efter yttersta förmåga, söka medverka till sådana <100811111110116110 beslut och reformer, hvilka leda till ett stadgadt förtroende mellan Regering och Folk, till nationens belåtenhet och samhällsskickets förbältring; är det med gladt mod BondeSt. hoppas kunna kraftigt stödjas af en upplyst och nied tidsandans fordringar öfverensstämmande opinion inom H. R. o. Ad. — öfvertygadt, som BondeSt. är, att den sanna äran vinnes, icke blott genom lysande bedrifter pä stridens fält och trogna tjenster åt Konungen, utan ock genom ädel och lugn sjelfständighet i fosterländska rådslag. BondeSt. tillönskar H. R. o. Åd. framgång och lycka i alla dess, vare sig euskildla eller allmänna, till fosterlandets bästa, ledande företag, och utbeder sig att i R. o. Ad:s ynnestfulla vänskap alltid få vara inneslutet. Hr Frih. o. Landtm, svarade: R. o. Ad. emottager med sann erkänsla det Hederv. Bonde-St:s helsning och uttrycken af dess tänkesätt; och får jag, på R. o. Ad:s vägnar, anhålla , att Hederv.