Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur det gått till visste han knappt sjelf, och han skulle skämts ögonen af sig, om någon af hans bekanta haft en aning om det djerfva tilltaget. I djupaste hemlighet sände han sitt opus till en af våra större tidningar, och till hans obeskrifliga förvåning intogs den som följetong. På samma gång erhöll han ett poste restante bref från redaktionen. Bland andra goda råd för framtiden, innehöll det äfven följande: »Hvad som fattas er är studier, ej af böcker, utan af verkligheten. Der ni har egna ögons iakttagelse och erfarenhet att leda eder fantasi, der rör den sig ledigt och ganska säkert; der detta fattas, der raglar den hållningslös och halffull. I edert ställe vore klokast att inskränka er till teckningen af den verklighet som ligger eder närmast; studera den så noggrant in i dess minsta drag, som målaren studerar sitt ur naturen gripna ämne; nöj eder ej förr än ni fått den med fotografisk trohet återgifven, och släpp ej till mer än en mycket liten dosis fantasi. Först efter grundliga naturstudier blir fantasien konstnärlig i stället för fantastisk. Men fäll icke modet, ty den nu väl gröna telningen skall nog i sinom tid slå ut i blom.» Halfdan fick riktig författarfeber, böckerna skötos åt sidan, han skref och studerade naturen, öfverhopade tidningsredaktören med bref, förfrågningar och utkast, tills denne förtviflad kastade hela luntan tillbaka i ansigtet på honom. Då vardt det en lång stillhet. Böckerna kommo åter till heders, och portföljen undstack sig bland debet och kredit, ångrande sina synder. Men efter ett par år hände sig en vacker dag att vår hjelte å nyo fann sig sittande med penna i hand, fullklottrande ark efter ark. Det blef ännu en novell; en frisk pojkbyting, icke kommen till för att tryckas, utan rent af för nöjes skull. Det var en gammal förälskelse, ett oskyldigt ungdomsäfventyr, kärt för tanken och gladt att minnas. Det hela var ingenting, men det var roligt att se det på papperet, och han skrattade medan han skref. På nytt gripen af det äfventyrliga i sin karaktär, kuverterade han novellen och sände honom till en af dagens mest firade författare, anhållande att få veta hans omdöme.
Detta verks förvaltuingsåtgärder stödja sig på Kongl. Maj:ts dit aflåtna nådiga bref oell de fastställda riksstaterna samt redovisas specielt genom verkets protokoller, registratur, specialstater, memorialböcker samt Kongl. Räntekammarens hufvudböcker, jemte rikshufvudböckerna, hvilka sistnämnda utvisa förhållandet mellan statsregleringen och det verkliga resultatet af inkomster och utgifter. Af nämnde räkenskaper äro Kongl. Räntekammarens hufvudböoker jemväl granskade i Kongl. Kammarrätten för begge revisionsåren idan anmärkning. I afseende på fragan om det af Öfverkommissarie» m. m. K. A. Fredin uppgjorda förslaget till hufvudbok för Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse, hade Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, efter granskning af detsamma så vidt tiden niedgaf, hemställt, att, då bemälte embetsverk icke yttrat sig öfver åtskilliga vigtiga frågor, och Kongl. Kammar-rätten ej heller lemnats tillfälle att öfver förslaget afgifva utlåtande, sådant matte af bada dessa Kollegier infordras oell meddelas, innan frågan i sin helhet till slutlig pröfning företoges; — och sedan, med anledning häraf, Kongl. Maj:t, under den 22 December 1851, i nåder remitterat handlingarne med tillhörande formulär-räkenskaper till Kongl. Stats-kontoret och Kongl. Kammar-rätten, hafva dessa begge verk, efter inhemtamle af yttranden från Kongl. Uänte-kammaren, Öfver-revisions-depart emen tets Civilräkenskaps-kontor samt Kongl. Stats-kontorets Kammar-kontor och Memorial-bokhållare, den 21 nästlidne Maj, uti gemensamt underdånigt utlåtande, hufvudsakligen anfört följande: Vid undersökning om beskaffenheten utaf Kongl. Stats kontorets nuvarande bokföring och redovisning, befunnes, att, när desamma jernfördes med rikshufvudboken och underordnade verks räkenskaper, hvarken Kongl. Kammar-rättens Revisorer i första liand, eller Rikets Ständers Revisorer eller Stats-Utskottet, i den andra, saknade nödiga handlingar, för att öfverskåda Kongl.
Jag anser således att deras väl är fullkomligen betryggadt, utan att den ifrägakomne skrifvelsen behöfver afgå, hvilken jag eljest ansett vara temligen oskyldig. Men numera anser jag att skrifvelsen så mycket mindre bör äga rum, då jag betänker att kommande R. St. icke äro bundne af en sådan framställning af nuvar. Ständer, emedan det beror på de förres pröfning af då för handen varande förhållanden, huruvida afskrifning skall äga rum eller icke. Annat hade förhållandet varit om StalsUtsk. tillstyrkt, att R. St. skulle på förhand medgifva afskrifning för den händelse att K. M. för Sin del funnit skäl bifalla densamma. Sådant hade inneburit ett verkligt beslut å R. St:s sida. Jag förenar mig följaktligen med dem, som yrkat afslag å den sednare punkten af betänk. Frih. Cederström, Claes Rud.: Förhållandet med denna sak, sådant som det i Utsk:s förevar, betänk, är vordet framstäldt, synes mig, vid betraktande af hvad flere talare här nu ytterligare derom yttrat, så tydligen ådagalägga billigheten af den föreslagna åtgärden, att jag icke tvekar att instämma uti yrkandet af bifall å berörde betänk:s båda afd:r. Hr von Hartmansdorff har visserligen befarat, att ett bifall härtill skulle hos vederbör, föranleda någon efterlåtenhet vid andra dylika frågors behandling; men man bör besinna, alt detta är ett undantagsförhållande på sätt Hr Fåhreeus nämnt. Just derföre, att det här är fråga om afskrifning, — hvilka frågor, såsom bekant är, i allmänhet hänskjutas till R. St. att afgöra — tror jag att det vore denna statsmakt värdigt att i förevar, fall uttala sin önskan. Jag medgifver att den uppställning af skrif2 II. 39 610 Den 19 Februari e. m. velsen, sora Gr.
R:dr Rmt. CD Ut P Ut ' CD_ CD Ut CD CR Ut CD Tunnland. t-i Ut tomter. Kroiioegeiidoiiiar. Under allmän disposition. Boställen. Civile Boställen. Ecklesiastike Militie Krono-skattehemman Boställen, allmänt frälse: Sökta skiftens antal. Fastställda skiften. Arfvoden till landtmätare och gode män för laga skiften. Hela beräknade utgiftsersättningen. Antal. Skiftade mantal. Skiftade egor. Oförmedlade. Förmedlade. Inrösnings. Afrösningsjord. O Aker. Äng. I saknad af allmän mantalsindelning hafva i kolumnerne N:ris 4 och 5 några summor icke kunnat utföras. > Tab. jV:o 12. SPARBANKS R. i. Sparbankens benämning och stiffcelseftr. r? 2L P Pj tt ^ c rt ® (O Ct ftq ° • gB1"- Vid periodens slut. Af delegarne insatt belopp i R:dr Rint. 1856. ! 1857. Stora Kopparbergs län. Fattigvården Antal fattighjon, som erhållit full försörjning. « C/J g 09 SL § ers Sjö w ►—1 P P CU O g p 1 Äldre personer vårdade i fattighus. på annat sätt. m. q. m. Barn, vårdade i och utom fattighus. m. Summa. Summa af båda könen. Antal af fattigvården understödde, som ej fått full försörjning. ttigvårdens Inkomster. Sum ma. Afkastning' -n e ° .Personliga Ä lekter ' bidrag, m. m. ° Värdet af tillskott efter hemmantal. Ersättning af statsmedel. af annat fattigvårdssainhälle. Summa It:dr Rint. P. A. NORSTEDT & SÖNER. BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIELA STATISTIK. mmj Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser. Ny feijd. LANDSHÖFDINGE-EMBETETS UTI GEFLEBORGS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1.
Stäts-Ulskotteti Utlälr, . N;o {79. 7 N:o 179. Ank. tift Exp.-Uisk. d. 18 Maj, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse angå e?? de upplåtelse af en, förra skogvaktare-bostället Fridened Brogården tillhörande, jordrymd till plats för skolhus åt Frideneds församling inom Skaraborgs län. (I. A.) Med anledning af Frideneds socknemäns inom Wartofta härad af Skaraborgs län hos Kong!. Maj:t i underdånighet gjorda samt af konsistorium i Skara och Kongl. Majlis befallningshafvande i länet förordade ansökning om tillstånd alt, till lokal för en tillämnad rymlig och ändamålsenlig skolbusbyggnad jemte boningshus, ladugård och trädgårdsanläggning för skolläraren i Frideneds socken, få för kommande tider, emot den årliga afgäld, sora kunde pröfvas rättvis, disponera en till indragna skogvaktarebostället Fridened Brogården hörande, i midten af socknen väl belägen, plats af 28/55 kappland, hvilken nuvarande arrendatorn af nämnde boställe äfven förklarat sig villig att lill berörde ändamål afstå, har Kongl. Majit, medelst nådig skrifvelse till Slats-ulskotlet af den 3t sisth Mars (inlagen under N:o 81 i i:a Sami. i:a Afd. af Bihanget till Riks-ståndens protokoll), i öfverensstämmelse med Kammar-kollegii tillstyrkande, föreslagit Rikets Ständer, att nämnde jordrymd, hvilken, såsom bestående af a/^iv kappland ovanligt stenbunden hårdvall och 4 s kappland sank va 11, vöre af ringa värde, måtte för det uppgifna nyttiga ändamålet, utan någon årlig afgäld, från berörde utarrenderade hemman afsöndrat och till Frideneds församling upplåtas.
Ven 2 Junit, 11 för längre tid ån ett halft ar, högst nio månader; att den som kontant betalar, under hvilka vilkor alla böra åga lika rått till undsättning, bör åga någon fördel i ett nedsatt pris, i jämförelse till låntagaren, samt att andra på landet, såsom torpare, soldater, handtvårkare och arbetsfolk icke, som ännu lärer ske, lämnas utan säkerhet Spannemål på credit, hvilka genom arbete kunna förtjena deras bergning, pch hvartill utvägar bör söka beredas, men sällan kunna meddela den säkerhet för återbetalning af Spannemålslån, att ej förlu»ter och afskrifningar inträffa , som af Magazinslnråttnin» gens handlingar torde upplysas hafva inträffat, men i anseende till hvilka, äfven sorn andre låntagare eftergift och afskrifning ej i arman väg bör beviljas, än nu gällande Författningar derom föreskrifva. Då Magazinslnråttningen, genom upphandling, kan förse sig med större Spannemålslager, synes det hvarken vara billigt eller nödigt, att de hemman, hvaraf räntan år kronan behållen, ovillkorligen åläggas, som nu sker, att till kronans Magaziner lämna Spannmålen in natura, utan borde vara beråt» tigade, att, emot forsellön , utöfver markegångspriset, få RänteSpannemålen contant betala; särdeles som vid inträffande missväxtår man icke ökar allmänna Spannemålstillgången dermed, att man affordrar räntegifvare den Spannemål de sjelfva behöfva begagna, för att lärn» na den åt andra.
För att tillvägabringa hvad i föregående punkt blifvit yrkadt, föreslås, att, med antagande af den grundsatts, att här, såsom i andra länder, fortskaltandet af resande göres till föremål för den enskilda spekulationen under behörig uppsigt af regeringsmakten, så att ordning och säkerhet vidmakthållas, och att, der så lägligt kan vara, postens och paketers forslande dermed förenas, vid hvarje af nuvarande eller blifvande skjutsstationer s. k. entreprenadskjutsning ovilkorligen skall inrättas, och att Konungens befallningshafvande bör ega att å auktion till den minstbjudande bortsluta denna rättighet eller skyldighet, med bestämmande af sådan skjutslega, att hvarken den nu skjutsskyldige eller det allmänna betungas med något understöd för skjulsningens uppehållande. 3:o Skulle det nu föreslagna sättet ej varda antaget och godkändt, så, ehuru obestridligt är, att den resande och icke jordbruket eller någon annan serskild näring bör vidkännas resans kostnader, bör såsom en öfvergång till ofvannämnde ordning, som på en gång är den enklaste och rättvisaste, under tiden med förutsättBih. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 44. ning, att vid alla gästgifverier entreprenadskjutsning ovilkorligen skall finnas, dermed så förfaras, att skjutsskyldigheten å auktion utbjudes, men högsta legan bestämmes till 32 sk. banko milen för hvarje häst och att, derest entreprenad på detta sätt ej kan erhållas, utan serskildt understöd ändock ifrågakommer, detta då af staten, och ej af de nu befintliga skjutslagen bör erläggas. Och kunde dertill anslås kronans behållna räntor eller andra disponibla statsinkomster.
Utskottets Utlåtande, VIII s 44^—• 454, hif« af Adelö, IX s 253, af BondeStåndet, ix s.nSy, af PresteStåndet, IX s 262. beklädningen vid Westerbottens Regemente, om bidrag till; Ekon. Utskottets Betänkande, Vill s 5o6, 507, lades till Hancttingarne af Adeln, IX s 284, bif. af PresteStåndet, IX s 287, af BorgareStåndet, D£. s 292. Spannmål, ' om anslag af, till aflöning för särskild Kyrkoherde i Strömstad; Motion, remitt. tili StatsUtskottet, II s 1226. Utskottets Utlåtande, IV 1. s 325 — 327, bif. af Adeln, IX s 88, af PresteStåndet, IX s 89, u terrorn.- af Borgare - ’ Ståndet, IX. s 93» Ijif. af BondeStåndet, IX S 94. Ytterligare Utlåtande, IV 1. s 5iGL, Lif, af BorgareStåndet, IX s 140. Spannmål, örn indragning af Vederlags ;J\lolion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1163. Utskottets Utlåtande, IV 1. s 737 — 739, bif. af Adeln, IX s 216, af BorgareStåndet, ix s 219, af BondeStåndet, IX s 221 , af PresteStåndet, IX s 23o. •— om förhöjning i, upphandlingsprisen för, i Skaraborgs Län; StatsUtskottets Betänkande’, IV 2. s 1066 , bif. af PresteStåndet, IX s 344» åtprrem. af BorgareStåndet, IX s 35o, bif. af Adeln, IX s 365.
Jag tror att olägenheten blefve mindre, om de som förrätta mantalsskrifningen, i händelse folket, emot hvad jag förmodar, ville allmänt begagna rättighet att hafva 3 timmar lill godo, utsatte förrättningen att börjas tidigare om morgonen. Det medför således ingen svårighet, om detta stadgande qvarstår såsom förut; men det skulle medföra böter för många, om de nödgades genast vid uppropet vara närvar., emedan det är nära nog omöjligt för en aflägset boende allmoge, att på klockslaget vara tillstädes. Af sådan anledn. yrkar jag bifall till innehållet af §:n, med den redactions-förändring, som af Hr Printzensköld blifvit föreslagen. Frih. von Kraemer: Jag instämmer i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff uttalat. Inom församlingarna är ganska väl kändt i hvilken ordning mantalsoch skattskrifningen kommer att försiggå. De äro indelta i sexmanna-districter och känna ganska väl hvilka districter först förekomma. igo Den 10 October f. ra. De olägenheter och uppehåll, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, äro så betydliga, och den orättvisa, som drabbar dem, livilka uppropas efter klockan t2, då de genast, i händelse af frånvaro, äro till böter förfallne, oaktadt de förut uppropade blifvit derifiån befriade, synes mig så tydlig, alt jag anser mig böra yrka den förändring i förevarande §, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit. Frih. Ridderstolpe instämde roed Frih. von Kraemer. Frih. Nauckhoff: Äfven jag instämmer i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff framställt. Jag skulle tro, att den våda , som man här förespeglat, af misstag om några minuter, kan undgås af hvem som vill det; ty det är intet som hindrar , att i hvarje socken , l. ex.
Så är likvisst icke alltid fallet, utan det händer äfven att föräldrar af helt och hållet, egennyttiga afsigter vilja förhindra sina döttrars giftermål, hvarpå jag kan lemna tydliga exempel. I allmänhet tror jag man måste anse att menniskan en gång skall blifva myndig. Det begäret att reglementera och vara förmyndare har ledt till mycken skada; hvar och en menniska kan begå misstag och behöfva rådgifvare, men hvar skola då de der visa männen eller förmyndarne finnas, som äro ofelbara? Dä jag verkligen icke har eu så stor missaktning för qvinnan, som man skulle kunna tro att en del talare här hysa, så fortfar jag att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Creutz, Steffan: Då jag framställde denna motion, så var det i betraktande af de många trängande förh:den, som i detta läll egde rum. Jag yrkade då att qvinnan skulle förklaras myndig vid 15 års ålder, på den grund att Svenska lagen anser henne dertill qvalificerad och ger henne rätt att ingå äktenskap. Jag har således för mitt yrkande ett prejudikat i lagen. Lagen tillerkänner henne rätt att gifta sig i omyndighetstillståndet; man t) en 6 3 u 11 i f. in. liar lin Ivekats göra henne myndig vid ett visst antal är; det synes då icke vara för tidigt att nu börja betänka vigten af att qvinnnn blir myndig öfver sig; detta är hvarje menniskas högsta sträfvande, icke allenast för den individuela, utan äfven för samhällets utveckling. Man har i alla tider lagt band på äktenskapet, man har uptagit aila möjliga restriktioner i de förleden, då personer vilja inträda i äktenskap och gör det ännu i dag. Men hvartill leder detta, månne till mensklighetens väl? Jag tviflar derpå, ty då man upställer svårigheter för äktenskapets ingående, blir följden elände, brott, och prostitution. Man har, för att behålla qvinnan i omvndighetstiilståndet, förespeglat att det läge i sedlighetens intresse. Jag påstår motsatsen och man behöfver icke gå långt., för att se sanningen deraf.
Detta samma Parlament, föga förändradt tili sina former, var under Tudorska>huset ett lydigt redskap för olla den monarkiska despotismens, under långa Parlamentet och Cromwell för alla läctionernas och krigare-usurpalionens tyranniska bud, men under Hannoverska huset, då en dyrköpt erfarenhet bestämt gränsorna för Brittiska samhällets båda statsmagter, är det under af detta Parlament stiftade lagar, som samhället uppnått den höjd af ära, anseende och magt, som, i förening med enskildt välstånd och trefnad, gift it England en så hög plats i staternas stora samfund. Hvad nu särskildt beträffar de här framställda förslagen, får jag, i afseende på det, som går ut på allm. val, erinra, med exemplet från Frankrike under VälfärdsUlsktS regering, hurusom dessa val lika väl kunna blifva redskap i den herrskande styrelsens händer, som de kunna garantera folkets sanna frihet, hvars första vilkor lärer vara säkerhet till lif. De anklagelser, man framställt emot B. St., hafva blifvit så fullständigt vederlagda af den siste talaren, att jag icke nu vill återupptaga dem till besvarande; och det torde få gälla något i bevisningsväg emot påståendet om odugligheten af våra representativa former, att dessa former genom 5 å 6 århundraden, oaktadt missbrukade ömsom af fiegelingarne och ömsom af Bepresentationen , likväl förmått bibehålla hos Nationen den kärlek för frihet och sjelfständighet, som räddat fäderneslandet ur så många vådor och, så länge den oförfalskad får qvarblifva i folkets bröst, skall utgöra den mest skyddande form mot både inre och yttre förtryck. De Hrr, hvilka nu föreslagit ändring i dessa former, hafva alla, så vidt jag kunnat uppfatta, erkänt ofullständigheten af sina förslag, men likväl påyrkat dessa förslags antagande, emedan de skulle utgöra ölvergungar till en Representation, grundad på allm. val, och hvarpå man i framtiden förtröstat. Man har talat örn petitioner från i4 H. t C) 3SC Dea i3 Octoberf. m. Stockholms aktningsvärdaste medborgareclass, och derifrån velat draga bevisningen för en allmän opinion om behofvet af reform.
»Spelar du inte på ett vis, så kan du väl spela på ett annat», sa jag gråtfärdig, för den där minen känner jag till. Ruffen såg riktigt otäckt oböjlig ut — men så slappades dragen af och ansiktet fick sitt vanligt godmodiga, litet klippska uttryck. »Ja, jag får väl göra det då», sa han fogligt. »Men då blir det väl så godt tappa en hundralapp, så han får en hel kostym på en gång?» Det där gick för fort — alldeles för fort. Ruffen måtte väl inte ämna lura mig på något vis? Väl, att fint folk anser spel för en så hederlig utväg! Grefven är nog alldeles för mycket adelsman att lämna ett fruntimmer i sticket, om han bara kan hjälpa henne — i all synnerhet om han nyss vunnit pängar af mannen. Men jag förstår inte Ruffen — —! Inte alls förstår jag Ruffen. En hundralapp!!! Senare: Det var ingenting att förstå. Ruffen säger, att grefven vunnit, inte ett hundra — utan tre hundra kronor! Förfärligt så dyrt det är att uppmuntra den dramatiska konsten! Men nu är det gjordt. Den stackars Ruffen, den älskade Ruffen! Han ska få sina favoriträtter hela veckan och röka på säng i fjorton dagar, — något, som eljest bestås bara vid hälger och högtider, ty låta röka in sig som en sill, anser jag inte vara någon hustrus skyldighet. Värst är att de spelat knack! Jag vet inte presis, om man kan anse knack vara ett moraliskt medel för konstens höjande, men när man uppmuntrar Operan med obligasjoner så —??? Senare: En sirlig biljett från grefven med ja i. O, så jag ska sofva i natt. Men tänk, hvad man får gno i en småstad för de enklaste saker! Hade jag nu varit i Stockholm, så hade jag kunnat få en förförare på hvart finger! Om tre dagar repitisjon. ELFTE KAPITLET. Villervallan fortfar. Thore. Kaputt! Det reder sig. Jag tror säkert, att repitisjonen skulle ha gått bra mycket bättre, om bara inte Kullen rättat oss så ett i ett. Nog var det rysligt snällt, men det blef otroligt tröttsamt.
En omisskännelig omtanka visade sig i allt hvad hon anordnade och föreslog, och under vänliga meddelanden förgick aftonen alltför snart. Jag har redan längesedan sagt Friherrinnan ett god natt, och sitter nu, öfverlemnad åt tusende tankar, vid mitt lilla bord; o! om du såg, älskade Emilia, den yttre trefnad som omger din Mathilda, du skulle då af hjertat glädjas med henne. Nu har jag med dig bortpratat flere timmar, kl. slår redan tolf, jag måste, af sömnen och tiden uppmanad, äfven till dig säga god natt. Hvad hvilan skall smaka, då äfven sinnet får hvila lugnt. God natt, Emilia, god natt hulda Rosa. Redan tvenne dagar förbigångna, och jag har ej derunder tecknat dig någon enda rad. Tro dock icke dyraste Emilia, att Friherrinnans godhet, ehuru stor den ock må vara, någonsin kan komma mig att glömma dig och den vänskap du så systerligt tilldelat mig. Nej, tvertom tänker jag, då hon så moderligt nedlåter sig, ännu oftare på dig och den glädje du skulle erfara, om du vore vittne dertill. I går förmiddag, sedan jag tillsammans med Friherrinnan ätit frukost, frågade hon om jag ej ernade hos B s aflägga det ifrågasatta besöket. "Det är en aktad familj," fortfor hon, "hos hvilken ni, Mathilda, kunde njuta mycken trefnad; i anseende till deras jemna sommar-sejurer å landet hatva vi med hvarandra ej plägat något oftare umgänge, ty de kalla vinterdagarne binda mig ständigt vid mina rum, men ni som ung behöfver väl ej deraf låta skrämma er; uppsök dem derföre nu, och så ofta ni framdeles sjelf önskar." Det är redan andra gången hon under samtal, med denna egna benämning tilltalat mig; huru känner hon väl mitt namn, då jag sjelf ej omnämnt detsamma? Nå vidare, sedan jag under största enkelhet förbättrat min klädsel afreste jag (uti den i dag fyrspänniga vagnen) till Hof-Rådets; hvem tänker du Emilia, här kom att med öppna armar emottaga mig? Jo Rosa, den alltid lika vänliga, ljufliga Rosa. Under glädjeyttringar förde hon mig i triumf genom flere rum intill sin mor.
Af eder vantar hon sålunda stöd ocli iiiedvcrkan så val i inre som i yttre mitto. Först då vågar hon Iioppas att blifva ctt virdigt uttryck af Frcdnka-Bremer-Förbundet och att med dc11 ratta kraften ocli i den ratta andan kunna föra dess och de svenska qvinnorrias talan. Att Dagny, vid första inträdet p3 detta maktpaliggande och ansvarsfulla arbetsfalt, fatt till ledare en af dess äldsta odlare, cn af de två, soin först satte handen till plogen pa detta falt, det mån I ickc tycka .illa vara. Det ar denna Icdares fasta Iiopp att snart f2 lemna plats för yngre ocli friskare krafter; mcn tills vidare har Iienncs lcdniiig befunnits nödig, för att Dagny skulle vagn upptaga den 1.51igt ifrin latta uppgiften. Mvad denna uppgift skall omfatta, säger eder anmälan. Har ni3 blott tilläggas, att Dagny vill söka varna åt qvinnaii och hennes verkningskrets allt det basta af förgångna tiders arf; att hon vill vara Iiciiiie behjelplig att förverkliga de reformer, som Mregaeiidc dcccniiier niedfört samt bereda Iie~iiic for de stora och gagnande uppgifter, som den nyaste tiden kan komma att förelägga Iiciine. @ rkandet p9 sjelfhjelp både som ratt och pli@ har numera hos menniskovannen intagit den plats, som under första delen af vårt århundrade utfyldes af det filantropiska svärmeriet, med allmosan sasom dess a och o. Att detta innebar ett stort framsteg, ar ju sjelfklart. Men principen ma vara aldrig: s i riktig, s3 möter den dock oita svårigheter i tillampningen. Si är ju försäkringsväsendet en af de yppersta former för sjelfhjelp, hvars fördelar Fredrika-Bremer-Förbundet redan börjat tillföra den bildade arbetande qvinnan genoni grundandet af en sjnkkassa. Men för att begagna sig af dessa fördelar fordrar. oundvikligen vissa betingelser, hvarförutan de, afvcn för personer med den basta vilja, blifva af noll och intet varde.