Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland annat, att dragontorpsenkan, Lottas mor, kommit på förmiddagen, för att afhemta de saker hon qvarlemnat på vinden. Hon ärnade sedan lefva och dö hos sin bror, som var målare i Uleåborg, dit hennes gosse äfven skulle komma i lära; han skulle nu åtfölja modren dit. Orsaken, hvarföre hon kommit i ett sådant menföre den långa vägen, var, att hon fått fri resa med en slägtinge, som personligen måste infinna sig vid höstetinget här i socken. Walter syntes ej fästa mera afseende på denna, än på de andra nyheterna, men påskyndade måltiden, under klagan på hopade göromål, och sade sig ännu ha det protokoll oskrifvet, hvilket gällde de punkter som blifvit beslutna vid sista socknestämman, och som skulle granskas och undertecknas dagen derpå, efter högmässans slut. Vanligtvis drack han sitt eftermiddagskaffe der nere, nu begärde han det upp till sig. Han tar lifvet af sig med det fasliga studerandet och skriblerandet, yttrade svärmodren, sedan han lemnat dem. Jag förstår mig visst icke på hvartill det tjenar, ty salig Bryller tog sysslan helt annorlunda och lättare; när han skrifvit ut sin predikan ur andra äldre postillor, och studerat in den som i sednare tider var honom en lätt sak, ty han kunde dessa böcker nästan utantill hade han nog tid öfrig både att äta och sofva. Men, nya tider och nya seder. Du borde likväl icke vara så tvär emot Walter, såsom du ofta är. Så der tar mamma alltid hans parti emot mig, anmärkte Lovisa, och satte sig vid sitt piano, för att genom musikens trollkraft bortjaga sin inbillade olycka, utan aning om att den verkliga stod för dörren. Sedan fruarna druckit kaffe och huspigan fört upp "Kyrkherrns stora koppar", sade fru Bryller till sin dotter: Hör på, kära Lovisa, folket har ett göromål för sig i bagarstugan, som fordrar min eftersyn. Jag skall skicka hit din gamla amma, ge henne kaffe och prata vänligt med gumman en stund, tills jag kommer tillbakas. Denna gång behöfdes ej modrens uppmaning till vänlighet.
Utskottet har tagit detta i behörigt öfvervägande och tror sig icke genom någon vidlyftig framställning behöfva fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet derpå, att ändamålet med hämmandet af lax och öfverflöd sällan kan genom directa förbud lämpligen vinnas, aldraminst när tvånget skall sträcka sig ända till en bestämd föreskrift, huru man borde kläda sig. Erfarenheten har äfven inom vart fädernesland visat, huru litet på denna väg är att vänta. Ett strängt förbud, med dermed förknippadt svårt ansvar, måste ailtid vara föranledt af någon vigtig moralisk grund, som likasom berättigar dess tillvarelse, om det icke antingen skall öfverträdas eller förlöjligas. Men det torde vara svårt, att i allmänna opinionen bereda någon moralisk grund, tillräckligt motsvarande det ansvaret, att en medborgare skulle förlora allt förtroende af Konung och Likar, och en Adelsman sine ståndsrättigheter, derföre att han sjelf eller någon af hans familia burit en klädnad af utländsk tillverkning. Det ändamål, Herr Lövenström åsyftar, måste uppnås på annat sätt. Genom goda efterdömen af tarflighet och framför allt genom en jemnt underhållen patriotisk och nationell anda hos folket, skall den skadli - Best), och Ekon. Etsk, Betänkanden. 445 ga luxen och öfverflödet vida bättre förekommas, än genom ovillkorliga förbud, som aldrig förfela att göra sig förhatliga. Utskottet, som på dessa grunder anser sig icke kunna tillstyrka Riksens Höglo!!. Ständer att bifalla Herr Lövenströms ifrågavarande motion, öfverlemnar dock vördsamt denna sin mening till Riksens Högloft. Ständers eget upplysta afgörande. Stockholm den 9 Maj 1825. Ankom den >4 Maj 1823<L Utlåtande, i anledning af Herr Lolls motion, om nyttan af marcher för armeen och sättet att derigenom befordra per.- ningecirculationen.
Till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomice-Utskotten: Af Riksdagsmannen D. Selanders Memorial, rörande förändring i Författningarne, angående Snö-plogning. 168 Den 20 Januarii. Af den 2 dennesj om Remiss: Till Stats-Utskottet: 5:0 Af Eric Ericssons från Örebro Län, Memorial, angående Tull-Verkets ställande unr der Kongl. Kamraar-Collegii öfverinseende och förvaltning, 2:0 Af Gustaf Larssons från Stockholms Län Memorial; angående ny Reglering af Statens Embetsoch Tjenstemän. 3:o Af Gustaf Gustafssons från Södermanland Memorial, rörande Götha Canal-Arbetets inställande tills vidare, 4:o Af Sven Månssons från Calmare Län Memorial, rörande uppränsning af den så kallade Stångåen i Calmare och Östergöthlands Län. 5:o Af RiksdagsFullmägtige från Blekinge Memorial, angående berörde Läns Båtsmansr Rotering. 6:0 Af Olof Månssons från Blekinge Län Memorial; angående Lots-Hemmans inlösande till Skatte, 7:0 Af Daniel Selanders Memorial, om betalning för Postföringen. 8:0 Af C. F. Bergs från Bohus Län Me - Den 20 Januarii. 16g immal, angående förändrad Styrelse af Allmänna Brandförsäkrings-Verket. Till Statsoch Banco-Utskotten: Af Måns Pehrsons från Blekinge Län Memorial, angående förökadt Anslag till medde-r lande af Fastighets-Lån. Till Bevillnings-Utskottet: 1:0 Af Daniel Anderssons från Upland Memorial, angående yrkad förklaring öfver 2 Art. 3 §, 7 morn, af Beyillnings-förordningcn. 2:0 Af Carl Hinricsons med heres från Gefleborgs Län Memorial, angående lindring i Bevillningen för sådana Hemman, sorn lida genom öfversvämning af den så kallade LjusneElfyeii, Till Banco-Utskottet : Af Riksdagsmannen J. M. Wessings Memorial, angående förbud emot lifgifvande af private Assignationer, Till Lag-Utskottet: 1:0 Af Johannes Arfvidsons från Jönköpings Län Memorial, angående förhöjdt
Han liter oss kasta en blick in i den af en historiker som Den varld utan k&amp;leks betecknade dunkla tidsfilder, som foregir Kristi framtradande p i jorden, d % det hjiilplosa, nyfodda barnets riirde ej aktsdes hogre an %en vanlig forbrukningsartikel, som lgaren (d. v. s. fadern) kunde e£ter godthnande behdlla, afyttra eller forstoran. ~ f v forntidens n hogst sttlende folk intaga i sin uppfattning af barnen och deras stallning i familjen en mycket lig sthndpunkt. T. o. m. greker och romare, hvilkas konst och litteratur vacka v h beundran, hyste lnycket lAga tankar om barnens existensratt och om det r u d e som kunde tillmatas ett nybildadt manniskolif. Upprorande &amp; o isynnerhet de omanskliga seder, sorn voro rldande i det gamla Rom, hvarom lamnas i all sin ohygglighet intressanta detaljer. De af fadern forkastade barnen utlades vanligen p i en viss oppen plats i niirheten a£ en pelare, som diiraf fick namnet Colzcmna lactaria (mjolkpelaren), dar hvar och en kunde om han st % onsknde, utv9ja iit sig ett barn och antingen adoptera det eller upytaga det till slaf. Sorgligt var i. sanning dessa arma .varelsers ode .. De barn hvilka svulto ihjal eller sondersletos af vilda hundar, voro icke de salnst lottade. Af dem som upptogos som fosterbarn blefvo m&amp;nga pA det grymmaste satt stympade af fosterforaldrarne for att sedermera shorn tiggare blifva for dessa en lonande inkomstkdla. Under det tilltagnnde sedefordarfvet under kejsartiden och de allt skarpare framtradande klass-skiljaktigheterna med ty &amp; tfoljande fattigdom tilltog i en forfarande grad oseden att utsatta barn, hvil1; a ofverlhnnades At slafveriet eller en annu grymmare framtid.
Memorial, deruti till Riksens Ständers förnyade uppmärksamhet blifvit anmäld angelägenheten deraf, att medel snart varda utsedde och anvisade till ifrågavarande muddringsarhetes företagande, innan, under tidens vidare Ramskridande, de samlingar af Sand, Sjötång och Gyttja, som från Hafvet allt mer indrifvas i Hamnen, hunnit alldeles igenfylla densamma och göra en af Rikets vigtigaste och af naturen i öfrigt mäst gynnade Hamnar för Sjöfarten obrukbar. Af de Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss vidfogade Handlingar, har Stats-Utskottet om det ifrågaställde företagets nytta och angelägenhet samt dertill erforderliga kostnad sökt erhålla nödig kännedom; och ehuruväl Utskottet anser uppmuddringen af Landskrona Hamn vara ett företag af den allmännare nytta, att något bidrag dertill å Statens sida skäligen bör komma i fråga; likväl, då, såsom Kongl. Maj:t jemväl i Nåder förklarat, Stals-Verket ej ensamt hör vidkännas kostnaden i och för denna uppmuddring, och icke utredt finnes hvad bidrag Landskrona Stad härtill vill lemna, samt de vid Handlingarne befintlige kostnadsförslag, det ena att verkställa arbetet på 92 dagar, mot en kostnad ef 62,462 R:dr 32 sk. och det andra att för 46^27 R:dr B:co tillvägabringa uppmudringen på Nio år, synas vara för högt tilltagne samt sakna nödig fullständighet, och det senare, StatsUtskottets Betänkanden. 165. efter Utskottets tanka, i verkställigheten icke eller det lämpligaste, emedan arbetets fördelning på-så många år skulle försvåra utförandet oell motverka ändamålet; saknar Utskottet anledning att tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att för närvarande och i det skick frågan nu befinnes, anslå någre medel till detta företag, som dessutom icke lärer vara af nödvändigheten så högt påkalladt, enär, efter den underrättelse Utskottet erhållit, Hamnen ännu år 1814 skall haft det djup, att Linie-Skepp der kunnat inlöpa; utan lära Riksens Höglofl. Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl.
Anförande, angående saknad eller fö?“: Dm 30 Maji. 69 j dröjd verkställighet af Kongl. Majits och Riksens Ständers, uti åtskilige Rikets inre hushållning rörande ärender, vidtagne beslut; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial endast borde läggas till Handlingarne. Då nu å nyo föredrogs Expeditions-UtJ skottets den 26 dennes aflåtne, samt den a7 i gamma månad eftermiddagen, på bordet lagde, Memorial, angående Register till Bihanget, och Renskrifningshjelp för ExpeditionsUtskottets Cancellister, biet' samma Memorial till Siats-Utskottet remitieradt. Vid förnyad föredragning af Banco Utl skottets den 22 dennes afgifne, samt den 29 derpå följde förmiddagen , på bordet lagde, tvenne Utlåtanden, öfver de hos BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den32sists lidne April meddeldte Betänkandcn: 1) Om lånebiträde från Banken till Uddevalla Stads Kyrka. 2) Om lånebiträde hån Banken till upp-' byggande af Lärohus i Calmar och Skaraj fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde aine Betänkanden redan blifvit af Ridder skåpet och Adelö bilallne, Utskottets ifrågava* 696 Den 30 Maji. rande Utlåtanden borde läggas till Handlingarne.
Midt i dansen kan den gynsamma vinden blåsa upp. Höfvidsmannen samlar sitt folk; det är icke tal om att stanna ännu en timme. En liten jolle ror fram och tillbaka mellan stranden och femböringen. Flickorna följa gossarne ombord och trakteras med »kistebetten»: en levs, en bit spickekött, en kringla och ett glas vin. Gossarne lofva bref, de efterlängtade Lofotbrefven. Flickorna lofva trohet, ändock det icke behöfves: det finns nästan ingen manlig ungdom kvar. Strax därpå stå de alla i land och se huru jollen drages upp på femböringens »farm» (midt), seglet hissas och färden anträdes. Mor står i fjæren (ebblandet) och ser på. Hon grät icke, då mannen tog farväl af henne. I denna landsände får man aldrig se känslosamhet och tårar, då man och hustru skiljas. Han smeker henne icke då folk ser på; hon visar honom icke att det kostar tårar att se honom draga bort. Men männen segla mellan de branta fjällöarne inomskärs. Bakom ett svart, väldigt fjäll blir sällskapet ökadt af andra Lofotbåtar. Vid sidan af ett annat tindrande hvitt stöta flere till, och slutligen räknar sällskapet sjuttio, åttio, nittio båtar. Kvinnfolket hemma får en väldig rengöring att begynna med, innan de få taga itu med ullspånaden och väfvarne. Pigorna tröska med handslagor de få tunnor korn, som växt och mognat vid gården, och så går lifvet enformigt till våren. En enda gång, den 2 Februari, Kyndelsmässodagen, ha kvinnfolken en liten festlighet, som kallas käringjulen. Då är rengöringen länge sedan öfverstånden och då är, men först då, julen slut. Öfver backar, efter stigar och på vägar gå från morgon till kväll käringar och flickor gårdmellan och dricka kaffe, äta levser och läsa Lofotbref. En olycksdag i Lofoten. Henningsvær, ombord å räddningssköjten Liv, påskmorgon. NÄR skall man glömma gårdagen? En blågrå, iskall dag — gul ett par förmiddagstimmar i snötjocka — blåsvart med matta stjärnor och röd måne på kvällen.
Hon kämpade modigt för att återhålla tårarne. Guvernanten gick med långa steg och drog i henne, och hon var så trött och ledsen, men ville inte gråta på gatan. Menniskorna skulle kanske skratta åt henne. Men då hon kom hem och tog fram sina kära dockor, då snyftade hon öfverljudt och berättade för dem, hur olycklig hon var och att hon aldrig, aldrig mera skulle blifva glad igen. DEN FÖRSTA KÄRLEKEN. Berättelse från fransmännens flykt till Génève under kriget 1870–71. Madame brukade vanligen hålla en sträng disciplin bland eleverna, och dag ifrån dag förgick, utan den minsta ändring i det en gång faststälda schemat. Det var ett stort, väl inredt hus, i hvilket hundratio äldre och yngre flickor uppfostrades till, som man hoppades, goda och bildade qvinnor. En hög förstuga, delad midt itu af tvenne pelarrader, som gjorde på den inträdande ett slottslikt intryck, förde till musikoch gymnastiksalarne, klassrummen etc., alla rymliga och beqväma rum med till dem hörande materialier. I gymnastikrummet fans äfven ett piano, och här brukade man en gång i månaden ställa till en bal för att roa eleverna. Det var också ett, tyvärr ganska vanligt, men förfärligt fruktadt straff att bli utesluten från dessa fester, då man begått någon förseelse. En vindeltrappa, som gick genom hela huset, ledde upp till våningarna, hvilkas korridorer med de numrerade dörrarne bildade en fyrkant omkring trappuppgången. I första våningen bodde den stora lärarepersonalen; der fans äfven ett samlingsrum der lärare och elever tillsammans intogo frukost och läste morgonbön. Andra och tredje våningarne voro inredda åt eleverna – fyra eller fem i hvarje rum. Klockan sju på morgonen ljöd väckningsklockan genom huset. Då skulle alla flickorna upp och afdelningsvis marschera ned i badrummet, och hur kallt det än var och hur de huttrade och gnälde, hjelpte det ej, de måste alla ned i vattnet och så till gymnastiksalen för att hoppa och klättra sig varma. Derefter åts frukost, och då den var slut, framtog en af lärarne postväskan och utdelade långsamt och högtidligt brefven.
Memorial, liar Riksdagsfullmågtigen Håkan Nilsson från Skåne anfört: ali från öfre delarne af Göinge Härader vore ett afstånd till närmaste städer af 5 till 8 mil, hvaraf stora olägenheter uppstodo för dessa orters invånare, dels i anseende till svårigheten för dem att så långväga afsätta sina landtmannaprodueter samt isynnerhet skogs-effecter, hvilka utgöra deras förnämsta in - Staissamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N\o 27. II komstkälla, dels derföre, alt de, hvarje gång som de skola utbetala eller emottaga penningar annorstädes ån i bernot ten, af brist på postgång, åro nödsakade att företaga långa resor, för hvilka kostnaden ofta uppgår tili högre belopp ån det, hvarför resan måst företagas, samt slutligen derföre, att Sparbankerna i kringliggande ståder, hvilkas välgörande inflytelse visat sig å andra närmare dertill belägna ställen, äfvenledes, i brist af postgång, ej kunna begagnas till någon fördel för dessa från ståder aflägsna orter. För af hjelnandet af dessa olägenheter, har motionåren föreslagit, dels anläggandet af en Köping i Wittsjö by, som år belägen 51 mil från Christianstad intill landsvägen uti den folkrikaste delen af Vestra Göinge Härads skogsbygd, dels äfven inrättandet af ett Post Conior derstädes, hvarigenom, utom de fördelar, som dermed tillskyndades ortens invånare, äfven till det allmännas nytta bereddes en direct postgång emellan Christianstad och Halmstad; och har vid motionen blifvit fogadt ett Utdrag af sockenståmmo-prolocoH, hållet i Åkarps och Wittsjö kyrkor, hvaruti finnes ett uppdrag af dessa socknars invånare för motionären att till Rikets Ständer göra framställning i ofvanberörde fråga; hvarförutan, vid remiss af motionen, Riksdagsfuilmågtige David Andersson från Halland samt Påhl Påhlsson och Christen Andersson från Skåne deruti instämt.
Hon böjde sig ned och kysste lille Ivan, hvarpå hon gick ut i salongen. Hennes blick föll på morgontidningarna och ett par bref, som nyss ankommit. Hon granskade likgiltigt utanskrifterna. Det ena brefvet var till henne. Moster Amelies stil. Det var länge sedan hon låtit höra af sig. Men den unga frun var just ej i humör att finna intresse för någonting, och hon bröt helt likgiltigt sitt bref. Allt eftersom läsningen fortskred, syntes dock brefvet taga hennes uppmärksamhet i anspråk, och när hon slutat det, satt hon länge med hufvudet lutadt i handen, tyst och tankfull. » Ett besynnerligt sammanträffande att detta bref just i dag skulle anlända, » mumlade hon efter en stund och genomögnade ånyo de rader, som gjort henne så tankfull. » — Stackars Annie, hon syntes ha ganska tunga dagar. Barnen visa henne ej den tacksamhet och det undseende, hon hade rätt att vänta; det förefaller mig nästan, som om de vore rätt kallsinniga emot henne. Hon har dock ägnat dem hela sitt lif, alla sina omsorger. Men så underligt det än kan tyckas, förefaller det nästan, som omfattade de med större ömhet denne lättsinnige, försumlige fader än den, åtminstone som moder, så uppoffrande och plikttrogna Annie. Nu har Lilly under flera månader vårdat fadern, som väl näppeligen kommer att resa sig från sitt sjukläger. Jag tror det är denna dotterns ömhet om fadern, som, tillika med öfvertygelsen att känna sig oförstådd af barnen, sargar Annies hjärta. Och huru skulle de också kunna fatta, hvad hon haft att utstå 1 Hon uppfyllde nog samvetsgrant sin plikt att icke draga deras hjärtan från fadern och lärde dem att bära aktning för honom. Själf stödde hon sig på sin allt uppoffrande kärlek till dem! Men stackars Annie! Hennes många pröfningar och den svåra och ömtåliga ställningen som frånskild Bidrag mottagas med tacksamhet. 1898 hustru hafva under årens lopp gjort henne misstrogen och bitter. Troligen anse barnen henne hafva varit för litet öfverseende med fadern. Hvad minnas de af den kränkta, till jorden tryckta Annie! Emellertid blir Annie alltmera kall och oåtkomlig, alltmera ensam och sluten inom sig själf.
Westmanlands malmer äro ock den största skatt Sverige eger, och derföre är en jernväg dit upp af högsta vigt. Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja remissen till Stats-Utsk:t; och detta så mycket mera som jag hört, att en motion blifvit väckt i denna syftning, ehuru deri helt anspråkslöst begäres blott en enda million, under det man fordrar 10 millioner för den östra banan. Frih. af Ugglas: Jag har icke heller förbisett hufvudstadens och de norra orternas intresse uti min motion, då jag i slutet af densamma anhåller, att K. M:t ville låta göra undersökningar för att bestämma hvar dessa jernvägar skulle anläggas. Hade dessa undersökningar redan nu varit verkställda, skulle jag icke åtnöjt mig med att begära 24 millioner, utan föreslagit hela den summa, som skulle erfordras, för att fullborda hela vårt jernvägssystem, men innan dessa undersökningar skett, Den 18 November. 131 har jag ej ansett tiden vara inne att begära anslag för dessa banor. Gr. Sparre: f)å frågan om jernväg norr ut stått på dag ordningen i 10 år, då 2 eller 3 undersökningar äro gjorda, då en komité varit nedsatt för att yttra sig i frågan, så skulle det högeligen förvåna mig, om icke K. M:t på allt detta skulle kunna grunda ett omdöme, hvilket Han ock genom vid förra Riksdagen afgifven Propos. i ämnet visat sig hafva fattat. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå fastställd propos., blef motionen jemte yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t. Föredrogs och remitterades till Stats-Utsk:t Hr Fitinghoff^, Conrad Bleckert, den 15 dennes bordlagde motion, N:o 97, om beviljande af ett anslag å 76,250 rdr, för väganläggning från Ramsele socken till Tåsjö kyrka. Föredrogs Hr Liljenstolpes, Axel Fredrik, den 15 dennes bordlagde motion, N:o 102, ang. e. o. tjenstemännen, deras ställning samt befordringslagarne. Hr Liljenstolpe: Jag hänvisar till R. o. Ad:s prot. för den 30
17 gen uppå hvarje tunnland blifva qvarstående; samt att, enligt uppgjorda beräkningar, hvarje tunnland jord, derå rten verkställda planteringen lyckats, anses efter 160 å 200 års förlopp afkasta cirka 5000 Cubik fot fullmoget större och mindre Skeppsvirke, oberäknadt den brännved, sorn genom utgallringar kan erhållas, I 4:de puncten af den Kongl Propositionen har Kongl. Majit i Nåder täckts hemställa att, sedan Rikets Ständer anvisat de af Kongl. Majtt äskade, här ofvanomförmälde anslag i jord och penningar, samt i öfrigt beviljat hvad af Kongl. Majit i sammanhang dermed föreslaget blifvit, den fria Dispositionsrätten öfver Ekskogar å Skatteegor, med undantag endast af de för Kronans räkning redan stämplade ekar, gehast må vidtaga, och vederbörande, utan lösen, för all framtid tillerkännas hvilket bör, genom utfärdad Kungörelse Allmänheten meddelas och försäkras. Ehuru Utskotten, af de skäl, Sorn vid 3:dje punkten anförde blifvit, ansett sig icke kunna tillstyrka Rikets Höglofl. Ständers bifall, för anvisandet på en gång eller intill Dästa Riksdag af hela det anslag för Ekeplanteringar Kongl. Majit i Nåder begärt, förmoda Utskotten likväl, Bih, till Rih-St. N:o 34; att denna omständighet, hvars giltighet Kongl. Maj:t, vid förnyad Nådig pröfning af frågan, torde täckas hilliga, icke skall komma att innebära något hinder för den rättsenliga och så väl i allmänt som enskildt hänseende, välgörande anstalt, som med Ekträdets öfverlemnande till Kronoskatte-Hemmansegarens fria disposition är åsyftad, och derföre, redan vid 1823 års Riksmöte, blifvit af Rikets då församlade Ständer till Kongl. Majtts Nådiga bifall och verkställighet öfverlemriad. Uti till Kongl. Majit aflåten underdånig
Län, om vidsträcktare sågningsfrihet för Skattlagdt Sågar; afLars Anderssons, från Skaraborgs Län, om Åborätten å deaf Bruksägare till Skatte inlöste hemman j af Petter Jons - Den i4 Junii J. nt„ m sons från Skaraborgs Län, angående upphäfvande af Författningen om Kyrkovaktare ledigheternes kungörande i Allmänna Tidningarneaf Jöran Jönssons från Malmöhus Län, om förbud emot Hästars införsel från Dannemark; af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående behofvet af en fond till understöd för Jordbrukare, som genom frost eller hagel skada förlora växande gröda; af David Rasmunsson från Malmöhus Län Memorial, angående sättet att utgöra den till AcademieStaten i Lund anslagne Lönings-spannemål; af Jöran Pehrssons från Östergöthlands Län, rörande beklädnadssättet för Indeldta Arméen; af Anders Sandstens från Jönköpings Län, angående Smålands HusarRegementes beklädnad, mm.; af Olof Olssons från Östergöthland, om användande af KronoAllmänningarne, jemte Anders Petter Pehrssons från samma Provins anförande i berörde ämne; af Jonas Gråbergs med flere Ledamöters från Carlstads Län, Memorial , angående ändring i tid och sätt för Afradsoch KronoTiondeSpannemålens uppsägning; af Pehr Jönssons från Christianstads Län, angående HäradsSkrifvares och StadsCasseurers skyldighet i afseende på utfärdande Debetsedlar och Anteckningar i Mantalslängderne; af Nils Håkanssons från Christanstads Län, om förbud mot permittering af manskap vid värfvade Regementer; af Johannes Larssons från Jönköpings Län, angående husesyner å SoldateTorp; af Eric Larssons från VVesterås Län, rörande Skallgång; af Olof Pehrssons från Stockholms, Anders