Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tankegången är onekligen vacker och värd att taga vara på — för den s o m kan, men det är n o g ofta så, att de flesta af d e m, som äro i en ställning s o m, låter en dylik frikostighet, begagna den icke, o c h för andra, s o m nog gärna skulle vilja utöfva dan, faller det sig för dyrbart. Jag talade något o m drickspengar till kusken, låt mig i sammanhang därmed fälla ett gorit ord för hans närmaste man, skjutspojken. Ej den ' snaksame ', oförbrännerliga norska skjutspojken, som guppande dagen lång på karriolens baksäte pratar med all världens fuik o m all världens ting o c h når en fast otrolig slagfärdighet o c h tillförsikt, — den håller sig nog framme, — m e n för vår egen svenska skjutsgosse, som man någon gång råkar på, när man tagit af från de stora stråkvägarna, där järnbanan stryker fram, o c h färdas landsvägen efter med häst o c h vagn. A r Juveleraf e Jsttotjstorjf 1 Ringar, Broscher, j ^r A n^iixjxs^ [lÄSEKRETS^ ' - Från en af våra norska läsarinnor — ty Idun har äfven sådana — ha vi mottagit följande hjärtliga rader: flilsen og t a k fra en n o r s k ks / inde. Det er undertegnede en hjcertets träng at sende » Iduns » asrede redaktion en hiisen o g en inderlig tak for det åndelige udbj^tte, der er tilflydt h e n d e gjennem bladets spalter. — Men en gjssst, selv den kjsereste, ved vi j o — en gjasst har vi intet krav på, ingen ret til at b e h o l d e hos o s; altfor snart lukkes dören efter det glade samveer, o g — den er borte.
N:o 135, i anledning af Kongl. Maj:ls nådiga Proposition, angående ifrågastäldt förändradt sätt för amortering af Landshöfdinge-ackorden. Afslogs. N:o 15G, angående utbetalning af Statsbidrag lill eli vägförbältringsarbete, som icke blifvit inom behörig lid påbörjadt. Bifölls. N:o 157, angående förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid. Bifölls. N:o 150, Memorial angående bestridande af kostnaden för Riddarhus-salcns inredning. Bifölls. N:o 139, angående ytterligare anslag för det inöm Rikets Ständers bus inrättade Riksdags-arehiv. N:o 140, i anledning af väckt motion om anvisande af låne-understöd till Marmorfabriks-idkaren J. R. Schram. Bifölls. N:o 141, i anledning af väckt fråga om anvisande af ett amorlerings-Iån till vattenkuranstalten vid St. Ragnhilds källa i Söderköping. Bifölls. N:o 142, i anledning af väckt fråga angående indragning af Konvoy-kom missariatet. Återremitterades med anmärkningar. N:o 143, i anledning af väckt motion angående aflemnande af ritningar, för hvilka anslag af allmänna medel blifvit Kapten Ballzar Cronstrand beviljadt. Bifölls. och N:o 144, i anledning af Herr af Robsahms motion, angående utdelningar från en af motionären uppgifven kassa samt indragning af Kassans återstod till Riksgälds-kontoret Bifölls. S. I). Föredrogos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Belänkanden: N:o 121, i anledning af väckt motion om Skärgårdsflottans åtskiljande från Orlogsflollan samt förseende med egen officers-korps. bifölls; samt N:o 122, i anledning af väckta motioner om uppbäfvande af föreskrifter, angående censur å theaterpjeser, återremitterades med anmärkningar. Den 20 Juli. Frän Högloft.
Hennes arbeten saknade originalitetens kraft, men de präglades i stället af en varm och liflig känsla, som den tiden förstod att uppskatta. Nu äro hennes arbeten glömda. De senaste årtiondenas snabba litterära utveckling har lemnat dem långt bakom sig. Men såsom minnen af en god, varmhjärtad och rättänkande kvinna ha de alltid sin betydelse. Under sitt nitiska och verksamma arbete i undervisningens tjänst såg emellertid fröken Risberg år efter år förflyta. Skaror af elever gingo ut i lifvet, och nya skaror kommo i stället, hvilka skulle beredas för samma mål. Hur lätt än åren rört vid fröken Risberg, voro krafterna ej desamma som förr, och en ögonsjukdom gjorde, att arbetet kändes tyngre. Måhända märkte hon också, att flickskoleväsendet inträdde i ett nytt skede, hvars kraf fordrade nyare och yngre krafter. År 1878 — fröken R. var då 63 år och hade skött skolan i 15 år — samlade hon vid vårterminens slut för sista gången sina elever omkring sig och öfverlemnade skolan till två lärarinnor, af hvilka den ena redan förut tillhörde densamma. Själf drog hon sig tillbaka till en liten lägenhet i skolans byggnad, där hon åt sig ordnade ett smakfullt oeh nätt hem, omgifven af blommor, som hon mycket älskade, samt sin värdefulla boksamling, ur hvilken hon testamenterat en stor del till sin kära skola. Under de första åren af sin hvilotid skötte hon gåtoch charadafdelningen i tidningen Nerikes Allehanda, men så blef äfven detta för tungt; helsan blef nu vacklande, och synen började försvagas. Sina sista år till (DUN 1890 arbetsklassen, ' JJJEN ANDRA SÖKTE ANDRA MÅL bragte hon i stilla tillbakadragenhet, vårdad af en trotjänarinna, tills döden den 11 dennes kallade henne bort. Emilie Risberg var ej fallen för yttre prål. Hennes lifsgärning försiggick tyst oeh stilla, utan att hallstämplas af några offentliga utmärkelser. Men månget hem och mången skola kunna gifva vittnesbörd om dess betydelse. Där glömmes säkert icke Emilie Risberg, en god och vänlig kvinna, som egnat ett verksamt lif åt nitisk sträfvan för uppfostran och bildning, som ville det goda och själf alltid sökte göra det. H.
Wredes ofvannämnda circulaire innehåller i 4;de punkten: ”Förspörjes ock, hurusom Soldaten till hvart möte ”och eljest andra sina ärender pretenderar skjuts, hvilket ”ar tvärtemot H. M:s Nådiga vilja, som af föromrörde In”struetion, angående Knektehållet, är att se, och fördenskull aldeles och strängeligen skall vara förbjudet. 4å) *) Gahms Militiae-verk, pag. 3/jG. °*) Landth. AYredes circulaire i Gahms Militiae-verk pag. 3io. Den 17 Februari i f. m. 217 4fO Soldaten häller småpersedlarna och undfår derför en tunna säd, hälften råg och hälften korn årligen. Hvilka småpersedlar äro uppgående till årligt värde af en tunna säd, hälften råg och hälften korn, känner jag ej; men uti kneklebeklädnaden, som stadgades vid knektehållets inrättande och igenfinnes uti K. Resol. af d. 3 Jan. i683 6:te punkten , finnas inga småpersedlar nämnda, utan är der såsom beklädnadsskyldighet för Roten upptaget: Fyra alnar kläde, alnar bredt, § aln till uppslag och kant, en god klädes-carpus, ett gehäng; hvartill penningar skola gifvas af Allmogen; men foder, lärft, knappar, arbetslön, skinbyxor, ullstrumpor och ett par goda skor skaffar Allmogen sjelf *). Sorn dessa persedlar innefattas uti de s. k. liveris-kläderna, som icke annat än vid möten och på ordres af Officerarne fingo brukas, och troligen motsvara det, som nuförtiden kallas lifmunderiugen, torde dessa småpersedlar, med stöd af Knekte-contractet, måhända kunna anses vara ett för Rotebonden främmande åliggande. Utom hvad i contractet litt. R. finnes stridande emot hvad redan här anförde K.
M. derefter och så vida omständigheterne påkallade något understöd från statens sida i Nåder täcktes till vägens underhåll antingen anvisa nödigt anslag af medel, som voro ställde till E. K. M:s Nådiga disposition, eller ock vid nästinfallande Riksdag aflåta till Rikets Ständer Nådig Proposition i berörde hänseende. Vid öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, hafva Rikets Ständer väl icke kunnat förbise, att underhållet af den ifrågavarande, egentligen mindre för kringliggande orters nytta och beqvämlighet, än för andra af Konung och Rikets Ständer afsedda ändamål, anlagde väg, serdeles der densamma genomskär krono-allmänningar eller andra ouppodlade och öde trakter, måste blifva betungande för invånarne, emellan hvilka, enligt hvad de Rikets Ständer tillhandakomne handlingar utvisa, en sådan underhålls-skyldighet blifvit i laga ordning fördelad; i följd hvaraf, på sätt E. K. M. jemväl, uti Dess Expedit ions-U t skottets Förslag till und. Skrifvelse> N.o 102. i55 den 25 sistlidne Januari afgifne Berättelse om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan föregående Riksdag, i Nåder antydt, billigheten fordrar, att för underhållet af dessa vägsträckor, innan orten, derigenom de framgå, hunnit mera odlas och befolkas, understöd å Statens sida beviljas; men, enär Rikets Ständer sakna kännedom, om något understöd blifvit lemnadt de orter, på hvilka här ofvan yrkade lindring och befrielse hafva afseende, eller huruvida en sådan undersökning, som Rikets Ständer uti deras den 27 October 1834 till E. K. M. aflåtna skrifvelse i underdånighet begärt, blifvit företagen, för utrönande af den kostnad, hvartill underhållet af berörde väg årligen kan uppgå, och i hvad moa invånarne i orten kunna och höra dertill bidraga, få Rikets Ständer, med erkännande af den grundsats, att Staten för närvarande hör bidraga till underhållet af ifrågavarande väg, hos E. K.
Bnej, inte sii liinge jag leher, &amp; kmr arbeta, s&amp; kornmer inte min man dit, sH usel han an ii - men sodan f&amp;r han v&amp;l se - niir jag inte fins ..:, %NB sB 1Bt skilja sig vid Bonom lagligt och ordentligt - s5 behofver hon inte forsorja honom. 8 k t e r sjonk hnnden med M e t, som just skulle faras till munnen, och &amp; ter fick jag en forebrfiende blick. BH det tror fraken, att vi vill ha sHnt trassel i askamdal.? Anej, illa a det, men. nog hbller vi ihop, ii en bit mat kan jag vU alltic! skaff a stackarn. w Ron tog b n u en bit socker och drnck en klunk. sD % hfiller val Sofi gndi af sin man, efter hon inte ill skiljas vid honom pH nAgot s a t t ~, fortfor jag, intresserad af att taga reda pi, om diir 3fig n&amp;got outgrundligt kanslodjup i denna kvinnas natur, - som trots mannens superi, ja hugg och slag, iindock ej rille l h m a honom %t ham ode. Sofi s t g allrarligt betanksam ut. aNeej, inte h&amp;ller jag fif en, i n t e ~ svarade, hon lbngsamt, ahvad a det for en uselhet att hHlla Af - han som drackit opp hela v&amp;rt. bo, s t nar son1. p % nQgra trasor, t som ibland s t oregerlig, att neqi, vet froJI: en, det. vore barna Q jag mliste IQna hus hos grannas all * for mycket begiirdt.)) Men ahvarfor i himlens namn. nthardar hon d t med allt detta?,.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utslcts hemställan oförändrad, hvartill svarades många nej jemte några ja, sedermera propos. på bifall deri ill med det af Hr von Koch föreslagna tillägg, då svaren likaledes utföllo med månsa nej jemte några ja, och slutligen propos. på afslag H. V. 2 18 Den 3 Juni f. m. 3 merherörde hemställan, hvilken propos. besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 30:de, 31:sta och 32:dra punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 33:djc punkten. Gr. Mörner: I afseende å den nu föredragna punkten får jag erinra, alt det, i fråga om kreaturs uppköp, torde vara särdeles olämpligt att fördela de för samma uppköp afsedda medel till utgående under flera år. Man måste nemi. för erhållande af skäligt pris å djuren passa på lämpliga tillfällen till sådana uppköp, och släda dem så, alt de må kunna försiggå med den minsta möjliga kostnad. Det torde temligen lätt kunna inses, att om en särskild resa skall hvarje år bekostas åt den, som skall verkställa sådana inköp, så blifva de för handeln ilrågakommaude allmänningar större, än om en sådan resekostnad måste endast en gång utbetalas. Jag anhåller derföre, att det ifrågav:de beloppet måtte, i stället för att utgå med 10,000 rdr årligen, ställas till K. M:s disposition alt under nästa slatsregleringsperiod utgå med 30,000 rdr. För sådant fall kan Stamholländeri-Sljreisen begagna sig af de lör inköp af kreatur lämpliga tillfällen. Man kan tilläfventyrs redan denna sommar motse ett sådant tillfälle, hvilket kanske icke så snart återkommer, då nemi. i England en större försäljning af korthornsdjur kommer alt försiggå. Det har redan tillförene visat sig, att försäljningspriset för en del af dessa djur icke i England uppgått till högre belopp än sorn man understundom lått här i landet betala lör ganska medelmåttiga djur.
N:o 13g, i anledn. af Hr Munck af Rosenscliölds, N. R., motion om anslag till pensioner åt enkor efter de soldater, som tjenstgjort vid den s. k. vestra armeen år 1809. Hr Munck af Rosen sebold, Nils Rudolph: Då Utsk. icke anfort något skäl, hvarföre den ifrågavar. af mig väckta motionen skulle lemnäs utan afseende, kan jag icke föreställa mig något annat, än att Utsk. ansett männens bragder icke större, än att deras nu efterlefvande enkor skalle kunnat utföra desamma, och att derföre intet skäl vore att bevilja dessa någon pension. Om jag också skulle vara böjd att lemna en sådan öfvertygelse, i händelse den verkligen skulle hafva legat till grund för Utsk:s beslut, utan afseende, och tvertom anse förtjensterna af 1809 ganska stora; så har jag dock ingenting emot alt Utsk:s memorial bifalles. StatsUtsk:s utlåt. N:o 139 blef af R. o. Ad. bifallet. Till pröfning företogs StatsUlsk:s den 3o sisth Maj e. m. på bordel lagda utlåt. N:o izjo, i anledn. af HrvonHai tmansdorlfs, Aug., motion om mynthusets upplåtande till embetsrum åt de 6 Regeringsdepartementen, m. m. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Min motion åsyf tade, ej allenast att det ifrågavar. huset skulle upplåtas åt Statsförvaltnings-deparlementen, utan äfven alt medel skulle anslås för deras inrymmande der och för K. Myntets föregående flyttning derifrån. Endast på den förra frågan har StatsUtsk. svarat och sagt, att åtgärderna tillhöra Regeringen. Jag erkänner, attdet så förhåller sig; men om StatsUtsk. och R. St. blott på det sättet besvara frågan, så innebär svaret detsamma, som ett afslag; enär myntet hvarken, kan nedläggas eller flyttas annorstädes, utan att medel dertill anvisas.
Jag tror således stunden vara inne, att öfvergå från öfverläggning till beslut, och då Utskotten sjelfve framställt hufvudgrunderne för sig, och detaillerne för sig, samt jag ej hört några gällande skäl emot grunderne, tillstyrker jag de* ras antagande utan återremiss, under förbehåll af min rätt att yttra mig om detaillerne. Hvad förut till stöd för en skeende realisa* tion blifvit anfördt, är så ofta yttradt, att jag anser ämnet tömdt och omtömdt. Det är ej troligt, att hvad hittills ej verkat på Utskottens öfvertygelse, nu skulle verka; hvartill skall då en återremiss tjena. Blotta utskrifningen af discussionerne skulle göra ett långt uppskof, och förlänga Riksdagen. Mine Her* rar, den har redan räckt 6 månader; Nationen sväfvar emellan fruktan och hopp. Må då Nationen ej finna sig bedragen uti sina förhoppningar, må vissheten följa. Må folket ej åter få erfara dödsslaget, må det ej komma ur askan i elden! På dessa skäl förenar jag mig med de Herrar, hvilka tillstyrkt bifall å Utskottens hufvudgrunder, nemligen HerrarTham, Morath och Friherre Björnstjerna, samt yrkar, i förening med dem, att dessa grunder måtte blifva godkände och Betänkandet följakteligen icke återremmitteras. 73® Den 14 Julii e. m, Herr von Hohenhausen, Michael: I det afgörande ögonblick, sorn kanske går att för långliga tider bestämma våra medborgares välfärd, anhåller jag att få framställa de åsigter jag hyser. Jag instämmer med Friherre Björnstjerna deruti, att det lär vara fruktlöst att söka omvända^hvarandra, alt och nu mera bibringa någon en annan öfvertygelse. Derföre vill jag endast hålla mig vid Utskottens Betänkande, och anföra de skäl, hvarföre jag icke kan instärnma^uti Kesustatec deraf. Uti första punkten, som rörer utvexling af Silfver, instämmer jag fullkomligen.
Till följe häraf åtskildes R. o. Ad. kl. 1 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 6 Plenum kl. 6 e. m. Upplästes ett af Hr Leijonanker, Fredr. Wilh. Erik Carl, inlemnadt så lydande mern.: Då min tid numera är upptagen af tjenstegöromål, får jag hos H. R. o. Ad. vördsamt anhålla, att, med bibehållandet af min riksdagsmannarätt, afsäga mig ledamotsplatsen i BankoUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Eleclorer, att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Leijonanker. Fortsattes pröfningen af StalsUtsk:s utlåt. N;o 124, ang:de regleringen af utgifterne under riksstalens 8:dc hufvudlitel. Härvid förekom: fillsta punktens 1 :sta morn., ang:de skola/'gifts erläggande af lärjungarne vid elementar-läroverken. Efter erinran, att R. o. Ad. vid slutet af förmiddagens plenum ansett öfverläggningen om detta morn. vara fulländad och alt således nu endast ålerslode att framställa propos. lill beslut i delta ämne, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i l:sta mom. af 21 punkten föreslagit. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit, att ja härvid varit öfvervägande.
Jemnförer man då bergsbruket med jordbruket, så tror jag icke det sammanlikningen utfaller sä till nachdel för det förra, att detta bör åtnjuta den ifrågaställde lindringen, hvarför jag, på grund alla dessa skäl, vördsamt anhåller, att R. o. Ad. måtte återremittera Betänk. Hr von Troil, Sam. Gust.: Af de mot hvarandra rakt stridande yttranden, som här blifvit afgifna, torde R. o. Ad. kunna göra sig föreställning om den svårighet behandlingen af denna fråga medfört på den afdelning inom Utsk., der hon först blifvit handlagd, och der man har egnat henne flere dagars trägen undersökning. De fleste talare, som i ämnet yttrat sig, hafva yrkat återremfss, för ernående af det resultat, hvartill Hr Wsern i sin reservation sökt att komma. De motsatta talarne åter hafva bestridt allt afseende på denna motion, och den siste värde talaren har ej ens velat gå- så långt, som K. BI. i Sin Propos. föreslagit R. St:r. Jag nämnde nyss, att frågans behandling på afdelnin* gen fortgick under flere dagars träget arbete, och jag ber att få tillägga, att de, som dermed varit sysselsatta, hafva, såvidt det varit möjligt, sökt åstadkomma en utredning, och får jag derjemte nämna att endast en högst ringa minoritet stannade i den åsigten, att man borde förblifva vid nuvar:de förhållanden. I öfrigt voro tankarne delade emellan det beslut, hvari Utsk. stannat, och bifall till Hr Wänns motion. Jag erkänner att, om jag endast skulle hafva afsett jernliandteringens behof af lindring i skattebördorna, det hade varit mig en glädje och en skyldighet att taga steget fullt ut; men jag kunde och borde icke förglömma att, sedan långliga tider tillbaka, denna handtering varit belagd med en betydlig grundskatt, och jag ansåg mig alltså icke kunna gå längre, än det nuvande Betänk, utvisar. Den, om jag så får säga, nu tillstyrkta lindring tror jag att R. o. Ad. bör bifalla. Enl. min åsigt måste frågan betraktas ur Statsekonomisk synpunkt.
»Men», sade han, »jag vill aldrig vara oridderlig emot damerna, och derför skall min »Unga grefvinna» nog finna uppröjd väg, åtminstone så pass som en gångstig att sätta sina små fötter på.» Och Unga grefvinnan hoppade helt lätt och behagligt från den stigen direkt upp på parnassen, der hon tog sig min och later af att vara fullt hemmastadd, hvilket ock ingen hvarken recensent eller läsare bestred henne. Hvad kunde hon ock annat göra, såsom dotter af en man, med en sådan lång rad af litterära anor, hvilken tre särskilda gånger, 1828, 1833 och 1840, vunnit Svenska akademiens andra pris, och desslikes sedan Carl-Johanspriset för litterära förtjenster? Men förutom de litterära, förhöll det sig synnerligen mystiskt med de invecklade adliga anorna. Och, så vidt jag minnes, fans en spännande intrig och många karaktersmålningar i detta arbete, i hvilket författaren liksom velat visa hvad han i uppfinningsväg förmådde. Hvad han förmådde i lätt stil och naturtrogna teckningar, det visste man förut. De två på förhand bestämda åren af Thomsonska biblioteket gingo till ända. Mellin hade ej fullbordat sitt »Trettioåriga kriget», men skrifvit »Främlingen från Als» samt hunnit ett långt stycke i väg på »Krigen och statshvälfningarna i våra dagar». Och till allt detta var han äfven sysselsatt med »Tåget öfver Stora Belt» och ändtligen och slutligen med berättelser om »Svenska resandes äfventyr och färder», der hans minnen från Portugals-resan inflätas. Midt inne i denna omätliga litteraturhvirfvel inträffade två intressanta afbrott. 1848 föddes honom en son, och samma år, den 18 februari, utnämndes han till bataljonspredikant vid Svea lifgarde, hvarefter han blef tillförordnad regementspastor vid detta regemente under expeditionen till Fyen. Nu kan man vara förvissad om att ett sjudubbelt lif rullade genom den om idel strider, bragder och segrar drömmande prest-hjeltens blod.
Föredrogs Hedervärda Bonde-StåndetsProfoer! 1 Is-Utdrag för denne dag, med -inbjudning till Borgare-Ståndet, att deltaga i de beslut, söör Bonde^Ståndet fattat öfver Slats-Utsköttets Betänkande Jvbo 278 oell Utlåtande IM-.o 393, angående grunderna för Markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnes omsättning och förenkling, indelte räntors» och tjönde-anslags åter ingående till Kronan samt andre med grundskatternes utgörande ‘gemenskap egande ämnen ; men denna inbjudning blef icke af Borgare-Ståndet antagen» .■■■•< §• D» Föredrogs Utdrag af Högloft. Ridderskapets och Adelns Piofocoll för den 6 och af Hederv. Bonde-Ståndets för dea g dennes,’ med inbjudningar. till Borgare-St.åadfit att deltaga i de beslut, sorn hvart och ett af d esse Stånd fattåt. öfver Banee-Utskottets Utlåtande N:o'ary, i anledning af de inom Riks-Stånden gjorda anmärkningar vid Utskottets undbe "N:o g i afgifne Memorial;, men, dessa inbjudningar biefvo* icke af fiorgarö‘Ståndet antagne» * »v •• ' -,i ■ - 30 Prot Vtdr. d, 13 April i935. Från Hedervärda Bonde-StAndet. S. D.
Under en samma dag på Riddarhuset uppkommen öfverläggning om StatsRådet Friherre yon Plåtens väckta motion om nationalcrm ^ing, yttrade sig RjddarhusSeereteraren Silfyerjjtolpe sållin Ih: *’Då nu Friherre von Platen, Sppi v<1ckt denna motion genom till fånighet ?n af ein upphöjelse till StatsRåd, blifvit ekiljd Den so Januarii, a 3 från tillfället att nu mera personligen inför Rid.: derskapet och Adeln andraga sina skäl för pro^ jectet, vågar jag underställa Hégloflige Ridder» skåpet och Adeln, pm det icke må vara Friherre von Platen förbehållit, att, om han sjelf finner sig dertill befogad , framdeles få försvara sina skål i Ridderskapet* och Adelns Pfotocoll.” Friherre Claes Fleming svarade häruppå: ”Då Friherre von Platen säkerligen sjelf inser, att han såsom medlem af StatsRådet, ej mera kon på Riddarhuset uppträda att tala, torde Ridderskapet och Adeln deremot finna naturligt, att det år honom tillständigt genom skrift elier tryck öfver den nu afgjorda frågan ut» Veckla sina tankar Så långt sträcktes grannlagenheten under det nya Constitutionella lifvets första menlösa dagar. Man ansåg det icke vara rätt att Styrelsens högsta organer, ansvarige inför Rikets Ständer, skulle äga Såte och Stämma ibland dem, Få dagar härefter, den 19 Junii, uppstod samma fråga. Herr Nordenstolpe hemställde till Ridderskapets och Adels pröfning, votn icke vissa af Statens högre Embetsman såsom nnderkastedf redovisning och ansvar, borde, så långe sorn de sina Embeten innehafva^ låta sin Riksdags., msnnarått hvila.'! 24 Den 20 Januarii. Herr LandtMarskalken erindrade härvid: ”Ait StatsRådets
Utan tvifvel mäste meningen med ordet Kronan i oftanämnde §. hafva varit, att uttrycka detsamma, som Staten eller det Allmänyia; och då Banquen ostridigt utgör en af Statens eller det allmännas vigtigaste tillhörigheter, garanterad och förvaltad af Nationen genom dess Bepresentanter, Bikets Höglofl. Ständer, är, efter Utskottets tanka, rättvisan och behörigheten af ofvan föreslagne hittills saknade stadgande, utom all fråga. Det må för öfrigt ej lemnäs obernäldt, att flere andre Inrättningar, hvilka ej kunna jemföras med Banquen hvarken till grundläggning, styrelseomfattning eller föremål, tid efter annan blifvit tillagde en dylik förmåns ratt; hvaribland, exempelvis, åtskillige Sockne-Magaziner. Banco-Utskottet anhåller vördsamt, att detta l^femorial må blifva remitteradt till Biket» Banco-TJtshottets Betänlanden, Ständers Lag-Utskott, för att i enlighet med Regerings-Forrnens 87 & 88 §§. behandla*. Stockholm den 8 September 1833. Nto 56 / Ankom d. 24 Sept. 1823. Memorial till Rikets Höglofl. Ständer, rörande en af Casseuren vid Stockholms Stads Auclions-Verk, P. M. Loström, gjord anhållan, om utbekommande af 2,000 R dr, som till en Banquens Casseur, mot särskildt recepis• se, blifvit aflemnade.