Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen skulle en ny casus kunna uppkomma, i händeli H. 5 34 Den ao Januari. se Ståndet yrkade proposrn; ty 55 §:n Riksd.Ordn. stadgar för detta fall, att öfverläggningen korame att hvila, intill dess Const.Utsk. yttrat sig i tvistefrågan; men jag anser det , företrädesvis vigtigt att, genom resultatet afen votering, få utrönt R o. Ad:s opinion, till ogillande af Hr Landtnäs åsigt, och, ehvad man sedan skulle låta frågan falla eller icke, skulle dock den följd vinnas, dels att de antecknade ledamöterne af Ministeren och Högsta Domstolen torde afhålla sig att deltaga i bänkm:s-valet, dels att, i annat fall, en opinionsledning Liefve lemnad de öfrige Stånden, derest fråga der skulle uppstå att protestera emot R. o. Ad:s grundlagsvidriga val af utsk:s-ledaniöter. I ovanliga händelser inträffar latt en dilemma, men man bör söka att lösa den förevar. på ett sätt, som lemnar R. o. Ad. tillfälle, att uttrycka sin opinion; och delta tillfälle inrymmes oss, örn Hr Landtm, till Ståndet framställer, huruvida det yrkar den vägrade proposm. Jag hoppas, att R. o. Ad. mätte begagna detta tillfälle alt yttra sin mening, och att den skall befinnas stridande emot Hr Frih. o. Landtm:s, hvilken, enligt min öfvertygelse, under discussionen blifvit så grundligt vederlagd, att jag anser öfverflödigt ingå uti vidare motbevisning i denna del. Gr. Horn: Då jag nödgas protestera emot det sätt att tolka grundlagen, som Hr Frih. o. Landtm, här framställt, är jag skyldig att af grannlagenhet och i anseende till det förtroende och den högaktning, jag hyser för Hr Landtm., tillkännagifva orsaken, hvarföre jag ej kan dela dess åsigter och velat framkomma med min protest.
Mete teo sig kchöfiya för sin Credit, är dewarad, men den orimmclighet tillika fvrebygd, att i besittning af samma synbara förmögenhet blifwa lika tanerad för siere påföljande är, ehwad minskning i ärsinkomsten genonr chwarjchanda händelser imedlertid mä hofwa inträffat. Af den methode, som wib iFooärs Realisation följdcS, till utrönande af hwar och en Medborgares enskilda förmögenhet, skulle man äter wid den förefläende dryga beskattningen sä mycket mindre wäga lofwa sig nägon vplysuing och hjelpreda, som tiden naturligen medfört de mäst betydeliga förändringar, och hwad serskilt angör Hemmans upskattningen, lärer icke kunna bestridas, att den skyndsamhet, hwarmcd samma förrättningar werkstäldes, icke ens tillät afseende ä nägon stags grund. Bewisct härpä ligger ojäfaktigt förwaradt i den högst sy odara olikhet i wärderingarne, icke allenast wid jemnfö'clst Länen emellan, utan oftast inom samma Härad och Socken, och akt dä äberopa sig dessa wärderkngar till rättesnöre och efterföljd nu, wore alt gifwa helgd ä* allmänt överklagade misstag. Imedlertid skulle man lika sä lite» kunna list grund för den blifwandc Bewillnin» gen .antaga Mantals - beräkningen, dä skiljaktigheten Mantalen emellan är sä oändelig, att de efter denna beuämni g rättade afgiflör skulle i högsta mätto bkifwa felaktiga, och att äter noga gradera Hemmanen, roäröera all åkerjord, desi widd, dess fruktbarhet frän Zldje till rörde kornel, eiler sck öfwer hela Riket äläg g2 - Den 25 September. 825 Ha ny refning, bet synes leda till sä mycken wihlyftighet, och fordra sä mycken tid, att Utskottet ej trott sig nu kunna derpä grunda nägvt Förslag.
Revisorerne hafva således ej kunnat utröna om och huruvida Stationerne under berörde år påfört sig allt hvad de uppgifvas hafva utaf Förvaltningens Cassa, emot interims-qvittencer, erhållit; Och är, i följe häraf och så vidt de Revisorerne förelagde räkenskaper gifva vid handen, controllen å Casseurerne 123 — så väl i Förvaltningen som vid de serskildte Stationerne icke tillfyllestgörande. Med stöd af hvad sålunda förekommit och i anledning af den i redogörelse-methoden förefunne brist, att nemligen utaf räkenskaperne omöjligen kan bedömas, huru vidt den för hvarje år af Kongl. Majit fastställde arbetsplan blifvit vid Stationerne följd samt hvad hvarje arbete i detaille kostat, anse Revisorerne skäl att framställa behofvet deraf att införandet af den förbättrade method i de Förvaltande Verkens räkenskaper, hvarom Rikets sist församlade Ständer i underdånighet anhöllo, måtte så skyndsamt som möjligt bringas till verkställighet. 7:o. Oaktadt afgång inom Flottans Extraoch Exspectance-Stater årligen ägt rum, har likväl, uti de af Kongl. Majit i Nåder fastställde Stater, under hvardera af åren 1834 och 1835 anslagits för desse Extraoch Exspectance-Stater hela den summa, 30,000 Ridr, Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag medgifvit att utaf Anslaget för Flottans Materiel tills vidare användas, för betäckande af den brist, som genom den då verkställda nya löneregleringen å berörde Stater uppkommit. Bibehållandet på Stat af omförmälte Anslag å 30,000 Ridr är föranledt deraf, att sedan Extraoch Exspectance-Staterne vid 1834 års slut blifvit minskade med 2,264 Ridr, har Kongl.
Kominerse-kollegii underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Stånders Revisorers berättelse oin granskningen af de under beinälte Kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper för åren 1851 och 1852. Stormäktigste Allernådigste Konung! Genom nådig remiss, liar Eders Kongl. Maj:t, med öfverlemnande af Rikets Ständers Revisorers afgifna berättelse, angående innevarande år förrättad granskning af de under Kommerse-kollegium ställda fonders och medels förvaltning åren 1851 och 1852, anbefallt Kollegium att till Eders Kongl. Maj:t inkomma med det yttrande, hvartill samma berättelse kunde föranleda. Till åtlydnad af högstberörde nådiga befallning, får Kollegium i underdånighet anmäla, att Kollegium ansett ifrågavarande berättelse icke påkalla Kollegii yttrande i någon annan omständighet, än hvad densamma angår Revisorernes underdåniga hemställan om afskrifning af gamla ulldiskont-fondens skuld för ett, från de under Kollegii förvaltning ställda tulloch beslagsmedel, erhållet förskott af 4,487 Rdr 7 sk. 8 rst., rörande hvilket ämne Revisorerne inhemtat: att Kongl. Majit, med anledning af f. d. Statsrådet och Presidenten m. m.
Anmäldes och bordlädes Banko-Utsk:ts Utlåta): N:o 14, i fråga om årligt anslag till inköp af böcker för läse-bibliotheket vid Tumba; N:o 16, i ani. af förre notarien B. J. Bergers ansökning om förhöjdt årligt understöd; N:o 17, öfver förre notarien i Banken G. E. Tranas ansökning om förhöjd pension; N:o 18. i fråga om utsträckning lil! jemväl de före sednaste riksdag oktrojerade filialbanker af tillåtelsen att å kreditiv i Riksbanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven vexiar; och N:o 19, i ani. af väckt motion om anslag till kreditiv för en tillämnad filialbank i Carlstad; samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänkm: N:o 31, i ani. af väckt motion (N:o 93), om tillägg till 5:te §:n i K. Förordnm ang. allmänt ordnande af presterskapets inkomster den 11 Juli 1862; N:o 32, i ani. af väckt motion (N:o 50), om periodiska undersökningar af helsotillståndet i losfor-ländsticks-fabriker, till förekommande af sjukdomen »fosfornekros;» N:o 33, i ani. af väckta motioner (N:o 91 hos R. o. Ad. och N:o 357 hos Bonde-Ståndet), ang. dels skyldighet för Post verket att ansvara för enskildes lösväskor, och dels förhöjning i afgiften till postförare för dylika väskors forsling m. m.; N:o 34, i ani. af väckt motion (N:o 121), om upphörande af expeditionslösen för kontrakt eller protokollsutdrag rör:de leveranser för kronans räkning; N:o 35, i ani. af återremiss af Utskits Betänk.
Men om i en lag bortses från allt objekt såsom viljans bestämningsgrund, återstår endast formen af allmän lagstiftning. Då nu lagen såsom kategoriskt imperativ bjuder viljan att handla i enlighet med sig, bjuder den sålunda viljan att handla i enlighet med den allmänna lagstiftningens form, d. v. s att handla endast efter de maximer, som äro dugliga såsom principer för en allmän lagstiftning6. Ur denna formel för lagen såsom kategoriskt imperativ härleder Kant följande trenne formler. Då det hela, som är af allmänna lagar bestämdt, är natur i formel bemärkelse, kan det kategoriska imperativet också uttryckas: handla så, att du kan vilja, att din viljas maxim är allmän naturlag, hvilket är den första formeln. Men det måste äfven angifvas beskaffenheten af den maxim, som är duglig att vara princip för allmän lagstiftning, d. v. s. det måste uppvisas principen för en för alla förnuftiga väsen gällande lag. En dylik princip måste vara förbunden med begreppet om ett förnuftigt väsendes vilja öfverhufvud. Principen för en sådan viljas själfbestämmande är ett ändamål. Om detta ändamål är en tänkt verkan af handlingen, är det relativt, i det att det har sitt värde endast genom sitt förhållande till en känsla af lust och olust, men är då betingadt af subjektets empiriska beskaffenhet och kan därför icke afgifva principen för en allmän lag. Om det däremot uppvisas något, som är ändamål i sig själf (oberoende af subjektets empiriska beskaffenhet), kan detta, men också endast detta afgifva en dylik princip. Endast den förnufnuftiga naturen öfverhufvud är själfändamål, emedan hvarje förnuftigt väsen af samma grund fattar sig själf såsom själfändamål, i det att det fattar sig såsom subjekt för alla ändamål. Alltså är förnuftet i min egen och andras person princip för den allmänna lagstiftningen, visserligen icke såsom realiserbart objekt, i afseende på hvars realisation den angåfve de nödiga medlen, utan såsom angifvande den inskränkande betingningen för alla relativa ändamål. Med hänsyn härtill erhåller Kant den andra formeln för det kategoriska imperativet: Handla så, att du i din viljas maxim (såsom allmän lag) behandlar mänskligheten i din egen och andras person aldrig blott såsom medel, utan alltid tillika såsom ändamål.
I alla rumman fann han en mängd böcker i skåpen och på borden; han blef förtjust, trodde sig vara i sitt hem och fröjdade sig öfver att i hans ställe » satt nu käringen (biskopinnan Tegnér) i Presteståndet och pratade dumheter ». Han sysselsatte sig omvexlande med läsning och skrif-ning. Liljevalch, som dagligen besökte Tegnér, erfor, att det var for honom likgiltigt, hvad han läste, och att det mesta han skref förstörde han genast. Men vid ett besök erhöll Liljevalch som gåfva ett nyss färdigt epigram, hvar-jemte Tegnér underrättade, att han skulle skrifva flere i samma genre, » den enda, i hvilken han vore mästare. » Detta poem — originalet fans qvar i Liljevalchs samlingar vid hans död, men kom derefler sannolikt i Teg-nérska familjens ego — hette: Impromtu till en sjöman *. Derunder stod: » Esaias Haraldsson Tegnér. Skrifvet på mitt Golgatha, i min arrest på Kungsholmen (i mitt eget hus). Ur författarens: Samling af Fria, Lösa och Lösaktiga vers i 15 pentader. Tryckt i Vexiö på Tegnérska boktryckeriet. Säljes till förmån för boktryckaren Lars Hiertas enka och barn, sedan han dränkt sig i trycksvärta af egen tillverkning. » * Poemet röjer ej ens den minsta oreda i tank ' gången. Det är med hänsyn till bildprakt och qvickhet äkta tegnérianskt, men den ohöljda, blossande sinnlighet, som genomg&amp;r stycket, gör, att dess framläggande inför hvilkens som helst ögon måhända ej är lämpligt. Anm. af Réd. af Dag. Kr. Ur Dagens Krönika. 20Paul Fritz Mengel s&amp;som radikal riksdagsman. Af J. N. Nyman. » Tiderna förändras och vi med dem », säger ett klassiskt bevingadt ordspråk, men det borde hafva tillagt, att högst få äro de, som lyckas följa med sin tid.
Stats - Den 22 Novembern-9 Skats-Utftolter hemställer alt detta Riksens Höalofl. Ständers egen pröfning. Stockholm den 17 November 1809. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Ledamöters magnar Llae8 kleming. Pä Wällöf!. D orgare-Ständcts Ledamöters wägnar Larl. kr. kanäborZ. Lades pä bordet. Uplästes följande ifrän Stais-Ulstotlet inlämnade Memorial: Wördsamt Memorial. Ej mindre Herr Friherre L. k,- Ltael von wolstein. uti ett frän Högloft. Ridderffapet och Adelen lill Stats-Utffottet remitteradt Memorial, än Riksdags«Fullmägtigens frän Jönköpings Län ^.näerg Lanästen samt ldlils wäkanston frän Christianstads Län med de öfrige Fullmagtige ifrän Skäne af det Hederwärda Bondeständet, hafwa yrkat uphäfwandet af de wid Skänffa Husar och Smälands Dragon-Regemenker inrättade Excercitiä.Esquadronen, såsom för Rusthällarne betungande och utan alt ända - Pä Högwörd. Preste-St. Ledamöters magnar 1st. Meiclman. Pä Hedcrw. Bonde-Ltänd. Ledamöters wägnar ^ok. kric8ton. kröäelius. I I32 Deir ^!2 November. mäl för Trouppens bättre exercice, ehuru StaksWerket harwid mäst widkännas en beiydelig ärlig utgift. Efter inhändigandet af desse Remisser, har SlatsUtMlet om denne inrättning gjort sig underrättad, och derwid sunnir förhällandet härmed wara följande: att i anledning af f. d. General. Jnspeckeurens öfwer Cavalleriet, Herr Krigs-Prefidenlen m. m.
Införseln deraf hade år 1852 uppgått till omkring 10 millioner skål• pund; och ehuru införsels-afgiften derå, 2 sk. 8 rst. skålprdet, i förhållande till många andra artiklar icke vore öfverdrifven, bar emellertid Herr Hjerta föreslagit en nedsättning med 4 rst. eller till 2 sk. 4 rst. skålp:det, hufvudsakligen emedan giltiga anledningar förefunnos till den förmodan att, med den närvarande tullsatsen, icke obetydliga partier Kaffe insmugglades vid de södra kusterna. Den föreslagna tullnedsättningen utgjorde visserligen omkring 104,000 R:dr Banko, men det vore sannolikt, att detta belopp skulle ersättas, dels genom förtullning af hvad som nu smugglas, dels ock genom en ökad import, så väl af Kaffe, som, i förhållande till konsumtionens tillväxt, äfven af artikeln Socker. Med näsllidne års början, då de förut medgifna Transatlantiska tull-lindringarne upphörde, nedgick införsels-tullen å Kaffe från 3 sk. 4 rst. pr skålp:det till dess nuvarande belopp. Någon tillförlitlig erfarenhet, att Kaffe efter nämnde tid utgjort föremål för smuggling i någon, jemförelsevis med den lolliga importen, märkbar mån, torde icke hafva vunnits, och ur den synpunkten anser Utskottet sig således sakna anledning att understödja Herr Hjertås förslag. Den jemnt stigande konsumtionen af denna artikel, under sista decennium af icke mindre än 50 %, visar sig icke vara i behof af uppmuntran, och icke heller, så länge andra angelägnare förnödenhets-artiklar måste för statsinkomsternas skull beläggas med ganska betydliga afgifter, företrädesvis böra beredas ytterligare lindring. Utskottet anser således Herr Hjertås ifrågavarande förslag icke kunna bifallas. För artikeln Ciment, belagd med 16 sk. införsels-tull per tunna, har Herr Hjerta Ciment. föreslagit tullfrihet.
Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Pegron, Silfverstolpe, Uter//, Friherre Gyllengranat, Färe och Fåhreeus. Justitieråden: Grefve Snoilskij, Grefve C. Sparre, Hans Excellens Herr Grefven och Justitie-Statsministern anmälde i underdånighet: att sedan det i Statsrådet den 10 sistlidne September i underdånighet föredragna förslag till förordning om inteckning lör förlagslån, till följd af Kongl. Maj:ls då gifna nådiga befallning, blifvit till Högsta Domstolen öfverlemnadt för afgifvande af underdånigt utlåtande i den ordning, 87 § Regeringsformen föreskrifver; så hade, på sätt Högsta Domstolens protokoll den 23 i samma månad utvisar, Högsta Domstolen, efter förslagets granskning, för dess del icke funnit något deremot vara att erinra. Detta förslag var af följande lydelse: ”Med upphäfvande af hvad om förlagslån och förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, samt med ändring af Handelsbalkens 17 kap. 7 §, sista punkten, dels såvidt förlagsfordran derigenom tillerkännes förmånsrätt utan inteckning, dels ock hvad angår den fråga, uti hvilket gods förmånsrätten skall gälla, förordnas härmedelst som följer: 28 Kongl. MajUs Nåd.
Hamilton anfört enot Hr Prytz’s bestridande att dela sin motion, torde jag f i tillägga, att enär motionen är öfverlemn id till Ståndets p öfning, så måtte det icke bero på motionaren att förhindra Ståndet antaga så mycket deraf, som utan gensägelse Deli 16 Januari f. ht. ‘99 finnes vara räll, samt följaktligen att ilen fran afsöndra hvad suni kan befinnas mindre riktigt, eller alldeles orätt. En motionär måtte icke hafva hattie rätt än ett Utskott. Ett sådant framställer allt hvad det behagar, rnen då dess utlåt, till slutlig pröfning förehafves, kan det icke förhindra Stånden alt skilja frågorna, att antaga det ena förslaget och förkasta det andra, efter hvad lämpligast finnes. Huru vill då en motionär bestrida Stånden enahanda åtgärd i afseende på någon sin framställning? Och örn han det likväl gör, anser jag Talmannen och Ståndet berättigade att ändock afgöra frågan. Det tvång, sorn Hr Prytz vid detta tillfälle vill ålägga R. o. Ad., finner jag både obilligt och stridande mot ändamålet. För Hr Prytz sjelf, sorn anser begge delarna af inbjudningen riktiga, måtte det vara likgiltigt, om hon delas eller icke; men för hans motståndare sorn anse den enadelen riktig och den andra oriktig, är sådant deremot icke likgiltigt. Vill väl Hr Prytz tvinga oss antaga hvad vi anse oriktigt i en del, för att göra orätt i en annan eller tvértom ? Sådant kan jag ej anse för ett öppet handlingssätt och förmodar att mine motståndare icke heller vidhålla det. Det synes, såsom man åsyftade att derigenom af sinn motståndare tilltvinga sig ett bifall, hvilket man i annat fall icke skulle kunna vinna; men jag föreställer mig, att del ej kan lyckas. Jag vili nu ej inlåta mig i hufvudsaken, emedan hon sedan förekommer, utan anhåller blott att Hr Frih. o Landtm, mätte gifva oss propos. på frågans delning, på det att den saken måtte en gång afgöras och vi sedan få komma till den förra afdelningen af Hr Prytz’ framställning.
Sålunda har StatsUtsk. tillstyrkt att Indelningshafvarne måtte fä, efter markrgängspris, lösa ifrågavande 54| tunnor spanmål vid närmaste kyrkoherberge, med bibehållande af de rättigheter, som i afseende ä spanmålens forssling, tillförene författningsenligt egt rum. Efter mitt förmenande är det värdigare, att då misstag blifvit gjorda, öppet och ärligt erkänna desamma. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. mätte, med afslag på Utsk:s förslag, antaga Biskop Hemlins reservation, deruti han anser tillstyrkandet uti ifrågavande första punkt hafva bort lyda sålunda: ”att i underd:het hos K. M. anhålla att ifrågavande 54J tunnor spanmål måtte för de ändamål, hvartill de åro afsedda, af vederbönde, som äro deraf delaktige, få fortfarande in natura upbäras, med bibehållande af de rättigheter, som, i afseende på spanmålens forssling hittills egt rum”.' Hr von Troil, Sam. Gust.: Så framt StatsUtsk. egde rättighet, att på grund af inkomna motioner ad libitum till RiksStm inkomma med de förslag, som Utsk. ansåg mest ändamålsenliga, så skulle visserligen den framställning, som Gr. Lagerbjelke nu upläst, ur Biskop Hemlins reservation med skäl kunna blifva R. o. Ad:s beslut, men jag ber att få återkalla i minnet hvad motionen i detta hänseende innehåller. Hr Rosenblad har föreslagit att vederbönde Kyrkoherdar och skolmästare måtte berättigas, att emot lösen i när - 426 Den 16 Juli. mäste kronomagazin eller kyrkoherberge, årligen uttaga ett spanmålsbelopp, icke öfverstigande hvad dem, dels på lön, dels till skolbarns underhåll är anslaget. Hvad angår detta förslag, har StatsUtsk. nu tillstyrkt R.
Delegare i solidarisk Bank, commandit-delegare likväl unslaget. ^°r" dantagne, ansvara med egendom och personer, för uppfyllande af alla Bankens förbindelser, i sådan ordning, att, derest, vid anställde ulmätningsförsök bos Directionens Ledamöter, tillgång i lösören saknas för betalning af fordran, den någon hos Banken eger, borgenären är berättigad, för bristen, vända sig emot den eller de delegare honom godt synes; och må borgenären, efter lagsökning å Directionen, erhålla gemensamt utslag å både dess Ledamöter och öfrige delegarne i Bolaget; samt, i den ordning nyss omförmäld är, utan förnyad lagsökning, undfå vederbörande Konungens Befallningshafvandes förordnande om verkställighet emot hvar och en af desse sistnämnde. Har Banken kommit i concurs-tillslånd, ege borgenärerne emot hvardera delegaren den rätt nu sagd är, änskönt försök till utmätning hos Directionéns Ledamöter icke föregått. a5 Jcmf. 2^ §• Delegare med solidarisk ansvarighet vare ej berättigad att, fri Fö”sla-ct"'nom privilegiitidens slut, frånträda Bolaget med mindre Bolaget härtill samtycker, och det i 23 §. stadgade minsta antal af delegare derigenom icke understiges; fortfare ock i ansvarigheten till Bankens borgenärer under ett år från det underrättelse om den timade förändringen blifvit till Rätten aflemnad och i allmänna tidningarne kungjord.
Man ser således att det är Deri i3 Mars e. ni. 243 af största vigt» alt sådarte Inrättningar finnas i dä större Städerna* Men ehuru det gerna medgifves, alt trängseln och sammanlefnaden i fängelserne i allmänhet försämra moraliteten hos de fängslade, och återföra dem till samhället snarare förvärrade ärt förbättrade; vågar jag dock tryggt påstå* att detta icke är förhållandet med Statens Correctionslnrättniilgar, ehuru de ännu äro i sin första daning, och ehuru Correctiöiissystemet i sin fullständighet icke kunnat sättas i utöfning, emedan de COrtectiortella byggnaderna först måste vara ändamålsenligt eoiistruerade, Jag tror deremot, att de Utgångne Corrections-hjorten tillvunnit sig undervisning i arbete och slöjder, allvarlig kunskap i Christendomert och öfvertygelse om pligteil och nyttan af att iakttaga snygghet och ordning i lefnadem Det förfall, hvaruti någre af dem iråkat, sedan de återfått friheten, härrör således icke af bristande undervisning om det rätta, utan bär sin grund Uti många andra inom och Utom dem verkande orsaker, hvilka icke mött något serdeles hinder, när ingert mera speciel tillsyn öfver desse moraliskt omyndige personer hållits, Äf lättsinnighet ledsna de vid sysselsättning, blifva Så Utan tjenst och näringsfång, hvarefter steget lill sedeförderf och brott är det närmaste. Uti fängelserne får man Vanligen böra klagomål, dels öfver olagligheten af arrestenn i6* - >44 Den i3 Mars e. m. gar, dels öfver domars lagstridighet, dels öfver fångbehandlingen. Men vid undersökning oin dessa klagomåls verkliga förhållande, finner ninn oftast, att de sakna grund. Både som Inspecterande af Fängelserne i allmänhet, och som förvaltande af Correctionslnrättningarna specielt, har jag erfarit denna sanning, och de Ledamöter i FångStyrelsen, som häruti varit mig beli jelplige, kunna intyga detsamma.
D å Idun för något år sedan meddelade porträtt och lefnadsteckning af hennes yngre syster, författarinnan Charlotte af Tib e l l, * förekom däri o c k åtskilligt om fadern, en gunstling så väl hos Frankrikes förste kejsare, som hos Sveriges hjältekonung, K a r l X I V Johan. V i vilja därför icke här ingå på de närmare detaljerna af hans skiftesrika lif, utan i stället dröja några ögonblick vid minnet af hans första maka, modem till Vilhelmina. Hennes vagga stod i det natursköna Elsas, där hon uppväxte i sorglös ro på ett större gods, tillhörigt hennes föräldrar, och föga anande de stormar, som i en senare tid skulle sköfla * Idilli n:o 22 för 1894. hennes lycka. Fadern, en af de rikaste jorddrottar i Elsass, var öfverste i franska hären, hans tvänne söner voro också officerare samt anställda vid L u d v i g den X V I hof. D å ryktet om revolutionens våldsdåd nådde det lyckliga hemmet i Elsass, begaf sig fadern — modern var redan d ö d — åtföljd af sin då 16-åriga dotter, båda förklädda till bondfolk o c h med penningarne insydda i lifbältena, till Paris för att söka reda på sö nerna; dessa funno de dock aldrig. D e hade båda offrat lifvet för sin konung vid försvaret af Tuillerierna, då pö- beln den 10 juni 1792 inträngde dit. Tillståndet i den franska hufvudstaden var vid denna tid det bedröfligaste man kan tänka sig; strömmar af blod hade redan börjat flyta o c h Marianne de Ferrand kunde aldrig utan rysning tala o m de gräsligheter, hvartill hon varit vittne. Fadern öfverlefde c j länge allt detta, o c h efter hans död upptogs den unga flickan i en främmande familj. Faderns gods konfiskerades o c h hon återsåg aldrig hemmet i Elsass. Emellertid sammanträffade hon efter några år med den unge ståtlige svensken Tibell, som med utmärkelse deltagit i Napoleons segrar på Lombardiets slagfält o c h därunder i mången blodig drabbning vunnit hjälteära.