Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag likväl ej fått något understöd i detta afsrde, så vill jag i stället öfvergå på deras sida, som önska återremiss af ifrågav:de punkt, på det att Utslct må blifva i tillfälle att utröna pluralitetens uti de andra Stånden åsigt i detta hänseende. Hr Printzensköld: Sedan Frih. Skjöldebrand nu när mare utvecklat meningen med sitt förslag, tinner jag mig försatt i den ställning, att jag måste bestrida detsamma. Jag gör det hufvudsakligen på den grund, att det är mycken tvetydighet underkastadt, huruvida man kan anse »ting» fortsatt, äfven under den tid, då domare och nämnd ej finnas tillstädes och då i följd deraf ej rättegång hålles. Jag skulle nemi. tro, att, om slagsmål eller annat brott föröfvas der ting hålles, men rättegångsdagarne äro förbi och domare och nämnd från stället afrest, man svårligen skulle kunna rubricera brottet som begånget under tinget, hvaraf jag drager den slutsatsen, att det blir svårt, att, ifall ordet »ting» i författningen skulle insättas, gifva åt detta ord en sådan tolkning, som skulle utskänkningsrätten vara förbuden jemväl under de dagar, veckor, ja kanske månader, som förflyta emellan den tid, då nämnden och domaren utöfvat sitt domarekall, och den dag då domare och nämnd återkommer för att afkunna dom. I anseende till den tvetydiga tolkning, som således kunde upstå, i händelse ordet »ting» inflöte i förteckningen på de folksamlingar, vid hvilka bränvinsutskänkning ej må ega rum, så synes det mig, att man handlade klokast att öfverlemna ät Utsk:ts närmare bepröfvande att i detta hänseende omredigera g:n, hvarföre jag förtfar i min. vördsamma anhållan om återremiss; hvilken jag äfven hoppas att Frih. Skjöldebrand måtte biträda. Hr Olivecrona: I den utsträckta betydelse, Frih. Skjöl debrand velat gifva åt ordet »ting», kan jag ej instämma. På landet, der ordinarie ting hållas, sammanträda nämnd och domare för att utöfva sitt domarekall.
Men en vacker dag vaknade vår lilla fläkt deraf, att solen sken på honom, och när han då såg opp, märkte han, att han var utan tak öfver hufvudet, ty blåklockan, som han somnat uti, hade vissnat. Nu begaf han sig ut i verlden, gladt ruskande på sig, och se: det första han fick se var den vackra doftande blomman som vuxit opp ur hans frö, och som just nu slog ut sina första blad och spridde sina första dofter kring nejden. Nu var ej mera tid att sofva; nu blef det brådtom att väcka alla fläktar som sofvo i nejden, för att komma och leka med de ljufva dofterna och sprida dem kring dal och berg. Och det blef en lustig lek må ni tro. Danserskan. Rosa var alls icke vacker. När qvällen kom och dagens arbete var slutadt, då gick den femtonåriga in i det rum, som i fordna tider varit familjens samlingsrum, och der nu hennes fader, af vana sedan gladare dagar, mest hvarje qväll infann sig. I detta rum, der tillförene en talrik ungdom samlades till dans och glada lekar, der var det nu Rosa ensam som sväfvade fram och åter, än i en luftig dans, än i vexlande ställningar fulla af uttryck och behag. Då var Rosa vacker. Den grofva drägten formade sig kring henne då mer luftigt än en danserskas gaz, och glömmande sina bekymmer drömde fadren bort mången stund, i glad beundran, blickande på den sköna dansen. Från Rosas sinne var då hvarje bekymmer utplånadt, hon kände blott att hon lefde, att hon njöt, i sorg, i glädje, i hänryckning, i stilla frid, och en tår dallrade ofta i hennes öga, då hon slöt sin dans. Då var Rosa skön. „Rosa, mitt barn“, sade fadren en afton, „min önskan är att du i morgon bevistar denna bal i staden, dit du är bjuden. De behöfva lära sig att icke se dig öfver axeln, som de så gerna göra. De tro dig sakna de behag, som de med bråk och möda förvärfvat sig.
Men jag hemställer lill hvar och cn, om man med 200 r:drs lön kan hafva så stora anspråk, som man då ansåg sig kunna dermed förena. Man ville icke blott, ali de skulle verkställa hvad de förut hade gjort, man ville äfven göra det villkor, att de skulle undergå, visserligen icke en vetenskaplig examen, men dock en examen, som fordrade studier, och detta allt för 200 r:dr. Om en enskild, som vill skaffa sig en tjenare, icke har mera att bjuda på, än 200 r:dr, vore det också i den lägsta tjenstegrad, så skulle han icke blifva väl betjent för denna summa. Man säger väl, alt länsmännen, utom ifrågavar. 200 r:dr, äfven borde kunna påräkna extra inkomster. Det är just dessa extra inkomster, som mäste utgöra ett hinder för dem, att rätt kunna utöfva sina tjensteåligganden. Att man icke hör anse fjerdingsmännens tjcnslcr såsom municipala befattningar, tror jag öfverensstämma med de Heste talares tanka, som här yttrat sig. Man kan visst säga, alt, om således dessa tjenstemän skola af Staten aflönas, eli större anslag dertill mäste blifva behöflig t; men jag anser det icke vara afvigt, att en lön bestämmes, som fullt motsvarar besväret, utan endast att en mindre aflöning meddelas, hvarigenom man tydligen utmärker deras befattning vara, att slä under den egentliga kronobetjeningens lydnad och sålunda deras åliggande alt vara densammas handtlangare. Då detta sätt skulle det anslag,'sorn erfordrades, icke blifva stort. M ångeuslädes anses det äfven såsom en heder att tjena Kronan, och man gör derföre icke räkning på någon stor inkomst deraf. Aflöningen skulle derföre endast afse det af mig nyligen nämnda ändamålet.
64:0 af den 2 Augusti 1848, angående inqvarteringsskyldigheten i Stockholm (163). 1848 den 17 Augusti föredragen och Öfver-Ståthållare-Embetet i Stockholm i Nåder delgifven. 65:0 af den 19 Augusti 1848, angående en, med särskildt hänseende till Götheborg, åsyftad ändring i vissa föreskrifter uti InqvarteringsOrdningen för städerne utom Stockholm (175). 1850 den 8 Maj slutligen föredragen; Ock som, i följd af Kongl. Maj:ts den 24 Augusti 1847 meddelade förklarande, att Götheborgs stad vore pligtig att för det manskap, sorn erhåller inqvartering i stadens hus, tillhandahålla service in natura 209 iu natura, dea af Krigs-Collegiutn och Stats-Contoret väckta fråga örn indragning af en del utaf den staden tillagda inqvarterings-tolag fått förfalla, samt Kongl. Maj:t sedermera i öfverensstämmelse med Götheborgs Magistrats och Borgerskaps underdåniga anhållan, genom Nådigt Bref den 18 Februari 1848 tillåtit, att af inqvarterings-lolagen en summa af 10,000 R:dr tills vidare finge för annat ändamål användas, under vilkor att staden ansvarar derför, att garnisonen behörigen tillhandahålies all den service, som bör af staden utgöras, hvartill ock den öfriga delen af inqvarterings-lolagen beräknats vara fullt tillräcklig, alltså och enär, i strid emot hvad Rikets Ständer, såsom anledning till deras underdåniga anhållan, förutsatt, öfriga städer, hvilka, enligt Kongl. Inqvarterings-Ordningen för städerne utom Stockholm, utgöra inqvartering in natura emot derför bestämd ersättning, äfvenledes in natura bestå hvad till servicen hörer, fann Kongl. Maj:t Rikets Ständers underdåniga skrifvelse nu icke böra till någon vidare åtgärd föranleda. af den 19 Augusti 1848, i anledning af Kongl.
Kanske var han verkligen en gammal enstöring, en Metusalem i sitt långlivade släkte, som överlevat de sina och främmande för den yngre korpvärlden tillbragt åren i klipporna och lundarne vid Kefissos, ensam och sörjande, till dess han slutligen fann en ny sällskapare av ett annat släkte, fann en vän, som i mycket liknade honom själv, och till vilken han småningom drogs genom detta medkänslans band, denna blida, outrannsakliga makt, som giver varje hjärta, även det ensammaste, kyligaste och mest förtorkade, ett föremål, varpå det kan utgjuta den ömhet, varav det ännu är mäktigt. Det förtroliga samspråk pelarmannen förde med sin korp avbröts, när hans skarpa öra uppfångade ljudet av nalkandes steg på gräsmattan. Han hade suttit med ansiktet riktat mot olivdungarne i tavlans bakgrund. Nu vände han sig om och lade sig på magen, och hans kala huvud med det lurviga skägget stack fram emellan kapitälens lövverk, som ett hiskligt vilddjurs, spanande genom ett busksnår. Korpen hade flyttat sig till hans axel. Simon var harmsen över att störas i sin måltid. Han hade väl ännu icke sjungit sin aftonpsalm, men det började lida långt in på natten, och han ville vara ensam. Därför röt han redan på avstånd mot de kommande: - Gån bort, gån bort! Gån, säger jag! Men när de likväl nalkades, gnistrade hans ögon, och han började i en ton av gäckeri: - Kommen, mina barn! Kommen och hören! Varför skall örat vara fäst vid huvudet? Slit av örat, dumma människa, och spika det på ditt bröst Dessa ord utgjorde inledningen till en av de förvirrade straffpredikningar, med vilka han plägade skrämma ensliga vandrare, som nalkades pelaren i olämplig tid. Men Simon hann ej fortsätta, ty han avbröts av en välkänd röst, som ropade: - Fader Simon, du skall icke vredgas. Det är jag, Petros, som kommer. - Ah, det är du, Petros, biskopen ... biskopen! Ah! - Jag har uppfyllt din önskan och för min unge Klemens till dig. - Vem är Klemens? - Du vet det, fader. - Klemens? Nej.
Nådig fastställelse i underdånighet insändas. Skulle inom någon socken vederbörande om fördelningen, sig emellan, af det på socknen belöpande antal soldater sig icke förena, må roteindelningen regleras af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, efter undersökning, dervid biträdd af Landskamereraren och Landtmätaren samt 2:ne af socknen valde Gode Män, rotarnes sammansättning bestämmer. I den händelse åter, att den sålunda framställda grund för roteringsjemkningen icke varder af Rikets Ständer antagen, finner Kongl. Majit, lika med Krigsoch Kammar-Collegierna, någon annan utväg icke återstå, än att, genom vanlig Roterings-C immission, låta roteringsjemkningen, i den af Collegierna föreslagna ordning och i öfverensstämmelse med Kongl. Majits Nådiga Instruction af den 20 December 1825, samt med enahanda iakttagande, i afseende å indelning till stameller strö rotar, som ofvan är nämndt, verkställa. Sedan sålunda, på ena eller andra sältet, roterings-skyldigheten (ör hvarje hemman eller lägenhet blifvit bestämd, och hvarvid, på de af Collegierna anförda skäl, undantag icke kan ega rum, hvarken för Landlstatsoch Häradshöfdinge-boställen, Augmentsoch Inqvarterings-hemman eller de redan afviltrade under odling och frihetstid upplåtne 66 —8|I:dels mantal, bör deremot: 1:0 det af Statsverket förut till voteringens understöd i Jemtland lemnade bidrag af 6,666
Utdrag deh i4 October 1829* undantag, att Ständet afslog Utskottets tillstyrkanden'. i*o otn förbättring i Constructions-Gorpsens löner; 2:0 om bestämmandet af en viss summa, till oförutsedda utgifter, utaf anslaget för Försvars-Verket till Sjös i allmänhet; och 3:0 om utgående å det ifrågaställde anslaget till oförutsedda utgifter af hvad utöfver 5o,ooo R:dr kan erfordras för Flottans Indragnings-Stat, S. D. Vid slutlig föredragning af Statsutskottets Utlåtande, N:o a54, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:» i5a, angående regleringen af Allmänna Indragnings-Staten, blef första Betänkandet bifallet med följande undantag och tillägg: 5Ue punkten, angående en Bergmästaren Jacobson tillagd ersättning, afslogs; 7:de punkten, angående löne-tillökning för Kammarskrifvaren prestman, afslogs, med förklarande, att tillökningen må utgå af besparingarne; Prat. Utdrag dtn »4 October 1839. Il5 g:de punkten! f. d. Landshöfdingen Hjertås pension afslogs j I louie punkten lades Betänkandet till Handlingarne; Vid 12 punkten, om reglering af pension för Högstsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas Hofstat och Betjening, gillade Ståndet de af Herr Aug. von Hartmansdorff, i dess, Utlåtandet N:o 254 bifogade, reservation uppställde grunder; 13:de punkten, så vidt den rörde nu mera aflidne Vice-Presidenten af Wahlberga ansågs förfalla, men i fråga otn fortfarande löneersättning för Hans Excellence Herr Gref. ve Rosenblad, blef samma punkt, älven som 16 punkten, angående Fröken Tornerhjelms pension, afslagen; uti iq;de punkten, om löneersättningen för Ofverste-Lieutnanten de Mottoni, bifölls Betänkandet N;o 254; aotde punkten, om ersättning till Landshöfdingen i Kronobergs
Hvad åter angår orsaken till den inträffade Panninge-förlägenheteo, är min öfvertygelse, att om den till en del uppkommit genom lättad Lånetillgång, lå har den ock blifvit förorsakad genom en ökad Sedelmassa, och deraf vållad mynt-försämring. Alla tiders erfarenhet har visat, att när penningarne fallit i värde, har äfven peoningebrist uppstått. Vid 1815 års Riksdag yttrade jag redan samma tanka, och jag klandrades då såsom StatsSecreterare, för det jag vågade finna orsaken till allmänna förlägenheten, i annat än Nederlaga-rörelse och Handels underbalance, hvaraf den förra nu upphört, och den senare genom vidtagne prohibitiva Författningar synes hafva bordt om möjligt förekommas. Det onda har likväl darmed ej blifvit afhulpit, och Den 8 Juni i t. m. 43* penningebristen h«r snarare tillän aftagit, under det ttt vi, genom vårt förändrade handelssysteme, bidragit att hjelpa upp Dannemark, som nu är i besittning af transito-rörelsen, och hvars mynt-representativer i lamma förhållande dageligen vinna i värde. Det är derlöro märkvärdigt, huru vi handla i stridighet med vårt eget intresse. Denna sommar kom ett fartyg ifrån America till Götheborg, tora ville der sälja sin laddning, för att köpa Jern. Americaniren kunde ej finna köpare till sina varor, utan begaf sig till Köpenhamn, der fick han sälja dem ock köpte deremot Jern. På sådant sätt hafva vi allt sedan år 1815 arbetat uppå att upphöja Dannemark på vår egen bekostnad; och det är våra handlande och Bruksägare sjelfva, som härtill äro till en stor d«l orsaken. Grefve De la Gardie, Jacob: Sedan jag anmält mig att tala, hafva Friherre Cederström och Grefve Mörner så fullständigt utvecklat i» frågavarande ämne, att föga är att tillägga.
Ilan har ock till deras rätta halt och värde uppskattat de invändningar och farhågor, hvarmed man så länge motarbetat och ännu torde söka att motarbeta realisationens verkställighet eller åtminstone utverka, att den uppskjutes till en tid, då man uti verkligen och betydligt förändrade förhållanden kunde finna en kanske välkommen, Den 20 Februarii f. m. i3 tvingande anledning att upphäfva sjelfva myntbestämningsgrunden. Det är på dessa bemödanden och de oundvikligt förderfliga följdeina, om de lyckades, som jag önskade och hoppas, att BancoUtsk. fäster uppmärksamhet, då det går att yttra sig öfver ifrågavarande ämne och att föreslå dagen, då silfver-utvexlingen bör ovilkorligen taga sin början. Det är äfven af högsta vigt, att Utskottet ofördröjligen inkommer med detta förslag, emedan det vore en fruktlös möda och tidspillan att öfverlägga om lagar och stadgar för Bankens rörelse och functioner, innan man med visshet vet, om och nar den skall börja att uppfylla sina förbindelser: första vilkoret för dess verksamhet och allmänna gagnelighet. Jag hoppas Utsk. icke skall uppehålla sig vid den lappris omständighet, att, efter det hittills följda beräkningssätt, en summa af 35o,ooo R:dr silfver ännu fattas i den af sist församlade Ständer för nödig ansedda proportionen af 5 till 8. Ehuru olika meningarna och afsigterna i öfrigt må vara, finnes väl ingen nog enfaldig att föreställa sig, att realisationens framgång i minsta mån beror af denna ringa tillökning i Bankens silfverförråd; ingen, som icke inser, att den lättare oeh med mindre kostnad kan anskalfas efter utvexlingens början, om den då skulle pröfvas erforderlig, och om Bancostyrelsen erhåller så beskaffade autorisationer, som den i alla fall måste erhålla, så framt den skall kunna ansvara för utvexlingens oafbrutna fortgång, den må börja med hvilken proportion som helst emellan den redbara fonden och sedelstocken. Emedlertid vill man ändtligen — jag må nästan säga för ro skull — vinna den omförmälta proportionen; ingenting är lättare.
I följd häraf och då det i 8 Cap. Utsöknings-Balken gjorda medgifvande af bysätining, redan innan fordran blifvit af Domstol eller Konungens Befallningshafvande pröfvad, numera sällan eller aldrig af fordriugsegaren åberopas, eller af executorn tillämpas, samt den förmon ater, som i Förordningen den 12 Mars 1830 är gäldenär förunnad, att bysättning, på grund af löpande skuldebref, ställde att betalas vid anfordran, ej må verkställas förr, än åtta dagar förflutit efter lagsökningen, synes, med afseende å löftesmäns serskilda ansvarighet, böra för dem utsträckas äfven till de fall, då, uti löpande förskrifning eller invisning, förfallotid varit betingad; vill Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, enligt hvad hosföljande protocoll utvisa, härmedelst föreslå Rikets Ständer: att, med ändring af hvad uti 8 Cap. Utsöknings-Balken är stadgadt, rörande bysättning eller förbud för giildenär att resa ur stad, der han vistas, och med upphäfvande af 10 § i 5 Cap. samma Balk, samt 50 § i Concurslagen den 12 Mars 1830, må varda förordnadt som följer: Lag-Utskottets BetänkandeN\o 1l3, 7 § l För fordran, som genom utslag är fastställd, njute borgenär, der lian det äskar, bysättning å gäldenär, efter thy derom i hvarje fall är stadgadt. § 2. Löftesman, som åtagit sig annans gäld, efter löpande förskrifning eller invisning, såsom sin egen, må ej derför bysättas förr, än åtta dagar efter den dag, då han bevisligen erhållit del af lagsökningen, ändå att viss förfallotid i förskrifningen eller invisningen utsatt varit. § 3.
Hållskjutsningen är här i länet längesedan afskaffad, och i allmänhet har landväga trafiken af resande betydligt minskats, i följd dels af den nyligen öppnade jernvägstrafiken från Göteborg, dels af den lifligare ångbåtsfarten emellan hamnarne å kusten och å Göta eif, dels utan tvifvel ock af den förhöjda skjutslegan. Sedan äfven allmogen vant sig att begagna de transportmedel, som jernbanan och ångbåtarne erbjuda, har det på dubbelt sätt verkat till båtnad för jordbruket, genom besparing af tid och dragare. Länets allmoge synes i allmänhet icke vara böjd för någon förändring i skjutsningsanstalterna. Förnyade gånger hafva åtgärder vidtagits för skjutsningens ställande på entreprenad, med de största möjliga lättnader i vilkoren; men såsom tabellen utvisar, har en sådan endast på ganska få ställen kunnat till vägabringas. I postbefordringen har under ifrågavarande period ingen förändring ägt rum. Den verkställes dels af dertill anslagne hemman, dels med gästgifveriskjuts eller efter beting. Kronobrefbäringen verkställes, till den del som de ordinarie posterna ej kunna begagnas, dels af dertill särskildt anslagne hemman, dels genom entreprenörer, emot fastställd ersättning af de brefbäringsskyldige hemmanen. För kommunikationernas lättande hafva följande arbeten under ifrågavarande femårsskifte blifvit inom länet verkställde: l:o vägomläggning till undvikande af Källeoch Carlstorpsbackarne i Tunge härad å allmänna landsvägen emellan Uddevalla och Strömstad, hvartill år 1858 anslag af statsmedel anvisats med 9,000 R:dr; 2:o vägomläggning förbi Grorödsbacken i Lane härad å allmänna landsvägen emellan Uddevalla och Wenersborg, dertill år 1859 bidrag af statsmedel anvisats med 6,000 R:dr; Tab. Litt. K. Bränvinsbränning. Större brännerier. Afgift. Mindre brännerier. Ar 1856, 6 stycken (3 två, 3 en månad) » 1857, 5 stycken (alla två månader) » 1858, 1 stycke (en månad) » 1859 och 1860 ingen tillverkning Tillverkning. Afgift. Kannor. R:dr Rint. Kannor. Kommunikationer.
St:s Just.ombudsman 534 Don 13 Maj f. m. N:o 14, till R>St:s förordnande för KrigsGscalen, Lagmannen L. J. Rhodin att vara R. St:s Just.ombudsmans suppleant. Frih. Toll, Gustaf Philip, hade inlemnat ett så lydande anförande: För att icke förlänga den disctission, som under 2.’ne plenidagar nära ensamt upptagit tiden, har jag endast på detta sätt velat utbedja mig ett rum i dagens prot. för mina åsigter, rör:de något af hvad sorn blifvit anfördt i anleda. af H. StatsLJtsk:s utlåt. N:o 44) an8 :de reg lerin af riksstatens tredje hufvudtitel. Man synes numera icke ens vilja erkänna, att indelnlsverket är en landet tillagd disposition af en sjelfmyndig Konung. som, efter verkställd reduction, frånkände fordna ägare och innehafvare deras ärfda och förvärfda lätt, för att låta dem, som det önskade, återlösa dessa emot ålagda prestationer, utgörande så val militie-löner, som andra till Statens behof afsedda ändamål; och sålunda tillkom indelntsverket i den välgörande afsigt att slippa den jordbruket hardt tryckande utskrifningen af manskap, och på landet stundom förlagda lejda ry tteri-i eg:ter etc. — Huru dessa hemman tid efter annan, särdeles under krigen, frång ingo sina fordna lill nya ägare, hvilka åter i vissa orter erhöllo nedsätta ingar i rustoch roterings-bördan, skulle vara omöjligt att sanningsenligt uppgifva, men är rätta orsaken, att flera hemmansdelar samfäldt utgöra rustnings-skyIdigheten för ett helt s. k. rusthåll. Skånes indeln:s-verk ombesörjdes sednare af Gcneral-gouverneuren, Fältmarskalken och K. Rådet Gr. Äscheberg, och deruti intogos sådana gods, hvilka frånkändes de slägter, sorn, efter Skånes införlifvande med Sverige, dels icke velat godvilligt underkasta sig, dels dömts skyldige till stäinplingar emot Sverige.
Serafimerordensgillets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers erinran vid granskning af Ordens-gillels räkenskap för år 1860 Stormäktigste, A llernådigste Konung! Uti afgifven underdånig berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860, hafva Rikets Ständers Revisorer, beträffande Eders Kongl. Maj:ts Serafimerordensgille, vid dess räkenskap erinrat, att behörigt bevis öfver kassabehållningen saknades för följande hospital, nemligen Linköpings, Nyköpings, Carlstads, Jönköpings, Halmstads och Weckholms hospital. I anledning hvaraf och till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning i remiss af den 14 sistlidne November, Serafimerordens-gillet härmed får underdånigt utlåtande afgifva. Till vederbörandes efterrättelse har Ordens-gillet, genom cirkulär den 3 Juni 1848, föreskrifva, att de balansrelationer, hvilka, jemlikt Ordens-gillets cirkulär den 30 Mars 1833, böra biläggas de årliga hospitalsräkenskaperna, skola, i likhet med de balansförklaringar eller s. k. relationer, som åtfölja landsboken eiler kronoräkenskaperna, samt i öfverensstämmelse med 9 § i 1739 års uppbördsreglemente och Kammar-revisionens cirkulärbref den 28 November 1788, vara till riktigheten bestyrkta af Landshöfdingen jemte Landskamreraren, utom för de orter, der särskild Hospitals-direktion är tillförordnad och hvarest balansförklaringarna i stället böra verificeras med Direktionens eller en ledamots på Direktionens vägnar meddelade underskrift.