Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deraf skulle således naturligen 48 Den i Augusti. följa, att om jag vore referent, så skulle jag alldeles utlemna ett sådant anförande, oaktadt största samvetsgrannhet för öfrigt i mitt åtagande. Förmodligen äro tankarne delade, åtminstone rör:de värdet af dessa anföranden hos en sådan värd talare sjelf; ty i annat fall skulle han förmodligen göra sina tal något kortare och sällsyntare. Det skulle således bero på den person, som blifvit utsedd att vara referent, huruvida ett yttrande skulle uteslutas eller icke. Förhållandet blefve troligen det, att om tio särskilda referenter antagas, så gjorde icke tvänne af dem samma uteslutningar. Således skulle deraf uppkomma tio olika refereringar, som måhända af niotiondedelar af referenterna skulle anses i mer eller mindre mån partiska. — Slutligen, sedan den af Ståndet utsedde referent uppsätt våra discussioner, så berodde det på att få dem införda i tidningarna. Sådant lät sig utan svårighet verkställa, om en eller flera tidningsredactioner funno dessa uppsatser fullt nöjaktiga, d. v. s. sådana, som de i annat fall låtit föranstalta genom sina egna aflönade ombud, men i sådan händelse skulle också bela anstalten inskränka sig lill ett anslag till understöd för dessa tidningar, och för sådant ändamål tror jag ej att vi äro berättigade att anlita våra principalers medel. Man har sagt, all R. o. Ad:s närvar, ledamöter ägde rättighet att beskatta den öfiiga adeln, likasom de kunna beskatta liela Svenska folket. Denna sophism är af den mest grofva natur, ty grundlagen tillägger väl ett Stånd rättighet att gemensamt med de öfriga Stånden beskatta Svenska folket, men denna grundlag lemnar icke R. o. Ad. rättighet att lägga skatter på de adelsmän, som icke bevista riksdagen; och det är icke utan en viss förundran, som man ser att de beslut, som Ståndet vid föregtde riksdagar fattat, blifvit af Regeringen sanctionerade. Detta har sedermera fortfarit, troligen derföre att medlen varit afsedda för underhållet af en R. o. Ad:s gemensamma egendom, nemi. detta hus.
Ingen kunde väl tänka sig, att han, som manhaftigt med klingande sporrar kom utför trapporna — en skräck för jungfrurna, när de glömt sopa dem, — kunde vilja gifva sig tid att försiktigt öppna och stänga dörren, en liten gärning, för hvilken, utan alt han hade aning därom, ett par tacksamma barnaögon beundrande sökte uppfånga en skymt af hans resliga gestalt, när han på bestämda tider gick till eller från arbetet. En annan » vän » var mamsell Spira, som regelbundet hvarje morgon med en liten tunn sjal öfver axlarna srnög sig ut för alt skaffa sitt frukostbröd. Hon öppnade aldrig porten mer, än att hon nätt och jämnt kunde komma igenom, således kunde det icke ens blifva fråga om någon skräll. Vidare hade hon fru Berg och underligt nog äfven hennes gossar till bundsförvanter. Signe hade många gånger suttit vid fönstret och sett och hört, hur deras mamma lärde dem att gå stillsamt. Lät t. ex. Gustaf porten slå efter sig, hette det så; » Var det lille Gustaf, som ej orkade hålla igen porten efter sig. Tänk att alla i hela huset skola höra en sådan liten stackare han är, försök en gång Lill! - Och Gustaf fick gå ut och in, tills han och på samma sätt alla de andra fingo för vana, att det kunde ske utan buller och bång. Signe önskade innerligt, att många, många andra, både äldre och barn, som gingo där, hade haft en likadan mamma. Att direktörens husa, fastän hon » hade sig » som ett fint fruntimmer både med krusadt pannhår och annan glans, ändock kunde regera omänskligt både i trappor och port, det kunde hon nå- got förstå, ty det var nog som farmor sade: » fina kläder fås för pengar, men fina fasoner följa ej med i köpet », — däremot förstod hon icke, att fru direktörskan själf, som var så svag, att hon ej tålde mattpiskning före klockan 12, icke blef sjuk pä fläcken, då porten skrällande föll igen efter henne, och att hon icke brydde sig om att en annan gång mod ett litet tag hindra den från att föra sådan olat. Signe frågade farmor bärom, och farmor svarade i liknelse, att när tuppen själf gal, hör han inte om det är falskt. Gamla farmor blef allt mera bekymrad.
Hamiltons förslag är mera conservativt än Hr von Hartmansdorffs, och jag måste säga, att jag är förundrad, att, sedan jag under denna riksdag så mångå gånger haft obehaget att se fäderneslandets väl olika med Hr von Hartmansdorff, men vi likväl nu blifvit öfverens om behofvet af en representationsförändring, jag nu ånyo skall råka i tvist med honom derföre, att han ej vill tillåta mig och de med mig lika tänkande att tillskapa en tillräckligen conservativ öfre kammare. Jag vill ej nu här ingå i ett upprepande af de fel jag anser vidlåda Hr von Hartmansdorffs öfre kammare. Jag har redan gjort det vid 2:ne särskildta tillfällen inom detta rum, den ena gången inför prot. och den andra gången utom detsamma, hvarföre jag endast tager mig friheten erinra dem, som behagade afhöra hvad jag då yttrade, om de skäl jag dervid anförde. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag tror icke att Frih. Boye kan lyckas i sin åstundan, den han har gemensam med Hr Nordensköld, att af Hr Landtm, få en propos. lill Ståndet - Den a8 October e. nu 353 det, som skulle hafva till följd antagande af ett element för öfre kammaren, som R. o. Ad., efter min tanke, redan beslutat derifrån skall uteslutas. Jag har instämt med Frih. Sprengtporten i dess syfte uti denna del. Jag har gjort det på grund af hvad jag förut förklarat, nemi. för att komina till clt jemkningsförslag, som möjligen kunde förlika alla opinioner inom representationen, men jag erkänner att jag icke kan till fullo gilla sammansättningen af denna öfre kammare, eller ens tro, att, om man formerar den, vare sig efter Frih. Hamiltons eller Hr von Harlmansdorlfs förslag, man kan få den till det conservaliva element, som man med densamma åsyftar. Jag hade i ett föregående plenum tillfälle att framkasta en tanke i delta afseende. Den innehöll till en del detsamma, som nu här blifvit framsläldt, nemi. alt Konungen skulle kunna på lifstid utnämna ett visst antal af denna kammares ledamöter.
I, s. 310—312. Cancellister, om arfvoden till de inom vissa Utskott antagno Extra-Ordinarie. Cap.itations-fyllnadsoch öfverflöds-afgifterne, anhållan, att Riksens Ständers Beslut om, måtte genast kungöras. Carl Gustafs Stads-Bruk, om medel för räntans godtgörande å köpeskillingen för det till Gevärsfactori inköpte 1. s. 164—167. Cassern, rörande anslag till reparations-kostnad å Kongl. Svea LifGardets. I. s. 73o. 731* Cavalleriet, om inrättandet af Beklädnads-Directioner för indehlta. II. 2's, 317. Chartaä-Sigillatas-medlen, angående verkställd granskning af redogörelsen för. I, s. 717—7I9. Chartors, om beredandet af Geometriske, större auvändbarbet II, s. 60—61. R. d. B. §. 44. Clara-sjöns upprensning eller igenfyllning, om, I. s, 860—862, Ctfn Register. 9 Commercc-Collegii varel, om förvaltningen af de under , stälde fonder och medel, i anledning af de iren 18-20 oell 1822. församlade Revisorers Berättelse I. s. 777 78I. Committéen till Tryckfrihetens vård* föl-ordnande för Ledamöterhe i. I. s. 431. fcöncoiirs-Lagen* angående ändring i* äf d, 18 Juli 1818, II; s, 332—338» Controll, förslag till, derå ätt Riksens Ständers Beslut blifva till Kongl. Majit expedierade* Memorial med Utlåtande öfver.
(Stnts-Utskoltets Utlåtande N:o 21 och Mern. N:o 60.) S. A. K. Effeitagen kännedom af ej mindre Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser, rörande då verkställda granskningar af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1850, än ock vederbörande förvaltande Verks och Myndigheters i anledning deraf till E. K. Majit afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar, få 28 Expedilions-Ulskollets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 61. Rikets Ständer uti nedanskrifna ämnen, hvilka blifvit upptagna särskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk eller myndighet, i underdånighet anföra följande: Stats-Kontoret.
"För alla här nedan upptagna utgifter, hvilka dels härrört från uppkomna brister uti förslagsvis gjorde anslag, ”dels ock grundat sig på och föranledts ifrån ”Rikets Ständers beslut, tillstyrker Utskot”tet Rikets Ständers bifall till deras afskrifning i räkenskaperna.” Af denna ingress skulle man icke kunna slutd till annat, än att alla de nedan uppgifne afskrifningsföremål stödde sig på Rikets Ständers beslut, eller varit deraf föranledde. Genom vid sista Riksdag vidtagna åtgärder och fastställde stadganden bestämdes, att ingen disposition skulle få- göras på Statsmedlen, utan i följd af Rikets Ständers beslut. Jag utber mig få uppläsa hvad Rikets Ständer derom Den 19 Juftii f. m. skrifvit: lik väl och då Rikets Ständer inhemtat, att uti berörde summa äro inbegripna åtskilliga utbetalningar j som i följd af E. Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande ägt rum_, men icke egenteligen synas bordt belasta öfverskotta1 (här uppräknas dessa utgifter,) heldst till dessa utgifter först bordt användas besparingarna på de Hufvudtitlar, hvartill utgifterna kunnat hänföraSjfä Rikets Ständer alltså hos Eders Kongl. Maj:t anhålla, det dylika dispositioner på öfverskotten hädanefter icke måtte äga runi, samt i allmänhet dessa medel icke ålitas för andra utbetalningar j än dem Rikets Ständer derå anvist, eller förr j än Rikets Ständers begifvande dertill erhållits. För mig visar sig detta stadgande såsom det mest positiva af allt hvad Rikets Ständer kunnat förordna. Jag kan i följd deraf icke undertrycka min förundran, att StatsUtskottet icke fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på detta heslut, och huruvida afsteg derifrån ägt rum, hälst jag icke är nog lycklig, att finna mer än en enda af de punkter, som förekomma i Utskottets Memorial, så qvalificerad, att den grundar sig på Rikets Ständers beslut. Öfverskotten äro efter mitt begrepp af Rikets Ständer anvisade, att oafkortadt ingå till RiksgäldsContoiret.
Ständer må till Kongl. Maj.-t i underdånighet framföra den begäran och önskan, som Utskotten förut föreslagit; ty få Utskotten nu förklara, att de vid sin hemställan derom förblifva, och vördsamt öfverlemna pröfningen af samma förslag till Riksens Höglofl. Ständers ytterligare granskning, jemte anmälan, att Ledamöterna uti Utskotten af Vallöf!. Borgare-Ståndet tillkännagifva sig vara af skiljaktig mening, hvilken uti bifogade Protocolls-Utdrag innefattas. O <3 Stockholm den 3 Junii 18 t 8- Transurn t af Protocollet, hållit i R. H. Ständers Lag, samt ali. manna Besvärsoch Oeconomi e~ Utskotts Plenum den 3 J u n i i 1818. S. D. ______ Föredrogos följande af den samfäldta Beredningen utarbetade förslag till utlåtanden i anledning af gjorda anmärkningar vid åtskillige Utskottens afgifne Betänkanden; Lagoch Besvärs-Utskottens Betänkanden. 643 6:0 Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens aflernnade Betänkande, rörande det om en mera allmän och utvidgad Näringsfrihet väckte förslag, samt öfver deri uti Vallöf!. Borgare-Standet framställde Motion omgränsors bestämmande emellan Stadsoch Landtmanna-handteringar. Detta Utlåtande bifölls oförändradt af Hoglofl. Ridderskapet och Adelns, Högvördige Preste-Ståndets och Hedervärda Bonde Ståndets Ledamöter, hvaremot Vällofl. Borgare-Ståndets medlemmar förenade sig uti det af Vällofl. Ståndet dea 1 nästledne April i ämnet fattade beslut N:r 117. Riksens H ci g l o f I. Ständers La g s arnt allmänna Besvärsoch O econom i e-Utskottens Utlåtande öfver gjorde anmärkningar, vid Utskottens aflemnade Betän kande angående väckt motion om upphäfvande af förbudet mot Landsköp.
I en by på slätten, hvarest vi hvilade några timmar, upphann oss Jussuf, hvilken redan sagt oss att han äfven måste öfvergifva landet, för att ej blifva olycklig genom den del han hade i vår flykt. Jag tillböd honom ännu engång en temligen ansenlig summa såsom skadestånd för hans uppoffringar; men hans vägran och hans försäkran, att ej förr lemna oss, än han bragt oss i säkerhet, öfvertygade mig om upprigtigheten af hans ånger. Föröfrigt var jag rätt glad, att äga honom till ledsagare, då han tycktes väl känna landet och språket. Mellertid blef jag varse, att vägen beständigt gick för mycket åt vester i stället för att vi mera borde hålla åt söder. Jag sade honom det. – Ståthållarn i Lahor är en ifrig vän till den i Kaschmir och försigtigheten bjuder oss, att hålla oss så aflägse som möjligt från detta land; var hans svar. Jag var långt ifrån att ännu misstänka någonting, mellertid blef vår ledsagare allt mer och mer fri och förtrolig, samt sökte alla lägenheter för att vara i min dotters sälskap. En dag sade han med en besynnerlig blandning af spotskhet och vänlighet: min öfverdrifna vänskap för er och er vackra dotter har förmått mig att öka edra farhågor. Det var nemligen den unga Rustans fulla allvar att tillbjuda lilla Fanny sin hand; jag sjelf var hans utskickade ... – och nu började han utförligt och med mycket skryt berätta på hvilket skamlöst sätt han bedragit er. Likväl, fortfor han, var jag öfvertygad att den enfaldige ynglingens far aldrig skulle gifva sitt samtycke till ett ordentligt giftermål, och för att så mycket lättare undanrödja alla betänkligheter och befordra er lycka, tillät jag mig den lilla osanningen, att han ville bortröfva er dotter. Huru måste icke den arma token hafva väsnats och larmat, då han nästa dag kom att fria, och fann fågeln utflugen. Men det lustigaste är ändock, att han sjelf gaf mig penningar, för att hjelpa sin älskarinna på flykten. Jag försäkrar er, att sjelfva summans belopp ej gjorde mig så mycket nöje som sjelfva uppfinningen.
Då de sednare skola i krig fullgöra sin beväringsskyldighet, genom inträde i armeens leder, nödgas de lemna sitt föregående lefnadskall, för att omfatta det dermed skiljaktiga krigareyrket, och ibland d« mångå käubara uppoffringar, som härmed kunna vara förenade, är en fullkomlig förändrirg af föregående lefnadsvanor icke den minsta. I detta afseende företer sig en stor olikhet med handels-sjöfolket, eller den medborgare - Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, A’:o 5. 19 klass, sorn har sjöfart till sitt näringsfång, då dessa i krig skola tjenstgöra å rikets flotta. För dem är sjökrigstjenstens omfattande föga annat än en fortsättning af deras eget yrke, i statens tjenst i stället för i enskildes, och med bibehållande af yrkets hufvudsak, eller att genom sjötjenst förtjena sitt uppehälle. Vid bedömandet af förevarande fråga bör man alltså mindre fästa sig vid de olägenheter, som en utsträckt bevärings-skyldighet för sjöfolk vid första påseendet synes för dem medföra, utan fastmera taga i betraktande hvarje medborgares pligt att, såvidt på honom ankommer, värna fosterlandet mot yttre våld och nödvändigheten deraf, att rikets flotta eger att genast vid ett inträffande krig påräkna ett tillräckligt antal sjövand t manskap. Den tillgång härå, som nu förefinnes, är alldeles otillräcklig. Den består endast af de indelde och roterade båtsmännen, jemte det vid flottan redan under fredstid anställde manskap, ty det, som af extra roteringen och sjö-beväringen erhålles, fordrar en icke så kort tid för att till sjöman bildas. Dessutom bör afseende fästas derå, att större delen af sjömännen inom beväringsåldern vanligen äro ute å sjöresor, och således hvarken under fredstid fullgöra sin beväringspligt, eller kunna vid ett inträffande krig påräknas för flottans behof.
St:s, vid sednaste Riksdag, i ämnet aflålna underd. skrifvelse. 6:0 Som Adliga CadettSkolefonden i närvarande ögonblick äger ett capital af 64,200 R:dr, och dessutom en årlig inkomst från Wennerstjernska fonden af 419 Rtdr 42 sk., samt årliga utgifterna endast uppgå till 3626 R:dr 32 sk., blir således, om capitalet utlånas å 6 procent, hvilket nu med ringa afdrag sker, årligen ett öfverskott af 453 R:dr B:co. Om man antager, att omkring |:delar af detta öfverskott, eller 253 R:dr årligen, ej böra disponeras, för att kunna ersätta de förluster, som uppkomma derigenom, att möjligen allt större och större del af capitalet måste utlånas emot 5 procent, så uppkommer likväl ett årligt disponibelt öfverskott af 200 R:dr B:co. Det är om disponerandet af dessa 200 R:dr årligen jag till R. o. Ad. vågar framställa en motion. R. o. Ad. underhåller vid K. KrigsAcademien 3:ne Cadetter. Vid Rikets Universitet hafva 4 Studerande högre Ridd.-stipendier å 240 R:dr och 8 Studerande lägre stipendier å 160 R:dr. Dessutom äro 2tne näringsstipendier å 160 R;dr disponerade. Af 17 stipendier äro således i5 anslagna till begagnande af sådana ynglingar, som ämna beträda tjenstemannabanan, och 2,'ne för näringarna, men intet för dem, hvilka skulle vilja ingå i landels modernäring, jordbruket. Att ingen särskild uppmuntran är af nöden för att inlocka ynglingar på tjenstemannabanan, derom torde alla vara ense.
499 befrielse från alli bidrag lill anskaffning och underhäll af beklädnaden vid Jemtlands Hästjägare-korps, blefvo de af Utskotlet i della Ullålande gjorda hemsläUandcn ulaf Slåndel bifallne. S. I). Föredrogs ånyo det i sisla plenum bordlagda Uldrag af Vällofl. Bor gare-Sfåndets Protokoll förjj den 20 dennes (N:o 512,) deruti, jemte underrätlelse om de af bemälde Stånd, vid handläggning af TSanho-UIskotlels Betänkande IS.o 25, fatlade beslut, öfriga Riks-Stånden inbjudits att, enligt hvad bär nedan förmälcs, biträda åtskilliga af Borgare-Ståndets berörde beslut. I)t w i afseende å 27:de punkten andra momentet af förenämnda Betänkande gjorda inbjudning, om bestämmande af räntan å lån från allmänna Diskont-fonden lill 5 procent, ansågs icke erfordra något yttrande, enär Bonde-Ståndet i fråga om räntefoten å dylika lån fallat enahanda beslut som Borgare-Ståndet. Inbjudningen att biträda den af Borgare-Ståndet beslutade redaktion utaf 35 punklens 1 moment, angående utlåning mot pant af vågförda effekter, antogs, hvaremot.
Mbnga af Harriet Martineaus vänner sörjde öfver förändringen i hennes lifsuppfattning, men de undandrogo henne likväl icke sin vaiiskap. Fran och med slutet af %r 1853 hade hon mera tid att egna åt sin publicistiska verksamhet, och hon kastade sig in deri med ifvern hos en, som funnit sitt egentliga fält. Redan 1852 anniodades hon af Daily News att d i och dåsanda en ledande artikel. Tidningen var då nyligen uppsatt. Under sommaren samma ar skref hon tv&amp; ledare i veckan, och innan hon slutat sina föregående, arbeten, vor0 de regelbundna bidragen till tidningen tre artiklar hvarje vecka. Under en resa som hon nämde sonimar gjorde till Irland, skref hon ungefär hvarannan dag ett bref till Daib News om tillstandet derstades, dock anonymt, enligt bruket inom clen engelska tidningsverlclen. Hennes ledare om tillståndet i Irland väckte stor uppmärksamhet, och redaktören anhöll att hon ännu oftare matte lemna bidrag till tidningen. Ar 1855 skref hon i medeltal fyra artiklar i veckan, och kort derefter steg antalet till sex - en i hvarje tidningsnummer. Men icke nog med detta. Afven i andra tidningar inflöto bidrag af hennes raska penna. Och få skulle väl ha tilltrott en qvinlig skribent dessa sakrika anföranden i politiken för dagen. I början af år I 855 blef hennes helsa emellertid så svag, att hon måste resa till London för att rådfraga läkare. Sjukdomen var af allvarsam beskaffenhet, och man sade henne att det fans föga hopp om ett tillfrisknande. Hon fördes åter hem och började nu pa hvad hon trodde vara det sista arbete hon skulle komma att lagga hand vid, sin sjalfbiografi, ämnad att utgifvas strax efter hennes död. Endast under de få manader hon höll på med detta arbete, upphörde hoii med sina regelbundna ledare för Daily Nea~s. Ty hennes arbetskraft var ännu långt ifrån bruten, och hennes intresse för dagens offentliga lif förblef oförminskadt anda till det sista. Hon njöt på ålderdomen af ett oberoende och en huslig trefnad, som under hennes ungdoms strafsamma %r aldrig kommit henne till del. Hon var god emot fattiga och innerligt afhillen af sin omgifning.
H -m.nom har likwil icke den skugga hanka» stade pä Direktionens ledamöter skingrats; det är genom rikliga k ask Ipers framläggande de kunna försvinna. Ian hade således wäntat att de skolat halta afgikwa desia, sär derföre anhalla fä weta v», de äro algifne eller i motsatt fall att anstalt om rverkMigheteu häraf mäste tagas samt således Htats - Den 22 JunLL. 729 Stals-Ulffottstö yttrrande inhämtas dit jag anhäller denna min motion mätte remitteras. En annan sak synes mig äswen wigtig och hwarom uplysning hos Stats-Utffottet borde begäras. W>d 1809 ärs Riksdag anmälte StatsUtffortet atr f. b. Konung 608-rzxbewiljar Tull Arrcndc-Svcietekcn aflkrlfning af nägra och femtio tusende Riksdaler, för en förcqifwcn minskning i inkomster genom förlusten af Finland. Riksens Ständer gillade ej denna afdrifning utan föreläde TullArrende-Socleteten walet emellan Arrende-Eonlraetets upsägning eller full betalning af berörde summa. Directionen walde dä akt betala och bliswa qwar wid CoMractet. Del är mig sagt att denna betalning likwäl aldrig blifwil gjord utan are berörde Direktion genom förnyad inlaga till Kongl. Maj:t derifrån blifwit befriad. Nu kan jag ej weka om detta är säkert, men om räkenskaperna hade blifwit framlagda, hade det deraf synts, hvarföre jag anhaller alt derom äfwen ifrån SkateUtskottet uplyening mätte begäras. Ärefrve ^lörner, 6öran, förklarade akt, i fall han fattat Friherre 5tae! von kilolMeins mening rätt, trodde han att den begärra uplysnin? gen ej wore af nöden, emedan man Utaf de inkomne allmänna utgifter öfwer Statswerkers inkomster och upgifler lätt kunde inse förhållandet.
Academiens sammankomster utdelas, äro framställningar om Anslagets upphörande gjorde inom H. R. o. A. af Hr Crusenstolpe j Magn. Jacob j samt uti II. BondeStåndet af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, af de skäl nemi., att så denna som öfrige Academier, der Jettoner utdelas, äro af större omfattning oell betydelse, än att de medelst sådane anstalter borde uppmuntras; att det måtte vara den vetenskapliga framställningen och en sysselsättning af högre syftning, som skulle ditlocka åhörare och icke blott en liten drickspenning, som der erhölles; samt att så väl denne , som alla slags undantags föreskrifter, rörande Silfvervexling i R. St:rs Bank, borde såsom obehöriga anses. Och liar H. Exc. Hr Grefve af Wetterstedt Gustaf j i förevarande fråga yttrat , att Jetton-utdelningen borde betragtas 'såsom ett gammalt från andra Academier hemladt bruk, hvilket R. St."r hittills icke ansett såsom en onyttig utgift, men medförde för de Ledamöter, som erhålla Jettonerne, en ökad inkomst; samt att då Staten icke meddelar något större bidrag än utvexiingen af samma Jettoner, frågan om deras upphörande ej vore af synnerlig vigt. Utskottet bär, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, icke funnit tillräcklig anledning till förändrande af dess förra tanka i ämnet och kan således ej eller Betänkanden, N:o 247. 2o5 föreslå indragning af ifrågavarande mindre betydliga Statsutgift. 6:0 Vid 8.cle Punden j eller Anslaget för Dramatiska Spectaklet. Hos H. Ii. o. A. har Hr CrusenstolpeMagn.