Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf har Stats-Utskottet skolat gifva Hedervärda Bonde-Ståndet tillkänna, att Utskottet uti Utlåtande, som den 3:dje i denna månad beslutades och justerades den 5:te derpåföljande förmiddagen till samtlige Riks-Stånden ingick, besvarat de anmärkningar, som blifvit gjorde emot Utskottets Betänkande af den 5:te nästlidne April angående aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens Secreterare, Cancellie-och YaktBetjening, hvadan någon åtgärd åt den från Ståndet nu öfverlemnade fråga: om högre arfvode för dess Secreterare icke kan lemnäs af Stats-Utskottet, som derjemte ansett sig böra upplysa, att enligt Räkningarne öfver 1174 StatsUtskottets Betänkanden. kostnäderne vid de Riksdagar som sedan år 1810 förflutit, finnes icke någon ersättning for hafde representations-utgifter hafva från Riksdagskostnads-Summan blifvit Bonde-Ståndets Secreterare lemnad. Stockholm den 26 Maji 1828. Ankom den ii Junii 1823. Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid Statsutskottets Betänkande, angående begärt anslag af Statsmedlen, till kostnaders bestridande för en Hamnbyggnad vid Jönköping. H öglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Presté-Ståndet och Vällofl.
Denna uppgift är väl saini, men torde egentligen äga sin tillämpning i fråga om gröfre lärfter, hvaraf endast en mindre del tillverkas; men om man betraktar det numera utredda förhållandet, att det finare Norrländska lärftet kan tillverkas och med fördel försäljas för billigare pris, än lärfter tillverkade i Tyskland och Belgien, ej blott af handspånad garn, utan äfven af masell inga rn, och att det bär i orten läxande linet är vidare vackrare och till finare spånad mera tjenligt, än det, hvartill de utrikes tillverkarne hafva tillgång, borde den del af ortens tillverkning, som icke nöjaktigt betaltes inom Riket, kunna med vinst exporteras. Häremot möter likväl det hinder, alt lärftstillverkarne inom orten, dels i följd af saknad kunskap, dels i följd af liknöjdhet, icke vårda sig om att genom ändamålsenlig blekning och appretering gifva det, till sitt inre, goda och ärligt tillverkade lärftet, det yttre fördelaktiga utseende, som utmärker den utländska lärftsproduktionen och gör del af konsumenter företrädesvis eftersökt, lill stöd för riktigheten al' denna förmodan må jag anföra, dels att, sedan en i Arnäs socken boende lärftshandlande, som på egen bekostnad för några år sedan besökte de orter i Tyskland, der lärftstillverk - uing i slörre skala iclkas, för att om sättet för dess utöfning taga kännedom, efter sin återkomst inrättat en mekanisk mangel och en blekningsanslalt, har del lärft som å dessa inrättningar, ehuru ännu ofullkomlige, blifvit beliandladt. vid dess försäljning i hufvudstaden icke allenast haft lätt afgång, utan äfven betingat högre pris än vanligt lärft af samma slag, och dels deraf, att en större lärftshandlare i Berlin, till hvilken jag öfversändt åtskilliga prof ver å lärft af ortens tillverkning, med derå utsatta här gångbara priser, i anledning deraf meddelat mig det yttrande, att så väl han, som hvarje kännare måste inse och medgifva lärfternes goda qvalitet, men att deras yta vore allt för litet lockande för att vinna detaljköpares bifall.
Lassamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: D l:o Bengt Gudmundssons från Halland sedan den 26 i denna månad på bordet hvilande motion, med förslag till ändringar uti Kongl. Maj:ts Nådiga stadga om Skiftes-verket i Riket af den 4 Maj 1827, samt Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832; och 2:o David Anderssons från Halland sedan den 26 dennes på bordet hvilande, af Olof Lindbäck och Bengt Gudmundsson derstädes biträdda motion om rättighet till fri tångtägt vid hafsstränderne. «t Lag-Utskottet: Anders Janssons från Westerås Län, sedan den 26 i denna månad, på bordet hvilande, af Olof Hansson och Jan Andersson från samma Län biträdda motion, angående skärpning af straffet för skogsåverkan. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets sedan den 26 dennes på bordet hvilande Utlåtande N:o 2, hvarigenom Utskottet återlemnat Herr G. F. Ekholms i B ngare-Ståndet väckte motion, angående serskilda bestämmelser, i afseende på grunderne för befordran till embeten och tjenster, förklarade Ståndet sig anse samma motion rätteligen tillhöra nämnde Utskotts behandling. S. D. Återremitterades till Stats-Utskottet: Samma Utskotts memorial N:o 10, angående aflöningen för den hos RiksStånden och Utskotten anställde Canzli-personal och vaktbetjening. S. D. Vid förnyad föredragning bifölios Stats-Utskottets sedan den 26 dennes på bordet hvilande Utlåtanden, nemligen: l:o N:o 7, angående den verkställda liqviden af framlidne Landshöfdingen G. Duwalls reductions-fordran; och 2:o Trot. Uldr. d 4 Mars 1840. 73 2:o N:o 8, angående sättet för bestridandet af kostnaderne i och för innevarande Riksdag. Den 4 Mars 1840 f. m. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Han tycktes alldeles ha glömt bort att hon existerade, och ju gladare fruarna blefvo och ju ifrigare de fördjupade sig i »kometen», dess mindre togo de notis om den unga flickan. Der var mycket varmt i rummet och Malvina smög sig ut för att hemta en smula frisk luft, med en schal om hufvudet. Ute var det starkt månsken. Vid den ena husknuten såg hon en smärt gestalt, som väckte hennes uppmärksamhet. Hon gick närmare och såg att han var klädd i herrskapskläder och att han var ifrigt upptagen af något, som försiggick bakom husknuten och som hon således inte kunde se. Hennes nyfikenhet var emellertid väckt och hon smög sig ännu längre fram. Hon fick syn på ett par halfvuxna pojkar, som med en lång bönstång måttade åt någonting högt uppe på gafveln, dit de synbarligen inte kunde nå. De fnittrade och skrattade; och en tredje pilt, som var något mindre än de andra två, stod och betraktade manövern med den tydligaste lust att hjelpa till, om han bara kunde få lof. »Pojkar! Låt bli det der!» ropade ynglingen vid husknuten så fort han fick ögonen på Malvina. Det var tydligen en förklädd varningssignal, fast den ville ge sig sken af att vara en förebråelse. Malvina var nyfiken så hon kunde förgås. Det här var bestämdt någonting i hennes smak, fast hon inte kunde gissa hvad. Den herrskapsklädde unge mannen, som tycktes vara ungefärligen vid hennes egen ålder, stack händerna i fickorna och låtsade som om han endast var ute för att taga sig en promenad på vägen. Han strök tätt förbi Malvina, och med en enda blick hade hon uppfattat, att der var något af stadsbo öfver honom, att han hade en nästan militäriskt rak hållning och att han såg bra ut. Om hon nu lät honom gå, skulle hon aldrig i verlden få reda på, hvad de der pojkarne egentligen hade ämnat hitta på – och det var bestämdt något roligt. Hon såg på honom: skyggt, slugt, nyfiket. »Hvad...?» Meningen afbröts af ett litet skratt, som hade tycke af en ekorres locktoner. »Hvad ämnade de hitta på?» Den stele unge mannen såg på henne.
Zo6 Den j Martil. om Sommaren bortcommenderas för att öfvas i practiske arbeten. Jag får den äran upplysa, att Under den tid jag begagnade underyxningen vid Artillerie-Läroverket, och jag tror det är så ännu, begagnades Sommar-månaderne uteslutande för Artillerielevernes practiska öfningar, såsom utvidgad ritning, Canongjutning, Krutprobering, Gevärs-tillverkning och recognoseeringar, hvartill stundom kom fäktning och gymnastik samt afskrifning af curser. Jag in-i ser icke, att dessa olika practiska öfningar skulle vålla något afbrott i sambandet emellan begge Corpsernes gemensamma theoretiska undervisning. Herr Franc Sparre anför vidare, att Ingenieurs-Corpsens elever icke kunna bo på Marieberg. Den värde Talaren känner säkerligen bättre än jag, om [detta medför några olägenheter. Men jag får endast i sådant fall erindra, att min idé icke ar bunden vid något visst ställe, utan att tilläfventyrs Årtillerie-undervisningen skulle kunna , och det med betydlig besparing för Staten, verkställas inom hufvudstaden likasom nu Ingenieur-Corpsens, och må hända skulle en del af denna besparing kunna användas att gifva Ingenieur-undervisningen den utbildning, som Herr Franc Sparre yttrar den ej kunna ernå i anseende till bristande Stats-bidrag. Herr Sparre öfvergårj derefter till min motion om anställande af en Militair-Lärare vid Upsala Academie, och anför dervid följande: ''Utan att ogilla hvad Herr Montgommerie och Den 7 Martti, 5©7 ”Grefve Cronhjelm anfört om möjligheten att ”vid andra Läroverk bilda Militairen, hvili”kat jag anser både möjligt och som theori rig. ;”tigt, tror jag likväl att man gjorde ganska illa ”att rubba inrättningen af Krigs-Academien förr, ”än man har något annat som säkert uppfyller ”ändamålet.” .. Jag skulle högeligen önskat, att Herr Frane .Sparre gjort mig den rättvisan att finna, att ;just denna sista princip legat till grund för min jmotion.
Utfkottet, forn funnit detta omfatta fådane kunlkaper och underfökningar , lom ginge lika mycket öfver defs förmågä, forn gränfen af defs arbete, vågar endaft hos fina refpefliive Principaler anhålla, att defs arbete måtte bedömmas, icke efter defs värde, men efter affigten att i kraft af fitt åliggande icke fäga annat än forn var enligt med öfvertygelse och forn åtminltone för det närvarande Skulle förblifva olkadligt. Sin plikt likmätigt barConftitutions-Utlkottet anfett fig lkyldigt att icke undandraga Allmänheten någon af de upplysningar forn kommit till defs kunikap, och får Således jemte fitt eget yttrande, öfver de allmänna grunder forn vid eri Reprefentations-förändring borde iakttagas, härhos bifoga alla de färlkildta yttranden och förflag, forn inom. Sjelfva Utlkottet blifvit af. gifne, och hvaröfver medföljande Protokolls Utdrag lemna tillräcklig upplysning. Ibland delfa finnas många af verkeligt värde och många forn innehålla utförliga detaljer, hvilka åt. minftone jemnförelfevis kunna tjena till grund för ett omdöme om verkfiällighetens möjlighet. Utikottet forn anfer lig förvilfadt, att Svenika Nationen och Rikets Ständer och Laglliftare icke igenom ett obeftämdt men ifrigt begär efter förändring, Ikola lata förleda fig, att med en brådlkande Ikyndfamhet verkllälla, hvad forn förft blir egenteligen lyckligt och nyttigt, när det utföres i följe af ett på verklig ölvertygelfe och på riktiga kundfkaper grundadt och befiämdt bifall, tror likväl, att framläggandet af alla deffa färlkildta meningar och tillfället att under en längre tiderymd granlka och jemnföra dem, dels fins emellan, dels med de nya forn deraf och under tiden kunna alfiras, fkola tjena att vägleda allmänna omdömet, och ftadga den opinion, utan hvars biftånd eller befiärad. liet alla ändringsförfök blifva antingen förtidiga eller Ikadliga.
Men dä i Utsk:s betänk, läsas dessa ord: ”Ordning, flit och sedlighet bibehållas vida lättare, om denna onaturliga skillnad” (emellan lärosätt och disciplin i skolan och på gymnasium) ”försvinner; cathedralskolorna visa redan möjligheten af en sådan förening, äfven med bibehållande af den gamla undervisningsmethoden ;” så har Utsk. väl medgifvit, att en utväg funnes till frågans lösning, utan att man nödgades helt och hållet öfvergå på de nya åsigterne; men denna ide' har Utsk. sedermera alldeles icke fullföljt. För öfrigt ber jag alt få erinra om en föregide talares, Hr Lars Hjertås uttryck, att nemi. ”det praktiska sinnet” skulle särdeles befrämjas genom den nya methoden för undervisningen — en sats, hvars pröfning tillfället icke medgifver mig att ingå; men antaget att förhållandet blefve så, som uppgifves, så frågar jag, om väl vår tid företrädesvis kan sägas sakna en stor förkärlek för omvården af individuell timligt välstånd, fortkomst och förkofran? Och månne icke, med det starka befrämjandet af det praktiska sinnets utveckling, man äfventyra!' att med detsamma äfven befordra materialismens välde, som, redan utan denna ökade uppmuntran, tyckes upptaga så mycken del af vår tids sträfvanden? Det är ur dessa synpunkter, jag i moralisk och politisk hänsigt ser frågan; och om de slutsatser jag tagit mig friheten här antyda, — endast antyda, ty att utveckla dem skulle erfordra längre lid, än jag af det H. Ståndet nu vågar taga i anspråk, — om, säger jag, dessa slutsatser förtjena afseende, sä skall hos dem skälen förefinnas till det afslag, som jag å betänk, yrkar.
Misitaget härrörde deraf, att Riddarhus-sekreteraren ansett de Bänkmän, som först warit Elektorer, och sedan blifwit inwalde i Utskott - utan ytterligare wal, kunna återgå till Bänkmän; men andra Ledamöter afRidderskapet och Adeln, hade tyckts härom hysa en skiljagtig tanke, och dä Riddarhus-Ordningen, i detta afseende, ej nägot tydligt stadgade , ansäge Herr Landt-Marffalken kanhända tjenligast wara, att alla de lediga rummen, genom nytt wal mätte besättas. Herr Landt-Marffalken föreflog derföre, att oaktadt ansta.get innebötte wal, allenast för irenne asdelningar, de öfriga tre likwäl, i fall Lcdamörerne deraf wore närwarande, äfwcn nu mätte förrätta wal till Nya Bänkmän. Derefter framträdde 7 Bänk-afdelningen, och walde efter Grefwe von O^nriiiAziianson, ^lKi'6eUr, Grefwe Miagerbjtckke, Fullmägtig Friherre LLöorsrl-önr, ^aeobj Major. lZ:ds Den 6 Augusti. iz:de Bänk-afdelningen, som efter Friherre Djurklou, utwalde Friherre ^eaersliöm, Lior, Ofwerste. sz-.dje Bänk-afdelningen, som efter Herr kalkenbeiA, walde Herr Dillie, krence. 4i:sta Bänk-afdelningen, som efter Herr von8cKotinZ,walde Herr ln-zeiotr, Larl, Major. Af den 29 och 31^ Bänk-afdelningen wörö ätskillige Ledamöter fränwarande, hwarföre nu ej något wal för dem lunde anställas.
Landshrn är berättigad att bibehålla sin lön; men efter man talat om hans fullmakt, ber jag att få erinra, att den icke kunde göra någon förändring i de grunder, som förut blifvit beslutade. Ty om lönen är af den beskaffenhet, att den måste efter någon tid förändras, så får väl den, som på tjenslen innebar fullmakt, väl dermed låta sig nöja. Det är möjligt att jag står ensam om min till prot. uttalade åsigt, men vi få se vid en följande Riksdag, om icke R. St:r då finna att man oförsvarligen sammanblandat två saker, scm bordt vara åtskiljda; ty det kan icke vara rätt att nu, då fråga egentligen varit blott om att inrätta ett Landtbruksinstitut på Alnarp, tillika behandla frågan om regleringen af Landshrns i Malmö lön, som förut varit underkastad förändring, och nu indirekte blir fastställd för så lång tid Institutet kommer att fortfara. Hr von Troil, Sam. Gustaf: Jag bar begärt ordet, icke egentligen för att ingå i svaromål på den siste värde talarens anmärkmr, ty jag tror mig hafva utaf hans yttrande funnit, att han hvarken har reda på 1837 års K. Bref eller på innehållet af förev:de Betänk., utan jag har gjort det egentligen af den anledn., att en af StatsRådets ledamöter, som här yttrat sig, enskildt hos mig framställt den anhållan, alt en utredning af ämnet måtte lemnäs. Jag får då tillkännagifva, att vid två särskilda landtbruksmöten, både det i Lidköping och det i Upsala, behofvet af ett ytterligare större Landtbruksinstitut i Sverige blifvit ut la 1 ad t; att dessa båda möten, synnerligen det i Upsala, ingingo till K. M. med framställningar i detta ämne. K. M öfverlemnade dessa framställningar till LandtbruksAkademien, som vitsordade det, trängande behofvet af ett sådant Institut, samt förordade att det måtte anläggas i sydligaste delen af Riket. Akademien, som afstyrkte anläggande af ett sådant Institut på en enskild egendom, ansåg att det borde anläggas på någon Kronans, eller ock att en särskild egendom borde för ändamålet inköpas, K.
Utsk:ns nu föredragna förslag afslogs, TJ t s k: n s yttrande, rör:de väckt fråga, att de bankprivilegicr, hvilka utfärdas, måtte så ställas, att de ungefärligen på samma tid tillända-* löpa. Lades till handlingarna. Den 21 Mars g. m. 495 U t s k: n s tillstyrkande, r ö r: d e straffet för efterapning och förfalskning af privatbankens sedlar. Hr Stråle: Det här föreslagna stadgandet är verkligen betänkligt. Vår allm. lag stadgar för förfalskning af Rikets mynt ett lindrigare ansvar, nemi., enligt hvad jag vill minnas, ärans förlust och 4° Par SP°- Deremot är författningen om sedelförfalskning mycket strängare. Den stadgar nemi. lifsstraff, hvilket måtte grunda sig på nödvändigheten att bibehålla statens och statsbankens credit. Men jag hemställer, om det är lika vigtigt att bibehålla de enskilda bankernas credit, och om de böra ställas i parite' med statsLanken. Jag tillstyrker, att man mätte borttaga delta stadgande och föreslår, att förfalskare af privatbankssedlar må straffas lika med falska mynlare. Skulle It. o. Ad. deremot bifalla det strängare stadgandet, så kunde det möta svårigheter att vinna K. M:s bifall dertill, och då hade man ingen straffbestämmelse för förfalskning af privatbanks-sedlar. Hr Stuart: Utskrn hafva föreslagit och R. o. Ad. har godkänt, att formulären till creditsedlarna skola hos K. M. företes, innan bolagsreglorna sanctioneras. Ändamålet dermed var att förekomma, det sådana sedlar skulle blifva utgifna, sorn äro lätta alt förfalska eller efterapa. Då man således ålagt bankbolagen skyldigheten, att endast utgifva sådana sedlar, som K.
Men om den då icke låter sig bryta och kufva — ja, då är världen för honom uppoch nedvänd, då mister han sin själs fäste, förfaller i apati eller råkar i en förståndsför-virrande pessimism som leder till själsförintelse. Så går det ock med fiskeriinteodenten, då han ej får bugt med den styf-sinta, fördomsfulla befolkningen och dessutom erfarit, att äfven kvinnan vill gå efter sitt eget sinne. På liknande sätt, än mera dramatiskt gripande, gick det för » Fadern ». Och följden blir väl med nödvändighet dylik, då ett själslif konsekvent utvecklar sig ur sådana förutsättningar. Det är väl då ej en blott författarenyck, utan det ligger nog något af intuition däri att den ungdomsfriske banbrytande » Mäster Olof » slutar vegetativt som själsslö och tanketom pastor primarius. Tanken ledes ofrivilligt på ynglingen Narcissus, hvara alltför exclusiva sjalf-åskådning också slutade vegetativt. Strindberg har sålunda pekat hän på en utveckling, som är att undvika, och därigenom har äfven han frigjort sig och andra från Narcissusödet. Otio Sjögren.Litterära nyheter *. Alfhild ågrell: Under Tallar och Pinier. Hugo Geber. Boken innehåller tio noveller, fem med ämnen från nordiskt folklif och fem från södern, af hvilka de fbrra förefalla afgjordt öfverlägsna. Författarinnan har fbrut skaffat sig ett godt namn såsom skildrare af särskildt norrländskt folklif och åtminstone ett par af nu föreliggande berättelserna, Affärer och En mor, är bland de bästa hon någonsin frambragt. Karaktärsteckningen är förfrs styrka och hon har i den blifvande riksdagsmannen, uppkomlingen Kalle i Thorsby, och i mor M^ja. pä Häggviksgården skapat ett par figurer af äkta värde. En rätt egendomlig skildring är novellen En Slutscen. Scenen utspelas emellan en målare och hans hustru, såsom en af-9lutning på ett samlif, därunder maken tagit ifrån makan allt ädelt och rent, — dragit så att säga alla brott igenom henne för att sedan måla dem som sanning.
Skulle den utgå genom allmän Bevillning, finge ju äfven den häruti deltaga, hvars Säteri-frihet man ville inköpa, och han skulle ju då sjelf betala den. Hvad vill man vinna med ifrågavarande anstalt ? Jo, att få alla Svenska hemman lika onererade, eller uppförde till enahanda beskattning; men blifva de väl derföre lika till beskaffenhet? Öch är det blott Säterioch Frälsehemman, som kunde blifva föremål för en dylik jemkning? I alla landsorter finnas Kronooch Krono-Skattehemman, som äro af vida bättre beskaffenhet än en del Frälse och Säterier, af lika stort mantal. Fåfängan att synas rik och mäktig, förde fordom Säteri-ägare på den tankan, att söka stora hemmantal å sina egendomar och följderne deraf visa sig nu på många ställen. Det är till och med exempel, att i samma by finnas 5 Säteri-hemman, som i värde blott svara emot ett Skatle-hemman, och sådant allt derföre, att ägaren på 1600-talet velat brillera med ett högt hemmantal, Det heter väl, att, genom den ifrågaställde åtgärden, skulle Sveriges jord blifva lika beskattad, men den är det dock ej förr, än alla hemman äro bragta till aldeles enahanda storlek och godhet. Ett sådant förhållande skulle man naturligtvis genom en allmän rifning endast söka bereda, men den önskade jemlikheten, kunde dock aldrig någon mensklig makt tillvägabringa , ty under verkställigheten och innan refningen hunnit fortgå från Norra delen af Riket Den 21 Maji e. m. 429 till den Södra, skulle de först refvade liemma-i nen genom ombyte af ägare, genom den enes större odlingsflit in. m. vara återförde till en märkbar olikhet, i afseende på beskaffenhet och värde. Jag kan således icke finna någon synnerlig nytta vara af förslaget att förvänta. Jag anser det endast innehålla en låckmat för jordbrukaren, att under penninge-fattiga tider bortsälja en del af sin jords förmåner, utan att Staten derigenom vinner den åsyftade fördelen. I min tanka kan det ej orsaka annat, än ny skatt och tunga, nya Cominittéer och nya öfverläggningar.
Med hänseende till hvad Vetenskaps-akademien anfört angående värdet af Professoren Angelins ifrågavarande samlingar, anser Utskottet sig böra tillstyrka bifall till hvad Kongl. Majit föreslagit; och som det Angelin tillkommande årliga belopp bör å Nionde Hufvudtiteln uppföras, får Utskottet nu endast hemställa, att Rikets Ständer för ökande af Naturhistoriska Riksmusei palseontologiska samlingar må anvisa 3,000 Ridr att från Riksgäldskontoret utgå. 129:o. Sedan den åt Öfverintendents-embetet i nåder anförtrodda inredningen af Nationalmusei-byggnaden numera så långt fortskridit, att en del af de Staten tillhöriga samlingar, hvilka äro afsedda att derstädes förvaras, kunnat öfverflyttas till nämnda byggnad, som är beräknad att under innevarande år invändigt fullbor - Stats-Ut skottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning.) 29 das, hade, enligt hvad af ofvan åberopade Statsråds-protokoll för den 13 Oktober nästlidet år inhemtas, Öfverintendents-embetet, jemte anmälan härom, afgifvit förslag till de anordningar och utgifter, hvilka ansetts vara af behofvet påkallade för framtida vård och underhåll af ej mindre sjelfva museibyggnaden, än äfven den del af berörda samlingar, hvilka äro ställda under Öfverintendents-embetets inseende; och hade embetet dervid anfört, att detsamma, vid öfvervägande af detta ärende, visserligen funnit såsom den enda fullt tillfredsställande anordningen i afseende å förvaltningen och vården af de samlingar, hvilka voro afsedda att bilda det s. k. National-museum, att alla dessa, nemligen Kongl. Maj:ts musei, Kongl.
– Och sina predikningar skrifver han sjelf – invände kyrkvärden – och när man skrifver sina predikningar sjelf, så kan det vara sak samma, om man inte minnes utantill hvarje ord, när de ändå kommit ut ur ens eget hufvud. En kan lära sig utantill en predikan, som ändå inte är skrifven af honom sjelf och det är inte så bra, som att skrifva predikan sjelf, om man också vid sitt föredrag inte minnes den så noga. – Nå, du kan ha rätt, bror kyrkvärd; hvad du sagt har inte varit så illa sagdt – sade nämndemannen undfallande, måhända emedan söndagen var en mindre lämplig dag för meningsstrid. Så talade nu de gamla sig emellan. De båda flickorna hade dragit sig för sig, medan fästmannen anslöt sig till de äldre, troligen för att synas alfvarsam och stadig. Vid det ställe der nämndemannen nämnde om glasögons herrn, sade Maria till Anni: – Hvarföre mån inte pastorn predikade Allhelgonadagen utan satt en annan för sig? – Jag tror väl derföre, att han inte kunde predika, när den der unga flickan, som han ifrån en vilde upptagit till sitt eget barn, blef så der illa tilltygad. Jag vet inte ändå. – Nog lär det väl vara så ... – Att han håller af henne ja ... men har du sett henne. Hon är också vacker, vacker på allt sätt. – Hvem kan det ha varit, som ville henne så ondt? – Man vet inte, man misstänker bara. – Och hvem? – Det är orätt att kringsprida blotta misstankar. Nog ha andra sagt det åt mig, men jag vill inte föra det längre. Maria såg på Anni med en blick, hvari förvåningen öfver Annis sätt att se sakerna stridde med Marias egen nyfikenhet. Verkligen bör det också vara förvånande, att en qvinna kan hålla tand för tunga i fråga om rykten och nyheter; man kan blott trösta sig med den omständighet, att samma qvinna säkert bättrar sig, när hon blir äldre. – Det är kanske Inttilä Jussi, ty af kapellboerne är det väl inte – frestade Maria. – Jag vet inte om jag nu skall svara eller tiga.