Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 Februari 1857. Expeditions-Utskottets Färsing till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 31 Jan. 18H7. Preste-Slåndet den 31 Borgare-Ståndet den 31 Bonde-Ståndet den 4 Febr. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående skyldighet Jur boslälls-innchajvare att deltaga i Fjerdingsmans aflöning. (Allm. Besv:s o. Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 10). S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande kommit, hurusom Fjerdingsmans-befattningen utgör ett menighels-bestyr, hvadan besväret dermed desto hellre synes höra, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, tillhöra alla dess jordoch lästighets-innehafvare, som Fjerdingsmans-inrättningen åsyftar upprätthållande af ordning och säkerhet inom kommunen lill alla dess medlemmars skydd och fördel, och då härtill kommer, att, anligt Rikets Ständers vid 1840—1841 årens Riksdag fattade beslut, det dittills i Riksstaten lill Fjerdingsinans-löner uppförda belopp af omkring 8,000 R:dr dels redan blifvit, dels skall, i mån af löne-innehafvarnes afgång, blifva till statsverket indraget, hafva Rikets Ständer i detta förhållande funnit ett ytterligare skäl lör en allmännare utsträckning af ifrågavarande onus, hvilket, inom socknar, der flera eller mera betydande boställen äro belägna, för närvarande måste tyngre än billigt är drabba öfrige dertill pligtige. Rikets Ständer få alltså, med anmälan, att de för sin del medgifvit, att äfven boställs-innehafvare böra, der
Nådiga förslaget härutinnan innefattat, ej innebure den garanti, man föreställt sig. Man kan nemligen väl föreskrifva, att affall ej får ske till annat än visst reiigions-samfund; men om den affallande skiljer sig från delta samfund och omfattar annan troslära, än samfundets, inträffar just det förhållande, som man inbillat sig hafva genom inskränkningen förekommit. Han upphör icke att vara en medlem af slaten; men han står utom den Svenska kyrkan, utom det samfund, till hvilket han ölvergåtl; och hvar finnes då ifrågaställa garanti? Den måste dock finnas, och derföre sökas på annan väg, än genom inskränkningar af omlörmälda art. Slaten bör nemligen vidtaga, då kyrkan sluiar. Men här inträder man på det gebiet, der man förgäfves bemödar sig att i Ständernas föi handlingar i ämnet finna någon gemensam tanke. 1 fråga om hvilka rättigheter i kyrkligt hänseende må medgilvas dem, hvilka öfvergå från den Svenska kyrkans bekännelse, råder nemligen, efter hvad ofvan är förmäldt. en splittring i meningar, som uppenbarar svårigheten för Utskottet att på ett tillfredsställande sätt lösa uppgiften, äfven om förhållandena medgåfvo en sådan lösning eller, med andra ord, om tiden nu vore inne derför. Men för ordnande af heiörde rättigheter och meddelande af de reglementariska föreskrifter, som i öfrigt kunna vara nödiga, fordras, såsom ock rätteligen blifvit anmärkt, i första rummet tillförlitlig kännedom om beskaffenheten af den separatism från kyrkan, söm här i landet' kan lörefinnas. Och en sådan kännedom saknas för närvarande och måste, enligt hvad redan är ytlrädt, saknas, intill dess det tvång till tystnad, som pålöljden af landsförvisning innebär, blifvit undanröjdt. Den föreställning har emellertid sökt göra sig gällande, som skulle det tills vidare vara nog om man förklarade att Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 178-1 skulle ega tillämpning äfven i nu ifrågaställa fall.
Nådig sanktion; men, i afseende på öfriga delar af förslaget, hvilka innefattade stadganden af ekonomisk och administrativ egenskap, särskildt tagit detsamma i öfvervägande, och med anledning deraf under den 10 November 1055, låtit i ämnet utfärda Nådig kungörelse. Enligt underdånig skrifvelse den 29 November 1854 hafva Rikets Ständer, sorn ansett nu gällande lagstadganden i afseende på preskription af fordringar emellan enskilda gifva anledning till den anmärkning, att derigenom i nära obegränsad tid bevarades rätt till talan för fordran emot såväl gäldenär som löftesman utan någon sådan åtgärd, hvarigenom de erinrades om fordringens tillvaro, lör sin del, till förekommande af dessa olägenheter och den osäkerhet i rättsförhållanden, som vore en följd af nuvarande lagstiftning, beslutat en författning i detta ämne af den lydelse skrifvelsen utvisar. Då Rikets Ständer icke bestämt någon viss tid, efter hvars förlopp den nya lagen först skulle träda i verksamhet, men härigenom ett oskyldigt lidande kunde uppkomma för dem, hvilkas fordringar blefvo preskriberade så kort tid efter den nya lagens utfärdande, att deras bevakande i enlighet med de nya föreskrifterna icke kunde medhinnas, samt med afseende jemväl å de i öfrigt i Högsta Domstolen gjorda erinringar emot förslaget i liera delar och deribland särskildt om bristande fullständighet oell sådan klarhet i uppställning, att anledningar till missförstånd om den föreslagna författningens syftning och innehåll kunde anses lörebyggda, har Kongl. Maj:t vägrat Nådigt bifall till Rikets Ständers ifrågavarande förslag. Kongl. Majit förhlifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 14 Oktober 1856. OSCAR. C. E. Gunther. 6 Kongl. Maj.ts Nåd. Skrifvelse N:o 11. Transsumt af Protokollet öfver Justitie-departem,ents-ärender, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-rådet ä Stock holms Slott, Tisdagen den 14- Oktober 1856.
Ting på landet blifvit behörigen utlyst;” Xlii denna reservation instämde Herr Prosten Bolander och Herr Bååth; Ber.-, Lagsamt Allm, Bes v.- och Oecon.- Utslc'.s Utlåtande N:o 8. 55 af Herr Bååth: ”Emot Höglofl. BevillningsLagsamt Allmänna: Besvärsoch Oeconomie-Utskottens förslag till Förordning, angående bränvinsbränningens utöfning samt försäljning af bränvin, får jag mig reservera t följande omständigheter: Uti i och 34 §§i är rättigheten för den, som eger bränvin tillverka,; alt distillera med en 6 kannors panna, inskränkt till endast de 6 månader af året, då bran vinsbränning får utöfvas. Egentliga grunden för denna inskränkning skulle förmodligen vara, att förekomma missbruk. Jag skulle likväl svårligen kunna föreställa mig, att någon, som till bränvinsbränning är berättigad och dertill sig anmält, kunde finna någon uträkning vid» att under de 6 månader bränvinsbränningen är inställd, tillverka någon gång bränvin med en 6 kannors panna, emedan sådant vore alt förspilla både tid och materialier. Skulle likväl ett slikt missbruk vilja försökas, är innehafvaren af dylik dislilleringspanna oförhindrad, enär denna redskap, enligt Förslaget, icke är underkastad hvarken försegling eller inlemnande å allmänt förvaringsrum. Deremot blifver det ofta, serdeles i större hushåll, af olägenhet, att under 6 månader af året icke få distillera, och förädla det bränvin, man tillverkat.. Jag anser derföre, att dislillerings-rätligheten med 6 kannors panna bör vara fri under hela året för den, sorn lill bränvinsbränning är berättigad. 14 §• 1 morn. ålägger tillverkare af bränvinsredskap på Bruk eller i Stadj att förse den med sin namnstämpel samt ombesörja dess uppmätande och stämplande af vederbörande Landtmätare eller Justerare, vid 33 R:dr 16 sk, vite. Men 2 och 5 mom. ålägga egaren (det vill säga köparen) en så beskaffad skyldighet, då bränvinsredskap> förfärdigas eller ändras på landet.
Revisorerne hafva vidare meddelat dels att, då den med år 1851 inträdda förhöjning i inlösnings-summan för hvarje intaget barn, ifrån 100 Rldr till 240 Rldr funnits vara för högt tilltagen, lindring härutinnan egt rum 24 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201. sålunda, att genom Direktionens den 17 Februari 1853 fattade beslut, denna afgift blifvit bestämd till högst 200 R:dr, dels ock att, vid inventering, Barnhusets säkerhets-handlingar befunnits i god ordning; äfvensom, sedan fullständig inventering å Barnhusets beklädnads-, säng-persedelsoch inventarie-förråd, med en icke obetydlig tidsuppoffring från Direktionens sida egt rum, dessa förråd, vid Revisorernes besök på stället, förefunnits i synnerligen godt skick; hvilket allt Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom anmäla. Upsala Kongl. Universitet. \ § *»• (1853 års Rev.-Ber. pag. 143, förkl. pag. 240—242).
St, Prof. 1844, 3 Sami. 1 Haft. 1 2 Conslitutions-Ulskottets Memorial, M 2. lional-represenlalionens ombildning, nemligen det i förra ConstitutionsUtskottets Memorial N:ris 38 och 68 framställda förslag om Riksdags-Ordningens upphäfvande, — den i nämnde Utskotts Memorial N:o 85, föreslagna Val-lag, samt de i samma Utskotts Memorial N:o 68, innefattade förslag om ändringar och tillägg uti Regeringsformen, Successions-Ordningen och Tryckfrihetsförordningen, dessa sistnämnde förslag likväl, med de i Memorialen N:ris 85, io5 och ny f öreslagna ändringar, — tillsammans utgöra ett helt för sig, på hvars godkännande eller förkastande pröfningen af vissa andra förslag till ändringar i grundlagarne beror, har Constitutions-Utskottet, som det åligger att, vid hvarje Riksdags början, till Riksens Ständer inkomma med uppgift å de vid nästföregående Riksdag beredda och tili innevarande hänskjulna förslag, rörande ändringar i grundiagarne, ansett sig böra förenämnde, uti 1 mom. 81 § af 1841 års Riksdagsbeslut omförmälde, grundlagsändringsförslag särskildt till Riksens Ständers afgörande härhos öfverlemna, med vördsamt tillkännagifvande, att Utskottet, för att bereda lättnad vid ärendets granskning, dels upptagit den föreslagna Regeringsformen i sin helhet, med utmärkande genom cursiv stil af de föreslagna ändringarne och tilläggen, dels i bredden vid hvarje § medelst citalioner lemnat hänvisning till motsvarande stadganden i nu gällande grundlagar, dels ock bifogat en jemlörelsetabell, som från hvarje § af nuvarande Regeringsform och Riksdags-Ordning hänvisar till nu ingående förslag och jemväl upptager de §§ af nuvarande grundlagar, som blifvit i de nya förslagen helt och hållet eller till någon del uteslutne. Stockholm den 12 Augusti 1844. Cmsiilutions-Utskottets Memorial, Jtä 2. 3 L Fullständig lydelse af den föreslagna Regeringsformen. § i.
97—99* ■5* 97* ©fter fuddnbabe Saneringar, dligger #5rabSjTrifmaren, tels «K genajt eder (lil inom Stenne mecfor raebbela utbrag öfwer alta msbtagmt Anbringar t 23erebningS.©ommitteenS ätgdrber tid fjmarje ©ocFen, för tjmilfen dobring dgt ruin, får att d ^rebifjlolen behörigen FungåraS, bels od! att fia ÄontmgeniS BefaflningStjafmanbe uppgifna be mdrben, forn blifmit fywcxic Boftdfle wib be inom -Sdnet fårlagbe Regementet orij ©orpfer å fatte; (Tolanbe fcefe (ijtndmnbe fårteefningar berofmer af Coniin* gens BefaflningSfjafmanbe éfwerfdnbaS rifl mebetboranbe ©befs.émbeten, ätt tittfrdflaS RegcmenfsfTrifwaren efter KppborbSmannen mib Regementet, forn Derefter (Tätt påföra fjmarje fegre oej) Idgre Sjenpemgn wib Rege» mentet ben fSemrffmng, -forn i oefj f6r Bofidflet, famt ada antra Sone» infomjtcr bor erldggaS; fTelanbe får bebårig efterrdttctfe, afla of man# ndmtabe Sjenftemdn mib Regementet adtib aflemna ftifltldobige uppgifter öfwer fine Såne.infotnfler.
Deras moder befallde dem att fara till Gudhorm och kräfva hämd på honom för deras systers grymma död, och innan de begåfvo sig på väg, sjöng hon öfver dem en galdersång, som gjorde dem hårda mot smidda vapen. De kommo till Gudhorm, där han satt vid dryckeshornet i sin sal, omgifven af kämpar. De stego fram, drogo sina svärd och höggo in på honom. Hans kämpar rusade upp och angrepo dem. Äfventyret slutade så, att Gudhorm fick ett svärdstygn i sidan och flera sår, hvaraf han alltsedan led, samt att Sörle och Hamder stenades till döds, sedan man funnit, att udd och svärdsegg ej beto på dem. Det tilldrog sig nu stora händelser i gudavärlden. Den splittring som rådde mällan asar och vaner, gaf jättarne hopp om att kunna göra en stor eröfring. Alla deras stammar förenade sig för att angripa och ödelägga Midgard, och de föreslogo Oden, att om han bistode dem mot de gemensamme fienderna, vaner och alfer, skulle de förhjälpa honom att återtaga sitt högsäte i Asgard. Men Oden, som tänkte mer på människornas väl än på sin egen makt och härrlighet, skyndade att underrätta vanerna om det anfall, som hotade, och han lofvade dem sin hjälp, om de behöfde den. Den var högligen af nöden, ty de härmassor, som samlat sig i Jotunheim och ryckte dels mot Bifrosts norra brohufvud, dels öfver Elivågor in i Svitiod det stora, voro ofantliga. Men asarnes, vanernas och alfernas förenade makt tillbakaslog dem med oerhörd manspillan. Elivågor voro så uppfyllda af slagna jättars kroppar, att man med svårighet rodde skeppen genom böljorna, och man kunde å ömse kusterna göra en tre dagars ridt utan att se annat än fallnes lik.
SD. UpplästeS ä nyo, och bifölls, Lag-Utskottets d. 22 Sept. pä bordet lagde Betänkande af den zo Äng. angäende rättighet för Afgärda By att söka skifte med Bolby i Skog och Utmark: hwarom dr Respective Siänden skulle genom Utdrag af Protokollet »vänligen underrättas. Dt supra. S. V. Beslöt Höglofl. Ridderskapet och A» beln att lemna sitt bifall till Lag-Utskottets den 22 Sept. pä bordet lagda Betänkande af d. 2Z Aug. rö« rande Lagens rätta förständ i IX Cap. 1 § Ärfva Balken: skolandedetta beslut genom ProtocollS - Ut» drag de öfrige Respeetive Ständen »vänligen meddelas. Dt supra. S. D - Den lo Gcloher. S. D. Föredrogs ä nyo Allmänna Bcswärs» och Economie - Utskottets d. 22 Sept upplästa och pä bordet l >gda Betänkande angäendr Ströinmings-fisket wid RiketS Stränder och Skärgärdar; och blef hwad Uiskvttet i afseende dcrpä tillstyrkt af Högloll. Riddcrskapct och Adeln ogilladt, anseende Riddcrskapet och Adela tjcnligast att häoanefter mä fbrblifwa wid hwad j Kongl. Majus Stadga och Ordning för Rikets HalsSkär« Ström - och Jnsjöfnke af d. 14 Nov. 1766 stadgas och fbreskrifwcs: och stulle genom Utdrag af Protocollct de öfrige Respective Ständen härom wänli» underrättas. Oc lupra.
För Fullmäktige i banken likasom för BankoUtsk. skall blifvit förevisadt ett dylikt mynt med större tillsats af koppar, hvilket mynt lärer lill färgen varit mycket mörkt likasom de gamla mynten, ehuru jag icke vet, huru myntet kunnat fä en sådan färg. Hvar och en som haft det gamla silfvermyntet här i landet om händer, vet väl, att det väger mindre än kopparmyntet. Orsaken är således att söka i myntmästarnes beqvämlighet och Utsk:s mindre uppmärksamhet, hvarigenom det ieke afstyrkt saken, som varit nyttigt för landet. Hvad göres väl nu behof af detta mynt derföre, att småsedlarne borttagas. Man erhåller endast en mångfald af kopparmynt, som i alla länder anses såsom en olägenhet och skall äfven blifva det bär i riket. Under de återstående 2 åren till nästa riksdag kunna vi gerna begagna de 2 sk., hvarmed allmänheten är bekant, och man undviker derigenom, att uppmuntra falsk myntning inom och utom landet. Jag anhåller om afslag å betänk. Frill. Cederström: Långt ifrån att finna mig af Hr von Hartmansdorffs anförande i någon mån vederlagd, eller öfvertygad om origtigheten uti min gjorda framställning, vågar jag tvertom Den 26 Juli f. m. 235 framhärda i densamma. Den värde talaren har väl åberopat den beqvämlighet, som medelst det föreslagna myntet, skulle vinnas; men jag för min del anser obeqvämligheten vara dervid öfvervägande, och faran ännu större, helst, såsom Hr von Hohenhausen ytlrat, premiet för efterapning, hvilken benämning är rättare än den af mig begagnade, då jag kallade den obilliga handlingen för en förfalskning, är så betydande, alt man ingalunda, på sätt Rivon Hartmansdorff förmenat, bör tillåta sig förmoda eller hoppas, det sådana efterapnings-försök skola uteblifva. Åtminstone kan jag ej smickra mig med en dylik förtröstan, vid ätankan af de mänga skicklige bedragare, som söka att, på myntförfalskningar och sådant iner, skamligen rikta sig, och tyvärr icke alltid misslyckas deri.
Om än ingen grundlags-§ uttryckligen tillåter och anvisar denna utväg, så finnes icke heller någon § som derför lägger hinder i vägen; ty sedan Konungen med SlatsRådets instämmande eftergifvit den förmån, som för honom innehålles i den 92 §:n, hvilken bestämmer 12 månader såsom den yttersta tid, under hvilken Stats Rådet kan, utan särskildt updrag, föra Riksstyrelsen i Hans namn, så inträder befogenhet för R. St:r att fylla hvad Grundlagen lemnat obestämdt, och på ändamålsenligt sätt sörja för RiksStyrelsen: men huru skulle vi härutinnan lämpligare kunna förfara, än att på sätt K. M. föreslagit och Const.- Utsk. tillstyrkt, updraga Regeringen åt II. K. H. Kronprinsen? 304 Den 23 September. Alla verldens nationer skalle med förundran se ett motsatt handlingssätt; och det vore i sanning ett mot andan af all konstitutionel-monarkisk statsform stridande förfarande, att försätta en till myndiga år redan hunnen Thronföljare i fullkomlig overksamhet, under det man updroge RiksStyrelsen åt ett tjugutal af undersåter, utaf hvilka icke ens mer än halfva antalet i egentlig mening tillhörde vår nation. Det är icke här stället, att söka gifva uttryck åt de känslor af tillgifvenhet och förtroende, som R. o. Ad. hyser för konungahuset och särskildt för den man, hvilken, arfvinge af Carlanamnet, äfven synes vara kallad till arfvinge af de högsinnade tänkesätt detta frejdade namn bör ingifva för fosterlandets väl. Men låtom oss, under lifligt deltagande för Konungens beklagansvärda sjukdomstillstånd, gifva det starkaste och säkraste beviset pä vår varma erkänsainhet för H.
Friherrinnan med innerlig godhet mig sina åsigter, begrepp och slutsatser om lif och tillvarelse, om det lydliga närvarande, och det dunkla kommande; utan att likväl otillåtligt öfverskrida den gräns af vetande, en outgrundelig försyn oss utstakat; ofta, ofta föranleddes min tanke härunder att hvila hos mina dyra älskade! ja, till och med hos dig. O! om J visste, om J visste, så utropar jag stundeligen i mitt hjerta, hur god hon är; hvilken älskvärd qvinna! Midsommarsmorgonen kl. sex, uppväcktes jag af en lätt hand, hvilken smekande undanfÖrde det på min panna något nedfallna håret. Det var Friherrinnan sjelf; hvilket skönt uppvaknande. "Vi hafva en herlig dag", yttrade Friherrinnan, "vill du Mathilda, så skola vi på morgonen, nu straxt göra en promenade till Vestanby?" Som en blixt var jag ur sängen, snart klädd i en blå och hvit finrandig tysk bomullsklädning, en enkel hvit mousselinskrage, och dermed var toiletten gjord. Då jag med shawlen på armen ingick till Friherrinnan, gjorde hon stora ögon, mätte mig ifrån hufvud till fot, samt yttrade leende: "nå nog hade du väl Mathilda lilla, högtiden till heder, litet omsorgsfullare kunnat kläda dig; men lika godt, du är bra, som du är, och bevisar derigenom att tanken på Guds herrliga natur, mer än den på granna kläder sysselsatt dig. Låt oss nu resa." Denne gång syntes hvarken till Annette eller frukost; hon hade i ögnablicket förut hjelpt mig med påklädande, så jag bestämt visste henne blifvit hemma.
Jag fattade visserligen icke Friherrens mening såsom haq nämnde, och skulle säkerligen icke i någon händelse velat så yttra mig, som Friherren behagat tro. Jag talade nemligen uttryckeligt och bestämdt om Frankrikes styrelse före revolutionen; och att den var i den syftning, som jag anförde, derom vittna mångfaldiga facta; jag åtnöjer mig att endast erinra om Mazarins bekanta uttryck: pour vu qiCil chante, I öfrigt och hvad det beträffar , att jag yttrade mig om inskränkningen af allmänna nöjen och om förbuden emot lekstugor, var detta yttrande föranledt af Herr af öhrs, och jag vågar tro, att deruti är sanning; men nämnde förbud höra icke blott till senare tider, ty en del hade redan före och under f. d. Konung Gustaf Adolphs regering utkommit. Herr von -Heijne: Jag är ledsen' att för denna gång vara af olika tanka med de aktningsvärde Ledamöter af StatsUtskottet, som tillstyrkt NummerLotteriets fortfarande. Men jag kan ej frångå min öfvertygelse. Visserligen tror jag icke, att NummerLotteriet ensamt är en stor orsak till Nationens demoralisering; men det är likväl en af de bidragande; och om man ej söker att småningom undanrödja 9° I Ven 6 Juni i f, m. dessa, vet jsg icke huru man skall någonsin kunna verka till det goda ändamål, Nationens moralitet, man söker och bör söka, att befordra. Herr Lagerhjelm: Jag har af discussio nens gång bli: v it nödsakad att åter yttra några ord. En värd Ledamot har så förstått mitt förra anförande, som skulle jag sagt, att Staten icke hade rätt att vidtaga några positiva åtgärder för att vaka öfver Nationens sedlighet. Jag kan ej föra mig till minnes, om jag yttrat något angående Statens rätt i detta fall. Då jag åberopar Statens policemakt, torde jag i detta hänseende ha förklarat mig tillräckligt. Men min tanka var egenteligen, att policemakten icke gjorde tillfyllest att förekomma de steg, immoraliteten kunde taga, och all den skada spellusten , lika med andra menskliga passioner, kan tillvägabringa; samt att om
”En tid” – säger ni något längre ner –” är L. O. Smith och ångkök, är Liss Olof och kompromissleken, är Jörgen i redingote och Putte i rödt halsband, Levertin i urvuxna byxor och Geijerstam i snedgångna stöflar ...” Jag inser häraf, att, som ni säger, hvarken ni eller jag kunna göra anspråk på att kallas en tid – och detta är ju som sagdt inte så illa, eftersom en tid är en nyck. – Men än mer: vi kunna icke heller göra anspråk på att kallas barn af vår tid. Och det fins icke många menniskor om hvilka man kan säga: ”den är ett tidens barn.” Ty L. O. Smith har visst blott en dotter och hon är gift med löjtnant Lagerbjelke och deras barn (om de få några) bli bara tidens dotterbarn. –176 Och Liss Olof har visst inte heller mer än en dotter, åtminstone inte legitim. Och de illegitima räknar ni väl inte. Så Putte och Levertin och Geijerstam äro ur räkningen tillsvidare. Härvid får jag dock bedja er godhetsfullt upplysa mig om en sak. Listan på dem, som ni hedrar med appositionen ”en tid” är annars tydlig nog hvad L. O. Smith och ångköket och Liss Olof och kompromissleken beträffar men är Jörgen utan redingote en tid? (Han brukar sitta och skrifva i skjortärmarne och är måhända då icke längre ”en tid”) och är Putte det utan halsband – är Levertin det sedan han i Kjöbenhavn lagt sig till med ett par sommarpermissioner,177 som täfla i elegans med era egna? Ja, det skulle varit frestande att ännu en liten tid sysselsätta sig med ert intressanta bref, men jag kan det – gunås – icke längre. Dock vill jag icke underlåta att tacka er för det jag fått lära af er nymodiga uppfattning af orden subjektiv och objektiv. Ni har upplyst mig om, att hvad man är, är man alltid objektivt (gamla fördomar kunna vara så inrotade, att jag nästan tycker det skriker när jag skrifver det) och att man måste lära sig en smula subjektivitet. Och att en författares konst ligger just deri.