Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial till Rikets Stander, med förslag till Grundlag s-ändringar, åsyftande dels förändring i föreskrifterna rörande Riks-styrelsens förande i vissa fall, dels utvidgad tjenstetillsdttningsrdtt för sådan styrelse, som i Konungs stalie i vissa fall förer regeringen, dels Grundlagarnes bringande till närmare öfverensstämmelse med Riks-Akten af den 6 Augusti 1815. Sedan Konstitulions-Utskottet, genom utdrag utaf samtliga Riks-ståndens protokoll för den 18:de och 28:de sistlidne Februari, inhemtat, alt den genom Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer den 11 Augusti 1854 (J>2 94) och den 9 December 1856 (JVs 35) väckta fråga om förändring af de i RegeringsFormen, Riksdags-Ordningen och Riks-Akten gifna föreskrifter om Riks-stvrelsens förande i vissa fall kommit alt förfalla, så har Utskottet, med anledning af en hos Utskottet af dess ordförande, Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf, väckt motion, ansett sig böra, så vidt det å Utskottet kan bero, ånyo bringa denna fråga å bane. Denna Utskottets pligt har i samma mån synts bindande, som frågans uppskof skulle för Rikets säkerhet och väl kunna medföra betydande vådor. Den lnterims-Regering, hvilken det, enligt nu gällande föreskrifter, tillhör att, i fall af Konungens sjukdom, eller utrikes resa, eller omyndighet, eller frånfälle utan efterlemnad Thronföljare, föra de förenade Rikenas styrelse och hägna deras väl, är sammansatt af ett så stort antal ledamöter, att den sannolikt icke skulle kunna tillvägabringa och utveckla den enhet och det sammanhang i beslut, den kraft i handling, som erfordras för Rikenas inre förkofran och för deras skydd under yttre förvecklingar. I strid med svenska statsförfattningens anda, äro halfva antalet af denna regerings ledamöter icke svenska medborgare, och desse ledamöter äro ej genom någon lag förbundna att för svenska folkets ombud eller annan svensk myndighet ansvara för sina åtgärder såsom svenska folkets styresmän.
Stadens jord brukas mest till äng, och sädesafkastningen fyller icke stadsbehofvet, men tillförseln från det kringliggande landet är betydlig. Gustafsbergs badinrättning fortfar att äga bestånd. Kongelfs med en folkmängd af 810 personer, deraf 478 mantalsskrifne, har under de 5 årens lopp bibehållit sig i oförändradt tillstånd. Jordbruket utgör det hufvudsakliga villkoret för dess bestånd, ty genom de Staden tillhörande 6 hemmanens jord aflönas i betydlig mån dess Embetsoch Femär s-Ber ättelse fr. Götheborgs Län. d is Tjenstemän, och förbättras äfven de öfrige innevånarnes villkor. Handeln är ringa och medeltalet af tulluppbörden under de ifrågavarande 5 åren har uppgått till 4,298 R:dr 8 sk. 7 r:st Banko om året, men till större delen tillkommit af varor, tillhörige andre Städers Borgare, hvilke hitfört dem till besparing af Stadsumgälder, som här äro vida lägre än i Götheborg. Någre Fabriker finnas ej, utom ett Strumpväfveri, som dock icke inbringar någon synnerlig vinst. — De allmänna löne-anstalterna, sjukvården och fattigförsörjningen vårdas omsorgsfullt. Marstrand. Folkmängden i denna Stad utgjorde år 1836, 602 personer, deraf 316 skattskrifne. En inskränkt handel och ett ringa fiske äro de olyckor, öfver hvilka Staden fortfarande har att beklaga sig. Specerier och victualie-varor hämtas hufvudsakligen från Götheborg och utminuteras till Stadens egne innevånare och till öboerna deromkring, men äfven desse försäljningar äro obetydliga. Fem handlande och 6 handtverkare voro då i Staden bosatte, men utan synnerlig arbetsförtjenst. Staden räknade jemväl 27 utborgare, som mot en afgift af 5 R:dr Banko hvardera, idkade utrikes sjöfart med egne och andras inhemska fartyg.
Serafiraer-Ordens-Gillet hitsänder årligen 3,000 R:dr B:ko att, såsom uppfostringshjelp till fattiga barn i Länet utdelas, hvilken utdelning, jemte den från Carl Johans pensionskassa, till behöfvande afskedade soldater af båda Skånska Infanteri-Regementerne, har ett välgörande inflytande på barn-uppfostran inom medellösa klassen. Sistnämnde kassa handhafves af dertill utsedde direktörer. Revision vidtages årligen. Befarad nedsättning i räntan har icke ägt rum och utdelningen har, i följd deraf, i vanlig ordning kunnat fortgå. Provinsens 3:ne låne-anstalter: Riks-Bankens Låne-kontor här i staden, Skånska Hypotheks-föreningen och Privat-banken i Ystad, hvilkas utlåningssumraa utgjorde år 1841 tillsammans ungefär 4,000,000 R:dr, underlätta penninge-omsältningarne till betydlig vinst för rörelsen, som dessutom upphjelpes af lån ur Sparbankerna i Länet och Skånska städernas Brandförsäkrings-fond. Denna sednare, jemte sparbankerna, hade tillsammans under nämnde år ett rörelse-kapital, uppgående till omkring en half million R:dr. Med skäl kunde man vänta att någon klagan öfver penninge-brist icke skulle förspörjas, men under missväxt-år, eller då spannemålen måste afyltras till 16 elt nedtryckt pris, är här i orten lika stor penninge-brist som annorstädes, i synnerhet är forlägenheten störst hos dem, sorn under goda år ingått uti stegrade och mindre väl beräknade fastighetsköp och arrenden. Privatbanken i Ystad har, under sednare femårs-perioden, erhållit ny oktroj och sparbanker äro inrättade å landet vid Höganäs stenkolsgruva och inom Färs härad, och äfven dessa banker fortfara att vara starkt anlitade af insaltare och låntagare. Att alla desse låneanstalter bidraga till upphjelpandet af näringarne är otvifvelaktigt; men lika säkert är ock att diskontlånen äro svåra för jordbrukaren alt reglera och ofta föranleda till hans förfall.
Familjen vistades i Stockholm till år 1889, då densamma till följd af mannens utnämning till chef för dåvarande Jämtlands fältjägarekår flyttade till Östersund. Om denna flyttning måhända med mindre glada känslor företogs af fru Crusebjörn, kunde de åtminstone ej förmärkas af det sätt, på hvilket gästernas trefnad och materiella välbefinnande tillgodosågos i familjens gästfria hem å Frösön. Men redan efter tre år måste färden ställas ännu GEOKGINE: POIGNANT, lödd 7on Engeström. och där befintliga rester af fordom trefna hem vittnade om den hemska förödelse, som öfvergått staden. Om också det lilla, som efter branden medhunnits af stadens återbyggande, tydligen visade, att staden skulle, ehuru endast små- ningom, förskönad resa sig uv sin aska, måste I D (J N 2&lt;i 18S8 Konsten är väl icke lifvets bröd, men dess vin. Jean Paul. dock intrycket af stor ödslighet bemäktiga sig dens sinne, som vid denna tid besökte staden. Den nya landshöfdingefamiljen visade emellertid, att den ej ämnade låta sig nedslås af de yttre missgynnsamma omständigheterna, och att densamma på fullaste allvar uppfattade den med den framskjutna platsen förenade representationsskyldigheten, eller kanske rättare sagdt representationsrätten. Lokalens inskränkthet förbjöd hvarje tanke på så kallade allmänna » notvarp », men i dess ställe blefvo bjudningarna så många flere. Det emottagande, gästerna rönte i detta hem, spände förhoppningen ganska högt, på hvad som komma skulle, då den nya, bekväma och eleganta boställsvåDingen i det nyuppförda länsresidenset på hösten 1894 skulle tagas i besittning af sitt värdfolk.
I sjelfva Frankrike förhöll det sig likväl så med dem, som i begynnelsen häftigast anstämde denna ton och bedrefvo det förhoppningsfulla uppnedvändningsverket, att de föga eller allsicke hade rönt någon förtryckning. De tillhörde samtligen de klasser af samhället, som af den nu tilländagående perioden hade närmast erfarit nästan blott de ljusa sidorna: välmågan, freden, beskyddet för person och egendom, behaget af ett umgängesllf, som var af glädtig sinnlighet, luxe, vitterhet, konst, mode-philosophi utbildadt till de angenämaste former. Huru beqvämt de hade inrättat åt sig i det gamla och visserligen bristfälliga stats-palatset, upptäckte de först, sedan det ramlat. Tvekningar började uppstiga, om ej bättre hade varit, att icke göra nedrifningen alldeles så grundlig. Derför dröjde ej heller länge, innan först litteratörerne och vetenskapsmännen 133, och sedan jemväl andre bland de nya citoyens, sågo sig tillbaka med helt förändrade ögon. De af de förre, hvilka snart nödgades äfven i bokstaflig mening förlora det hufvud, som de i figurlig redan hade tappat, fingo dock dessförinnan jemntupp så mycket rådrum, att de, liksom de öfrige, hunno påminna sig denna för alla politiska reformatorer besinningsvärda sanning; Sed revocare gradum, superasque evadere ad auras, Hoc opus, hic labor est. Sedan revolutions-hjulet rigtigt kommit i hvirfling, häpnade och tröttnade dervid genast – med undantag af Condorcet – de egentligen såkallade philosopherne, både gamla och unga. Så Raynal, som nyss förut hade, till utdelning genom Akademien i Lyon, stiftat ett pris för det bästa svar på frågan: Quelles vérités et quels sentiments importe-t-il le plus d’inculquer aux hommes pour leur bonheur?; så hans lärjunge Daunou, som hade täflat om detta pris och varit ämnad att erhålla det134. Bägge lyckades blott med nöd berga lifvet; Condorcet, sedan han i det längsta sökt hålla god min, tog förgift, för att förekomma sina bödlar.
och dels i afseende på tolfte Bevillningsgrunden, hvilken af Ståndet gillades, i följd hvaraf 7 och 9 voteringspropositionerne förfallit; voteringspropositionen i fråga om hevillnings erläggande för Prostetunnor; samt i, 2, 6, 7, 8 och 9 voteringspropositionerne angående stämplade pappersafgiften; hvarvid BorgareStåndet, som dels antagit de, angående chartering af testamenten, afUtskottet föreslagne jemkningar, och dels frånträdt beslutet, alt Judar skola betala, vid äktenskaps ingående, ChartaSigillata i likhet med hvad af Christna trosförvandter utgifves, ansett 3, 4> 5 och 10 voteringspropositionerne förfalla; äfvensom Ståndet gillat den af Utskottet föreslagne lydelse af 16 §. uti ChartseSigillatae-Författningen, i fråga om borgens ställande af Domare för ChartaeSigillatae-uppbörd, m. m. 6:0 Beslut dels att BorgareStåndet, till betygande af dess aktning för framlidne Hans Excellence, JustiliaeStatsMinistern m. m. Herr Grefve Gyllenborgs minne, skulle bevista Hans Exeellences begrafning; och Dels, i anledning af StatsUtskottets förnyade Utlåtande, angående utskylder till staden Nyköping af LandshöfdingeResidencehuset derstädes, äfvensom afgifter till stä - 39°
Dessutom torde utvägar icke fattas till lindring i besväret. Då städerne äro pligtige att deltaga i Gästgifveriskjutsen, vet jag ej, hvarföre de icke äfven deltaga i Kungsskjutsen, och jag anhåller att få fästa Utskottets synnerliga uppmärksamhet på denna omständighet. Hvad vidare Hållskjutsen angår, tror jag att Utskottets förslag derom äro goda. Herr Tham har väl påstått, att Reservskjutsen vore svårare, än Hållskjutsen, emedan den hållskjutsskyldige har sin vissa dag, på hvilken han skall skjutsa; men härvid torde äfven böra komma i betragtande, att han har sin vissa väg att fara, stundom flere mil, utan betalning, och att han icke bar sin vissa skjuts, när han kommer fram, utan ofta får återvända hem utan någon 176 D en jo April e. m. förtjenst, och då måste resan fram och åter till gästgifvaregården, och vistelsen derstädes onder ett helt dygn utan all förtjenst, visa sig såsom ett bestämt onus, hvaremot reservskjutsen alltid medförer någon inkomst, emedan den aldrig budas förgäfves. Jag tror att, liksom på den ort, der jag vistas, redan skedt, all hållskjuts kan indragas; men att i allmänhet Öka skjutslegan, anser jag icke vara af behofvet påkalladt. De skjutsnlngsskyldige äro öfverhufvud väl belåtne med den betalning, de nu få. Borttages hållskjutsen, så är isynnerhet intet behof, att höja legan, och de, som äro angelägne att komma fort, kunna hafva förbud. På många ställen anses det som en fördel att skjutsa. Man bör på de stora vägarne ofta klagan öfver Ångbåtarne, som borttaga förtjensten, och desse gå likväl, dels om vår och höst, då vägarne äro tunga, och dels om sommaren, då bonden har sitt angelägnaste arbete. Jag har hört berättas, att de, som fört den nyligen inrättade forvagnen emellan Stockholm och Upsala, blifvit förolämpade af de skjutsskyldige på denna väg, emedan de borttaga skjulsningsförtjensten.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet i afseende å de pligter Staten har att iakttaga mot dessa sina Embetsoch Tjenstemän. Förgäfves väntar sig ett Samhälle att få njuta lyckliga verkningar af de goda Lagar det kunnat gifva sig, om det ej tillika äger i sitt sköte medlemmar, åt hvilkas bepröfvade skicklighet och redliga vilja det kan anförtro Lagarnes säkra vård och handhafvande. Den 29 Mars. i 95 Grunden till all spänning af menniskanä verksamhetsförmåga, nekom ej denna af se. kier styrkta erfarenhet, igenfinnes hufvudsakligen i begäret att förbättra sitt tillstånd. Detta sker i samhällslifvet genom ds medel der erbjudas åt hvarje medlem, att kunna ärligen förvärfva åtmindstone hvad man kallar utkomst, samt genom det bifall och den aktning, som fyllda pligter påkalla. Den Samhällsmedlem, till hvars danande att blifva en nyttig Statens tjenare, en far uppoffrat mångåriga omsorger och ej sällan utan största bekymmer bestridt omkostnader, har således, då han en dag inträder å tjenstemannabanan, ovilkorlig rätt att vänta och fordra, att der finna medlen för sin bärgning. Naturens och lyckans olika gåfvor bland menniskor skola alltid väcka afund. Stridiga intressen skola föda hat. Då den ena är frälsad igenom ödets nycker från andra bekymmer, än dem hans passioner tillskapa, skall en annan finna sig i ett tillstånd, der lifvets första behof aftvinga honom yttersta kraften af hela hans arbetsförmåga. Det, som egentligen är gemensamt för menniskan i alla stånd, i alla åldrar, utgöres af begär, som hon måste söka dämpa, af böjelser, som bon måste qväfva. Huru skola då icke, under denna evigt fortfarande strid emdlan menskliga passioner, med hvarje kommande ny dag, nya anledningar äfven framställas till klagomål öfver Lagarnes kränkning ? Hoe hvem är det den svagare har att söka be - Den 29 Mars. skydd emot den mägtigares förtryck, den red* lige värn emot svekets stäniplingar, den fredlige medborgaren försvar emot illskans och lastens anhängare?
Månaderna gingo och »guldfågeln» var ännu ej inom synhåll. När Nora beslutade sig för, att i afvaktan på denne, lefva enkelt och sedesamt, hade hon ej tagit med i räkningen den omständigheten, att de fyra årens vällefnad i rikedom och nöjen gifvit henne vanor, som ej voro så lätta att bortarbeta. Hon brann af begär efter nöjena, helst dem, som moralisterna fördömde, och lifvet blef henne snart outhärdligt utan dem. Hon förestälde sig, att hon blef ful af återhållsamheten, att hennes ursprungliga munterhet förlorades af bristen på tillfällen att skratta. Och en dag beslöt hon sig för att återvända till det berusande, bullrande lifvet i nöjenas verld. Noras vidare öden, om än i sig sjelfva kanske förtjenta af en utförligare skildring, måste här skisseras i största möjliga korthet. Med ett enda undantag sammanhänga de ej i något afseende med de händelser, som omnämnas i denna berättelse. När Nora för fem år sedan på egen hand deltagit i maskeraderna, i all hemlighet besökt varietéerna, hade dessa nöjen för henne haft nyhetens behag. De hade roat henne och hennes ungdomliga sinne hade blifvit tillfredsstäldt af dem. Men under hennes förbindelse med Felix Brauner hade hennes smak betydligt förädlats. Det var derför hennes återinträde i de glada hvirflarne blef henne en ganska svår missräkning. Med år 1890 hade den dekadens-smakriktning, som erhållit namnet »fin de siècle», fått fotfäste i vår vackra hufvudstad. I saknad af den parisiska esprit, som kan förklara, ja till och med försona, ytans barocka öfverdrifter, tedde den sig, för en så pass fordrande varelse, som Nora, onjutbar. Men hon hade intet val, om hon en gång beslutat sig att deltaga i nöjena. Och så sänkte hon sig och sina pretentioner. Hon kunde ej återfinna de kavaljerer hon sökte och hon måste antingen taga till nåder dem, som funnos, eller också blifva utan. Bevars, de voro icke så oäfna dessa unga män, som svärmade för henne.
Canal arbetets bedrifvande få under byggnadstiden begagna Arbets - Commenderingen af Kongl. Majtts och Kronans manskap till så stor Styrka, som med fördel användas kunde, och Omständigheterna medgåfvo; alltså, det Kronans manskap, hvilket, i grund af äldre författningar, får till Arbets - Commenderingar beordras, kart, såsom, enligt 7 §. i Regeringsformen, stäldt under Kongl, Majus Eget Höga Befäl, af Kongl. Majus commenderas å hvad tid och till hvilken ort, Kongl. Maja för Rikets bästa i Nåder för godt finner, utan att Rotehållarne äga någon i Författningarne grundad rättighet till ersättning , om, under sådana Commenderingar, en eller flere af manskapet skulle till lif eller helsa blif. va så skadade, att andre karlar måste i stället anskaffas, har Utskottet, vid sakens betraktande från den sidan, icke funnit anledning tillstyrka bifall ttll hvad Riksdagsmannen Nils Ericsson i ofvanberörde måtto begärt; men då det åter, å andra sidan, icke kan bestridas, att förlusten af en Soldat alltid är ganska känbar för den Rote, hvars skyl - Den 8 Juni. *• skyldighet det hillver att lega annan karl i stället, tror Utskottet sig kunna vödrsamligen hemställa, om icke, enär en sådan förlust, under det Soldaten i fredstid är till arbete commenderad, i allt fall icke egentligen bor kunna betraktas från-samma synpunkt, sorn otn karlen varit commenderad i krig, och på sådant sätt omkommit eller blifvit 6kadad, Riksens Högloft. Ständer skulle finna för godt, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det KonglMaj:t i Nåder täcktes vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom Götha Canal-Bolag kunde förmås att, om, genom vådlig olyckshändelse i och för arbetet vid Götha Canal, någon af de till arbete derstädes comrnenderade Soldater af Indelta Arméen skulle blifva så skadad, att han deraf antingen dör, eller blifver till vidare krigstjenst oduglig, i sådant fall till Roten utgifva någon lämplig ersättning.
23 lättare bergoch vatten-utfordring, vare alltid grufegare eller grufvebolag, som hos Bergmästaren sig dertill anmäla, närmast berättigade, då de äro delegare i grufvor inom det malmfält, hvarigenom dag-orten skall framdrifvas; och må jordegare eller annan enskild grufegare i samma fält icke kunna hindra verkställigheten af stoll-arbete, som med vederbörligt tillstånd är påbörjadt. § 53. Den, som inom eller utom grufvefält, antingen nytt stoll-arbete företager efter att dertill, på gjord anmälan, hafva erhållit Bergmästareembetets tillåtelse, eller ock sådant förut påbegynt arbete fullföljer, skall dervid åtnjuta följande förmåner, nemligen: l:o Hela uppfinnareoch halfva jordegare-rätten till de förut icke under arbete varande malmer och mineralier, som han med dag-orten yppar, jemte rätt till utmål derför inom omutadt fält; hvaremot återstående halfva jordegare-andelen tillkommer grundegaren. 2:o Lika rätt tillgodonjute ock den, som stoll-arbete drifver inom annans utmål, då förut obekant eller obegagnad fyndighet anträffas, dock endast så länge och intilldess att utmåls-egaren med ort-arbete möter. 3:o Påträffar den, som stollen drifver, sådan malmeller mineralfyndighet, hvarå förut gruf-arbete är anlagdt, ege då rätt att erhålla i-del af det, som derstädes vinnes, dock endast intilldess att grufegaren med sitt arbete honom till mötes kommer. 4:o Af den besparing, som genom stollen kan tillskyndas angränsande, i gång varande, grufvor, medelst vattens afförande samt malmoch gråbergs-utfordring eller annat, tillfälle f-delar den, som stoll-arbetet drifvit, derest icke annan öfverenskommelse kunnat träffas; och varde, i händelse af tvist om den vinst, sora grufegaren genom stollen tillskyndas, värdet deraf, sedan Bergmästaren utlåtande afgifvit, bestämdt på sätt i 13 § sagdt är, dook att kostnaden härtill skall drabba parterne efter thy som domaren skäligt pröfvar.
Den för ttämnbe capital inflptanbe ränta må af 0luj3Werfö#Söirectionen åter ftin# na göras fruftbar; ocb t affeenDe hvarpå <353t bär till alla Delar åbe# rope Ojj <3Bår i Detta ämne till ^ongl. ?Olaj:t aflåtna unDerDåniga 0frifroelfe af Den 5 ^anuarii Detta år. §• 43. 3 affeenDe på fåDana ©ötba Canal bolags ocb SDtolmö f. D.om est* eo Dran, ocb 9cnc»m fcrjfilDt bejlut, forn upptager alla jfäl odj omfiän# ä3tp. tia SR. ®t. "4 CyilTfldt* förfloritigar. bigheter, förorbna om afrifning af hvarje faban forbran, ^t>acom uppli>fl och flprft blifwet, att gälbenär och löfteömän aro, genomtåga fraftwunnen ©om eller Utslag, eller af $ongl. $9laj:t, från roibard betalning&jfplbtgfKt befriabe, eller genom bööen afgått, fatnt beråd befförinnan eller berefter intrafabe Concurfer utrebbe, få att ingen voibare utbeltting eller betalning fan erhåHaö, oc^ att ingen annan, få» font arfvinge eller af annan orfaf, för forbringen, till (förre eller min» bre bel, (får i betafoing&anfroarigfyet. §• 44. Semlift ben öjf i 87 od) 88 §.§. 9vegeringö»$ormen förbehållna rätt, att gemenfamt nteb itongl. Sfaj:t (fifta allmän €roit» od) £ri» minal» famt ^prfo»Sag, fåban förut (ftftab
Vilkoren höra till de mindre reglementariska detailler, som lätt uppgöras. Om ock den summa, som på det sättet utdäppes, blifver större än MagazinsDirections c red it if, står den dock på fullkomligt säkrare fotter, och sprider sig directe bland fplket. Styrelsen af dessa Magaziner, bör anförtros åt vissa män i districtet, hvilka för hvarje år väljas af och bland districtets innevånare. För att bekosta Magazinsrum, aflöna nödig betjening och betala räntor, erlägges för hvarje tunna spannmål, som utlånas, en ränta af två kappar. Hvarje låntagare äger ovilkorligt, att in natura återbetala, hvad han till undsättning bekommit. Denna enkla inrättning anser jag tillräcklig, att ersätta allt annat Magazinsverk, Och dessutom icke så beskaffad, att den kan, såsom MagazinsDirectionens, föranleda på en gång Statsförlust och Folkets skuldsättning Jag anhåller vördsammast, att detta mitt Memorial, må till behörigt Utskott remitteras, samt de öfrige Med-Ständerne communiceras. Herr Gripen/värd, Fredric Adolph: Hvem har ej känt olägenhetcrne af de in Den 15 Februarii. skränkningar, sam vår nu gällande Brsnvinsförordning stadgar, i afseende på rättigheten att begagna pannor af hvad form oqh construelion sorn man behagar, Då vi äga uppfinningar, hvarigenom minst 30 procent af ved och arbete besparas vid spannemålens förvandling till brännvin, är det nästan otroligt, att förordningen lägger hinder j vägen för dessa uppfinningars fria begagnandeSkälet säger snan vara, att den, sorn äger och nyttjar redskap af den gamla vanliga constructionen, skulle vara obilligt beskattad, i fall han skulle betala lika mycket, t förhållande efter kacnerymd, för sin rättighet att bränna, som en annan, hvars beqvämare redskaper, göra tillverkningarne lättare. Skall man lägga hinder i vägen för nya nyttiga uppfinningars spridande? skall raan uppmuntra det gamla odugligas bibehållande, genom beviljande af fördelar?
S. A. K. Riksens Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad vid de olägenheter, som skola uppstå deraf, att, enär förnämligast uti de Norra orterna af Riket, åtskilliga från hvarandra spridda, så kallade uppodlingar eller vattensjuka ängar finnas, som, i anseende till deras sämre beskaffenhet, icke kunna, i händelse af Storskifte, tilldelas, efter vanlig gradering, en jordegare, utan miste så styckas, att vissa lotter falla på hvarje granne inom byn, det således understundom inträffar, att någon inom byalaget, vid delningen, erhåller flere skift, än Féirfattningarne tillåta, och att fastställelse å densamma vägras af Domaren, på grund af den uti Knngl. Brefvet den 14 April 1791 gifne föreskrift, att, då Storskiftes-förxättningar uppvisas hos Härads - Bätterne, skola desse noga efterse, huruvida Skiftenas antal med Dandtmäteri-Författningarne instämma, samt i annat fall och derest deras innehåll i denna del icke finnas yara rätteligen iakttaget, ingen fast Häl' Underdåniga Skrifvelser'. 73? ställelse dera, änskönt tvist ej yppats,' meddela,’ så att den verkställde delningen endast kommer att tjena vederbörande till efterrättelse, så länge de dermed åtnöjas.