Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under åberopande afsa val det omdöme 1828 års underdåniga Berättelse af Öfver-SlålhåHare-Embetet innehåller i fråga, på hvilka Näringsfång Hufvudstadens bestånd synnerligast grundas, örn naturen af dess handel, tillförsel af landets öfver shott s~producter, af sättningsorter och communi - cation med desamma > sorn hvad derom blifvit af mig här ofvan anfördt; får jag i dessa deler endast t underdånighet tillägga, alt till trafiken? utvidgande och liflighet emellan Hufvudstaden och Landsorterne under de sednare åren märkeligen bidragit, jemte Canal-anläggningarne, tillkomsten af flere Ångfartyg, som nu mera till ett antal af 12, på bestående dagar 1 hvarje vecka, afgå emellan Stockholm och ej blott de flesta Städer vid Mälaren, utan äfven åtskillige aflägsnare orter, såsom Gefle, Nyköping, Westervik och i synnerhet Norrköping, hvarigenom communicationen och varu-transporten blifvit särdeles lätt och skyndsam; äfvensom den af enskilte personer verkställda Inrättningen af Diligencer emellan Hufvndsladen och flere delar af Riket, bidragit till communicationens lättande. Hvad åter angår den fråga: huruvida under de år„ som denna Berättelse omfattar„ Hufvudstadens Handel och Näringar stigit eller fallit, samt hvilka gynnande eller ofördelaktiga conjuncturer förorsakat någotdera af dessa förhållanden; så har jag, till upplysning och ledning för omdömet härutinnan, infordrat och erhållit uppgifter oeh utlåtanden från åtskillige Embets-verk jemte Hufvudmännen för hvarje Handels-Societet och Handtverks-Embete i Staden, äfvensom från Fabriksoch Manufacturs-SoeieteterIie, och får det hufvudsakligaste deraf, till en del i enlighet med den sammanfattning Stadens Magistrat i dess afgifne utlåtande uti dessa delar uppgjort, i det följande i underdånighet framställa.
Banken kan icke förfara medsina årsinkomster i form af räntevinst annorlunda, än hvar och en enskild hushållare gör med sina inkomster. Skulle den sednare få dem på en gång, men icke behöfva göra några utgifter förr än efter hand (och sådant är förhållandet med Banken), så, om han icke vill behålla dem hos sig, sätter han in dem på ett ställe, der han är säker om att efter någon kort tids förlopp kunna åter få lyfta dem. Men hvar (innes väl ett sådant ställe? En annan sak vore det, om det funnes sådane obligationer, som curserade på börsen, så att Banken genast kunde fä sälja deni och få igen sina penningar, när den behölde dem. Herrarne torde erinra sig huru förhållandet var med Skånska hypolheksföreningens obligationer, som Banken en gång uppköpte, huru man sedan bråkade i öfver 14 dagar för att åter blifva af med dem. Frih. Stjernstedt har redan visat, att lånelillgångarne i allmänhet blifvit ökade. Och dessutom den rälta och naturliga vägen alt ytterligare öka dem, om man finner det vara behöflig!, är den, alt förskaffa Banken mera silfver, hvarefter sedelstocken sedan kan rättas derefter. Uti det nu ifrägavar. betänk, har BancoUlsk. gifvit Fullmäktige full rätt att öka silfverfonden, så att för hvar gång som erbjudande sker åt Banken af silfver på deposition i Hamburg och detta af densamma begagnas, så ökas i sjelfva verket den utelöpande sedelstocken med detsamma. Jag afstyrker Frih. Raabs förslag såsom endast förorsakande oreda, men icke verkande något godt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Bankens räntevinst, hvilken efter bokslutets verkställande skall öfverlemnas till Riksg.- cont., är ju jemförlig med hvarje annan cassa. Kan den göras fruktbärande utan risk, så måtte ju deruti ligga någonting godt. Derigenom komma dessa penningar ut i rörelsen. Banken förlorar ingenting, utan tvertom vinner den derpå. Jag finner således ingenting ondt, utan tvertom någonting godt tili det af Frih. Baab framställda förslag. Ilär har blifvit ifrågasatt, huruvida sådane räntebärande papper finnas att i marknaden tillgå.
Cederström sade, mördaren och rånaren skulle kunna njuta skydd i privat mans hus, har hittills varit mig obekant; men väl liar jag höit, alt i catholska länder brottslingen vid altaret njuter säkerhet lill sin person, mc-n på ett sådant förhållande i Sverige saknar åtminstone jag exempel; och då lagbrytaren icke i det ena fallet njuter en sådan säkerhet, så vet jng icke hvarföre denna säkerhet skall lemnäs uti ett annat fall, och hvarföre ett så heligt namn, som husfriden, skall lånas till täckemantel för att skydda brottet. En annan värd talare har yrkat, att åtminstone boningsrummen böra vara fredade för visitation och D e 11 aG Ma j. 363 liar funnit någonting kränkande deruti, att friden tili hans hus möjligtvis kunde blifva störd i otid. Jag tror att det är orätt alt befara något sådant, nemi. att visitation skulle ske utan gifven anledn., och der anledn. är gifven, der upphör friden alt vara störd; ty der bör icke någon frid existera. Det förfärliga vid dylika undersökningar, hvarvid någon talare fästat sig, har jag äfven varit i tillfälle att på närmare håll betrakta; men jag har icke funnit något förfärligt uti det sätt, hvarpå lagens organer fullgjort lagens föreskrifter. Har det funnits något förskräckande, så liar det legat i medvetandet hos den, af hvilken brottslighet blifvit utöfvad; ty ingen menniska, med ett godt samvete, kan finna sig förskräckt deraf alt Ingens organer anmäla sig för att anställa en efterforskning. Tvertom måste han finna sig tillfredsställd, då det ådagalägges, att han icke är brottslig, oell att den, som tillåtit sig anse honom såsom sådan, blir straffad för sin förolämpande förmodan. Opinionen gör saken vida mera förfärlig, än den i verkligheten är. Skall man göra afseende på en opinion, som har sin grund uti egennytta och slem vinning? Skall man borttaga liusvisitationen, så bereder man en fristad åt lagbrytaren och en förlust för Staten, så väl som för redlige handlande; ty lurendrejaren skall icke underlåta att begagna, om det vore sjelfva sängkammaren, för upplag af o lo fl igen inprakticerade varor.
Här bytte jag om plats och tog en af andra klassen samt mådde derefter väl på hela resan. Franska sjömän, som jag nu åter haft tillfälle att betrakta, förekomma mig jemförelsevis dåliga och det är en förargelse att se huru de med cigarren i mun stå till stor mängd vid en ända och hala. Men det är "la liberté". Nu isynnerhet, sedan jag mera sett af vårt Finska sjöväsende och våra raska Finska sjömän, finner jag Fransoserna lama; de hafva ej rätt allvare med sitt arbete till sjöss, ty under det de äro sysselsatta med något, kunna de ej låta bli att spela hvarandra puts och streck; ej heller äro de tröga att svara då kaptenen eller någon officer hutar åt dem, och ofta kunna matroserna visa sig lika arga och barska som han. Så skola äfven de Engelska sjömännen vara och kaptenen skall ofta vara illa hållen med sitt folk. Hos oss är ej alls värdt att mucka och derföre, jemte folkets duglighet, torde ingenstädes sjöväsendet vara så godt som hos oss. Det tycktes råda mycken huldhet och ett enkelt godt förstånd mellan kapten och besättning på den lilla Norrska skonert, som var i vårt sällskap; der var ej så strängt som hos oss. Men af allt hvad jag sett var ordningen bäst på vår brigg. Kastade ankar om morgonen kl. 8 utanför Smyrna. Anblicken af staden var mig behaglig och vacker. På några af de höga vulkanlika berg, som på alla sidor omge den, syntes snö och vädret var öfverhufvud kallare än jag här väntat. Äfven denna stad har utseende af en amfitheater, dock är höjningen ej särdeles betydlig, men bergen, som synas rundt omkring åt alla sidor och uppstiga i betydliga sluttningar, komplettera hvad som brister. För öfrigt har staden ett snyggt och vackert utseende från hamnen, som i och för sig nästan utgör en liten sjö, på alla sidor omsluten, af höga berg och öppnande sig i vester med ett helt smalt sund, såsom det inifrån tycktes. Jag hade sofvit då vi kommo in, så att jag gick förlustig anblicken af Mitylene och inloppet hit.
Jag får jemväl nämna, att då Utsk. öfverlade om skattens belopp, sattes 8, 12 och 16 sk. i fråga, ja kanske flera mindre summor, som jag nu glömt. Men man fann då, att åtskilliga ledamöter, som ansågo tillverkningsskatlen nog dryg, önskade, att jemväl försäljningen skulle bära lika afgift, på det att man icke måtte gynna stadsboarne framför landtmännen, sorn ansågos företrädesvis vara tillverkare. Man liar ånyo sagt, att, om försäljnings-skatten blifver alltför dryg, upkomma lönnkrögerier. Jag mäste derföre uprepa, att sedan hög skatt blir lagd på den lagligen tillåtna krogen, är det gifvet, att krögaren har sina utliggare för att efterse det inga lönnkrögerier må finnas. Då skatten derjemte till en del kommer menigheterna till godo, böra äfven de vara intresserade alt inga lönnkrögerier må upkomma. Man bör äfven hoppas, att när krögaren är högt beskattad, skall rättskänslan förmå andra, så vidt på dem beror, förekomma Iönnkrögeriernas framgång. En annan väsendtlig anmärku., som blifvit barnstöld, är den, att ingen skillnad borde göras i beskattningen på minutering och utskänkning. Utsk. har hyst den efter min tanka rigtiga åsigten att gynna bränvinsförsäljningen på minuterings-ställena, för att derigenom söka förekomma kroglefnadens förderf. Man bör kunna taga för gifvet, att då skatten för utminutering blifver mindre, kommer äfven priset att på dessa ställen blifva ringare. Göres skatten deremot lika, så skola flera personer begifva sig dit, hvarest bränvinet icke kostar mera, men der det får på stället förtäras och man har det nöjet att träffa gamla supbröder, höra nytt samt sjelf säga eli eller annat roligt ord. Då är det troligt att de fleste derigenom dragas till krogen. Vill man åter i möjligaste måtto förekomma kroglefnaden, så bör man göra skillnad i beskattningen. Vill man det deremot icke, så gör man rätt att sätta skatten lika. Men sådan kan icke afsigten vara hos dem, sorn förut, vid mänga tillfällen, talat för fylleriets hämmande.
Domstolen ej lämpeligt och sä mycket mindre behöflig!, sam den oskyldige Makan, sälla» kan wara okunnig om den andras bivlt och bestraffning; och att updraga ak Peestcrffapek det stqgs Ombttdsmanskap, hwarigenom ägkenskapL-Mlnader skulle underlättas, lärer finnas föga öfwerensstämmande med ett Skänds EmbetSbefattning, som har att maka öfwer sederna och predika försoning. Presterskapets omsorg mäste wäl deremot wara, att efter omständigheterne söka stifta den förening Propositionen antager, och enär den förfelas, synes, som Presterskapets omsorg wik) ett stikt ärende rättast borde uphöra. Utom hwav Riksens Ständer i förenämde mätto förestagit hafwa de äfweii uptaqit andra skäl hwarföre ffilnav i ägtenffap genom Konungens Nåd dis - i524 Den -8 Zebruani.' dispeuce kunde sökas. Bland desie saknas tydetigen uttryckt den stridighet i lynne och tänkesätt, hwilken under beständiga tillfällen till utbrott flntcligen öfwergä till afsky ost) Hat, som efter hwad erfarenheten wisar djupare än all annan olycka förbittrar hwarje minut af arne Makars sammanlefnad och genom inga bä er eller warniugsgrader later sig rättas» Som detta skäl till skilnad utan all twifwel är ett af de kraftigaste och mäst ömmande, bäde i afseende va de olyckliga Makarnes egen belägenhet och deras Barns uppfostran och efterdöme, sä hemställer Högsta Domstolen i underdänighet om det samma icke uttryckeligen borde tilläggas.
Deponerade medel: Lösningssumman för 5 st., till inlösen icke företedde, aktier i Strömsholms (jamia Kanal-bolag, jemte derå innestående utdelning 367: 34. — Inbetaldt kapital och ränta å en för inlösandet af en bortstulen obligation hypothi serad inteckning 1,708: 16. (Denna deposilionssumma har återbetalts under år 1847). Såsom säkerhet för utbekommen ränta å orne Trollhätte Slussverks lottsedlar, som för mer än 10 år tillbaka blifvit från innehafvaren bortstulna, depone radt kontant belopp - För behöfvandes undsättning i missväxt-år anvisade och, intill dess de för afsedt ändamål behöfva användas, till Riksgäldskontoret öfverlemnade medel Inom linien upptagna skulder vid vid 18i0 års slut. 1848 års stut. Till Rikets Ständers Bank, för derstädes afRiksgäldskontoret, emot diskont-vilkor och 2 proc:s ränta, intill 1823 års slut be, gagnade förskotter. 4,014,852:16.3. 4,014,852:16.3. (Förd inom linien enligt R:s Ständers beslut vid 1828— 1830 års Riksdag). För tillskott till Trollhätte slussverks byggnad, år 1750, utfärdade obligalioner, eller de s. k. Häraf innehålles dock numera -J-, eller 3 procent, såsom be villnings-afgift. 32,833:16.— 32,833:16.— (D essa obligationer s kapitalbelopp fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 öch 1841 års Riksdag). Det, enligt 1779 års Riksdagsbeslut, till hemgift åt dåvarande Hertigen af Södermanland, sedermera Konung Carl XIII, anslagna kapital med 5 proc. ranta ... - 100,000: 100,000: (Fördt inom linien enligt Dito dito).
Våra Grundlagars uppställning vittnar onekligen om den brådska och reaction i tänkesätt, hvarunder de författades, hvarföre åtskiliige stadganden, uteglömde i RegeringsFormen, blefvo senare intagne i Riksdagsordningen, meli understundom så redigerade, som skulle man velat öfverlåta åt den kommande tiden att antingen reda ut den intrasslade harfvan, eller ock att, med ett Alexanders svärd, göra all upplösning af problemet öfverflödig. Stadgandet uti G8 §. Riksdagsordningen om StatsRevisionen lärer hafva tillkommit, som en nödvändig följd af den 5-åriga budgeten, men man uraktlät år 1810 att utfärda den instruction för Revisorerne, som §:n omtalar. Vid 1812 års Riksdag synes först rätta tidpunkten dertill varit inne; emedan det, under dåvarande förhållanden, var ganska lätt för Regeringen, alt taga initiativen äfven i den lagstiftning, somgrundlagsenligt tillkom Rikets Ständer allena. Så - 154 Den 15 J a n 11 a r i i f. m, lunda utfärdades en instruction, sorn icke innehöll, hvad den ensamt borde, en enkel reglementarisk föreskrift för Piikets Ständers Pievisorer, utan äfven innefattade detaillebestämmelser för de förvaltande Verkens åligganden, hvaröfver Rikets Ständer icke äga någon grundlagsenlig rättighet att, utan Konungens samtycke, förordna. Det var således nödigt att i underdånighet anhålla om Kongl. Maj:ts utfärdande af berörde instruction. En underdånig anhållan förutsätter alltid möjligheten af ett nådigt vägrande; men Styrelsen synes för denna gång hafva varit fullt, belåten med grundsatsens uLtalande och ingen svårighet mot instructionens utfärdande förspordes. Först sedan erfarenheten lärt, huru godtyckligt man, å Regeringens sida, trodde sig kunna förklara meningen af 68 §.
Så ville madame Trebelli lemna mig sitt poträtt. och jag fick välja mig ett a f flera. » Se här, om Ni vill använda det till en tidning, så gärna; jag har vackrare, men tag detta, det är mig likt. Efter några raska penndrag på kortets baksida gaf hon mig den bild, som i dag pryder Idun — det är bilden a f Zelia Trebelli i dag, icke mycket smickrad. — den hemlighet, som band vid synd och frälsning som anakorelen sedan tusen år, legat törnebunden kring hans hår och rufoat gåtfull öfver på mänskligheten. Jag tog med ångest hans dräkt, som eld, jag rörde sakta vid hans bälte, den brann då blef han stilla, såg på mig omsider. Jag är sä sjuk, nervös. Jag far till Klampenborg och sedan hem. Jag ville så gärna till Stockholm — mais, c est trop tard, la saison est bien avaneée! C ' est trop tard! Det är försent! Huru mycken bitterhet kan det icke ligga i de orden! Och huru passade de ej till situationen! Nu far den trötta sångerskan för att i sin Söndagsförmiddag var det då jag trädde in i den lilla saloDgen i Hotell Bergfalk, som för » stuga », den ståtliga » Villa Trebelli » vid La tillfället apterats till Madame Trebellis bostad. Manches stränder, hvila ut från triumfer och Hon var blek och såg sjuk ut, men i ögat segrar och kanske äfven missräkningar. Hon ville gifvit oss sitt afsked. Det var fanns det liksom en skymt af trots. Kunde hon ha undgått att märka publikens kyla i för sent! Men vi skola icke glömma henne, icke går? glömma allt det herrliga hon skänkt oss i sin Hon mottog mig hjärtligt. Ack, hon ville så gärna till Stockholm ännu sång, sitt spel, sin stora konst. V i sända en gång. Det var därför hon anträdt denna henne vårt adieu och för vårt minne skall hon tourné, som börjats i Ramlösa och Halmstad. alltid stå så, som vi vilja minnas henne, i henNu skulle det gå till Strömstad, sedan till nes fulla kraft, comme ä vingt nej, comme å trente ans! Marstrand, så till Norrland och Stockholm. Gustaf Gullberg.
Angifva sig till nämnde Öfverflödsarticlars bruk, och dessas afgift består i några Skillingar om året och drabba ingen fattig. Nyheten af mitt förslag bör icke förskräcka, ty det innehåller ju intet annat, hvarken i saken eller i sättet, än hvad i långliga tider varit och äfven nu åter blir brukadt i anseende till öfverflödets njutningar. Invänder man, att då förslaget ändå hufj vudsak!’gen utgår på en frivillig afgift, kunde ändamålet lika väl vinnas genom vanlig fri Subscription, svarar jag, att Subscriptioners Den 25 Mnji. 227 vanliga öden, när det kommer till incassenng, äro nogsamt bekante: Att Theatern, som har bestämda utgifter, ej kan bero till sin inkomst på så vacklande grund, och att derföre måste denna Subscriptions emottagande och ^drifvande ställas under Allmänna Autonteter. nas controll och åtal. Rättigheten för Theatern åter, att njuta denna officiella handräckning grundar sig på dess egenskap af ett all. mant Perk, som äger ett sannt nationell värde. Bestrides detta med framgång, har jag tält förgäfves ifrån och med lörsta ordet härom. Invändes, att lika gerna , som i Stockholm, borde då Theatrar i ProvinceStäderne af Autoriteterne på lika sätt understödjas, svarar jag, att Hufvudstaden väl har, till ett företräde härutinnan, rättigheter, sorn ej ens behöfva deduceras, att Folk nu mera i ProvinceStäderne ej lemnar möjlighet, och ej h lier bildar samma nödvändighet till Theaterns underhållande på en agtningsvärd fot, och slutligen att det beror ju af hvarje ProvinceStads innevånare, att innom sig bilda en dylik Spectaclebevillning, som den jag föreslår. Tåg slutar här. ]ag tror mig ha bevist, att till underhållande af vår NationalTheater äga vi furmågan. Det ankommer på Riksens Ständer att afgöra, om vi hafva viljan. Saknas denna, hvad ’ förmår då jag allena? Då miste jag väl låta ramla den Nationallnrättning jag nu i 6 år, under så många excentriska sysslosättningar, med betydlig risqueför egen 223 Den 25 Maji.
Uti Bancö-Utskottets Betänkande* N;ö £ö, Bill. till R.-St. Pr (fl1828-1830, 6 Sami. % Band. io;de Hull. i io Énneo-iJttk:.r Betänkande\ N:-o 115. (pag. 54), har Utskottet, vid föreslåendet af vissa hufvudbestämmelser3 angående ny utlåning emot pant af Fastighet förbehållit sig, att, hvad Brandförsäkring af Panter i Rikets Städer utom Stockholm beträffade, derom göra hemställan i serskildt Betänkande. Sedermera har Utskottet, uti ett af samtlige Riks-Stånden bifallet Utlåtande, N:o 74, föreslagit hvad, så väl i afseende på allmänna Brnndstods-Bolaget, sorn Skånska Brandförsäkrings-Inrättningen och Götheborgs nya Brandstodsförening, må iakttagas, i oell för bibehållandet af redan innehafvande Banco-Rån på Hus i Städerne, som i någondera af dessa Inrättningar finnas försäkrade. Enligt hvad Banco-Utskoltet, uti dess Memorial N:o 105, omnämnt, återstår ännu att hos Riks-Stånden afgöras i hvad sorn angår ny Fastighetsutlåning från Banken, icke allenast hufvudpunkten Lit, B., (Betänkandet N:o 50, pag. 54), utan äfven de derunder hörande Special-moment sub N;s 1, 2, 3, 4» 5» och Banco-Utskottet får derföre, såsom med dessa punkter gemenskap egande, och till pröfning i sammanhang dermed, nu underställa Rikets Ständer sina åsigter. hvad som kör blifva stadgadt om Brandförsäkring för de Hus i Rikets Städer utom Stockholm, hvilka vid denna Banco-Utsk:s Betänkande, N:o Il5. T t föreslagna nya utlåning skola såsom pant antagas.
Vid samma års riksdag väcktes ej mindre än fyra motioner om ett årligt anslag af 500 rdr b:ko till pension åt Thorilds änka och på samma gång » en rättvis och värdig hyllningsgärd åt den hädangångne skaldens och tänkarens m i n n e ». Utan ens den ringaste gensägelse och med acklamation bifölls af alla fyra riksstånden denna pension. I sex års tid hann Thorilds änka uppbära pensionen. Hon afled i Greifswald den 5 januari 1857, åttiofyra år gammal — hon skulle således varit 20 år, när hon följde Thorild i landsflykten. Förmodligen blef hon jordad inom den plats å Neuenkirchens kyrkogård, där hennes förutgångna hvila, ehuru hennes namn ej finnes å någon af grafstenarne därstädes. Hennes stoft må för öfrigt ha nedsänkts hvar som helst, liksom hennes härkomst må vara hvilken som helst — - för svenska hjärtan äf hennes minne kärt, hon, vid hvars sida Thomas Thorild skref om kvinnokönets naturliga höghet, hon, i hvars öra ljöd hans sista jordiska hälsning: » Gud välsigne d i g! Gud välsigne dig! » * p å \ J g r a n s e r v lata flocfor rtnganbe •f • Uti miörtatt spörjas, ©cb meb tolfslag flinganbe Hya året börjas. Rimtens stjämelågor £ysa på bess bana. 3orbens barn meö frågor VTlot bess strimma spana. Vod, tjrri står man bäfnanbe 3nför nya året? Coänne änglar snäfnanbe ßölja bet i spåret: ITTinnets ängel biktar £jän mot öagar fTybba; 6 opp et gtäbtigt nicfar ZTTot be än ej gryöbä. ©cb vib ljusa minnena ©cb, vib bopp, som tänbes, Cjusna mänsfosinnena, Briefen mobigt cänbes VHot be bunfia oben, ZTTan till mötes ilar: £ifr&gt;et iifsom böben 3 (Subs banb ju fyrnlar.
Pä desse stal sinner Utskottet ej anledning att tillstyrka någon ändring i allmänhet uti de Försatt, ringar, som försäkrar förrberörde Inrättningar, ge, nom deras Styrelses wärd och inseende, om full agande rätt af flike Hemman och Lägenheter samt deraf beroende bortarrenderiugs - rättighet, Jamt i följd deraf icke heller nägon rättighet för Äboar k allmänhet att söka eller winna förmän till Skattelösen af sadane Lägenheter; Dock, i fall förhållandet skulle med ett elier annat Hemman wara annor - Den 22 Junii. 82; norlunda än hwad Utskottet nu allmänneligen äsedt, tror Utskottet Äboerne derä böra wara obecagit, att, wid sig yppande twister om begagnande af en wid, sträcktare Åborätt eller Lösnings,förmän, med iakttagande af den Rättegångs, Ordning förrberörde Kongl. Brefwcr, Allmänna Lagen och andra nu gällande Författningar föreskrifwa, serskildt derom utföra bäst de kunna och gitta; Hwilket allt Utskottet fär till Riksens Högloft. Ständers widare vmpröfwande »vördsammeligen öswerlemna. Riksdagsmannen Bruhns af Herr Handelsman Stabeck och Riksdags,Fullmägtigen Skare nu understödde Jerskiltc tanka, får Utskottet astren härhos bilägga. Orebro den es Junii 1812. Pä Högloft. Ridd. och ?ld. Pa Högw. Prest-StanLedam. wägnar, dets Ledam. wägnar, K. kl. 6^I1enk>o r§. Litsberg. Pä Wäl. BorgareStän, Pä Hederw.BondeStandets Ledam. wägnar, dets Ledam.wägnar, l,. Lcliwan. Olok Lrukn. ^lex.