Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De som önska en genast och på en gång verkstäld Realisation, äro derföre nödsakade, att antaga en rättighet för Banken, ait inlösa sina förbindelser med rabatt, eller sorn är detsamma, en rättighet att infria sina Sedlar, efter det opinions värde de nu äga i förhållande till Silfver. I en sådan händelse, skulle alla Capitalisters fordringar, och alla Debitorers gäld på en gång ökas med 100 Procent. De som deremot önska en till längre tid utsträckt och successivt skeende realisation, se i den småningom skeende in [ drag - \ Den ao Juni. dragning af Banco-Sedlarna, en utväg, att i varde småningom höja de ännu utelöpande. Det är klart, att om detta inträffade, skulle äfven Långifvares fordringar och Låntagares gäld lika stiga i en härmed öfverensstämmande Proportion. Af detta allt följer, att om ej, genom en särskild Författning, på sätt jag förut anmärkt, grUndenia för Liqvider, Debitorer och Creditorer ithellän, bestämmas, så skall Banco - Sedlarnas mihdskhihg, eller soni är detsamma, deraä Stigande värde, uteslutande tillskynda de förre, äfvensom Banco-Sedlarnas tillväxt, eller som är detsamma deras fallande värde, uteslutande tillskynda de sednare en kännbar förlust/ Imedlertid är, det Statens pligt att medla imellan dem bägge, och att i denna medling mot dem hägge vata Rättvis. Härtill gifves, på sätt jag förut yttrat» icke mér än en utväg, i:stå Atgarden. den, ätt genoni éti för fattning he» stätnma, att alla Liqvider, så val enskilda imellan, som imellan dessa och Staten, höra ske efter den legagnade myntsortens förhållande till Silfdérmyntet den dag skulden tillkom eller förbindelsen gafs• Detta är kändt, och om det ej på annat sätt kunde beräknas, återstår alltid den utväg, att för hvarje Börsdag, då Cours på Hamburg eller London blifvit noterad, bestämma det efter en alltid lika rabatt i denna Cours.
Då svarade Jesus, och sade till dem: De behöfva icke läkare, som helbregda äro, utan de som kranke äro. Jag är icke kommen till att kalla de rättfärdiga, utan syndare, till bättring. Då sade de till honom: Hvi fasta Johannis lärjungar så ofta, och bedja så mycket, sammalunda ock de Phariseers lärjungar; men dine Lärjungar äta och dricka? Sade han till dem: Icke kunnen I drifva bröllopsfolket till att fasta, så länge brudgummen är när dem? Men de dagar skola komma, att brudgummen varder tagen ifrå dem; då skola de fasta i de dagar. Och han sade ock till dem en liknelse: Ingen sätter en klut af nytt kläde på gammalt kläde; annars söndersliter han det nya, och den kluten af det nya skickar sig icke efter det gamla. Och ingen låter nytt vin i gamla flaskor; annars slår det nya vinet flaskorna sönder, och spilles ut, och flaskorna blifva förderfvade; Utan nytt vin skall man låta uti nya flaskor, och så blifva de både förvarad. Och ingen, som dricker gammalt vin, begärar straxt nytt; ty han säger: Det gamla är bättre. Och det begaf sig på en Eftersabbath, att han gick igenom säd; och hans Lärjungar ryckte upp ax, och gnuggade sönder med händerna, och åto. Då sade somlige af de Phariseer till dem: Hvi gören I det som icke är lofligit göra om Sabbatherna? Svarade Jesus, och sade till dem: Hafven I icke läsit hvad David gjorde, då han hungrade, och de med honom voro? Huru han gick in i Guds hus, och tog skådobröden, och åt, och gaf desslikes dem som med honom voro; hvilket ingom lofligit var att äta, utan allenast Prestomen. Och sade han till dem: Menniskones Son är en Herre, desslikes ock öfver Sabbathen. Och det begaf sig på en annan Sabbath, att han gick in uti Synagogon, och lärde; och der var en menniska, hvilkens högra hand var borttvinad.
Jag är glad, att man ändtligen i vårt land kommit derhän, att vilja nödga lösdrifvare och tiggare att arbeta. Jag är tacksam enrot Regeringen för det hon JM 70. — 126. — 389. — 494. — 1600. — 1861. Den 14 December. 203 i detta afseende ejorf framställning till R. St:r och har intet emot att man för ändamålet använder de penningar, som genom beskattning å bränvinstillverkningen kunna erhållas. Jag önskar, att skatten å försäljningen af denna vara äfven må lill någon del för samma ändamål begagnas. Men jag befarar, att den af K. M. föreslagne utvägen icke är den bästa eller rätta. Erfarenheten inom hvarje menighet visar, att, när man byggt ett fattigeller arbetshus, det snart befinnes otillräckligt, ehuru menigheten nödgas sjelf underhålla det. Om nu tvångsarbetshus komma att inrättas i hvarje län och i hufvudstaden, blefve följden tvifvelsutan den, att hvarje församling sökte göra sig af med lösdrifvare genom deras hänvisande till det gemensamma arbetshuset, som derigenom skulle öfverhopas och dess omkostnader med detsamma blifva öfverdrifna. Det är föreslaget, att de på tvångsarbetsinrättningarna intagna personer skola sysselsättas med landtbruk. Der måste således finnas en förvaltare och redogörare. Afven barn skola vid dessa inrättningar intagas. Der skall således gifvas undervisning, hållas skolmästare m. m. Qvinnor och öfriga hjon skola der hållas till arbete. Hvilken förvaltning, hvilken upsigt, hvilka kostnader! Någon beräkning öfver dem är icke gjord. Allt är blott ett försök, en önskan. Som troligt är, att lösdrifvare och tiggare, hvilka hafva tycke för ett omflackande lefnadssätt, icke finna sig vid, att vara qvarliållna på dylika inrättningar, så rymma de troligen såsom fångarne från Långholmen. Skall således hvarje tvångsarbetshus hafva vakt, som håller desse menniskoi' qvar och i tukt, hvad skall sådant icke kosta? Förslaget åsyftar att inrätta en fattigkoloni i hvarje län.
Her He>i^LN8kölc!, Ilettlol, yttrade sig: Jag kan icke nu wara af annan öswertygelse an den jag bade sistledne Riksmöte, dä detta ämne war under Högloflige Nidderskapet och Adelns pröfn'ng, nemligen att Barquens grundförfattningar icke bora uppl äfwas för afbjelpande aftillsällige swärigheter, dä ändamälet thy förutan kan winnås. Som Bruksägare behöswer jag begagna länerättigheten i Banquen, och känner lika med alie andre af dem angelägenheten att fä detta biträde pä de möjligen basta wilkor, men icke kan jag inse nägon rättighet att fä det pä andre wilkor, än Lerwifwaren sinner förenliga med sin säkerhet och ställning. Banco-Utstcttet har medgiswit att förlänga länetidcn, och uppdraga till Herrar Fullmägtige att i öfrigt pä allt sätt, som med Banqucns säkerbet kan förenas, biträda Bruksägare med län ä deras Bruks-Effccter, sä länge nu warande för Bruks-bandteringen menlige conjunctur sirtfar. Icke kan jag inse bwad man mer kan önsta eller begära, än en försigtig werkställigbett bärof, sim gifwer uppmärksambet ät Le medel som kunna lätta de swärigbeter hwarmed Brulshandteringen nu har att strida. Männe det ä Banquens sida wore rätt att ätaga sig pä bestämd, kortare eller längre tid fortfara' med sädane länebiträden, ehuru den Den ii October. 419 den tillfällighet som dertill gifwit anledning desi förinnan upphön? hwilka dä kunde nyttjas som misibruk, till motarbetande af Bancomyntets stadgade wärde, under en tid dä Banquen ät andra behof derjemte utsträckt sina biträden wida öfwer manligheten.
Efter tillkännagifvande a( dessa mina åsigter, vill jag förklara, att jag icke vill motsätta mig Hr Huss' förslag, i den händelse Ståndet skulle finna detsamma antagligare än hvad Utskrt föreslagit. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Det är onekligen sannt, hvad Hr von Krajmer i dag sagt. Första gången en stor fråga väckes, möter den ett häftigt motstånd; den synes mången vara opraktisk, t. o. m. löjlig; man beskyller dess försva rare att endast slå omkring sig med fraser; men några år derefter, när frågan segrat, ja, då förundrar man sig öfver att den någonsin kunnat bestridas, då finnér man, att de goda skälen varit på de försvarandes och fraserne på de anfallandes sida. Så skall det äfven gå med denna sak, som, en gång väckt, icke skall falla. Innan jag närmare granskar de mot Utsk:ts förslag gjorda anmärkningar, tillåter jag mig förklara, att flera talare alldeles missförstått Betänkit. Utsk:t har icke kunnat inbilla sig, att det blifvit förvandladt till ett Konst.-Utsk., eller förmoda, att någon skulle kunna tro, att R. F. kunde ändras genom en underd. skrifvelse till K. M:t. Detta är orsaken, hvarför Utsk:t i sin hemställan icke upptagit de ord, Hr von Koch velat tillägga. 310 Den 3 Februari e. m. 28:de §:n R. F. lyder sålunda: »Konungen eger, att i StatsRådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar.» Häraf torde följa, alt qvinnor äro utestängda från att erhålla alla dylika platser, och dermed förfalla äfven Frih. Cederströms för öfrigt särdeles muntrande framställning om fruntimmerna på domaresätet eller på hästryggen, såsom provincialeller regementsläkare. Till alla dessa tjenster erfordras ju Kongl, fullmakt.
Jag öfverlemnar till Ridderskapet och Adeln, att bifalla eller återremittera det ifrågavarande Utlåtandet, och önskar blott, att vi ej genom förhastade åtgärder i detta fall må tillskyndas samma öde, som Konungariket Preussen, der en dylik förordning, som den nu här påtänkta, för några år sedan gått i fullbordan, och der man likvisst redan insett sitt misstag, och redan funnit sig nödsakad, att åt en så vigtig näringsgren som BergsBruket återgifva en för dess skyddande nödvändig Domstolslnrättning. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Jag har redan förut haft den äran tillkänna - Den 5 Mars e. m. nagifva mina tankar i detta ämne, och jag tror mig salunda ej vidare behöfva antyda deni. Lika med Herr Grefve Posse inser jag vigten och nyttan för Domare, att äga all möjlig kännedom om de ämnen, som kunna blifva föremål för deras behandling, och derföre tror jag, att om återremiss af Utlåtandet beviljas, Herr Grefvens anmärkningar böra pröfvas i sammanhang med Undervisningsverkens påtänkta förbättring, och ligga till grund för de kunskapsprof, hvilka komma att fordras-af dem, som hädanefter omfatta Domareyrket. För min del anser jag visserligen det nyttigt, att Domare äro underviste äfven i Bergshandteringen, och jag skall med nöje alltid se en Domares kunskapsförråd blifva så utvidgadt, som möjligt; äfvensom jag alltid med nöje skall se inträdet på Juridiska banan, genom Academiska Examinas stränghet, försvåradt. i Men med Herr Tham kan jag ej inse de vådor, som af bifall till Utlåtandet skulle uppstå; lika med honom är jag öfvertyga d , att Kongl. Maj:ts omsorg visserligen icke skall beröfvas den vigtiga Bergshandteringen, som, efter min öfvertygelse, ej kan lida deraf, att de rent af Juridiska frågorne skiljas från egentligen administrativa myndigheter, och öfverflyttas på allmänna Domstolar.
Stats-Utskotlet haf jemiiväl uti enahanda förhållanden som de, hvilka föranledt den af Bonde-Ståndet \cjorda 4 Sami. 4 Band. 'jii Stats-UtslotteU B e t ä n k a n d e n. tionssätt, och bör upplysa, att orsaken hvarföre Utskollet uti dess Utlåtande N:o 285 i anledning af Högloflige Ridderskapet och Adelns återremiss af frågan, om rättighet för Bergsmän att lösa Kronans Persedel och Tionde-Jern upptagit och omständligt besvarat anmärkningen, ehuru ärendet redan var af 3:ne Riks-Slånd afgjord, visar sig, af Betänkandet, vara den, att denna anmärkning afsåg en af Utskottets i Imf vini frågan föranledd särskild omständighet som förut icke varit under pröfning. Enär det för öfrigt heror af Utskottets eget omdöme och bepröfvande, att bestämma innehållet af dess Utlåtanden, endast de ej afvika från grundlagens föreskrifter, lärer Hedervärda Bonde - Ståndet finna någon vidare åtgärd för Utskottet icke återslå, så väl vid ifrågavarande ålerremiss. sorn rörande de uti särskildle Protocoils-Utdrag af den 6:le nästlidne Augusti af enahanda skäl återförviste frågor, angående förändring af de hittills följde grunder för Skalle-lösen af Hemman i Hallands
Ständers Allmänna Beswärs - och OeconomieUtskotts den 7 dennes afgifne och nu föredragne Betänkande, angående Oeconomiska Författningar , och i stöd af de wälgrundade skäl hwilka Utskottet anfört, besiöt Preste - Ständet för desi del, at hos Kongl. Maj:t i underdänighet anhälla, det mätte alla uti Allmänna Hushällningsmäl hittils utfärdade och ännu gällande förordningar blifwa sammandragne til en enda författning öfwer hwarje särskildt ärende, och at sä snart et nytt päbud hädanefter publiceras, detsamma mä wara sä fullständigt, at alla äldre siadganden i samma ämne derigenom mä göras umbärlige, pä det ali 1148 Dcn 24 Augusti. all hittills, genom de manga ofta stridiga, men dock sällan hwarannan aldeles uphäfwande Oeconomiffa författningar, förordfakad oreda mä i framtiden förswinna, Domares och Ämbetsmäns mitztag wid Lagarnes tillämpning mera sällan förspörjas och Allmänheten undwika at, genom okunnighet blifwa straffbar; uti hwilket beflut de öfrige Respectide Ständen genom Protocolls-Utdrag wördsamt och manligen skulle inbjudas at sig med Preste-Ständet förena. Ut supra. klx krotocollo O. ^1mgui8t. S. D. Uti ingifwit Memorial anmäler Fabrikören Uars kresk de kostsamma Fabriksinrättningar han gjort jämte de swärigheter och olyckor hwilka honom dermid mött, samt anhäller det wille Riksens Högloft. Ständer med afseende deruppä samt honom til upmnntran och understöd tilläta, at Handelsmannen Lric Lokmans hos honom ägande fordran 25- 813 Rd.
Cirklar, passare och cirkelbestick ; Compasser. Cobcber. 30 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. Deremot, och då införselstullen å brändt kaffe och andra till kaffesurrogat användbara brända växter, 6 sk. skålpundet, onekligen står i alltför stort missförhållande så väl till värdet, som nu är antaget till 16 sk., som ock till tullen å den råa varan, lärer sagda afgift skäligen böra till 4 sk. skålp. nedsättas. Till likhet med hvad i utländska tulltaxor finnes iakttaget, synes kamfer, oraflinerad och raffinerad, kunna sammanföras till lika tullbehandling, och införselsafgiften, nu utgörande 6 sk. å den förra och 12 sk. skålpundet å den senare, dervid antagas till förstnämnda belopp, särdeles som värdet är föga skiljaktigt och i medeltal uppgående till endast 32 sk. eller mindre än hälften af de nu utsatta. Rubriken kantiljer synes lämpligen kunna ur tarifen uteslutas och i noten hänvisas till de nya bestämmelser för gulddragareoch snörmakarearbeten, som här nedan komma att föreslås till intagande i taxan. Den till 7 sk. skålpundet bestämda införselstull å kapris torde skäligen kunna nedsättas till 5 sk. Likaledes synes införselstullen å kastanier, som i Norrige utgör endast 1 sk. 4 r:st. skålpundet, kunna jemkas från 2 sk. till 1 sk. 6 r:st. Klorsyradt kali, som förut icke finnes i taxan upptaget, men enligt särskilt föreskrift af Generaltullstyrelsen förtullas såsom medicinskt salt, lärer böra i noten dit hänvisas. Såsom ett medicinal och för närmande till norska tulltarifen, som för chinabark bestämmer 2 sk. 2 r:st. införselstull, torde för omalen chinabark sagda tullafgilt böra nedsättas från 4 till 3 sk. skålpundet.
St. på den lagliga punkten, hvaremot de, genom fattande af beslut 0111 ett hemmans förarrenderande, skulle träda på sidan af logen. Jag yrkar således afslag å StatsUtskts betänkande. Hr af Grubbens, Nils Wilh.: Jag har hittills stillatigande afhört discussionerna i fråga om arrenden; men i detta ämne, sorn jag mera specielt känner, anhåller jag vördsamt att fä numna några ord. Uti en bikupa finnas, utom visen och drönarne, äfven arbetsbiet). Tag bort från arbets - Den i3 Maj. biet det verktyg, hvarmed det arbetar, och det kan icke längre underhålla samhället. Ett sådant arbetsbi är arrendatorn Karlberg. Tag bort från honom den mark han bearbetar, och han blir en drönare i samhället. Jag vet, att han efter sin faders död endast ärfde de byggningar, han nu hembjuder Kronan, och sjelfva arrendet. Då fanns vid den arrenderade egendomen 20 ä 3o tunni, jord, som endast visade nakna stubbar och begagnades till beteshage. Denna mark har Karlberg under aine somrar låtit uppodla af Vermländningar, som erhållit 16 r:dr per tunni., och der växer nu den vackraste timotej. 'Ännu återstå alne dylika ouppodlade ställen, som icke blifvit odlade, af orsak att arrendatorn ej vet hvar han skall återfå sina penningar om lian mister arrendet. Det finnes i hela Lofö socken ingen annan kronolägenhet, som är utan husröta, än Hogsta och Norrby, och att der icke finues någon husröta tyckes vara ett bevis på arrendatorns drift och omsorg att fullgöra sina förbindelser; ty då han efter fadren öfvertog arrendet, uppgick liusrötan till 2,5oo r:dr. Jag har varit i caution för denna husröta och återfått min caution. Detta visar, att han varit en driftig man, ty i annat fall skulle han ej kunnat betala sin husröta, helst Gr. Taube för sitt arrende på Lofön fastnat för en husröta af 10,000 r:dr.
Vägen krökte sig nu, så att jag såg ingenting mera, men det gjorde mig ondt om den stackars flickan, ty jag var säker, att Andrew icke skulle mycket besinna sig på att mörda henne, om det behöfdes, för guldurets skuld. Det var redan skumt i skogen, och vägen var mycket enslig, efter den egentligen endast var en biväg till köpingen och sällan begagnades af andra än folket i trakten, som kände till den, och om man hindrade flickan ifrån att skrika, så var det lätt att utan upptäckt plundra henne här, det insåg jag genast. Jag har sagt, att jag ingenting eger af min stams djerfva mod och tycke för faror; jag påstår icke, att min rättskänsla är så stor — och huru skulle den väl det kunna vara med den uppfostran jag fått? — men jag afskyr våldsamheter och har alltid aktat mig för att komma i kollision med lagen, och redan som barn fruktade jag en poliskarl lika mycket, som haren fruktar hundarne. Det var derför mera af förskräckelse för de möjliga följderna af Andrews brott än för brottet sjelft, som jag darrande och ångestfull sjönk ned på gräset med min apa i famnen. Jag tyckte mig hafva hört ett nödrop, men sedan var allt tyst, ingen menniska syntes till, och först en lång stund derefter hörde jag bullret af vagnshjul, och en vacker jagtvagn, körd af en kusk i grönt livré, ilade förbi på vägen så hastigt, att jag i halfmörkret icke kunde upptäcka, om någon satt deri. I alla händelser kunde den möjligen hafva skrämt min mor och Andrew och låtit flickan undkomma, och detta hopp lugnade mig något. En halftimme derefter återkommo de, och af deras vresighet och nedslagenhet slöt jag, att de verkligen misslyckats. Det var imellertid det enda företag af denna art, som jag vet eller förmodar, att min mor deltagit uti, och alla de skälmstycken, hvilka Andrew ständigt skröt af, utförde han ensam. Dessa bragder, hvilka ofta voro lika djerfva som listiga, blefvo imellertid af allt vådligare art, och då han ett år derefter bröt sig in hos en gammal rik enka i Sussex, blef han gripen, och jag återsåg honom aldrig mera.
Spens och Hr von Hartmansdorff finna, att deruti lunde ligga någon slags våda. Detta är endast ett sätt, och efter min tanke det enda möjliga sätt, att få några vidsträcktare lagförändringar i deras helhet antagna. Vi hafva arbetat i 3o år, för alt få en ny lag; vi hafva haft fyra olika corn i leer, och vid denna riksdag har LagUtsk. ytterligare tillstyrkt en comité, som skulle redigera de R. proposma ronde lagförslaget. Jag är öfvertygad om, att vid nästa riksdag deras arbete skulle sönderplockas inom de fyra Stånden, så att resultatet blefve en annan comité', som skulle sammanjemka och hoplappa allt detta, och slutligen blefve alltsammans lappverk. Då jag nu för min del bar den öfvertygelsen, alt det är nödigt och nyttigt för fäderneslandet, att få de nya lagförslagen en gång pröfvade och afgjorda, och jag, som sagdt är, ej ser någon annan utväg att vinna detta ändamål, än den, som jag framställt i mitt förslag, hvars antagande blifvit af Utsk. tillstyrkt; så vågar Den i Dec étn ber f. ta. 67 jag anhålla, att det nu under öfverläggning varande Utskrs förslag måtte få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: H11 Dalman har i sitt anförande yttrat, att Gr. Spens ej har utvecklat sin här yttrade åsigt till något fullständigt förslag, men Gr. Spens liar verkligen inom Utsk. sökt att genomföra ett fullständigt förslag, uti den anda och syftning, hvari hans reservation blifvit författad; men Const.Utsk:s majoritet undertryckte detta förslag, ungefär på samma skäl, hvarmed Hr Dalman här har sökt försvara sin åsigt. Const.Utsk. trodde att under R. St:s nuvar. sammansättning skulle det medföra alltför många svårigheter, att prorogera en riksdag för att åter sammankalla den till afgörande af blott en enda fråga. Ståndens aflönande af deras egna commiltenter trodde man innebära alltför stora svårigheter för verkställigheten af det förslag, som Gr. Spens afgifvit.
Cramér, förmält sig lifligt önska, att innehafvarne af bemälda firma, genom erhållande af ackord, måtte sättas i tillfälle att åter komma i verksamhet, men befarade, att det gjorda, anbudet icke skulle finnas för Banken antagligt, anhållit, att Utskottet ville hos Rikets Ständer förorda och tillstyrka det medgifvande, att, derest inom bestämd tid, som föreslagits till ett år efter det Rikets Ständers beslut blefve Fullmägtige delgifvet, till Banken inbetalas, utöfver redan erlagda fem procent och de af administratorerne såsom ackord erbjudna fem procent, ytterligare tio procent ä de vcxlar, till belopp af B:ko Mark 80,138: 1 1 sk., hvarför firman Ullberg & Cramér vore ansvarig, och hvilka 10 procent förrbemälde fyra personer förbund it sig att liqvidera, nämnda firma och dess delegare måtte från all vidare betalningsskyldighet befrias; och skulle Banken, genom antagande af dessa anbud, i vidare afräkning å Ullberg & Cramérs skuld erhålla dels 5 procent å det i konkursen bevakade fordringsbeloppet, med B:ko Mark 4,022: 6. och dels 10 procent å primitiva kapitalet . ,. » a 8,013: 14. eller tillsammans B:ko Mark 12,036: 4. I sammanhang härmed har Utskottet fått emottaga särskilda den 30 Maj och 27 Juli detta år afgifna skriftliga förklaranden, dels af administratorerne i Ullberg och Cramérs och sysslomannen i W. Brusewitz & C:is konkursmassor, att dessa massor ömsesidigt afsagt sig de fordringar, den ena hos den andra kan ega, och likaledes ömsesidigt tillåtit att för vexlar eller andra förbindelser, för hvilka begge massorna stå i betalningsansvarighet, hvardera massan må för sig, utan den andras hörande, uppgöra och antaga det ackord den kan finna för godt, utan att derigenom vederbörande fordringsegares betalningsanspräk mot den andra massan, hvilken i ackords-aftalet ej deltagit, skall förnärmas eiler minskas; och dels af sysslomännen i J. II.
— N:o 44- med voterings-propositioner i anleduing af Riks-Ståndens beslut, rörande det i Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 19 framställda förslag till ändring i 53:dje §:n Riksdagsordningen: B. VII. 303, 358, A. 358. — N:o 45. i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det uti Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 32 framställda förslag till ändring i I4:de §:u 3-dje momentet Riksdags-Ordningen: B. VII. 303. 358, A. 358 — N:o 46- i anleduing af Riks-Ståndens beslut, rörande det uti Konstitutions-Utskottets Memorial N;o 33 framställda förslag till — K — ändring i 14:de §:n l:sta momentet Riksdags-Ordningen: B. VIII, 90. 164, 214, A. 214. Konstitutions-Utskottets Memorialer, Betänkande!) oclj Utlåtanden: — N:o 47. i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet. N;o 34 framställda förslag till tillägg uti 73:dje g:n Riksdags-Ordningen: B. VIII 90, 164, 214, A. 214. — N:o 48. i anledning af Uiks-Ståndens beslut, rörande det uti Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 35 framställda förslag till åtskilliga ändringar i Riksdags-Ordningen. angående Ridderskapets och Adelns representations-räit: B Vill, 90, 164,214, A. 215- — N:o 49. i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande det uti Koustitutions-Utskottets Memoria!