Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 1SG. som blifvit utfördt med R:dr 40: för kollega emeritus Gulbrandsson: kontant — 47. värdet af 2 lispund smör å 10: 60 21: 20. dito å i tunna malt 6: 75. 28: 42. för Fedagogcn i Laholm, Kullberg: värdet af 3 lispund smör efter nyssnämnda pris 31: 80. efter afdrag af det i Staten till fyllnad i aflöningens normalbelopp beräknade värde å 3 lispund smör 19: 75. 12: 05. R:dr Ruut 40: 47. hvilket belopp för summans jemnande blifvit utfördt med R:dr 40: Med bifall till hvad E. K. Maj:t sålunda behagat i nåder föreslå, hafva Rikets Ständer, enär läraren i musik och sång vid Malmö elementarläroverk H. J. Tengvall numera med döden afgått och sålunda de äskade ersättningsbeloppen böra med 55 R:dr minskas, anvisat å allmänna indragnings-staten åt vederbörande till ersättning berättigade personer ett kontant belopp af 205 R:dr. 83:o Då riksmarkegångspriset för åren 1860, 1861 och 1862, enligt hvad E. K. Majit i nåder meddelat, utgjort i medeltal 2 R:dr 18 öre per kubitfot, motsvarande 13 R:dr 75 öre per tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, eller 3 R:dr 25 öre utöfver det värde, hvartill spanmålen vid statsregleringen under 1840—1841 års riksdag beräknades och, jemlikt då stadgade grunder, de, som före vidtagandet af berörde statsreglering, tillträdfc och ännu bibehålla löner med derunder beräknad spanmål, äro försäkrade om tillgodonjutande af en lönefyllnad, har E. K. Maj:t ansett denna lönefyllnad böra af Rikets Ständer bestämmas efter nämnda prisskilnad å spanmålen, 3 R:dr 25 öre för tunnan, till utgående af allmänna indragnings-staten.
Ad. bör eller icke bör öfverlåta åt Const.Utsk. att bestämma sådant, sorn, efter mitt förmenande, R. o. Ad. gör klokast uti alt sjellt bestämma till den kraft och verkan, sorn ett Stånds beslut derom kan äga, är jag af samma tanke, som Frih. Boye. Jag är nemi. icke så alldeles benägen att öfverlåta denna fråga åt Corist.U tsk.‘s välbehag. Likväl får jag säga, att vi hafva Const.Utsk. att tacka för en betydande omständighet, bestående deruti att Utsk., genom den ytterlighet, som blifvit framlagd såsom grundval lör Utsk:s förslag, nemi. fria valprincipen, åstadkommit en så helsosam 1 eaclion och återgående till sans inom samtliga Stånden, att jag för min del derföre icke tillräckligt kan för Const.Utsk. uttrycka min tacksamhet, ehuru min öfvertygelse är, alt Const.Utsk. icke iiaft detta ändamål. Utsk. har gått fram efter sina åsigler, och deruti har Utsk. gjort rätt; men jag har talat om frukterna af Coust.Utsk:s förfarande. När således, efter min öfvertygelse, angelaget är, att Ståndet nu vid öterrerremissen uttalar sin tanke, hvilken, efter mitt förmenande, icke bör vara den att öfverlåta sig till Const.- Utsk:s godtfinnande, så får jag förklara, att såvida icke Const.Utsk. genom den af mig utmärkta ytterligheten hade drifvit tänkesättet lill en måhända ytterligare varsamhet, än som i annat fall kunnat äga rum, så skulle äfven jag varit benägen att utsträcka ifrågavar. valbarhet utom districten; men Const.Utsk. har varnande gått fram, och jag följer dess varningar. Jag måste blifva mera conservativ, än jag i annat fall skulle varit. Const.Utsk. har bestämdt tvungit mig dertill. Jag nämner detta såsom ett företal till den åsigt jag ämnar framställa. Jag hoppas att den tid varder kommande, då vi hafva representationsförändringen genomdrifven.
— Efter det Commissariatet, af förekommen anledning, fästat BancoFullmägtiges uppmärksamhet å angelägenheten af, att någon viss lid bestämdes för infordrande af utestående vexiingsförskolt; hafva Banco-Fullmägtige, den 28 Februari innevarande år, anmodat Commissariatet, att bos Fullmägtige anmäla, då något utgifvit vexlingsförskott nio månader, lill större eller mindre del, förblifvit oliqvideradt, och huru stort belopp, i sådant fall, vid denna tids utgång, oguldet qvarstode. Enär, för öfrigt, Revisorerne af Commissariatets, Protocoll inhämtat, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i ett och annat Län, så ofta reqvirerat förskotter af ifrågavarande beskaffenhet, att uppenbart synes, det en så stark omsättning af vexlingsmedel icke inom något Län kunnat vara af behofvet påkallad och det således måste betviflas, att medlen blifvit, i föreskrifven ordning, lill det dermed åsyftade ändamål använde, samt Banken härigenom fått vidkännas en icke obetydlig utgift i Vexlingsarfvode, såsom exempel hvarpå må anföras, att, under loppet af år iö38, till Vexlingsförrättar-n i ett enda, eller Jönköpings Län, utgått, .uti särskilde poster, ej mindre än 65,000 R:dr Banco, hvarå arfvodet, ä ^ procent, utgjort tillhopa 320 R:dr Banco; anse Revisorerne sig böra tili Rikets Ständer öfverlemna, huruvida ej Rikets Ständer skulle finna lämpligt, för framtiden, stadga, att, för utbyte af förslitne Småsedlar i Landsorterne icke får, för ett och samma Läns behof, under något år, uttagas förskottsmedel till högre belopp än sammanlagdt 20,000 R:dr Banco. En Ledamots särskilda mening i denna fråga bifogas. §. 5. Deposition sR ör c Is e n.
Vidare bar Hr von Hartmansdorff yttrat, att delta ej vore ett ekonomiskt lagstiflningsmål, emedan LagUtsk. dervid biträdl; men jag får dervid erinra, alt LagUtsk. blott varit tillkalladi för alt yttra sig öfver straffbestämmelserna, och icke öfver sjelfva författningen. Derigenom torde denna anmärkn. vara vederlagd. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de vid Ulsk:ns förevar, betänk, oell det dervid fogade förslag lill förordn., ang:de tillverkning och omdistillering af bränvin, gjorde arnnärknu' föranleda lill återremiss, Hopades ja. Fl r Gr. o. Landtm, hemstälde härefter, om R. o. Ad. behagade tillåta, afl del nu till pröfning förekommande, vid Utskms ifrågavar. betänk, fogade förslag till förordn., ang:de försäljning och transport af bränvin, linge föredragas på det sätt, att §§:ne endast uppnämndes och de §§, emot hvilka ingen anmärkn. blefve gjord, ansågos godkände. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer vördsamt om icke, i händelse denna författning blifver återremitterad, det vore rådligast, alt icke antaga någon eller några §§ särskildt; emedan Ståndet sålunda skulle binda de förenade Utskms händer, i fall dessa sedermera skulle finna, att besluten ej passade väl tillsammans. Jag ville derföre, för min del hemställa, att en livar som har någon anmärkn. all göra, framställer den alldeles på samma sätt som i afseende på författningen om tillverkningen, på det alt anmärknme sedermera måtte gemensamt afgå till Utsk., för nödiga rättelsers vidtagande. I anledn. af denna Hr von Harlmansdorffs framställning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge Utskms ifrågavar. förslag böra i dess helhet förekomma lill pröfning.
1 anledn. deraf får jag upplysa, alt detta, enligt författningarna, icke är någon skyldighet och att det i alla tider ansetts overkställbar^ samt att författningen stadgar, att denna uträkning skall vara verkställd till a:dra uppbördsstämman, hvartill dagen är bestämd till d. lo Jan. Man kan visserligen invända, att till d. io Jan. är kortare tid från d. 4 Dec. än från d. 4 Nov.; men härtill svaras, att om den föreslagna förenklingen antages, skall derigenom så mycken tid besparas, att hvad som under närvar, förhållanden kan med - Den 19 Ja nu aii e. m. ’ 107 hinnäs under det invecklade skick, hvaruti vårt kammarverk nu befinner sig, på mer än en månad kortare tid skall kunna verkställas; och då jag således icke kan finna förslaget o verkställ bart, ser jag icke heller något hinder för detsammas antagande. Hr von Hartmansdorff: Hr af Billbergh har sagt, att besvärsmålen i förevar, afseende varit få och att häri hoppas, det de skola blifva ännu färre. Jag skulle tro, att han kommer så långt utöfver sin önskan, att alls inga besvär skola äga rum, i fall man antager Utslos förslag, emedan detsamma icke lern när rådrum dertill, hvilket man genom simpel addition kan finna. Efter Utskfs förslag skall markegångssättningen vara gjord d. 4 "'Deci',' och inom 14 dagJr derefter skola besvären ingifvas till KammarColhm. Mu bör man komma ihåg, att det icke går så hastigt med kungörandet i länen af markegångssättningen. Utsk, liar visserligen ålagt landshöfdingarna att genast låta trycka markegångstaxan; men Utsk. har icke försett landshöfdingarna i de norra länen med tryckerier. Men om ock tryckerier funnes öfverallt, så att något uppehåll i kungörandet ej från brist derpå föranleddes, torde det ändock i få län vara möjligt för vederbörande i aflägsnare trakter att, hinna besvära sig inom de utsatta 14 dagarna, Men antagom denna möjlighet, så-har man likväl d. 18 Dec., innan bjesvarstiden är tilländalupen. Vidare är det föreskrifvet, att
Dertill sluta sig andra affärer, såsom försäljningen af en kalf, af gammal åkerbruksredskap, seldon, äfvensom af varor och lifsförnödenheter, hvarpå en ny revers utgifves. Pä della och dylikt sätt köper, byter, skrifver och betalar man, till dess efter några års förlopp, den bedragne gäldenären icke mera är i stånd alt upfylla sina förbindelser. Då begynna lagsökningar och utmätningar, först långsamt, sedan brådskande. För hvarje serskild revers, äfven om Juden innebar eli Itaift dussin sådana emot samma gäldenär, utverkas en serskild lagsökning, Utmätning af lösegendom visar sig snart fruktlös, och nu blir gäldenären tvungen att sälja eli stycke jord åt Juden, hvarvid rättigheten till återköp betingas och gäldenären fötledes till denna nya handel genom förespeglingen, att han skall kunna blifva iståndsatt att återtaga sin egendom. Slutligen, när han är fullkomligt hjelplös, aöägger Juden det sista skenet af eftergifven het, och den olycklige gäldenären afiräder med sin talrika familj ifrån besittningen af sin egendom. Ganska ofta är Juden sjelf 5 H. 3 34 Den 19 Mars f. ra. efterträdaren. På detta sätt gör handeln nied Judarne mången familjfader till tiggare, under det de sjelfva med hvarje dag blifva rikare. Frih. von Stedingk: Jag har förenat mig i Frih. af Ugglas reservation, och anhåller sålunda fä framställa några inkast mot hvad Gr. Liljencrantz yttrat. Jag kan lill ingen del gilla de åsigter han hyllar. Ulom de religiösa, hafva äfven andra åsigter inom Utsk. gjort sig gällande, för alt komma lill det resultat, som betänk, innehåller. Jag minnes mycket väl, huru som för några plenidagar sedan, den siste värde talaren yttrade, då frågan var om ett dana-arfs efterskänkande för Norrtelje stad, ”att när en olycklig Nemesis hvilar öfver en korporation då är ock förföljelsen nära nog gifven.”
Flera skäl för motionen kunde jag andraga, men jag anser della vara tillräckligt, hvarföre jag får ödmjukast föreslå: att fyrkräkningen, såsom den grund, hvarefter kommunal-utskylder å landet skola utgå, måtte på så sålt ändras, alt en fyrk beräknas för hvarje Ett Hundra Riksdaler i taxeringsvärde och anhåller jag, i följd häraf, att olvanberörda Kongl. Förordning må till öfverensstämmelse härmed ändras. Om remiss lill vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamligen. Stockholm den 29 November 1802. Jonas Christophersson, från Wermlands län. Af Olof Olsson i Olebyn från Wermlands län, om ändring af 8 § i 25 Kapitlet Byggninga-bathen, äfvensom Kongl. Brefvet den 28 September 1790, i den syftning alt taxeringsvärdet shall utgöra grunden för hemmans skyldighet alt bygga och underhålla allmänna landsvägar och broar. Enligt 25 Kap. 8 g Byggninga^ balken samt Kongl. Brefvet den 28 September 1790 finnes stadgadt, alt hemmantalet skall ligga lill grund för byggnadsoch underhållskostnadens utgörande af allmänna vägar. Detta stadgande och denna grundsats, som i min (anka icke höra lill det minst orimliga, förljenar Rikets Ständers uppmärksamhet. Det heter visserligen i nyssnämnde 8 § ”och ligge det Konungens Belällningsbafvandes vård å, alt den ene ej mera betungas än den andre,” och den i dessa ord uttalade grundsatsen är nog rigtig, men får icke tillämpas i anseende till öfrige härmed sammanhängande stadganden. Alt det hittills icke skett alla hemmansegare lika rätt härutinnan, faller sig temligen klart, då man lager i betraktande den stora olikhet, som förefinnes emellan hemmanens godhet.
Men afgörande är, att hon i en ännu i Kungl. Bibliotekets samlingar befintlig ansökan om ett respass för en resa till Ryssland kallar sin mor, hvilken följt henne till Stockholm, m:me Soulier och sig själf Sophie Hus. Hon var sålunda gift med en Hus, kanske den beryktade dansmästaren, som efter att hafva varit anställd vid Turinerhofvet förestod baletten vid italienska teatern i Paris. Liksom sin vida berömdare namne, Adélaide Hus, tycktes äfven Sophie Hus varit lika känd för sina kärleksintriger som för sitt artistskap. En svensk korrespondent berättar, att hon haft »det glada besväret» att ruinera många, däribland en hertig af Zweibrücken. M:me Hus ankom till Stockholm under våren 1784, i slutet af maj eller början på juni. Detta år var ju som bekant Gustaf III utomlands på sin stora resa, och flera af hans korrespondenter, som kände hans lidelsefulla intresse för allt, som rörde Stockholmska teaterförhållanden, skyndade att underrätta honom om den otåligt väntade konstnärinnans ankomst. Särskildt gäller detta hans kvinnliga korrespondenter, hans svägerska och hans syster, lika passionerade teatervänner. Hedvig Elisabeth Charlotta, hvilkens bref äro en njutning att läsa, icke blott på grund af hennes i dem framträdande älskvärda och kloka egenskaper, men äfven på grund af hennes sirliga stil och hennes korrekta franska, berättar åtskilligt om m:me Hus på sitt vanliga pratsamma, litet blåstrumpeartade vis. Hon omtalar, när m:me Hus passerat Hamburg, och efter hennes ankomst till Stockholm relaterar hon, innan hon själf sett henne uppträda, det intryck, som skådespelerskan väckt. »Man skulle kunna tro, att m:me Hus är ett världens underverk,» skrifver hon, alla människor äro förtjusta och »grefvinnan Sophie» – furstinnans väninna Sophie Piper, född Fersen – »så hänryckt, att man lätt kunde föreställa sig, att det ej fanns något jämförligt med den skådespelerskan». Ungefär på samma vis uttalar sig Sophia Albertina i sina rebusartade franska kråkfötter, hvilkas groteska ortografi gör något af samma omedvetet humoristiska intryck som hon själf i tidens memoarer.
Ingen tänkande vänsterman kan förbise detta, likaså litet som, att Sverige under samma välde, blefve ett faktum, som oerhördt skulle föra de frisinnade riktningarne i Europa tillbaka. En annan svårighet ligger i vårt förhållande till våra naturliga bundsförvanter och vänner. Norrmännen äro, som allbekant är, ett folk som det är svårt att komma till rätta med. I farans stund lär på dem ej vara mycket266 några tankar rörande vårt nuvarande läge. att lita. Mellan Sverige och Danmark har af ålder rådt verkligt nationalhat. Den s. k. Skandinavismen Öfverskylde väl för ett ögonblick detta, utplånade det väl t. o. m. i viss mån. Men slutet blef snöpligt, kanske icke minst genom Sveriges skuld, och så stannade nog-gammalt groll kvar — - tills vidare, ty man får väl hoppas, att det en dag skall försvinna. I alla fall känna vi dessa folk tämligen väl. Hvad Holland däremot angår, är beklagligen motsatsen förhållandet. Det är förunderligt, att tvänne så besläktade folk, med så många gemensamma intressen, gjort så litet för att stifta verklig bekantskap. Hvad känna vi om Hollands kultur? Hvad Hollands folk om vår? Här är ett stort fält att verka på för vinnandet af ett verkligt närmande i kulturhistoriskt afseende. Det politiska närmandet skulle lätt följa, endast de båda folken lärde känna hvarandra såsom stamfränder och vänner. Ett arbete i slikt syfte vore i sanning en för båda folken värdig uppgift. H. Ä.Italienskt familjelif. Det finns familjelif i Italien. Hemmet är för dem icke, som mången häruppe ännu tyckes tro, blott en tillflykt, där de som djuren tillbringa sina vinternätter och sofva bort de outhärdligt varmaste timmarne af sommardagarne Det vore väl också underligt, om just det folk, hos hvilket familjen ännu har verkligt patriarkalisk betydelse och vördnaden för häfdvunna former är så stark, icke skulle ha ett i bestämda former utveckladt familjelif. Om dessa former äro de samma, som hos oss, eller ens förenliga med våra begrepp om trefnad, blir en annan fråga. I en viktig punkt, där patriarkalisk a sedvänjor ännu äro vid lif, skulle nog icke många nordiska kvinnor finna bruket förenligt med deras begrepp om trefnad.
Prot. 1834. 4 Sami. 1 Af del. 1 8:de Häftet. 2 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 26. ster kunna umbäras, får Utskottet, tued afseende tillika å de af Herr S'antesson anförde och i Utskottets tanka gällande skäl föreslå: det Rikets Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att VexelControieurs-befattningarne i Stockholm och Götheborg indragas; men att, iden händelse Kongl. Maj:t i nåder pröfvar att samma befattningar böra än vidare fortfara, de derför utgående arfvoden icke må å besparingarne på andra llufvud-Titelu anordnas. Slockholm den 39 Mars 1804. Ankom till Exped.-Utsk. d. 29 Mars kl. 8 e. ra. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående afskrifning af några Stats-Verkets fordringar hos Hospitals-f onden och Curhusen i Södermanlands samt Götheborgsoch Bohus Län. (I. A.) I detta ämne har Kongl. Majrt under den 18 Januarii innevarande år till Rikets nu församlade Ständer aflåtit Nådig Proposition, så lydande: (finnes införd i i:sta Samlingens i:sta Afdelning, N:o 10). Och får Stats-Utskottet, i anledning af från Riks-Slånden å hogstberörde Nådiga Proposition erhållen remiss, utlåtande härmedelst afgifva. Den Nådiga Propositionen innefattar 3:ne afskrifnings-frågor, nemligen: 1:0 Den i Seraphimer-Ordens Gillets hufvudböcker alltsedan år iSo/f under rubrik:
Ej heller kunde man billigtvis, för alt undgå denna orimlighet, göra någon skillnad mellan de donationer, som blifvit gjorda före och efter allmänna bevillningens uppkomst, hvilket skulle vara i högsta grad inkonseqvent. Jag finnér ett ytterligare stöd för min åsigt uti det förhållande, att, antingen dessa akademi-hemman befrias från utgörande af bevillning eller icke, så inverkar detta likväl icke på löntagarnes rätt; de erhålla sin lön i alla fall oafkortad. Helt annorlunda är deremot förhållandet med militärer, som väsendtligen åtnjuta lön af innehafvande boställe eller af inkomsten från de genom vederbörande boställsdirektioner utarrenderade boställen, och hvilkas inkomst således beror på det belopp, hvartill boställets eller boställenas afkastning kunna uppdrifvas. Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: Det var uppå ett misstag af Frih. Stjernstedt, som jag önskade att fästa uppmärksamheten. Han sade nemi. att arrendatorerne af universitets-hemmanen äfven skulle komma att utgöra bevillning för sin inkomst af dessa arrenden. I detta fall är likväl 6:te §:n tydlig; den utvisar att inga andra arrendatorer erlägga bevillning för sina arrenden, än de, som innehafva »sådan kronan tillhörig, fast egendom, för hvilken bevillning enligt 2:dra §:n icke utgöres.» Då sådan bevillning utgöres, kommer deremot någon skatt för arrendatorerna icke i fråga. Jag medger visserligen att Gr. Ugglas så till vida kan hafva rätt, att dubbelbeskattning kan komma att utgå sålunda, att först betalas skatt för fastigheten och sedan för löner, bildade genom afkastningen af samma fastigheter; men om man vill utgå från denna åsigt och befria från bevillning all sådan inkomst, som, efter en eller flere omsättningar, härrör från fastighetsafkastning, så skulle, sedan man tagit ut beskattning af jordbruksfastigheterna, nästan ingen bevillning sedermera kunna komma i fråga. En fastighetsegare har t. ex. en inspektor, som uppbär 400 rdr i lön.
SundhetsCollegium, vid i832 års slut, egde ett Saldo af 3,52 g R:dr 3o sk. 7 r., oansedt alt af anslaget till Veterinärlnrältningen jemte dess öfverskott från år «83 1, 2,922 Rrdr 4o sk. Blifvit använde i och för påbyggnad samt reparation af nämnde Inrättnings lägenheter. De till Ortopediska Institutets vidmakthållande beviljade i,5ooK:dr hafva blifvit ulbetaldte till Professoren, Doctor Åkerman. Billigt Redogörelsen för de vid Veterinärinrättningens smedja och sjukslall år i83a influlne medel, uppgick vid årets slut, smed jans contanta behållning lill 2p3 R:dr x sk. 8 r. och sjukstallens till 533 Rrdr 36 sk. 5 r. För år 1833 har Kongl. SundhetsCollegium, till fyllnad 1 anslaget till Medico-Iegala besigtningar, disponerat en summa af 665 Rrdr 3i sk. 8- r. och,- till godtgörande af den uti anslaget till Farsoters och smittosamma sjukdomars botande samma år nppkomne brist, användt de genom Kongl. Brefvet den 2x Augusti r833 utaf Besparingarne på RiksStatens Andra HufvudTilel an viste 3,000 Rrdr jemte 38a Rrdr /p sk. 1 r r. af Collegii egna besparingar, äfvensom en från Kongl. StalsContoret ingången ersättning å 3o Rrdr 34 sk. 6 r.
Om nu Stad eller Socken, der kortfabriquen är inrättad, ensam skulle vilja tillvälla sig den beviljade stämpel. afgiften, anser jag detta såsom orättvisa för hela Länet; jag yrkar derföre bestämdt måtte utsättas, huru denna Bevillning skall fördelas eller att det må stå hvarje Län fritt att derom bestämma, och i händelse Stad och Land ej skulle kunna om fördelningen öfverenskomma, afgiften då måtte i någon förut Stad och Land gemensamt tillhörande (lassa insättas. Enligt med Originalet intyg3r Uppläst hos samteliga Riks - Stånden den 19 Juni. Kongl. Maj:ts Kådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående ansvar för åverkan Henr. Christ. Zaar. Den 19 Juni. å de till befordrande af Skogarnes återväxt skeende Planteringar, och om sättet att leda dylika förbrytelser i bevis. L/edati rnvånarne uti Malmöhus Din genom en den 32 October ign träffad och af Kongl. Majit i Nåder fastställd öfverenskommelse, forbundit sig, att till skogsplantering använda hvart femtionde Tunnland af deras jordägor och att dessutom besörja plantering vid de atlrnänna vägarne; så har Landshöfdingen i bh rörde Län, i anledning deraf, att hagen för fullbordandet af denna nyttiga hushållsanstalt skall betydligen mindskas derigenom, att personer finnas, hvilka snart sagdt i hvarje uppväxande träd se sin fallenhet retad, att detsamma borrthugga, upprycka eller på annat sätt förstöra, oaktadt kraftiga utvägar häremot meddelst vitén å de brottsliga och belöningar för angifvarne blifvit vidtagne, i underdånighet hemställt, dels att åverkan å dessa planteringar måtte beläggas med urbota straff, en* ligt de i 40 Cap. 5. §. och 43 Gap. 1 och 2 §§•
Uti första inledningen har Grefven tillika framställt de hufvudsaklig» synpunkter, hvarutur ett tillnärmande är å Svensk sida flerfaldigt åsyttadt, och huruledes erfarenheten beklagligen ej ådagalagt tänkesätt å Norige» sida, sådatie vi trott oss ega skäl förvänta, men dem vi framgent vilja påräkna, derest föreningen skall blifva läst och fruktbringande. Detta språk har sin fulla motsvarighet i hvad Ekon.Utsk:t anfört, och det är således fullt befogadt, att något sådant namnes; men att, på sätt Gr. Posse yrkat, gå derutöfver och nu, vid pröfning af Exp.Utsk:ts skrifvelseförslag, inblanda frågan om flaggan bland de föremål, om hvilka man begär en revision, är något hittills ovanligt, enär Ekon.Utsk:t icke uptagit denna speciella fråga bland de ämnen, hvarom det till It. St:r aflälit sin hemställan. Exp.Utskits Hr Ordförande har med full riktighet anmärkt, att Hetta Utsk. egentligen har till föremål, att, på grundvalen af de andra Utskms bifallna Bet:den, upriitta redaktionsförslag; och derföre har det också icke ansetts formeuligt, att i dessa förslag intaga hvad som icke influtit i det principala Utskits gillade Bet:de. Detta förfaringssätt måste erkännas vara i detta hänseende det lämpliga. Beträffande sjelfva saken, så, ehuru jag fullkomligen och af hjertat delar Gr. Posses och andras kärlek för vår gamla Svenska flagga, så kan jag icke anse rätt att frånkänna våra blöder Norrmännen deras naturliga rättighet att vara sin flagga tillgilne.