Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
men derefter ännu en gång göra sig sakre till gröfre brott, måtte antingen försändas till någon af Kronans fästningar, alt der flir lifstid till arbete bållås, eller ock dömas till deportalions-ort i aflägsnare länder. Dessa framställningar, tillika med hvad som, vid remitterandet af Herrar Brincks och Öhrslröms motioner, är vordet inom "Vallöf]. BorgareStåndet af åtskillige ledamöter andraget och påmindt, hafva Utskotten öfvervägat; äfvensom Utskotten tagit kännedom af de förslag, som uti det af serskilde Commilterade för Fattigvårdens reglerande afgifne Betänkande igeufinnas, rörande laga försvar 1 ch dermed sammanhang egande ämnen, samt frivilliga Arbets-inrältningar, Tvångs-arb' tshus och Cori eclions-fäncelser; och få Utskotten serskildt till pröfning och besvarande upptaga de uti mtionerne framställde olika ämnen. Att, vidkommande först frågan om lösdrifveriet och försvarslösheten, de för närvarande deremot gällande Författningar, såsom utgående från en grundsalts hvilken blottställer den, utan eget förvållande, tjenst eller nä ringslöse för nära nog enahanda behandling, som den kringstrykande lättin Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 7 grn, lill följd häraf understundom sjelfva motverkat det med dem afsedda ändamål och icke sälkin bidragit alt oka bi ollsiingarnes antal, tro Utskotten icke skola kunna nekas* 1 alsi ende på nödvändigheten af en förändring i denna del af Lagstiftningen, kunna Utskotten således äfven ej annat, jin med motionärerne instämma.
Så länge dessa finnas, bör man, åtminstone i de stadgar man under tiden bestämmer, gude genom en oriktig lagstiftning fattiga till mötes sä långt man kan, och på allt sätt lätta utvägarna för deras bergning genom att bereda dem tillfälle att odla jorden. Ilr von Hartmansdorff: lag vill blott anmärka ett misstag, som Hr Ribbing, Bengt, begick, då han trodde, att godsägare skulle vara skyldige att helt och hållet försörja dem de på sina ägor mottaga. I §:n står likväl, ”på sätt i i §:n stadgar,” hvilket skulle förändras till: ”på sätt nästföregående ^ stadgar.” Frih. Raab: Det förefaller mig som om Hr von Hartmansdorff i någon mån hade glömt innehållet af den §, som vi nyss antagit. Jag menar att den innehöll, att om en person inom ett fattigvårdssamhälle, genom antagande af arbetsfolk, eller på annat sätt, (jag tror att ordalydelsen var sådan) betungade samhället med ett större antal fattighjon, än som kan anses motsvaras af de bidrag, som af honom erläggas, så skall han betala det och det. Jag hemställer, om ej den betungar fattigvården, som antager mera tjenstefolk än dem han kan sysselsätta. Således hafva vi redan i den förut antagna §:n upptagit det förhållande, som förutsattes i denna 12 §. Hr Ribbing, Arvid: Frih. Raab bär trottatten föreg:de §, sorn blifvit antagen, innehåller detsamma sorn denna 12. Så förhåller det sig likväl icke, ty den antagna Den i3 M ars f. m. §:n afser det fall, da någon drifver sin näring eller rörelse på det sätt, a't fattigvården betungas. Örn nu någon antager tjenstefolk, icke för att nied deras hjelp drifva någon näring, utan 1. e\, för barmliertigliets skull, hoppas jag att R. o. Ad. finner att icke föregtde § omfattar de fall, sorn här äro i fråga, hvarföre också §:ns qval blifvande torde vara af nöden. Sedan öfverläggningen, uppå derom framställd propos.
Utlåtande, i anledning af väckt motion angående upplåtelse till Uddevalla stad af qvarvarande delen utaf eli derstädes a/brunnet Kronomagasin. (I. A.) Till Stats-Utskottets behandling har blifvit öfverlemnad en inom BorgareStåndet af Herr Berg, Paul, väckt motion, hvaruti anlöres, hurusom vid den brand, sorn den 25 April nästlidnc år öfvergiok en del af Uddevalla stad. dervarande kronomagasin jemväl deraf hemsökts. Af nämnde byggnad, uppförd af tegel pä en stadens kyrka tillhörig plan utom den egentliga staden, qvarstode större delen at murarnc illa skadade. Dä Kronan icke vidare behöfde magasin i Uddevalla och följaktligen icke torde komma att återuppbygga huset, men lemningarne af detsamma kunde blifva användbara vid en allmän byggnad för staden, har motionären anhållit, att Rikets Ständer ville till nämnde stad öfverlåta omförmälde lemningar af magasinsbyggnaden, helst utan afgift, men om detta ej bifölles, mot skälig lösen efter värdering. Vid behandling af denna motion har Utskottet erhållit kännedom derom, att Kongl. Majit under den 16 Mars innevarande ar. i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Stats-kontoret i ämnet hemställt, i nåder förordnat att den efter ofvanberörde eldskada qvarstående, till 606 Riksdaler Riksmynt uppskattade tiel af nämnde magasinsbyggnad skall, genom Kongl. Stats-Kontorets försorg, på offentlig auktion, för Kongl. Majits och Kronans räkning, till den högstbjudande försäljas; och torde, vid sådant förhållande, motionärens framställning icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stoekholm den 1 Maj 1860. Siats-Utskottets Utlåtande N:o 97. 7 Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Maj 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af vädel motion om rättelse i de s. h. Ofrinians Frälsehemmans i Bohuslän besleattningsförhållanden.
Hr Cederschjölds, Gr. Posses och Hr Crusenstolpes yttranden d. 3 Febr. e. m. upplästes. Frih. Klingspor, Maur.: Ånyo uppmanad att förklara mig ang:de ett yttrande, sorn icke torde vara strängare än många andra, som både vid denna och föregående riksdagar fått opåtalade passera, har jag intet att tillägga vidden förklaring, som jag på II. Ex. Hr Gr. af Wctterstedts uppmaning afgifvit. Redan då tillkännagaf jag, att min afsigt icke varit att såra personer, hvilket jag ånyo upprepar i dag; äfvensom jag gaf åt mitt uttryck den lindriga bemärkelse, söm jag fästade dervid. För öfrigt öfverlemna!' jag denna sak till R. o. Ad:s bepröfvande, öfvertvgad, att det beslut, som kommer att fattas, blir öfverensstämmande med Ståndets värdighet. Gr. Posse: Jag erkänner, att jag icke riktigt uppfattat 21 H. 33 Den 27 April f. m. Frih. Klingspors mening uti sitt nyss afgifna yttrande. Är hans mening den, att han öfverlemnar åt IL o. Ad att i afseende på hans anförande göra de jemnknrr, hvartill Ståndet kan finna sig föranlåtet, så anser jag saken snart slutad. År åter hans mening den, att han öfverlemnar åt IL o. Ad. att pröfva hans förhållande, då han i allo vidblifver sitt yttrande och önskar, att hans ord deruti skola qvarstå, så antager saken ett annat skick; och innan jag får detta bestämdt utredt, kan jag icke yttra mig, hvarföre jag nödgas anhålla om Hr Frihts ytterligare förklaring häröfver. Hr Crusenstolpe: Förevar, discussion har frappant likhet med den, som för ii år sedan här förehades, då Gr. Posses svärfar, frami. Gr. v. Platen, höll fen sådan räfst med Frih. Ankarsvärd, då IL o. Ad. och dess Landtm, visste, hvad deras ära och värdighet tillhörde. Jag beklagar R. ö.
.20 tjensteår i förening med minst 40 lefnadsår, , värfvade och indelda jägare-regementena 25 , motsvarande mer än 40 , samt vid indelda kavallerio. inlanteri-regementena 30 , och 50 „ eller ock verkliga 251 , och expektansår 51 ” C ” 1 iöljd af denna olikhet bör vid anmälan till pension, den afskedades tjensteälder, om han tjent förut vid annat regemente, der sådan olikhet egt rum, bestämmas i förhållande härtill, så att hvarje tjensteår vid värfvadt garnisons-regemente beräknas såsom 1 k i jemförelse med ett tjensteår vid indeldt kavallerieller infanteri-regemente, och till \\ år i jemförelse med ett tjensteår vid värfvadt eller indeldt jägare-regemente. Pensionerne, som utgå, både vid indelda och värfvade arméen, från den af krigs-kollegium förvaltade s. k. Wadstena krigsmanshus-kassa, bildad genom hemmansräntor m. m., som af ålder varit anslagna till det år 1783 upphörda krigsmansliuset i Wadstena, och i senare tider ökad med åtskilliga ”nya inkomster”, — äro indelade i följande fyra klasser, jemlikt det för pensioneringen utfärdade nådiga reglementet af den 5 December 1815 med deruti sedermera skedda förändringar och tillägg. Pensionernes belopp i dessa klasser, hafva, såsom ofvan är nämndt, blifvit förhöjda genom Kongl, kungörelsen af den 28 Januari 1859. Första Massen med 72 Rdr årligen: Denna pension tillfaller dem, som i fält mot rikets fiender, vid fästningsoch krono-byggnader, exercis eller saluteringar, förlorat arm eller hen; dem. som erhållit blessyrer i hulvudet af den beskaffenhet att sinnesrubbning eller förlust af synen derigenom uppkommit, äfvensom dem, hvilka, vid berörda tillfälligheter, erhållit andra betydliga kroppsskador eller ådragit sig svåra och obotliga sjukdomar, hvarigenom de blifvit alldeles oförmögna att sjelfva kunna sig försörja. Vid förekommande särdeles omständigheter kan pensionen lå förhöjas ända till 100 Rdr årligen.
Propos., men denna för båda förslagen gemensamma olägenhet skulle likväl i betydlig män motvägas genom den stora fördel, som äfven dessa brefs afsändare skill le erhålla derigenom att de kunna, åtminstone i de Hesla fall, slippa kostnaden af serskildta postbud och att hålla posträkning. Hvad nu åter angår det för alla andra bref föreslagna porto, eller 6 sk., så är genom detta ingalunda, såsom man skulle af Utsk:s resonnement kunna hemta anledn. att tro, portot för något enda bref förhöjdl. Detta porto skulle först börja att tillämpas för sådane bref, som hittills gått för en afgift af 6 sk. Dessa bref skulle således hädanefter oförändradt bibehålla samma afgift som hittills, men deremot fpr alla andra bref, som hittills vidkänts högre porto, nemi. 7, 8, 9 till och med 12 sk., skulle hädanefter endast betalas 6 sk., och en ganska betydlig lindring för dessa alla upstå. Antalet af dessa bref och dem, som nu äro underkastade 5 sk:s porto, npgår årligen till milhr. Det är således för den betydligaste delen af brefskrifvare, sora genom K. M:s Nåd. Propos. lindring skulle vinnas. Detta har man icke velat förslå, eller åtminstone, såsom mig synes, icke behörigen framhållit. I poststyrelsens förslag var ett medelporto af 5 sk. föreslagit. Detta hade Den 7 Juni f. m. SS den olägenheten, att alla hittills afgående bref för 2, 3 och 4 sk. skulle vidkännas förhöjning, och att de bref, som nu draga 4 sk:s porto, äro ganska talrika. Genom anlagandel af nämnde förslag skulle således den mindre korrespondensen förlyngas med ökade afgifler till förmån för dem, som hafva en vidlyftigare korrespondens. Delta var ett hinder, hvarföre ett så högt medelporto icke kunde af Kongl. Majit antagas.
Ndr, som pä denne Stat warit bcstädde Acavemicn i Lund, blifwil förcflagne till indragning genast, eller med delta ars utgång, emedan de ansettS kunna af Academicns egne medel besörjas, Utatt att Stats - Werkek dermed borde graveras. ^ Stockholm den 76 November 1809.4 Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä HögM. Prcste-Ständ. Ledamöters magnar Ledamöters magnar Lines kleming. Dk. Neiäman. Pä Wällofl. Borgare-Ständ. Pä Hcderm. Bonde-Ständ. Ledamöters magnar Ledamöters magnar Larl kr. kariäberZ. kricslort. Frän Upland. dl. kröctelius^. Litt, Den 22 November1421 H. Staten för IVitterheten och de Ais NonfterneSwensta Academien Denna Akademie har af Konungens ensaksböter njutir en ärlig summa as 1,500 Ror hwilka af Seraphimer Ordens Gillet blifwit mbetalde intill är 1798; Men sedan Kongl. Maj:k uii Nä» digt Bref af den 28 November 1797 funnit godt stadga, att de wid Riksdagen är 1778 till StatSCatzan indragne WiteS och Ensaks böter, hwilka ditintills statt under upbörd och redowiSning af Kongl. Seraphimer Ordens Gillet, stulle ställas under Kongl. Stats > ContoirclS dispostlion och i Skaten uptagaö, samt lika med Kronans öfriga st.köreS Medel wederbörligen redowisas, sä b.ef tillika förord» nadl, att alla de utgifter, som af dcste medel utgätt, och af Srraphimer Ordens Gillet blifwit utbetaldte skulle lbädancfier i Stak npragas och af Kongl» SralS Contvirel anordnas.
(58) Sedan, till följd af nådig remiss den 25 derpå löljde Maj, Direktionen för Kongl. Maj:ts Hofkapell och Spektakler infordrat och den 11 Juni 1861 till Kongl. Majit insändt Direktionernes för Kongl. Theaterns och Hofkapellets pensions-kassor underdåniga yttranden, har Kongl. Majit den 15 November 1861 låtit detta ärende Sig föredragas; och dervid, på de af Rikets Ständer anförde skäl, funnit godt genom nådig Kungörelse af sistnämnde dag förordna, att de rörande ifrågavarande skådespelare-afgift hittills gällande föreskrifter skola från och med år 1862 till all kraft och verkan upphäfvas; hvarjemte Kongl. Majit förklarat Sig vilja till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om anvisande till nämnda pensions-kassor af årlig ersättning för den minskning uti påräknade inkomster desamma komma att vidkännas. 166:o af den 9 Juni 1860, angående Postbevillningen och dermed sammanhang egande ämnen. (65.) 1 anledning häraf har under den 12 Juli 1860 nådig Kungörelse blifvit utfärdad angående förändring af vigtberäkningen för bref, som genom Kongl. Postverket befordras. 167:o af den 20 Juni 1860, om antagande öfver hela riket af mantalet såsom enhet vid skatteberäkningen och om reducerande af mantalsboken till decimalbråk. (76.) Till följd af särskilda nådiga remisser hafva Kammar-kollegium och Olver-direktören för Landtmäreriet i riket häröfver afgifvit underdåniga utlåtanden, och är ärendet för närvarande på Kongl. Majit nådiga pröfning beroende. 168:o af den 20 Juni 1860, angående ändring i sättet att expediera den s. k. Kyrkoposten. (74.) Efter inhemtande af Kongl. Majits samtlige
Directionen öfverlemna det nu uppgjorde projectet, såsom en ledning för de reglementariska anordnanden, som vid] förvaltningen af Cassör och Fonder, och iakttagandet af Riddarhusets bästa, jag anser Directionen bör äga rätt, att förärendernas oafbrutna och säkra gång, efter omständigheterne, vidtaga och föreskrifva; tror jag Högloflige Ridderskapet och Adeln hafva lemr.at åt detta project all tillbörlig uppmärksamhet. Grefve Posse, Claes Fredric: I anledning af hvad Friherre Mannerheims nu uppläste Anförande innehåller, utbeder jag mig få förklara, att jag alldeles icke kan finna det vara inconstitutionelt eller illiberalt, att fråntaga RiddarhusSecreteraren en representationsrätt vid Riksdagar, som han troligen, äfven om den vore tillåten, ieke skulle för sina trägna och mångfaldiga göromål kunna begagna. Ridderskapet och Adeln kan härom lätt öfvertyga sig, då man eftersinnar, huru vidlyftig denna Tjenstemanna-befattning är under Riksdagar, och huru mycken tid uppsättandet af våra på långa discussioner rika Protocoller måste fördra. Utskottet har derför1, såsom mest förenligt med sjelfva verkställigheten, ansett sig 416 Den 22 Junii e. m. böra hemställa, att RiddarhusSecreteraren nå vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar blott äga den upplysande, ej den afgörande, rösten.
Jag tror icke att det gåran att sjelfskrifvenheten slår ensamt qvar för Konungamakten i samhället. Sjelfskrifvenheten är ej till för Adeln utan tverlom Adeln för alt utöfva sjelfskrifvenheten. Del goda sjelfskrifvenheten i och för sig sjelf medför är på detta rum för väl kändt att jag här skulle behöfva uprepa det. Adeln är den dejfaf representationen, sorn är bäst qvalifierad att utöfva sjelfskrifvenheten. Hr Cederschiöld: Hr Printzensköld framställde tydligt och klart det förslag, att R. o. Ad. måtte förklara såsom sin gemensamma tanke att sjelfskrifvenheten skulle bibehållas. Detta förslag afslogs af R. o. Ad., och jag kan således icke deraf draga annan slutsats än den, alt R. o. Ad. förklarat all sjelfskrifvenheten icke skall ligga till grund för representationen. Då nu Hr Gyllenskjöld i sitt första anförande, icke en utan flere gånger förklarat sin afsigt vara, att sjelfskrifvenheten skulle bibehållas, så lärer icke heller deraf annan slutsats kunna dragas än den, att hans förslag står i uppenbar strid med det beslut, som R. o. Ad. redan fattat. Men jag hemställer till Hr Gyllenskjöld sjelf, hvad det är för en princip, som ligger lill grund för hans förslag? Huru kunna personer blifva representanter? Det kan icke ske på mer än två sätt, antingen derigenom att de äro sjelfskrifna, eller derigenom att de väljas. Nu har Hr Gyllenskjöld föreslagit att de icke skola väljas, pä hvad sätt skola de då blifva representanter? Som redan sagdt är, jag anser Hr Gyllenskjölds förslag ovillkoi ligen stå i uppenbar sirid mot det beslut R. o. Ad. fattat, enär han föreslagit att de ord, som finnas i Consi.Ulsk:s förslag, ”att Adeln skall väljas”, skola utgå, och att således Adeln icke kan representeras på annat sätt än genom sjelfskrifvenheten.
Då var ännu sången en allas gåfva, en osökt tolk för ett ursprungligt känslolif; då togo flickans drömmar omedvetet gestalt i någon af våra svärmiskt veka folkmelodier, medan nålen gick; och gossens yra ungdomsmod, hans kärlek för fosterlandet, hans brinnande dådlust — alla känslor funno uttryck i sång. På logen gick slagan till sångens takt, vid de glada gillena, hemmets stilla andaktsstunder, i ensamhetens svärmeri, i arbete, hvila och lek — ingen räddes att gifva sin stämning luft i konstlösa toner, sprungna direkt ur naiva hjärtan. Den tiden kunde ännu alla sjunga! Fosterländska sånger såsom » Mandom mod » och » Du gamla, du friska » eldade till kärlek för fädernebygd, våra sköna folkvisor voro på allas mun. 1 våra dagar är sången tyst; konstsången öfvas af fackartister och ett fåtal röstbegåfvade; den flerstämmiga sån gen af våra stundkörer och några amatörkvartetter, som omfatta ett försvinnande fåtal af vårt lands befolkning. De andra — de som icke kunna sjunga » artistiskt » — de våga icke öppna sin mun till ett ljud. Folksången, den enkla, enstämmiga, naiva folksången är död. När ett folk mister gåfvan att sjunga, mister det en del af det bästa i sin karaktär. Det är materialismen, som håller sitt segerrika intåg bland folkets mängd, förnöjsamheten aflöses af njutningslystnad, sinnets ro af ofrid och en harmonisk utveckling af kampen för materiel vinning. Folket har med andra ord lärt att njuta lifvet; man tror ej längre på, hvad i gamla dagar var en heligt; man vet ja inte, hur länge man lefver här på jorden, och vill helst njuta så mycket som möjligt, så fort som möjligt. Men den, som ej kan tillfredsställa sina många önskningar, den som ej lyckas njuta lifvet, så som han önskar, skjuter skulden på samhället och vänjer sig att missakta det. Och de, som äga gods och guld, hvilkas lif ej förbittras af någon kamp för utkomsten, söka allt för ofta förströelser blott för att öfverskyla bristen på ett sundt och harmoniskt inre lif. Men hela denna atmosfär kväfver sången, folkets sång.
Man började med stor grundlighet göra iakttagelser öfver luktens ägendomligheter och verkningar, fann lagarne för luktsinnets harmoni och disharmoni, först på empirisk, men sedan också på teoretisk väg. Kemien åstadkom för allt billigare pris de nödvändiga aromerne, och sedan ododion först hade förts omkring och visats som ett underligt föremål, började det snart användas i konstens tjänst och vann äfven insteg i familjerna. Det var slut med musiken, och framtidsmusiken hade ingen framtid längre. De förste doftmästarne, först Naso Odorato, därpå Stinkerling, fru Nosenius, Riechmann och Aromasias föräldrar, herr Doftman och hans hustru fru Ozodes, född i Grekland och där uppsökt af sin tillkommande mans högt utvecklade luktsinne, alla dessa hade åstadkommit ododionstycken som trygt kunde ställas vid sidan af de störste musikers tonverk. Snart hade ododion vunnit en lika stor utbredning som pianot för fem hundra år sedan, men snart drefs också därmed samma ofog som med pianospelet i forntiden. Husens döttrar och äfven söner skulle ovilkorligt lära sig frambringa sköna dofter, men ofta hördes klagomål från grannarne öfver misslyckade lukter, och man jämrade sig lika mycket öfver näskval, som i gamla dagar öfver öronplågeri. Men Aromasia Doftman-Ozodes var en konstnärinna i ordets sanna bemärkelse. Hennes doftackorder voro oemotståndliga. Redan som litet barn åstadkom hon riktigt förvånande saker i luktväg, naturligtvis disharmoniska stundom, men också ej sällan af det slag, att dissonanserne upplöste sig i de mest väldoftande harmonier, hvilket vid en så späd ålder ansågs underbart. När hon nyss fylt tio år lät hon allmänheten lukta på en doft-symfoni eller odorat af egen sammansättning hvilken väckte det mest stormande bifall, och hon fick då genast anställning som underbarn, med hvilken befattning följde ett årligt underhåll af hundra tusen francs, för att tala i nittonhundratalets universella myntspråk, ett visserligen ringa anslag, men dock ett bevis på statsförvaltningens önskan att främja underbarnens utveckling. Aromasia gjorde också förvånande framsteg. Vid femton års ålder företog hon sin stora konstresa och lät lukta sig på de förnämsta platser i alla fem verldsdelarne.
Jag delar den åsigt, som här blifvit uttalad, alt ordet likaledes i 2:dra mom. är högst oegentligt och bör utbytas med orden på enahanda sätt. Jag har begärt ordet egentl. för alt fästa upmärksamheten på ett fel, som blifvit begånget i denna §. Der står nemi., att man skall utsätta den trakt, hvarest utskänkningsställen skola finnas, men härvid synes man hafva helt och hållet förbisett den omständigheten, att den, som eger den trakten, bör hafva ett ord med i laget. Jag kan nemi. icke föreställa mig meningen vara, att man skall påtruga en jordegare att på denna hans jord och emot hans vilja få en krog anlagd. Om man icke vill begå ett sådant våld, måste man tillerkänna honom en rättighet att kunna undvika alt få en krog på sina egor. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att, i afseende pä 13:de §:n blifvit yrkadt af Frih. Raab och Hr von Hartmansdorff m.* fl., att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s förändrade förslag till §:ns redaktion, af Gr. Lagerbjelke och andra talare, att R. o. Ad, måtte afstå Ulsk:s förslag och vidblifva sitt förut fattade beslut, och af Hr Printzensköld, ali IL o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, med den förändring, att i 2:dra mom. ordet ”likaledes” utbyttes emot orden ”på enahanda sätt”. Detta utgjorde visserligen icke förändring i meningen; men då 58:de §:n Riksd.Ornd. bestämde den form, enligt hvilken sådane förändringar kunde ske, som icke innefattade förändringar i Ståndets beslut, och R. o. Ad. numera endast hade att besluta öfver antagandet af Utsk:s förslag eller vidblifvande af sitt eget, torde R. o. Ad. finna lämpligt, att blott afgöra frågan, huruvida Ståndet ville bifalla Ulsk:s förslag eller vidblifva sitt förut fattade beslut. Ropades Ja. Hr Gr. o.
IX, rör:de de skattskyldiges uppgifter. d) Att jordeller qvarnägare äro befriade att erlägga bevillning för rättare eller mjölnare, då de icke hafva hos sig sådana anställde, utan sjelfve sköta qvarnen eller bruka jorden, synes vara en fullkomlig onödig föreskrift. Pag. 3 r) Krono-fiskeriers samt flere dylika lägenheters D c ii i F c b r u a r i. bevillning bör utrönas och bestammas efter samma metod, som i allmänhet här är antaget, nemi. efter inkomsten, sådan den är. Att arrenden och grundskatter derifrån först böra afräknas, derom är uti § 52, Art. Pag. 3 5) Momentet om torp och lägenheter är, med nödig förändring, intaget uti § 28, Art. VI. § 27. Då innehållet af denna § är intaget uti rubriken på Art. IV af förevar, project, har man ansett detsamma icke erfordra någon särskild §. §§ 28, 29, 3o. Dessa §§ tillhöra, enl. projectet, Art. VIT. Anmärkningarna, hvartill de samma föranleda, förekomma i sammanhang med behandlingen af § y3. § 3i. Ehuru använde uteslutande vid bruk och bergverk, synas alla i denna § uppräknade personer, utan olägenhet, kunna inrymmas uti Art. lil, jemte öfrige yrken; hvarigenom man igenfinner dem på ett ställe i författningen, och undviker onödig vidlyftighet samt citationer. § 32. Då man, på redan anförda skäl, uti detta project frångått uppställningen i classen, och bevilln. efter VII Art., har antagits böra allmänneligen utgå efter fem proc. af behållna inkomsten, blifver föreskriften i denna § öfverflödig. Utesluten. § 33. Så väl qvarnar och sågar, hvilka icke uteslutande begagnas för husbehof, som öfriga i denna § nämnda verk, anses uti projectet lika med fabriker, och äro derföre upptagna på Art. VII. Hvad som bland dessa verk befinnes skattlagdt, derom är uti §52, Art.