Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stormäktigste, Allernådigste Konung! Vid granskning af Myntverkets räkenskaper hafva Statg-revisorerne anmärkt, att af den af Banko-fullmäktige den 23 sistlidne Maj gjorda reqvisition af silfvermynt, hvilken meddelades Myntverket den 4 Juni, först i slutet af nästföljande September månad ett belopp af 140,000 Riksdaler Riksmynt blifvit från Myntverket levereradt, samt att orsaken till dröjsmålet uppgifvits vara den, att erforderliga stampar för prägling af 4-riksdalers-stycken saknats vid Myntverket. Riktigheten af denna anmärkning kan jag icke neka. Förhållandet har nemligep varit sådant, att allt sedan Eders Kongl. Maj:ts thronhestigning Myntverkets gravör varit öfverhopad med så mycket arbete af officiel beskaffenhet, att detsamma omöjligen kunnat blifva färdigt på kortare tid än vid pass två år; det blef derföre nödvändigt, att de olika graveringsarbetena företogos i deh ordning, som de befunnos mest behöfliga, och som ingen beställning af silfvermynt från Banken ingått från medlet af år 1859 till slutet af Maj 1861, med undantag af en post af 112,000 enkla riksdalers-stycken, som år 1860 aflemnades, och åtskillige äf Bankens tjenstemän vid under hand gjorda förfrågningar under sistlidne vår förmenade, att någon beställning af silfvermynt näppeligen under löpande året kunde komma i fråga, befunnos, då reqvisitionen af den 23 Maj inkom till Mynt-verket, punsarne till 4-riksdalers-styckena väl påbörjade, men hunno, oaktadt träget och oafbrutet arbete derpå, icke blifva färdige och användbara förrän i början af September. Att jag härunder låtit mig missledas af från Banken under hand erhållne meddelanden, måste jag erkänna, men jag kan ej annat än uttrycka min förvåning deröfver, att Bankens förråd af groft silfvermynt kunnat före ifrågavarande reqvisition af den 23
Ifan be fo* reffrtft för famtlige toof^atferne,- att Babaneftcr icfe till 2)omare*££nv betets utofmmbe fororbtta någon, forn icfe fyllt 2^ år, ja framt fan tebe reban tillförne blifvvit af ^ofl&åttmte i iDotnaretvårf nyttjaö.” 70:- Uppå ^år, ianfebnmg af Äottgli tylafitf tiWtöf affåfrte Sftåbigö $to*' pofttion om en itp ©tångfel * forotbning, c;r>rbe nnberbåniga framffållning, Bär ^ongl ?D?af:É faintpcft, att, meb préfningen af ifrågawaranbe ^orflag till no ©tångfebfororbning, tnå till nafta fKifébag anffå, åfmenfbm ^ongi ^af:t i anledning af fjwab c2XBi bcrfemte i ttnberbånigBet foreflagit, i CTtåber fororbnat, att 1,200 exemplar af famina' $6rotbnfngS forfTag femte åOogffa fDomfloleiW berofwer afgifne utlåtanbe, £ag*©ommiteeng motitfer till y.Cap. 25t)ggninga*33alfen i npa CtPil £agforfTågef od) ^ongl.
Då detta Stånd uppgjort ett sådant förslag, vore det en inconsequens alt icke önska, att äfven de öfriga Stånden må deri instämma, och det förefaller mig nära nog omöjligt att rör:de ett förslag med så många stadganden och i en fråga, som kan ses på så många sätt, samt vid en reglering, som kan uppgöras efter så olika systemer som detta ämne, komma till en sammanjemnkning, om man icke inbjuder hvarandra, efter det Stånden fattat sina särskilda beslut. Jag tillstyrker således bifall till Hr v. TrAils förslag om inbjudn., och ett skäl, som, efter min öfvertygelse, borde för hvar och en ådagalägga omöjligheten att sammanjernnka alla 4 RiksSttns beslut utan inbjudn., är, att om ett Stånd beslutar en banklag, som innefattas i 3 §§, ett annat Stånd antar 7 §§ och de öfriga Stånden ett ändå större, men olika antal så måste de största svårigheter för Råneooch LagUtsk:n möta vid sammanjemnkningen af dessa olika beslut. Det är på denna grund jag anser nödvändigt att inbjuda Medstånden att instämma i det beslut, R. o. Ad. fattat. Ankom K. M:s Hofcanceller, hvilken på K. M:s höga vägnar aflemnade en nåd. propos. till R. St. Efter Hofcancellerens bortgång uppropades och yttrade sig Frih. Roye: Det är möjligt, att jag icke nog tydligt uttryckt mig i mitt förra yttrande. Jag får då förklara, att jag icke vill bestrida Ilr v. Troils motion, då den tid inträffar, att den kan bifallas; men jag tror icke, att den kan förekomma, så länge ännu R. o. Ad:s beslut är beståndande, det beslut nemi., att PresteStls inbjudn. skall hvila på bordet, intilldess slutliga frågan är afgjord.
Alltjämt den gamla romarvägen, som sedan öfver Brennerpasset och Bozen för ned till Gardasjön – en färd under hvilken Goethe framför allt var upptagen af sina geologiska och botaniska iakttagelser, hvilka här mycket mer än landskapsskönheten fängslade honom. Vid Gardasjön går Italien upp för honom: han känner nu inför den ultramarinblå sjön, fjordlikt inklämd mellan höga berg – hvilka endast här och där draga sig tillbaka för att lämna rum åt en stor citronplantering, en af cypresser och rosenlagrar omgifven by – att han befinner sig i ett nytt land. I det pittoreska, högt på en klippa uppflugna Malchecini var han, medan han ritade af det lilla kastellet, nära att bli tagen som spion, men slapp lös och kom lyckligt till Verona, hvars amfiteater blir det första betydelsefulla antika minnesmärke, som möter hans törstiga ögon. Sedan gick hans väg öfver Vicenza och Padua, där han strax upptäcker Mantegna – om hvilken han fäller det äkta Goetheska uttrycket, att Mantegna förvånar genom scharfe, sichere Gegenwart – och kommer så till Venedig i slutet af september 1786. Med den förmåga, Goethe ägde att »se världen med de målares ögon, hvilka han studerar», inser han med ens hela den venetianska skolans nödvändighet: »Ögat bildas af de föremål, det dagligen omgifves af och venetianarne måste således se tillvaron klarare och gladare än vi nordbor, hvilka i vår ömsom smutsfärgade, ömsom färglösa omgifning och under vårt instängda kammarlif aldrig förmå einen solchen Frohblick aus uns selbst zu entwickeln.» Men det var dock först i Rom – dit hans längtan kom honom att skynda och där han inträffade i slutet af oktober 1786 – som Goethe kände sig nyfödas, då han ändtligen med lefvande ögon såg allt han sedan barndomen älskat på hemmets väggar: »allt, så som han tänkt sig det och allt dock nytt». En gång hade han redan sett Italien framför sig – från toppen af Sankt Gotthard – och varit nära att följa sin längtan dit. Men då hade tanken på Lili återfört honom till Frankfurt. Och kanske var detta lyckligt.
Svårigheterne vid fördelningen af rustnings-besväret böra icke förbises; och jag vågar hoppas, att dessa anmärkningar förtjena någon uppmärksamhet, när ärendet återkommer till de sammansatte Utskotten i följd af den återremiss, hvarom jag har äran anhålla. Friherre Wrangel: Det är visserligen en sanning, att vid 1809 års Riksdag cederade Ridderskapet och Adeln en stor del af sine rättigheter, men jag kan ej inse, att såsom en följd deraf bör uppkomma, att de ännu återstående — äfven böra eftergifvas. Jag instämmer i principen emot en obegränsad rätt till klyfning, men jag fruktar, att i samma ögonblick den förbjudes, skall hågen för begagnandet deraf uppstå. För min del kan jag likväl ej anse saken bifallen, utan med alla fyra Ståndens gemensamma samtycke, och tror, att den följagteligen bör behandlas enligt 114 §. i RegeringsFormen. Jag begärde afslag å Utlåtandet, för att vinna tid, emedan jag trott, att det skolat återkomma i samma skick från Utskotten, men jag förenar mig nu om återremiss, enär jag ej kunnat åtskilja den andra delen af Utlåtandet, som rörer Säteri byggnads underhållande, och hvari jag instämmer med Utskotten. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Den siste värde Talaren har trott ärendet in - 378 Den i3 April. nefatta en privilegii-fråga, till hvars afgörande fordrades alla fyra RiksStåndens sammanstämmande beslut. Men jag tager mig friheten påminna, att sedan Ridderskapet och Adeln vid i8oq års Riksdag afstod från rättigheten, att ensamt besitta Säterier, har det endast varit sjelfva Säteri-jorden, men icke dess ägare, som varit privilegierad. Beträffande sjelfva saken, så är jag öfvertygad, att man förr eller senare måste komma till en obegränsad hemmansklyfning utan afseende på jordens natur. Och som klyfnings-friheten hittills varit obegränsad i afseende på den privilegierade jorden, kan jag för min del ej gilla den inskränkning, som nu blifvit deruti föreslagen.
Till en af de mest välgörande anstalter, torde man, vid en närmare oväldig pröfning, af någon vidare omfattning än vanligt, kunna hänföra den ifrån måndfaldiga inskränkningar och tvingande föreskrifter till en friare utöfning vidgade Brännvinsbränning , hvilken började nalkas hvad densamma i Sverige, liksom i andra länder, af icke dertill förmånli - 384 Den 31 Mars. gare natursbeskaffenhet, bordt oc.h längesedan kunnat vara, nemligen en nacionalnäring, tili förädling af inhemska och måhända äfven till en del utländska jordalster , hvarigenom, utan alla förbud, Bränn vins-införsel af sig sjelf uteblilvit, och ännu mindre någonsin kunnat stiga till en förvånande mängd. De fleste uppmärksamme Landtman lära ännu påminna sig, huru de genom Sud och i 3o9 årens krig minskade
Ja, frusna sågo de ut, till och med månen såg frusen ut, där den hängde på sned öfver denna snö- öken, och fastän stjärnorna syntes större än vanligt och mera strålande än vanligt, ökade de endast det intryck af köld, som hela landskapet gaf ifrån sig. Snö öfver allt, på marken, på träden, hvitt i hvitt, hvitt bortom hvitt, genom omärkliga nyaneer gifvande ett begrepp om afstånden, så att man förstod, att detta hvita täcke sträckte sig öfverallt, bortom nattens trånga horisont, så långt som mörkret räckte under den gnistrande stjärnhimmeln. Idun 8: — I d u n m. p l. • 0: 50 Idun ensam » 4: — Fredagen d e n 9 januari 1891. P r e n u m e r. t Redaktör och utgifvare: r FRITHIOF Amanda ' edan länge har Amanda Kerfstedts ' namn väckt genklang inom de svenska hemmen, där hennes älskliga, af en djup och ädel anda genomströmmade arbeten alltid helsats med glädje. Och är detta förhållandet ej endast i Sverige. Äfven i andra länder, Tyskland, Holland, Norge, hafva hennes arbeten utkommit i öfversättning och med bifall blifvit emottagna. Så öfverflyttades hennes roman » I vind och motvind » redan samma år den utkom här till holländska språket. För sitt fängslande innehåll blef den så lifligt och tacksamt omfattad af den läsande publiken, att dess första upplaga redan efter några veckor slutsåldes. Därefter utkom » Kärlek. » » Eva » som blef den näst följande af Amanda Kerfstedts romaner öfverfördes äfven till främmande språk, i det den samtidigt utkom i Norge och Tyskland, och är för närvarande under arbete till franska. Amanda Kerfstedts håg att skrifva och författa väcktes redan i barnaåren i hennes hem, där fadern, som tog liflig del i hennes uppfostran ända från henHELLBERG. Träffas å h y r a n k l. Allm. Telef. Utgrifningrstid: hvarje helgfri fredag. Qtmandt * Roklr.-AlttUb. - r a d. Kerfstedi nes späda år, väckte och underhöll hennes medfödda anlag på tänkandets område.
Af icke mindre omfattning och lycklig påföljd, anser Utskottet alla de frivilliga anstalter vara, hvilka, genom det Högvördiga Presterskapets nitfulla bemödande, hvarje Församling kan inom sig sjelf vidtaga til! Sedernas helgd och Lagarnas verkställighet. Att tillsätta vissa Uppsyningsman inom hvarje Socken eller att i detta hänseende, enligt ingifna motioner, uppdraga KyrkoRådet någon annan auetoriter, än hvad enligt Kyrkolag och dithörande författningar åt det samma redan är uppdraget, lärer väl icke genom allmänna Lagen böra eller kunna bestämmas, heldst religiösa och moraliska verkningsmedel uti ett väl inrättadt samhälle aldrig böra med verldsliga Policemagten sammanblandas. Men huru gagneliga de, i sig sjelfva och på rätt ställe använda, är o, lärer väl icke kunna betviflas, hvarföre Utskottet äfven på det högsta tillstyrker deras vidtagande; Då dessa å ena sidan verka på opinionen, viljan och det sappvexande slägtets uppfostran, samt strängt handhafda PoliceFörfattaingar å den andra Besv. och Ekon. Utsk. Betänkan dm. *49 aldrig tillåta Lagbrytaren att undkomma ostraffad, så lärer menskliga ofullkomligheten icke äga liera eller kraftigare medel till danande af ett bättre tänkesätt. 16:0 Förmindskning af tillfället till Lagbrott och förförelser, har alltid med rätta varit ansedt såsom hufvudsakligen ingående i detta ändamål. Flere Memorials Författare hafva i sådant hänseende om krogar och näringsställen yrkat, dels att de böra finnas annorstädes än på Gästgifvaregårdar och i Städer, dels att de böra vara på ett visst afstånd från hvarandra belägne, dels att de i Städerne böra rättas efter en viss personal, och dels att de alldeles icke och ingenstädes böra existera. Då man med ömsesidigt afseende påförfattningarnas möjliga handhafvande och den vägfarande Allmogens behof betraktar saken, synas de tvänne första Förslagen icke kunna tillstyrkas.
För öfrigt vill jag gärna medgifva att, om en militär känner inom sig de brister, som vårt Svenska krigsskick visserligen innebär, så är hvarje sådan militärs bemödande att afhjelpa dessa brister all heder värdt. För granskning af ett förslag af så stort om - Den 14 December. 165 bing och af sä genomgripande, jag vill nästan säga, omstörtande natur, är dpt visserligen af stor vigt att båda de Utsk., till hvilka Frih. Cederström velat hänvisa motionen, kunde dermed få befattning, innan detsamma förekommer till pröfning inom RiksStm. Det är sjelfva ämnets vigt, som föranledt mig att uppehålla R. o. Ad. med framställning af min begäran att få förena mig med Frih. Cederström. Gr. Anckarsvärd: Med anledn. af den framställning, som Hr Frih. o. Landtm, har gjort, af Talmans-konklavens öfverenskommelse ronde föredragningen af dylika ärenden, som det nu ifrågavar., så får jag taga mig friheten förklara, att jag anser det öfverenskomna förfarandet med den nu föredragna motionen vara i allo riktigt och ledande lill förkortning af ärendet samt besparing af lid. lag kan icke heller linna att frågan tillhör något annat Utsk., än det som af Hr Frih. o. Landtm, blifvit föreslaget, som då säkerligen kommer att välja ett inskränktare antal sakkunnige personer, hvarigenom målets behandling i min tanka kommer att blifva oändligt mycket fördelaktigare, än om det stora antalet Ledamöter af 2:ne sammanslagna Utsk. skulle handlägga detsamma. l’ä grund häraf får jag tillstyrka bifall till den af Hr Frih. o. Landtm, först framställda propos. om remiss af Hr Stiernsvärds motion endast till Stats-Utsk. Hr Stierns värd: Jag anhåller om öfverseende för det jag ånyo begär ordet. Vid aflemnandet af förslaget N:o 2 till förändrad organisation af landtförs varet. förbisåg jag, att bifoga 2:ne Tabeller.
Jag vågar dock fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att Exped.Utsk:t har till oeftergiflig pligt att författa sina förslag till skrifvelser till K. M:t i öfverensstämmelse med de af R. St. godkända Utskotts - D en 26 Mars f. m. 383 Betänkandena, samt att Utsk:t icke har rätt att i någon mån derfrån afvika. Derföre är det också för Exped.Ufsk:t eu lika oeftergiflig skyldighet att, vid förslags upsättande, söka undvika all slags polemik, och någon sådan finnes också icke i Utsk:ts förevide förslag. Att i ordalag, värdiga eu riksförsamling, som talar till sin Konung, framställa de saker, som skola sägas, allt detta har jag, lika med de öfriga ledamöterna inom Utsk:t, sökt efter bästa förmåga upfylla. Det har icke undfallit Exped.Utsk:ts upmärksamhet, huruledes tvänne RiksStånd, nemi. Borgareoch BondeStånden, i sina prof.utdrag rörande Ekon.Utskits ifrågav:de Betänk., uttryckligen godkänt den deruti förekommande motiveringen, hvarföre också tvänne ledamöter af det förstnämnda Ståndet inom Utsk:t hyst mycken betänklighet vid att godkänna det sofrande eller uteslutande ur skrifvelseförslaget, som man anmärkt af allt sådant, som kunde i allra ringaste mån innefatta någon slags polemik, eller någon så beskaffad bevisning, som man finner i tvister emellan enskilda personer eller tidningsartiklar, och man höll sig derföre endast till klara fakta och sjelfva saken. Afven andra ledamöter inom TJtsk-.t ansågo Betänk:t, i det skick, som det för R. o. Ad. nu befinnes, böra vika i afvaktan på en återremiss, synnerligen derföre att det var affactadt i allt för milda ordalag och att man för litet begagnat de polemiska fraserna. R. o. Ad:s ledamöter torde erkänna, att det i allmänhet är mycket svårt att hålla medelvägen oeh ännu mer i detta fall, som är högst delikat.
Drottningen har visserligen aldrig berättat hvad det var som Svedenborg tillhviskat henne, men uti ett större sällskap, bestående af medlemmar af Vetenskapsakademien i Berlin, betygade hon heligt, att det var alldeles samma ord som hennes salig bror sagt henne vid afskedet, och hvilka voro af den ömtåliga beskaffenhet, att han omöjligen under sin lefnad för någon menniska kunnat upptäcka desamma. Om enkan Martevilles. Ej mindre underbar och oförklarlig än den föregående berättelsen är den vi nu gå att anföra om enkan Martevilles. Hennes man hade varit holländsk minister i Stockholm och afled helt hastigt år 1760. Bland andra fordringsegare, som nu inställde sig i det gäldbundna boet, var äfven en viss guldsmed. Denne presenterade en räkning på en förfärdigad silfverservis, hvilken fru Martevilles bestämdt visste vara af hennes man betald, ehuru hon olyckligtvis ej kunde påträffa det erhållna qvittenset. När guldsmeden en tid derefter hotade med stämning och hon således fruktade blifva nödsakad att ännu en gång utbetala en för henne högst känbar penningsumma, beslöt hon att i sin förtviflade belägenhet vända sig till den beryktade andeskådaren Svedenborg, om hvilken hon hört omtalas så många underbara saker. Hon begaf sig verkligen också en dag till Svedenborg, omtalade för honom med största noggrannhet alla omständigheter som på något sätt stodo i förbindelse med sjelfva hufvudsaken och bad honom söka vinna upplysning af hennes mans ande om stället, hvarest han hade gömt betalningsbeviset. Några dagar förgingo emellertid efter detta besök, utan att den arma enkan derunder vann någon vidare reda på det olyckliga qvittot. Ändtligen inträdde Svedenborg en eftermiddag med ett glädjebådande ansigte till enkan och berättade, att han nu vore i tillfälle att kunna lemna henne underrättelse om det förlagda qvittenset. Herr Martevilles hade nämligen tillkännagifvit för honom att detsamma, jemte åtskilliga andra för huset angelägna papper, blifvit inlagdt i en viss lönnlåda i en af honom för någon tid sedan begagnad skrifpulpet.
"l^lruvu i sväga va va nels ösvevll^ttning as Oeneval-l^alt-Ugmästavelönen vissevligen i clet asseenöet Svnes lämplig, att »lig allönings-utgistev söv ^vtillevi vapnet clevlgenom lilelve pä 6tt ställe svnligg, löveliommev liltväl liäiemot, r>tt vienna löns lö> ll) ttning pä ^vtillei iets 8tat svän 6eneralit6t8-8tatev>, liunile i svamtielen Allva anleclning till Oeneval-l^alt-lpgmästarsns nteslutanele svän vättigliet till Lenevals-peiision, ätvensom att Oeneval-^ält-^^Amästave-lönen s^nes lilia m^eliet tillliöva 6enevalitets-8laten, Lvm Llaelens löv Ingenieuv-Lovpsen, livillien, såsom l^ovtilieations-Oenevalslön, Liv i samma 8tat upptagen; oolv liemställev ^ag säleeles i unöevcläniglaet, stt clenna il a Aa mä sa sovsalla.'' "8tats-(lontovet liav viöave, i 3:elje punliten aseless n^ssdevöi ela unöevcläAiga Vevättelse, ansett elun tillölining i gage, som enligt Lclevs 1<.ongl. Uapts söv livavje äv meöclelaele IVäcliga tillåtelse sätt, söv livav oelv en viel Lll-Lavclesklegementevne as mat invättningen elevstäeles povtionstaganöe liavl, alltseclan av 1826, me<l > slt.
Härvid får Utskottet anmäla, att fullmäktige, med åberopande af Rikets Ständers under sistförflutna riksdag, enligt dåvarande Stats-utskotts utlåtande M 66, fattade beslut, angående ett årligt 4 Ståls-Utskottets Memorial, N:o 293. arfvode af 500 r:dr för bestridandet af de hos fullmäktige förefallande renskrifningsgöromål, jemte öfriga kanslisten vid fullmäktiges expedition förut åliggande bestyr, uti skrifvelse till Utskottet hemställt, att då de förhållanden, som föranledde ifrågavarande arfvodes beviljande, ännu fortforo samt någon betydligare minskning af göromålen vid nämnde expedition åtminstone icke under den närmaste framtiden vore att motse, samma arfvode måtte varda bibehållet å den nya interimsaflöningsstatem för Riksgälds-kontoret utfärdas, helst sådant utgjorde ett oeftergifligt vilkor för besagde göromåls vederbörliga bestridande. Som den, med afseende å dåvarande förhållandet med de fullmäktiges behandling tillhörande ärenden, vid 1834 och 1835 års riksdag beslutade förening af registratoroch archivariesamt kanslist-tjensterne lika litet efter innevarande, som efter sistlidne riksdag, lärer utan men för ärendenas gång kunna verkställas, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att omförmälde arfvode må fortfarande få utgå intill slutet af nästkommande riksdag; Och har Utskottet, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till fullmäktiges härom gjorda hemställan, bibehållit det i nuvarande reglemente införda stadgande, angående bestridandet af de hos fullmäktige förefallande kanslistgöromål. den 31:sta och den 32:dra §, angående
Att Skäne och Halland frän älder haft en lika utstriftiings-skyldighet lärer kunna tagas för ostriLigt, dä man finnér, att den Iordrefnings, Commistion , som derstädes förordnades 1669, hade fig älagt att tillse huru Militien derstädes skulle lämpligast kunna inrättas pä samma fot som i Swerige, hwarpä nämnde Commistion äf-vcn inlemnade förslag, hwilkct troligen ej kommit till wcrkställighct för Statens behof af penningar, som sannolikt gifwit anledning till Konung Lektid den Xl-tes hem» liga bref till General-Gouwerneurrn Grefwe rp-cbeberg i6zz, att' söka förwandla utskrifningen till en venningcasgift, hwarpä nu warande frihet frän utskrifning in natura sä wäl uti Skäne som Halland fig endast grundan Icke desto mindre har Skäne sedan den tiden beständigt en sadan frihet njutit, undantagande ären 1704, 1708 1711 och 1712, da efter serskild Jnstruction aine Regementenhwardera af 1000 man Soldater utstrefwos, mcy snart derefter blcfwv deste Regcmenter redrrcerade och Skäne återgick till dest förra Knecktc-frihet, emot utskrift nings-pcnningar enligt de i68z stadgade grunder. Stats Wcrkcts inkomst häraf har wäl i början warit ett fullkomligt »vederlag för den ätnjulne Kneckte - friheten; men tidernes stiften och penningens fö> kämrade warde hafwa werkat en obillig et lika skattskyldiga undersätare emellan samt en bctydelrg minstnlng i Kronans intrader. Af hwad nu är anfördt synes kydeligen, det Skällsta sch Halländska utstrisningen ! hwad som angär sättet att den Ridd. Aö. Ppst. Lite Land.
En hvar ege ratt att från utrikes ort varor införa, dock, om han icke der, hvarest införseln sker, är till handels idkande jem likt § 1 berättigad, med vilkor: a) att varorna försäljas antingen från det fartyg, hvaruti de inkommit, eller från lägenhet, som vederbörande stadsmyndighet dertill i laga ordning anvisat, eller genom öfverlemnande i kommission åt någon, på införsel-stället jemlikt nyssnämnde lagrum handelsberättigad; b) att, såvidt godset ej i kommission åt någon på införselstället handelsberättigad öfverlemnas, försäljningen icke må ega rum i mindre partier, än till 100 Riksdalers värde. 14 §. Hvarje Svensk undersåte och utländsk man, som i stad vunnit burskap, är berättigad att reda i skepp för såväl utrikes, som inrikes fart. 15 §. 1 mom. Hvar och en, som på grund af stadgandena i 1, 8, 9 eller 10 § handel i stad eller inom en half mil från gränsen af stadens område idkar, skall, ehvad han uti den stad i och för näringen vunnit burskap eller icke, uppfylla alla de förbindelser, som borgare åligga; dock att den, som icke är borgare i den staden, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga. 20 §. Beträffande den rätt, som må tillkomma Kongl. Maj:ts Norske undersåter att handelsrörelse här i landet idka och vilkoren derför; skall hvad derom särskildt är föreskrifvet lända till efterrättelse. 232 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. För Mosaiske trosbekännare, som vilja handel idka, galle de i denna Författning föreskrifna allmänna, vilkor, med undantag af det att hafva begått Herrans heliga nattvard och ega kristendomskunskap. 24 §. ■/ mom. Den, som vill vinna rättighet till handels idkande i stad eller inom en haij mil från g ansen för dess område, skall derom göra anmälan hos Magistraten derstädes och förete de bevis, som för styrkande af behörighet erfordras.