Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna anhållan bifölls, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade R. o. Ad:s Hrr Elektorer att utse en Suppleant i Bevilln. -Utsk:t efter Gr. von Rosen. H. I. 20 306 Den 6 December. Fortsattes föredragningen af Konst.-Utsk:s Mern. N:o 2, ang. det hvilande förslaget till ny R. O. och dermed sammanhängande ändringar i R. F. Frih. Adlercreutz, Carl: Frågan har redan blifvit § ömse sidor så fullständigt utredd, att jag icke vill yttra mig om förslagets detaljer. Jag vill blott fästa mig dervid, att förslaget uppenbarligen lägger makten i händerna på en enda samhällsklass och detta såväl i den första som i den andra kammaren. När jag läst historien, har jag alltid funnit, att en makt måste, för att icke urarta, se vid sin sida en jemlike; endast derigenom kan lugnet upprätthållas, endast derigenom rättvisa främjas. All makt, som icke känner någon motvigt, måste förr eller sednare blifva öfvermakt och derigenom hämma samhällets jemna och lugna utveckling. I hvilken förändrad ställning skulle icke genom förslagets antagande konungamakten komma till representationen, och derigenom till Svenska folket! Sannerligen, detta förslag innefattar icke blott en förändring i R. 0:n, den innefattar en fullständig förändring af hela vår Statsförfattning, ty den skulle säkert leda till en ministerstyrelse. Men ännu står 4:de §:n R. F. qvar i våra grundlagar, och Svenska folket vill regeras af en Konung och icke af Ministrar. Att vi stå i tacksamhetsskuld till den nuv:de Just.-StatsMinistern, vill jag icke förneka, men hvad är, som skulle göra för oss nödigt att antaga det hvilande förslaget? Hafva vi icke under skydd af vårt nuv:de statsskick hittills varit ett af de lyckligaste folk i Europa? Hafva vi icke i skydd af detta statsskick i mer än ett halft sekel -haft lugn, under det de flesta öfriga Europeiska länder slitits med omstörtningar? Har icke derunder vår utveckling gått framåt i alla rigtningar, och detta visserligen icke för långsamt?
Rehbinder har redan besva' rat frågan rör:de vederbörligheten att äter uptaga ett ämne, då 2:ne 1 Stånd bifallit betänk, derom, så att jag i det hänseendet icke be1 hofver yttra något vidare. I Att uttala sina tankar om Doktor Sandbergs långa och vidlyftiga reservation, som omfattar nästan alla föremål i ekonomisk lagstifningsväg det vore icke blott öfverflödigt, utan skulle äfven vara tröttsamt, och skall jag derföre endast hålla mig till en punkt. ] Den 21 Augusti. 335 Doktor Sandberg säger att rörelsekapitalet i riksmynt skulle vara större, utan att räkna Privatbankerne, än det var före början af dessas rörelse 1834: del kommer an uppå hvad man kallar för sedelstock, ty tiden är ännu icke så långt aflägsen, att man ej eger tabeller, utvisande hvad densamma då utgjorde. Kallar man sedlar alla lånefonder, äfven om de icke utlånas på 15 å 20 år, allt hvad som står på räkning, eller hela maximi-beloppet, hvilket efter all erfarenhet, icke kommer att utgå förr, än riket kommer i samma brydsamma omständigheter som mellan åren 1809 och 1814, dåsa fruktansvärda händelser hopade sig, kallar man dem sedlar, säger jag, så komma de aldrig ut, men hetas vara sedlar. Det år dock intet annat än en titulär sedelstock, hvaraf i verkligheten icke J är utelöpande och Banko-fullmäktige kunna vara tvungne att äfven derpå göra indragning. Vid sådant förhållande är det nödvändigt att någon hjelp finnes att tillgå och den hjelpen består i Privat bankernes sedlar, den må vara äkta eller falsk. Men vill man tala om den rätta sedelstocken, så var den 31 mill. år 1834; från Finland inlöstes 4 mill., återstodo följaktligen 27 mill. För närvande finnas i verkliga sedlar icke 22 mill. utelöpande, och Privatbankernas upgå ej till 5 mill., ergo är Doktor Sandbergs beräkning oriktig.
500,000: » södra „ 400,000: 900,000: den 4 Juli, för vestra banan 600,000: » södia » 400,000: 1,000,000: den 1 September, för vestra banan 300,000: „ södra „ ... 200,000: 500,000: - den 1 November, för vestra banan 150,000: „ södra „ ... 30,000: 180,000: Sta Is-Utskottets Utlåtande TViö 55. 9 Derjemte har Öfverste Ericson, — under anmälan, att högst betydliga utgifter nu förestode, enär redan 2,300 man private arbetare inställt sig vid vestra och 600 man vid södra stambanan samt auktioner blifvit utlysta för uppförandet på entrepenad af 6 stationshus och ett stort antal banvaktare-stugor in. m., hvarförutom uppköp af ett större parti materialier och inslrumental-effekter påginge, —i underdånighet anhållit, att, till förekommande af ett skadligt afbrott i arbetena å dessa begge stambanor, åtminstone det^ aaslag af 900,000 Hulr B:ko, som, enligt det af honom uppgjorda förslag, borde utgå den 1 instundande Maj, måtte med säkerhet vara att vid denna lid till Arbets-chefens disposition påräkna. Efter omförmälaudet af Chefens förStatens jernvägs-byggnader sålunda i underdånighet gjorda anmälan om behofvet af ytterligare medel till de redan påbörjade jernvägsarbetenas fullföljande, har Kongl. Majit, som meddelat Sin Nådiga stadfästelse å den uppgjorda planen till berörde arbetens fortsättning under innevarande år, fästat Utskottets uppmärksamhet pä angelägenheten deraf, alt ofvannämnde belopp, 2,580,000 Hulr Hiko eller 3,870,000 H:dr Hunt, oberoende af de beslut Rikets
Deremot, om jag öfverflyttar dem på Riksg.Kont., blir det en helt annan sorts utlåning, än den, som för närvarande eger rum för Statslånefonden. linder det att utlåningen i Riksg:sKont. sker i större summor och mot helt olika säkerheter, så är Statslånefonden liufvudsakligast afsedd att skänka understöd åt näringsidkare och jordbrukare, hvarföre jag anser, att, så länge man ej beslutar sig för att draga in Statslånefonden, så böra äfven de klasser, för hvilka den i främsta rummet varit afsedd, fortfarande få draga fördel af densamma. Hvad sjelfva det åsyftade ändamålet beträffar, eller att de till Banken indragne medlen skulle, i mån af behof för jernvägsarbetena, aflemnas till Riksg:sKont., förefaller det mig, som detta resultat bäst skulle vinnas derigenom att fonden, som hittills, förblifver under BankoFullrms förvaltareskap. Som jag, för min del, ej kan finna ett enda motiv tala för det förslag, att fonden skulle till Riksg.Kont. öfverflyttas, anhåller jag om bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning. Gr. Liljencrants: Det ser verkligen ut, som man riktigt föresatt sig att ej vilja förstå denna simpla, för handen varande frågan. Frih. Tersmeden yttrade, att genom det förslag, att penningarne skulle i mån af afbetaluingarne öfverlemnas till Riksg. Kont., skulle man likasom binda händerna på Fullmäktige och i betydlig mån inskränka deras i 6:te punkten medgifna rättigheter. Det är för mig alldeles obegripligt, huru denna simpla sak att öfverlemna penningar till Riksg.Kont. kan få namn af att binda händerna på BankoFullmäktige. Jag kan ej finna något annat skäl för antagande af Ulsk:s förslag, än att detsamma ärafBankoUtsk:t framstäldt och måste i följd deraf af R. o. Ad. antagas. Jag vill i förbigående fästa upmärksamheten på ett af en annan värd talare gjordt inkast, hvilket, enligt mitt förmenande, ej kan betraktas annorledes än som en sofism.
Förordningen af den 8 Februari 1681, i hvad den rörer Capellanernes lönerättigheter af deras åhörare, vore både obillig och obestämd; att stadgandet, det Capellanen borde af allmogen uppbära, "till det högsta en half span säd af hvar heleller halfgård, men af fjerdedels eller mindre torpare allenast en åttondedels tunna om året”, gifvit anledning till olika, sins emellan stridiga, tolkningssätt, i det nit man velat finna än matlagen än hemmantalet lagde till grund för löneberåkningen, hvarpå såsom exempel anförts Rikets Ständers olika beslut vid 1762 och 1766 årens Riksdagar, i det all, vid förra Riksmölet, 1681 års förordning ansågs angå matlagen, i sammanhang hvarmed jemväl stadgades, att, då hemman delas i mindre delar, bör hvarje åbo, efter sin erhållna och åboende andel, lill Capellanen utgifva, hvad derföre i anledning af 1681 års Kongl.
Uppå härefter framställd propos. blef förevar, punkt Litt. G. af R. o. Ad. bifallen. Slutligen förekom nu Ulsk:s yttrande, rör:de föreslagna förändrade bestämmelser i fråga om byggnadsskyldighet å prestgård, och fann R. o. Ad. delta yttrande ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUfskts d. 8 och 10 dennes på bordet lagda utlåt. N:0 229, i anledn. af väckt motion om inrättande af ett arkiv i R. St. hus. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 8 och 10 dennes på hordet lagda mern. N:o 230, angtde den vid nordöstra sidan af riksgtskont:s hus befintliga gårdsplats. Den af Hr Rääf vid detta mern. fogade reservation upplästes på begäran af Hr Lind af Hageby, Carl Au g. Ludv., som derefter yttrade: Sedan denna reservation nu blifvit uppläst torde R. o. Ad. finna alt den innehåller tillräckliga upplysningar för att bestämma R. o. Ad. att icke ingå på Utsk:s förslag, hvarföre jag anhåller om propos. på afslag derå. Hr von Troil, Sam. Gust.: Den siste värde talaren har förmodligen icke tagit i närmare betraktande den ifrågavar. tomtplatsen. Eljest skulle jag för min del tro, att han lika med majoriteten inom Utsk., icke skulle anse denna tomt vara afsa mycket värde för riksg:s-kont. alt bibehålla som för staden att få använda. Något hvar som gått öfver Riddarholmen, lärer väl med förvåning sett att man vid en offentlig byggnad af den vigt, som riksg:s-kout., har den skröpligaste gård som roan kan föreställa sig. med byggnader i så förfärligt lägervall alt troligen på fä gårdar vid enskilda tomter sådana kunna företes. Redan för flera år tillhaka väcktes fråga om att borttaga dessa byggnader och alt sätta den ifrågavar. tomten i bättre skick. Frågan förföll derföre att vid 1840—1841 årens riksdag beslöto R. St. att ifrågavar. tomt skulle användas lill riks-arkiv.
Hon har släppt lös hela sin hufröken Åhlander3 skaplynne, men så äger hon moristiska kraft, då hon återgaf den gamla, så mycket mera humor, uppsluppenhet och fjolliga exdansösen och fasansvärda svärmodern friskt, godt lynne. i » Davals skilsmässa » — som hon gjorde mindre grotesk och mera borgerlig än rollen spe* * * lades i Paris — och hon har i det äldre lustTecla Ottilia Åhlander är född i Norrkö- spelet gjort löjeväckande, men aldrig till öfverping den 3 juni 1855 och blef elev i elevskolan mått karrikerade typer: i Moliéres » Lärdt folk 1874. Där hade hon bland andra till kami stubb » och » Fruntimmersskolan », i Holbergs rat den två år yngre Olga Björkegren. Denna » De osynlige », i Blanches » Döden fadder » (fröken öfvergick på hösten 1875 till Stjernströms Nya Silfversvans) och » Magister Bläckstadius » (penDen enda gång, jag på- teater och fick där pröfva sina krafter på sionsförestånderskan). både många och stora uppgifter. Fröken Åhminner mig ha sett henne i en något så när lander uppflyttades från elevskolan till Dramaung roll, var då hon spelade fröken Holst i tiska teaterns aktörstat 1877 och har allt sedan det danska proverbet » Sista hvarfvet ». kvarstannat vid denna scen och där arbetat sig Nu senast har fröken Åhlander tagit ut fram till den plats, hon nu innehar. steget från lustspelets och det borgerliga skå- Till en början fick hon nöja sig med små- despelets område till det högre dramats, då roller. Fru Almlöf, fru Helfrid Kinmansson hon vid föreställningen pä operan skärtorsdagen och fru Tammelin voro ännu i sin fulla kraft utförde Juanas roll i Echegarays gripande och upptogo, som naturligt var, de bästa och dram » Helgon eller vansinnig? » Det är allde mest tacksamma äldre damrollerna. Fröken tid ett vågsamt försök för en skådespelare, publiken är van att se i komiska roller, Åhlander fick nöja sig med hvad som blef som öfrigt.
Dessa mål skulle då afgöras på en särskild division af Högsta Domstolen, hvilken icke skulle få andra mål till afgörande, och således blir det endast namnet, som utgör skillnaden mellan detta och Coust.Ulsk:s förslag eller också skulle besvärs - Dell 28 Februari f. m. G33 målen sammanblandas med de öfrige ärendena i Högsla Domstolen, hvarigenom, såsom jag tror, de blifva illa behandlade. Högsta Domstolens ledamöter må vara huru skickliga som heldst i, sitt fack, men säkert är, alt för de rent juridiska målens afgörande fordras helt andra egenskaper än för besvärsmålens afgörande. Jag har sökt skilja mellan de rent juridiska och de administrativa målen. lie förra äro sådana, der staten icke kommer med i beräkningen och der tvisterna måste algöras enl. rent juridiska grunder, enl. gifna rättsförhållanden. De mål, som nu äro i fråga eller besvärsmålen, röra personers rättigheter mot hvarandra, men i dessa mål förekommer ännu en tredje person eller staten, hvilket icke får förbises. Man kan således icke afgöra desse mål efter de grunder, som äro giltiga för de juridiska målens behandling, och det är således gifvet, att Högsta Domstolen är just för dessa, eller de administrativa målen en olämplig auktoritet. Erfarenheten har äfven visat att jurister, utmärkte och stående främst i ledet bland denna embelsmannakorps, icke alltid äro lika skickliga adniinislialörer, och detta är ett bevis på olämpligheten att tili Högsla Domstolen öfverflytta besvärsmålen jemte de juridiska. För afhjelpandet af den nu öfverklagade olägenheten återstår dock ett tredje sätt, nemi. imältandet af en särskild lätt linder namn af Regerings-räll. der målen komme att afgöras af såväl jurister sorn administratörer. Mot detta förslag hafva åtskilliga invändningar blifvit gjorda, och jag anhåller att till besvarande få uplaga några bland dem. Man har sagt, att genom införandet af Regerings-rätten skulle Föredraganden eller Depai t:s-Chefen icke erhålla lindring i sitt besvär. Talaren som framställde denna invändning har icke med upmärksanihet genomläst förslaget.
Jag är så mycket säkrare derpå, som jag i fyra provincer, der jag haft egendom, beständigt hört önskas, under loppet af många år, att desse billige ideer kunde göras gällande, och att man må undvika beständigt öfverrumplas ifrån Riksdag lill Riksdag, med omstörtningar ifrån ena ytterligheten till den andra. — Jag har således tillstyrkt, på alla dessa skäl, och skall kunna uppgifva ännu flere, att afskaffa de så kallade egentliga konstbrännerierne, med hvilka den aldra största tillverkningen åstadkommes, och att endast panna, hatt, mäskvärmare och en sådan af mig nu föreslagen helt enkel, icke kostsam och lätt skötbar, klarnings-apparat, må varda tillåten, — hvarvid torde komma i betraktande, alt denna apparat, till hvars enahanda beskaffenhet, alla nu varande konst-apparater kunna, utan ringaste kostnad, förändras, kan vara af hvad form som helst. — Jag får äfven förklara, att om någon tviflar derpå, att redskapen kan härtill förändras, åtager jag mig, att leda det i bevis, helst härtill ej erfordras mer, än att borttaga de flere rum, eller så kallade tallrickar, hvaruti ångorna mer än en gång omkokas; — för öfrigt kunna pannor, mäskvärmare, lör och kylfat, i deras fordna skick oföräudrade bibehållas.’ "Högloft. Utskottens förslag, att pannan bör vara sex tum hög, och pannans öppning på bröstet, hvaruti hatten sättes, icke större än hälften af pannebottens diameter, gillar jag till alia delar, såsom af erfarenheten bestyrkt vara rigtigt, och det bästa alt förekomma underslef; — dock böra pannorna få vara väl djupare, men aldrig mindre än sex tum;—. hvarföre jag tillstyrker detta förslag.” ”Högloft. Utskotten hafva yttrat, att ifyllningslucka ej må finnas, då icke mäskvärmare begagnas. — Detta anser jag så mycket mera origtigt, sorn det blott ökar ett onödigt besvär för bran vins-tillverkaren derigenom» att hatten måste tagas af hvar gång pannan ifylles, hvarigenom Bevilln.- och Oecon.-Utsk.
Gr. af Ugglas har i denna fråga afgifvit ett särskildt förslag, hvilket jag visserligen gifver företräde framför Utsk:s, men som jag dock ej anser mig kunna förorda, enär äfven det går för långt. Då man olyckligtvis icke kan utrota bränvinet i vårt land, måste man fördraga att vid utskänkningen deraf missbruk kunna ega rum. Genom allt för mycken stränghet framkallar man underslef och botar ett ondt med hälften värre. Jag finner mig således föranlåten att yrka afslag å förslaget. Frih. Wrede: Jag förenar mig med Frih. Haab. Enligt nu gällande Författning är på landet om Sönoch helgedagar all utskänkning af bränvin förbjuden utom på gästgifvaregårdar vid måltider till resande. Detta undantag anser jag icke böra borttagas. I stad får sådan utskänkning icke ega rum på andra timmar än dem vederbörande myndigheter bestämma, och under Gudstjenst skall utskänkningsställe alltid vara tillstnngdt. Dessa bestämmelser torde vara alldeles tillräckliga och en ytterligare utsträckning deraf kan med skäl anses vara ett alltför stort ingrepp uti förhållanden, som ligga inom individernas enskildta område. Jag yrkar afslag å den föreslagna förändringen. Gr. af Ugglas: Ingen torde förneka, att det mål, som här föresväfvat Utsk., är godt och önskvärd!, och jag medgifver öppet, att jag, för att få sakén i gång, inom Utsk. gaf min röst åt förslaget, ehuru jag pä samma gång förklarade, att jag komme att föreslå en modifikation deraf. Såsom motiv till förslaget anfördes inom Utsk., att samma lag blifvit införd i Norrige, der all försäljning af bränvin är förbjuden från kl. 5 Lördags e. m. till Måndagsmorgon. Jag känner ej alla de särskildta förhållandena i Norrige, för att kunna säga, hvarföre ett sådant stadgande der är lämpligt och låter sig verkställas. Att det icke öfverallt här i Sverige kan tillämpas inser jag ganska väl, enär en stor del af befolkningen i Stockholm och de öfriga större städerne icke har något egentligt hem utan måste lefva på krogen. Orsaken hvarföre förslaget gick igenom uti Utsk., var den, att 3 ledamöter af BorgareSt., eller just det
I Sverige hafva Ministrar aldrig ägt denna magt, men andra Folkslags exempel böra afskräcka oss att härstädes försöka 'dess införande. Den 10 December f. rrt. 333 Under den långa tid, sorn åtgått lill pröfning af Ständernas, angående Styrelseverkens organisation, lill Konungen framburna önskningar, har hufvud föremålet, tjenstemanna-personalens minskning och derpå grundade lönebesparingar, dels blifvit bortglömdt, dels blifvit omöjligt, genom förökningen af Folkmängden och Landets production, genom nja näringars uppkomst och andras tilltagande, samt genom en allmänt ökad luxe och derigenom för Emhelsmännen ökade behof. Med en synbar håg att öka den inamovibla BomareGorpsens magt har omskapningen gått derpå ut, att så mycket möjligt är ifrån de administrativa Styrelse Verken afskilja alla, så väl ekonomiska, som vettenskapliga, frågor och under den antagne principen af juridisk enhet öfverlemna den till domaremagten. Jag bar uti ett föregående Memorial yttrat, att man härigenom orsakat juridisk oreda;* jag skall nu söka leda sådant i beris, men får på förhand förklara, att mitt syftemål dermed endast är, att söka förekomma en ytterligare enligt min tanka skadlig fortgång på den bana man begynt, och att bereda hjelp för någon del af det onda, som redan är åstadkommit, men aldeles icke att begära upphäfvande af de i dessa delar utkomna Författningar. 334 Den io December f. m. Juridisk oreda tror jag derigenom förorsakas, att sådane Embetsman, hvilka redan hafva flere göromål än de ordentligen sjelfve kunna medhinna, belastas med flera och derigenom aldeles sättas utur stånd att sjelfva sköta sina sysslor.
Sedan jag salunda yttrat mig öfwer huswudfrägan, i2§2 Den 29 Mars. frägan, om och huru krivileZisms synas mig bora uphöra , utbeder jag mig fa tillägga nägot rörande det försiaq, at att jords refning och skattläggning samt National-Representationens förändrande skulle, såsom förutgående wilkor för privilegiernas afsägelse, werkställas. Denna tilläggning skall blifwa kortJag tror mig allenast behöfwa staga: hafwa vefla wilkor någon naturlig gemenskap med privilegiernas ^upphörande at wara särskilta Stands-förmaner? Är rättwisan af detta nphörande ej en fraga, som later sig behandlas aldeles utan atanke af Refning eller Representation? Om Refning och Representation föreeller efterkomma privilegiernas uphörande eller förändring, blifwer ej denna rättwisa densamma? Later den sig ej, under förutsättning af klokhet och wälwilja, i bada fallen lika wäl besluras? Hwad hafwa dä fragan och wilkoren för et oskiljaktigt samband med hwarandra? Eller skulle man ej kunna eller wilja handla rätt, utan dagtingan? Det wore ju swagt, eller oädelt. — Likaså, om Skattläggningens förnyande, 0M Representationens omskapNMg i grunden innefatta rättwisa och allmänt gagn, hwarföre skulle de ej, pa det för hwardera stadgade sätt, kunna företagas och beslutas, utan d n ringaste hänsigt lil Standens privilegier? Alla vefla ämnen synas mig tydligen särskilta; och jag kan således ej för min del nlstyrka bifall a de ofwananförde wilkorens föreslagna inflytelse pa något ware sig jakande eller nekande beslut rörande RiksStandens privilegier; uran anhäller at denna staga matte i sin naturliga enkelhet behandlas, och Constitutions-Utskorters pröfning af densamma, tilan - Den 29 Mars. 126Z tan sammanblanning med andra frägor, Riksens Högloft. Ständer underkastas. Silverstolpe. Lades pa bordet.
Alltså efter delta bewisningssätt, bör det icke anses för något hardt öde, när stridsmannen förlorat arm och ben i Bataillen, emedan han ej kunnat bestämt påräkna alt komma helbrägda derifrån; icke ett hardt öde: när Jordbrukaren lider total missväxt, emedan han ej kunnat med ofelbar misthet calculera, att han skulle skörda en ymnig gröda, det äret; icke ett hardt öde nar den Handlande mäste -vidkännas stöskador emedan han ej kunnat göra sig försäkrad alt ä wist eller owist tid återse stepp med laddning. Likwäl synes det wara allmänt er kändt att olycka ar olycka, om ock motsatsen ej kunnat säkert paräknas. Likaledes mäste obillighet och hårdhet anses för hwad de werkeligen aro, ehuru .de ma höljas. Ingen tänkande kan wara sa blind, att icke han inser, det en författning, som bjuder alt Ämbetsmannen, alltid ett ar sednare än han igenom Lag är berättigad, kommer att göra hwarje uppsteg till bättre systla och,lön, är owedersägeligen obillig och härd, samt för Ämbetsmannen medförande en giswen förlust. Men widare pastäs: den projecterade innchallning af Systlor och Löner tillskyndar ju ingen förlust och är således icke en härdhet, "dä hufmudändamälet dermed är StatSoch IndelningSwerkets upprätthällande i jemn gäng" hwilket bör interrestcra Löntagare ekc. Föreställom ost endast derwid en husbonde med nä ' got »54 Den 4 November. got förfwagade Financer, hwilkcn antager den Hushålls methode, att bäde föda och Lön ivägras hans Tjenstehjon första äret, i afsigt atk sämedetst komma i stack att framdeles bestå ärlig Lön och underhall: Är det wäl troligt att han pä sädane willkor sär nägra Tjenare? Men om han sär någon, sä blir dek wisierligeu endast den, som wet sig aga den kraften, att rikcligön föda och löna sig sjelf pä Husbon. dens bekostnad.