Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fernando da Oapua var sydländing, och het som en sådan. Hans vrede var dock snart öfvergående, icke så till vida, att den försvann; lade blott hämsko på den för ögonblicket, för att vid ett annat tillfälle låta den utbryta så mycket häftigare. Med ett iskallt hånleende kring de tunna läpparne sade han: "Dig vill jag spara till längre fram, men då ska' du dö den qvalfullaste död, som kan upptänkas. Med detta 'längre fram' menar jag tills i morgon, och jag svär vid mitt skägg, att hvarken du eller dina medfångar skola se nästa sol gå ned, såvida I ej återvänden i den katolska kyrkans sköte." Fångarne svarade med en mun: "Aldrig skola vi böja våra nackar en gång till under de påfviskes ok. Heldre fördraga vi den smärtsammaste död." Fernando da Capua log, men det var med en ond andes leende, då han redan i förväg fråssar vid tanken på sina offers qval. Sedan Italienaren ganska uppmärksamt undersökt rummet, aflägsnade han sig med en hotelse på läpparne. Länge lyssnade fångarne till ljudet af hans bortdöende steg, men när dessa försvunnit utbrast Arnold lifligt, i det han tryckte fadrens och Schwanenfelz' händer: "Nu eller aldrig. Låtom oss försöka att genombryta muren. Med förenade ansträngningar ska' det lyckas innan dagningen. Äro vi ej frie då, är det ej lönt att vidare tänka på någon räddning." Efter en kort bön, framsagd af "mäster Hans" med rörd och allvarlig stämma, grepo fångarne verket an. Det var ett hårdt arbete, så mycket mera som verktyg saknades, och mörkret låg tungt öfver det af en nästan qväfvande atmosfer uppfylda rummet. Men våra tre vänner arbetade oförtrutet. Det ena murbrukstycket efter det andra lossnade under deras händer, från hvilka blodet flöt och naglarne voro nästan bortslitne. Men de kände icke smärtorna, ty de arbetade för lifvet, för friheten. "Bara sten, tät hopfogad", klagade Franz Schwanenfelz. "Hvar är det hål, hvarigenom Arcimbaldus flydde och som du säger ska' finnas här? Du har kanske misstagit dig.
Jag ser icke klart af Ulskms betänk., huruvida Utsktn hafva beräknat behofvet för de nu existerande fängelserna, och om då behofvet skulle uppgå lill det belopp, sorn återstår sedan jag från sammanlagda summan r,55o,ooo r;dr afdragit den speciella summa, sorn är föreslagen till uppbyggande af ett fängelse efter Pensylvanska metoden, nemi. i50,000 r:dr, d. v. s. att ett belopp af i,3oo,ooo r:dr skulle erfordras för att sälla de nuvar. fängelserna i ett någorlunda försvarligt skick; om man då, genom användande af dessa medel, vill föröka och förbättra dessa fängelser; så frågar jag; manne det ej kunde hända, att, sedan man vunnit ensaker erfarenhet om deras menliga inflytande på brottslingarne lill brottens tilltagande, man ångrade sig att hafva nedlagt en så betydlig summa sorn i,3oo,ooo r;dr blott för alt sätta de nu existerande fängelserna i ett försvarligt skick, innan man hunnit vinna en sådan slutlig erfarenhet? Detta är en fråga, sorn jag hemställer lill afgörande af de värda ledamöter, sorn dels i Utsk:< 1 och dels här yttrat sig flir ett ögonblickligt bifall till Utsk:ns förslag, hvilket bifall jag ej kan lemna, emedan jag tvekar att bifalla ett anslag af så stort belopp, innan man sett verkningar na af ett försök, gjordt i Den i5 Januari. annan riktning, och således kan bestämma sig för ett nytt stralf-systeme eller det gamlas bibehållande. Hr Lefren, Joli. Pehr: En mängd af talare har yttrat sig i ämnet, sedan jag begärde ordet. Bland dem Friherrarne Sprengtporten och Hamilton, hvilka i denna fråga i det närmaste uttalat den opinion, som äfven är min. Jag bör, synnerligen då discussionen redan varat så länge, vara så kort sorn möjligt, och derföre förenar jag mig i allo med dem. Frill. Sprengtporten Itaii delta ämne, efter mitt förmenande, hvarken sagt för litet eller för mycket, ulan lagom för att uttrycka sakens verkliga beskaffenhet och nuvar. förhållande.
Hus för slaget om ändring i Ridd.Ordn. icke antogs, tror jag icke man bör låta afhålla sig från alt söka tillvägabringa hvad som är riktigt, örn nu detta kan vinnas på en annan väg, såvida icke denna väg befinnes olaglig. Jag för min del har haft erfarenhet både vid denna riksdag och vid föreg:de riksda - Den 5 Augujti. e. in. gar ora ett slags val, som sker inom Utsk:n i början af deras sammansättning; jag menar valet af secreterare och betjening, och jag har tyckt mig finna, att vid detta val icke alltid så tillgått, att man sedermera kunnat dermed vara nöjd. Jag förmodar, att detta kunnat härröra från den mindre kännedom, som utsk:s-ledamölerne ägt om de personer, bland hvilka de haft att välja, och måhända äfven af andra orsaker, som äro lätt begripliga, då man vet, huru det utan svårighet låter sig göra att insinuera saker och förhållanden hos personer, som icke sjelfve äga tillfälle att bedömma den fråga som är å färde. Af sådan anledn. och då otvifvelaktigt R. o. Ad. nu, så i anseende till sin talrikhet vid riksdagarnas början, sorn i anseende dertill, att de fleste af Ståndet dels äro embetsman, och dels, om de icke för närvar, äro embetsmän, såsom det blifvit anmärkt i afseende på Utsk;ns ordför. vid innevar. riksdag, åtminstone varit det, är det Stånd, hvarest mesta tillgång pä personer, skicklige till ordför, finnes; så skulle jag för min del tro, att under närvar, förhållande det lände till mesta fromma, ej allenast för det II. Ståndets ära, så länge det såsom sådant skall utgöra en särskild del af Representationen, utan äfven för del allmänna, att valen till utskts-ordlör. fingo ske inom R. o. Ad., hvars ledamöter bäst känna hvarandra och således hafva tillfälle att invälja de skickligaste bland delta talrika och, såsom jag förut nämnt, i detta afseende bäst qvalificerade Stånd.
– Att skola hålla sin man på distance som om man vore en igelkott och ändå inte kunna kokettera för honom det är väl inte äktenskap, skulle jag tro. Och man koketterar väl för katten inte der man känner endast afsmak! Dessa idéer har jag ju haft sedan min spädaste ungdom, det var min illusion om äktenskapet; jag tänkte mig aldrig möjligheten af tvång. Men tänk att jag derjemte ända in till den sista tiden kunde inbilla mig att det fans karlar som inte voro mer djur än t.ex. jag. Men det tror jag inte längre. Derför är enda medlet för en hustru att få vara i fred det, att hon ger mannen full frihet. Det är derför jag på allra sista tiden uppgifvit fordringarne på dygd hos det manliga slägtet. Vi qvinnor få bestämdt inte ställa våra fordringar högre än att de män vi skola högakta inte äro grisiga. Bä! Om vi vilja att de skola vara ”redliga” så bara ljuga de för oss. Men skulle vi derför vilja blifva som de? Fy vale! En liderlig qvinna, hu. Det är det vederstyggligaste kräk på jorden. Och skulle det verkligen kosta oss så mycket att vara hyggliga? Jag har svårt att tro det. — Att bli kär? Nå, herre Gud, det är ju naturens ordning, och allt det andra, som följer med, när två äro kära i hvarandra, – men att gifva sig hän när det der inte fins – Hå, nej, nej, nej! Hvad Christian är förbittrad öfver ”Pengar”! Det var uppgörelsen mellan oss. Men hvad skall han göra? Fins det någon lagparagraf som säger att en man får jaga ut sin hustru om hon nekar att kyssa honom? – när hon inte kysser någon annan? – Jag tror det knappt, ty i så fall skulle det ju vara en smal sak att få äktenskapsskillnad. Men om det nu inte fins någon sådan paragraf, så är lagen rysligt orättvis emot mannen – om qvinnan råkar att vara en igelkott. Mannen har köpt ett vackert litet djur. Han ikläder sig genom vigseln skyldigheten att underhålla det köpta favoritdjuret. Han gör det i den uträkning att alltid ha någon att kyssa.
Jag bör väl icke kunna sätta i tvifvel den uppgift, om står uti Riksdags Kröni kan, och då är hela deficit af Malmö Discont 3*o,qcoR:r, som utgör circa 38 å 39,000 Pund Sterling, och lör denna Summa skulle så många oskyldiga Per» söner lida: Skall en RiksBanque, garanterad af hela Nationen , icke kunna räcka Disconten en hjelpsam hand? Nu har jag i korthet yttiat raina tankar om hvad som hade bort ske; men då det icke inträffat, och i sakernas närvarande skick, så kan jag för ingen del finna huru det är möjligt att Banquen kan advocera sigfri från all garantie af Malmö Discont. Banquen har förskjutit ^ af dess Fond, hafyit sina egna befullinägtigade Revi orer , och utom sin Laga Ränta delat med Herrar Actieägare Öfverskottet eller vinsten af Procenteriet, och då synes det mig att det vore synd lenina Actieägarne ensamt i sticket; ty ehuru Actierne äro ställde till Innehafvarns, så måste vid Octro. jens början , alla Actietagares namn vara antecknade Vidare, hvad redlighet och förtro, ende skall väl blifva Medborgare emellan, då ett Verk med sådan Auctoritet , i Bolag med Rikets Banque, under Konungens styrande Magt sedansista Riksdag, skall kunna så oerhördt be-; 192 Den 5 Jammii, taga en hel Allmänhet , som i förlitande på allt detta insatt sina penningar derstädes. Jag känner väl att Friherre Jacob Cederström vid Revision 1816 reserverat Banquen öppen talan, oaktadt Decharge då blef gifven, äfvensom att Malmö DiscontDirection sedermera måst äfven gifva en Contra-förbindelse, att icke gagna den dem gifna Decharge till sitt försvar. Lika så mycket som jag gillar denna försigtighet hos Banquens Revisorer, lika litet kan jag i mitt sinne gillas att ett sådant steg för Allmänheten blef döljdt.
Grundlagen skall efter ordalydelsen tolkas, och föreskrifver sjelf sältet huru en sådan tolkning skall ske, i fall den blir behöflig. Att nu först en strid uppstått om denna tolkning i föreliggande fall, kommer sig deraf, att regeringens sednare åtgärder ingripa i R. St:rs beskattningsrätt. Jag sade att det hade varit att önska, att Konst.-Usk:t tagit denna fråga om hand; denna traktatfråga hade då kunnat behandlas med större konsideration för det redan gjorda och redan tillämpade. Nu måste man här strida både för lagens helgd och landets vällärd. Det är att beklaga att den högt aktade och förtjenstfulle kontrasignanten beröres af det utslag, här fälles, hvilket borde gälla endast den minister, som är uppholvet till ett system, farligt och olyckligt för landet, och som bibehåller detta system, i trots af R. Stirs vid förra riksdagen tydligt uttalade vilja. Satsens vigt undaurödjer dock alla konsiderationer. Den 9 Februari. 501 Det är riksdagsmannens pligt att vara och förblifva sjelfständig, och alt således i hvarje (råga tala och rösta enligt sin öfvertygelse. Jag röstade »Jaa till K. M:ts Förslag om national-representationens ombildning, derföre att jag ansåg landets väl det kräfva. Jag röstar »Nej» lill denna K. M:ts framställning, derföre att jag är öfvertygad att landets ekonomiska bestånd deraf lider. Jag biträder således redan gjord anhållan om propos. på afslag. Hr Akerman, Fredrik: Ehuru jag, vid behandlingen af den Franska handelstraktaten inom Bevilln.-Utsk:t hade åtskilliga anmärkningar att göra med afseende å dess innehåll, beslöt jag mig dock för alt rösta bifall till densamma, emedan jag ansåg nödvändigt att inför utlandet upprätthålla regeringens och nationens värdighet. Under sådant förhållande hade jag icke ämnat nu yttra mig, af fruktan att komma till samma motsägelser som utmärka Utsk:ts Betänk., i hvilket början och slut icke liänga vät tillsammans; fritagande mig emellertid från allt ansvar för Betänlcts uppsättning, enär jag icke var närvarande vid dess justering.
Med undantag af den i § 35 meddelade föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin gälla äfven för sprit samt andra brända eller distillerade, ineller utländska, spirituösa drycker, äfvensom för drycker, hvilka äro dermed tillagade. betjent påtecknad, uppgift om den lid, hvardera åboen är lill bränvinsutskänkning berättigad, vara anslagen hos den, som för tillfället försäljningsrätten utöfvar, och bos honom, under samma tid, jemväl skylt vara anbragt, på sätt i § 39 föreskri Ives. § 36. § 37. Å gästgifveri, der rörelsen är mellan flere åboer fördelad, skall en, af krono Der minuthandel med eller skylt sorn rörelsen utvisar. å 39. utskänkning af bränvin idkas, skall vara anbragt § 40. Af denna förordning bör A af bränvin idkas, ett exemplar alltid det ställe, der minuthandel med eller utskänkning vara i försäljningsrummet anslaget. 14 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 110. § 41. Den, som genom minuthandel eller utskänkning fory 11 rar bränvin, utan att i stadgad ordning hafva dertill förvärfvat rättighet, eller som, på sätt i 3 § sägs, mellan flere köpare fördelar bränvin, bote första gången från och med 15 tili och med 30 R:dr, andra gången från 30 till och med 60 R:dr och tredje gången från 60 till och med 120 R:dr. Den, som fjerde gången eller oftare med sådan förbrytelse beträdes, dömes till fängelse från och med två månader till och med ett år. Förbrytaren varde derjemte dömd alt utgifva minuthandelseller utskänkningsafgift för det kannetal, som, eller hvad utredas kan, blifvit föryltradt, dock ej under det belopp, som svarar mot en fjerdedel af hvad, enligt de i §§ 17 och 18 stadgade grunder, för är minst utgå bör.
Hen 3 Mars. H Jsan £2 på dagen komme att afgå, hvarföre han anmpdar de af Riderskapets och Adelns Ledamöter af bemälte Deputation att infinna sig litet före nämnde tid, uti Secreta Utskottets rum på Riddarhuset, der samlingen kommer att ske - Äfvenledes tillkännagaf Herr LandtAIarskalken, att såsom det vore honom bekant , att Hans Majit ämnade kalla Riksens Ständer att sig Måndagen , den 6 Mars, till plenum Plenorutn i RiksSalen församla, så skulle, enligt Riddarhusordningens föreskrift, andra anteckningen, äfven med 2:ne upprop, komma att företagas dagen förut eller Söndagen den 5 Mars klockan 10 förmiddagen. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan en qvart till 2. Lördagen elen 4 Mars, Plenum klockan half 11 förmiddagen. Fullföljdes läsningen af Riddarhusordningen-, Företogs justering af gårdagens Protocoll^ men hvilken afbröts af en Deputation ifrån det Hedervärda BondeStåndet, anförd af Riksdagsmannen från Westerås Län Johan Magnni 12 Ben 4 Mars. Wessinge hvilken å si 11 Stånds vägnar helsade Ridderskapet och Adeln med följande Tal ; Högvälborne Herr Grefve och LandtiMarskaik 1 Högvälborne Herrar Grefvar, Friherrar, Riddersman och Adel ! BondeStåndet har uppdragit oss Deputerade, att hos Eders Excellence och Höglofl. Ridderskapet och Adeln framföra Ståndets första vördnadslullaste helsning vid detta Urtima Riksmöte, lörklara Ståndets hjerti i ga glädje öfver Höglofl. Ridderskapets och Adelns lyckliga ankomst och lyckönskan till enighet i ärorika beslut. Om i längre tider Svea Rikes Höglofl. Ständer aldrig varit sammankallade, utan vid bedröfliga händelser eller för att fylla Statsbehofverna, blir detta Riksmöte så mycket märkvärdigare i Sveriges annaler, som det blir glädjens öfver nyligen vundna fördelar, bäst kände af Höglofl. Ridderskapet och Adeln. De större prof, som hos Höglofl.
Ar anställa särstildte besigtningar a Eke-stogs-tilgängar i »vissa orter, hwarifran Eke-ivirkes transport kan med förmän »verkställas, ar lika sa onödigt, som det medför en kostnad för Kronan utan ändamäl, t») »vid de tilfällen, dä för Flottvrne erfordras Eke-fällning, och penninge-tilgängarne medgifwa någon Summa, ar uti »vanliga Slats-anflager denik bestäs och upföras, bliftver en besigtning eller utmarkning af tjenlige Ekar nödwändig, men icke förr, och således skulle en föregående besigtning icke tjena til annar, än blott beswär och utgifter, utan at nägot »verkeligen gagnelig! derigenom »vinnes. z:o. Hwad äter angär det förslag, at wista ^ indragna Boställen anfläs til Eke-plantering, fä har jag uti mitt förra lViemorial redan nämnt hwad Regeringen i detta wigtiga ämne beflutit; och lär följakteligen desse omständigheter komma at bero pä en närmare urstillning och pröfning, sedan nödige uplysningar och underrättelser frän särstildte ställen inkommit, och wederbörandes afgifwande förslag blifwir granstade. si Ick. SLbut^LrcrantL. Gref - Den 2z Mars. 973 Grefwe körner, H6olk 6öran, hem» ställde, om icke Statsoch Oeconomi-Utskottens Betänkande latt borde winna bifall, halst deruti afseende gjordes pa loe-rla omständigheter, och at Kongl. Majit wore i underdånighet öfwerlemnadt, at, efter wederbörandes hörande i detta ämne, widtaga nödige anstalter. Likwal önskade han, at derjemte afseende matte göras pa hwad Grefwe <H1. lenborg yttrat, at hwad Eke-skogen uppå FrälseSkatte-Hemmans agor beträffade, det mätte förblifwa wid hwad hittils i anseende til Ränretagares rätt warit stadgadt.
Egendoms storlek utan beräkning af dest warde till deremot swarande afgift saknar bestämd grund, föllakteligcn s:ne 90 kannors Pannor pa de siesta Egendomar kunde inrättas Hwad U'jkottet i afseende pa afglften för den andra Pannan föresiagit, finner Bonde - Ståndet sig icke kunna bifalla, da ett sadant Försiag rätteligen tillhörer BewillningS-Utstottet, hwilket äfwen gäller för den tillökning, som wio 4.de och ssteMomenterne blifwit framställd. wid 7:de Mom torde den redaction som Bonde-Ätandet i 8:de Puncten af desi Besiut widtagit, anses mera uttryckande och lämpeligt, änden som Utffvttet föresiagit. Wid iL>:öe och uste Msmenterne har Utffottet funnit en större Pannerymd kunna nyttjas k Städerne Stockholm, Götheborg och Carlskrona; men som detta strider emot alla 4 Riks-Ståndens antagna Maximum till 90 kannor för en Brännvinspanna ; sa kan wä! någon ändring häruti icke möjeligen tillätas, men bör till Kongl. Majst i underdånighet öfwerlämnas, att i Räder förordna om sädane Pannor innom berörde Städer i ett eller flere sammansatte Werk mäste nyttjas. wid i2ste och i;:de Momenkerne har Utffctlet föresiagit Parmeoch Consumtions - afgift, den sednare beständig, den förre upphörande för de mannder Branwinsbränuingcn förbjudcs. Uti intetdera af defia Försiag kan Bonde-Standet inga. Consumtions .gsgiften blifwer dels tryckande för Allmogen och orättwis i jemförelse till stör - . Den 17 Julik. 177; re Egendomar och Pannor, dels osäker kill befi werkställiohet och Controll.
S. D. Vid förnyad, föredragning af LagUtskoltels den 24 sistlidne April på bordet lagde Betänkande INT:o 34, öfver Riksdagsfullmägtigen från Stockholms Län Nils Insulins motion, angående meddelande af föreskrift å hvars egor sjelfspiilingar skola nedgräfvas, blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Ånyo föredrogs och återremitterades LagZJt skottets dan 24 sistlidne April på bordet lagde Betänkande N:o 35, öfver Herr Grefve Otto August Cronhj elins samt Herr Wilhelm Fredric Dalmans motioner, om rättighet att å FideiCommissegendom upptaga lån, motsvarande en tredjedel af egendoms-värdet. S. D. Återremitterade Ridderskapet och Adeln LagUtskotlets den 24 sistlidne April på bordet lagde Betänkande: N:o 36, i anledning af Herr Friherre Ludvig Boijas motion, om utfärdande af en lag, rörande utländsk mans rätt, att i Sverige sig nedsätta, saint härstädes förvärfva naturalisation; ]NT:o 3y, öfver Herr Friherre Lars Stjernstedts och Riksdagsfullmägtigen Herr S, TVijkmans motioner, om borttagandet al dödsstraffet för stöld ur bref, som ej äro under postinrättningens eller annan allmän vård, S. D. Ånyo föredrogos och återremitterades Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskottets den 2 4 sistlidne April: på bordet lagde Utlåtanden: 3S':o 35, i anledning af väckta motioner 0111 indragning af Bisköps-och Domprost-Embetena; N:o 36, i anledning af väckt motion, angående rättighet för de närmast landsvägen boende hemmansegarne, att af de derifrån mera aflägse njuta ersättning för oftare påkommande inqvartering af lågande trupper. S. D. Bi fö llos Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den a5 sistlidne April på bordet lagde Betänkanden: Mh. till B. St. Fröt. 183 i. 9 Sand.
E n resa, som Sophie 1861 i min mans och mitt sällskap företog till delar af Tyskland, Frai~krike, England, Skottland och Irland blef äfven af ganska stor betydelse för hennes utveckling, och hon hemfarde från den väckelser och intryck, som sedermera omsattes i handling. Denna resa fick en helt annan karakter än den föregeiende, t y under det gemensamma arbetet i tidskriften hade vi fått. allvarligare och mer djupghende intressen, och vi önskade nu i utlandet studera de hågor, som s&amp; mycket sysselsatte v h a tankar och pennor. I Tyskland var den s. k. k v h o f i å - gan s&amp; godt som okänd, om ock äfven där en och annan enstaka röst hade höjt sig att förorda kvinnans rätt till grundligare kunskaper och utvidgad verkningskrets. E n stidaii hade vi upptäckt i Luise Buchner, som i sitt arbete » Die Frauen und ihr Berufs uttalat sig i nämnda syfte. Vi ville darför uppsöka förfat$minnan under vårt vistande i Darmstadt, men hade ej lyckan att finna henne i staden. I Frankrike var än mindre att hemta för vårt ändamålj. t y fanns där någon kvinnoemancipation, så tillhurde den snarare den missriktning däraf, hvilken af Fredrika Bremer benämndes » den falska,. Rikt begiIfiade kvinnor, med öga och hjärta öppna för samhällets brister och daraf härflytande lidanden, hade visserligen äfven där g f i i t upphof till välgörenhetsoch uppfostringsanstalier, sasom t. ex. m: me Xarie PapeCarg entier8, känd genom sina Salles d ' asile r (smkbarnsskolor för fattiga barn), men nagot samarbete för höjandet af kvinnans ställning existerade ej. Helt annorlunda var förhållandet i England. Genom den förtj änstfulla tidskriften english Woman ' s Journab, som af oss ifrigt studerades, kände vi, att en M i g rörelse dä.r phgick af " En uppsats af Esselde » Tidskrift för hemmets. med denna öfverskrift förekommer i 5: te Arg. med ändamål att höja och förbättra kvinnans ställning, kanske särsl$.dt med afseende på att förskaffa henne ett inbringande arbete.
Om vidare mördaren vid gerningens begående stått på den nämnda höjden, så kan det antagas, att kastkroppen, alldeles såsom i 1859 års besigtningsinstrument anses utrönt, »blifvit aflossad från så långt håll, att densamma, redan då den träffade konungens hufvud, något mattats d. v. s. dess primitiva hastighet minskats, ehuru farten ännu var tillräckligt stark att drifva projektilen tvärt igenom hufvudet». Om det Tollstadiska dokumentet varit falskt, skulle författaren till detsamma, för att bli trodd, utan tvifvel skrifvit bekännelsen i öfverensstämmelse med 1746 års undersökningsprotokoll. Han skulle då låtit skottet gå in på högra och ut på venstra sidan med lutning »nedåt bakhufvudet» och således låtit det gå i alldeles motsatt riktning mot den, som 1859 års besigtningsinstrument angifver. Att Cronstedts bekännelse enligt det tollstadiska dokumentet, som redan fans i Gustaf III:s tid, i alla väsentliga omständigheter öfverensstämmer med 1859 års besigtningsinstrument men står i strid med 1746 års felaktiga syneprotokoll, är ett särdeles starkt inre bevis för dess äkthet och trovärdighet, så att man numera knapt kan betvifla, att Karl den tolfte blef mördad af Stjernros. Om mördaren befann sig på den förenämnda höjden, så var han ej blottställd för någon fara, då det ej sköts från Overbjerget och skotten från fästningen riktades åt ett annat håll. Funnos på höjden, såsom sannolikt är, stenar och buskar, så var det nästan omöjligt att från löpgrafvarne varseblifva honom. Såsom bevis på det lättsinne, hvarmed historiska författare ofta behandla vigtiga ämnen, kan anföras, att i Starbäcks »Berättelser ur svenska historien» uppgifves (s. 654), att vid den år 1859 hållna undersökning utröntes, »att skottet gått in på venstra sidan, således den som var vänd åt fästningen», hvaraf författaren drager den slutsats, att det är »nära till visshet sannolikt, att Carl XII fallit för en fientlig och ej för en lönnmördares kula».