Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under skepnad af stegring i Varu prisen, börjar den nemligen först någon tid efteråt smygande visa sig; och då först i Ve* xei-handeln på Bernsen, derefter i Handelsboden, omsider i Landtmanna-handeln, och sist i Arbetsoch Daglöner* Innan Mynt - RepresentativernaS, genom mängckns förökande vållade, försämring hunnit fullkomligt utvecklas och resa sig i motsva Den i 8 December. rande stegring af Varu prisen, var således eri tid ett verkligt öfverflöd på penningar; så att Penning-stocken innehöll värde för mer Varor äu tiliförne. Detta öfverskott måste nödvändigr öka L3n-tiiigångäfntf, och kraftigt bidragai att lifva Rörelsen och Näringarne. Den ökads Penninge - stocken framlockade derföre i börjarf en ökad Productiori, så länge nemligen Myntförsämringen ännu ej hunnit uppjaga Ärbets-IÖnema. Lättheten att få låna penningar, och den betydliga vinst, Som dessa penningar, genom Arbets lönernas ännu fortfarande låghets lemnade Prorlucenterii spände vinnirigs-lystnaden till svärmeri. Folk, som till och med ingenting ägde, köpte på credit stora Ländtegeriöomar, Bruk, Fab;iquer, o. d. och tyckas hafva grundat de vidsträcktaste planer och de djerfvaste företag pä den korisyhta förutsättning, att Arbets lönerna alltid skulle förblifva! oförändrade, under det att productérna fortforö ätt dagligen stiga i pris. Mert eri stor del af det öfverskott: i verkligt värde , sorn den förökade Sedel • stocken f Början ägde framfot deri ursprungliga, g af också en olycklig Väckelse och näring åt Lux-begäret. Och detta var så mycket olyckligare, sorn ej allenast den derigenom nödvändigt föranledda förökningen i Import-handeln tyngde på’ handels-vågen mer än produefionerrias förökande kunde godtgöra y utan Luxen dessutom, lik en förödande farsot, länge fortsätter Sina härjningar, Sedan dess första föranledande Orsak,' penning-öfverflödet., redan upphört.
Maj:ts nådiga beslut härom varder meddeiadt, enär de, som derefter antagas, med kännedom derom att en sådan förmån dem ej tillkomme, vid upprättandet af kontrakter med rotehållarne kunna taga sådant i beräkning; till följd hvaraf Utskottet tillstyrker, att äfven de soldater vid Södermanlands regemente, som äro eller blifva antagna intill den tid Kongl. Majlis nådiga beslut i ämnet kommer att kungöras, må, så länge de i tjenst qvar blifva och under de vilkor, som i öfrigt för korporalerne vid indelta arméen blifvit föreslagna, erhålla lösen för deras så kallade knekte-tunnor efter års-markegång jemte ersättning för forsel-lön; hemställande Utskottet, att de förskotter Statsverket i berörde afseenden fått eller få vidkännas för åren 1855 och 1856 må i liqviderna emellan Statsoch Riksgälds-verken det sednare till ersättande påföras, men att, för betäckande af de för åren 1857, 1858 och 1859 belöpande kostnader, Rikets Ständer må å 9:de Hufvud-titeln låta uppföra ett förslags-anslag af 30,000 R:dr R:mt årligen, att i mån af behof utgå till Kongl. Majits disposition under åren 1858, 1859 och 1860. Stockholm den 10 November 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Nov. 1857, kl. 2 e. m. Ullålande, i anledning af väckt motion om anvisande af medel till utbetalning af inqvarterings-penningar åt de Regemenls-skrifvare, som äro i saknad af karaktershus å sina boställen eller ännu ej fått de för dem a/sedda boställen tillträda. (I. A.) Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr J.
Olika öfvertygelse, huruvida dessa tillkommande kostnader böra drabba statsverket eller kommunen, inverkar icke _det ringaste på omdö - 14 raet om lämpligheten af deras upptagande i kalkylen. Det bör visa sig vara nog, att kännedom om beloppet af dessa kostnader är synnerligen nödvändig för bedömandet af planen i sin helhet och för jemförelsen emellan dess fördelar och olägenheter. Derjemte synes mig Kommitterade hafva lenmat nog ringa uppmärksamhet åt utredandet af de olägenheter såväl för gatutrafiken, som ock för sjötrafiken å Biddarefjärden, hvilka ofelbart komma att af sammanbindningsbanans utförande förorsakas, och Kommitterades förslag att, »för den händelsen att en lifligare jernvägstrafik skulle uppstå», anlägga körbanan ander jernvägen, torde väl rätteligen böra betyda att bygga jernvägen på hvalf öfver körbanan, hvilket också synes blifva den enda utvägen att förebygga, det icke hindren för kommunikationen med Kungsholmen och Kiddarholmen i en framtid må komma att förefalla olidliga. Vid det föregående har särdeles vigt blifvit fästad vid norra stambanans framdragande till Saltsjön vid Nybrohamnen, och af enahanda skäl bör äfven medgifvas den allmänna nyttan deraf, att vestra stambanan, kommande söderifrån, äfven blifver satt i omedelbar beröring med Saltsjö-hamn. Den del af förslaget till sammanbindningsbana, som afser vestra stambanans framdragande ifrån banstationen å Söder genom tunnel under en del af Södermalm till Jernvägen och vidare med jernvägsspår utåt Skeppsbron och Stadsgårdshamnen, synes derföre på grund af det föregående böra tillerkännas större vigt än banans fortsättning genom staden. Då likväl den nuvarande platsen för jernupplag på sådant sätt blefve betydligt inskränkt, samt dessutom antagas måste, att jernvägstrafiken kommer att hindra de nödiga arbetena inom jernvägen att fortgå på samma sätt som hittills, så torde det blifva nödvändigt att den nuvarande jernvägen helt och hållet utrymmes och annan ändamålsenlig plats för jernupplag utses.
Skall jag inte det?» »Jo, blått är vackert och klär mot det der blonda håret.» Han såg på hennes hår med en smekande blick. »Och du får inte se en skymt af mig förr än vi äro framme. Inte – hör du!» »Såå, du skall förblända mig Blått? och så borde du ha silfver. Har du sett ett slags armband i gammalnordisk stil, silfver med förgyllning och drifvet arbete ... du vet? – och med inslagna, slipade stålnaglar.» Mor och dotter voro hänryckta. Han visste ju någonting! Åh, med hvilken lättnadens suck alla deras farhågor drogo bort! Han var när allt gick omkring icke på långt när så rustik som de fruktat. »Åh, de äro så vackra!» utropade Marianne med ett uttryck af lystnad. Börje sade ingenting, han bara skrattade. Först när Börje rest, kom man riktigt på det klara med hvad som händt. Marianne var förlofvad. Och så kommo alla öfverläggningar. Modern var outtröttlig, hon undrade och frågade och beräknade. Det var hennes vana att alltid ta sakerna rent praktiskt. Hon undrade hvad slags möbler fästmannen hade, hurudana slägtingar, hvad Marianne skulle få för presenter, hur han skulle ställa det med hushållskassan, och tusen andra ting. Hon tyckte att Marianne var allt för passiv och ointresserad. Nu var det ju tid att vakna riktigt, nu när hon skulle ha eget hem. Den verksamma frun hade otaliga råd att ge sin dotter, men Marianne visade dem ifrån sig med trött min; det var henne alldeles för bråkigt, allt det här. Hon hade helst velat gå tyst omkring och tänka, hon visste knappt på hvad. Det hade kommit en splittring inom henne sjelf, för hvilken hon icke kunde göra sig reda, och hon tyckte hon behöfde lugn. När hon var ensam med Börje, kände hon en stilla tillfredsställelse, och det var en sådan hvila för sinnet; men så fort de icke längre voro ensamma, eller hon kom tillhopa med andra, så var sinnesjemvigten borta, och i stället erfor hon en aggande oro, som gjorde att hon icke kunde se folk i ansigtet på samma sätt som förr; det var något af hvad hon skulle erfarit, om hon vetat sig vara klädd i en illasittande klädning eller dylikt.
Ehuru Rikets Ständer dela den af Styrelsen lör allmänna Vägoch Vattenbyggnader yttrade åsigt om ifrågavarande broanläggnings vigt, icke blott för orten, än ock lör förbindelsen mellan längre derifrån belägna delar af Östergötland och Nerike äfvensom för befordrande af tillökning i trafiken å vestra stambanan, samt Rikets Ständer i följd deraf finna skäl vara lör handen, att statsbidrag till arbetets utförande be viljas; anse dock Rikets Ständer detta icke böra utgå till högre belopp än |:delar af den beräknade kostnadssumman, och sådant under uttryckligt vilkor att, om arbetet icke kan komma till utförande med mindre än alt afgift för brons begagnande skall af de trafikerande erläggas, bropenningar icke må upptagas till bögre belopp, än som kan anses nödigt lör bestridande af kostnaderna lör brons underhåll. I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer, för anläggande af en jernbro öfver Lilla Hammarsundet i närheten af Askersund, beviljat det för berörda arbetes utförande bildade bolag eli mot |:delar af den till Attatioåtla tusen Etthundra R:dr beräknade kostnadssumman ungefärligen svarande anslag af Femtioåtta tusen Sjuhundra R:dr, med vilkor att, derest arbetet icke kan komma till verkställighet, med mindre afgift för brons begagnande skall af de trafikerande erläggas, bropenningar icke må upptagas till högre belopp, än som för brons underhåll erfordras. C) Hamnbyggnader. 10:o. Linder åberopande deraf, att planer till åtskilliga mindre hamnbyggnadsoch årensnings-företag, som vore förljenta af statsbidrag, lunnes upprättade och, jemte ansökningar om understöd för verkställandet, blifvit lill Styrelsen lör allmänna Vägoch Vattenbyggnader inlemnade, har bemälde Styrelse hos E. K. Maj:l i underdånighet hemställt, det E,. K. Maj:t ville af Rikets Ständer äska att tili ifrågavarande ändamål måtte, i likhet med hvad vid sednasle riksdagar egt rum, afsättas en särskild loud af Expeditions-Utskottets Förslag till underd. R:dr; och har E. K.
Man kan icke, utan atk öfwerskrida Dränforne för Lomaremagtens rätt att bedöma en« jk.ldte personers gerningar, antaga, akt en löftes man, dä författaren rymmer, gjort sig till medwelande och delaktig i dest brott. Om ett sadant medwelände och delaktighet tverkeligen kan bewisaSs rvore Den 26 Jun ii. 791 wore betz answars-skyldigyet deraf bestämd; men i annan händelse äger L.-.gstifkaren maen åtkomst till, eiler räll att bestraffa detz cnffildta öfwertygelse. Hittills har någon borgen för en annans perjon icke efter wär lag warit tilläten med annat an löftesmanncns egendom och denna grundsats torde ej eller nu böra förnärmas. Lagen fordrar ej blott att del föreskrifna straffet warder werkstäldt; den fordrar äswen, att det aiägges den werkelige förbrytaren och ingen annan. Detzntom innefattar Uttrycket: om författuren Utan laga förfall ute» blifwer, möjligheten att, bä författaren, utcblifwen uran laga förfall, med ijenlige medel hämtas Lill Rätten och sakfälles, löftesmännen tillika genom författarens tredskande bliswa förwunue, au dela hans öde. I samma moment bör äswen ordet: hcms, neml. namn och hemwist, hwilket genom ordställningen betecknar boktryckarens, förändras till författarens. Uti 1 tz 9 mom. torde orden: bedrägligt titelblad finnas wara högst obestämde. Dermed skulle kunna förstas hwarje skrift, hwars innehall icke finnes innefatta allt hwad titeln synrs lofwa och denna utsträckning torde wara för wida. i Z 12 mom. Rättigheten art i tidningarnr införa kungörelse om böckers hällande till salu, är mig wetkerligen icke inskränkt till witze personer, utan u.sträckt till alla; och jag kan således icke första, huru Utskottet deruti welat bestämma skyldigheten för bokförsäljare att anmäla sig hos HofCantzleren.
Hrr och män, som försvarat den norra linien, vi vilja samma sak, vi vilja också förena de båda folken, och således bör derom någon tvist oss emellan icke uppstå. Härtill svarar jag, att det icke är likgiltigt, om denna 318 Den 14 Mars e. nu förening sker förr eller senare; visserligen har en talare nyss yttrat, att några år icke hetyder mycket, men jag vågar tro, att några år betyda ganska mycket, framför allt i militäriskt, afseende. Norra liniens anhängare hafva sökt förringa de stora tekniska svårigheter, man på denna linie har att bekämpa, samt påstått, att dess anläggande ej skulle draga mycket längre tid, än den södra, och en talare har särskildt uppgifvit, att Nilsbytunnelns genomsprängning skulle kunna försiggå på mindre tid, än man förut antagit. Mot denne talare vill jag dock anmärka — och jag vågar påstå, att min fackkunskap i detta fall är större än hans, som väl aldrig af sitt embete blifvit tvungen att sysselsätta sig med bergsprängning, — att man vid fråga om en tunnel af 4,000 fots längd aldrig kan på förhand med full säkerhet beräkna arbetstiden, ty man kan under sprängningen påträffa gångar af bergarter af en hårdhet, att de ej på förhand kunna af bergets yta beräknas och betydligt försvåra arbetet. lag öfvergår nu till frågan, hvilkendera af de båda linierna är att föredraga. Åtskilliga talare hafva redan så fullständigt angifvit de skäl, på grund af hvilka den södra linien bör väljas, att jag, som obetingat gillar dessa skäl, endast behöfver med lätt hand vidröra desamma. Härvid möter oss först frågan om den mindre kostnaden. Jag tror att man förfarit alldeles origttigt vid beräkningen af kostnaden, då man uppgifvit, att den norra linien endast skulle kosta 1,150,000 rdr mera än den södra. Detta tal afser endast den direkta stambanan, men icke de båda bibanorna, hvilka måste medtagas i beräkningen. Norra liniens försvarare, Konungens ffeflcde i Wermland, har nemi. yttrat, att denna linie bör föredragas den södra, endast under vilkor, att en bibana mellan Filipstad och Norum kommer till stånd.
— Derutöfver för hvarje fulla 25 9\:Dr — 3. — DfvananförDa $örjFrifningar, löpanDe ©eDlar m. m., böra Dorf, när De t €oncurfer uppteé, ej befväraö meD högre ftämplaDt papper, än för vanliga bilagor. SlnDre SKäfningar, forn ej äro accepteraDe, tillika meD enjfilDe perfonerö SStef i h<mDel och vanDel, famt unDfångne .övittencer å erlagD betalning, för* feö meD charta, Då De till Spfecutover och ©omjtolar ingifvaö fåfom bilagor, efter hmaD Derom ofvan flaDgaDt är. Silla utlänDjBa ‘■iBeplar, forn inom SviBet prefenteraS, böra meD flämplabt papper beläggas till lifa belopp, forn för 0venffa ‘SBeplarS hämpling är utfatt. §• 9. (Efjarterincj af Hyeiungs^Seblav till itftenfPap. l:o 0äfom grunD för djartoe Det alltiD till jemn Dufö* Daler fpUaS. 2:o ©en, font betalar bevillning efter 2:Dra Slrt., men är uppförD pä annaa perfonS DebctfcDel, (Boll, till grunD for SpöningS d)artan, förete antmgen ett ftprft utDrag af nämuDa DebetfeDel, eller betpg frän .£)äraDöiBrifvare '4:o e 4* 5:o $ör öfrigt gäller, i affecnDe på efter[efnaDcn af Detta {TaDqanDe, f>vaD 13 §. famt 20 §:» 2 mom. föreflr rifva; od) anfvare
Utsk. så väl som komiterade synes allesamman förgätit att det icke är jordeböckerne för åren 1815, 1805 och 1795, som böra jemföras med 1825, för att finna de felaktigheter, som i denna sistnämnde jordebok förefinnas. Antag, hvad alls icke är fallet, att 1795 års jordebok vore riktig, måste granskningen, för att erfara om 1825 års också är riktig, ske genom jemförelser emellan de årligen upprättade jordeboks-förändrings-exlrakterne och dessas pröfning i laga ordning med anteckningarne i påföljande jordebok; och som från och med 1826 dessa exlrakler till närvar:de lid blifvit pröfvade, jemväl dessa ingå uti granskning huruvida de uti 1825 års jordebok blifvit antecknade. Bland de rättelser i jordeboks-extrakterne finnas sådane, som träffa sjelfva den förträffliga 1795 års jordebok för oriktiga anteckningar. Hvarken komitéen eller Utsk. hade bordt vara okunniga om detta förhållande. Och dock tillstyrkes Konung och Ständer att ulan collegiernes hörande genom egen maktfullkomlighet fastställa den ordning, som för en blifvande jordeboks-liggare skall följas och förklaras riktig, ehuru den dock ovilkorligen måste blifva i många fall oriktig till följd af de meddelade föreskrifterna. Litt. E. Att 1825 års jordebok hålles lämplig tid socknarne tillhanda före jordransakningen. Huru många timmar mäste den lämpliga tiden inskränkas lill, för att hvarje socken må hafva del af jordeboken? Vet dessutom Utsk., om alla förändringar, som äro beslutade i 1825 års jordebok, blifvit i orterne i densamma antecknade? Om sä är, alt de blifvit det oriktigt, sä leder kommunikationen med socknarna till skada i st. f. gagn. Vid jordransakningen skola hemmansinnehafvarne vara närvande, der uppläses jordeboken med alla anteckningar för hvarje hemman särskildt och hemmansinnehafvaren tillfrågas om han erkänner riktigheten af anleckuingarne. Litt.
Under dessa omständigheter är det icke sannolikt, att Porto - franco på Gottland skulle draga annan handels-rörelse dit, än den, som i Staterne vid Östersjön icke är tillåten ; och då en dylik trafik skulle försätta denna O i ett slags fiendtligt förhållande till de Länder , sorn af ett sådant grannskap och nämnde handel blefvo besvärade, blifver det tvälydigt, om Öns invånare kunde af denna inrättning draga någon serdeles fördel, och om denna blefve större än den af vanlig fri, men lagbunden handel, och det säkra är, att Moderlandet skulle få den största olägenhet af frihamnarnes tillvaro, enär grannskapet med Gottland gjorde det nära omöjligt, att förekomma oloflig handel, helst på Gottland bosatte fremlingar, i afseende på Sverige, endast kunde ledas af egennyttans beräkningar och således skulle begagna alla utvägar att på dess bekostnad rikta sig. Öns local-förhållanden synas, i Utskottens tanka, icke eller motsvara ändamålet, då lo Wisby hamn är liten och för djupgående fartyg otjenlig, och Slitö är blott en Landtharnn , hvarest så mångfalldige för inrättningen af en frihamn behöfliga byggnader m. m. saknas, saint enär det vore omöjligt att befästa hela Ön och derigenom trygga för fiendtligt! invasioner, hvilket är ett af hufvudvilkoren för en Porto-franco, hvarest en och hvar bör kunna påräkna säkerhet till person och egendom.
Frih. Cederström, Jacob: Byggn.b:ns stadgande om laga bus är egentligen det felaktigaste i bela denna balk af 1734 års lag. Det linnes lill äfventyrs icke 10 hemman i Svea land, som äro bebyggda efter de bestämmelser, som denna balk i afseende på laga bus utsätter, och det är tydligt, all numera knappast ett hemman finnes, som icke sedan dess stigit i odling, och sålunda behöfver vidlyftigare byggnader både för folk och fä samt för inrymmande af jordens afkastning, än Byggn.b:n föreskrifver. Enahanda är förhållandet med prestgårdar, i afseende å hvilka särskilda öfverenskommelse!' mellan innehafvarne och socknarne 5 H. 81 642 Den 23 December. blifvit träffade för grödans förvarande, för kreaturens inrymmande o. s. v. och dessa öfverenskommelser äga grund i det behof af utrymme, som för tillfället förefinnes. Det är således klart, att i samma mån odlingen tilltager pä prestbolet), som ä hemmanen inom socknarne i allmänhet, så besluta äfven och lemna likaledes socknarne den utvidgning i rum och uthus å prestgårdarne, som kan finnas vara af nöden. Om genom en författning sådant förbjndes, så vinnes derigenom ingenting annat än reclamatinner af ersättningsanspråk från afträdande på tilltrndare, skapande de svårigheter, hvarpå Skåne företer exempel, i följd af hvilka derstädes väckta re e. lamationer icke ännu åro med slut hos Konungen fullkomligen afhulpne. Jag tillstyrker afslag å denna del af Utskts betänk., som icke i något afseende kan vara gagnelig!, men i många tvertom ganska skadligt. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jag ber att få fästa Frih. Cederströms uppmärksamhet uppå, ali bär icke är fråga om nybyggnad af hus, utan om huru mycket af de en gång byggda husen som det må åligga kyrkoherdarne alt underhålla.
Och Marianne fick så röda ögon när hon grät. Man fick icke tänka på skilsmessa nu, endast på att gästerna voro samlade derinne och att det, att bli omtalad som en ful brud, är nästan lika förskräckligt som att ha varit ful hela sitt lif. Derför sökte båda öfverbjuda hvarandra i glädtiga miner; hvar och en ville göra den andra stark. »En sådan liten vacker mamma jag har i dag!» sade Marianne med ett förälskadt tonfall. Och hon hade skäl för sitt utrop, ty trots sina trettionio år och sitt strängt verksamma lif, hade fru Björk fått behålla en del af ungdomens företräden. Hennes hy var ännu frisk och jemn, nästan friskare än Mariannes, och ingen ung flicka kunde ha klarare ögon än hon. Det mörka, slätkammade håret visade icke den obetydligaste strimma i grått, och den lilla mössan med sin äkta plym och sin lilasfärgade bukett var af förträfflig verkan. Hon såg helt annorlunda ut i sällskapsdrägt än när hon gick der hemma. Det blef någonting yngre, gladare, smidigare, och så såg hon mindre korpulent ut i svart och med släpkjol. Det var en sådan njutning för Marianne att se dem hon höll af taga sig godt ut, och det var med ett uttryck af välbehag hennes blick strök det mjuka atlastyg, som kringslöt moderns fylliga figur, men när den åter i smekande vekhet stannade på detta välbekanta ansigte, hvilket så noga visste att dölja sin smärta för att endast låta glädjen utstråla, så ville rörelsen bli öfvermäktig. Minnet af alla barndomsoch ungdomsår steg upp i hennes sinne, och all den kärlek, hvaraf hemmet varit uppfyldt, strömmade in öfver henne med en öfverväldigande känsla af tacksamhet. Hon skulle velat tala i denna stund, hon skulle velat be om tillgift för alla de trötta fjät hon låtit denna mor trampa, hon skulle velat bikta hvar hemlig sjelfviskhet, afbedja allt barnsligt egensinne, men hon vågade icke: då skulle tårarne flöda öfver. Hon vände sig om, tog en näsduk, som låg bredvid på ett bord, och tryckte den mot sina ögon medan hon tvang sina läppar in i leendet igen. »Nå du, Börjes bror och svägerska, som kommit!» sade modern hastigt, för att afleda.
Hr Bråkenhjelms, Pehr Reinh., d. 31 'sisth Dec. f. m. pä bordet lagda motion om beviljande af ett ytterligare årligt anslag af 1000 R.dr b:ko, att upföras å Kongl. Sundhets-Colbgii stat för Svenska Läkare-Sällskapets räkning. Den 4 Ja nuari f. m. 35 Hr Bråkenhjelm: Jag är nu i tillfälle att till min motion bifoga den närmare redovisning för Svenska Läkare-Sällskapets ekonomiska ställning, som i slutmeningen af motionen utlofvats. Den innehåller till större delen endast sifferupgifter; och anhåller jag att få denna handling inför R. o. Ad. upläsa, såframt Hr Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet sådant anser nödigt, eller att, i motsatt fall, få handlingen till prot. utan föreg:de upläsning aflemna. Sedan härvid Hr Gr. o. Landtm, förklarat att den ifrågavar:de handlingen borde upläsas,' innan den kunde remitteras, upläste Hr Bråkenhjelm följande: Approximativ upgift på Svenska Läkare-Sällskapets årliga inkomster och utgifter, beräknad efter förhållandet under sednaste åren. Inkomster: Så väl hus som kapital hafva erhållits genom donation af enskilda ledamöter. 3:o Statsanslag 500: — 4:o Ledamöternas årliga bidrag upgående till omkring 450: — f 777. Utgifter: l:o Onera för husets smärre reparationer och kapital samt ränle-afbetalning å intecknad skuld 300: 2:o Bibliotheket 500: 3:o Omkostnader för Tidskriften Hygiaea, Läkare-Sällskapets förhandlingar och andra arbeten, hvilka utgifvas på Sällskapets förlag, såsom sednast fortsättningen af Sackléns Läkare-historia . 400: 4:o Aflöning åt Waktmästare med städning uti Sällskapets lokal 166: 32. 5:o Stockholm d. 3 Dec. 1853. Carl Sprinchorn. Svenska Läkare-Sällskapets Skattmästare sedan 1845.