Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå gjorda Propositioner, remitterades till Allmänna Bejwärö- och Orconomie-U-stottet, Grefwe sg-imiltons, /^xoi, den z dennes uppläste Memorial rörande Större Siifwer-Pstcers akerförande i brur, samt kill Lorstikuttons-Utstottet ett annat lamma dag as hemäldte Herr Grefwe uppläst, rörande Riksens Sländers återinförande i Kyrkodönerne - Upplästes följande; Urdraq af f)rsrocollet bällit hos BondeStänder den n:re Januaril i8to SDWid öfwerläggning angäende StaksUtstottets Betänkande om Arfwoden för de Re« speciiwe Rlks-Srändens Canzli-Betjrnliig, förekommo hos Bonde-Ständet hulwudsakeligm de anmärkningar uti hwilka Ständek enbälligt instämde, att bestämmandet af Bonde-Skändels Secreterares arfwode, borde bero af Kongl. Majus Eget Höga godtfinnande: att ett lika arfwoves belopp 800 R dr Banco borde tillkomma hasardera af Skändttö Vier Secreterare, samt att för 76o Den i z Iattnarik. för twenne afStändekS Wakt-Beljente nägon lämpelig förhöjning borde meddelas, tzwarfvre summa Betänkande blef i defla delar till Stats-Utskottet älerföcwist till den ytterligare äkgärd hwarult dche anmärkningar kunna föranleda. Beträffande ater den af Stats-Utskottet till Riksens Sränders omedelbara afgörande öswerlemncide fräga om arfwode för de hos Bunde-Srändet ontagne Eftra Ordinarie Concelllster; sä b stöt Siandet för dch del, att dr bv'de till und'äende deraf anses berättigade; men att tili Stats-Uttkotlet skuUe öfwerlemnas, att med Förflig angående beloppet deraf lill Riksens Ständers Plena inkomma
Då kaptenen och hans löjtnant ... ty i egenskap af sådan tjenstgjorde Ruys ombord på detta fartyg ... uppkommit på däck, mötte dem här ett skådespel af en för svaga nerver obehaglig art; men det var tydligt, att ingendera af nämnde herrar besvärades af sjuklig känslighet, ty de öfverforo däcket med mönstrande, men ingalunda häpna blickar. Framför dem låg en man af besättningen badande i sitt blod. Ett hugg af en änterbila hade klyft hufvudskålen, och hjernan låg utrunnen på däcket. Likets hand omfattade ännu en i månskenet blänkande knif. Mannen hade utan tvifvel blifvit mördad under en tvist med någon af sina kamrater. En hög af guldoch silfvermynt låg ett stycke från liket, men icke längre bort, än att blodströmmen funnit en väg dit och besudlat den blanka metallen. Det var den fallnes andel i bytet. Kamraterna sutto deromkring och spelade om rättigheten att ärfva honom. Tärningarne rullade, vilda blickar följde dem, skrattsalvor och svordomar genljödo i kretsen af de spelande. Andra grupper befunno sig omkring ett vinfat, hvars innehåll flitigt anlitades. Alla voro rusiga, men ölsinnet visade sig under olika gestalter. Somliga grälade och hade knifvarne dragna till angrepp eller försvar; andra sjöngo med bägaren i hand; andra omfamnade hvarandra under försäkringar om vänskap i döden; en och annan vandrade för sig sjelf, tyst och sluten, måhända rof för samvetsqval; slutligen funnos två eller tre, som redan voro i medvetslöst tillstånd och, undansparkade af kamraterna, sofvo i en vrå af däcket. I afseende på språket rådde bland de vilda sällarne en babylonisk förbistring. Man hörde plattyska, engelska och lingua franca; endast ett fåtal voro, att döma af språket, bördiga från Norden. – Lefve vår kapten! ropade några vid åsynen af dennes befallande gestalt. – Ned med Ruys! Ned med Holländaren! skreko andra, och besättningen skockade sig omkring kaptenen, för att frambära sina klagomål öfver den fångenskap de måst uthärda.
Vid sådant förhållande och då dertill kommer, att kronocellfängelset' numera blifvit i länens residensstäder och å flera ställen uppförda, samt antagligt är, att än flera fängelser komma att uppbyggas, hvarest ransakningar angående häktade personer från närbelägna härader skola, der så ske kan, företagas, samt häradsnämnden för biträde vid dessa ransakningar, då de utom häradet hållas, åtnjuta af allmänna medel skjutsersättning och dagtraktamente, dertill icke obetydliga belopp redan nu torde utgå och i framtiden ytterligare ökas, så synes, jemväl ur sådan synpunkt, nämndens antal, för att vara domfört, böra minskas och kunna bestämmas till lika med det uti ego delningsrätten. På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för sin del besluta, att 23 Kapitlet 1 § Rättegångs-Balken måtte uti 1 mom. erhålla följande förändrade lydelse: ”Å häradsting så ock vid laga syn i jordatvist inå ej dömas, der ej tre i nämnden äro.” Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 14 November 1865. O. E. Sandegren. Af Herr Sandegren, 0. E„ angående lönebeloppen för Arméeförvaltningens tre Sekreterare. Uti aflåten nådig Proposition till Rikets nu församlade Ständer, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj:t upptagit aflöningen för tre Sekreterare i Arméeförvaltningen, å 3,000 Riksdaler till hvardera, med 9,000 Riksdaler Riksmynt årligen. Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Den, som anser att några andra vilkor, än de i Utskottets Betänkande N:o 3f)i omnämnde, icke böra fästas vid dispositionen af de medel, som anslås till valtencommunicalioner m. m., voterar Ja; Den det ej vill, Nej. Vinner Nej, komma, utom nämnde vilkor, följande förbehåll att fästas vid dispositionen af berörde medel, nemi.: i) alt understöd i främsta rummet bör lemnäs de arbelsförelag, som, af Kongl. Maj:t gillade och anbefallde, redan äro påbörjade med löfte om bidrag af allmänna medel, men hvilka bidrag likväl icke erhållits; a) att understöd dernäst lemnäs åt sådane förelag, hvilka, af Kongl. Majit gillade och anbefallda, väl icke blifvit började, men för hvilkas fullbordande löfte om understöd blifvit gifvet; och 3) alt understöd derefter må lemnäs åt öfrige arbeten i denna väg, hvilka af Slor-Amirals-Embetels 3:dje Afdelning äro upptagne bland dem, sorn synas förtjenle af snar verkställighet. Uti slutmeningen af Betänkandet N:o 3gi hade Utskottet tillstyrkt, att, från och med år iS35 eller det år den nya Stats-Regleringeu vidtager, en femtedel af den beviljade Summan må anvisas alt från Riksgälds-Conlorct utgå. I anledning häraf har Ridd. och Ad. förklarat, alt den Extra anslagssumma, som beviljas, skall börja alt utgå, på sätt Rikets Ständer besluta, samma år som den nya Stals-Regleringen vidtager. Presteoch BondeStånden hafva deröfver icke meddelat något yttrande, men Borgare-Ståndet bar beslutil, att de lill valten-cornmunicationer m. m. beviljade 70,000 R:dr för år skola utgå från och med det år, då den nya ordinarie StalsRegleringen vidtager lill och med det år, då samma ordinarie Statsreg - StatsUtskottets Memorial N:o 319.
Tre böra hafva förvaltat) Civilt Ämbete, skall ett kallas Hof Canceller, och ega de särskilta befattningar» sorn i Grundlagarna vidare bestämmas» § 8> El må Kotnmgen Fatta något beslut t Se mål, hvaröfver StatsRSdet börås bör», derest irke minst Tre nf dess, icke Föredragande Ledamöter, jemte vederböraxde Föredragande tillstädes äro. Stats MiniStrame och samtlige icke Föredragande StatsRåd, der de icke laga förfall ega —» »t» med flera af dylik be» skaffenhet. § 9‘ Uti alta mål, som bosKönrfhgen i StatsRådet förekomma, skall Protocoll föra»* Bihang till R, S. Fr»t. %\ije Sami, 554 Comtitutions-XJtskattcts Eetänkanden, De tillstädesvarande StatsRädets Ledamöter vare ovillkorligen förbundne —m Såsom i 106 §. derom vidare stadgas. Innan ärendena hos Konungen uti StatsRädet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande frän vederbörande EmbetsF erk, af den Föredragande beredas, $ 15- Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då, till ett utomordentligt Statsråd , samtelige StatsRädets Ledamöter, framställe för dem • —. — som han för riket nyttigast linner. $ 26. Då Justifiaeärenden inför Konungen i StatsRådet föredragas skola, jemte J Lisli t i asStatsMinistern och minst Ivå icke Föredragande StatsRåd samt Föredraganden , Två af Högsta Domstolens Ledamöter dem i allmänhet sr föreskrifven. Constitutions-Utskottets betänkanden. 555 § 27- JustiticeCancellern, hvartill Konungen må nämna en Lag [arén och i Domarevärf nyttjad Man, åligge, utom hans befattning i StatsRädet, förnämligast att, såsom Konungens Högste Ombudsman, föra eller — som af Domare och Ämbetsmän begångna blifva. i 23. Konungen eger att i StatsRädet — « — men icke på deras börd.
Historien kan vara nöjsam nog, ehuru den ingenting bevisar; men som Grefven synes road af dylika små berättelser, skall jag hafva äran alt tillhandagå med en motsvarande, som visserligen icke står i något sammanhang med cellfängelset, men deremot med våra nuvar. straffmedel, spö och ris. För några få år sedan fanns bland fångarna inom ett visst fängelse en 80 års man, som ända från barndomen beträdt brottets bana, varit på många fästningar, flere gånger rymt och undergått bestraffningar för förnyade brott, och jag tror en gång efter lyckade stölder begaf sig till hufvudstaden i ett angränsande rike, der han lefde som en man af bättre stånd, tilldess han blef upptäckt och återskickad till Sverige. Jag frågade honom hvilka bestraffningar han undergått, och han svarade med uttryck som något liknade det hvarmed en invalid omtalar sina bedrifter och sår: ”300 par spö, 1000 prygel, utom diverse bondstryk, som jag ej har reda pä”. Ilr Lagerhjelm, Pehr: Om man bifaller StatsUtsk:s betänk., sådant det nu befinnes, har man otvifvelaktigt gifvit åt Ståndets beslut en större extension, än diskussionen föranleder; ty jag har icke hört någon enda ledamot yrka, att ifrågavar. medel skola användas till andra, än s. k. ransakningshäkten. Bifaller man Utsk:s betänk., så har man deremot lemnat obestämdt, till hvilken art af häkten medlen blifvit anslagna. Det kan hvarken för R. o. Ad. eller R. St. vara likgiltigt, huruvida beslut fattas, som i sig innebära en extension, som man aldrig åsyftat; ty i sådant fall skulle anslagna medel kunna användas åt andra föremål än man afselt. Aldraminst kan det vara likgiltigt, när ett R. St:s Utsk. är sysselsatt med en så vigtig fråga som den LagUtsk. nu förehar, nemi. den nya strafflagen. Det är Den 23 Februari e. ni. ostridigt, att de båda frågorna, nemi. den nu förevar, och den om straff i fängelser, kommit med hvarandra i nära sammanhang.
Da kände hon hans arm kring sitt lif, och två stora heta läppar trycktes sugande mot hennes mun. Men hon samlade hela sin kraft i ett skri och ett ryck; reste sig och slog ögonen upp. Han hade också rest sig och stod nu framför henne — en bild af lidelsen, som stötte hennes skönhetssinne: ansigtet rödflammigt, ögonen feberglänsande och ådrorna i pannan svällda som blåa snören; håret oordnadt och svettigt. Hon sökte lägga in i den blick, med hvilken hon mätte honom, en hel verld af isigt förakt; men han mötte det med trots. Det kokade och sjöd i hans hjerna; pulsarne slogo som hammare på hans tinningar, han visste icke till sig, han var icke herre öfver sina känslor; de hade förlamat både hans vilja och hans förstånd. Hon vände sig om utan ett ord och gick; då såg han en droppe blod på hennes haka. Det högg till inom honom; han hade gjort henne illa! I samma sekund som detta blef honom medvetet, sjönk lidelsen undan. Hans ansigte fick ett uttryck af ånger, sjelfförebråelse och blygsel. »Förlåt mig», sade han nästan ödmjukt. Hon svarade icke utan vände sig bort; hon kunde icke få pressadt ett ord fram. Men han såg, hur bröstet arbetade, och hur hennes läppar darrade. »Ah, förlåt mig, du! Jag kunde inte hjelpa det. Jag håller så rysligt mycket af dig!» Hon brast i gråt. Villrådig och flat stod han der och betraktade henne, visste icke hvad han skulle göra, hade en oartikulerad men intensiv känsla af, att hon grät för hans skull. Verkligheten var så helt olika hvad han tänkt sig. Detta, om en kärlek, som gick upp i nuet och hvarken kände framtid eller beräkning, var en gammal fantasi, som han gått och burit på så länge, att den blifvit till en fix idé. Han hade nästan trott, att hennes varmblodiga och eldfulla natur skulle komma honom till mötes. Och nu grät hon för hans skull. Han hade gjort henne illa och sårat henne. »Ah, förlåt mig, du», bad han för tredje gång, bevekande och blygt. Hon såg upp, ännu med ögonen fulla af tårar. »Aldrig göra så mer!» snyftade hon.
Detta motstånd tillloge nemligen, enligt hvad utrönt vore, ungefär som qvadraten af hastigheten, så att omkring 4 gånger så stor kraft erfordrades för att framdraga ett låg 2 mil i timman, som att framdraga det 1 mil i timman, och 9 gånger så stor kraft lör 3, som för en mils hastighet i timman, o. s. v. En hastighet af 3 mil i timman, motsvarande ungefär 21- mil med uppehåll, erfordrade i följd häraf omkring dubbelt så tunga lokomotiver, som en hastighet af 2 mil i timman, och dä nötningen af jernvägsskenorna stöde i direkt förhållande till de tyngder, som derpå framfördes, samt dessutom tyngre lokomotiver i vida större män, än sjelfva hastigheten ökades, utöfvade skadlig inverkan på skenorna genom friktion och stötning vid minsta förekommande ojemnhet ä jernvägen, måste en stor hastighet, och deraf följande behof af tyngre och dyrare lokomotiver, jemväl fordra, för lika lång varaktighet, en vida solidare och således dyrare konstruktion af öfverbyggnaden, än med en mindre hastighet behöfdes, hvarjemte den åstadkomme en ojemförligt större nötning å hela rörelsematerielen, synnerligast hjul och vagnar, samt medförde likaledes betydligt större åtgång af bränsle. Den hastighet af 4 mil i timman, hvilken uppgifvits såsom behöflig å Svenska jernbanorna, vore större, än hvad man för kostnadens skull tilltrott sig kunna åstadkomma någonstädes i Tyskland, och kunde endast jemlöras med expresstågen i England och pä några af de största banorna i Frankrike.
13 med 186 R:dr 22 sk. 4 rstDå nu, äfven under förutsättning, att genom utarrendering af den till egendomen hörande jord, någon tillökning uti inkomsten häraf skulle kunna beredas, hvilken tillökning emedlertid ingalunda lärer blifva af serdeles betydenhet, enär större delen af omförmälde jord sannolikt måste hållas tillgänglig för elevernes vid Läroverket och Raketcorpsens practiska öfningar, det i allt fall kan med säkerhet antagas, att amorteringen af skuldernes capital återstod icke under en längre följd af år låter sig verkställa, helst de till köpeskillingens successiva gäldande anvisade besparingarne å f. d. 3:dje Hufvudtiteln ej eller dertill torde lemna tillgång; så och enär det nu för handen varande förhållande, hvarigenom Artilleri-Afdelningens å Stat uppförde och för Artilleri-vapnets årliga behof afsedde anslag betungas med en ränte-utgift af omkring a5oo R:dr årligen, efter Utskottets tanka, icke lämpligen bör fortfara, liar Utskottet, i betraktande jemväl af den omgång och det besvär, som genom bokföringen af de vidlyftiga ränte-liqviderne förorsakas, funnit sig ega allt skäl att instämma i Revisorernes åsigt, rörande angelägenbeten deraf, att någon åtgärd blefve å Rikets Ständers sida vidtagen, hvarigenom Artilleri-Afdelningens årliga Stats-anslag befriades från en räntebärande skuld och dess räkenskaper från densammas fortsatta balancerande. Utskottet får således tillstyrka, det Rikets Ständer måtte tillåta, att Artilleri-Afdelningens ifrågavarande skuld till Riksgälds-Contoret, stor i4>ooo R:dr, må i räkenskaperne afskrifvas. Hvarjemte och då någon afskrifning af Militiae-Boställs-Cassans hos bemälde
Å. 3o3. XI. U. 097. XII. A. 170. — N:o i5. med förslag till ändring af 18 §. Riksdagsordningen, i fråga om Cessionants obehörighet till Riksdagsrnans-kallet. VIII. B. 296. Å. 316. XI. U. 397. XII. A. 170. ( 55 ) ConstitulionsUtskottets Memorialer, Utlåtanden oell Betänkanden: Nto 17. rörande Prosten O. Bolanders anledning till anmärkning emot Föredraganden af Ecclesiastik-äreuden. X. B. 394- XI. A. 110. — Nto 19. till Ridderskapet och Adeln, angående yrkad, men vägrad proposition på återremiss af Utskottets Memorial Nto 8. IX. B. 433. XI. A. 55. — Nio 21. till Ridderskapet och Adeln, angående yrkad, men vägrad proposition på ogillande af Utskottets Memorial Nto 12. IX. B. 433. XI. A. 55. — Wto 22. angående StatsUtskoltets anmärknings-anledning i fråga om dispositionen af f. d. CanzliStyrelsens HandCassa. XI. B. 33o. XII. A. 167. — Nto 23. till Presteoch Bonde-Stånden, med utlåtande öfver återremisserna, från det förra af Nto 10, och från det senare af Memorialen Wtris 10 och 11. XI. B. 33o. XII. A. 167. XXII. E. 179. —- Nto 24. med yttrande i fråga om behörigt Utskott för handläggningen af Grefve Cronhjelms motion, angående Städernas Tolag. XI. B. 33o. XII. A. 167. — Nto 25. angående Riksdagsfullmägtigen af BondeStåndet Sven Hem lins anmärknings-anledning emot StatsRådet och samtlige Föredragande. XI. B. 397. XII. A. 170.
Reds anm.blott alltför mycket sitt namn: det är försvunnet, och många prester som på den tiden trodde att statskyrkan skulle störta tillsammans och gladde sig till ' hälften deröfver, de sitta nu i de högre embeten, till hvilka de avancerat, och glädja sig oblandadt deröfver att den blef ståeqdc. Är han då glömd? Ingalunda! Han hålles tvärtom högt i ära. Det danska hjertat är troget som guld och af naturen rymligt: det kan så förträffligt omfatta Sören Kierkegaard och biskop Martensen såsom två porträtt i en guldmedaljong. Och det är äfven ganska nödvändigt. Ty Martensen, som Kierkegaard på sin tid kunde beteckna såsom en gatpojke, hvilken kastade en sopfjerding öfver en förbigående och så vek om hörnet, blåsande i fingrarne, — han har ju sedermera vuxit upp och blifvit stor — mycket stor, och så har han den fördelen att han är lefvande. Men Kierkegaard är också en mycket stor — hädangången. När man alltså talar om att uppställa hans staty, och prisar bröderna Reitzels högsinta tänkesätt, i det de utgifva hans cfterlemnade skrifter (utan att man derför just sjelf köper dem) och dessutom angriper Georg Brändes för helgerån, när han använder en modern psykologisk forsknings måttstock på det stora helgonet, så har man afbetalt sin skuld till honom, och så kan han blifva lugnt liggande i sin graf, hvilket. är bäst för kyrkans ro. — Men om han nu likväl icke blefve lugnt liggande? Det är Fichte som har sagt, att om Jesus af Nazareth kom me åter och såge, att alla hade glömt honom, men att man lefde i hans anda, så skulle han högeligen glädja sig. I sanning, om denne Jesu lärjunge hade samma upphöjda tänkesätt och komme åter, så skulle han knappast glädja sig, men gå ned igen i sin graf och vända sig i den. Ett långt större inflytande på vårt religiösa lif hade ett annat reformationsförsök här hemma, nämligen grundtvigianis-men, ehuru den har framgått ur långt mindre genialitet ocli tankekraft.
Kammar-Collegii och Kongl. Stats-Contorets skrifvelse af den 5 December 1823, som utvisar, att Kongl. Maj:t, med bifall till den af Rikets Ständer uppgjorde nya reglering af Landt-Räntmäslarnes löningsvilkor, un - 6 Bevil Inings-Ut skottets Betänkande, N.o 12. der den 10 förutgångne September, i Nåder beslutat, att Landt-Räntmästarne, hvilkas aflöning till större delen bestått af remisslaget eller uppbörds-procenten, skulle dädanefter, i stället för denna, af förändring beroende, inkomst, undfå bestämda löner, svarande mot deras tjenstemannaskyldigheter, samt derjemte, såsom ersättning för omkostnader, besvär och möjliga förluster genom missräkning eller origtiga sedlar, i och för penningeremitteringen, få uppbära | procent å de medel, hvilka från Landt-Ränterien till Kongl. Räntekammaren eller andra Publika Verks Cassör remitteras; så, enär berörde remisslage följaktligen kan anses jemförligt med Cassörers så kallade missräkningspenningar, för hvilka, jemte Häradsskrifvares debetsedels-lösen, Utskottet uti 145 § föreslagit befrielse från bevillning, får Utskottet hemställa, om icke såväl Landt-Räntmästares remisslage, som Cassörers missräkningspenningar och Häradsskrifvares Debetsedels-lösen, må från bevillnings-afgift befrias. I afseende åter på frågan om bevillning af Actie-Bolag, enligt 38 § af Bevillnings-Stadgan, så, enär den pålagde högre bevillningen af Tio procent, då utdelningen öfverstiger Sex för Hundrade, i sin mon kan anses motverka uppkomsten af sådane för det allmänna vigtiga associationer, hvilka, såsom ledande till industriel förkofran, deremot borde hägnas och uppmuntras, finnér Utskottet sig böra hemställa, att afgiften, äfven för utdelning utöfver Sex för hundrade, må nedsättas till 5 procent, samt
Utskottets förslag till införselstull 6 sk. % å ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt Kamullseller Redgarn; men som Riddeiskapct och Adeln ansett, denna tull böra bestämmas till 5 sk. per W, föreslås, Bévillnings-Utskottets MemorialN\o 41. 45 Kar dulls: ofärgadt, 0- tvinnailt och odubbleradt, ifall sislberörde beslut icke frånträdes, följande voteringsproposition: 81:o. Den, som godkänner Ulskottets hemställan, att Garn: Kamullseller Redgarn: öjär gådi, otvinnadt och odubbleradt bör draga 6 sk. införselstull per W, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes införsels-afgiflen å denna artikel till 5 sk. W. Ridderskapet och Adeln bar instämt i Utskottets förslag, att ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt Kardullsgarn borde på ett tullvärde af 2 R:dr per % tillåtas till införsel mot 24 sk. tull;; hvaremot dels Presteoch Bonde-Stånden ansett hittills gällande införsels-förbud å detta slags Garn böra fortfarande bibehållas, dels Borgare-Ståndet förklarat, att, med godkännande af de utaf Utskottet föreslagne värdesoch tullbelopp, redactionen borde blifva: ofärgadt och färgadt, otvinnadt och odubbleradt; i sammanhang hvarmed nästföljande rubrik: färgadt, tvinnadt eller dubbleradt Kardullsgarn af Borgare-Ståndet ansetts böra lyda sålunda: ”Färgadt och ofärgadt, tvinnadt eller dubbleradt, eller så kalladt brodergarn.”
Den var, hvad utsockne frälset, likasom krono och skatte, angick, bekräftad genom riksdagsbeslutet 1683, som tillerkände Konungen rättighet att, Ständerna ohörda, genom utskrifning komplettera regementerna, utan undantag för Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län. Itidderskapet och Adelns privilegier af 1723 innehålla icke någon befrielse från rotering för utsockneheminanen, hvilken i dessa, äfven för Adeln i Halland gällande, privilegier tillerkändes endast insockne frälset. Utsockne frälsets undantagande vid indelning af ryttarehåll härledde sig icke från någon rättighet till befrielse derifrån, mera än krono och skatte, utan deraf, att detta frälse var obrukbart för rustningstjensten, då kronan ej egde räntan deraf. Att båtsmansroteringen ej blifvit ålagd utsockne frälset, var ej en följd af författningen om utskrifningspenningarne, utan af Adelns egenmäktiga, men af Konung och Ständer aldrig medgifna, tolkning af denna författning och Adelns derpå grundade protest. De förhållanden, som förmådde deputationen och Sekreta-utskottet att icke ingå i någon granskning af de meddelade Uppgifternas sanningsenlighet och de inflytelser, som dervid kunna hafva gjort sig gällande under en tid, då Regeringens kraft var förlamad och Bih. till It. St. Prot. 1850—51. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 23 Höft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 221. enskildes fordelar ofta mer, an det allmänna bästa, mäktade att göra sig gällande, äro ej bekante. Men visst är, att, sedan Landshöfdingen i Halland yttrat sig inför deputationen, finnes i protokollerne ingen vidare öfverläggning om frågan. Hans ord öfverflytta des icke allenast i det förslag till underdånig skrifvelse, som, af deputationen föreslagen, oförändrad justerades i Sekreta-utskottet och a (läts till Kongl. Majrt, utan äfven i Kongl.