Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dea rZ April. 388 Förmodligen af mittag har Mmänna Deswärs - och Oeconomie-Utskottet förblandat Bätsmans - fördubblingen med Soldate-Wargering, tillstyrkt bädas indragning; ehuru skillnaden dem emellan är högst betydlig, ty de Vätsmans-Rotar, som utgöra fördubbling hafwa stg dertill förbundit i deras Contracter med Kronan, hwarföre ock sädane Notar bestå wantigen af dubbelt antal Hemman cruot Soldatc-Ztotar. Soldate-Contracterne äter innehälla ej ett ord om Wargering, utan har den, säsom jag förr bewisi blifwit Soldate-Rolhällct pätwungen till uppsättande. Sälcdes bör Båtsmans - Fördubblingen utgöras sä länge Jndelnings-werkct i öfrigt äger beständ och jag finner ej skäl att den cfterstänkcs, dä wäre Flottor hafwa den sK Högst nödig, samt sär alltså yrka, att den, efter Contracterncs lydelse, hädanefter säsom allt ifrän början, wid bes hef mätte presteras. Grefwe OvUeribnig, ^ubsn kbeonmg, inlemnade ett Dictamen, hwilkct upplästes sä lydande! Till Protoeollct den IZ April !8lo. Om, med fästad uppmärksamhet pä otillrackligheo ten af Rikets nu warande Arigsmagt, till Landets försmår och angelägenheten af widsträktare anstalters widtagande till samma angelägna föremäl, jag agdc>, att pä detta ställe, endast hämta skäl till beswarande af förewarande wigtiga fräga, ifrän allmänna behofwct, och egen böjelse att med enstiltc uppoffringar dertill bidraga, skulle jag gerna undwika att ingä i en mindre behaglig granskning af hwad Högloft.
Man bör väl icke heller förbise, att afståndet emellan Lund och Malmö är så obetydligt, att det utgör endast 20 minuters väg, sedan jernvägen emellan dessa städer kommit*, till stånd, då deremot afståndet emellan Lund och Christianstad är nära 8 mil och utan jernväg. Det är således mycket mera besvärligt att skicka skolungdomen från Christianstad till Lund än från Malmö till Lund. I den efterföljande punkten afstyrker Utsk. K. M:s Förslag om inrättandet af en högre liirdoms-skola i Wenersborg på den grund, att afståndet mellan nämnde stad och Skara, der en högre skola redan finnas, endast är 7 mil, men i denna punkt har Utsk. icke dragit i betänkande att förorda inrättandet af en högre skola i en stad, som endast är 1-| mil aflägsen från en annan, der en sådan skola redan finnes! Ar detta konseqvent? Denna sak tyckes för öfrigt redan böra vara utkämpad. Itedan länge har det varit ifrågasatt att förändra Christianstads skola på det sätt Utsk. föreslagit, men K. M. beslöt under år 1840, att Christianstads skola fortfararande skulle vara en högre lärdoms-skola, och det skulle äfven, i min tanke, vara högst besynnerligt, om man MO Bjön 20 November e. m. nu upliörde med denna skola, hvilkens bibehållande är af en så obestridlig vigt för innevånarne i länet! Tager man i betraktande de statistiska förhållanderna, så finner man, att Malmöhus län skulle enl. förslaget få 5 läroverk med inalles 46 lärare, det lilla Blekinge län 4 skolor med 2.2 lärare, men det stora Christianstads län endast en skola med 8 lärare.
48* vid arbete under de kommande, och hvarigenom ej allenast flere tusende dagsverken skola för fäderneslandet gå förlorade, utan ock allmänheten vara nödsakad underhålla unga, arbetsföra lättingar, de der frånrycka och formind. -ka för den verkligt torftiga det bröd, som han bättre behöfver, föreslår Herr Lector Arenander: att en förändring i skrå-författningarne måtte göras, genom hvilken Gesäller borde förbindas, att lungre qvarblifva på de verkstäder, der de antoges, och att inera arbeta, ari vandra: att värfvad® krigsmän måtte på stället sysselsättas och användas till nyttiga arbeten, då de aro ledige från tjenstgöring; att vederbörande -Chefers permitterings-rättighet ins ..ränke*, och att vissa föreskrifter vid utfärdande af Pass bestämmas. 5:0 Memorial af Herr Prosten P. JFrtmnn, som förenat sig med hvad af Herr Lector Arenander i ofvan!»-rörde matto blifvit yttradt, men derjemte tillstyrkt, det måtts hos Kongl. Maj:t en sådan författning i underdånighet föreslås, hvarigenom försam hagarne tillerkändes rättighet, att blifva hörde, innan Befälet för vär vade Soldaten finge utfärda Permissions Pass ; äfvensom Herr Frostep ansett permitterade Soldater böra vid bortoch återgåendet vara förledde med Marcheroute och tractamente efter Tågordning gen. 4:0 Utdrag af TlogvördigaPrest-S^^ndetsProtocoll för den 23 och 30 sistlidne December, innehållande anföranden af Herr Biskopen 462 Bes v. och Ekon. Ut sk. Betänkanden. Doctor Faxe, Herr Prosten Billdahl, Herr Prosten Doctor Stenhammar och Herr Professorn Doctor Vijkman.
Det var ett stort haf, på hvilket en liten farkost sträfvade att uppnå en aflägsen ö. I den vackra slupen befunno sig en roddare och jag, men vi förföljdes österifrån af ett stort, hemskt vidunder. Roddaren var en stark man och skötte sina åror med kraft och ifver, men som han rodde mycket starkare med den högra än den venstra armen var det lätt att förutse att han, i stället för att komma till målet, skulle ro förbi detsamma samt till slut upphinnas af vidundret. Om han nu, för att få kosan ställd rätt fram, icke ansträngde fulla kraften af sin högra arm, så saktades åter farten och det mörka spöket österifrån var i raskt antågande. Dystra tvifvel om framgång bemäktigade sig roddaren och jag led med honom. Men då rann det mig i hågen att jag ju kunde hjelpa till på den sidan der hjelp behöfdes. Hurtigt fattade jag en åra och gick till verket. Vår färd gick nu rakt på den efterlängtade ön, hvilken vi också uppnådde. Här stego vi i land och roddaren vände sig till mig och sade: 'Stor tack för handräckningen; när två krafter förenas medför det välsignelse, och som vi arbetat tillsammans i nödens stund så torde vi väl också framdeles trifvas tillsammans.' Så skedde, och vi bodde på ön i allsköns endrägt. Medan han plöjde åkern, skötte jag om blomstergården. Hans kraft tröttnade aldrig, och jag tröttnade aldrig att bereda honom glädje med mina blommor. Han var lika stolt öfver mina blommor som jag öfver hans präktiga skördar. Och de utländingar som besökte oss prisade vårt samlif såsom förnuftigt och godt. Men vidundret lemnade oss i ro, ty, ehuru det gerna velat uppsluka våra skördar, så kunde det å andra sidan icke riktigt uthärda doftet af våra blommor. Likväl måste vi vara på vår vakt för detsamma. Derföre, när den ena blundade väcktes han genast af den andra. Det var ett lif, fullt af verksamhet och värde, ett sådant lif som jag ville lefva för alltid. Och nu, Erik, får du tänka om mig hvad du vill." Så talade Jenny och den unge mannen svarade tankfull:
Ständer sålunda uppgifna grunder icke vore till hvarje ort lämplige, i underdånighet föreslå andra till ändamålet tjenlige, och Kongl. Krigsoch KammarGolle» gierne, till underdånig följd häraf, den 8 Januari 1817 deras underdåniga utlåtanden afgifvit, hade Kongl. Maj:t detta ämne i hela dess vidd i Nådigt öfvervägande tagit, och Krigsoch KammarCollegierne, hvad Kongl. Maj:t derutinnan beslutit och förordnat, under den 28 October s. å. i Nåder meddelat; jemte Nådig befallning, att Konungens Befallningshafvande och samteliga Regementschefer derom förständiga: till underdånig följd hvaraf Kongl. Krigsoch KammarCollegierne under den 14 Januari 1818 i detta ämne utfärdat Kungörelse, hvaraf inhemtas, att då, till följd af Kongl. Maj:ts uppå Ständernss underdå - B(sv. och Ekon. Utsh. Betänkandén. ££i sniga framställning, den 15 October 1812, utfärdade Nådiga Circulairebref till Konungens Befallningshafvande, inom Vesterås och Örebro Län öfverenskommelse!' redan blifvit afslutade, om de ersättningar, hvartill Stamrotar af sina hjelprotar äro berättigade, för allt hvad de förre i torpjord, mulbete, gärdesfång och vedbrand a/låta, samt denna öfverenskommelse för Vestmanlands regemente, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 4 October 1815, är stadfästad, och uti Orebro län, vid det, enligt Kongl. Majtts den 2 Augusti 1814 gifne tillåtelse, den 4 Januari 1815 hällne sammanträde med rothållarne, ersättningarnes belopp i spannmål blifvit öfverenskommet och till utgörande för framtiden stadgadt, har Kongl. Majit funnit, hvad angår Vestmanlands och Nerikes inom dessa län förlaggda regementet, böra, vid hvad redan tillgjordt är, förblifva.
Dess nådiga Proposition, af d. 19 sisth April, angående Domfördt antal Ledamöters x Idof-P>'ätterna förmindskande från Sju.till Fern, roen Ixvilken Nådiga Proposition blifvit endast tiil Lag-Utskottets åtgärd öfverlémnad; i anseende hvartill StatsUtskottet, då'dess Betänkanden, om Lönförhöjningen för Peri n inge-Lön t ägande Civile Em. bets och Tjenstetnännen i allmänhet, samt rörande några nya Löners anslående å Staterna för en del af Verken, aflemnades, icke var i tillfälle att, angående Löners beviljande till ofvanberörde nya Sysslor vid Kongl. Götha Hof-Rätt, afgifva yttrande, såsom beroende på Hufvudfrågans afgörande; Men sedermera bar Högloft. Ridderskapet och Adeln, genom Protoeolls-Utdrag, d. 17 i denna månad, tillkännagifva, att, under närvarande Riksmöte, Kongl, Maj t i Nåder föreslagit och Riksens Ständer bifallit, att Domfördt antal Ledamöter i Hof-Rätt måtte förmindskas från Sju till Fem, samt derföre och då Kongl. Majit dessutom för görornålens mängd ansett nödigt, att Kongl. Götha Hof-Rätt arbetar på fyra Divisioner, men berna!te Hof-Rätt bestode af endast Aderton Ledamöter och, tvänne således felades, för att utgöra Fyra fullsutne Divisioner, beslutit anmoda Stats-LTtskottet att för dessa bägge ledamöter på Riksstaten anslå nya Löner; Och hafva Högvördiga Prest-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet häruti instämt, genom Den g 5 Juli'. genom aflåtne Protocolls-Utdrag, under den 2o:de i denna månad.
– Kära barn, jag glömde ju alldeles att säga dig, att du icke skall låta skomakaren ta’ af det stora nya kalfskinnet, utan der är bitar, som han kan leta ihop, och till foder så – Men nu var den lilla röda hästens tålamod slut, han ryckte till, mamsell Lovisas röst bortdog då vagnen kom bakom flygeln, och Anna blef okunnig om hennes resurser till foder i Majas skor. En Familj. Dagen efter den då Anna blifvit så skrämd af det oförmodade mötet med den besynnerliga familjen i skogen, stod samma oformliga åkdon – hvars ändamål Konrad förklarat för henne – på gården till den gästgifvaregård, der prostinnan och mamsell Lovisa för sjutton år sedan tillbragt en så orolig natt, d. v. s. det hyggliga Skillingaryd, som sedan dess icke vext till sig, hvarken i yttre skönhet, eller inre komfort. Rundt omkring den stora vagnen stodo församlade en mängd skjutsbönder, pojkar och soldater ifrån lägret utanför; allesammans med gapande munnar och den högsta nyfikenhet och förundran målade på sina ansigten. En lång ljushårig bonddräng hade gått ända fram och lagt örat lyssnande intill vagnen; men ett häftigt och doft brummande innanför, kom honom att helt hastigt och förskräckt draga sig tillbaka, i det han försäkrade de omkringstående, att om det icke var hin håle sjelf derinne, så var det åtminstone någon af hans anhang; och alla de andra, som med undran och bestörtning lyssnade till de dofva och hemska ljuden, hvilka då och då upprepades, syntes alls icke betvifla hans mening derom; – då en ung flicka i högen helt naivt försäkrade att det snarare var ”Hundturken”, en sak som icke heller syntös dem otrolig, ty – sade flickan bedyrande, – jag hörde af den der förnäma herrns betjent, som låg här i natt – att Hundturken just för omkring i ett sådant der hus för att fånga små barn, som han uppäter lefvande.
Inom afdelningen för omedelbara val på landet till riksdagsmän i andra Kamaren, äfvensom vid dylika val i städerna, skall omröstning ske medelst slutna sedlar. Valberättigad i stad bör utanpå den valsedel, som till valförrättare!! aflemnas, hafva antecknat det röstetal, han afgifver, för att med det i röstlängden upptagna jemföras. Då valberättigad frånvarande sin rösträtt vid omedelbart riksdagsmannaval begagnar, bör valsedeln aflemnas i försegladt omslag, försedt med tydlig och af honom sjelf undertecknad, så lydande påskrift: »N. N. röst till riksdagsmannaval i N. N.», hvilken påskrift dessutom skall vara af domaren i orten, församlingens kyrkoherde eller annan embetsmyndighet till riktigheten bestyrkt. § 46. Vid alla val för tillsättande af riksdagsman i andra Kamaren skall den anses vald, som de fleste rösterna undfått. Falla rösterne till högsta antal lika på två eller flere, afgöres valet dem emellan genom lottning, som genast anställes. ,. O. § 17 moni. 2. 16 Kongl. Maj:Is Nåd. Skrifvelse, N:o Sb. % 47. Till den valnämnd, som har att verkställa riksdagsmannaval till första Kamaren, skola i hvarje länsdistrikt de hägge valberättigade afdelningarne pä landet utse, inom hvilkendera afdelningen som helst, hvar sina tolf ledamöter, och den eller de städer inom länet, som hafva egen jurisdiktion, bland dessa städers innevånare, sex ledamöter, om folkmängden i länets städer utgör minst 6,000, och tre, om den ej dertill uppgår. Derest inom länet ej finnes stad med egen jurisdiktion, inskränkes antalet i nämnden till de tjugufyra, som landets valberättigade hafva att utse. Nämndens ledamöter väljas pä enahanda sätt, som för riksdagsmannaval till andra Kamaren är föreskrifvet, med iakttagande likväl, för städerna, af den skiljaktiga distrikt-indelning, som i vissa fall kan äga rum.
Men deremot var lagligen tillåtet att pina » annans fä » på hvad annat sätt som helst än genom sargande, och sitt eget » fä » fick man sarga och pina efter behag. De motioner, som nu väcktes, vid 1856 — 1858 års riksdag, af Mengel och fem andra riksdagsmän, bland dem tre i bondeståndet, ledde till rikets ständers skrifvelse af den 22 Juli 1867, med anhållan om ändring af nyssnämnda paragraf, så att för » uppenbar grymhet i behandling af egna eller andras kreatur » straffet skulle blifva böter från och med 5 t. o. m. 100 rdr rmt. M. väckte vid denna riksdag sammanlagdt elfva motioner; bland dem förtjenar, förutom de redan omtalade, att ytterligare nämnas det af C. H. Anckarsvärd inom adeln väckta och af M. såsom egen motion upptagna radikala förslaget om öfverflytt-ning af skyldigheten att fortskaffa resande, så att det i stället för ett enskildt åliggande skulle förvandlas till ett statens bestyr. Oaktadt denna motion torde åtnjutit rätt stora sympatier inom bondeståndet, kunda den ej leda till önskad påföljd. Under diskussionerna om dessa och andra förslag framstod M. alltid såsom en nitisk kämpe för reformer, men mot alla för-«ök, som från ett eller annat håll kunde göras att hämma denfria verksamheten, vare sig arbetete eller ordets. Så t. ez. när en välmenande ståndsbröder, Olaus Eriksson från Göteborgs * och Bohus län, motionerat för att hindra den då pågående utvandringen af svenskt arbetsfolk öfver gränsen till Norge, uppträdde M. kraftigt mot slika sträfvanden. En arbetare borde ega full frihet att söka sitt uppehälle, der han kunde fä den bästa arbets-förtjensten. Förslaget vore dessutom omöjligt att tillämpa; man kunde nog fl en lag på papperet, men knappast uppställa nog stark gränsbevakning att hindra arbetare att söka sin utkomst i Norge, Några år förut hade vederbörande företagit ett af de mest hotande angrepp, Bom någonsin riktats mot 1812 års tryckfrihetsförordning; det var dock lyckligtvis så groft tillyxadt, att det svårligen kunde motse någon framgång.
Sglvanders derom framställde underdåniga ansökning och i öfverensstämmelse med hvad Förvaltningen af sjö-ärendena och Kammarrätten uti deröfver afgifvet utlåtande i underdånighet hemställt, medelst nådig skrifvelse af den 8 sistlidne Oktober (intagen under N:o 27 i 1:a Sami. 1:a Afd. af Bihangpt till Riks-ståndens protokoll) jemte bifogande af handlingarna i målet, till Rikets Ständer öfverlemna! att sig yttra, rörande afskrifning af det Kammarrätts-rådet Sylvander ådömda ersättnings-belopp, hvilket emedlertid komme att tills vidare uti kronans räkenskaper balanseras. Uti ofvannämnde till Kongl. Majit i underdånighet ingifne ansökning, hvilken, tillika med Befälhafvande amiralens i Carlskrona samt Förvaltningens at sjöärenderna och Kammarrättens deröfver afgifna underdåniga utlåtanden, finnes till sitt hela innehåll aftryckt i sammanhang med Kongl. Maj.ts till Rikets Ständer i ämnet aflåtne nådiga skrifvelse, har Kammarrätts-rådet Sylvander, såsom förklaring af den utaf honom begångna och till gru d för den ådömda ersättningsskyldigheten af domstolarna åberopade uraktlåtenhet att Bih. till R. St.
Ingeniör-general i ett arbete asur 1’art de la querre» yttrat, Den 28 Januari e. m. 209 ytlrat, angående hufvudstäders befästande, och här af Frih. Sprengtporten blifvit sagdt, att denne General i komitéen för befästandet af Paris skalle hafva motsatt sig dettas befästande, så må det tillåtas mig att förklara denna upgift vara ett misstag; ty han gjorde det icke. Han tillhörde inom denna komité, i motsats till sin förut yttrade åsigt i fråga om hufvudstadens befästande i allmänhet, den, åsigt, som förordade befästandet af Paris på ett längre afstånd ifrån sjelfva staden. Hvad beträffar Frih. Sprengtportens yttrande i afseende på Stockholms befästande, har han sjelf ganska riktigt antydt, att det vore mindre lämpligt alt ingå i någon egentlig discussion öfver delta ämne, så länge man ännu icke egde några närmare uplysningar derom eller kände förhållanderne i deras helhet. Men jag får förklara, att Frih. Sprengtportens motion gaf mig anledn. att vidröra denna fråga på den grund, att jag, så mycket i min makt stod, ville förekomma alt Utsk. i ett så vigtigt ärende skulle lätta något förhastadt beslut, och allraminst förskottsvis anslå medel, innan man ännu visste huru regeringen upfatlade Sveriges försvar i sin helhet, eller huruvida Stockholms befästande skulle betraktas isoleradt, eller kostnaderna för de fästningar, hvilka jag trott vara både nödvändigare och behöfligarc, anses förgäfves bortkastade. 1 afseende pä Frill. Sprengtportens sakrika och vackra anförande i öfrigt, får jag bekänna, att det på mina åsigler, i fråga om hufvudstäders och städers befästande i allmänhet, icke gjort den verkan, att jag kan anse mig deraf hafva blifvit öfverbcvisad.
N:o 93, ang:de hufvudgrunderna för förslaget till ny strafflag, hade Måndagen d. 28 i samma månad, pä eftermiddagen, blifvit mig tillsänd en skrifvelse, så lydande: ”Till Hr Statsrådet och Riddaren F. 0. Silfverstolpe. Sedan PresteSt. denna dag afslutat de allmänna ärenden, som utgjorde föremål för dess plenisammankomst, har det funnit sig föranlåtet, att enskildt öfverlägga om den oförmodade tilldragelse, alt Hr Statsrådet och Riddaren under discussionen på Riddarhuset, rörde LagUtsk:s betänk, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om nya criminallagen, efter anställd granskning af PresteSl:s i denna vigliga fråga fattade beslut, fällt det för Ståndet sårande omdöme, att detta beslut icke skulle varit uppriktigt menadt, och alt ett rent afslag hade varit ärligare. Då Ståndet bäst känner med sig sjelf, att delta beslut utgått från en af högre bud verkad och öfver all menniskofruktan upphöjd, kärlek till fäderneslandet, har ett motsatt omdöme öfver Ståndets afsigter icke kunnat annat än förekomma ovänladt och missnöjande, helst då det i ett annat Stånd blifvit fäldt af den man, som äger det dyrbara förtroendet, att inför Thronen föredraga och bevaka Kyrkans och Ståndets angelägenheter. Och har Ståndet ansett både ärligt och sig värdigt, att låta genom mig, dess Talman, till Ilr Statsrådet och Riddaren på delta sätt framföra uttrycken af dessa dess tänkesätt. Stockholm d. 28 April 1845. C. F. af T Vingård.” Sedan milt ifrågasatta yttrande blifvit uppsatt och jag deraf erhållit del, skref jag d. 2 dennes, jemte bifogande af della yttrande, lill Ärkebiskopen i följande ordalag; 3G6 Den 7 Maj f. m. ”Till Hr Ärkebiskopen och Ledamoten af K. SeraphimerOrden Doctor C. F. af Wingård.
I nästa ögonblick skulle han gå, det visste hon. Allting snurrade rundt i hennes hjerna. Hon blygdes att förödmjuka sig och hon kände ett sådant oemotståndligt behof att bli smekt. Med sin mjuka gång gick hon tveksamt fram till honom. Han stod alldeles orörlig, såg endast flyktigt åt sidan och såg ut på gården igen. Hon höll andedrägten och hon trodde säkert att han kunde höra huru hennes hjerta klappade. Hon trodde att hon skulle förgås af blygsel, men hon smög ändå upp sin arm helt sakta och lade den kring hans hals. Han tycktes icke det ringaste öfverraskad – egenkära varelse som han var – utan han vände sig helt lugnt om och tog henne om lifvet. »Jaså, du har gått och harmats på mig i fyra dagar?» sade han. Och så storskrattade hans ögon, och under skägget spelade den nedrigaste skälmaktighet. Hon kände sig så liten, så liten. Hon kände att han såg ned på henne som på ett löjligt litet kryp. Men han måste ge sig, han skulle inte kunna stå emot. Och så lade hon sin andra arm också om hans hals och så såg hon in i hans ansigte med sitt mest förföriska leende, och hon visste att hon hade mjuka, finhylta läppar. Var det att stå emot! »Det skall du inte bry dig om en annan gång, min unge lilla, för då får du bara dubbelt besvär, först att skapa dig ond och sen att göra dig god igen», sade han och strök henne gäckande öfver ansigtet, så att det fjuniga håret drogs ned öfver ögonen och hon måste stryka det undan med handen för att kunna se. Hon visste icke alls hvad hon skulle säga. »Ja, och så kostar det på att slå om, och det måste du», fortfor han skrattande. »Ser du nu, att det faller tillbaka på dig sjelf när du går och är surmulen. Och hela tiden var hon bara rädd att han skulle gå, men det gjorde han inte, utan när hon nu såg så frestande ut, så böjde han sig verkligen ned och kysste henne.
Han säger der: att andt ligen hagarne ej alltid i laglig våg tillkommit, hvilket bevises deraf, att PoliceLagJiiftningens område blifvit så ofant. ligt ut;t rackt, ehuru den för GrundLagen är obekant annorlunda än Jåfum Allmän Civiloch Crirninal-lag, i hvilken egenjkap deri ej kunde Jiiftas hvarken af Landshåfdingarrie i Länen eller af OfverStålhdllaren eller ens af Kongl. Majit, utan gemensamt med Riksens Ständer', och föreslår i följd derutaf: att de Allmänna PoliceFörfattningar, Jorn Kongl. Majit kan emellan Riksdagarne blifva nödsakad att låta vidtaga, och hvilka derföre närmaji kunna jemföras med Lag förklaringar, icke borde gälla längre än till näfta Riksdag, dd det Jkulle ankomma på Riksens Ständer, att författningen JäJtftälla eller ogilla. Så vidt jag ej förloradt förmågan att fatta mening af skrift, lärer Herr Cederschjöld härmed åsyftat att antyda, det Lagstiftande Makten ej rått förfarit vid utfärdande af sådane författningar och att derföre borde bestämmas den Lagtsiftningsrätt, som åt Konungen uti GrundLagen år lemnad. I den förra delen hade ingen fråga derom bordt kunna väckas i annan väg ån den? som 14 fich 2 Julii f. m. år utstakad för anmärkningar mot Regeringens Le. damöter; och i den sednare år det fråga om ett bestämdt tillägg i GrundLagen, som måste på samma sått tillkomma, som GrundLagen, och med den äga lika gällande kraft, ty huru ofor. meligt skulle det icke vara, att u!i en Lag, som vid hvarje Riksdag kunde ändras genom frenne Stånds Beslut af Konungen sanctioneradf, vore förklaradt GrundLagens råtta mening?