Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han stack ut hufvudet genom fönstret och såg på staden, medan tåget långsamt rullade ut från perrongen. Öfver bygnaderna syntes taket på Karolina, och högt uppe på backen låg slottet och lyste rödt i morgonsolens glans. Solstrålar blänkte på domkyrkotornens svarta hufvar, och mellan de små bygnaderna lyste trädgårdarna grönt. Tåget kom längre ut. Nu såg han Flustret. Han såg de gröna sofforna och de hvita borden, dammen, där svanarna brukade glida fram och tillbaka, den långa promenaden under träden utmed ån. I den tidiga morgonen syntes här och där ensamma promenerande, hvilka med rask fart styrde kursen bort till »Kap» eller kommo tillbaka därifrån och återgingo upp emot staden. Det var de flitiga, som gingo där, de flitiga studenterna, som i tio, tolf timmar kunde sitta stilla, fängslade vid boken, och som nu behöfde morgonen för att hämta krafter till den långa dagens stillasittande. Hvad vunno de? Hur sågo de ut, när de hade slutat? Grane kom ihåg ett par filosofie licentiater och läkare, på hvilkas examensfester han varit med. Bleka, magra och alvarsamma sågo de ut. Det var först, när spriten flödat, som deras munterhet väcktes. En sky af ånga slog in mot fönstret. När den skingrades, syntes promenadens träd som en lång grön linie. Bygningarna i staden sågo ut som en stor mörk massa. Endast kyrktornen urskilde han tydligt, kyrktornen och Karolina och slottet, utanför hvilket de långa popplarna till följd af tågets fart sågo ut, som om de sprungit i kapp för att komma in genom den låga hvalfdörren, utanför hvilken de stodo. Grane tänkte på sin ungdom, hela den ungdom, som gått så glädjelöst förbi och han drog en djup suck af lättnad vid tanken på, att det var den, han nu lemnade bakom sig. Från ungdomslifvet reste han bort för att rätt kunna blifva ung. Men han kände sig som en gammal man, och han misstrodde sin egen förmåga att börja på nytt igen. En darrande känsla af sorg genomflög honom plötsligt. Tänk, om han icke hunne hem. Tänk, om modern dog, innan han korn.
Lo den fortsatta utdikningen af Bälinge mossar i Bälinge och Skuttunge socknar, om nära 2,000 tunnlands vidd, hvilket arbete, börjadt med någon motvilja, närmar sig sin fullbordan med allt mer och mer klarnad insigt om dess stora vigt; 2:o utdikning af Söder Wissjö mosse i Björklinge Socken, om vid pass 1,000 tunnlands vidd, börjad 1839, men ännu under arbete; 3:o ultappning af Booch Galleråsjöarna i Elfkarleby Socken, om vid pass 1,000 tunnlands vidd, nu nära fulländad; 4:o utdikning af träsket Blackfjerdén i Trögds Härad, om nära 2,000 tunnlands vidd, samt, i samband dermed, ultappning af 3:ne små sjöar; 5:o uttappning af Sandby sjön i Wesslands Socken, hvarigenom vid pass 3,000 tunnland vattendränkt mark göres odlingsbar; 6:o utdikning af en kärrtrakt i Slangviksdalen i Tibble Socken, Håbo Härad, om vid pass 250 tunnlands vidd; 7:o utdikning af Granebergs och Hallarby sjöar i Litslena Socken, om vid pass 800 tunnlands vidd; 8.o beredandet af utlopp för Slada-ån och ut Femars-Berättelse får Upsala hän. 1 2 tappning af några små sjöar i Hållnäs Socken, hvarigenom omkring 3,000 tunnland befrias från vatlendränkning; 9.o sjön Tämnarens sänkning, till gagn för en nu fördränkt jordvidd af 8 ä 9,000 tunnland dels i delta och dels i Westerås Län; hvilka 2:ne sistnämnda företag likväl ännu icke äro definitivt uppgjorda; hvarförutan förberedande åtgärder äro vidtagna till sänkning af Wendelssjön i Socknen af samma namn. Till de förutnämnde 9 af dessa stora odlingsförelag har Eders Kongl. Maj:t i nåder behagat dels såsom anslag utan ålerbetalningsskyldighet och dels såsom lån, på föreskrifna villkor, anvisa en sammanräknad summa af 45,952 R:dr 9 sk.
Redaktör och utgifvare: FRITHIOF Redaktionssekr. * A t dem, hvilkas handlingar ha förtjänt (uppmuntran). erkännande, Nordling. ll:te årg. Utgifningstid: h v a r j e fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Fahnehielm. r Milis Föremålet för detta välförtjänta hielm, föddes i Stockholm den 25 april 1 8 3 9. W. Fahnehielm och hans maka, Eva Beata Giös. HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Hofboktr. Med erbjudna djup tvekan m o t t o g Evelina Fahnehielm den henne föreståndarinneplatsen: arbetsfältet föreföll h e n n e för _ stort o c h ansvaret för tungt. : x När man är ensam och " oförstådd ". n m y c k e t vanlig klagan. D e t finns väl sockenbibliotek i din församling och stadsbibliotek i din närmaste s t a d? » Nej, det fordrar j a g e j. Gäck du och gör sammaledes! Arco. * Skaldernas kvinnor. S m å studier för Idun af Emil Linders. V. Bernhard Elis Malmström o c h Johan Ngbom. Sällan har n å g o n skald satt ett härligare äreminne öfver den älskade, än h v a d Malmström gjort g e n o m sina Angelikasånger.
Majit, som godkänt de skäl, hvilka blifvit för räntans frigifvande anförda, men, i likhet med Kommitterade, ansett, att grundsatsen om frihet i ränteaftal endast med varsamhet borde i lagstiftningen införas, låtit utarbeta ett förslag till förordning i ämnet, hvaruti, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad af Kommitterade blifvit föreslaget och jemväl förut finnes i Norge antaget, räntans frihet, med Expeditions-Ulskotteis Förslag lill unilard. Skrifvelse N:o '105. 223 vissa bestämningar medgifvils vid försträckning på viss tiel, sorn ej öfverstegé sex månader, — har E. K. Maj:t, uti nådig Proposition af den 15 Mars innevarande år, till Rikets Ständers antagande framstä111 följande förslag till Förordning angående ränta vid försträckning pä viss kort tid: ”Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att taga eller låta förskrifva sig större ränta än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid ej öfverstigande sex månader. Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse stvrkes. Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, ali inom en månad från förfallodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute, för den tid han efter förfallodagen är till ränta berättigad, ej mer än sex för hundrade om äret. Ej må till högre belopp ränta i fast egendom intecknas.” Rikets Ständer hafva vid behandlingen af denna fråga, ingalunda lemnat utan afseende den såväl af statsvetenskapernas idkare, som inom det praktiska lifvet, temli gen allmänt erkända grundsats, att penningeränlan betecknar priset på penningar och att priset på denna, likasom på hvarje annan vara, hufvudsakligast beror på tillgång och efterfrågan.
Madam Rönn dolde illa sin missräkning; hon hade trott sig få bevittna ett gripande uppträde, men så sade också fru Svingel, att allting var som det skulle vara. » Konstiga människor ändå de bildade! » mumlade hon, då fru Maria med ett litet leende lämnade henne och gick ned till sin svågers kontor. D å sällskapet denna afton stod i begrepp att säga god natt åt hvarandra, yttrade husmodern sin önskan, att alla hennes gäster måtte infinna sig vid den lilla festmiddag, som hennes svåger ville gifva i morgon. Det var en bemärkelsedag, som han önskade fira; han hade dock förbehållit sig nöjet att själf i morgon lämna närmare förklaring. Alla hade infunnit sig i sällskapsdräkter; Davida var strålande skön i gräddfärgad ylleklädning och prydd med blekröda rosor; samtlige herrarne hade af henne erhållit hvar sin blomma, och det var väl blott händelsevis, som notariens frack pryddes af en blekröd ros. Stämningen vid middagsbordet var liflig, häradsskrifvaren var, mot vanan, nästan uppsluppen. Han salt bredvid Davida, som vid sin andra sida hade notarien till granne; fru Maria hade själf ordnat alla platserna. Nu kom deserten, och tillika med den inburos champagnebuteljer och höga glas: det lifliga samtalet af bröts af jubel. Häradsskrifvaren reste sig upp. » Mina damer och herrar! Dufven champagne, kallnad kärlek äro två obehagliga ting; denna senare förkasta vi alla — icke sannt mitt herrskap? » » Jo-jo, hör, hör! » » Och på det icke vårt vin må dufna, håller jag festtalet, innan vi hälla det i glasen, ty, mitt herrskap, det är en ung brusande, pärlande, skummande kärleks skål, som här skall tömmas. Två likstämda själar hafva funnit hvarandra. Stort och ädelt ha de handlat, mig ha de korat till att här kungöra deras kärlekssaga: Hören oeh glädjens öfver den sanna, den rena kärlekens makt!
Summa R:dr 31,217:20. 6. hvilken utgift af passevolance-medlen blifvit bestridd. Med beräknande af ett portionspris, motsvarande hvad commenderadt manskap af Indeldta Armeen i gage bestås, eiler 12 sk. broo för dagen, hvil - 3j2 Expedilions-TJtskotlets Förslag lill tind. Skrifvelsej IV: o ]j3. ket pris äfven kan i allmänhet antagas skäligen motsvara den kostnad, inqvarterings-gifvare för tågande truppers underhåll få vidkännas, och som för berörde antal portioner uppgår till 39,781 R: Jr 24 sk., uppkommer en skillnad af 8,564 R:d.r 3 sk. 6 r:st., hvarmed kostnaden skulle öfverskjuta hvad af passevolance-medlen till denna utgifts bestridande kan disponeras; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat, att ett anslag, stort 9,000 R:dr, varder å denna Hufvud-Titel uppfördt, till ersättning åt inqvarterings-gifvare för skillnaden emellan det belopp, som, enligt markegångs-sättning, af passevolance-medlen utgår till dagportioner vid Indeldta Armeens marcher till och ifrån Regements-, Befälsoch Recryts-, samt Exercis-Sqvadrons-, Recrytsoch Remont-möten och det pris af 12 sk. B:co, hvartill Rikets Ständer ansett kostnaden böra beräknas, samt att detta anslag må anses sågom ett reservations-anslag, så alt hvad under ett år ej utgår, bör, utan ^ilt sammanblandas med Titelns öfriga besparingar, afsättas till bestridande af ett kommande års utgifter för samma ändamål. 33:o Militiae-Boslälls-Cassans reserv-hemmans-räntor. Uti d essa samtligen indelta räntors utgående hafva Rikets Ständer ej funnit skäl att besluta någon förändring. 34:o
Båda skeppen skulle följas åt. Kursen stäldes i början åt sydsydost, men sedan, då man ej kunde upptäcka land i denna riktning, åt nordost och öster. Under en storm den 1 juli/20 juni blefvo fartygen åtskilda. Den 29/18 juli nådde Bering Amerikas kust vid 58° till 59° n. br. Ett stycke från stranden upptäcktes här af Steller en praktfull vulkan, som erhöll namnet S:t Elias. Kusten var bebodd, men invånarne flydde undan, då fartyget nalkades. Härifrån ville Bering segla mot nordvest till den udde af Asien, som utgjort vändpunkten för hans första färd. Det var dock endast med svårighet, som man i den nästan ständigt rådande tjockan kunde kringgå halfön Alaska och segla fram mellan de Aleutiska ögrupperna. Skörbjugg utbröt nu ibland besättningen, och befälhafvaren sjelf led starkt deraf, hvarför befälet hufvudsakligast fördes af löjtnant Waxel. Vid en ö kom man i beröring med infödingarne, hvilka i början voro helt vänskapliga, ända tills en af dem bjöds på bränvin. Denne smakade på drycken och blef deraf så förskräckt, att inga gåfvor kunde lugna hans oro. Med anledning häraf beordrades de af skeppsmanskapet, som voro i land, att komma om bord, men vildarne gjorde min af att vilja behålla sina gäster. Ändtligen släpptes ryssarne fria, men en som tolk medtagen korjäk qvarhölls. För att befria denne lät löjtnant Waxel aflossa tvenne muskötsalvor öfver infödingarnes hufvuden med den påföljd, att de alla af förskräckelse föllo omkull, och korjäken fick tillfälle att springa sin väg. Nu är eldvattnet för dessa vildar en kär dryck, och af lösa gevärsalvor skrämmas de ej. Under de följande månaderna dref Berings fartyg planlöst omkring i hafvet mellan Alaska och Kamtschatka under nästan ständig tjocka och i fara att stranda på någon af de många okända klippor, holmar och öar man for förbi. Den 5 november ankrade man vid den ö, som sedermera erhållit namnet Beringön. Snart uppstod dock en våldsam sjögång, som kastade fartyget på land och krossade det mot öns klippiga kust.
Jag hemställer derföre om det icke vore skäl att införskaffa en dylik får-race. Då BondeSt. återremitterat frågan, begär jag icke bifall till K. M:s Propos., utan återremiss af Utskts hemställan, samt att detta mitt yttrande måtte få till Utsi;, medfölja. Det kan visserligen synas besynner ligt, att jag såsom landtbrukare upträder emot det förslag, som nu är i fråga; men det är icke af bristande intresse för mitt yrke, som jag gör det, utan derföre, att jag icke kan instämma i de här uttalade åsigterna. Det är uplyst, att genom försäljning af de mindre tjenliga djuren i Statens schäferier, en tillräcklig summa skulle kunna erhållas för att inköpa de erforderliga nya slagen. Jag skulle likväl tro, att äfven med det låga försäljningspris, som eger rum eller 8 å 10 Rdr stycket, skall dock ett tillräckligt belopp kunna anskaffas, för att inköpa en mindre hjord för Kronans schäferier. Då emellertid djur af bättre racer i allmänhet gerna betalas med 15 ä 20, ja, till och med 25 Rdr, så är det ju tydligt, att Kronan icke bör hafva några så beskaffade institutioner som dessa, emedan det låga pris, hvarmed dess djur Den 24 September. 381 betalas, är ett uppenbart bevis på att det existerande förhållandet icke är godt. Beträffande det andra skälet, som Ulsk. upgifvit, eller att införskrifvandet af dessa djur icke öfverskrider löimågan iios den enskilda jordbrukaren, tror jag verkligen att det är öfverensstämmande med förhållandet. Jag vet att Ofverste Anckarsvärd införskrifvit 2:ne baggar och 68 tackor af Soutdomsracen, och förmodligen hafva flera inköpt dylika djur, hvarföre man icke torde behöfva frukta, att de ej skall inkomma i Sverige. Jag tror, att det är alldeles olämpligt att jemföra hollände rierna med stuterier. Jag tror, att då man vet, att en god bäst kan kosta 700, 1,000 ända till 2.000 Rdr Bko, torde en hvar medgifva, att det är få personer, som hafva råd att inköpa ett sådant kreatur.
Jag anhåller således att denna punkt målte återremitteras, för att behandlas, i sammanhang med 7:de hufvudtiteln. Hr Montgomery: Den motion af en ledamot i Vällofl. Borgare-St., sorn af Hr Ros blifvit omnämnd, inkom till StatsUtsk:t den 19 December, då detta ärende redan inom Utsk:t blifvit behandladt, och kunde således ej upptagas. Det är emellertid löga troligt, att en reorganisation af ett helt embetsverk skulle komma till stånd på grund af en enskild motionärs framställning; och tror jag det icke vara behöfligt att uppskjuta med denna frågas afgörande. Jag yrkar bifall. Gr. Mörner: R. St:rs Revisorers berättelse om verkställd granskning af skogsplanterings-kassans räkning för år 1858 visar, huru denna kassa årligen högst betydligt tillväxt. Detta är visserligen ett ganska vackert och fägriesamt förhållande, men orri, under afvakta» på den tidpunkt, då skogsstyrelsen hinner blifva organiserad, det skulle inträda att kronans skogar fortgå i ännu hastigare aftagande, så skulle tilläfventyrs denna skogsplanterings-kassans tillväxt i sjelfva verket befinnas vara för landet föga hugnande. Det är således, så vidt jag kan finna, högst angeläget, att denna sak bringas lill en hastigare utveckling. Ett medel dertill är naturligtvis äfven, att R. St:r ingå ipröfnnigaf hvad som behöfves för skogsväsendet ordnande, eller som för närvarande icke kan dertill användas, och då det nu finnes tre särskilda fonder eller titlar, i hvilka de för detta ändamål anslagne medel äro fördelade, nemi. ett särskildt förslags-anslag, såsom ersättning lör hemmansräntor oell arrenden m. m., en skogsplanterings-kassa, som årligen tillväxer genom försäljning af skogsprodukter samt infiulne bötesandelar etc. etc., och slutligen ett reservationsanslag på några och sjuttiotusen rdr, så skulle jag tro, att, äfven om man icke vill öfverlemna förvaltningen af skogsplanterings-kassan åt skogsstyrelsen, man dock borde ställa så till, att dessa särskilda rubriker försvinna och att åtminstone de 2 anslagen sammanföras till ett.
Bankofulhnägtige må öfverlemnas att bestämma priset å silfver eller guldplantsar, så borde väl jag, som önskar att Fullmäktige så litet som möjligt må af reglementariska föreskrifter binda*, deremot ej hafva något att invända, äfven om denna frihet i det ifrågavarande fallet kunde hafva åtskilligt, som talade emot sig; men att denna rättighet icke skulle komma att i någon den minsta mån medföra några praktiska resultater, befrämjande det 14 Banko-Utskottets Utlåtande 26. syftemål motionären med sin framställning afsett, torde vara klart deraf, att Ful 1- mägtige ännu aldri", eller åtminstone högst sällan, begagnat sig af den dem nu medgifna rättighet att antaga det lägre priset för omvntadt silfver, icke ens då när det visat sig uppenbart att sådant hade kunnat förekomma uttag af stora summor myntndt silfver, för att till främmande länder utföras och der nedsmältas. Och i allt fall skulle derigenom icke den grundsats komma att häfdas, som jag här i första rummet velat framhålla, eller att bankens ovilkorligen skyldighet skall vara att, når tillgång på omgntadt silfver finnes, utlemna detta till ett pris, som icke öfverstiger priset ä det finsilfver, som i myntet innchålles. På grund af hvad jag nu haft äran andraga och med åberopande af hvad ofvannämnda motion i öfrigt, rörande detta ämne, innehåller, tillstyrker jag att Rikets Ständer behagade besluta, det 101 § 2 mom. af det för Bankoverkets styrelse och förvaltning utfärdade reglemente mätte upphäfvas samt i stället stadgas: ”Fullmäktige vare skyldige att, uppå derom gjord anhållan, i stället för Svenskt silfvermynt frän banken utgifva silfveroch guldplantsar, när tillgång derpå gifves, de förra emot 66 g R:dr Riksmynt för hvarje mark finsilfver. Kölnisk vigt, som det omyntade silfret enligt Hamburgerprof innehåller, samt de sednare, eller guldplantsar, efter det vid utvcxlingen gällande pris ä dukater.
Med antagande af den grundsats, att Staten och kommunen, hvar i sin mån, borde bidraga till folkskolelärarnes pensionering, samt att den afsedda pensionsföreningen borde omfatta hela riket och vara gemensam för alla ordinarie lärare och lärararinnor vid så väl högre som egentliga folkskolor, skulle enligt komiterades beräkning det nya bidrag af Staten, som utöfver kommunernas egna bidrag komme att erfordras, för att efter de af komiterade föreslagna grunder upprätthålla folkskolelärarnes pensionering, motsvara ett årligt anslag af 30,000 R:dr; och har E. K. Maj:t nu föreslagit, att Rikets Ständer, med gillande af de för folkskolelärarnes pensionering framställda grunder, måtte medgifva, att så väl den i Riksgälds-kontoret ännu innestående, delen af den för dessa lärares pensionering afsedda fond, 101,940 R:dr, som äfven de till understöd för pensionsinrättniugarne i Linköpings och Hernösands stift anvisade 18,060 R:dr, under förutsättning att delegarne i nämnda särskilda pensionsanstalter till fördel för den allmänna pensionsinrättningen afstå dessa medel, må för folkskolelärarnes pensionering enligt de uppgifna grunderna användas, samt att Rikets Ständer måtte för pensioneringens upprätthållande anvisa ett årligt anslag på ordinarie stat af 30,000 R:dr. Andamålet med denna pensionsinrättning vore likväl, enligt hvad E. K. Maj:t vidare anfört, endast ofullständigt uppnådt, såvida icke i samband dermed kunde ställas en pensionsanstalt för folkskolelärarnes enkor och barn. Den allmänna önskan, att en sådan pensionsanstalt skulle komma till stånd, hade uttalats icke blott af folkskolelärarne vid deras möten, utan ock af samtlige skolinspektörerne i riket. Delegarne i den ofvan omförmälda pensionsinrättningen för folkskolelärare i Linköpings stift hade för sin del beslutat, att den tillika skulle blifva en pensionsanstalt för lärarnes enkor och oförsörjda barn, och delegarne i Hernösands stifts pensionsinrättning hade vid sammanträde år 1864 allmänt uttryckt samma önskan.
Det är visserligen sanni, atl Riddarhusgården, på det sätt den f. n. användes, kräfver mycken tillsyn, och förorsakar icke ringa besvär, men vi böra ej förbise, att den äfven lemnar en icke obetydlig inkomst, hvilken genom verkställigheten af Riddarh.-Utsk:s förslag skulle till större delen försvinna. De 2,000 R:dr, dem Riddarh.-DirekUn lyckats att hvarje år bespara, hafva egentligen till syfte, alt i framtiden kunna verkställa de reparationer af Riddarhuset, från grunden ända upp till taket, som ulan tvifvel blifva för byggnadens bevarande nödvändiga. Skulle det lyckas Direklm, alt genom ytterligare besparingar efter loppet af omkring 10 år kunna inför R, o. Ad. framlägga en samlad större summa, alt användas lill tomtens förskönande sålunda, alt man npförde 2:ne pavillonger, den ena innehållande boställs-rum för Riddarh.-Kamereraren och Vaktmästaren samt ett arkif-rum, den andra elt prydligt samlingsrum, der våra Landtm:rs porträtter kunna upsältas, så tror jag, ali R. o. Ad. i allmänhet skulle dermed vara mera belåten, än om det nu ifrågakomne projektet skulle utföras. Hvad sjelfva brobyggnaden beträffar, kan jag för min del icke anse densamma blifva någon prydnad för staden, åtminstone icke för Riddarhuset. Det torde kanhända icke vara för alla R. o. Ad:s 11 H. 6 82 Den 22 Augusti. ledamöter bekant, att stranden bär nere icke eger fidla 3 alnars höjd. Alt anlägga en bro af 300 alnars längd emot en så låg strand blefve ingalunda vackert, oell skulle man återigen höja stranden, så upslode samma olägenhet med bron emol Riddarhuset, som med Norrbro emot Slottet, att nemi. densamma i betydlig mån borttoge effekten af byggnaden. Dessutom skulle en bro, afskärande vattendraget emellan Riddarhus-tomlen och Tegelbacken, förete en ful anblick ifrån stadens vackraste promenadplats, eller Norrbro.
I sammanhang härmed får Direktionen anmäla, att sedan reparationen al embetsrummen å Riddarhuset blifvit fullbordad, Arkifvets samtliga handlingar, som under tiden förvarats i Riddarhussalen blifvit ånyo ordnade och uppställda, till största delen å dertill inrättade hyllor i tvenne rum, nemligen det förra i medlcrsta Arkifrummet och Direktionens förra förmak, hvilka rum numera benämnas det inre och det yttre Arkifrummet, äfvensom att, då, till följd af lokalens förändrade inredning handlingarne erhållit andra platser än de förra, och således numera ej igenfinnas å de ställen, som i den gamla förteckningen utvisades, en ny katalog öfver arkifvets innehåll blifvit upprättad. Under detta arbetes fortgång har Direktionens uppmärksamhet blifvit fästad derå, att, utom sådana handlinger, som ensamt röra Ridderskapet och Adcdn, finnas å Riddarhuset förvarade icke allenast en mängd äldre Riksdagshandlingar från den s. k. Frihetstiden, såsom Sekreta Utskottets samt andra dåvarande Utskotts, Kommissioners och Deputationers protokoll och handlingar, jemte Riksdagsbesluten från och med år 1710 till och med år 1772, utan äfven åtskilliga urkunder rörande Rikets fordna Statsförfattning och historia, hvaribland må nämnas 1719, 1720 och 1772 årens Regerings-Forrner samt 1789 års Föreningsoch Säkerhets-Akt; och som Direktionen för sin del anser, att alla ofvanberörde handlingar äro af den beskaffenhet, att de böra förvaras i Riks-Arkifvet och ej uti ett särskildt Stånds-Arkif, har Direktionen, med jemväl fästadt afseende derå. att genom ifrågavarande handlingars borlfiyttning ett i framtiden väl behöfiigt ökadt utrymme för Ridderskapet och Adelns egna handlingar komme att beredas, funnit sig ega skälig anledning till den hemställan, att alla de i Riddarhus-Arkifvet förvarade handlingar, som ej ensamt röra Ridderskapet och Adeln, måtte få till Riksarkivet öfverlemnas. § 18. Af den anledning, att extra Riddarhusvaktmåstaren F.