Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att antagas såsom lärling äro vilkoren enahanda, som de för veterinär-inrättningen i Stockholm ofvan angifna. Men, ehuru lärokursen skal! innefatta undervisning i hela veterinär-vetenskapen, får dock utgångsexamen ej omfatta andra kunskaper, än sådana, som erfordras för utöfning af hofs/agare-yrket, hvadan ock de i Skara utexaminerade eleverne ej hafva kompetens till tjenster med lön af allmänna medel. Med kännedom af dessa förhållanden hafva Rikets Ständer funnit de hufvudsakligaste bristerna i afseende på veterinär-undervisningen vara: saknaden af samband emellan undervisningsanstalterna i Stockholm och Skara; det provisoriska i den sednares verksamhet; derstädes utexaminerade djurläkares obehörighet till beställningar med aflöning af allmänna medel; lärarnes vid begge anstalterna ringa antal; de alltför låga fordringarna på förkunskaper hos eleverne, då de vinna tillträde till undervisningen; samt brist på tillfälle för djurläkare-eleverne alt förvärfva praktisk öfning i husdjursskötsel. Efter hvad Rikets Ständer inhemtat, har ock giltigheten af de i afseende på veterinärundervisningen framställda anmärkningar i allt väsendtligt blifvit erkänd af alla dem, hvilkas yttranden i ämnet blifvit af nedannämnda anledning infordrade. Sedan nemligen Bestyrelscn för det är 1860 i Göteborg hållna nionde allmänna Svenska Landtbruksmöte! den 5 Maj nämnda år till E. K. Majit ingifvit ett underdånigt memorial, hvari anförts, att, enär den utveckling som ladugårdsskötseln på sednare lider vunnit, stegrat anspråken på de från veterinär-inrättningarne utgående elever, hvilka anställdes dels såsom djurläkare och dels såsom lärare vid landlbruksskolorna, Mötet uppdragit åt Bestyrelsen alt bos E. K. Majit göra underdånig framställning om behofvet deraf, att dels veterinärväsendet i allmänhet och dels veterinär-läroverken ordnades på ett sätt, som motsvarade nuvarande tids förhållanden ; samt att Mötets önskan i berörda hänseende hufvudsakligen innefattade, att nödiga medel måtte blifva anslagna lill veterinärväsendels förbättrande; — så, och efter det E. K. Majit i anledning häraf anbefallt
Diskont-direktionen anfört, att, enär Kongl. Maj:t redan år 1838, beträffande Manufaktur-diskontens fordringar hos Kanslisten Bonté, beviljat enahanda eftergift, som den, hvarom nu vore fråga, och Bonté, i anseende till hans framskridna alder och sjuklighet, sannolikt icke kunde under sin återstående lifstid genom de ringa afbetalningar, som från hans lön årligen utginge, liqvidera sin kapital skuld till Diskont-verket, syntes det vara med billighet och Verkets egen fördel öfverensstämmande, att det nu framställda ackordsanbudet antages. Utsk otlet, som instämmer uti hvad Diskont-direktionen sålunda yttrat, får, på grund deraf, vördsamt tillstyrka, alt. derest Kanslisten F. W. Bontés ofvanberörde kapital-skuld, 731 R.dr 50 öre Riksmynt, till Diskont-verket inbetalas inom en månad efter det de personer, som för fullgörande af samma inbetalning ikliidt sig ansvarighet, undfått del af Rikets Ständers härom fattade beslut, öfver-ränlorna å ifrågavarande tvänue lån måtte få eftergiIvas och utur räkenskaperna afskrilYas. Stockholm den 1 Maj 1860. Arik. lill Exp.-Clsk. den 8 Maj 1860, kl tl f. m. Ullålande, i anledning af eli å f. d. Ryttmästaren F. A. Bjorhenstams vägnar framsläldt achords-anbud. Assessoren i Kongl. Svea Hofrätt G. Fr. Almqvist bar, uti en till Utskoltet ingifven skrift, anfört, att, då f. d. Ryttmästare!! Fredrik Auqust Björkenstam år 1850, i följd af sina för f. d. Ryttmästare!!
Uti Nådig skrifvelse den 10 September 1844 gifvit Rikets då församlade Ständer tillkänna, det Kongl. Majit delade Rikets Ständers öfvertygelse om behöfligheten af ett National-museum, deruti de dyrbara verk af bildhuggareoch målarekonsten, hvilka tillhörde riket, men dels befunnos i trånga, mindre lämpliga lokaler, dels spridda i flere från hvarandra skilda rum, och dels i saknad af utrymme lågo hopstaplade och underkastade förstöring, skulle kunna på ett värdigt sätt uppställas och blifva för allmänheten tillgängliga, samt Kongl. Majit tillika fästat Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet å det af Ofver-Intendents-Embetet framställda förslag, ätt Kongl. Museum, Bibliotheket, Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-akadeiniens samlingar, jemte Kongl. Mynt-kabinettet, Klädkammaren och Lifrustkammaren måtte förenas i en särskild lokal, för hvilket ändamål och för alt tillvägabringa ett för riket varaktigt minnesverk af inhemsk byggnadskonst, kostnadssumman af Ofver Intendents-Embetet beräknades komma att uppgå till 500,000 eller högst 550,000 Ridr biko, som likväl, enär ett byggnadsföretag af denna betydliga vidd och egna beskaffenhet fordrade en till flera år utsträckt arbetstid, icke skulle utgå annorlunda än i den mån nybyggnaden fortskred, Rikets Ständer, utan att ingå i närmare granskning af det förslag till byggnad af ett National-museum, hvilket legat till grund för Öfver-Intendents-Embetets underdåniga memorial, för bildande af eli sådant museum, anslogo en summa af 500,000 Ridr banko, af hvilken summa likväl endast 150,000 Ridr då ställdes till Kongl. Majlis disposition. Af rikets år 1847—1848 församlade Ständer anvisades sedermera en lika stör del af anslags - Siats-Utskottets Utlåtande JVi 34. 3 summan, hvaremot de återstående 2/5:delarne först vid sislhållne Riksdag anordnades till utgående från Riksgälds-kontoret.
I den första satsen i sin deduktion bevisar Fichte, att ett förnuftsväsen icke kan tänka sig såsom förmåga af frihet utan att sväfva mellan flera tänkta verkliga handlingar och detta icke utan att tänka ett objekt (utom sig) på olika sätt modifikabelt genom frihet48. Nu är det tydligt, att såvidt ett objekt tänkes i och med frihetsbegreppet, måste det tänkas såsom genom frihet modifikabelt, men såvidt det å andra sidan tänkes såsom objekt, d. v. s. såsom något för förnuftväsendet yttre, måste det tänkas såsom för detsamma likgiltigt och därför måste hvarje tänkt möjlig modifikation hos objektet genom förnuftsväsendet tänkas såsom för objektet tillfällig eller såsom icke träffande detsamma, d. v ..s. den måste tänkas såsom alls icke varande någon modifikation hos objektet. Härvid märkes visserligen, att objektet icke häller måste tänkas såsom genom förnuftsväsendet omöjligt att modifiera. Hvarje förhållande sålunda ock det negativa måste tänkas uteslutet med afseende å förnuftsväsendet och objektet. Men vidare kan ett förnuftsväsen icke sätta sig såsom förmåga af frihet utan att hänföra sin subjektiva, ideala verksamhet (uppkastandet af ett ändamålsbegrepp) på en objektiv, real verksamhet och detta icke utan att åskåda en dylik verksamhet och hänföra den på den subjektiva verksamheten, d. v. s. sätta den såsom sin verksamhet (producerad genom det uppkastade ändamålsbegreppet)49. Nu är det gifvet, att såvidt åskådningen af en objektiv verksamhet är satt i och med frihetsbegreppet, är den åskådade verksamheten hänförd på den subjektiva verksamheten eller satt såsom subjektets egen verksamhet. Men å andra sidan är att märka, att åskådningen enligt Fichte har den egendomliga karakteren, att all skillnad mellan subjekt och objekt är bortfallen, och subjektet har gått upp i objektet. Däraf följer, att om den objektiva verksamheten är satt såsom åskådad, är den eo ipso satt såsom icke stående i någon relation till subjektet, hvilket står tillsammans med det förut anmärkta, att den måste hänföras på subjektet och sättas som dess verksamhet, på det sättet, att detta hänförande själf är satt såsom för den objektiva verksamheten tillfälligt, på densammas karakter icke influerande, eller att det är satt, att den objektiva verksamhetens egenskap att vara subjektets egen verksamhet är för densamma likgiltig.
Ofwersten Baron kleet^oost, Ofwerste ak klint sammankallade inom fä dagar efter fiendens fordrifwande all Landers Allmoge pä g:ne ställen inom Länet, att besörja om Landels sörswar och bcwäringen. Allmogen och alla andra ingingo enhälligt, att, såsom under 1788 och 1790 örs krig mangrannt gripa till wapen. Pastorernc äkogo sig acr i Sockenstämmor »prutta förtekningar pä alla dem, som inom Pastoratet skulle bära Kronans gewar, och hwilka med egna samt pikar, yror och spadar skulle utgöra Lanbtstormen. Härmed wörö alla i Landet nöjda. Men wid sjelfwa enrolleringen och da Krouogcwären skulle as Garnizsns-Officerarnc urdclas, inaste för berka Konungens gifna ber Den 27 November r66i befallning werkställas om Landtwävnels upräklande af ynglingar emellan i 8 och 25 är. Witz noggrannaste wcrkställighet af denna föreskrift, blef följden den, att flera hela hemman inom Socknen lämnade ingen enda Karl, hwaremot af andra fulla hemman utgjordes z, 4 och deröfver som moro emellan 18 och 25 ärs alder. Pä berla sällek nprältades 1,200 man Landtman», som öfwades först inom Socknarne af Under-Officerare, sedan Compagnicwis och sist i September och Ocrober mänader Batcaillonswis. Häraf hände att under berguingsliden wista hemman lebo brist pä arbatare, hwaremot andra deraf kände iiigen förlust.
Ständer till den underdåniga anhållan hos Kongl. Majrt, att i den LandtmäteriFörordning, hvilken, enligt Kongl. Majrts vid Riksdagens början lill Riksens Ständer afgifna Nådiga Berättelse, är under utarbetning, mätte, i afseende på de Domstolar, som med Skiftes-ärenderne komma att sig befatta, stadgas följande: 1:0 Alla frågor om delning af jord, så i Enskifte som Storskifte, med alla dermed gemenskap egande ämnen , såsom angående planläggningen, delningsgrunden, egörnes taxering, utflyttning, ersättning för afstådde uppodlade egor, stängsel skiftestagare emellan, och vattenafledningar ifrån sådane trakter, hvilka såsom odlingsbar jord blifvit utdelde, skola upptagas af EgodelningsRätt, såsom förste Domstol. 2:0 Dorah afvalideni BäradsRätt är Ordförande i EgodelningsRätten. 3:o Till Ledamöter väljas inom hvarje Härad inför HäradsRätten derstädes, genom SockenDeputerade, utan afseende på stånd, sex i Landthushållningen kunnige och inom Häradet bofaste Män, hvarvid rösterne efter hemmantalet beräknas; dock vare Rätten Domför, då, utom Ordföranden, tre i Rätlön sitta, och må ej jlera LagUtskotttts BttnnknndtH> 45 ån sistnämnde antal tillkallas, då Syn på stället ske skall. 4:o Vid besluten eger hvarje af Ledamöterne lika röst med Ordföranden, dock blifver hans mening, i händelse af lika röster, gällande. 5:o EgodelningsRätten sammanträder en gång vid hvarje ordinarie HäradsTing, å den dag Domhafvanden utsätter, för att handlägga och afgöra alla på dess åtgärd beroende Mål, hvilka utan Syn på stället kuuna afgÖras. 6:0 Är Syn af nöden, förordne Rätten derom genast, och hålle den ofördröjeligen efter slutadt Ting, eller så fort årstiden det medgifver.
Användande till fördel för fri theaterconcurrens min sats, att häfd i thy mål stiftar lag, liar en talare af Stenborgska theaterns existens för några och 4° år sedan abstraherat häfdvunnen rättighet för enskilda entreprenörer att likaså öppna theatrar nu. Jag svarar, att Stenborg då fick bålla theater, emedan Kungen då så ville; att nu finnes ingen privattlieatcr, emedan Kungen pil icke vill, och att således det häfdlikmätiga i saken är, att privata theatrars tillåtande eller förbjudande förblifver i Kungens skön. En annan talare har i fråga om theatrars moraliska nytta vidrört theaterpersonalens sedlighet i allmänhet. Jag svarar, att denna skall nödvändigt lida i den mån, privata theatersujetters vilkor blifva vanskligare och knappare. För öfrigt är i detta afseende fördomen emot theatern föråldrad, 8 H, 20 Den 5 Juni f. ra. I fråga om moralitet bedömer man numera individer, icke dasser, och i delta afseende må jag, i min egenskap af framfaren theaterförman förklara, att man ratlast dömer, då man om olika dasser säger som arlequin, då han, efter slutade resor, hade att yttra sig om olika land: ”Tutto il mondo, ” sade han, ”e fatto come la nostra famiglia.” I fråga om dramatiska theaterns förmåga att bära sig före föreningen må jag tillägga, att med blott 2.'ne undantag voro samtliga dramatiska sujetterna tillika tjenstgörande och lönade vid operan, och åtskilliga af dem tillika anställda bland Konungens högre kammarbetjening. Jag upprepar, att för konsten är motsatsen af fördel att af theatercassörers täflan förvänta, enär de icke, såsom örnarna, täfla om högsta flygten, utan täfla som mullvaderna om lägsta nedsänkandet, som ofelbart bildar de drygaste recetterna. Jag kan af erfarenhet försäkra, att af 2:ne theatrar, den ena spelande Oden och Metromanien, den andra Grekiska historien och Kronofogdarna, skall den förra ofelbart och snart gå under.
I upptåget voro att skåda Mercurius, de fem riddarna, förande enhvar af de fem dygderna, tvenne ”naturliga Morianer” på hvar sin kamel, Gloria, Dignitas och Potestas med sina insignier, berget Parnassus med en vattenkonst, samt Apollo och Muserna vidare Ratio och Memoria samt en vagn dragen af två hvita hästar, utan kusk och på hvilken vagn sutto en skön jungfru, tillkännagifvande verldens fåfänglighet, Tempus med timglas och lia samt en pojke, som blåste såpbubblor. De, som sutto på denna vagn, sjöngo en tysk visa i tre versar. Ekeblad berättar, att första priset vanns af grefve Gustaf Lennartsson (Torstensson) och andra af general Stenbock. Sedan ”rännde de efter hufvuden om penningar,” då grefve Magnus De la Gardie föll af hästen, när han skulle taga ett hufvud upp af marken; till slut satte grefve Wachtmeisters dotter upp en perlekrans, som vanns af Nils Banér397. En lös sedel bland Ekebladska brefven upplyser om hvilka personer, som deltogo i detta upptåg. Religio var hofjunkare Tisenhusen, Prudentia och Justitia tvenne lifländare, Temperantia Mårten Augustinsson Leijonsköld, Fortitudo var Ekeblad sjelf med en stor pelare på axlen, Numa Pompilius Wachtmeister, Pompejus Stjernsköld, Cyrus Henric Horn, Julius Cæsar Eric Lejonhufvud, Alexander Magnus Clas Thott398. Utom dessa nu nämnda upptåg finner man bland hofvens nöjen ofta omtalade ringränningar, tornerspel och karuseller. Till firande af Christinas födelsedag 1651 gaf M. G. De la Gardie ett upptåg med riddarkamp till fots. Programmet är skrifvet på tyska och latin; latinska versar utdelades; högsta priset, en ring värd 1000 dukater, vanns af Clas Thott. År 1652 firades samma dag med ringränning399.
Så skall du se, om Qud så vill, jf ?å hvilken plats dig ^Herren ställt, noga taget, ett sådant där pasin framskjutna samhällsställning Af Ellen iiikt myran tiden ej förspill, ^Ditt välstånd sig föröka. vi, radrum för främmande, vi som höra till hvad inverkar gör sig » chinoiserie » störande, ehuru af vore att det icke eller mindre scbablonmessiga förmaket? En särskild stil är onekligen svår att genomföra. V i veta oss icke hos enskilda personer hafva sett mer i den vägen än en våning med fullt konsekvent rättsrådet rocoeco, — rummens med mönster från bondsvängda det var hos kammarP., hvilken icke gaf sig, förrän fotogenlampan, omtrefligare för oss, vanligt folk, hafva ett ändamålsenligare rum än det mer reda för orsaken. älskligaste eller vilja det sin förmögenhet, måste för sina mottagningar hafva salonger, är själffallet; men i med möbler i fornnordisk stil samt mattor och väfnader grund den sista i öfrigt fot empirestil — och som felfria ett en och och fick annat annan emot sirligt äldre hem i sal i tysk renässans. mod d. v. s. för vanliga ögon huller om buller; bekant, det stiligt, hvilket motsvarar sitt ändaallt detta mål helhet. hellre svårligen bilda en harmonisk Däraf blifver icke något stiligt sagdt, stilenligt, eller, sedan det förstnämnda för alla sin hemmen, och det hela anordnadt efter parisiskt kan Men frånsedt spjärnade stil, stilarter är, som och är gjordt af tjänligaste material, hvarman t. ex. kan tala om stil hos en simpel stuga. Ett rum därför, hållet i mörk färgton, uttrycket förlorat sin ursprungliga betydelse och möbleradt antagit en vulgär, liktydig nästan med pojkarstort bord, betäckt med inhemska och utländska nes illustrerade slangord råder » kilig » och » snitsig ». Vidare för närvarande en verklig vurm för det öfver med bekväma tidningar hvilket en länstolar oeh taklampa om kring ett möjligt revuer, kastade ett fullt
Jag älskade dig en gång, Daniel Hjort; O, säg du ej det hemska brottet gjort. Du det ej gjort? Ett svar! – Du tiger ... tiger? DANIEL HJORT. Jag älskade dig en gång, Sigrid Stålarm; Jag tiger, ty jag dig ej krossa vill. SIGRID. Du har det gjort? JOHAN FLEMING. Betviflar du det än? SIGRID. Att dessa dystra hvalf snart remna finge Och bort med dessa brustna hjertan ginge! Gif, Johan, mig din arm.– (Till Daniel Hjort.) Beklagansvärde! I denna stund du mig förakta lärde. JOHAN FLEMING. Min klinga törstar, men den är för god Att sölas i en fängslad uslings blod. DANIEL HJORT. Vid lifvets rand, ni vet man talar sanning; Så hören ock den djupt föraktade – Den djupt föraktade, hvars fostran till En ödmjuk slaf i praktens gyllne salar Man trodde sig fullbordat och försäkrat. Man derför tog mig, derföre man qväfde Min kraft bland böcker, gjorde svag min arm, Höll svärd på afstånd, nyttjade min hand Till darrsjuk slaf i dunlätt fjäders tjenst. Till tvifvel, sjelfförakt och liknöjdhet Man närde mig; och när försmådd, förbisedd, Så långt man fått mig, solade man stolt Sin äras glans emot min ringhets natt. Då kom till mig en oförväntad gäst. Ni minns den gamla qvinnan på er fest; Sin son hon sökte der, den siste af Det folk, som gått igenom er i qvaf. Med henne vid sin faders graf han stått, Och denna graf var en schavott. Med eder har han gått i gyllne sal, När uti fängelsernas grymma qval Hans bröder, gömde och förgätne, lidit, För det de för sin rätt, sin frihet stridit. Mot er i döden än sitt trots han bär, Och denne son, – i kedjor står han här! JOHAN FLEMING. Hör opp! SIGRID. Du öde! JOHAN FLEMING. Lögn! SIGRID. Nej, honom hör! DANIEL HJORT.
Sin åsigt, att den anmälda skriften innefattade brottsliga yttranden om Konungens person och gerningar; med stöd af hvilket allt förklaranderne förmält sig hysa den tillförsigt, alt Kongl. Majrt, vid pröfning af klandrade förfarandet i omförmälde del, i Nåder skulle anse detsamma öfverensstämmande med Lag, och att jag således skulle saknat fog och anledning alt derför mot förklaranderne anställa åtal; äfvensom att, genom detta åtal och tillvitelsen att hafva handlat uppenbarligen emot Lag, jag med förbiseende af 7 §. uti den för JuslilieOmbudsmansEmbetets utöfning gällande Instruktion, förnärmat deras domarevärdighet på ett sätt, som icke borde aflöpa ulan påföljd. I afseende på min sednare rörande IIolRättens slutliga Utslag framställda anmärkning, hafva de bland Svaranderne, som bidragit till samma Utslag, hufvudsakligen anfört; att, enär pröfningen af den anklagades brottslighet och skyldighet till ansvar, enligt vissa Lagrum, i tryckfrihetsmål vore öfverlemnad till Juryn eller Nämnden, efter hvars förklarande att en skrift vore brottslig, Domarens befattning med målets afgörande, enligt 5 §. 5 mom. Tryckfrihetslagen, icke sträckte sig vidare, än att afkunna Utslag, med tillägg af den bestraffning, hvartill den brottslige gjort sig förfallen, något motiverande i sjelfva saken icke skulle vara Domaren ens tillåtet och hade följaktligen ej heller i Utslaget öfver Assessoren Crusenstolpe kunnat komma i fråga. Det vore icke påstådt, att straffbestämmelsen stöde i strid med de åberopade Lagbuden, utan skulle anmärkningen emot Utslaget inskränka sig dertill, att Domstolen bordt men underlåtit tillkännagifva de grunder, hvarpå Crusenstolpe blifvit dömd lill tre och icke till två års fängelse å fästning. Det vore dock i allmänhet lika 0- verkställbart, som af Lag och rättegångsbruk opåkalladt att anföra bestämda skäl, hvarföre, vid tillämpning af ett Lagbnd, som innehölle olika grader af en och samma straffart, icke den lägsta utan någon annan blifvit i det serskilda fallet använd.
Utskottet* af anförde skäl ansett sig icke äga anledning tillstyrka bifall af hvad sålunda blifvit föreslagit. i5:o Från Lagutskottet af den 7 dennes, innehållande, att i anledning af Herr Rådmannen Fredius till Utskottet remitterade Memorial, angående ändring af 23 Gap. t §. RättegångsBälken, rörande Domfördt antal Ledamöter i Kärnnersoch RådstufvuRätter, Utskottet, af anförde skäl, tillstyrkt att berörde Lagrum måtte i så måtto förändras, ätt KämnersRätterne i Stockholm i de brottmål, som å ära och lif gå, samt RådstufvuRätterne i allmänhet i dessa och i alla andra mål må anses Domföre då trenne Ledamöter i de samma såsom Domare deltaga; i följd hvaraf Utskottet föreslagit att a3 Cap. 1 §. RältegångsBalken hädanefter må antagas till sådan lydelse: ”Å Häradsoch LagmansTing, så Ock vid Laga syn i Jordatvist, må ej dömas ther ej Sju i Nämnden äro. I Kämnersrätt måge Tre döma, äfven i de Städer der CämnersRätt äger brottmål afgöra, som å Är, och Lif gå. RådstufvuRätt vare ock Domför ther Tre i Rätten sitta. I HofRätt måge ej färre än Fem Ledamöter döma i Mål, sorn å Ära och Lif gå.
Jag finner alltför väl, att det är svårt för en enskilt Riksdagsman, att strida med ConstitutionsUtskottet, en Domstol, hvarifrån det ej gifves någon Apell: och får derföre åtnöja mig för det närvarande dermed, att mina yttranden stå för min räkning i Protocollet såsom en reservation, under förhoppning, att ett framtida ConstitutionsUtskott skall i sitt hand* lingssätt göra rättvisa åt min nu yttrade mening. Friherre Åkerhjelm: För att utröna om någon oförenlig skdjagtighet emellan Riksståndens meningar sig företer, måste Utskottet äga att granska det stridiga, och deröfver meddela ett omdöme. De utaf Ridderskapet Den 27 -?um f. m. 517 och Adeln framställde anmärkningar hafva för^ anledt Utskottet att jemka sitt förslag till någon del, men i andra omständigheter har Utskottet ansett jemkning icke vara möjlig, och derföre, enligt den förut åberopade §. i RegeringsFormen, öfverlemnat dessa skiljaktigheter till RiksStåndens behandlande. Jag vet ej, hvaruti detta förfarande skiljer sig ifrån Grund-j lagens föreskrift, Ulen öfverlctnnar till Ridder* skåpet och Adeln att härom fälla ett rättvist omdöme. Herr CederschjöldDen siste värde Talad ren har förment, att ConsitutionsUtskottet fullgjort sin skyldighet, då det öfverlemnat till Stånden att sjTfve jemka de skil jäktige meBingarne; men det är eå mycket omöjligare för de andra Stånden, att jemka sig efter Ridderskapet och Adeln, som dess gemensamma tanka icke finnes uttryckt i Utskottets Memorial. Om derföre Ridderskapet och Adeln »kulle förblifva vid sin förut yttrade mening, sättes Utskottet i nödvändighet att iagttaga hvad det nu bordt göra, eller att till Stånden inkomma med ett jemkningsförslag. Grefve Mörner, Carl Stellan".