Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då beslöt jag vända västern ryggen och begifva mig tillbaka till de mera civiliserade trakterna österut. Men just då såg det ut som om lyckan, min lycka, funderat på att vända sig. Det blef ju icke någon guldgrufva af den gången häller, men nära var det i alla fall. Och därför bestämde jag mig för att dröja något längre där ute i vildmarkerna, där lifvet så mycket påminner om hasardspel, att ingen kan värja sig mot tanken att det kanske blir hans tur härnäst. Det läger såsom de nyaste grufstäderna benämnas där min tur så när kommit, öfvergaf jag dock genast. Blixten slår aldrig två gånger ned på samma ställe, säger man, och lika litet skäl har man att vänta ett andra sammanträffande med lyckan på samma punkt, där den en gång snuddat en förbi. Så bjuder åtminstone en af de oskrifna lagarna rörande spel och tur, och de gälla minst lika mycket som alla andra lagar tillhopa i guldgräfvarlägren. Men den ström af lycksökare, som flutit i riktning mot trakten för de första fynden, hade icke funnit tillräckligt utrymme där, utan hade delvis runnit förbi, längre västerut. Ända bort till Idaho hade en del guldletare spridt sig och i hela Colorado flögo litet hvarstädes rykten om nya fynd omkring. Det kunde naturligtvis alls inte bli fråga om att bestämma sig för en eller annan trakt såsom den mest lofvande, utan tvifvelsutan riktigast att låta slumpen afgöra den saken. Jag tog helt enkelt första västvart gående tåg och hörde ganska riktigt innan jag varit tio minuter ombord, att man kort förut funnit en rik ådra på en punkt endast några timmar längre åt väster, men en half dagsmarsch från närmaste järnvägsstation. Det förklarade hvarför där funnos så många passagerare af äfventyrartyp på tåget. Jag tog denna tillfälligtvis inhämtade upplysning såsom en fingervisning af ödet och lät konduktören klippa min cirkulärbiljett for stationen i fråga samt steg af där. Men fram till det nya lägret kom jag först sent på aftonen. Jag hade hvarken råd eller lust att betala tio dollars för nöjet att skakas sönder och samman i en antediluviansk diligens och föredrog därför att taga min motion till fots, en smak, som tycktes delas af åtskilliga bland reskamraterna.
Hvad sorn också icke ringa härtill bidragit, är Gårdfari, handeln-, jag är sjelf boende i den ort, hvarifrån dessa personer utvandra och kan sålunda intyga icke allenast om den lux sorn råder inom dess egna boningar, utan äfven huru de genom credits lemnande förfört andre dertill. En sådan handlande Vestgöthe medför under kina resor vanligen högst litet inhemskt ti 11— Vefkadt gods , hvilket dervid oftare tjenar honom till att dölja det siörre förrådet af utländskt och lurendreijadt, än inbringande af någon påräknad vinst. Huru mycket hafva icke tjenstehjonslöoerne härigenom blifvit stegrade emot hvad de för 25 år sedan utgjorde och detta endast i följe af denna så allmänt rådande smak för utländsk grannlåt. Kronans inkomst genom en fri handelsrättighet, skulle, efter min tanke, blifva mycket större än hvad den hittills varit j synnerligast om tull-afgiften för införskrifne varor så nedsattes, att medborgaren, hvarken af behof eller begär till egen vinning, skulle vilja göra någon tullförsnillningo Näringsfriheten kiinde äfvenledes så InräH ias, att något sjelfsvåld icke deraf uppkommé lill skada för rikets städer och genom antagaria Den 21 F'elruarii. det af en allmän klädförordning och förbjuden förbrukning af utländska varor, skulle gårdfari-handeln, långt! ifrån att medföra någon skada, fast häldre åstadkomma täflan, i anseende på godheten af inhämske varor och befordrandet af allmän Industrie. Dessa mina vördsamma framställningar aro, efter min tanka, medlen till landets uppkomst; och jag vågar hysa det säkra hopp, att om detta mitt project blefve bifallit af Rikets Höglofl. Ständer , skulle ej allenast alla skatter och Kronoutlagor med lätthet utgå, utan också medborgarnes allmänna välstånd deraf Vara en gifven följd. Det är sann välvilja för mitt kära fädernesland som föranledt de af mig framställde yttranden.
Banken företes Och aflemnas ert behörigen styrkt afskrift utaf den beskrifhing^öfver åbyggnaderne, som, enligt det af Kongl. Majrt för denna Inrättning, den 5 Mats 1828, i nåder stadfästade Reglementes §•, utgör Försäkringstagarens Försäkrings-Bref, med det derå tecknade intyg, att Brandförsäkringsafgifterne blifvit så väl för det löpande året, som minst ajne påföljande år i förväg erlagde, hvarjemte Förvaltningen skall å be - Baneo-Zitskts Memorial, N:o i43. 21 rörde Document afgifva en serskild försäkran, att, i händelse af inträffande Brandskada, detsamma eger i Bankens hand lika gällande kraft, som sjelfva Originanalet, och att en dylik anteckning å detta Original äfven blifvit verkställa ; !>) att derjemte rpå åtfölja en serskild Borgensförbindelse, enlig med bilagde Formulaire N;o 2, (Obs. Detta Formiilairp har åtföljt Betänk* N:o ii5.) 3:0 Beträffande Götheborgs nja Brandstodsförening. I hvad sorn ankommer på sjelf va Brandstadsf öreningen : A} att Banken erhåller en af Föreningens samtlige niedlempar, en för alla och alla för en, undertecknad och inför Magistraten i Götheborg i denna egenskap erkänd ordentlig Borgensförbindelse, sådan den i 5 §. af Reglorne för Götheborgs nya Brandstodsförening blifvit erbjuden, upptagande specifikt till numer, summa och pantens namn, de Banco-Lån, för hvilka en slik ansvarighet iklädes; B') att Götheborgs nya Brandstodsförening innan nästa Riksdag upprättar för sig ett sådant Reglemente, hvarå Kongl. 22 Banco-Utsh:s Memorial, N:o i43. Maj:ts gillande och stadfästelse dessförinnan kan vinnas, och att det må bero på då blifvande Ständer att, efter inhetntad känredom af detsamma, pröfva, huruvida med Bankens nödiga säkerhet låter sig förena, att då redan beviljade
M:s förbehåll af lika dispositionsrätt som förut grundar sig på Dess Nådiga Propos. till Ständerna i Jan. månad 1829, angrde förnyad instruetion för R. St:s Revisorer, och angår icke blott passevolancecassan, utan alla öfriga cassör, som ditintills endast hade blifvit granskade i Kammarrätten, men som då blefvo underkastade granskning af R. St:s Revisorer. Jag kan icke, på sätt en annan värd talare yttrat, medgifva, att min deduetion, ang:de Ständernas fattade beslut i afseende på den gamla passevolancecassans revision, skulle vara så alldeles hårdragen, och jag ber derföre att få ännu en gång fästa uppmärksamheten på Statssamt Allm. Besv.- och Oeeon.Utsk:ns betänk, i den del, jag förut nämnt. Utsk:n yttra nemligen pag. 60, i anledning af de begge Riksdagsfullm:ges af BondeSt. väckta motioner om passevolancecassans revision och behållningens utdelning: ”så och enär ”R. St., vid bestämmandet af den nu tilländagångna termin ”för truppernas underhållande vid möten genom en allmän ”anstalt, icke fästade något förbehåll om särskild redovisning eller utdelning till rustoch rotehållare af det öfver - Den io April f. m. ”skott, som vid passevolancens slut möjligen kunde befinnas.” Denna stroph i Utsk:s betänk.: ”icke fastade något förbehåll om särskild redovisning,” antyder fullkomligen åtminstone Utskrns åsigt. Såsom skäl för Ständernas granskningsrätt af passevolancefonden har äfven blifvit åberopadt i mom. af 58 §. Eeg.F., som stadgar: ”Vid hvarje Riksdag läte Konungen uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, för det StatsUtsk., som. R. St. utvälja.” Konungens vägran af revision a passcvolancefonden har deremot just tillkommit derföre, att Konungen icke ansett passevolancefonden utgöra statsmedel och således icke vara föremål för 58 §.
Motion N:o 153, angående förhöjning af anslaget till Barnmorske-under visningen. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 154, angående inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konst-produkter. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 183. Motion N:o 155, angående de i Statens tjenst anställde läkares upp flyttning till samma klasser i Resereglementet, hvartill Statens militäre tjenstemän i motsvarande grader höra, samt utsträckning af deras inqvarterings-rätt. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R. St. underdån. Skrifv. N:o 38. Motion N:o 156, angående förhöjning af Regements-läkaren C. A. Opphoffs pension. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153 samt Mern. R. St. underdån. Skrifv. Cederschiöld, Robert Theofron, Motion N:o 267, i fråga om tillökning af Kongl. Maj:ts hofhållningsumma. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 65. R. St. underdån. Skrifv. N:o 67. Motion N:o 271, med begäran om upplysning från Banko-Utskottet, huruledes stadgandet i 6 § utaf Banko-reglementet, angående årlig inventering i Riksbankens alla kassor, blifvit iakttaget. Banko-Utsk. Betänk. N:o 57. Motion N:o 276, angående åtgärders vidtagande till hufvudstadens skvd dande för fiendtliga anfall från sjösidan. Stats-Utsk. Utlåt. Cederschiöld, Rudolf, Motion N:o 252, angående förbättring af de tre yngre ledamöternes i Kongl. Kammar-kollegium lönevilkor. Stats-Utsk. Utlåt.
Till Utskottets handläggning häfva blifvit remitterade, från Hög v ördiga 'Pre.-te-Sto udel, Herr Confracis-Prosten Doctor Lindahlsf och från Hedervärda Bonde-Ståndet,- Nils Strindlunds från Westei-JS011 lands Län Memorial, hvaruti finnes föreslaget, såsom en allt tilltagande, fylleriet och deraf följande osedlighet motverkande åtgärd, deri Frälsemän tillerkända rätt att. å egna egor vid farväg anlägga krogar måtte upphöra och framställning för sådant ändamål hos Höglofl. Riddeiskapet och Adeln ske örn eftergift af berörde, uti Ståndets priyilcg er grundade företrädesrättighet, hvars bibehållande ansetts icke vara med Höglofl. Ridderskapets och Adelns värdighet öfverensstämmande; men stridande emot de om brön vinsförsäljning och förvärfvande af rättigheten dertill gällande allmänna föreskrifter. Utskottet, som instämmer i Mutionairernes åsigt, att alia åtgärder för fylleriets hämmande äro af behofvet påkallade, anser den föreslagne priviIegiiföiändringen äfven i någon moa kunna till ändamålet bidraga; och då fördelen af den r 14 §• sista Mom. af Adelige Privilegierne den 16 Oclober 1723, Höglofl. Riddeiskapet och Adeln ti 1 Ingele rättighet, ”att å sine frälse - 4 Allm, Besv. och Oec.-U sh. Bet. AT:o n, ”egor vid bioch vintervägar samt vid stora stråkvägar på minst en half ”mils afstånd från Gästgifvaregårdar bjugga krogar”, synes obetydlig, men torde vara hinderlig för tillämpning af nödige Policeförfattningar, hvilkas åsyftade fördelaktiga verkninger af undantagslagar ej höra motarbetas; linner Utskottet Motionairernes förslag förtjena bifall; dock som det innefattar förändring i ett Riks-Stånds, genom i r zf §. Regerings-Formen, bekräftade Privilegier, hvilken förändring endast, medelst samtlige Riks-Ståndens öfverenskommelse och Kongl.
Språkstudiet försvårades ej obetydligt derigenom, att tschuktscherna, för att till mötes gå oss i våra bemödanden att finna ett gemensamt tungomål, voro nog artiga att ej rätta, utan adoptera de misstag i afseende å ordens uttal eller betydelse, som gjordes om bord på Vega. Såsom en frukt af sina studier har löjtnant Nordqvist författat en rikhaltig ordlista öfver detta föga kända språk äfvensom gifvit en antydan till dess grammatikaliska byggnad.264 Den kunskap i det tschuktschiska språket, som de öfriga af expeditionens medlemmar förvärfvade, inskränkte sig till ett större eller mindre antal glosor, hvarjemte infödingarne lärde sig ett eller annat ord af vårt språk, så att en för båda partierna något så när begriplig rotvälska småningom uppstod, i hvilken flere bland manskapet snart blefvo ganska hemmastadda, och med hvilken man i nödfall kunde hjelpa sig ganska bra, oaktadt alla grammatikaliska böjningsformer i detta nybildade språk fullkomligt saknades. Dessutom befriade jag en af manskapet, fångstmannen Johnsen, under en längre tid från alla arbeten om bord för att han skulle kunna dagligen ströfva omkring i landet, dels för jagt dels för samqväm med tschuktscherna. Han lyckades i början af vintern fälla några ripor och harar, förskaffade mig en mängd vigtiga upplysningar om tschuktschernas lefnadssätt och förvärfvade åtskilliga värderika etnografiska föremål. Men efter en tid fick han, af hvad or Tédljgio, storm. Éek, eld. Kljautlj, man, menniska. Oráedlja, menniskor. Neáiren, qvinna. Nénena, barn. Empenátschyo, fader, Émpengau, moder. Ljéut, hufvud. Ljeutljka, ansigte. Dljedljádlin, öga. Liljáptkóurgin, se. Huedljódlin, öra. Huedljokodljáurgin, höra. Huádljomerkin, förstå. Huedljountákurgin, icke förstå. Yeká, näsa.
d å blifva svaren många. » Upplysning och utveckling, » svara några. Ja, de äro varierande, inskrifterna på IDUN 1899. Hurudana? Är det icke h ä r väckande röster skulle låta höra o r d e n: förädling och förbättring? DAGMAR ÖGONBLICKSBILDER. FÖR IDUN AF ELIN NORD. TECKNADE AMEEN. IN. Glänsande uniformer, eleganta toaletter, blixtrande juveler och kraschaner, exotiska palm e r och härliga blomsterdekorationer. » Det är h a n, det är h a n! NILS STURE PÅ STOCKHOLMS TORG (i AKTEN). KARIN MÅNSDOTTER OCH GÖRAN PERSSON I GRIPSHOLMSPARKEN (il AKTEN). NILS STURES MORD (ill AKTEN). KUNG ERIK FÄNGSLAS PÅ STOCKHOLMS SLOTT (IV AKTEN). AFSKEDET MELLAN KUNG ERIK OCH KARIN MÅNSDOTTER (v AKTEN). I ett n u vet hon, att det är han. A. K-y VALDEMARSUDDE, PRINS EUGENS 1. FRÅN SJÖSIDAN. ENTRÉEN. Före supén är det en tämligen lång paus, då det icke d a n s a s. H o n visste alltså i n t e! H o n trodde. FRÅN TRÄDGÅRDEN. » » I n t e? en dag, när. H a n ö n s k a r. W NY EURSTEBOSTAD Å DJURGÅRDEN blir den af prins Eugen n u inköpta Valdemarsudde, hvarifrån vi i dagsnumret meddela ett par, tre afbildningar. De måleriska små byggnaderna komma tills vidare ej att undergå någon förändring, ej heller skall något nytt h u s n u uppföras, u t a n ä m n a r prinsen bebo en å området befintlig byggnad. Valdemarsudde är med sin belägenhet vid stora segelleden, som bekant, en af Djurgårdens vackraste punkter och ännu oberörd af det nydaningsarbete, hvilket mer och mer börjar göra sig märkbart äfven bland Djurgårdens lunder.
— Jag har tjenstgjort inom Kongl. KammarColhii Adv.FiskalsKorit. och kan således af erfarenhet förklara, det göromålen derstädes hvarken till antal eller beskaffenhet stå framför dem, som tillhöra Adv.FiskalsKont. inom Kongl. KammarRm, der tvertom fiskaliska åtal understundom förekomma af så vidlyftig och invecklad beskaffenhet, att något enda dermed jemförligt mål knappast någonsin förekommer till handläggning af Kongl. KammarColhii Adv.FiskalsEmb. — Det hade icke varit olämpligt om Kongl. KammarRm, för hvilket det förhållande jag nu upgifvit inora Kongl. KammarColl. ej bordt vara obekant, derifrån hemtat en varning att icke, genom den nu föreslagna indragningen, blottställa sig för nödvändigheten att om några få år vandra samma cirkelgång, som Kongl. KammarColl. Detta sednare verk hade åtminstone till sin ursäkt, att en mängd ärender, hvaraf nästan alla skulle handläggas af verkets Adv.FiskalsEmb. öfverflyttades till andra embetsmyndigheter och deribland till Kongl. KammarRm, som erhöll den drygaste anparten, hvarefter detta sistnämnde verks Adv.Fiskal fick på sin lott den handläggning af dessa ärender, som förut tillhört samme tjensteman inom Kongl. KammarColl. En sådan ursäkt har Kongl KammarRm icke att åberopa, då ingen minskning, men väl betydlig tillökning skett uti detha Embetsverks göromål, hvaraf också blir en naturlig följd att hädan - Den 21 Oktober f. m. 20:l efter snarare en ökning än en miskning är att emotse uti goromålen inom verkets Adv.FiskalsKont.; och då ligger uti Kongl. Kammarlt:ns åtgärd, att det oaktadt föreslå vice Adv.Fiskalstjenstetis indragning, ett misstag af ännu svårare beskaffenhet än det af enahanda art, som Kongl. KammarColl. hade begått. De skäl, som här blifvit anförda, borde hafva utgjort en tillräcklig anledning, att afslå det al KammarRm upgjorda förslag, hvilket af K.
Hon satt just och klagade för Mari öfver hur ohyggligt trikigt det var att se på de onaturligt dresserade hästarna, de grinande clownerna och de sprattlande akrobaterna, då hon började att med oerhördt intresse följa en liten clown, soni för tillfället var ensaiii inne p '; i ccenen. Hon kände igen honom ocli grep Mari häftigt i armen. " Ser du hvem lian liknar? " Mari satt äfven och stirrade på den uppträdande. Y Herr Harald! ' Det var omöjligt att misstaga sig deroni. Det var han själf. Ansigtei var ej alls sniinkadt, och fastän lian bar en narraktig kostym var han sig lik, alldeles sådan som de sågo honom alla dagar. Agda förstod snart, att Harald gjorde sin sak förträffligt. Hon hade aldrig tänkt sig något så skrattretande som hans gester och miner; publiken vred sig i skrattparoxysmer bara han rörde på sig; vid sitt inträde helsades han af blommor och konfekt liksom en sångerska. Då han sade något tjöt publiken af förtjusning. Agda satt länge tyst och såg på, men så vände hon sig med en hjälplös min till Mari. " Visste du detta? " frågade hon. b " Nej, han har e,i talat om det för en lefvande själ. " ' Är det på detta vi lefvat då? " ' Det är väl det. Fröken tycker inte om det? " " Jo visst, jo herre Gud, nog är jag glad, att lian hittat på livad som är hans kallelse här i verlden. Det gör ju detsamma hvad det är. Men jag är så förvånad, ser du. " Harald utförde en gråtserie. Han återgaf först den nyföddes gråt, sedan sexåringens, så skolpojkens, derefter den romanläsande ungmöns och slutligen den fullväxtes. I den sista framställningen kände Agda igen sig själf. Det var just så hon gråtit ombord på ångbåten, da Harald härmat henne. Snyftningarna vor0 hennes, och det der sättet att draga åt en näsduk on1 pannan hade han ju också lärt af henne. Hvad hon blef ond! Hon bet ihop tänderna, ocli rynkan mellan ögonbrynen fördjupades.
Stråle ansåg att all sådan rörelse vore för banken olämplig, så kunde i sistnämnda afseende visserligen mycket vara alt tala både för och emot; men då här icke lärer kunna uppstå fråga om att taga bort denna rörelse, och jag tror att under nuvar. förhållanden hvarken banken kan umbära detta tillfälle att göra sina capitaler fruktbara, eller de smärre jordägarne kunna umbära denna lånetillgång, — och att det måtte för dem vara fördelaktigt att erhålla sådana län, synes deraf, att de söka dem, ty utan behof af förmyndare lära de kunna beräkna 0111 commissioris-arfvodet uppäter fördelarna af lånet eller icke; — så kan jag icke annat än vidhålla hvad jag förut yttrat och anhålla om återremiss af betänk, för afhjelpande af den förgätenhet i sednare momentet, hvarpå jag fastat uppmärksamhet. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag har begärt or det för att tillägga några skäl till dem, som blifvit anförda såsom gilltiga till afslag å betänkandet. Hvad som blifvit anfördt lill vinnande af bifall, har endast åsyftat att bevisa, det bankens bästa är skyddadt, om också inteckn.beloppet upphöjes till hälften af taxer:s-värdet; men jag tror icke att här kan komma i fråga bankens bästa eller icke bästa, ty det har Utskrs förslag icke afsett, och i det fallet, då en viss summa eller ett visst capital är afsatt för lånerörelsens bedrifvande mot inteckning i fast egendom, samt i3 II. 84 666 Den 26 September. Leia detta capital beflnnes begagnadt eller användt emot inteckning till en tredjedel af laxens-värdet; så är det gifvet, alt örn man skulle Löja intecknings-värdet till hälften, måste bankens säkerhet minskas.
£ill aUa 2lrrenDen, dontracter ocb SlfbanMingar, utan vig fumrna, (Tall, efter famrna grunD od) föreftåenDe §arif, charta anjfajfaö tili Det belopp, fröa t» till Deri bctingaDe perfeDlar eller förmåner funna (fattas?, enligt feDnaft fa (Ifra i! De marfegångöpriö; od) (Tulle famma dontract innel)å!!a bcftämmelfer röranDe per? feDlar eller förmåner, bvitfa icfe ftnnaö i marfegåhgö»tapan uppförDe, eller blifvit i dontractet roifjt värDe i penningar åfatte, öfeö cbartan i affeenDe Derå meD 12 (f. ^ör dontracter, font å lanDet, fetDeles? i (Togétrafter, upprättas? emellan SorDegare od) torpare eller anDre perfoner om någre tunnlanD )orD, DerviD ftäDja erlägges?, beräfnaö dl)arne>0igiUat?e;afgiften efter fem för l)tmDraDe af Den öfveretvfonma ftäDjan, eller Då, utöfver ftäDjan, preflgttoncr följa, nteD ftäDje »räntans? tillägganDe till preflationernasJ värDe.
St., som ålägga dem; det är kronofogden och häradsskrifvaren, biträdde af en landtmätare och nämndemän. Dessa män beskatta icke Svenska folket, men de skattlägga Svenska medborgare direct för den jord, som de äga. Nå väl! huru vill man då af sjelfva §, som angår Svenska folkets rätt att sig beskatta, härleda rättigheten för R. St. att bestämma det pris, hvarefter den tillkomna räntan utgå skall. Hvad äro nu markegångstaxorna annat än bestämmelser af priset på de räntor, som genom skattläggning tillkommit, i öfverensstämmelse med de gångbara. Af dessa räntor är större delen indelt på embetsoch tjenstemän, endast en mindre är Kronan förbehållen. Begge parterna, så väl embetsoch tjenstemännen, som Kronan, hafva naturligtvis laglig rätt att få pröfvadt om missbruk skulle äga rum, hvarigenom prisen på effecterna nedsattes under det gångbara; ty eljest kunde det hända, att sådana embetsmäns löner blefve förvandlade till nära nog intet och att Statens räntor blefve otillräckliga för de dermed afsedda behof. Hvart vill det således taga vägen, att man, i afseende på sådana frågor, skall afvakta beslut af R. St., huru besvärsmålen skola afgöras. Hafva vi icke författningar, som tydligen bestämma huru det skall gå lill? Finnes det icke klarligen uti alla dessa författningar bestämdt, alt prisen i markegångstaxorna skola vara de gängse? När man nu har detta stadgande och finnér, att comiterade på ett eller unnat ställe uti markegångstaxan satt ned de gängse prisen och på andra ställen deremot satt upp dem; så mäste det ovillkorligen finnas auctoriteter, som bringa dessa pris i öfverensstämmelse med de allmänt gängse, och således i allt fall pröfning ovillkorligen ske. Jag afstyrker bifall till detta förslag. Ilr Lagerheim, Lars Magnus: Jag hade i sanning före - Den 23 September. 411 ställt mig, att icke någon röst i vårt monarkiska Sverige skulle lioja sig för antagandet af ett förslag, hvarigenom förvaltningsåtgärderiia i så vigtiga frågor, som tvisteämnens afgörande, skulle öfverllyttas på 11.
Då jag föreställer mig att Kkon.-Utsk:t, när det inkommer med förnyadt Utlåt, i denna fråga, icke gerna kan anse sig vara förbundet att såsom sitt (Jtlåt. antaga den af två Stånd antagna reservation, och således Utsk:t sannolikt inkommer med ett annat Utlåt., kan jag icke finna fördelen af att behandla båda frågorna på en gång. Hr von Ehrenheim, Pehr: Gr. af Ugglas har redan uppläst det beslut, R. o. Ad. fattat i anledning af Ekon.- Utsk:ts Betänk, öfver Hr Wallenbergs motion; och synes det mig deraf vara ovedersägligt alt detta beslut icke låter förena sig med bifall till hvad Banko-Utsk:t här föreslagit, enär tvenne olika skrifvelser då skulle komma att till K. M. afgå. Enklaste utvägen synes mig då vara att uppskjuta föredragningen af detta Utlåt., till dess det visat sig, om R. St:r instämma i R. o. Ad:s beslut. Det är icke af respekt för Ekon.-Utsk:t, utan för Ståndets beslut, deraf R. o. Ad. måste anse sig bundet, som jag framställer denna åsigt och förenar mig med dem, som yrka på ett uppskjutande af förev:de Utlåt:s behandling. Frih. Gripenstedt: Oaktadt det icke är af någon särdeles stor vigt, om R. o. Ad. nu straxt företager eller uppskjuter med behandlingen af denna fråga — jag skall åtminstone ej med någon ifver motsätta mig dess uppskjutande, om R. o. Ad. nu anser att något sådant bör ega rum — kan jag likväl ej underlåta att påpeka, hurusom frågans afgörande nu ej på minsta sätt skulle komma i kollision med den skrifvelse, som R. St:r, med anledning af Ekon.-Utsk:ts Betänk., kan komma att till K. M. afgifva.