Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har det med mig, ifall det roar kusin att höra. – Jag är inte nyfiken, svarade enkefru Hall torrt. Men som baron Koskull väl visste, att hon var detta i högre mån än de flesta af sitt kön, drog han upp tidningen ur fickan och satte glasögonen på näsan. – Ja, ja, käre kusin begagnar också glasögon. Åldern gör ögonen skrala. – Jag behöfver dem alldeles icke, jag begagnar dem blott för att skona synen. – Visst behöfver kusin dem. När man fyllt ett och sextio år – Baron Koskull slog ut med handen. – Hvem har sagt kusin, att jag är ett och sextio år? – Det behöfver ingen säga mig. Vi firade ju 1806 födelsedagen härute på Gunnebo, och då var kusin Koskull född femtioett. – Söta kusin har ett ypperligt minne. – Ja, jag har alla mina själsförmögenheter i full kraft. Jag går inte i barndom. Nå, stoppa inte in bladet, förr än jag fått höra hvad den stollen skrifver. Baron Koskull tog af sig glasögonen, höll bladet mycket långt ifrån ögonen och läste med stor svårighet: »Då jag helgar tackoffer åt sanningen och dess tolkare, förbinder mina känslor och min öfvertygelse mig att rätta det misstagna begrepp, auktoren till berättelsen i Aftonbladet sistlidne lördag fattat utaf händelsernas förlopp om min älskade makas uppförande mot mig. Förakt är en känsla, som uti hennes ädla hjärta aldrig fått rum, mindre mot mig än emot hvilken olycklig som helst. Medborgares omänskliga behandling har tvungit henne till ett steg, som min dåvarande belägenhet påkallade för hennes och vårt kära barns räddning. Jag njuter tidt och ofta vedermälen af min kära Constances ömhet och tillgifvenhet, och den tillfredsställelsen, att ifrån hennes blandade tårar med mina, hämta den enda tröst mitt henne helgade hjärta känner uti min beklagansvärda och förtviflade belägenhet. John Hall. – Nu läste käre kusin bestämdt à tort et à, travers. Sätt på sig glasögonen, så går det bättre. Så kan det aldrig stå. – Jo, det gör det, min allernådigaste fru kusin. Han tror allt detta, han skulle inte vilja fara med lögn för allt guld i världen.
Ben 5 September e, m. 3°I räckligt correctif, for att tvinga honom att så vårda sig om Nybyggets odling, att det t. ex: efter 50 frihetsårs förlopp kunde bära den ränta som deraf borde utgöras. Då Nybygget.är^genom skatteköpet under full äganderätt upplåtit, äger icke Staten på sätt nu tillgår genom sine Embetsmän föreskrifva Nybyggaren odlingsskyldigheter och tillse att de fullgöras eller i annat fall honom från Nybygget skilja. Är åter Utskottens mening, hvilket likväl ingenstädes i Betänkandet finnes uttryckt, att detta skall utgöra ett vilkor för beviljandet af skatteköpet, och att således samma controller och föreskrifter i afseende på odliogsskyldigheterne, som nu äga rum, jemväl böra i detta fall gälla, 6å hemställer jag huru någon skulle vilja med sådane vilkor begagna detta skatteköp, då han, enligt ofvannämnde Bref, äger vid frihetsårens slut få samma skatteköp för intet. Det föreslagne stadgandet är då af ingen vigt. Man har således på de anförde skälen alltid ansett angeläget att bibehålla Nybyggen under Krono natur, det vill säga under Kronans uppsigt, så länge frihetsåren varade och ej förr tillåta skatteköp derå, än, efter de-1 ras förlopp, det kunde visas att Nybyggaren fullgjort sine odlingsskyldigneter och hemmanet kan bära ränta till Staten, då Staten sålunda deri har ersättning för de förundte friheter och för skatteköpet. Derpå förlorar Nybyggaren intet. Han är efter författningen för sig och efterkommande, lika med Kronoåboer i allmänhet, försäkrad om Nybyggets orubbade bibehållande, så länge han fullgör sine skyldigheter.
1 lisp. 1 lisp. 32. 4 — Rötter j ätbara, alla slag, ej specificerade 1 tunna 16 — SadelmakarearbeteUj ej specificerade: med äkta förgylda, försillrade eller plätera de beslag andra slag : 1 skålp. 1 skålp. 28 16 — Saffran Salmiak 1 skålp. 1 skålp. 1 2 — Salpeter: oraffinerad och raffinerad chilisk salpeter, eller salpeters}'rädt natron, för skedvattenoch andra fabrikers behof, efter pröfning och tillstånd af Kommerskollegium 1 lisp. 1 lisp. —-— 36 6 — Salpetersyra och skedvatten Salt: berg. glauber-, vattenfritt 1 skålp. Rask; se Väfnader, ylle-. Ratin; se Väfnader, ylle-. Ravenduk; se Väfnader, linneoch hamp-. Redskap och raachinerier, eller delar deraf, ej specificerade; se Slöjdevaror, ej specificerade samt 13 § i tulltaxeunderrättelserna. Rentungor, renstek och renkött; se Kött. Rhabarber, bänföres under Apoteksvaror. Ridikyler; se Portföljer. Rigabalsam; se Varor, som ej kunna hänföras under någon af do i införselstarifen upptagna bestämmelser. Risgryn; sc Gryn. Rosmarin, hänföres under Apoteksvaror. Rotscher; se Pisk, torr. Rumm; se Brännvin. Räfkakor eller räfkryddor, hänföras under Apoteksvaror, Rödfärg; se Färger. Rothe ; se Färger. Rötter för Apotekares behof, ej specificerade, bänf*- ras under Apoteksvaror, Sablar; se Slöjdevaror, ej specificerade. Saecarum saturni; se Blysocker. Saffian; sc Hudar och skinn. Sagogryn; se Gryn. 25 Qvantitet för tullberäkningen. Införsels tull. Banko. Salt: U:dr sk. r:st kok-: oraffmeradt 1 tunna 36 — raffinerarlt ..
Vår, men med iakttagande af de säkerhetsmått , som förekomma alla förluster,” Hvarmed Friherre Kantzow, J. A. och Hr Lefrén, P., sig förenat; äfvensom Hr Grefve Schwerin, F. B., instämmande i hufvudsaken, framställt dess tanka, ”att åt Banco-Styrelsens bepröfvande torde höra öfverlemnas, huruvida det Silfver, som köpes, må till våren uppläggas i Hamburg, eller genast landvägen liit-transporteras.” Herrar Banco-Fullmägtige, häröfver hörde, hafva', ujjpå anförda skäl och grunder, och för befrämjande af ett dubbelt ändamål, nemligen att bereda åt Bankens metalliska Fonder den förstärkning , som en inträffad, öfver förmodan fördelagtig Conjunctur kan medgifva och erbjuda, samt att åt handeln och inhemska productionen gifva ett stöd, hvaraf de, i närvarande ställning, synas, liksom år 1825, hafva ett verkligt behof; hemställt, det Banco-Fullmägtige matte blifva autoriserade att, ej blott till Bancc-Utskottets Betänkande. N",o4.' 5 innevarande års slut, utan också under de Tre första månaderne af år 1829 och sedan intilldess Rikets Ständer annorlunda förordna, invexla Silfver efter nu gällande årspriset af, i ett för allt, 128 sk. JBancosedlar för en R:dr Silfver efter Svensk myntberäkning, och i sammanhang härmed, efter eget bepröfvande, kunna vidtaga sådana speciella åtgärder, som må finnas behöfliga, under vederbörlig ansvarighet att noga tillse, det nödiga säkerhetsmått mot förluster ej blifva åsidosatte, samt med förutsättande tillika att, derest omständigheterne fordra, det berörde Silfvervexling underlijelpes medelst någon activ åtgärd, vare sig contrahering, under vilkor af Räntefritt förskott, eller Yexlars uppköp af Banken, priset då blifver det lägsta, som efter Conjuncturen erhållas kan, men i intet fall mer än 128 sk.
Utan dem är ni förlorad. Ni är kanske redan portförbjuden af polisen. Nu triumferar jag! Medan jag lugnt uppnår den säkra hamnen, blir ni ransakad och dömd. Brauner hade under Arnolds ord dragit ut en bordslåda. Han vågade ej se ned, för att ej fästa Danielssons uppmärksamhet på hvad han företog sig. Hans hand fick tag i ett föremål och en blinkning, som han ej kunde hindra, förrådde att han funnit det han sökte. – Ni är skyldig mig tvåhundratusen kronor, sade han. – Behåll min skuldsedel och kräf ut summan, om ni vågar. Ni kunde hafva gjort det före fabrikens brand, nu är det omöjligt för er. – Och ni tror att ni skall lyckas att komma undan. Besinna dock, att ännu är ingenting förloradt, ingenting kan bevisas, man vet ju rakt ingenting. Om vi båda blott neka ihärdigt, så skola vi gå fria och assuransen utbetalas till oss. Det är ej ens sagdt, att vi någonsin blifva anklagade, ja det är till och med sannolikt, att man på de lösa misstankar, som uppstått, ej vågar en rättslig undersökning. Jag lofvar er nya femtiotusen till dem ni redan fått. Och ni skall dessutom återfå er skuldförbindelse. Hvarför fly, då det ej behöfves? En rymning är detsamma som ett direkt erkännande. Ni kommer ej undan – det gör nästan ingen nu för tiden, – ni kommer att blifva häktad, och då – då är allt förloradt, inte allenast för mig utan för er sjelf. Vill ni då mitt förderf så allvarligt, att ni derför riskerar ert eget väl? – Konsul Brauner, jag har ingenting vidare med er att göra och ämnar inte underhandla. Ni står efter mitt lif. Detta säljer jag inte ens för nya femtiotusen. Jag har som sagdt min andel på fickan, möjligheten till flykt öppen och vissheten om att ni är ohjelpligt förlorad. – Ni kan inte mena allvar? Är detta ert sista ord? – Mitt sista. – Nå väl, är jag dömd till undergång, så är ni det också. Ni skall inte undkomma mig! I Brauners ögon blixtrade en olycksbådande glans. Han rörde obetydligt den ena armen. Men i samma ögonblick föll på denna Danielssons knutna näfve med en fruktansvärd kraft.
Låt mig vara borta ett år; har det då gått mig någorlunda väl i handom, så interesserar jag om skonerten och ... men det är god tid tala om det öfriga, när vi hunnit dit.” ”Nå, det blir som du vill! Vet Gabriella något om ditt beslut att resa?” ”Ja, jag talade med henne för en stund sedan; och helt säkert förstod hon af några oöfverlagda ord, huru bitter skiljsmessan skulle blifva för mig.” ”Då får man se huru hon tager saken; att den icke är henne likgiltig, derom är jag säker.” Tjugonde Kapitlet. Han kommer, hjertats Maj – de svalla, blodets vågor; Och du skall brinna sjelf och du skall tända lå- gor. Valerius. Under männernas rådplägning satt Gabriella på sin kammare och begrundade den bittra nyheten om Rosenbergs tillernade afresa. Det var hennes första sorg, och den första sorgen är alltid smärtsam. Hon till och med gret vid tanken på den enslighet, som nu skulle inträda; det var numera knappt möjligt att ens lefva bland Tistelöns nakna klippor (hon ansåg dem för första gången sådana), sedan Rosenberg lenmat dem, och det troligen för att aldrig mera återkomma. Utan att veta hvad tiden led, satt Gabriella overksam, lutad mot stolskarmen, tilldess Erika middagstiden kom upp att fråga efter henne. Birger hade meddelat sin hustru samtalet med Rosenberg, och gifvit henne en vink om att troligen något förefallit på morgonen, en sak den Erika, som man vet, redan anat och hvaruti hon vidare styrktes genom Gabriellas frånvaro. För att i denna händelse gagna sin älskling med några välbetänkta moderliga ord, passande efter den vändning saken genom kaptenens egenhet tagit, gick Erika att uppsöka henne. ”Hvar har du tagit vägen, Gabriella? Jag har ej sett till dig hela förmiddagen. Mår du ej bra? ”Jo bevars – men det är så varmt härinne!” ”Det kan jag ej säga: här är rätt kallt. Men något fattas dig – du har gråtit! Säg hvad som händt? Du vill ju icke hafva någon hemlighet för mig.”
— Antager man, att slutligen denna proportion skulle möjligen innan nästa Riksdag uppnås, med strängt iakttagande af hvad Rikets förra Ständer förordnat lior till B ane o-Ut slottets Utlåtande N:o 16. 47 om beräkningssättet, och hvartill Tabellen N:o 2 till Banco-Utskottets Betänkande N:o 8 ger vägledning, så bör, enligt min tanka, intet hinder då mera uppstå, attj, under så fördelaktig conjunctur, Banco-Fullmägtige må i underdånighet hos Kongl, Maj:t anmäla sig färdige, att, på den dag Kongl. Maj:t täcktes i Nåder bestämma, börja och fortsätta den allmänna myntutvexlingen, enligt Myntbestämningslagens 2 §.; — ty det kan förutses, att tidrymden icke torde blifva lång emellan en sådan epok och nästkommande Riksdag, samt att handels-conjuncturens fördelaktighet i den stunden bör också bidraga, alt, sedan allmänheten redan förut fått förse sig med Specie, de stora metalliska förråden icke komma i början så mycket att anlitas; och man eger således tryggheten, alt, om än realisationen på dessa vilkor sattes i verket, hvarken begagnande af creditiv på utrikes ort, eller indragning af lånerörelsen komme, innan nästa Ständers sammanträde, i fråga, för att upprätthålla silfver-utvexlingen; men om sådant likväl mot all förmodan komme att erfordras, så kunna de åtgärder i dessa hänseenden då begagnas, fastän i mindre scala’, som Banco-Utskottet redan föreslagit, i syfte att Realisationen måtte genast, med närvarande metalliska fond, börja.
Vill försäkringstagare till annan öfverlåta sitt försäkringsbref, gore det skriftligen med namnets undertecknande. § 215. 1 de fall, der denna lag ålägger försäkringstagare att, efter försäkringsaftolets ingående, någon, försäkringen angående, underrättelse försäkringsgifvaren meddela, anses han hafva denna skyldighet fullgjort, då han, genom allmänt begagnad befordringsanstalt, till försäkringsgifvaren meddelandet afsändt, under dennes vanliga adress. § 216. De, enskilde emellan, ingångna försäkringsaftal varén ej ogiltige, ändå 104 att de blifvit under andra vilkor afslutna, än denna lag föreskrifver, såvida aftalet grundar sig på sådant försäkringsbart interesse, sora § 192 omförmäler. Försäkringstagarens förbindelser. § 217. Försäkringstagaren, den som för hans räkning försäkringen afsluter, samt hvar och en annan, sora med försäkringens afslutande tager befattning, vare skyldig att, vid aftalets ingående, fullständigt och sannfärdigt uppgifva alla de omständigheter, hvarom försäkringstagaren sjelf, såväl som de, hvilka, i afseende på samma försäkring, handla för hans räkning, å den tid ega kännedom, såvidt samma omständigheter äro försäkringsgifvaren nödvändiga att känna till bedömande af den fara, han öfvertager oell af vilkoren för detta öfvertagande. Sker det ej, och kan sedan visas att samma omständigheter varit eller bort vara försäkringstagaren eller dem, som å hans vägnar handlat, bekanta, vare försäkringen ogiltig och pre mien förverkad. Försäkring, sluten för annans räkning, ege dock bestånd, om en omständighet, som kunnat inverka på försäkringsgifvarens beslut att försäkringen ingå, blifvit försäkringstagaren så sent bekant, att han icke, utan vidtagande af utomordentliga åtgärder, kunnat, vid försäkringens afslutande, derom meddela underrättelse; äf vensom, då försäkring skett utan dens vetskap, för hvars räkning den tagen är, bristande uppgift af någon omständighet, som han, men icke den, som försäkringen slöt, afvetat, icke verkar till försäkringens återgång. § 218.
I följd häraf, och enär den uti Kongl. Förordningen af den ii Dec. 1766 föreskrifna tid af 3 månader, hvarinom utmätning å landet bör vara fullbordad, synes längre än behofvet påkallar, då deremot tiden, jemlikt Kongl. Brefvet den i3 Julii 1776, för utmätnings verkställande i Stad är så knapp, att Gäldenären derigenom ofta lider större skada och olägenhet, än Fordrings-egarens skäliga anspråk på snar handräckning göra oundgängliga \ hafva R. St. ansett en inskränkning af den förra, utan skada för Gäldenären, och utsträckning af den senare, utan minskning af Fordrings-egarens säkerhet, både kunna och böra, i visst hänseende, ega rum) i öfverensstämmelse med hvilken åsigt, och då det jemväl förekommer, alt bestämd föreskrift saknas angående tiden, inom hvilken felaktiga åtgärder, vid utmätnings förrättande, skola öfverklagas, R. St, nu få till E. K. M. i underdånighet framställa jöljande Förslag Exp.-Ulsk. Förslag till und. Skrifv. N-o 3o8. i3 till en ändamålsenlig Författning i dessa ämnen : Med ändring af Kongl. Förordningen den 11 Dec. 1766 och Kongl. Brefvet af den i3 Julii 17•y5 , varder häiigenom stadgadt: 1:0 I Städerna, med undantag af Stockholm, åligger det Magistraterne, att, då verkställighet sökes å Dom eller Utslag, hvarå utmätning följa bör, inom fjorton dagar från den dag då Domen eller Utslaget till Magistraten aflemnas, hvaröfver skriflligt bevis ovägerligen bör Sökanden meddelas, i laga ordning utmätning hos Gäldenären förrätta.
M:s sanction; men äfven för dem, som skulle finna grundlagens ordalydelse icke vara alldeles bestämd, synes mig att all tvekan borde upphöra, då de erinra sig, att denna fråga så ofta varit hos R. St. väckt, att den antingen icke af Ständerna blifvit godkänd, eller ock att Const.Utsk. funnit den ej vara riktig. Således är frågan förut både pröfvad och afgjord, och jag bade trott att deruppå borde fästas afseende, ehuru jag visst icke anser nuvar. Ständer vara bundne af hvad föregtde Ständer beslutat. Jag anser det vara en oeftergiflig pligt för R. St. att hafva ett vaksamt öga derpå, att den andra Statsmakten icke öfverskriders grunerna af sin lagliga makt; niea för att utöfva denna pligt, fordras att R. St. noga vakta sig, att de icke å sin sida träda utom det område, som grundlagen för dem utvisar. Med skäl skulle man klandra, om Regeringsmakten gjorde dylika inkräktningsförsök, och, i händelse de misslyckades, förnyade dem; men anledningarna till klander skulle icke vara mindre, om R. St. gjorde sig saker dertill. På dessa skäl anhåller jag om återremiss af Utskts utlåtande. Frih. Nauckhoff, Joh. Otto: Af StatsUtsk:s inkomna utlåt. N:o 28 erhåller man den upplysning, attUtsk. med en majoritet af 19 röster emot i5 afgjort, alt R. St. äga att förändra grundskatterna, utan att K. M:s sanction dertill behöfves. Detta innebären vigtig principfråga, mine herrar! i jemförelse med hvilken frågan om Nummer-lotteriets upphörande eller fortfarande är af ringa betydenhet. Då likväl den åsigt, som Utskts majoritet har hyllat, förmodligen kommer att tillämpas, så ofta tillfallet inom Utsk. sådant medgifver; torde det vara så godt att nu på förhand närmare skärskåda sjelfva principfrågan. De allmänna ärenden, som förekomma hos R. St., låta, med afseende på deras behandling vid beslutens fattande, egentligen classera sig uti trenne cathegorier. Till den första cathegorien hänföras grundlagsfrågor.
För den händelse Rikets Ständer godkänna Utskottets nu framställda förslag, hemställer Utskottet att de förhöjningar uti förutvarande stat, hvilka häraf skulle blifva en följd 5:o. må få beräknas och utgå från och med början af nästkommande år 1867. Uti en af Kassörerne F. W. Bergman, A. von Ehrenclou, F. Sundberg, C. Hjort af Ornäs och J. O. Falk genom Herrar Banko-fullmägtige jemte eget utlåtande till Höglofliga Utskottet öfverlemnad skrift, hafva bemälde Kassörer anhållit att den löneförhöjning, sorn vid sistlidna riksdag beviljades Bankens tjenstemän i de tre lägre tjenstegraderna, med undantag af sökanderne, måtte äfven dem tillerkännas. Beträffande denna fråga torde Utskottet böra erinra, att genom den vid sistlidna riksdag för Bankens tjenstemän fastställda lönestat, tillädes tjenstemännen i andra och tredje tjenstegraderna förhöjning i deras löner sålunda, att tjensteman efter fem års tjenstgöring inom graden erhöll 500 och efter tio års tjenstgöring ytterligare 500 R:drs förhöjning i lönen; att Bankens Kassörer, hvilka förut tillhört näst högsta, eller kamereraregraden, dädanefter skulle tillhöra närmast lägre, eller bokhållaregrad, samt erhålla aflöning utaf 2,000 Riksdaler såsom lön, med förhöjning deri, på sätt nyss är omförmäldt, 300
Jag har visserligen ingenting emot, att frågan om Tacksägelse-Adressen må förfalla, men jag kan icke erkänna den grundsalts, att Regeringen skulle kunna på förhand hindra Rikets Ständer, att till Thronell frambära hvilka framställningar, som häklst. Så vidt det är denna åsigt, sorn grundlagt Ridderskapets och Adölns beslut, får jag emot detsamma mig reservera. Föredrogs å nyo Grefve FrÖlichs, David, den 20 dennes på hordet lagde Motion, angående offentlighet vid Ridderskapels och Adelns öfverläggningar. Grefve Hamiltonj Johns anförde skrifteligen: 11 .: . •' *; 7 Då jag i hufvudsaken förenar mig med Den 22 No v em be i f. in. Grefve Frölich, vill jag blott framställa eu fråga lill antagonislcrne af hays. Moli.osi. Mine Herr.ar! Hvarifrån kommer dea kallsinnighet hos folkel, nied hvilken det ser våra Riksdags» göromål fortgå? Månne vi ej få tillskrifva denna liknöjdhet våra föråldrade former, sorn ej mera slå i jemvigt med lidens, fordringar ?; Men för att vara korrt, vill jag blott uppehålla mig vid den hälsosamma innovation, sorn egentligen i dag kommer att utgöra föremålet för vår öfverläggning. Hvilket olika, förhållande iEngland; ehuruväl Parlamentet är födi af rikedomen och corruplionen, inger det likväl det mest lilliga. intresse hos folket. Att upplösa.delta problem beböfves blott Lvu ord: publicitet och allmän opinion. Tillslut Parlamentet för allmänheten, och, hvad värre vore, fjettra pressen och J skolén snart få se Venedig i stället för London. Mine Herrar! Jag besvär eder, tillåten nu en upplyst publik vara vittne till edra öfverlägguingar och J, skolén snart se samina intresse småningom utveckla sig; national-sinnet taga en ädlare rigtning, och en verklig allmän opinion uppkomma, som Den a i November f. m. skall blifva den starkaste barrier mot all corruption, af hvad slag det vara må.
d o m är hennes kärlek; (bis hon redan dömt. » l j ö d det enaflidne ». Ledigheterna badorter. tillbringades vid utländska ärofulla icke och inbringande anbudet kunde j u afslås. än att detta skall blifva en fragmentarisk D ä r a f k o m sig, att fideikommisset, ehuru beläget konturteckning. s o m en stund fingera h o p p a s, att det intressanta ämnet s k a l l f ö r s o n a då fideikommisarien, grefvinnan anskaffas föll blef moder och åt den lille naturligt nog nyfödde tanken friheter förefalla tvingas till dom er måste angenäma, tilllåta men m i g åtsom j a g genom min ofullständiga känneo m p e r s o n e r n a i fråga. K o r t tid efter det sonen börjat sina universitetsstudier, afled den g a m l e grefven, o c h grefvinnan d r o g sig tillbaka till herresätet. M e n större öfverraskningar skulle hennes ende afgudade son k o m m a att bereda henne. E n d a g berättade han henne nämligen, p å sitt rättframma, öppenhjärtiga sätt, att han u n d e r en a f sina utflykter påträffat en ärigel i en u n g tjänarinnas skepnad. M e n det k o m sig, trodde han, a f hennes misstro till » herremannen ». Belåten afskedade grefvinnan henne med en l ä m p l i g gåfva. Se där, herr redaktör, några spörsmål, s o m jag tror kunna gifva edra ärade läsarinnor sysselsättning p å deras l e d i g a stunder till härnäst. då Och han har rätt — såsom fransman åtminstone. Ett nyt kvartal står för dör en Medelklasskvinnan tiskt anlagd. och alla våra KVARTALSPRENUM&amp;RANTER påminnas att nu O F Ö R D R Ö J L I T J E N förnya prenumerationen, på det att intet af brott i tidningens ordentliga expedition må behöfva ega rum.
Hvad Öländska kornet angår, så är det fullt ut 20 lika godt som det Småländska. Ölandsrågen deremot är med få undantag både lättare än Smålandsrågen och äfven blandad med en art lök, som gör den mindre begärlig till skeppning och föranleder, att denna vara vid handel vanligen står 10 procent lägre i pris än den bättre råg, som skördas på fasta landet. Likaså är Ölandshafren mindre vigtig och värderad än den Småländska. År 1855 funnos inom Länet följande antal sockne-spanmålsmagaziner: Fögderier. Antal Magaziner. Fond af diverse spanmål. Tunnor. Tjusts 15 2,447 Tunaläns med flera häraders 9 1,295 Norra Möre m. fl. d:o 13 1,870 Södra Möre 12 2,981 Ölands Norra Mots 7 922 Summa 56 9,515 Inom Ölands Södra Mot finnes icke något sockenmagazin. År 1850 hade Länet 59 magaziner med en spanmålsfond af 9,719 Tunnor säd. Magazinernas antal har således minskats med tre stycken och fonden med 204 Tunnor. Dessa inrättningar fortfara att vara beräknade mera på den räntevinst, som genom sädens utlåning kan erhållas, än på beredandet af undsättning vid tillfällen af spanmålsbrist. De äro i sjelfva verket ej annat än spanmålsdiskonter, som under vårtiden utlåna säd mot förbindelse för låntagaren att mot slutet af året återbetala säden med tillägg af 2, 3 eller 4 kappars ränta å hvarje tunna. Denna icke obetydliga räntevinst användes vanligen till socknens kommunala utgifter och man beflitar sig derföre i allmänhet om utlåning hvarje år af magazinets hela fond, utan att tänka på möjligheten att nästa skörd blifver otillräcklig. Låntagare saknas sällan; ty både bland den besutne allmogen och synnerligast bland torpare och inhyseshjon finnas alltid personer, som med begärlighet omfatta tillfället, att få en ögonblicklig förlägenhet afhjelpt genom anticipation på en oviss framtid.