Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det namnet blef sedermera för henne sjHlf och hennes vanner den karaste benamningen; och det var endast inför frammande nianniskor, som hon ännn var fru Victoria Benedictson. Det namnet betecknade för henne kalkborgerligheten och smilsinnet; Ernst Ahlgren deremot var friheten, den vida andliga horisonten, diktarkallet. 1883 htervande hon till Hörby som konvalescent, meii med en i flera afseenden bruten helsa och bunden vid kryckorna, dem hon blott under de sista Aren stundtals kunde undvara. Hon bade nu samlat hela sin kraft till en uppgörelse angAende sin personliga ställning i hemmet. Hon begarde full frihet att lefvs som frhnskild hustru, med en sjalfständig verksamhet, meu ocksh med pligt att sjalf bestrids alla omedelbars ntgifter. 0ffe.ntlig skilsmessa önskade hon icke af flera sk81, stirskildt för barnens skull, och man stannade s %ledes sid denna enskildn öfverenskommelse. * I Maj 1881 hade Horby fatt en ny kyrkoherde, hvilken, som s&amp; mAngen annan trons man i dessa tider, silg förnekelsen inkarnerad i sitt eget kött och blod. Att kyrkoherden Lundegalrds nlst aIdste son, Axel, skulle bli landsbyns " grimme ~elling " var af namda skal alldeles naturligt; och till Ernst Ahlgrens sjukbadd tr9ngde rykten oin den unge studenten, som var SA hansynslös mot all landsbyetiltett, s&amp; upprorisk mot all2 hiifdvnnna Asigter, liksom han A sin sida hörde talas om den sjuka postmastarfrun, hvars literära intressen ingen d&amp; annu nämde om, men val om hennes malning. NBgon personlig bekantskap inleddes egentligen icke förr an pA vAren 1884, d&amp; Axel Lundegalrd (hvilken efter en brytning med sin far sökte SIA sig ut p&amp; egen hand i Stockbolm genom literart arbete) erhöll ett. bref frhn Ernst Ahigren, som började med ordet: Kamrat!
Gillande öfverfor så hennes blick hela den smärta gestalten, dräkten af ljusgul crépe, med endast två mörkröda rosor som garnityr. » Smakfullt som alltid, » log hon nådigt. De mörkblå ögonen blinkade skälmskt till svar. » Vet du, hvad Gunnar sade, innan han somnade? Jo — » tant ä ' alldeles lik den dej josen — » och så pekade han med sitt lilla finger på rosen i mitt skärp. Du har en artig son, du, Nelly — » Alla tre skrattade. I samma ögonblick stod doktor Holm framför dem med arkitekten vid sin sida. » Får. jag lof att presentera — arkitekten Nils Stange — våra goda vänner, professorskan Beijer, fröken Aina Beijer. » * Uppe i talldungen mellan två knotiga stammar är en hängmatta spänd; här hvilar Nils Stange, då solen bränner het och barrträden sprida sin ljufliga doft. Hur egendomligt det känns att på detta sätt tillbringa sina dagar! — I början greps han af sådan trötthet, att ögonlocken slöto sig ofrivilligt, och han slumrade så i timtal i den tysta, doftande skogssluttningen, - T Men under den sista tiden har han ej kunnat sofva, — han ligger stilla och ser med vidöppna ögon genom de yfviga kronorna upp mot den strålande himmelen. Under sådana stunder glider hans förflutna lif förbi honom, och han upphör aldrig att förundra sig öfver, hur det är möjligt, att han — Nils Stange — kan uthärda en tillvaro sådan som denna, lika vidt skild från hans forna, sjudande arbetsifver som natten från dagen. Ibland kan han då också grubbla öfver, hvarför just han skulle äga denna brinnande åtrå att hinna framåt, att ständigt skapa något nytt, att längta hän till nya, större verk Hvarför hade aldrig han — likt så många andra — räknat hvilodagarne och suckat efter friheten, efter att njuta lifvets mångahanda fröjdeämnen? Han frågar förgäfves — något svar väntar honom ej annat än det, som han förnimmer doldt i sitt inre: » jag måste handla så, emedan min natur fordrar det 1 » Nåväl, — men när nu hans natur en gång är sådan, att den fordrar handling, verksamhet, — hur skall den då förlika sig med den framtid, som utan tvifvel väntar honom?
Dör ofritt oell pä det mindre kunnige per8oner ej ms sskns underrsttel8e oell erinrsn om ifrägsvsrsnde lsglrud, vill Kongl. Nsj:t, i den lilifvsnde förfsttningen, eller ssmtidigt dermed, föreskrifva, stt den8smms Rör, en eller liei e gsnger under det är, dä förfsttningen utfsrdss, oell trenne gänger under det psloljsnde äret, kungörss i k^korns, 8smt derjemte, under nämnde tid, upplä8g8 vid Rörjsn sf Rvsrje ordinsrie Därsds-ting. Den inskränkning till endsst fsstigRet ä lsndet, Ii villie» i Rikets 8tän - 2 4 ^c> 2§. der8 är i835 akgikvs korpag körekommer, bar äkven i denna ?ropo8ition blifvit iagttagen, enär ikragavarande 8tadganden äro vida mindre beböllige i akseende pä 8tad86gendom, än bvad jord oob b»8 L landet angar, oell emedan, genom berörde in8kränkning, kan undvika^ att göra kör8lag6t beroende ak möjligen olika ä8igter i kraga om inteoknande, kör längre eller Kortare tid, ak b^r68-rätt till bu8 oob lägenbeter i 8tad, 8amt ak brukning8rätt till 8tad8jord. Longi. Naj:t körblikver kiket8 Ständer med all Lionel. Md oob ^nne8t 8täd86 välbevågen. Stockbolm8 Slott den i Mgu8ti lö^/j. 08O^kL. /. //e/nr.
Hvad sista punkten litt. h angår, ronde kyrkosång, så är det så mycket olämpligare att bestämdt fordra någon färdighet deruti, som jag ej vet, huru man skall gå tillväga med dem som ej hafva någon röst. De som hafva röst må äfven examineras, men de öfrige få sjunga så godt de kunna. Uti §:n 8, sid. ig, föreslås: ’'att undervisningen för alla de born, som komma att folkskolan besöka, bör vidtaga, då de uppnått en ålder af från och med 7 till och med q år, och att skolgångsskyldiglreten för de barn, som efter föräldrars eller målsmäns önskan blifva i de föreskrifna läroämnena handledda hemma, inträder vid samma ålder, som fö, de öfriga barnen; börande en närmare bestämmelserätt ap skolåldern, lämpad efter förhållandena inom hvarje ort , å(. communerna sjelfva öfverlåtas; dock att öppet lemnäs hvarje barn Den 32 Juli f. ra. 153 barn att, äfven före 7 ars ålder, eller före elen tid, som för skolålderns början af communen fastställes, få af skolundervisningen sig begagna.” Det ser ut, sorn ville Utsktn i folkskolan sammanslå både denna skola och små-barns-skolnn. Detta är ett misstag, och kan ej ske, utan att man förderfva!' folkskolan. Efter min förmening är det för tidigt, att redan vid 7 års ålder skicka ett hain ^ mil eller mils väg, ofta meia, till skolan. Om barnet äfven kan uthärda den långa vägen och hård väderlek, så blifver dock nyttan af skolgången ringa eller ingen; ty barnet är för litet alt i skolan kunna göra skäl för sig. Det kommer blott att borttaga plats för någon annan, eller åtminstone att göra rummet mera trångt oell hindra de öfriga. Det är vida bättre att börja vid g års ålder, då barnet bättre kan reda sig; kommer barnet till skolan vid 7 års ålder, så är sådant skadligt äfven derföre, att undervisningen för snart fulländas, emedan det går fort med vexelundervisningen, och ett för stort svalg uppstår mellan skoltidens slut och nattvardsläsningens början.
Efter det Kongl. Krigs-kollegium uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande förmält sig icke kunna tillstyrka, hvarken att regements-kassan eller kasernbyggnads-kassan finge, till större eller mindre del, användas till ifrågavarande rustkammare-byggnad, hvilken Kollegium ansåg böra af statsmedel allena bekostas, har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 11 Juni 1842, förklarat, att, ehuruväl byggnadens ändamål vore af den beskaffenhet, att kostnaden för dess uppförande borde af stats-verket allena bestridas, men några medel dertill vid sednast uppgjorda stats-reglering icke blifvit af Rikets Ständer anvisade, samt byggnads-företaget alltså, derest stats-kassan allena skulle derför anlitas, måste uppskjutas intilldess de erforderliga medlen kunde vid en följande riksdag blifva utaf Rikets Ständer beviljade, utom det att deraf blefve en följd, att regementet under ytterligare 4 å 5 år skulle nödsakas att begagna sig af den otjenliga och såsom rustkammare för längesedan utdömda trädboden vid Fredrikshof, Kongl. Maj:t, enär ett sådant uppskof icke kunde förenas med en skyldig vård om regementets dyrbara materiel, ansåge det af Sekund-chefen framställda förslag till anskaffande af medel för byggnadens uppförande förtjent af nådig uppmärksamhet; hvarjemte och då den till regementskassans förvaltning tillsatta direktion förklarat sig, med kännedom om kassans ställning, böra, för sin del, tillstyrka Sekund-chefs-embetets förslag, samt regements-kassan, från sin första grundläggning, varit betraktad såsom regementets enskilda tillhörighet, »Kongl. Maj:t fann något hinder icke möta för Svea Lifgardes regements-kassas »anlitande om ett förskott af 12,000 R:dr till oftanämnde rustkammare-byggnads uppförande, »helst genom en sådan anstalt icke blott lindring uti en stats-verket åliggande utgift bere»des, utan jemväl ett för berörde regemente, såsom angeläget erkändt, behof varder på »ett lika skyndsamt som ändamålsenligt sätt afhulpet.»
804 Prot.-Utdrag dea 8 Oktober 1860, Den föreslagna voterings-propositionen godkändes. N.o 66, till Bonde-Ståndet, i anledning af Ståndets beslut rörande Konstitutions—Utskottets Memorial N:ris 57 och 62. Lades till handlingarne. N:o 67, till Borgare-Ståndet, i anledning af Ståndets beslut rörande Konstitutions—Utskottets Memorial N:ris 58 och 65. Lades till handlingarne. N:o 68, med förslag till ändring i 70 § Biksdags-ordningen. Förkast ades. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets den 28 sistlidne September bordlagda Utlåtande N:o 55, i anledning af gjorda anmärkningar samt skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden vid förehafvande af Utskottets Betänkande N:o 41, i fråga om upphäfvande af bysättning. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 2 dennes bordlagda Memorial N:o 196, angående verkställd omröstning i åtskilliga lill Statsregleringen börande frågor. S. D. Föredrogos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannänmda Belänkanden och Memoria!, nemligen: N:o 55 i anledning af. väckt motion om begagnande af Postremiss-vexlar vid penninge-försändningar emellan de förvaltande verken i hufvudstaden samt myndigheter i sådana städer, der Privateller Filial-bank är belägen. Bifölls. N:o 56, i anledning af väckta motioner, dels om indragning af Auditörstjensterna samt upphäfvande af Krigs-rätter och af Kongl. Krigs-hof-rätten; dels äfven om indragning af Regements-pastorsoch Bataljons-predikants-beställningarne. Bifölls. N:o 58, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 12, i fråga om lindring i rustnings-skyldigheten genom Statens öfvertagande af munderingsoch utrednings-persedlars anskaffning och underhåll.
Den detaille-kännedom af hela Landets local sorn fordras, för en Embetsman inom CotnmerceCollegium eller Kongl. Vettenskaps,\cademien, sorn finge sig utsättandet anbefaldt, är nära omöjlig, då den deremot lätt kan af Länsstyrelsen för"hvar ort inhemtas, som dessutom ensam kan känna, hvilka serskilt» rättelser gom förändrade tider erfordra. Då nu således, Oundvikligen genom detta Utsättande ensamt i Stockholm, Marknadernes tidsföljd efter hvarannan mer än en gång blic opassande för köpare och säljare, är det klart* att Landshöfdingen får veta förhållandet, och då han ej kan ändra det anmäler det till ändring. Han rättar sig då vid sitt Förslag till nytt Marknadsdatum efter det årets Almanacka der olägenheten förekom, förslaget bifalles ef-, ter CommerceCollegii hörande, men ingen kom-*: mer i hog, att Konungens bifall derpå icke kan verkställas, förr än andra året sen det är gifvit då lätt ett helt annat förhållande katt hafva inträffat, att det nya medför en annani olägenhet, och det gamla kanske hade medfört ingen. Den som vet huru otaliga gånget på detta sätt, likasom med glömska af princi - Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. Ill Rand. 16 242 Den i4 dpril. perna för sjelfva CalenderLäran, det ursprungliga, på helgade vanor och på urgammal erfarenhet om localens fordringar grundade sche„ met af marknadsdagar blifvit här i Landet förryckt och försämrad*, genom i bästa mening gjorda förbättringar, och hur mycket skrifveri härom varit onödigtvis, kan intet annat än önska att detta förhållande snart förändras. Genom Höglofl. Utskottets Förslag skér detta, till utseendet, då Landshöfdingarnes nuvarande arbiträra ändringar förebyggas, men hvaremot åter största delen af localens fordringar, der de kunnat komma i betraktande, uraktlåtas; ty åtminstone skulle jag anses som hazard, om några Embetsmän i Stockholm ägde den localkännedom af på en gång hela landet, som er-j fordrades.
Det första, och för Elfridas hjerta käraste, var, skratta icke du skrattlystne, ljumme genomögnare, det var, en pels! Icke en af dyrbar sobel, som kostat många hundradetal af ryska rublar, nej en simpel, icke så litet brukad och nött kalmukskappa eller »tulubb,» som de kallas när de hänga på gubbar, öfverklädd med mer än halfslitit blått kläde af ordinär finhet, alltsammans i likgiltig hand kanske värdt en 30 à 40 riksdaler, men ovärderlig för Elfridas hjerta. Redan i hennes unga sorglösa jungfrudagar, i allra första tiden af sin bekantskap med Waller, och medan hon ännu var, i det glada, trefliga, än icke på obestånd komna föräldrahemmet, hade Waller kört henne på släda; hon hade frusit och utan besinnande beklagat sig deröfver, och Waller hade äfven utan allt besinnande, kastat utaf sig den omtalade pelskappan, för att svepa den omkring Elfrida, och sedan fortsatt resan i en tunn rock. Detta hade varit det första tecken af den kärlek som sedan lågade så högt, så klart, så rent i den ädles bröst, och Elfrida kunde sedan aldrig se detta kära plagg, utan att minnas dessa stunder, då hon i Wallers handling läste hans hjertas tillstånd, och sitt eget hjertas, i den grufliga fruktan hon kände, att Waller skulle få lida något sjelf för sitt ädelmod. Pelsen hade hon sorgfälligt gömt, och mången gång öfverhöljt med kyssar och öfversköljt med tårar. Den skulle nu Adrian hafva till sin Upsalafärd. Det andra var en enkel värja som Elfrida gifvit sin make till julgåfva det andra året af deras förening, och på hvilken hans namn var etsadt med stora, i ögonen fallande, anglosaxiska bokstäfver, och hennes i mindre och omärkligare, bland slängarne försvinnande.
Julii P. 3o4, 343. — om utbyte af tvänne indelningar vid LifRegementet. Junii P. 729. Julii P. 3o5* 344* Aug. P. 190, 372, 4°9» 618. — om lö<ielillökning för tretton SnbalterneOfficerare vid Skånska DragonRegemenlet. Junii P. 729. —• vör.nde inqvarteringspenningar till WarfStateine vid ÖrlogsFlottan i Carlskrona, samt krmeens Flottas Escadrer i Stockholm odi Götheborg. Junii P. *720. •—» om föibättring i aflöningen för indelta Armeens Befäl, och i synnerhet vid Westgölha Regemente. Junii P. 729. Julii P. 314» 343. *— om inkvarteringen för Wendes ArtilleriRegemeite. Junii P. 729. Julii P. 314» 343. — om reglering till förbättring i löne-villkoren för Befälet vid indelta Armeen. Junii P. 729. Julii P. 315, 343, io45. — i anledning af Konungens remiss, rörande indeldte Infaiiteri-Regementernes beklädnad, Junii P. 729. Julii P. 314» 343» Sept. P. 94. — öfver Konungens Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof, uti hvad 545 sorn rörer RiksStatens fjerde HufvudTitel. Junii P. 700. Sept. P. 723. StatsUtskottels Betänkanden, Memorial och ProtocollstJtdrag: i anledning af Konungens Proposition om Stats Verkets tillstånd och behof, i hvad som angår RiksStatens femte HufvudTitel. Junii P. 730. Aug. Oct. P. 3. — angående RiksStatens sjette HufvudTitel. Junii P. 730.
Redan år 1847 gjorde Kansleren underdånig hemställan om upprättande af en profession i fornnordisk språkoch ålderdomskunskap. Ehuru undervisning i dessa vetenskapsämnen redan då meddelades efter eget åtagande af Bibliothekarien, Professor Schröder, ansåg Kanslern, till betryggande af undervisningens fortfarande bestånd i så vigtiga och uti den medborgerliga bildningen så ingripande ämnen, vara af vigt, att för dom en särskild lärostol inrättades, helst med hänseende till den omvårdnad det städse tillväxande hibliotheket alltmera kräfver, det vore att befara att, efter professor Schröders bortgång, det blefve svårt att finna en man, som kunde förena två så olika och hvar för sig trägna och maktpåliggande befattningar. Kanslern anförer, att samma skäl ännu qvarstår och bar ■Viinnit ytterligare erkännande och stöd genom den ansökning, som några af den Bil. M 7 till Kong!.~M<ij:ls Nåd Prop. JK 1, om Statsverket 1856. vid Universitetet studerande ungdomen hos Hans Kongl. Höghet Akademie-Kanslern gjort om Hans Nådiga medverkan för inrättande af en särskild profession i Svenska språket; att det visserligen är af vigt att undervisningen äfven omfattar det nuvarande modersmålet, i synnerhet dä detta ingår som ett vigtigt bildningsmedel vid de lägre läroverken, men alt, då ett vetenskapligt studium af ett språk ej kan idkas ulan att språket betraktas i sin historiska utveckling och i sitt förhållande lill närbeslägtade sprak, ändamålet hufvudsakligen vunnes genom en profession, hvilken, för att i namnet uttrycka hela dess omfång, kunde erhålla benämningen: »Profession i de Nordiska språken», såsom den motsvarande lärostolen vid Köpenhamns universitet kallas. Dei ina af t. f. Kanslern gjorda anhållan synes förtjena all uppmärksamhet, då onekligen modersmålets vetenskapliga studium bör vara ett föremål för universitetets verksamhet. På de af Kanslern anförda skäl tillstyrkes, att Eders Kongl. Maj:t må af Rikets Ständer, för upprättande vid Upsala Universitet af en profession i de nordiska språken, äska ett årligt anslag af 4,000 R:dr riksmynt.
Skog och Utmark S:a Hvilka 1303 Tunni. 6 Kappl. beräknade efter Sa volaxska Methoden till minsta afgiften 4 öre Sunt, utgöra KronoTiande. Kongl. Majlts och Kronans andel af de här ofvan upptagne 2 Ttr 444 Kapptr Kronooch PreslTionde, gör deraf jtdel beräknas i Råg och |-:delar i Hafre. Witklintens Heraman, Under Charta Ntris 226, 227, 228, 229, 230, 245 , 246, 247, 248, 249 och 250. Åkern tillhopa innehållande 3o Tunni. 27 Kappl. af Sand och stenbunden Såg-jord, hvaraf ytdel nyttjas lill Träde och yidel till Vall, således afgår Io Tunni, g Kappl, för Trädet lo. Tunni. 9 Kappl. för Vallen, Återstår 10 Tunni. 9 Kappl. till beräknande k 2~ Korns äring, i anseende till Jordmånens magra be skaffenhet, hvaraf Kronooch PrestTionden belöper till 2 T:r ibi Kapptr. Åkern gj>r således , * , Ang och Höslätt Skog och Mark , Sta Hvilka 1,280 Tunneland beräknade efter Savo. laxska Methoden, utgöra , . Wicklinten Skattlägges således till Ett halft Mantal med följande Räntor: JordeboksRäntan. Penningar . — It ^ 1 Skepptd 14 Lisptd Tack jern å 2 sk. r. MantalsRäntan. I.andogs.gärden . 1:8- Ärliga hjelpen , — Boskapspenningar . j6. SkjutsfärdsPenningar . — 24. JKronoTionde. Kongl.
Då nu dessa Ketils till värser formade ord värkligen leda till det önskade resultatet, så att vapnet till sist, och det med kraft, biter på den förtrollade motkämpen, så kunna de ej uppfattas annat än som en galdersång. Det synes därför höjdt öfver allt tvifvel, att galdersångerna oftast och, så att säga, i hvardagslag varit dylika poetiska, af den tillfälliga stämningen inspirerade upprop till de liflösa tingen. De hafva alltså i allmänhet ej utgjorts af bestämda, en gång för alla gifna trollformler. Och när någon gång äfven dylika uttalas, visa till och med de sig vara tydligen riktade mot tingen själfva. Något hänvändande till andar eller besvärjande af sådana förekommer icke. När den mäktige trollkarlen Svan i Björnfjorden vill beskydda en man mot de fiender, som söka efter honom, går han med honom utanför huset, tager ett getskinn och viftar därmed öfver sitt hufvud, utropande: »Varde tjocka och skrämsel och under — stora för alla dem, som efter dig leta!» Härigenom uppkom »en så tät och förmörkande dimma, att förföljarne i förvirringen föllo af hästarne och famlade kring, några i en sumpmark, andra i skogen, där de höllo på att bryta ben och armar»; hvarefter de måste återvända hem med oförrättadt ärende. Allt ådagalägger således, att man har tänkt sig runor och galdrar riktade icke mot dämoner, utan mot själfva tingens natur. Men ej blott mot de liflösa tingen utan äfven mot de döde kunde galdrarne vändas. Med dem kunde dessa kvädas upp ur sina grafvar, ja, någon gång så, att de i sin ordning sjöngo galder för den väckande. För tvänne galdersånger af detta slag vilja vi redogöra, enär de bäst visa, hvilken underbart hög stämning och hvilket poetiskt djup sådana sånger kunde besitta. Den ena är den, hvarmed sköldmön Hervar i Hervarsagan på Samsö manar upp ur grafven sin fader Angantyr för att af honom erhålla svärdet Tyrfing, som han har med sig därnere.
Sedan propos. å bifall till den ifrågav:de 7:de §:n härefter blifvit framstäld och med ja besvarad, hemställde H. Exc., huruvida B. o. Ad., på sätt Hr Cederschiöld yrkat, ånsåge frågan om befrielse från stämpel å giftermåls-resolutioner för besvågrade bland allmogen böra till Utsk:t återremitteras; och då dervid svarades många nej jemte ett eller annat ja, förklarades nej hafva varit öfvervägande. § 8. Gr. Lagerbjelke: På denna § anhåller jag vördsamt om bifall, med undantag af mom. 17, som torde böra återremitteras, då E. o. Ad. förut redan vidtagit sådan åtgärd med frågan om upphörande af skrif-kartorna. Uppå härefter framställda särskilda proposu-, hlef 17:de mom. af förevarande § återremitteradt och §:n i öfrigt bifallen. Utsk:ts hemställan sid. 24, ang. uteslutande ur författningen af åtskilliga nu gällande föreskrifter i fråga om embetsverks och tjenstemäns reqvisitioner af stämpelpapper, äfvensom texten till § 9. Biföllos. 480 Den 26 Maj f. m. Utslcts hemställan sid. 25, ang. inrättande i Stockholm af flere kontor för försäljning af stämpel-papper. Hr Cederschiöld, Gustaf: Het är egentligen ett ut tryck i denna punkt jag vill fästa mig vid. Det låter nemi. som vöre meningen att göra försäljnings-männen till verkliga tjenstemän, som kunde hafva anspråk på ordinarie lön, tillräckligt stor att lefva på. Detta vore dock högst oriktigt, då det besvär, som förorsakas af denna försäljning, är så obetydligt och dessutom kan bestridas af en hvar, som för uppbörden ställer behörig säkerhet.
Derutöfver lärer Lagstiftningens åtgärd till deras befrämjande icke kunna sträckas, så vidt ej biträde skulle anslås af allmänna medel; och fett tillstyrkande häraf, om det ock lage inom gränsen för Utskottens befattning, skulle Utskotten anse bétånkeligt, då det i allmänhet visa* tig vara så föga ändamålsenligt, att inblanda Sta^ ten i cecönomiska anstalter , samt nuvarande tids Sigtning tili industri och sjelfverksamhet synes löfva, att, om endast tvåhgsbanden lossas och ett för rörelsens liflighet oeh nåringarnes för* kofran gynnande Statshushållnings-syslem i allmänhet iagttages, af egen kraft framgå till det snål, man åsyftar att vinna; åberopande Utskot - 52 LngUtshottétt Betänknnätn. ten, 5 afseende på Friherre Wrangels derjemte gjorde framställning om indusiri-scholor, det utlåtande, som Statsoch EkonomiUtskotten i anledning af åtskilige andre i detta ämne gjorde motioner särskildt afgifva. II. Artikeln om Lärlingar. Utskotten, som icke i något fall trott sig bora, för beräkningen af materiel vinst» lemna utrymme åt möjliga, om ock osannolika, moraliska forhållanden , samt ansett egenskapen af näringsidkare, för så vida den åroskiljagtig från egenskapen af Borgare, jemväl hora innebära behörighet till representation eller deltagande i val till Representanter, hafva på sådan grund föreslagit den förändring; denna Artikels i §. att endast Christne Trosförvandter skola vara berättigade att ingå i de handtverk, om hvilka* idkande denna Artikel handlar. Då Utskotten i allmänhet antagit den grundsats, att bepröfvad skicklighet bör utgöra enda och råtta grunden för fortkomst inom nåringarne » octi i sammanhang dermed ansett med frie medborgares rått att sins imellan träffa aftal, mest öfverensstämmande att så vål lärotid, som öfrige förhållanden emellan Mästare och Lärlingar genom contracter bestämmas, hafva Utskot» ten vid 2 §. uteslutit föreskriften om samma tids bestämmande till vissa år.