Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t med ledsnad erfarit den betydliga skillnad i kostnadsberäkningen som för detta arbete inträffat, har deraf äfvensom af de förhållanden, som vid GarnizonsSjukhusbyggnaden ägt rum, funnit sig uppmanadt att vara betänkt på ett förslag, som skulle äga för ändamål, att inom ett Verk conccntrera så väl sjelfva upptecknandet af alla publika hus i Hufvudstaden och orterna, som cck pröfningen af förslagen samt, inom Hufvudstaden, äfven ledningen af erforderliga nybyggnader och reparationer, äfvensom den generella redovisningen för dertill anvista ordinarie och extraordinarie anslag. Tableau öfver förvaltningen af de till Garnizons-Sjukhusbyggnaden anslagne medel. 1812 Ars Stats An 1813 — Dito 1814 — Dito 1815 — Dito 1816 — Dito 1817 — Dito 1818 Dito 1819 — Dito 1820 — Dito 1821 — Dito 1822 — Dito 1823 — Dito 1824 — Dito 1825 Dito 1826 — Dito 1827 — Dito 1828 — Dito Debet. Inkomster: Enligt Kongl. Brefvet den 23 Januari! 1828 9,769: 4* — och enligt Kongl. Brefvet den 7 Julii samma år . 3,026: 4- — 3 B. Btt. Utgifter: Debet. Inkomster : Utgifter:
Ständer én ordentlig Aflönings Stat för Riksgälds Contoiret, — Genom sedermera inträlfade dödsfall hafva Jrne på denne Stat uppförde Pjenster, för hvilka samfäMta aflöningen bestiger sig till a,qst 5 R:dr blifvit ledige. 1248 'Stats-TJtskottets Betatikariåeril Efter föregången undersökning vid hvafjé yppad ledighet, huruvida Personalen kunde min» skås, hafva förenämnde 3:ne Tjenster, ehuru pä Stat uppförde, icke blifvit återbesatte, utan alldeles indragne, hvarigenom en årlig besparing uti aflönlngen af 2,025 R:dr vunnitsi Börandes Utskottet härvid tillika anmärka, att den afskrifning uti Riksgälds - Contoirets Räkenskaper af Utrikes Gälden, som, i följd af i8ijf ära Rikgdags-Beslut, ägt rum, icke verkat någon sådan förminskning uti Tjenstemännens göromål, som ens skulle kunna förtjena att nämnas, é* när alltsedan år 1810 Riqviderne af dennö Gäld i det närmaste varit alldeles isiställde} Hvaremot arbetet blifvit ökadt med de nya Credit-Sedlar af större valeurer, hvilka, enligt Rikets Höglof], Ständers Förordnande vid sist® lidne Riksdag, från Riksgälds-Contoiret utgifvasV En annan, ehuru icke af Styrelsens åtgärd beroende, förminskning af 711 R;dr 32 sk. B:co uti Contoirets årliga utgifter har äfven ägt rum, genom 3.-ne Expectanters och en Eensionairs dödliga afgång, så att hela förminskningen Uti den vid 1815 års Urtima Riksdag för Riksgälds-Contoiret fastställde Stat utgör 2,736 R:dr 3» sk. Banco.
”Söta, bästa farbror, jag vill erkänna, att jag icke älskade Ferdinand; men jag trodde att han älskade mig, och när jag dermed förenade den aktning och välvilja han ingaf mig, vågade jag tro, att dessa känslor voro en tillräcklig borgen för vår framtida lycka. I samma stund, jag lofvade att tillhöra honom, visste jag äfven, att min pligt var att lefva för befordrandet af hans sällhet. Men jag har funnit, att hans lycka aldrig blifvit stadgad genom egandet af min hand, om äfven mitt hjerta hade följt med; hvaremot, om han verkligen varit mig sannt tillgifven, om hans jordiska bättre sällhet berott af mig, då, min bäste farbror, hade jag mött dessa pligter, ehuru icke förenade med kärlek, med innerlig önskan och fast föresats att göra mig värdig det heliga namn af maka, han då gifvit mig.” ”Det är väl möjligt,” sade professorn; ”men orätt var det i alla fall af dig, mitt barn, att, så ung du var, vilja bortskänka din hand, utan ditt hjerta. Förr eller senare hade troligen den mäktigaste af menskliga känslor vaknat i ditt bröst, och huru gränslöst olyckliga kunde ni ej då hafva blifvit; ty mäktig är frestelsen, och äfven i den starkaste själ besegras den icke utan qval och strider.” Rosa förblef tyst; men hon lutade sitt hufvud mot professorns axel, och då hans åldriga arm omslöt hennes späda gestalt, kände han den skakas af en våldsam rörelse. Professorn vände hennes ansigte mot sitt; det var öfversköljdt af tårar. ”Se så,” sade han mildt och godt, ”låt det nu vara! Jag ser hur det står till, och visste det förut; men lita derpå, att du i mig har en vän, som under alla skiften blir dig trogen, och, så länge han förmår hålla hufvudet uppe, skall arbeta på din sällhet. Jag ville önska, flicka,” tillade han djupt rörd, ”att Ferdinand varit dig värdig, samt att du älskat honom så – som du älskar Mannerstedt. Jag hade så gerna velat kalla dig dotter; men i mitt hjerta skall du likväl alltid bära detta namn.”
Ty om Ständerna, som beviljat k red i t i vet, föreställa sig, att det skulle medföra en inblandning från Bankens sida i Statens eller lii k sg:sKont:s affärer, så skulle de visserligen icke hafva föreskrifvit, att denna million, som skulle inbetalas d. 1 Juli, åter får tagas ut d. 1 Sept. På så sätt brukar man icke gå tillväga med personer, som man anser handla tvetydigt, och om hvars ekonomiska ställning man icke är säker. Emellertid har jag, för min del, icke något emot om Ständerna och BankoUtsk. till att börja med icke, med hänseende till bypotheks-obligationerna, bry sig om det besvär, som kan förorsaka deras utgifvare i följd af nödvändigheten att vända sig på flera håll för liqviden, ty Riksg:sKont. har, såsom kändt är, valutor, och om Banken vill hafva dessa valutor för att bevilja ett anstånd, så allt för gerna för mig. Men jag tror att icke någondera operationen behöfves, om Bankens värde Ordf. vill hålla ord med sitt vackra löfte, att Riksg:sKont., i början af Juni, får emottaga 700,000 Rdr Bko af bankovinsten. Då kommer både det ena och andra förslaget att förfalla. Hr Printzensköld, Carl: Lika med Gr. Lagerbjelke anser jag visserligen icke någon fara f. n. ligga i ett bifall till denna motion; men jag är också, i likhet med Hrr:ne, af den tanke, att man för principens skull bör afslå densamma, emedan man annars lätt föres ännu längre, ja så långt att den säkerhet, man hittills ansett ligga deri, att alltid hålla Banken åtskiljd från Riksg:sKont. , skulle helt och hållet uphöra. Gr. F’rölichs svar på Gr, Lagerbjelkes framställning, om sättet att afhjelpa den förlägenhet, hvari RiksgtsKont. tilläfventyrs kommer att sig befinna, är i sanning så märkvärdigt, att det till och med öfvergår min fattningsförmåga.
Behofvet af en ny skogs-ordning blef emedlertid allt mer och mer känbart; och vid 1765 — 1766 årens Riksdag utarbetades och öfverlemnades till regeringen dertill tvänne förslag, hvari man klagade, »huru många för detta skogrika orter och hela landskaper äro på skog alldeles utblottade, så alt mångenstädes icke ens tillgång på det aldra nödvändigaste byggnadsvirke och bränsle, mindre på ämnen till handelsvaror mer är till finnandes, så att riket kommer att röna en känbar afsaknad och vanmakt uti nästan alla dess näringar». Delta skogarnes tillstånd an O o såg man vara förorsakadt dels af den vanskötsel, som rådde å allmänningar och kronoparker, dels af Jägeri-beljeningens fåtalighet och opålitlighet, samt uppsvningsmännernes liknöjdhet, dels af den ringa omsorg, allmogen använde på sin egen skog. För att bota det onda föreslogs, bland annat, att uppsyningsmännen borde yara edsvurne oell genom löfte om framdeles blifvande belöningar uppmuntras till Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, M 29. 13 fullgörande af sina pligter; att skattebonde!! borde erhålla för hvarje af kronan för dess räkning stämplad ek dess halfva värde, samt kronobonden fjerdedelen deraf; att allt svedjande borde förbjudas, en allmän planterings-skyldighet införas och en ny husesyns-ordning utfärdas, samt att innehafvare af rekognitions-skogar måtte uppmuntras att derstädes införa ordnad trakthuggning. Dessa förslag föranledde likväl ej till någon regeringens åtgärd under frihetstiden. Men en af Gustaf lilis första omsorger i afseende på den inre förvaltningen blef tillförordnandet af en kommission till skogs-lagstiftningens öfverseende, inom hvilken kommission förslag väcktes, att, innan ny skogsordning utarbetades, man borde vara betänkt på reglering af skogarnes administration, som, enligt hvad förut blifvit nämndt, dittills varit ytterst vanvårdad.
I öfrigt står det parterne fritt, att öfverlemna målen till Hofrättens pröfning; och något hinder att låta behörigen ingifva skrifter och uttaga utslag derstädes lärer icke eller möta. Att de former, som för ärendens behandling ho3 Konungens Befallningshafvande funnits nödige, icke kunna ega full tillämplighet till mål, sorn ankomma på Domare-åtgärder, är uppenbart. Ett klart och ostridigt rättsspråks befordrande till snar och laga verkställighet är och måste vara en helt annan förrättning, än undersökningen och bedömandet af sjelf va anspråkets rättsenlighet. I förrättningar af så olika beskaffenhet kunna och böra sätten att derutinnan gå till väga icke vara e-' nahanda. De bruk och iakttagelser, som 1 förra fallet kunna vara tillräckliga och ändamålsenliga, blifva, i det senare, ofullständiga och mindre pålitliga. — Någon träffande jemförelse emellan Collegiers och Domstolars jrtpfauningar kan ej ellet uppställas, och for^ l^agViskotiets Betänkande N:o 130. 5 rirati af likstämmighet i ärendenas behandling är således äfven här lika falsk som overkställöar. De administrativa ärenden ,' sorn utgöra hufvudföremål för Collegiernes verksamhet, kräfva en fran Domstols förhandlingar vida skiljd procedur. Vid detta förhållande torde Motionairens yrkande i denna del icke förtjena afseende. 3 dje punkten: att tiden, fran hvilken fatalier anses horja löpa, icke md fortfara att vara dagen, dä Domstols dom eller utslag faller, utan, åtminstone får ändrings sökande i Hofrättens héslut, dertill bestämmas den dag, da den tappande parten erhåller bevislig del af domen eller utslaget, som den vinnande derföre borde vederparten tillställa låta, pä sätt hos Konungens Befallningshafvande och Kammar-Collegium f orordnadt är.
» » Jo, m e n kära A x e l, duken är ju ren o c h du vet, att tvätt o c h blommor, det kostar pengar o c h vi böra vara så sparsamma. » En blixt till misstanke genomfor hans hufvud. » H v a d ger du oss till middagen, barn, » frågade han oskyldigt. » Ja, något kött det har jag då inte — det är så förskräckligt dyrt, m e n stekta aborrar o c h återstoden af den där puddingen, s o m du inte tyckte o m i går, o c h — » » Nej, m e n älskade Lisen, » utbrast han nästan gråtfärdig, » du gör vårt hus till — » Pang — nu ringde det o c h herrskapet måste in i salongen för att göra les honneurs. U n g A x e l satt s o m på nålar, o c h han beundrade sin hustru, s o m talade o m Tolstois sista b o k o c h kronprinsessans hälsa lika lugnt, s o m o m hon haft den ståtligaste middag i stället för stekta aborrar o c h — kronan på eländet — den förskräckliga puddingen sen gårdagen. Men när de reglementerade fem minuterna gått och gongongen rullade i tamburen, lade hon m e d ett gladt leende sin hand på expeditionschefens arm o c h gick m o t de uppslagna matsalsdörrarna. Med nedslagna ögon o c h darrande knän följde A x e l efter m e d kammarrådet, o c h höll nästan på att skrika till af glädje o c h häpnad, då han såg sig vara inne i sin egen trefliga, o m b o n a d e matsal, m e d tennstopen o c h porslinet kring väggarne o c h middagsbordet m e d ljus o c h silfver o c h b l o m m o r midt på golfvet — så inbjudande som ett middagsbord någonsin varit. » Men söta Lisen — » » Sch — sch — sköt o m dina gäster, » o c h han började så småningom begripa, medan han lade en delikat rökt laxskifva på sin smörgås. Han drog Lisen m e d sig in i fönstersmygen.
Och köttet och skinnet brände han upp på elde utanför lägret. Sedan slagtade han bränneoffret, och Aarons söner båro blodet till honom, och han stänkte det på altaret allt omkring. Och de båro bränneoffret till honom styckadt, och hufvudet; och han brände det upp på altaret. Och han tvådde inelfverna och fötterna, och brände det upp ofvanpå bränneoffret på altaret. Derefter bar han fram folkens offer, och tog bocken, folkens syndoffer, och slagtade honom, och gjorde ett syndoffer deraf, såsom det förra; Och bar bränneoffret fram, och gjorde såsom det sig borde; Och bar fram spisoffret dertill, och tog sina hand full, och brände det upp på altaret, förutan morgonens bränneoffer. Sedan slagtade han oxan och väduren till folkens tackoffer; och hans söner båro honom blodet, det stänkte han på altaret allt omkring. Men det feta af oxanom och vädrenom, stjerten, och det feta som var öfver inelfverna, och njurarna, och nätet öfver lefrena; Allt detta feta lade de på bröstet, och brände det feta upp på altaret. Men bröstet och den högra bogen veftade Aaron till ett veftoffer för Herranom; såsom Mose budit hade. Och Aaron hof sina hand upp till folket, och välsignade dem; och gick neder, sedan han syndoffret, bränneoffret och tackoffret gjort hade. Och Mose och Aaron gingo in uti vittnesbördsens tabernakel. Och då de gingo åter ut igen, välsignade de folket. Då lät Herrans härlighet se sig allo folkena. Ty eld kom ut ifrå Herranom, och förtärde bränneoffret, och det feta på altaret. Då allt folket såg detta, fröjdade de sig, och föllo på deras anlete. Och Aarons söner, Nadab och Abihu, togo hvar sitt rökelsekar, och lade eld deruti, och lade rökverk deruppå, och båro främmande eld fram för Herran, det han dem icke budit hade. Då kom en eld ut ifrå Herranom, och förtärde dem, så att de blefvo döde för Herranom.
Hvartill kommer ett af E. K. *M:t Nådigst frän g:de HufvudTiteln lemnadt bidrag till Invalidoch Corrections-Inrättningen i Carlstad, hvarom fråga icke förekommit uti Fiscaliska Actionen emot Kleman, men som han, un der Tan dshöfdingens frånvaro, skall tillgripit, ochhvilken remiss längre än ett års tid skulle varit Lan dsh öTd i n gen af Wingård okänd, innan den händelsevis upptäckts, då all anteckning derom saknats i Lands-Cancelliets Diarium, för hvilket Nådiga anslag Landshöfdingen nu vore af Directionen öfver nämnde Inrättning med rättegång antastad 5>ocv0: — “* General-Tull-Styrelsen 250: 52. — utgörande det, som bordt inflyta för försäljningen af tvänne TullVerket tillhörige Byggnader. Krigs-Collegium 4>97$: 23* 7* innefattande de medel, hvilka blifvit till E. K. M:ts Bef;hde aflemnade, dels till gäldande af Majoren Stuart'! skuld till Vadstena Kri^smansliiis-Cassa, dels till Transport 22,7.qfl: 5. 1. Exp. Utsh. Förslag till und. Skrifv. N:o 383. 211 Transport 22,708: 3. 1. godtgörande af Friherre Cederströms borgen för Capitainen Hästeskos Lån i PassevolanceCassan, dels i egenskap af Adelsfahne-RegementetsindrifneHemmansräntor inom Vermland för år 1820, dels ock såsom af E, K. M;t Nådigst anslagna Gratiflcationer till afskedade Soldater. Hvarjemte Landshöfdingen af l/angård i underdånighet anfört, att, om än afskrifning af dessa summor skulle honom af R.
Efter några ögonblick kom från andra sidan den person, som begärt audiensen. Herr A. egde en hygglig figur och en min af sjelfförtroende, som befriade hans uppträdande från all förlägenhet. Med största ledighet helsade han värdinnan, som satte på sig glasögonen för att kunna rätt betrakta sitt främmande. ”Jaså, det är herrn som har ärende till mig – sitt ner, sitt ner!” ”Ehuru obekant har jag tagit mig friheten att i anledning af en omständighet, som jag skall ha äran men jag hoppas att jag icke kommer olägligt?” ”Hm, hvad den saken rör, är det väl både si och så, ty först och främst är det under gudstjensten, och se’n hade jag ärnat fara ut till landet just nu på förmiddagen.” ”Jag är ganska ledsen att jag valt denna mindre passande tid, men det var af en nödtvungen orsak. Jag skall emellertid icke uppehålla mer än några minuter.” ”Så mycket bättre!” ”Det hände i går afton, då jag stod spatse med ett ord ” ”Vidare, vidare!” ” då jag befann mig på andra sidan om fru Thormans trädgård ” ” och då herrn knackade i planket för att väcka min systerdotters uppmärksamhet ” ”Ack!” ” att det ej bar bättre till, än att det blott var min gamla husmamsell som gaf akt på signalen och tittade ut!” ”Jag var säker”, svarade herr A. med ett småleende, som visade att han redan hemtat sig, ”att frun icke skulle vara mindre väl underrättad. Men just den omständigheten att jag sjelf kommer hit, för att bekräfta sanningen af den influtna rapporten, torde vara ett tillräckligt öfvertygande bevis att mina afsigter äro hederliga.” ”Jag vet icke om det ligger något hederligt i att spionera på en stackars flicka och skaffa henne i vanrykte – ty om någon af grannarna gått förbi, så hade det icke varit svårt att gissa till meningen med herrns knackningar.” ”Om detta, min bästa fru, var en oförsigtighet å min sida, så tvangs jag ju dertill, då jag icke på något sätt kunde få träffa fröken.” ”Men hvad vill herrn henne då?”
Jag vill, i dess första upprinnelse, undersöka ställningen mellan gamla och unga hofvet: se, hvilka ögontjenare, örontasslare, krypare, smickrare, – korteligen – kreatur, som flocka sig kring det gamla och det nya örnnästet: iakttaga, huruvida mor och son allt framgent tigga i samma påse, såsom hittills, eller om pojken vill leka karl och gumman ångrar, att hon uppfödt en orm i sin egen barm: mäta gradtalet i yttre höflighet mellan den preussiska och den danska konungadottern, i inre värma mellan svärmodern och sondottern: räkna antalet af besök, på ena och andra stället, af de utrikes sändebuden, senatorerne och riksdagens ledare. Allt detta är nyttigt att känna, när stunden är inne att rycka på trådarna. Man vet då hvar man är hemma, hvar man har sitt folk, hvem man bör vända sig till och hvilken sträng man skall anslå, för att locka, fram de skära tonerna.» – «Det der kan då åtminstone låta höra sig. Men dessa upptäckter och iakttagelser gör du alltförväl på egen hand.» – «Fyra ögon se mer än två, bror Curt, och du vet, att det endast är ett par till, utom mina egna, som jag litar på. Jag sköter just icke om, att hvar och en tittar mig under masken. Med dig får jag tänka högt. Hvart komme jag dessutom med mina ögon, utan din hand! Vore jag lika klen i värjan som i pennan, så bebodde jag visserligen icke ett öfversteboställe; och hade jag icke haft dig till vän, så skulle våra riksdagsvänner haft mången politisk seger ovunnen.» – «Tillägg: om jag redan gifvit dig mitt löfte att göra sällskap, så skulle den der grannlåten varit osagd.» – «Du är nu också alltid så förbannadt misstrogen, och » – «Till saken!» – «Temperaturen i hofklimatet har på de sednare tio åren undergått väsendtliga förändringar.
Bevillnings-TJtskotlels Memorial N.-o C3. Fästade vid den del al Betänkandet, deri Utskottet föreslår, det, för den händelse, att bränvinsbrännings-skatten icke skulle utgå till det belopp, som varit påräknadt, fvllnaden måtte på sådant sätt beslutas, att den jordegaren tillerkände rättighet alt angifva sig till blott 3:ne månaders bränning icke rnå i sådant fall tillgodokomma andre än dem, sorn begå gna pannor af 20 kannors rymd elier derunder, samt att en underd. skrifvelse derom till Kongl. Majit måtte afgå,— innebära anmärkningsrne aine förebråelser: den ena.’, att Utskottet skall derigenom hafva föreslagit npprifvande af ett samtlige Riks-Ståndens förut fattade beslut; och den andra, att Utskottet jemväl skall hafva till den grad vanvårdat sitt representativa kall, alt Utskottet föreslagit ett öfverlåtande till Konungamagfen af den dyrbara beskattnings-rätt, som tillhör endast Folkets Ombud att utöfva. Den omständighet, att Utskottets berörde tillstyrkande blifvit af 3:ne Stånd bifallet, kunde visserligen ensamt utgöra ett tillräckligt försvar för detsamma; men Ulskottet har dock bemödat sig, att, iförslaget och i dess möjliga följder, uppsöka någon anledning till nyssnämnde förebråelser; och det är, efter ett noga öfvervägande, sorn Utskottet nödgas förklara, att Utskottet icke kunnat finna någon annan sådan, än den, som synes hafva legat i bristande urskiljning hos anmärkarne.
Sig derom , att de af Rikets Ständer beslutade Stadgar och Reglementen, angående Bankens rörelse och förvaltning, äro upprättade i noggrann öfverensstämmelse med de i Bank-Lagen af den 1 Mars i83o lagde grunder; att, i följe deraf, till allmän tillämpning och verkställighet kungöra de af dessa stadganden, som äro af denna allmänna egenskap och som förenämnde vilkor uppfylla, men deremot förvägra Sin kungörelse till sådana, som möjligen kunde vara, emot ofvan åberopade grunder, stridande. Banco-Reglementets öfverlemnande af Fullmägtige lill Kongl. Majit låter icke förena sig hvarken med form, eller med denna Lags uppställning, enär, såsom vid denna Riksdag varit förhållandet, Rikets Ständer, under detta långa Riksmöte, sjelfve hade bort detta åliggande uppfylla, helst det är med Rikets Ständer och ej med deras Fullmägtige, som Kongl. Maj:t stiftat Bank-Lagen af den 1 Mars i83o. De förre ega ensamme laglig rätt att, i händelse Kongl. Maj:t i deras beslut rörande Banken skulle linna något, som möjligen vore stridande emot de i Bank-Lagen lagde grunder, närmare förklara dessa beslut och äfven dem förändra; de senare, eller Fullmägtige, åter ega endast, att orubbligen följa de dem af Rikets Ständer gifna föreskrifter. Då detta åliggande, å Rikets Ständers sida, likväl icke blifvit uppfylldt, hade Kongl. Majit egt anledning, att derå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet; men då Kongl. Majit icke vill fördröja Riksdagens afslutande, och då Rikets Ständer, redan 3:ne gånger, genom deras Talmän nödgats begära Riksdagens förlängande, sedan de flere månader förut, utan beräkning af då oafgjorda vigtiga ärenden, förklarat sig vara färdiga med Riksdags-ärendena; så har Kongl. Majit icke velat, å sin sida, lemna något skäl till den klagan, som allmänt yttras öfver Riksdagens långvarighet.
Men under den nioåriga erfarenhet jag under förvaltningen af en sådan discontrörelse ägt tillfälle förvärfva, kan jag bestämdt förutsäga, att, utan en sådan jemkning i nu stadgadt maximum för högsta tillåtna ansvarighetsbeloppet i denna discont, den ej, med iakttagande af nödig säkerhet, kan utsträcka sin utlåning öfver den redan medgifna ordinarie fond af 3 millioner r:dr, då sålunda de Jemnade medgifvandena, för alt hindra rörelsens onödiga förminskning, faetiskt skulle blifva utan påföljd. Jag får sålunda vördsamt underställa Utsk., om ej, under förutsättning af bifall till Utsk:s omnämnda förslag i betänk. N:o 158, TJtsk. skulle finna följande tillägg till 6 mom. § 2Ö2 bancoreg lernentet lämpligt. ”Dock må, vid de tillfällen, då handelsoch näringsdisconternes fonder erhållit tillskott utöfver den ordinarie fonden af sammanräknade 3 millioner r:dr, vid discontering af vexlar personers namn godkännas, ehuru dessa derigenom sammanräknadt kunde komma att häfta för mera än 40,000 r:dr, hvarvid dock fordras, utom att för sådan vexel minst 3:ne, hvar och en för innehafvande sammanräknad ansvarighet till diseonlverket fullt vederhäftig person, ansvara, att minst -J af närvar, medlemmar af discontdirectm dertill lemna sitt bifall.” Med anledn. af hvad jag således anfört anhåller jag om återremiss. BancoUtskrs betänk. N:o 155 blef af R. o. Ad. återremitterad!. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum komtne att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Till pröfning företogs Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrns den 20 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda betänk. N:o 54, i anledn. af väckta motioner rörtde Jude-reglementet. Hr Edenhjelm, Gillis: Som det folk, hvars, så alt säga, förföljelse nu kommer att blifva föremål för öfverlägg