Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag föreslog, att författningen skulle ändras så, att hvar och en fick lof att hålla sammankomster och upträda som andlig talare inom den församling lian tillhörde, så var det naturligtvis min mening, att nu gällande straffbestämmelser skulle qvarstå för dem, som höllö sammankomster eller upträdde som predikanter utom egen församling, såvida icke Laglltsk. kunde i afside derå föreslå någon lämpligare ansvarspåföljd i stället. Gr. Sparre: Utan att på något sätt vilja försvara konven tikel-plakatet, hvars uphäfvande jag, så val vid denna som föreg:de Riksdag, förordat, kan jag likväl icke låta oanmärkt passera Frih. Alströmers yttrande, att så väl vid UnderRätt som vid Svea HofRätt åtskilliga personer blifvit dömda, derföre att de läst Bibeln och Luthers Postilla. Hvad UnderRätterna angå, så vill jag icke derom yttra mig, men att ingen sådan dom blifvit fälld vid Svea HofRätt, det vågar jag försäkra. Efter först till bifall å förev-.de mom. framställd propos., som besvarades med starka Nej, jemte några Ja, hemställde Pir Frih. o. Ordbden, om R. o. Ad. ausåge de emot detia mom. gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss, och ropades härvid starka Ja, jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordhden förklarade, att han funnit Ja nu hafva varit öfvervägande, Den i November e. m. 37» Vidare förekom mom. litt. C af Utsk:s förslag till beslut, och yttrade sig derom: Hr Estenberg: Man bar yttrat, att en reformation i Kyr kan borde föregå innan man företoge till afgörande de detalj-frågor, som här blifvit framställda med afsrde på religions-friheten. Litet hvar måste vi erkänna, att alla religiösa sinnen påyrka en reformation inom Kyrkan, och det lär viii ieke längre gå an att förneka nödvändigheten af en sådan, synnerligen med afs:de på Sakramenternas bruk. Hvar och en, som tänkt närmare på saken, och som har litet kunskap om religion och kristendom, måste inse att det icke står rätt till.
Jag har omtalat Rafaélli som arbetarens och den lägre borgarklassens målare. Men hans områden inskränka sig icke dertill. Till ett stort, tyvärr ytterst smaklöst utstyrdt verk, Les types de Paris, * har han levererat en serie illustrationer, i hvilka han förutom arbetare har framstält skådespelare, bohémer, kafégäster, lärare, kuskar, grönsaksför-säljerskor, tjenstflickor o. s. v. — dels med reproduktioner efter sina taflor, dels med teckningar utförda särskildt för detta verk. Dessutom är RafTaélli, såsom man kunde vänta, en förträfflig porträttmålare. Han har för ett par år sedan målat Edmond de Goncourt — att döma efter en fotografisk återgifning, ett mästerverk af karaktäristik och genomförd * Paris 1888. Verket består af 10 häften och är i trots tf «¡n smaklösa utstyrsel värdt att ega, eftersom i hvart af de 10 häftena finnes en rätt god heliogravyr efter Raffaellis bästa taflor.form, ett porträtt i helfigur, fulländadt aristokratiskt i hållningen och med en djerf uppfattning af den berömde författarens fina skönhet. Han hade på detta års salong ett dubbelporträtt af två unga flickor, klädda i hvitt med svarta skärp (alltjemt svart på hvitt), en smula tafatt i anordning, men med en egendomlig älskvärdhet i uppfattning. Samme konstnär, som i arbetaretafloma är så allvarlig och kraftfull, kan, när han tillfälligtvis målar taflor af barn och unga flickor (också när han målar djur), visa så mycken qvick-het, så mycken finkänslighet och behag, att det i sanning är öfverraskande. Det bästa i detta afseende är en tafla af en liten åtta års flicka, som håller på med sin morgontoalett. Hon står framfor sitt tvättställ med den blå servisen och vänder sig om med en rask rörelse. Hon ser åt sidan med ett det allra näpnaste lilla näsvisa ansigte, som om hon hörde på en anmärkning från en inträdande, och som om denna anmärkning icke riktigt folie henne i smaken. Hon är hänförande i sin lilla chemise med sina bara armar och sina svarta strumpor.
S OM V Ä R D I N N A HOS BÄTTRE UNGKARL ELLER ENKLING ÖNSKAR ETT PRAKTISKT, BÄTTRE FRUNTIMMER, KUNNIG I ALLT SOM HÖR TILL ETT BÄTTRE HEMS SKÖTANDE, PLATS. HELST I STOCKHOLM, PRÄSTGÅRD ELLER ANNAN TREFLIG PLATS PÄ LANDET. SVAR TILL BJÄRSTAD GÅRDSKONTOR, KUDDBY. EN H U R T I G, A N S P R Å K S L Ö S FLICKA 21 ÅR GAMMAL, OCH SOM GENOMGÅTT HUSHÅLLSKURS ÖNSKAR PLATS, ANTINGEN ATT UNDER MATMODERS LEDNING DELTAGA I ALLA FÖREKOMMANDE HUSHÅLLSBESTYR ELLER OCK ATT PÅ EGEN HAND FÖRESTÅ ETT MINDRE HUSHÅLL. GODA REFERENSER. SVAR AF VAKTAS TACKSAMT INTILL DEN 11 MARS UNDER ADRESS: » ELIN », Halmstad P. R (G. 77665) U NG F L I C K A ÖNSKAR PLATS I FAMILJ, ÄR VILLIG DELTAGA I ALLA INOMHUS FÖREFALLANDE GÖROMÅL, ÄR NÅGOT KUNNIG I ENKLARE MATLAGNING OCH HANDARBETEN. NÄGON LON ÖNSKAS SAMT FÅ ANSES SOM MEDLEM AF FAMILJENSVAR TILL » THYRA », IDUNS EXP. (326) E I N E GEBILDE JUNGE DEUTSCHE (FRÖ- BELSCHE KINDEIGÄRTNERIN ») WELCHE LJAHR IN SCHWEDEN WAR, SUCHT ZUM 1 MAI PLATZ BEI KINDERN IN FEINEM HAUSE. SVAR UNDER MÄRKE » GYMNAST 21 », ADRESS S. GURMELII ANNONSBYRÅ, STOCKHOLM. Idun
Och nu satte hon fram ost, skinka, smör och bröd — kokade sedan upp vatten till toddy, som hon väl i förstone ville att löjtnanten ensam skulle dricka; men hon öfvertalades lätt att göra sällskap. Nu är det bäst att lemna dem, för att se oss om efter Leonna, som tyckes för ögonblicket vara alldeles glömd af Feodor, då ensamheten, den hetsande drycken jemte den hastigt inbrytande skymningen — ty luften var dimmig och duggregn föll, — gjorde honom allt förtroligare med sitt oförsigtiga sällskap. Den som, i likhet med Feodor, tror att Leonna farit på den omnämnda tillställningen, gör den goda flickan mycken orätt. Den förestående nära skilsmessan, — på, hvem vet, huru lång tid — hade hos henne tillintetgjort hvarje liten betänklighet, att ännu en gång möta sin älskade Feodor; om äfven Hedda uteblifvit, hade hon tagit ett af grannarnas barn med sig, en åttaårig gosse. Detta sällskap ansåg hon äfven långt önskvärdare än det andra, han skulle ej förstått ett enda ord af ett samtal, fördt på ett fremmande språk, och sedan hade han burit hem fogelburen, hvarigenom hon betagit både sig och i synnerhet Hedda hvarje förevändning till att besöka stället. Så tänkte hon, men ödet ville annorledes. Redan under det hon åt frukost, hade Hedda klagat sig illamående: «Jag vill gå och lägga mig en stund, så går det väl öfver,» sade hon. «Ej för mycket godt ville jag bli hemma från balen. Jag tycker hvad det skall bli roligt.» Så talade hon då, men närmare middagen kom hon ned till de andra med ombundet hufvud och blossande kinder, klagade öfver stark feber, hvarpå ingen tviflade som såg henne. Hon sjelf syntes vara nästan förtviflad öfver att måsta bli hemma. Maria och Leonna förtärde sin middag på tu man hand. Maria sökte smått öfvertala sin svägerska att komma med sig, när en schäs hördes komma inkörande på gården.
Förenämnda utlåtande har blifvit återremitteradt af Bonde-Ståndet; men som detsamma är af de tre öfriga Riks-Stånden bifallet och således, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, utgör Rikets Ständers beslut, kan den erhållna återremisseu icke till vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Augusti 1854. ÅDk. till Eip.-Utsk. d. 4 Aug. 1854, kl. 1 e. ra. Memorial, i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet JM 129, angående väckt motion om förändring i Kongl. Förordningen den 16 Oktober 1723, rörande Presterskapets i Skåne uppbörd. (I. A.) Ofvanberörda utlåtande är återremitteradt af Bonde-Ståndet; men som de tre öfriga Riks-Stånden bifallit samma utlåtande, hvilket således, jemlikt 73 § Riksdags-Ordningen, utgör Rikets Ständers beslut, finnér Utskottet den erhållna återremissen icke kunna till vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Augusti 1834. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1854, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet JM 130. (I. A.) Utaf ofvanberörda utlåtande har sednare punkten, hvari Utskottet tillstyrkt, att väckta motioner om rättighet för åboerne å de inom Götheborgs stift varande Mensal-hemman att få desamma till skatte lösa, mätte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende, blifvit af Bonde-Ståndet lill Stats-Utskottet återremitterad; men som nämnde punkt är af de tre öfrige Riks-Stånden bifallen och frågan således, enligt 73 § Riksdags-Ordningen, blifvit af Rikets Ständer afgjord, kan Utskottet dermed icke taga vidare befattning. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1854, kl. t e. m.
Jag ponerar, att uti ett Län, som består af 10 Härader, endast 6 Vargar om året på detta sätt dödas, Dm 24 Manii, /. m. trenne pär Vargar äro då undanröjda, som ej? jest ynglat oeh uppfostrat 536 ungar hvardera. och hvardera kullen öfver Sommaren minst förstört 30 större och mindre Kreatur* harman då bättre kunnat använda 3 Vinferdagsverken, än då man bidragit till en behållning af minst räknadt 90 Kreatur i den kretsen , der Odtufen uppehållit sig öfver Sommaren, om de fått vara vid lif? I öfrigt får jag nämna , att en Jagtplats ar försedd med uppränsade linier och rättelser, innom hvilka Odjuren genom betning dragas tillsammans; sporrsnön tjenar Jägarne till rättesnöre, då Vargarpe med säkerhet kunna ip. stängas med Jagttyget, och då aljagningen förrättas, anföres Folket, under tillsyn af Jägeripch KronoBetjening, med noggrannaste ordning, och sällan aflöper ett sådant Skall, att icke några Odjur tillsätta lifvet. Sockneeller Sommarskall deremot, kutU na ej anställas annorlunda än på måfå eller efter anledning, då Odjur redan gjort skada; i sjöar och vattudrag hindrar Skall Folket hålla, behörig ordning vid afjagningen , sorn häfver den följd , att Odjuren undkomma hvart sorn hellst. Säd och gräs nedtrampas, ovarsamhet med Bössor ofch flera qordentligheter kunna svårligen förekommas, då hvarken Jägerieller KronoBetjening beböfver vara närvarande, och manne det icke vöre vådeligt och emot Lag stridande , att tillåta Folksamlingar utom Landshöfdingens vettskap?
Jag tror, att i politiskt afseende ingen våda uppstår, om man borttager en del af grundskatten, som nu faller på idogheten, samt i stället förer den på lasten och öfverflödiga njutningar. Jag är öfvertygad, att den sansade delen af Nationen skulle med tacksamhet erkänna denna åtgärd af R. St., och att den är af majoriteten förväntad. Jag tror vidare, att allmänheten i Sverige skulle inse, hvart den nya författningen syftade, och att man 123 Den 12 Februarii f. m. ingalunda skulle misstänka afsigten dermed, utan sätta värde på den ändamålsenligare beskattning, sorn derigenom åstadkommes. Men det ar, efter min tanke, en förvillelse att tro något, som är rätt i oeconomiskt hänseende, icke vara det äfven i politiskt. Den siste talaren har sagt, att mitt förslag åsyftar en orimligt hög beskattning. Allting är dock relativt. Måhända den är orimlig, om man tagertill grund de vanor, som, utan stöd af riktiga åsigter, under en längre tid blifvit sammanfogade med våra begrepp om brännvinsbrännings-rättigheten och dess beskattning; men jern förer man härmed skatten i andra länder, skall män finna den af mig föreslagna snarare orimligt lag än orimligt hög. Det blefve för vidlyftigt att upprepa alla de exempel, som af hvar och en kunna inhemtas ur böcker i detta ämne, och jag vill blott nämna, att i Ryssland t. ex. är skatten flere rubel per kanna. Jag går ej så långt, och påstår ej heller, att hvad som passar i Ryssland vore lämpligt hos oss; men i afseende på jemförelse var detta det första, som korn mig i minnet. I England är skatten ännu långt högre. Hr von Troil, Emil: Efter det så många talare yttrat sig i detta ämne, tvekar jag verkligen, om jag bör uppträda; men frågan synes mig icke vara tillfredsställande utredd, och jag vågar derföre göra ett försök dertill. Från alla provinser höras klagomål öfver förfallande sedlighet, aftagandephysisk arbetsstyrka, välmågans förminskning, hvilka klagomål blifvit framburna till och med inför thronen.
Dotter utfärdade qvitto å bevakade hernföljden, samt emot hans bestridande afseende ej kunde fästas å den åberopade tidningsannonsen; blelve alltså de mot hans påstående framställda anmärkningar i hufvudsaken ogillade; men då en del af hemföljdspersedlarna redan före konkursens början varit tagen i mät för en gäldenärens skuld oeh satt under utmätningsmannens försegling, samt sedermera blifvit försåld, och D. (Svärfadern) medgifvit försäljningen af hemföljdspersedlarna i öfrigt, kunde ej större betalningsrätt tillerkännas D., än dels för hvad efter liqvid af den fordran, för hvilken utmätningen skett, återstode (af köpeskillingen för det utmätta, och dels för värdet af de med D:s begifvande sålda, ej utmätta persedlarna, hvilket allt D. förklarades berättigad att med förmånsrätt utfå; hvaremot för det belopp, som blifvit till godtgörande af den utmätta fordran användt, D. endast tillkomme betalning såsom oprioriterad borgenär. ') Jurid. Arkif 19 B. sid. 461. — 28 — Häröfver klagades å borgenärernes vägnar genom sysslomannen; och Hofrätten, sorn dömde den 19 Febr. 1847, fann ej skäl att, på den i Hofrätten fullföljda vadetalan, göra ändring i Rådst.rättens dom. Men då saken vidare fullföljdes, blef fråga att påbörda hemföljdspersedlarnes ägare (Svärfadern) en med äganderätten i allmänhet oförenlig och för hemföljd uttryckligen eftergifven skyldighet att med något annat, än innehafvares pget erkännande, styrka sin rätt mot dennes borgenärer. Det heter i 16 kap. 2 § Gifterm.balken: »Nu tins hvarken uppteckning eller qvittobref ej eller annat bevis, och är likväl hemföljd gifven; bäre tå åter til skiftes med svornom ede». Innehafvarens obestånd kunde ju i detta förhållande ingen ändring göra.
Ett särdeles originelt bruk, likaledes engelskt, är, att så väl vid middagar som supéer midt öfver bordet lägga en lång, bred plyschremsa, hvarpå några brinnande lampor ställas. Detta gifver åt bordet en särdeles inbjudande anblick. Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Det första mötet. * 3BSaii jag minnes väl den dagen, då jag först min älskling såg! Uti skuggan af en hängbjörk, trött och sömnig, just jag låg, _ och en gammal bok jag läste, hälft mekaniskt om och om, när med lätta steg en flicka mot min gömda löfsal kom. Ur min dvala väckt, jag fäste på den främmande en blick, medan häpen och förlägen dennavraskt förbi mig gick. Kort var stunden, kort, men likväl mera lärorik den var för betraktarn, än de varit alla hans förflutna dar. Smärt var flickan såsom vidjan, smidig som en antilop, skälmen satt i ögats stråle och i kindens läcka grop, öfver skuldrorna och ryggen fritt det ljusa håret flöt, och en knippa skogsvioler sig mot hvita halsen bröt. Be ' n hon borta var och syntes der på vägen icke mer, men en outsäglig längtan i mitt bröst sig sänkte ner, och mig tycktes som om något innerst i mitt hjerla smalt, som min hela lefnadsriktning plötsligt tagit ny gestalt. Om jag sörjde, om jag gladdes, jag ännu det icke vet, glädje bylte plats för vemod och för vemod sorgsenhet, men jag kände i minuten, att den flickan måste bli målet för min lefnads sträfvan, för min andes drömmeri. Allt se ' n dess är hon min lycka, hon min sällhet och min fröjd; är hon i min närhet endast, är jag med allt annat nöjd. Och hvad godt jag kunnat verka, henne tackar jag derför, ty hon följer mig för evigt i hvad ädelt än jag gör. Hon, ja hon, ty hennes minne är den ledtråd, som jag ser skymta för mitt inre öga, när jag handlar, när jag ber. När jag diktar, när jag tänker, står hon för mig lika skön, som den gången hon mig mötte under hängbjörk dunkelgrön. Ingen guldring har oss bägge med sitt ljufva tvång • förent, inga armars kärleksbojor, lindade kring vännen lent.
2:o af hr Rooth, sorn anfört, att väl ingen, som på! närmare håll! varit vittne till en allmän farsots härjningar och till det elände, sorn deraf vorm en oundviklig följd äfven för längre tid efteråt, torde tveka att hysa dén> me - Allm. Be sv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 85. 3 ning, att icke något offer vore för stort, hvarigenom en sådan olycka kunde afvärjas, och att sålunda äfven de med så betydliga omkostnader förenade karantänerne borde ega rum, så framt nemligen dermed kunde vinnas något för det åsyftade ändamålet, men att den vigtiga frågan, huruvida dessa inrättningar verkligen kunde anses dertill bidraga, likväl icke vore afgjord. Wetenskapsmännen voro härom af olika meningar, och på sednare tider hade så väl här i landet sorn annorstädes äfven bland Jakare ett stort tvifvel gjort sig gällande med afseende på karantäns-inrättningars ändamålsenlighet. Efter motionärens förmenande hade också, under sistlörilutna sommar, bär i landet vunnits en lärorik erfarenhet, hvarigenom den ganda blinda förtröstan till karantänernas och spärrningarnes allmakt blifvit säkerligen hos flertalet af nationens medlemmar väsendtligen rubbad. Det vore uppenbart, att karantänerne endast utöfvade ett ytterst opålitligt skydd emot kolera-farsoten, och att dennas framfart icke kunde genom sorgfälligaste spärrning stängas, så att den skada karantänsoch spärrnings-anstalterna under alla omständigheter medförde, framstode såsom enda resultatet af alla derpå använda omsorger och kostnader. De för dessa anstalter gjorda uppoffringar, hvilka, om än blott medelbart, voro kännbara äfven för den stora massan, hade tålmodigt bordt fördragas, så länge man trodde på karantänerncs makt emot en fruktansvärd pest, men borde icke numera, sedan öfvertygelsen om deras ändamålslöshet blifvit allmän, vidare fördragas såsom blott och bart ett onödigt experiment.
4 Silfverstolpes yttrande angives vara intaget i beredningens protokoll; det är i volymen infört först efter protokollet, som hölls i utskottets plenum s. d., varunder yttrandet även föredrogs. Yttrandet är icke undertecknat. 5 Stycket fr. o. m. orden Uprinnelsen och etc. t. o. m. orden af ... Wåhlin gjorde anhållan, återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 654 ff. 278 Den 20 Juli 1812 års eftergift af besittningsrätten till Säterier, landets försvar af jordägarne tillkommer, ej ett visst Stånd, utan den pligtige jordens besittare, och, sedan genom omsider formliga stadganden i vår nuvarande Regerings form ingen ofrälse man mera är utesluten från något slags, och således ej heller från något militairiskt, Embete i Staten; kunna ändamålen med Adelskaps inrättningen i Sverige icke vidare vara flere, än följande tvänne: det ena, att lemna en utmärkt förtjenst en belöning, genom ett anseende i Opinionen, och det andra, att bibehålla ett tillräckligt antal medlemmar innom det med en Constitutionel röst begåfvade Riks Stånd, som bär namn af Ridderskapet och Adeln. Till ernående af det förstnämnde ändamålet, synes mig stadgandet, i 37. §. Reg. dormen det enda fullkomligen tillfyllestgörande: Belöning måste svara emot förtjenst. Väl: den förtjente kan adlas och på hans uphöjelse vinner Adelskapet i värde; men för minderåriga söner, för fruntimmer, för okände efterkommande i flere secler, huru kunna förtjenster komma i fråga? Jag vågar altså yttra den tanka, att vårt fordna Adelskap, i sin utsträckning, nu mera sedan det ej är imperatift åtföljdt af försvarspligten emot Landet, innebär en stridighet mot allt godt begrepp. Derföre anser jag det likväl ej böra förändras till likhet med det nuvarande: undfångna rättigheter, i synnerhet då ej någon Samhälls medlem af dem förnärmas, kunna aldrig utan våld, någon beröfvas.
Af den 2 sistl. Junii: I anledning af gjorde förslag, dels i afseende på grunden för Hemmans-skyldighet att deltaga i Kyrkooch Prestegårds-byggnäd, samt dels att sådane Kronobeten, eller andre dylike Kronans odisponerade Lägenheter, som uti Extra Roteringen ingått, borde få vidkännas berörde skyldighet, oeh utgörandet af Kror noTionde. Från Lagutskottet: Af den 16 sistl. Junii: N:o gg. 1 anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 5 sistl. April under N;o 26 rneddeldte Betänkande, angående yrkad ändring uti 21 Cap, 3 och 4 §. §. RättegångsBalken. Företogs till pröfning Lag-Utskottets den 3i sistl. Maj under N:o g6 afgifne, samt den 25 sistl. Junii eftermiddagen på - bordet lagde Betänkande, angående yrkad ändring i Kongl. Förordningarna den 24 Aug. 1813 emot fylleri och dryckenskap, samt den 20 Dec. 1815, i hvad denne sednare angår laga Domstol för åtal mot oloflig brånnvins-försåljning. Herr von Hohenhaufen, Michael: Jag har 7? F)en 2 Jidit e. m. genomläst LagUtskottets förevarande betänkande och de dervid bifogade reservationer. Af betänkandet bar jag funnit att den orsak, sorn föranledt Utskottets tillstyrkande, att fylleri-brott måtte ifrån Konungens Befallningshafvande» till de vanliga Domstolarnes åtgärd hånvisas, legat i Utskottets önskan, att minska bestraffningen för dylika brott; äfvensom Utskottets afsigt att såmedelst förekomma långa resor och tidspillan för den tilltalade, härrört från den af Utskottet antagna mening, att fylleri icke skall vara något brott, emedan deruti icke innefattades begäret att skada någon annan. Aline Herrar! Sjelfmord vore då ej eller ett brott.
Rdr 4l 2 rst; hvadan, med tillägg af de osäkra fo di Ingarnes belopp, fonde s verkliga br.st kan beräknas till 5 700 Rdr 29 si. 8 rst. Bland Nya Ull-Diskontfondens omförmälda oäkra fordringar, förekommer en post å 2,977 Rdr 5 sk., utgörande Kongl. Maj ts och Kronans förlust på ett till E .gland expoiteradt ull-parti; i afseende häiå inhämtas af R.kets S,änders Revisors rs år 1839 afgifna Berättelse, hurusom, vid en i Norrköping anstäld auktion å ett af föire Direktören för dei varande nadt, men, i fö I} 1 af hans iråkade konkurstillstån J, o nUst lemnadt parti af i5,g3i| ft ull, Kongl. Kommerce-Kollegium måsf, för Kronans 1 äkning, inropa gfji ffl, emedan auktionsanbudet understeg ull . ns belåningsvärde j hvarefter detta uhparti. uppå underd. hemställan af Herr Stats-Rådet Poppius oell med Kongl. Maj:ts dertill Iemnade Nådiga bifall, blifv t, på försök och i afs gt att göra Svenska ullen utrikes mera känd, till England öfversändt, för att der försäljas} att, v d samma tillfälle, jemväl blifvit medsändt ett af Kongl. Sekreteraren Nathhorst i Ull-Diskontfonden pantsatt och, för fondens läkning, vid bero: de auktion inropadt parti af 576 % vid stamscliäreriet å Näs producerad ull, emot Nathhorsts argifna förbindelse att ersätta Ull-Diskontfonden den skillnad, som till fondens skada kunde uppstå emellan det pris, hvartill ullen inropats, och det, som derför i England erhöllfs; att emedlertid, genom konjunktur-förhållanden och ullprisernas oförmodade fall i England, det med ofvannämnda ullpartier löretagna exportförsök medfört för lust at 3,367
Betänkanden, N:o 288. 399 Ilos Ridd. och Adeln är af Hr Friherre af Nordin, Carl Johan, härutinnan anfördt: att Stora Barnhusets rätt till ersättning för omförmäldte förlust grundade sig på Drottning Christinas Bref år 1637, i hvilket den Inrättningen tillaggde Tionde-Spanmål för evärldeliga tider tillerkänts Stockholms Stad, för att derigenom kunna uppfostra fattige barn, och, till följd hvaraf, vid alla sedermera företagne indragningar, äfven i Carl XI:s tid, fråga aldrig uppstått att skilja denna inkomst ifrån Barnhuset; att den ersättning R. St:r år i8t5 lemnade Barnhuset i kortstemplings-afgiften icke var ensamt för förlusten af Tionde-Spanmålen, ulan äfven för den andel i Convoijoch Tull-afgifler sorn för Barnhuset gingo förlorade; att enär, den Summa, som ifrån Finland influtit, blifvit lemnad till ersättning åt vissa Allm. Inrättningenför förlorade inkomster ; B. St:r också borde pröfva, hvilkas rätt det vore att erhålla denna ersättning; att härvid icke någons rätt vore så klar, som Stora Barnhusets, då i3 Art. af Fredricshamns-Tractaten af år 1809 stadgade, att alla räntor till Allmänna Inrättningar skulle godtgöras; hvarförutan linder JVoteväxlingen i ämnet, på grund af gjord framställning alt bland Svenska Fordringarne afseende förnämligast borde göras på dera som tillhörde Barmhertighets-Inrättningar, bland hvilka Barnhusets stod i främsta rummet, Ryska Regeringen skall medgifvit att betala den runda Summan af i5o,ooo R:dr; ^oo Stats-Utskottets alt, genom det att Administrativa Makten gjort framställning, att ifrågavarande ersättning borde utgå, Administrativa Makten jemväl ansett förhållandet vara tydligt och klart; hvadan, med afseende jemväl derpå alt Stora Barnhusinrättningen sträckte sin verksamhet äfven utom hufvudstaden, det icke vore rättvist, att afskära dess ostridiga rätt att erhålla de medel som till dess underhållande fordrades. Varandes delta omdöme deladt af Hans Exc.