Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve von Schwerinj Fredrik Fogis3i H. 7* '• i IOO D e n ■ 6 J u 1 i i f. ni. laus: Jag kallades vid sista Riksdag, att deltaga i förvaltningen af Ranken, och kallades dertill i ett ögonblick, sorn förebådade öfvergång från en tid till en annan. Jag fann det åligga mig, att, till ledning för dem, som det framdelés skulle tillböra, att i desse frågor definitift besluta, utreda den gamla tidens oell den nya lidens ömsesidiga förhållanden och anspråk. Detta bär skett. Jag har vid denna Riksdag blifvit kallad, att, sjelf "aldra, deltaga i pröfningan af de åtgärder, som fordras för öfvergången från en tid till en annan. Så många till antalet om en åtgärd af denna natur, står den enskild te under viljornas herravälde, och bans ansvarighet kan ej sträckas långt. Jag kan derföre ej åtaga mig, alt utreda och försvara motiverne till alla de förslag, som Utskotten ofgifvit. Långt ifrån att kunna lugna andra, må bända tvekande och villrådige, är jag tvekande och villrådig sjelf. Min förvärfvade erfarenhet säger mig, att consequence och sammanhang i besluten, är föga att hoppas. Dock, utgången må bli hvilken som hälst, jag lyder ögonblickets pligt, och jag går, alt öppet för Ridderskapet och Adeln uttala mina opinioner om de opinioner, som redan i denna fråga blifvit uttalade. Utskottens svar på det framställda problemet, angående myntvärdets upprätthål - Den 6 Juli) f. m. JOI lande, lyder: att problemet ej kan lösas; att den svåra knuten synes bli mer och mer invecklad, ju mer den bandleras; att svårigheterna skulle ökas och med dem vådorna, ju mera tid fruktlöst forspilies; att derföre tråden borde afskäias nedom den mystiska knuten, såsom vilkor för möjligheten, alt jemväl vår nation må kunna inträda på den läflingsbana, hvilken nu mera allmänt godkännes såsom allena lofvärd och ärofull.
Hilied8 8dgn3er8 unilercläniAs 8Iirikvel86 sk clen 30 Oeeernller 1840, livsrudi sunläle8, sid Hillel 8dsncler, kör gdd6ere3s ilä^on inin8lillinA i 6eil 8lisdd8liv1iliA3 joräeil8 nd8li) lcler, kör 3ers8 clel 8e8lutsd, sdd lVlöde8-^s886Vo1sneeskAikden kör nisn8li3sled8 unilerlläll vicl In3el3ds Lsvslleried oell Iirksnderied 8linlle inecl är 1840 u^pllörs, oell Ilu8doell kodellällsrne dill8 viäsre Ilek, 138 kräll cle äli^Asnrlen, kör llvillis llerörcle skZikd lliddill8 blikvid erlsAcl, 83lild i sdslled edd ernod nsmnäe sl»ikd 8vsrsil3e sn8lsA udi runäd dsl sk 176,000 kl.är ikräu oell rneä är 1841 udi kilis-8dsdeil uilpkörs8, dill Il68dii clsu6e - /i^oag/ 3/l,//vc./Fs, Itäo 105. s dande al ds kostnader, lxSltill nässom sorm ii lils afgift varit aksedd, under ds iagttaganden kor osriel, saniiua 8krisvel86 inn(dn>lle> ; bvaremot kikets 8tällder, Linn ansett någon km ändring uti livad Kustliällarne al' äkdsr alogat, att vid möts» besörja H^tt:nnss luistars köurageiing, icke skäligen bura ega rum, enär llustballarue voro pligtige att liska äret undeibälla numer-1>ä8ta rus, osli någon okad kostnad genom dylikt underbäll vid mötena således egentligen icke uppkomme, sunnit 8ig icke ega anledning medgifva ds» nu gällande fouiage-passevolance-gsgistens upjilmrande osia anvisande »5 8tats-anslag till de kostnacier, b val kor densamma är beräknad, utan komms flögan om losrörds afgikts foittaiande, sedlln nuvarands passevolancecontract tilländagätt, att lolilva föremål sör serskild bellainllilig; livarökver Lirigs-LoIIegium, under ds» 2 dslinss, med underdänigt utlåtande inkomnrit. köredragande 8tat8-Kädet osli Departements-Lbesen, som as Krigs(lvllegii utlåtande inlmnltat, att de» ellectiva nunlerst^ika inuin lndeldta armes», sör bvilken ^lötes-passevolance-afgift, lill tond tor armsens ärliga vapenökningar, intill 1840 äis utgälig erlagd blifvit, pä sätt ett ak'
Huru skulle det se ut, då det på Debet-sedeln står 4 K:.dr, och man fordrade 6 i Silfver, och å andra sidan, då man bestäm-» mer en lön till 1000 R:dr, och den skall utgå med i5oo. Jag hemställer till hvars och ens omdöme, huru beslut, fattade vid samma Riksdag och ungefär på samma tid, skulle stämma öfverens, när förhållandet blefve så besynnerligt, som det jag nu an-» märkt. Den äldsta myntsorten vi för närvarande äga, är Banco;. Riksgäld har tillkommit i sednare ■tider. Denna myntsort innebär minnen afen tid, sorn ej var lyck lig; böra vi då föreviga dem. Under många år har hvar och en, äfven af de minst bildade klasserne, vänjt sigvid att beräkna en stor del af sina utgifter i Banco. Alla kronoutlagor, äfven auctions-utrop, alla penninge-transactioner beräknas i Banco, och hafva i mångå år ej beräknats i annat mynt. Jag tror således, att begreppen om Bancomyntels värde äro så tydligt fästade hos, hvar och en, att intet missförstånd kan komma att äga rum, om den nya SilfverRiksdalern skulle blifva beräknad lika med I R:dr B:co i Sedlar. Jag är öfvertygad, att det ej skall uppjaga prisen, och anser för min del begreppen i detta afseende så xediga, att ingen förvillelse är möjlig. Den 9 Julii e. m. ao3 Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Utlåtande» på grund af de dervid gjorde anmärkningar, af Ridderskapet och Adela till Utskotten återreraitteradt» Hans Excellence Herr Grefven och EandtMar skalken tillkännagaf» att HerriVordensköld, Carl Remhold, i anseende till bortresa från Riksdagen, af&agt sig den honom uppdraene befattning såsom Ledamot i Rid** darhusUtskottet. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Betänkanden; Hrån ConstitutiansUtskottet
Man 11or darfor e; i hjiilpa e n medlenl af en f i ~ l ~ B ~ B i l j som 01x1 Ilan vore oberoende af alla de ofriga, utan familien 11.18ste tagas soln enhet. Detta forsvWrar a1: betet i. oerhord grad, men. Lrott inot dennn regel ha-mnnr sig ovillliorligen. Man 1nB niimligen v j inbilln sig, att man kan hjdpa utau att mBngcz veta Ciaro11-1, och tle 2itgiixder soin vidtagas inom en f a d j sprida sina verlrningar till hela grtmnskapet. - Ner iin en soln arbetar bland de fattiga har stundom i d j upt inissnlod varit f iirdig att uppgifva allt snin~nans, diirfor att hvad soln gjorts endtat tyckts frnn~lralln aytt eliinde nf lilrnande art. Det blir den noturl.iga fijljden, cl&amp;r, mail glommer individens saqhorighet med sin omgifniag. Detta iir dock en svBr13ird kxa, som, vanligen endast erfarenlleten kan inskiirpa. For att i nBgon 111411 !&amp;a den erfarenhet Centrnlbyrh vunnit nuder .nrbetet komnia ofriga med1emrna.1: i 1 ' - V. 0. till godo, har tid efter ailaan - vanligen tv8 B tre ghnger om Aret - t i y k t a Meddelanden)) lrringsiihdts. Qenoln clem har i~len afven velat hslla inedlemmari~a i sainband med arbetet B bykdn, hvars bide framghg och n e d e ~ h g de born lranna och dela, saint velat frainh8lla de onslce-, - &lt;:
Rådligast tyckes “derföre blifva, att utur 2 § helt och hållet utesluta det här anmärkta förslaget, “och att man för oförrätter, som utländsk man utrikes tillskyndar Sverige eller “svensk man, åtnöjer sig med den upprättelse, som i ministeriel väg kan utverkas. “I stället för det i slutet af 2 § gjorda tillägg, angående utläudsk mans å “svenskt fartyg begångna brott emot utländsk man, ett tillägg, som ej skulle “motsvara sitt ändamål, om den näst förut tillstyrkta ändring skulle godkännas, “kunde en särskild § intagas, af innehåll, att brott, föröfvade å svenskt fartyg, “skulle i alla händelser anses som vore de inom landet föröfvade. En sådan § “blefve beståndande, ehvad föreskrifter man godkänner för de 4 i de 2 första §§ “upptagna täll. “Den 3:dje § tyckes ej tillhöra detta Kapitel. Icke bestämmer den, om en “förbrytare är svensk straffrätt underkastad eller ej. Han förutsättes höra under “svensk straffrätt, och § går ut på att bestämma en grund, hvarföre straffrätten “hade blifvit upphäfd. En sådan bestämmelse tillhör 7 Kapitlet och hade rättast “der intagits, men kan ock förekomma såsom ett sednare moment till 11 Kapitlet “6 § Rättegångs-Balkens sednare del.“ I öfverensstämmelse härmed tror jag rådligast vara, att, såsom hittills hufvudsakligen skett, följa s. k. territorialprincipen, helst den, så vidt jag känner, icke medfört olägenheter, i följd vare sig af reqvisitioner om utleverering af brottslingar, eller af andra orsaker; och vågar jag på alla dessa grunder vördsammast hemställa om icke för den omarbetning, som af territorialprincipens antagande blefve en följd, Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 91 heda första kapitlet af Utskottets förslag må till Lag-Utskottet återremitteras.
tryck, f oriildrarnas borda lattas. Under soinrwna beredes tillfiille for ett ratt storf, antal, slviil barn som vnsha, att vistas ndgon tid p&amp; lande ' t for halsans ' forbiittrnncle. MAnga fijrhjiilpas iifven till badorter, om liikare anse &amp; idant nodviindigt, eller siittas i stgnd sltt pi % aunat. siitt slrota sig efter f dreskrift. Sedam man lyclrats oka en persons arbetskraft, g&amp;ller det att 18,ta denna kraft komma till aaviindning. 0iindl.ig.t m8nga kunna ej slraffa sig ndgon sysselsiittning, enledan de icke Ciitt ltira sig nAgot. F. V. 0. - som haft rikt tillfiille att erfars, hdru bristen pB lampliga yrkesekolor blifvit a.lltmera kannbar hjdper ratt ofts till I ~iroknrsers genorng&amp;ende, anskaff a]: verktyg, materinli.er o. d yl., som sgtter den behofvande i stindatt forsorja sig. Stundom Br ett liilz det soin kan gagna en person mer iin 118got annat. Om lbnet 15inmas forst efter samvetsgrlznn profning af ffi~: hUlanclem och om sm6, men regelbunclns, p % forhnnd bestgmda; d ' betalningar af detsamma fordras, %r det ett siitt att hjiilpa, som 11-linst af allt nedsiitter sjiilfkii~islan. Men ett IOU .mtste; om det be~iljas, bellandlas som ett liin, ej som en gfifva, ty annars verkar det neddragando. Erfirenheten af 1 h e n under F. V. 0 .. forsta t. ' var ej uppmuntrande, men de seuare Bren ined dess mera skarptn li; outroll, hafva ej jiifvat of~ranstBende.
Lagmansoch HäradshöfdingeRäntan samt Tingsgästningspenningarne (Se 1604 års Riksdagsbeslut) jemte Bevillning (Se RiksRåds Br. till allm. 1526 Ad. Vid början af löootalet underkastades Såterierne endast följande onera, Kyrkooch Kyrkogårds-, Socknestugaoch Fattigstuga samt Brobyggnad och vägrödning jemte Skallgång. Piestetionde i frågaställdes länge och 1600 års Riksdagsbeslut säger, att Prester och Adel böra sig derom förena. Några Säterier äro underkastade Knecktebåll, nemligen sådana hvilkas Säterifrihet var tvetydig när Indelningsverket gjordes. Rå och Rör är sådan Frälsejord, som lig - Den 21 Maji c. rrti 259 ger inom Sätesgårds gamla gräns. Genom 1638 års stadga och Förkiaringarne deröfver, af 167S och 1681 fastställdes Säterifrihetens gräns till de Frälsehemman med deras Torp, Adelsmannen ägde inom den Bolbyns enskilte ägor och Rågång der Säteriet låg, eller hvarå urminnes häfd kommit. Om Rå och Rörs Hemman brukas under Säteri utan serskilt åbo, njuta de lika friheter med Säterier, men i motsatt fall sVara de för Lagmans och HäradshöldingeRänta samt Tings-) Gästning®- och Mantalspenningar^, Brandstod, Prestegårdsoch Tingshusbyggnad. Ladugårdar äro sådane FrälseEgendomar, som till Säteriernas understöd anlagde af deras existence dependera, som orden lydaiKongl* Plac. den 6 November 1678. De böra vara högst en half mil i rätt linea från Sätesgård belägne, byggde med svarsgode hus. Se Kongl. Res. den 10 Sept. 1684, Landshöfdingelnstructionen 1687 So §■ och HäradsFogde Instrr 1688 9 §• Ladugårdar åtnjuta enahanda friheter med Säterier utom Rå och Rörs rättigheters. ä-.
Man har sagt, att sådant icke vore tillåtet. Det är mig icke alldeles obekant hvad 1748 års stadga i detta afseende före - Don 9 September e. m 225 föiesklifver, men sä väl en af mina motståndare, Hr von Hartmansdorff, som den siste värde talaren, hafva redan upplyst H. o. Ad. derom, att samma räntegifvare, om lian är indelt på flere, kan åläggas att föra räntorna ål olika håll. Det är nemligen detta, som föranleder lill den olägenhet jag anmärkt. Det är likväl, mine Hrr, ett annat missbruk, som jag äfven afsell, nemi. det, all räntelagaren föreskrifver ränlegifvaren att föra räntespanmålen ät flere olika håll. Säger han nej dertill, så tillställer räntelagaren så, alt räntan kasseras neli den arma ränlegifvaren måste då skaffa bevis och vittnen, och på della sätt tvingas han att antingen betala mera eller också föra räntan dit der räntetagaren behagar. Detta är en af de olägenheter, som det narrande uppbördssätt! för med sig. Jag frågar, mine Hrr, är det skäl att bibehålla delta uppbördssätt? Man måste genom lag söka hämma sådant: institutioner som äro felaktiga och medföra sådana missbruk, hvilka icke genom föreskrifter kunna förekommas, mäste förändras. Mitt yttrande i della afseende har af Hr von Hartmansdorff blifvit missförslådt. Jag har ingalunda sagt, att om en domare vore felaktig, så skulle domstolen upphäfvas. Men om en institution är i sig sjelf så beskaffad alt den medgifver och befordrar missbruk, så måste en sådan institution förändras. Manbar sagt att saken är af ringa vigt. Ar del en sak af ringa vigt att förändra ett förhållande, hvaraf inilustriidkaren lider sä hardt och så obilligt? Om jag lifligt omfattar denna sak, så fruktar jag icke att beskyllas för bokhållarenthusiasm. Jag äger enlhusiasm för samhällets förnnftsenliga och saglmodiga utveckling. Jag fruktar ett envist motstånd emot reformer, som påkallas af förnuft och rättvisa. Jag fruktar att ett för långt drifvet motstånd mot sådana reformer skall medföra faror.
D:o 189 Stadspostbud, som tömma breflådorna För nattbevakning Bidrag till Postfattigkassan Andra titeln. För byggnad och underhåll af Postvagnar på landsoch jernvägar, samt vagnarnes rengöring 587,000 För befordran af ordinarie posten med bivagnar, och för Paketbefordringar 3,658,000 Tillskott till furagekostnad vid höga spanmålspris . 250,000 Extra-ordinarie understöd för postväsendets upprätthållande 45,000 Godtgörelse till Jernvägs-bolagen för befordran af postgods 1 50,000 Diverse 15,000 Tredje titeln. Aflöning m. m. till General-Post-Direktionen 71,005 D:o Öfver-Post-Direktionerne 338,885 D:o Öfver-Post-Amtet i Hamburg 22,500 o ' D:o lokala Postanstalterna 1,342,345 Diverse understöd och belöningar 36,570 Fjerde titeln. Hannover. 45 Posttryeks-materialier 108,600 Anskaffning och underhåll af inventarier, utom Postvagnar 87,000 Hyra för tjenstlokaler 130,000 Agio 6,700 Diverse utgifter 1,870 795,000- Femte titeln. För inköp af tomtplatser 17,500 Byggnad och underhåll af Posthus 80,000 Onera och afgifter för dessa tomter och byggnader . 5,340 1012,840. <Sjette titeln. För Stralsund—Ystads-farten 19,800 Stettin—Köpenhamns d:o 27,200 D:o S:t Petersburgs d:o 72,300 D:o Stockholms d:o 37,800 157,100. Sjunde titeln. Skadestånd, restitutioncr och kompetenser 292,000. Åttonde titeln. Förvaltningskostnad för Författningssamlingsoch Tidningskontoret . 22,67 0. Nionde titeln.
Beta 11 kandell: 3ö$ funnit ega rum vid sjelfva förvaltningen af Strömrensnings-fonden, har Utskottet endast att tillägga den erinran, hvartill Revisorernes berättelse i öfrigt föraiiledl, att Utskottet, i enlighet med hvad, angående utbytet af Säd emot Strömming här ofvan blifvit yttradt, anser den Vedhandel, som varit Committerade för Strömrensningarne i Kader uppdragen, för framtiden böra upphöra, äfvensom dell dermed gemenskap ägande åtgärden att meddela Lån till Fartygs byggande för Vedens transporterande} Varamles Utskottet af den tanken, att ändamålet härmed eiler Hufvudstadens förseende från Inrikes orter med dess Vedbeliof, snarare skulle vinnas, om enskilde uppmuntras till denne handels bedrifvande genom Premier, solli i förhållande till varans gångbara värde årligen borde bestämmas. Slutligen och då Utskottet titaf fia-» kenskaperne erfarit att Committerade för Ströinrensningarne lernnat någre Redogörare så betydlige förskotter, att hös en af dem icke mindre än 13,317 R:dr 38 sk. H rist. vid 1820 års slut funnits innestående, har Utskottet, jemte anmälan häraf, trott sig böra hemställa, det Committera-» 4«’de Saini. 5' Banch *4 3iö Ståts-Utskottets Betänkandeii> dey till förekommande af proprie balaricer hoS Redogörarne* kunde undfå Nådig befallning tillse, att förskotts-utgifterne hädanefter närmare lämpas efter de behof* som undef årets lopp kunna förefalla. I sammanhang härmed* -får Utskottet för Riksens IlÖglofl. Ständer framlägga resultatet af den Revision, Utskottet företagit af 1831 års utaf Cornftiitterade för Slrömrensningårne aflemnade Hufvudhok. Enligt denna Redogörelse utgjorde den ingående Ralancen uti förskotter, fordringar och Contauter 6i,3o2: 35. 1. Årets Änslags*Summa ioö,ooo: Tillfälligt?
Att den stora öfverproduktionen af bränvin icke förorsakats af liusbehofsbränningen, utan af fabrikstillverkningen, insåges bäst, då man jemtö ide antalet af enkla bränvinsredskap år 1834» utgörande omkring 140,000, med det år 1845 varande beloppet, som endast uppginge till 73,000. De enkla biänvinsredskapen voro till antalet förminskade nära hälften, men qvantilelen af tillverkadt bränvin derföre icke mindre, utan snarare större, hvartill orsaken således vore den tillåtna tillverkningen med större konstapparater. Om nu lagstiftaren på rättsenfiga grunder kunnat förbjuda andra till sedeslöshet och brott föranledande inrättningar, måste han, uppmanad af ställningen inom landet, äfven vara berättigad att vidtaga åtgärder till förminskning i tillverkningen afen vara, som allmänt erkändes utöfva ett skadligt inflytande på landets sanna väl. En sådan minskning kunde, efter Bondeslåndets tanka, endast ske genom utfärdande af förbud mot ali konstbränning, i anledning hvaraf ståndet 1 underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t, med fästadt afseende å landets förhållande, äfvensom det öfverflöd af bränvin, hvaraf det besvärades, och särdeles den klagan, sorn från alla orter förspordes öfver den mängd bränvin, sorn fabriksmässigt med konstapparater nu tillverkades, malte uti nådig proposition till rikets nästsa mmanträdande ständer framlägga ett förslag till författning, angående bränvinstillverkningen, innehållande stadganden till hämmande af det öfverhandtagande omåttliga förtärandet af rusgifvande drycker, samt förbud mot all slags konstbränning, och endast tillåtelse att tillverka bränvin med enkla redskap. Sedan Kongl. Maj:t, i anledning af dessa underdåniga framställningar, under den i3 Juni 1845 i nåder uppdragit åt en särskildt kommitté att utarbeta och till Kongl. Maj:t inkomma med förslag till förändrade stadganden om bränvinsbränningens utöfvande här i riket, omfattande så val nödiga reglementariska föreskrifter för bränvinstillverkningen som de grunder för beskattningen å densamma, hvilka kunde anses innefatta den säkraste Kongl:. May.ts Nåd.
– Är Maria sömnig eller ämnar du hålla dig vaken till dess vi komma till Göteborg? frågade Carl och satte sig bredvid mig. – Jag går icke och lägger mig, svarade jag. – Det var snällt. Jag hade känt mig så ensam, om du gått ifrån mig. Ninni, du anar icke med hvilket tonfall han sade detta. Men nog är det bra besynnerligt ändå, att hjertat skall flyga upp och ned för det allra minsta. Jag måste naturligtvis gifva något svar, trots min hjertebanken; men det blef också något rätt enfaldigt. Jag sade mig icke tro att han skulle sakna mig om jag gick ner, efter som han den föregående aftonen icke ens märkt att jag aflägsnat mig. Var det icke rysligt dumt att säga så? – I går afton, återtog Carl. Ack, Maria lilla, då led jag alltför mycket af mina minnen, att kunna tänka på något annat än dem, och för öfrigt är du i afton för mig något långt mera än du var i går. Nu hoppade det förargliga hjertat till igen och jag tyckte precist att solen brände mig midt i ansigtet; jag spände derför upp min parasoll, glömmande att solen redan för en bra stund sedan gått till hvila. Man kan ibland vara förskräckligt tankspridd. – Fäll ner din parasoll, bad Carl, och låt mig riktigt få betrakta ditt blida ansigte, det gör så godt i hjertat. Jag bar mig ganska oskickligt åt, då jag skulle fälla ner en-tous-cas’en, och höll dervid på att köra ögonen ur Carl samt trasslade in kryckan i mina schalfransar, så att han måste hjelpa mig. Så fort jag kommit ifrån mina intrasslade förhållanden, frågade Carl: – Skulle Maria hafva lust att åhöra en liten historia, hvars sluthändelser kunna sägas hafva blifvit utagerade vid Trollhättan? Jag svarade att det skulle blifva mycket roligt och han började ungefär så här: »För omkring fem år sedan ankom en yngling om tjugu år till Motala. Han hade slutat sina förstudier och skulle nu arbeta på verkstäderna, för att till sina theoretiska kunskaper lägga litet praktik. Han var barn af förmögna föräldrar och deras enda son. »I Motala köping bodde en aflägsen slägting till ynglingen, kapten Sten.
Fem års erfarenhet har visat systemets ändamålsenlighet, och om det med ordning och uppmärksamhet följes, tilltror Eders Kongl. Maj:ls Befallningshafvande sig nu, stödd på den vunna erfarenheten, kunna uttala den fasta öfvertygelse att cellsystemet, synnerligast tillämpadt på ransakningsfångar, äger fördelar, fullt motsvarande de kostnader det medför; dock bör Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej dölja ofullständigheten i systemet så länge ransakningarne ej ovilkorligen skola ske i cellfängelset, ulan de anklagade måste hopas på en vagn och transporteras tillsammans till och från häradsfängelserne och stundom der under ransakningsliden förvaras gemensamt i ett rum. Visserligen verkställa Gerts och Willands härads-rätter stundom ransakniugar i länshäktet, men då sådant ej låter verkställa sig i afseende på de brottslingar, hvilka skola undergå ransakning vid andre mera aflägse häraders domstolar, vidlåder härutinnan ett väsendtligt, menligt inverkande missförhållande. Så länge den anklagade skall förhöras och dömmas inom det härad, der brottet är begånget, kan den här anförda olägenhet ej afhjelpas, så vida ej tillgångar finnas att vid hvarje tingsställe bygga cellfängelser. Skulle detta framdeles ske och en dylik förändring med häradshäktena kan tillvägabringas, visar sig dock att stora svårigheter uppslå i fråga om sjelfva fångvården vid dessa mindre och spridda häkten. Det är ej' nog att fången sitter i cell; han tarfvar äfven särskild vård och behandling om ändamålet skall vinnas. Själavård, läkarevård och en daglig behandling af fångvårdarne; den ordning, den precision, den rättvisa, hvarmed han bör behandlas, blir nära nog omöjlig i alla dessa spridda fängelser alt tillvägabringa och kontrollerna omöjliga. Alla de fördelar, ett cellfängelse kan medföra, försvinna om ej fången der rätt behandlas. I och för cellfängelset i Christianstad har, enligt med Eders Kongl.