Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag samma vare, der man riktig sådan sedel förändrar, så att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde, eller å dylik sedel, som upphört att gälla, utplånar tecken, hvarigenom sådant utmärkes, eller eljest dermed vidtager åtgärd, hvarigenom sken af giltig sedel deråt beredes Har den, som sedel eftergjort eller, på sätt nu sagdt är, förändrat, sedeln ej utgifvit eller begagnat, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 4 5 §. Har man eftergjort mynt eller penningesedel, eller sådan sedel, på sätt i 14 § sägs, förändrat, och kan af omständigheterna pröfvas, att det ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift det eftergjorda eller förändrade förstört eller all skadlig verkan deraf förebyggt, med böter, högst etthundra Riksdaler. 16 §. Utprånglar någon veterligen falskt mynt eller falsk penningesedel, straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. Varder bedrägeriet yppadt innan skada skett; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 17 §. Har någon blifvit med falsk mynt eller falsk penningesedel bedragen och, ändå att han sådant märkt, sedan det mynt eller den sedel till annan utgifvit eller sökt utgifva; dömes till fängelse eller straffarbete i högst två år. 18 §. Har någon, antingen i uppsåt att begå förfalskning eller missbruk af stämplar eller märken, som i 7 eller 9 § omförmälas, eller att eftergöra eller förfalska mynt eller penningesedel, eller, med vetskap om annans uppsåt till sådant brott, förfärdigat eller anskaffat stamp, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle, och kommer ej brottet till fullbordan; varde ändock dömd till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader.
; ocfv Hur ofta hör man icke utropet: » Tänk så lycklig den familjen är, som är så rik! » Och man beundrar den lysande våningen, de dyrbara toaletterna, det eleganta ekipaget, den yttre, glänsande bubblan. Men hvad vet man om lyckan, denna obeskrifbara fe, som med himlens återsken kring sitt änne tager sin hemvist hos utvalda människobarn, utan att taga hänsyn till vare sig rang eller rikedom? Lyckan är stilla och tyst, en jungfru med rent hjärta, som gläder sig okonstladt ät allt skönt och godt, som gladt pryder sig i siden och juveler, men ler lika vackert i bomullsklädning och smyckad med ängsblommor. För lyckan är rikedomen icke hufvudsak; den kan vara ett medel, men är icke alltid det ens. ^åt fatlioAt at foga3 af Apocflna3 gfoSj SufuonafiGat ge maAten Atö3. (9Cf ä3eEt gu ?3 ät vått 3acft, våt tacHPing af ungmötA gtafBPellnaSe fiåt, uat ia * t ät af tö3aAte ftjättcAat, Det finns väl knappast mer beklagansvärda människor än de, som med ständigt giriga och Aa fEugaot ftam l AttäcH. ocrt afundsamma blickar följa de rikes allt görande och låtande, klandrande och på samma gång krypande, hatande och på samma gång smickrande. De tänka ej på den depraverande verkan, som guldet har på dem redan på afstånd. Hur skulle det då verka på deras andliga människa, om de ägde det? Skulle rikedomen väcka ödmjukhet och människokärlek eller högt mod och hårdhet? Det är svårt, det fordras karaktär och hjärta att bära rikedomens börda. G-uldet är på samma gång en ädel och en mycket farlig och smittande metall. Den kan, som Shakespeare säger i » Timon af Athen »: «3 * Coat vill 3u, HäteAta, Ean3a ntc3 niig?
Jag tror således, att rättvisa och billighet fordra, att dessa verk äfven deltaga i väg-uoderhållningen, dock ihgalunda på det sätt, som den siste värde talaren tycktes antyda, nemi. att åt dem anvisades vissa väglotler, hvilka, enl. min tanka, böra fortfarande hädanefter, som hittills på jorden fördelas, ulan dessa verk skulle lämpligare kunna genom kontanta tillskott, lämpade efter den rörelse de bedrifva, i ej ringa mån bidraga lill vägarnes underhåll. Jag anhåller ali få fästa upmärksamhet derpå, alt broar I. ex. nu af Iläraderne gemensamt underhållas, att mången gäng fråga kan förekomma, ang:de omläggning af en illa anlagd väg, om borttagande eller sänkning af en mindre backe, till hvilket allt statsmedel icke kunna begäras eller erhållas. Enl. min tanka skulle det vara serdeles lämpligt, om dessa inrättningar genom tillskott till Häradernes kassor underlätta nyssnämnde arbetens företag. Då nu Utsk. icke föreslagit någonting annat än en underd. skrifvelse, hvarigenom R. St. skulle ”hos K. M. i underd:het anhålla, att K. M. täcktes låta undersöka, enl. hvilka grunder, och pä hvad sätt bruksoch bergverks-anläggningar, skattlagde mjöloch såg-qvarnar och andra fabriks-inrättningar på landet nu åläggas, att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga”, synes mig deraf ingalunda följa, alt några väglolter skulle dessa inrättningar tilldelas att underhålla, utan att, såsom jag tog mig fri - Den 28 Juni, 475 heten nämna, kontanta bidrag skulle i mån af den rörelse ock trafik, som till följd af dessa inrättningar, förorsakades, till häradernes kassa aflemoas. Då jag således anser, att den af Ulsk. gjorda' framställning har allt skäl för sig, får jag vördsamt tillstyrka bifall å densamma. / Hr Flach, Joh. Fredr. Wilh.: Det argument, som Frih. Cederström har anfört för afslag, är egentligen och hufvudsakligen detsamma, som Hr Carleson i sin reservation andragit.
- Af Herr Prosten Astrand hafva emot Utskottens tillstyrkanden vid 7 och 10 §§. af Insti uctionen för Skogsoch Jägeri-Stalen blifvit anförde samma skäl, som Herr af Ström utvecklat och här ofvan finnas upptagne, hvarjemte Herr Prosten äfvenledes uppfattat Utskottens hemställan, i a.fse - Lagsamt Allm. Best', och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 64, 5 ende på tillägg till 27 f. af nämnde I: struclion, så som skulle Utskogen icke velat tillstädja fridlysning för bete å någon trakt af allmänning, deremot Herr Prosten anfort enahanda anmärkning om omöjligheten alt derförutan erhålla en duglig och slulen skog. Herr Prosten Ostberg har emot Utskottens afstjmkande af bifall till de inom Bonde-Ståndet väckte motioner om fri disposition af Härads-alllnänniiigarne anmärkt, ali, då det vöre en pä erfarenheten grundad sanning, att hvad, som är under enskild vård, skötes bättre än det, sorn är u - der allmän, det ej gåfves något skäl, hvarföre icke egarne skulle få, på sätt dem bäst syntes, om deras egendom besluta. Herr Doctor Björkman har, instämmande med Herr Prosten Ödberg, d l j -mte mot det af Utskotten föreslagna vile af 3 Pitdr 16 sk. B:co för betande å allmänning före den 1 Juni, hemställt, huruvida det vore n öjligt eller skäligt att så lange hindra dem, som hafva rättighet till muibet , och om icke i sådant fall bokstafligen kunde inträffa, hvad ordspråket innehölle; ”alt medan gräset gror, dör kon.” Herr Professor Geijer har hufvudsakligen instämt i den af Herr Fi iherre von Kr cerner emot förra Betänkandet afgifna reservation. Herr Prosten /Ullqvist åberopade, i afseende på allmännings-skogarnes upplåtande åt men ghelerna, det bedröfliga exempel, som Öland i förevarande fall framställde.
Folkets förbättring och Landets förbättring. Hwad det förra beträffar, har Utffottet med listigaste glädje af Memorialet inhemta!, alt första steget till winnande af ändamalct redan blifwit wid, taget, och att Kongl. Maj:r i Nader uppdragit at en Committé, att inhemta fullständig kännedom af tillståndet med hela Uopfostringswerket i Riket, och förestå medlen till dest förbättrande. Utffottet fö, resiar, om icke Riksens Högloft. Ständer ffulle wilja i underdånig ffrifwelse inför Kongl. Maj:t betyga deras glädje öfwer det Nådiga afseende Kongl. Mast lemnat at Riksens Ständers wid 1810 arS Riksdag yttrade önskan, samt tillika anmäla Riksens Ständers underdåniga anhållan, del täckteS Kongl. Mastt i Nader anbefalla, alt CommitteenS instruktion och de utlåtande», som t denna Nationen sa högt interesterande staga kunna komma alr asgifwas, med ett ord, att Committeens Protocoller mat, te, i den mohn de författas, till trycket befordras. Ulffottet döljer icke, hwad som föranleder det, samma till denna önskan. Det är den bedröflig» ersa. r;8r Den iz Julli. erfarenhet Nationen äger, alt de wksaste Regerkngens afstgte'-, och de rättmätigaste Nationens fordringar , stundom genom individuella interchen bilf, wik motarbetade, och i sakernes nuwarande stick känner Utstoltet intet annat botemedel deremot an publicitetcn, som för allmänt mihbilligande blottställer dem, som icke blygas art lägga hinder i wägen för befordrandet af Konungens och Folkets önstningar, eller neka att till deras befordrande medarbetaHwad den senare punkten eller medlen till Landets förbättring beträffar, tror Utstoktet med Memorialets Författare, att upprättandet af en Statistik öfwer Swerige blir en nödig förutgående mesure.
Detta behandlingssätt äger således den häfd, att 3 Talemän funnit det icke vara stridande mot Grundlagen; en häfd, som gör för mig likgiltigt om den nuvarande redactionen ändras eller icke. Jag skulle dock, för min del, tro, att Stånden borde tryggas vid att kunna genast afslå ett framstäldt förslag till ändring i våra Grundlagar, om det är Ståndets gemensamma tanka, och jag är öfvertygad att förbättringar, så vida de finnas nödvändige, derigenom på intet sätt skola hindras. 43 Den 5.2 Februarii f. m. Grefve Possej Arviel: Äfven jag är ibland dem, som önska att en öfverensstämmelse emellan 56 och 8i §§ RegeringsFormen måtte tillvägabringas, men innan jag yttrar min öfvertygelse om hvad som jag anser vara det rätta och bästa i detta hänseende, vill jag till Herr Hjerta framställa en fråga, som jag är öFvertygad att han ej undandrager sig att besvara. Han har nemligen sagt, att man ej får afslå Kongl. Majrts Proposition, utan Betänkandet deröfver; men den värde Ledamoten har äfven, med anledning af stadgandet i 56 §, ”varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till ”Riksens Ständer, hvilka vid densamma må ”derom kunna öfverlägga, men icke vid den”sarnma besluta” yttrat, det han ansåg Stånden icke äga rätt att vid första Riksdagen öfver en Grundlagsfråga definitift besluta. Jag frågar då, om ej alslag är ett definitivt beslut. Friherre Rålamb: Så vidt jag kunnat uppfatta Herr Hjertås mening, synes det mig, som om han ville gifva RiksStånden rättighet att afslå Kongl. Majrts Propositioner vid den Riksdag, den blifvit aflemnad. I anledning häraf torde jag få lemna den upplysning, att, då ConstilutionsUtskottet afger ett Utlåtande med tillstyrkande å en af Konungen gjord proposition, bibehållas ordalagen i densamma alldeles oförändrade.
Ridder* skåpet och Adeln jemte Högv, Preste-Ståndet bifallit Utskottets omförinälda betänkande, och således beslutat utfärdande af föreslagna författningen, hvaremot den väckta frågan blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet till Utskottets ytterligare behandling återförvist och af Hederv. Bonde-Ståndet afslagen; så har Utskottet, som i följd af Borgare-Ståndets återförvisning, till förnyad pröfning upptagit ärendet, dervid visserligen vidhållit de hufvudsakliga åsigler, på hvilka förenämnde författnings-förslag är vordet bygdl, men lik Bih. till R. St. Prof. 1856—1858. 7 Sami. 1 Afd. 41 Höft. 1 2 Lag-Utskottets Memorial S-.o 77. väl ansett att motionsrätt borde tillkomma ledamöter af allmänt Kyrkomöte, hvilket, efter berörde förslag, allenast skulle ega upplaga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnade; i anledning hvaraf och då en förändrad redaktion af förslagets 4, 5 och 6 §§, för ändamålet blef nödig, Utskottet, med hemställan om icke Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndel ville frångå deras i oinförmälde hänseende hyllade mening och i stället antaga den Utskottet sålunda, vid ämnets förnyade pröfning, omfattat, uti sitt under N:o 6 2 afgifna utlåtande, tillstyrkt antagande af den utaf Utskottet utarbetade förordning angående allmänt Kykomöte, med förändring likväl af berörde §§ till föreslagen förändrad lydelse. Enligt hvad de till Utskottet, efter det omförmälda Utlåtande blifvit af Riks-Stånden pröfvadt, ankomne Protokolls-Utdrag visa, har Borgare-Ståndet ock antagit det i samma Utlåtande framlagda förändrade författnings-förslag, hvaremot öfriga Riks-Ståud vidblifvit deras i ämnet förut fattade beslut. Emellertid äro Ridd. och Adelns samt Presteoch Borgare-Ståndens beslut i hufvudsaken öfverensstämmande.
Sandblad den 6 Oktober 1840 upprättad afhandling, hvarigenom Zander till Sandblad försålt lösören till ett värde af 1,000 R:dr, hvilka med köparens begifvande fått i säljarens vård qvarblifva. Som emedlertid, jemlikt af RiddarhusFiskalen inhemtade underrättelser, Enkan Zander skall vara mycket fattig samt enligt hvad anteckningar å förenämnde köpeafhandling skola gifva vid handen, troligt är, att en stor del af de försålde lösörena numera icke finnes qvar i Enkans ego, har Direktionen ansett sig icke böra förordna om ifrågavarande skuldtbelopps iudrifning från Enkan Zander, utan hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln behagade medgifva att detsamma måtte få i räkenskaperne afskrifvas. Genom ett den 1 Mars 1845 upprättadt förordnande, har numera aflidna Hoffröken Carolina von Schultzén till RiddarhusDirektionen öfverlemnat en till henne eller ordres af hennes svägerska Majorskan Märtha von Schultzén utgifven skuldsedel å 3,000 R:dr R:mt, förfallen till betalning vid Majorskan von Schultzens död, som inträffade den 7 Januari 1858, och löpande med 6 procents årlig ränta från samma tid, för bildande af en efter gifvarinnans namn kallad fond, hvaraf räntan, fördelad i tvänne lika delar, 6 borde utbetalas årligen till 2:ne medellösa adliga fruntimmer, ogifta eller enkor, så länge de så lefva. Dessa donationsmedel hafva också redan blifvit inbetalade, så att pensions utbetalning deraf innevarande år kunnat taga sin början.
Borgare-Slåndet i della ämne, har vidare blifvit anfördt: alt koppartillverkningen vid Fahlu grufvor vidkännes till Kongl. Majit och Kronan i grundskatt hvart 10:de Skeppund; alt grufve-egarne eller de så kallade FjerdeparIsegarne dernäst betala, enligt nu ifrågavarande 25 §, 5 procent af grufvornes collecliva vinst, som uppkommer genom skillnaden i maimbrytningskoslnaden och det pris, sorn bergsmän erlägga för malmen, den de till koppar förädla; alt, utom denna beskattning, bergsmännen af ålder, genom ortens Taxerings-Comiteer blifvit påförde 5 procent af den vinst, som af denna rörelse ansetts uppkomma; samt att sistnämnde beskattning, ehuru i besvärsväg aldrig af Bergsmännen öfverklagad, utgör föremålet för Herr Falhems nu gjorda framställning. I fråga om grundskatten eller den så kallade koppar-räntan, tillkommer det icke Bevilluings-Ulskotlet all afgifva något utlåtande; och sorn, vid jemnförelse af 25 och 76 §§, Utskottet funnit det v ara ostridig!, att, ulorn den i förstnämnde §, Fahlu Grofveeller Fjerdeparts-delegare åiagde 5 procents bevillning, hvilken alltsedan år 1812 fortfarande egt rum, bör lör vinsten å malmens förädling lill koppar utgöras serskild bevillning, enligt de i 76 § stadgade grunder, så anser Utskottet, som, jemväl med hänseende till de Stora Kopparbergs bergslag af ålder ti Hägde betydliga friheter och förmåner, saknar skäl att tillstyrka någon nedsättning i nämnde procent-belopp, sig icke böra föranleda någon förändring uti ifrågavarande, af Irenne lliks-Stånd redan godkände, skatlbestämmelse. 8, 33, 34 och 35 §§. pag. 4, 37 oell 38. I afseende på Utskottets yttrande, pag. 15 i Betänkandet, i anledning af Herr von Kocks motion, angående förändringar af nyssnämnde §§ 6
Utsk. den 16 Maj, kl. 1 e. m. Utlåtandej i anledning af Anders Anderssons från Skaraborgs Län motion om Andre Landtmätarebeställningarnes indragande. (JUAf Uti en från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion, har Anders Andersson från Skaraborgs Län yrkat: att, i sammanhang med löneregleringen för Landtstatens tjenstemän, Andre Landtmätare-beställningarne måtte, såsom alldeles umbärlige, indragas och de löner, som härigenom besparas, varda använde till förbättrande af de öfrige Landtstats-tjenstemännens löneförmoner; men Utskottet har, vid betragtande deraf, att Andre Landtmätaren, vid Förste Landtmätarens frånvaro, sjukdom eller annat förfall, är förbunden att vaka öfver ordningen inom de serskilde Province-Landtmäteri-Contoren och utom denne är den enda tjensteman inom hvarje Län, hvilken kan af vederbörande embetsmyndighet beordras till Landtmäteriförrättningar för Statens räkning, emot ett ringare arfvode, än CommissionsLandtmätare, enligt gällande taxa, ega att uppbära, icke funnit skäl att, i anledning af samma motion, föreslå någon åtgärd. Stockholm den 14 Maj 1840. Reservation af Anders Andersson från Skaraborgs Län. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 12g. 3 N:o 139. Ank. till Exp. Utsk. den 16 Maj, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Eric Norbergs från Vestmanlands Län motion om Eergsfogde-tjensternes indragning. (17. A.') Uti en från Hedervärda Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion, har Eric Norberg från Vestmanlands
Det är visserligen att antaga, att ett sådant undantag, som lnir är i fråga att kunna beslutas, och hvilket skulle kunna hafva till följd, att en viss kategori af skattskyldige blef befriad från bidrag, eller vunne nedsättning deri, icke kommer att bifallas, derest icke synnerligen talande skäl förefunnos för en sådan åtgärd. Men det synes mig likväl vara en i hög grad ömtålig fråga att tillåta, det på sådant sätt licenser beredas åt vissa personer, och tror jag derföre, att det vore ett nyttigt och betryggande stadgande att det skulle behöfvas mera än enkel pluralitet för stadsfullmäktige för att kunna fatta ett dylikt beslut. Jag får anhålla om propos. på en sådan förändring i §:n, att pluraliteten skulle minst utgöra 2/3. Gr. Sparre: Jag är af samma åsigt som Gr. Mörner. Det är nemi. klart, att ett sådant förslag, hvarigenom en klass eller en viss del af en stads innevånare skulle blifva befriad från afgift eller vinna nedsättning deri, skulle, i en hastig vändning väckt hos stadsfullmäktige, kunna genom en tillställning der bi fallas. Jag anser således lämpligt, att någon garanti stadgas mot en sådan händelse, och det ar ur denna synpunkt, som jag anhåller om bifall till Gr. Mörners förslag. Hr Hjärne: Jag kan icke finna annat än att här kan vara tillräckligt med enkel pluralitet. Det är klart, att hvarje ledamot af stadskommun, som lemnar bidrag, är intresserad i att, så vidt möjligt är, alla skola deltaga i utgifterna, emedan, om en eller flere derifrån fritagas, en större tunga då faller på alla de andra. Man kan således icke här antaga, att man skall kunna i en hastig vändning genomdrifva befrielse från afgifterna; utan jag tror att hvarje ledamot af kommunen skall i detta fall veta att iakttaga sina egna intressen, så vida icke särdeles talande skäl förekomma. Dessutom är det stadgadt, att mati först skall diskutera, om en sådan fråga bör komma under närmare bepröfvande, hvarefter beslut icke får fattas förrän Magistraten utredt frågan. Jag anhåller således om bifall till §:n. Gr. Mörner:
Menniskorna här i trakten hafva plötsligt gripits af en verklig fasa för min person; de bemötte mig förut med skygg aktning; nu fly de mig som en pestsmittad. Och ännu mer: det bor i socknen en gammal qvinna vid namn Karin, om hvilken folket påstår detsamma som om mig, att hon nämligen är erfaren i hemliga konster. Jag mötte denna qvinna, som jag aldrig gjort något ondt, för tvenne dagar sedan på landsvägen. Hon nickade med hemlighetsfullt utseende; jag helsade tillbaka och ville gå förbi henne. Då fattade hon mig i armen och sade halfhögt: ”du går nu så stolt förbi, som om du ej kände mig, och likväl dansade vi rätt förtroligt tillsammans vid höstgillet på Påskberget.” – Hvad menar du? frågade jag häpen. ”Tyst, tyst”, svarade hon, ”ingen skall veta derom; men till påsken kan du ju taga dotter din med dig till Mästaren.” Och då hon talade så, liknade hon en vansinnig. Samma dag mötte jag en gammal grannqvinna, som haft till födkrok att läsa besvärjelser öfver sjuka och ser mig med oblida blickar, emedan hon anser mig ingripa i sitt näringsfång. Hon hviskade i mitt öra: ”hvarför förledde du mig att deltaga i höstgillet hos Satan?” Äfven af henne äskade jag förklaring öfver detta vanvettiga påstående, men kunde ingen erhålla 9 ... Säg mig nu, herre, huru förklara detta? Mitt hjerta sammanpressas af hemska aningar. Och stundom under de sednaste dagarne har en svindel fattat mig och jag derunder sett de rysligaste syner. Adolf visste ej hvad han skulle svara. Äfven han kom nu att fästa sin uppmärksamhet vid ett fenomen, hvarpå han hitintills icke synnerligen aktat, emedan han ansett det såsom en tillfällighet utan vidare betydelse.
Riksdagsordningen, angående propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof; samt 144 Prot.-Utdrag den 17 December i856. N:o 15, till tillägg i -109 § Regerings-Formen och 80 § Riksdags-Ordnin-; gen, angående uppskof i riksdag. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Konslitutions-Utskoltets Memorial N:o 2, till Rikets Ständer, med uppgift å hvilande förslag lill ändring i grundlagarne. Ibland ofvanberörde grundlagsförslag afslogs det med N:o 1 betecknade, och de öfriga 14 godkändes, hvarvid anmärkes, att det under N:o 9 uppförda är antaget för den händelse, att förslaget under N:o 8 ej slutligen antages och fastställes. I öfrigt lades Memorialet N:o 2 till handlingarne. Den 17 December. Från Högloft. Ridderskapel och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Ulskotlet ett denna dag af Grefve Frölich, David, afgifvet anförande i fråga om Kongl. Majis den 15 sistlidne November till nämnde Utskott remitterade Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om inrättande af ett statistiskt embetsverk. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Stais-Utskottet Kongl. Majis, denne dag meddelade, Nådiga Propositioner: l:o Angående upplåtelse af vissa delar af Jönköpings f. d. fästnings-om råde till Jönköpings stads disposition för ny tomtreglering derstädes; 2:o Angående utbyte af indragna militie-boställena N:o 1 Steglinge och N:o 8 Plöninge vid Skånska Ilussar-regementet mot Höganäs stenkols-verks egande andelar i kronoskatte-hemmanen N:o 1 Westra Klappe och N:ö 1 Östra Klappe i Malmöhus län; 3:o Angående pension från Allmänna Indragnings-staten för Majoren M. L. hessing; 4:o Angående pension åt förre Regements-kommissarien S.
Skjutsentreprenad har tillvägabragts öfverallt, utom vid 3 mindre gästgifverier Nyttorp, Loka och Dunsjö, hvartill 1.860 kommit Kils-Blacksta, der förut ingången entreprenad upphörde den 1 Augusti sistnämnde år, hufvudsakligen af det skäl, att nästan ingen skjuts derifrån påkallats, sedan jernbanan mellan Nora och Orebro blifvit färdig. I anledning af den genom Kongl. Kungörelsen den 11 December 1857 meddelade föreskrift om förhöjning i skjutslegan från 1858 års början, hafva de afgifter, som erläggas af de skjutsskyldige till entreprenörerne, blifvit efter vederbörandes hörande nedsatte å flera gästgifvaregårdar, vanligtvis med j-del af den förut bestämda summan, och ehuru afgifterna vid de sedermera 1860 hållna entreprenad-auktioner uppgått till något högre belopp än tillförene, särdeles vid de större gästgifvaregårdarne, hafva de skjutsskyldige i allmänhet icke dragit i betänkande att erlägga den ifrågasatta förhöjningen och synas vilja göra allt för att undvika en återgång till den fordna hålloch reservskjutsen. Emellertid ställa sig dessa afgifter högst olika, enär de variera så betydligt, som från 1 R:dr 87 öre ända till 86 R:dr per hemman, hvaruti dock genom omreglering och tillökning af det mest betungade skjutslaget rättelse till en del kunnat ske; att en pålaga, som stundom faller så ojemnt, lätt uppväcker missnöje och knot synes ej underligt. Postkontor finnas ett i hvarje af länets städer, dessutom 5 Postexpeditioner, i Nya Kopparberget, Grythyttehed, Ramundeboda, Carlskoga och Ramsberg, den sistnämnde inrättad år 1860. Först efter periodens slut har en poststation tillkommit. Postföringen bestrides af 31 postgårdar, utgörande tillsammans 23 mantal. Den dessa hemman åliggande ordinarie postforsling har under perioden utgjort 6,171TV mil årligen eller i me o deltal för hvarje helt hemman 268A mil per år. Ar 1856 öppnades ny postgång mellan Askersund och Ramundeboda. 1858 inrättades snällposter till Mariestad och Carlstad.