Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bflide fördelad, sina fordringar uti den sålunda vid domstol utom Sverige anhängiga konkursen bevakat, i allt läll icke utgjorde, laga hinder för dessa samt gäldenärens öfriga borgenärer, hvilka ägde inteckningar i fastigheten, att i den ordning, de i Sverige gällande lagar stadgade, för deras under samma tagar uppkomna fordringsanspråk njuta betalning ur gäldenärens omförmälta, bär i riket befintliga egendom; hvarföre Sysslomannens klagan biel ai Hofrätten ogillad. Hos Nedra Justitiä-Hevisionen, vid sakens vidare fullföljande, uppstodo betänkligheter; inen de åstadkomma ingen lösning af frågan. Det anfördes blott, att Sökandens, norrska Sysslomannens talan innefattade ett rättegångsanspråk, hvilket ansågs tillkomma domaren att afgöra; och tillstyrktes derföre, att frågan qm konkursmassans rättighet att komma i åtnjutande af köpeskillingen måtte förklaras icke kunna handräckningsvis pröfvas, utan Sökanden hänvisas att, jemlikt 2 kap. 5 § Uts.balken, inom natt och år vid vederbörlig domstol göra den talan i berörde afseende anhängig, hvartill han kunde linna sig befogad. Tre Ledamöter af Högsta Domstolen hade äfven sina betänkligheter, hvilka endast i formen skilde sig från Nedra Revisionens, och utan någon argumentation stadnade dervid, att med stöd af 8 kap. 2 § Rätteg.balken, och med ändring af Hofrättens utslag, medlen skulle sättas i qvarstad, med rättighet för dem, som hos K. Bflide vunnit, att lyfta de dem enligt Hofrättens utslag tillkommande belopp emot borgen (så vidt medlen icke innefattade kronoskatter), och Sysslomannen i konkursen äga att inom sex månader från den dag, då Kongl. — 35 — Majits dom utgåfves, vid behörig domstol anställa talan om återvinning, så vida han funne sig dertill befogad. Den 30 November 1840 utfärdades Kongl. Majits
Den I September f, m. tionslcder derifrån till hafvet kunde begagnas; den ena söder ut åt Luleå Elf, och den andra österut, åt Calix Elf, af hvilka, den förra, så väl i afseende på dess större farbarhet, som de fördelaktiga lägenheter till nya Anläggningar, hvilka der förekomma borde föredragas, ehuru den sednare i en framtid äfven förmodas blifva af vigt. På grund häraf, har uti de till Riksens Ständer ingitne motioner, blifvit föreslagit, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet borde anhållas, det ett tjenligt Masungsställe med nödigt skogsfång, måtte på den södra linien utses, samt en Masugn på allmän bekostnad uppby*? gas, ätveosom att en tjenlig transportväg öfver Land borde anläggas, från Gellivare till Luleå Elf, och denna Eif medelst uppränsning samt hamnställens och Lastningsplatser# utrymmande göras beqväm för båtfart i stort, hvarunder tillika lämpliga Vattenfall, Nybygges lägenheter och skogstrakter borde förfram< tida anläggningar utses och afsättas, till hvilket allt en fond af 50,000 R:dr Banco ansetts nödig att efter behof utgå och användas. Högloflige Statsoch EconomiUtskotten hvilka till alla delar instämt, uti de sålunda framställde åsigter af ämnet, hafva uti deras derom afgifne Betänkande, likväl icke funnit den tidepunkt ännu vara inne, då någon bestämd summa af Statsmedlen borde anslås för att genast verkställa de anläggningar, sorn lill Berghandteringens införande i Norrbottens & Dm i September f. m, 1,5.0, skulle på Statens bekostnad ytförss, uta för närvarande inskränkt denna åtgärd, till vissa förberedelser af detta vigtiga företag, och hemställt att en fullständig undersökning måtte anställas på allmän bekostnad, »arnt att en fullständig plan 1 hela sin vidd uppgjord, tili en början borde föregå, äfvensom att denna undersökning, borde anförtros åt någre, i hvarje till ämnet hörande Vetenskapsgren utmärkt, kunnige personer, hvarjemte vissa grundet för ifrågavarande undersökning blifvit anvisade.
Deputerade endast i afseende på granskningen deraf, huruvida något Regemente, någon Corp* eller enskildte Tjenstemän, som vid Commissariaten i Tyskland njutit förplägning, reseoch underhålls - kostnader, tillika uppburit något af Stats-lil skottets Betänkanden. i867 de främmande Makterne, låtit uppskatta otnförn. äldte Räkenskaper efter en lindrig beräkning. Vidare hafva Dc-puterade anfört, att vid den så kallade nya Revisionen, 260 anmärkningsmål skola förekommit, hvarutaf -7 äro utarbetade och till Kongl. Kammar-Rättens pröfning öfverlemnade, men de öfrige beroende på förklaringars infordrande eller nödige upplysningars anskaffning m. m., samt att, i anledning af förre Revisionens åtgärder, Kongl. KammarRätten godkändt ett anmärknings • belopp af 51,196 R dr 31 sk. 10 r:st., hvaraf likväl Kgl. Majtt efter anförde Besvär befriat Redogörar - ne ifrån - 9,073: 25. 4- sorn afgå jemte, för bristande tillgång och andre orsaker afkortade ... 6,021: 41. 3- Tillsammans 15>°94: 18. 7- I Kronans Cassör inbetalte - 9,029: 38. 3- samt Kronan i Liqvid mot for1 dcingar godtgjorde , 10,472: 20. 0 a* Och återstående till indrifning - 16,602: 1. ySumma 51,198: 31. 10. Och hade för öfrigt, utom hvad som genorn Kongl. Kammar-Rättens h andiäggrling vid de så kallade oafslutade Krigs-Redogörelse-rnålen sedan år 1814 ingått med 17,278 Rtdr 18 sk. 3 rtst., äfvenväl i anledning af nya Kr/gsRevisionens anmärkningar, någre mindre bety - 1868 Stais Utskottets Betänkånden. delige belopp hunnit ådömas, deraf en del influtit.
Men med den erfarenhet jag i en eller annan del kunnat förvärfva, och med den ledning, som af Herrar Munck af RosenscliäldS öch Holms Memorialer kan hemtas, blifver det mig kanhända möjligt, att tillägga några anmärkningar, sorn jag ville önska icke vöre alldeles oförtjenta a£ Höglofl. Utskottats Uppmärksamhet. Först och främst torde jag få uttrycka min tanke om rätta innehållet af Riksens Höglofl. Ständers ofta yttrade önskan af en tiy den inte Styrelsens och Embetenas reglering, för att såmedelst för mig utstaka vidden af hvad som hör undersökas och ändamålet som bör eftersträfvas. Omöjligen kan. jag föreställa mig, att hela frågan, ehuru den först väcktes i anledning af Kongl. Majus år 1809 Nådigst förklarade önskan, att genom möjliga besparingar å AflöningsStatett bereda lindring i de tryckande utlagorne, endast skulle vara om upptänkande och indragning af möjligen befintliga öfverflödsEmbeten eller Tjenstår. Huruvida några sådane, då närvarande sakernas ordning i allo ansågs böra blifva orubbad, kunde utvisas, lemnar jag derhän. 1 många publitjue Verk tillskrifves ju ärendenas mer och mer förse till RiksSt. Prat. 18x7-18 ig. g;d* Sami.&:r 89. QO. yo/; Serskildta Utskottets Betankanden. nade gäng den tilltagande mängden af göromål, emöt hvilka Ledamöters och Betjenings antal icke skall vara tiliräckeligen svarande» Man. hotas således snarare med en i framtiden' oundvikelig tillökning i tjensternas antal, än man smickras med någon utsigt till deras förminskning. Skulle också några smärre indragningar vid ett eller annat Verk kunna göras, utan fara för Styrelsens jemna gång och utan deraf uppkommande nödvändighet, att på ett annat ställe tillägga hvad man på det ena borttoge, så blefve dock, enligt min öfvertygelse, fördelen eller besparingen så ringa, att det föga skulle löna möden för Riksens Högloft.
Dä va en fali knöl dä här, ska dä var tocken, tro, Johannes?» Men Johannes han svart int ett enda ol — han bare slängd staken iffrå sä å änsôm vell stig ôpp å gå. Gamle Stall-Ola, sôm va mä därinne den gangen, sa att Johannes va grå i syna tå rasenhet, men så satt’en sä igän å tog ôpp arbet mä staken. Förvaltern stack tonga i käken ôt sin go vän, sôm va mä, å bägg två smågren di ôt Johannes. Ifall di nu hadd gått sin väg, hadd dä fäll int ble nô tå dä hel. Men förvaltern töckt dä va så rolitt, satt han kunn int lätt bli å ta ôpp mä den dåli löinga igän. »Ja, jaggu va dä här en rekti knöl dä, Johannes, tänk hva frua ska unner, när ho får se den här knöl’n — jaså, dä här ska var e löing dä. Se här, dä här ä hopalödt,» sa förvaltern å den andre harrkärn lôddes sôm han skull unner mö övver den store knöln, han mä. »Gär’t, gär’t,» sa Johannes å försökt å hôll sä still, fastän att dä va en rykenass ell i’n te far ôpp och gi förvaltern däng. »Gär’t, gär’t, harrkärer,» sa’n. Men dä va just di ola fôrvaltern hadd stått å vänt på att’en skull säj, för dä va di sôm hadd blitt olspråk ve bruke — »gär’t gär’t, sa Johannes» — å han hadd gitt sä fasingen på att Johannes skull säj’et en gang te. »Ånänä, d’ä fäll int så lätt häller te lö ihop e elltang — men lämmä se staken du har där — hå kôrs i all vala hva ha du gjort ve staken,» sa förvaltern å röckt staken te sä.
Jag har förlorat ganska besydligt derpå, att barnarf, hvarom jag icke hade eller kunde ega ringaste kunskap, Den 7 Maji f, m. utgingo med förmånsrätt framför min fordran, till säkerhet för hvilken jag dock egde första inteckning i förmyndarens egendom. Troligen finnas mångfaldige enskilde, som delat mitt öde. Det måste vara Lagstiftarens skyldighet, att skydda för sådane förluster, dem ingen enskild försigtighet kan förekomma; och Inteckningshafvaren bör ej kunna äfventyra något för det ett barnarf, hvarom han är okunnig, innestår hos gäldenären. Jag vet ej, hvarföre man skall bibehålla den så kallade tysta förmånsrätten, när den öppna finnes, och då det bör vara förmyvfjarens skyldighet, att, om han eger fast egendom, deri låta inteckna det om händer hafvande barnarfvet. Hvad som till vederläggning af den känslosamma ömhetens företräde framför rättsgrunden, att skydda real-crediten, blifvit åberopadt om Armeens PensionsCassa och RiddarhusCas$an, tror jag ej vara mycket inverkande på ämnet; ty att ombudsmän för Penningeverks förvaltning erhålla instructioner, måtte vara något helt annat, än att genom Lagen lemna tillfälle alt bedraga långifvare. Efter den utveckling Friherre Ehrenborgh behagat gifva åt saken, vore det förmätet af mig, alt tilltro mig kunna öka anledningen till bifall å Betänkandet, som jag alltså helt enkelt får tillstyrka. Friherre Ehrenborgh: Jag anhåller om Ridderskapets och Adelns undseende för den Den 7 Maji f. m. >09 tid, som jag upptager i detta ämne. Jag värderar den ömhet, som ligger till grund för Herrar von Hartmansdorffs och Ribbings anföranden. Jag är likväl fullt öfvertygad, att jag delar samma ömhet om omyndiges rätt, och skulle förebrå mig, om min röst hade på något vis bidragit till osäkerhet för dem; men då erfarenheten visat mig, och jag äfven af andra Domare bort, alt den förmånsrätt, som nu finnes för barnarf, ej uppfyller sitt ändamål, har jag ej tvekat att borttaga en fcak, som ej fyller sitt ändamål, men leder till stora olägenheter.
Ståndet troligen kommer alt grundligast yttra sig deröfver, då det hunnit taga frågan'i moget öfvervägande. Det besinnar otvifvelaktig!, att 43o Den ag April e. m. fri reiigionsutöfning oell sect eri sitt proselytmakeri äro, så väl efter rättsbegrepp sorn enligt philosophiska åsigter, i grund åtskiljda; att de till och med utgöra ett sinsemellan stridigt och absurdt förhållande. Ingen fråga lär det blifva underkastadt, att det förra är oförenligt med Svenska lagar, författningar och seder. Således torde någon allmän, mera bestämd lag i detta fall visserligen vara påkallad; men hufvudsakligen torde ärendet tillhöra Regeringens handläggning, oell dess hänvisande till Ailm. BesvärsUtsk. jemte LagUtsk., varit det lämpligaste. Såsom förhållandet är, tyckes saken mera närma sig till ett önskningsmål, ej obelaget att en bestämdare lag stadgas. Af allt hvad jag anfört, är tydligt, alt jag såsom högst lämpligt skulle anse upphörandet af den Svenska predikan i den Engelskt-secteriska kyrkan. Den har der ingenting att beställa, och jag kan ej inse hvilka gilltiga skäl en Metodist-predikant kan föregifva för nödvändigheten, för det så ifriga eftersträfvandet af gudstjensts hållande, efter melodislisk form och ritual, på Svenska språket. Den som noga föijer med honom, finner hvaruti finessen ligger. Grundlagen försäkrar honom om en fri utöfning af sin religion, men den lär ej ovillkorligen tarfva offentliga yttringar för andra, på ett språk, som ej är hans — men vårt, och vi bekänna oss ännu till den Lutherska läran; denna tro, denna öfvertygelse äger den djupaste rot i Svenskens begrepp 0111 hela hans statsoch medborgärelif. Vårt språk har Metodist-presten lärt sig och använder för att öfvertala oss alt antaga hans motodisliska idiosyncrasi, i utbyte mot landets allmänna, stadgade, sunda och vördade bekännelse.
Oä fräsan äter förekom vid 1828, 182Y oell ,83o »reng Riksdag, deslöto llikets 8t»nder, »tt den »t Oeneral-Vssistsnee-Lontoiret 1 llufvinlstsden utölvade läne-rörelse skulls är 1882 upp Irör» »tt sor 8t»ten8 räkning I)edrisv»8; men IIiliet8 8tänder ^ttr»de tillili» den önslcun, »tt denn» länerörel86 mätte, »ntingen »s 8toeklioIm8 8t»ds 8t^rel8e, eller »s enskilde personer, ökvertsZss oell sortsättgs, i llvdket »sseende llikets 8t»nder jemväl loi ordnade, »tt en summ» »s 100,000 H:dr Dteo skulle, under viss» sors - 3 ^o^osr/ro,/, lV.o 84. siiri ine villior, nli Il i I< s<;ä l <!s-C.ontni ret ilä!!„s slsclens Tdvrelse lilliumcls, 581» 3ll moler en lii! »l io är, iiiliO!,! frän cleo , ^m,i , 83z, räolef, ill I»e»3»N3s. Halkin 8ln6!iIl>>I o,s sl,u!s I), äl^eldoonnission clerefier Ilos Konel. i »i,ils-r«läni !>«l iinn.rill. „ll <len i!> ä»3 vur:io,le !äoei o, elsen ielce lioocle noöer oä»ol vilfor „f ( .0,0
Dessutom hade, då i Sockenstämmo-förordningens 5 § 2 mom. stadgas, all rösträtt, utom för hemman å landet och faslighet i stad, icke eger rum för ett bevillnintis-belopp, understigande 2 R:dr 24 sk., genom sednaste Bevillnings Förordning rösträtt på sockenstämma förlorats af alla dem, hvilka tillförene erlagl en bevillning af 2 R:dr 24 sk., men numera, lill följd af bevilluingens nedsättning, fåll en lägre bevillning sig påförd. Nu vore i 10 § af Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 13 Juli 1853 stadgadt, alt hvad som för fattigvårdens behof erfordras utöfver afkastiiingeu af fattigvårdens kapitaler och fastigheter samt öfrige diverse inkomster och den personela afgiften, fy lies genom tillskott efter de grunder, sorn för rösträtt äro stadgade uti 5 § af Förordningen oin sockenstämmor i Riket; och komme sålunda, genom bevill - 446 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 157. ningens nedsättning, fastighet att draga dubbelt sä stor fattigskatt som tillförene, hvarförutan alla de, som, i följd af nedsatt bevillning, förlorat sin rösträtt på sockenstämma, med detsamma ock blifvit befriade från fattigskatten och följaktligen, med bibehållande af samma inkomster som tillförene, vunnit en dubbel skallenedsättnings-förmån. Med anledning af hvad sålunda förekommit, och då Rikets Ständer trott de anmärkta missförhållandena lämpligast kunna afhjelpas genom nedsättning af det bevillningsbelopp, som för närvarande erfordras för rösträtt, i förhållande till hemmantal eller fastighetsvärde, samt det tillika, för vinnande af enkelhet och redighet vid röstberäkningen, synes ändamålsenligt att densamma sker efter jemna summor i Riksmynt, äfvensom att de olika beräkningssätlen för stad och för landel finnas i samma moment angifne, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att. 2 och 3 mom. i 5 § af Kongl. Förordningen om sockenstämmor i Riket den 29 Augusti 1843, jemförd med Kongl.
S. D. Anställdes, på sätt Riksdags-ordningens 73 § bestämmer, val till Förstärkt Banko-Utskott, och befunnos, efter valsedlarnes öppnande och rösternas summering, till ledamöter deraf vara utsedde: vice Talman, Biskop Heurlin, Biskop Butsch, Biskop Annerstedt, Biskop Fahlcrantz, Biskop Heigman, Biskop Hallström, Prosten Schram, Professor Lindgren, Kontr.-Prosten Forssell, Professor Carlson, Kongl. Hofp. Nordlund, Riks-arkivarien J. Nordström, Kontr.-Prosten Cnattingius, Doktor Broman, Prosten Lagergren, Kontr.-Prosten Kullman, Domprosten Björling, Prosten Tellbom. Kontr.-Piosten Tegnér, Prosten Berlin, och Doktor Sandberg; samt till Suppleanter: Komminister Beckman, Lektor Söderberg, Prosten Eurén, Doktor Säve, Kontr.-Prosten Holmberg, Prosten Carlander, Kontr.-Prosten Althar, Prosten Melander och Kontr.-Prosten Wåhlander. S. D. Föredrogs och lades lill handhngarne Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 49, i anledning af Preste-Ståndets återrerniss af Memorialet N:o 41, innehållande voterings-propositioner, rörande det i Memorialen N:ris 11 och 31 afgifna förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Grundlagarne, i afseende på en del regeringsärenden. S. D. Prot.-Utdrag den 13 September 1854. 425 S. D. Föredrogos ånyo Siats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 260, i anledning af återrerniss å Betänkandet N:o 109. Med ogillande af Utskottets i Betänkandet N:o 109 gjorda och här vidhållna tillstyrkande, beslöt Preste-Ståndet för sin del bevilja professor Nycander en summa af 687 R:dr 13 sk. 4 rst.
Ihre, å K. M:s höga vägnar, uppläste K. M:s nåd. tal till R. St., innehållande svar å af dem lill K. M. i underd. öfverlemnade skrifvelse!- rör:de lagfrågor; hvarefter Ståndet, enligt före afgången från Riddarhuset fattadt beslut, åtskiljdes vid utgången från rikssalen kl. J till 4 etn - In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den n Juni. Fredagen den 11 Juni 1841 - Plenum kl. i i f. m. Upplästes lill justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag lill R. Sl:s underd. skrifvelse!- till K. M., nemi.: N:o 399, ang:de ersättning åt vissa commendanler för sporilar, förlorade till följd af K. M:s nåd. förordning deli 3 Juli 1840, om prejning från Rikets fästningar af örlogsoch andra fartyg; N:o 400, anglde ändring af författningarna om sockenstämma och 0111 bildande af communalstyrelser; N:o 401: ll,ed förslag till stadga 0111 fattigvården i Riket, jemte sjelfva förslaget. Likaledes upplästes lill justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: N:o 4°» angtde Nummerlotteri-inrättningens upphörande; N:o 41, ang:de tillökning uti skaltefrihetsdygnen vid masugnar; JN:o 4?., om spanmålscreditivet. Då nu föredrogs K. M:s i gårdagens plenum plenorum på rikssalen hållna tal, innehållande svar å af R. St. afglida underd. skrifvelse!- ang:de lagfrågor, fann R. o. Ad. delta tal, å R. o. Ad:s sida, för det närvarande icke erfordra annan åtgärd än alt läggas till handlingarna. Ånyo föredrogs Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 8 och g dennes på hordet Ingda utlåt.
Vid denna §. har jag varit af särskild tanka mot Utskottens öfrige Ledamöter, och jag skall anhålla att få uppläsa min reservation, som åtföljer Utskottens Betänkande; den lyder sålunda: ”Den som, oberoende af andra, kan genom egen omtanka och arbete försörja sig och de sina, är lyckligare än den, sorn, utan sjelfbestånd, njuter sitt uppehälle af andra, om än någon gång i större och öfverflödigare mått. Oviss huru länge det närvarande räcker, emedan det icke beror af honom sjelf — sorglös, emedan omsorgen är öfvertagen af den, som nyttjar hans krafter, är Den 12 November c. m. 553 lian icke längre en varelse med förnuftig sjelfverksamhet, och frihet och fädernesland förlorar mer och mer sin bety-* delse för den sorn, lik hjulet i machinen, mechaniskt röres, Huru oförmögne äro icke desse fabriksmenniskor alt tänka för sin framtid. Englands exempel, der -t;del af Nationen står på fattiglislorne, visar det häst; och kunna vi icke undvara dessa yppighetens alster, för hvilkas frambringande vidlyftige fabriksinrättningar nödvändigt fordras, så må vi då hälldre betala våra penningar , än offra mannamod och kraft, som fosterländska sedoch frihetskänsla bittiEs bibehållit, Det är på dessa grunder jag reserverar mig mot antagande af ji §. i 4 Art. som tillåter en Handtverkare, att till en fabrik under sig förena flera handtverk, som nu hvart och ett utgör ett yrke för sig, men hvilkas gemensamma åtgärder fordras för frambringandet af vissa slags arbeten eller fabriksalster, För huru mångå professioner skulle icke, på detta sätt, en enda person blifva föreståndare, då till exempel för fullfärdigandet af en vagn fordras ig särskildte handtverk. Det är icke troligt, att en person äger tillräcklig insigt i så många serskildte yrken ; och om det å ena sidan erkännes, att de slags fabriker, sorn på serskildte personer fördela hvarje serskildt handläggning , åstadkomma fullkomligare arbeten; så måste å den andra medgifvas, att mångslöjd är positift skadlig. —•
Med denna spårvidd, af hvilken i viss mån både rälernas styrka och lokomotivernas tyngd berodde, kunde likväl en något olika tyngd och styrka gifvas åt såvul rälerna som de lokomotiver och vagnar, hvilka derå skulle framföras; och för bedömande af hvad i detta afseende vore lämpligt (ör Sverige, ansågs nödvändigt att, utom närliggande länders efterdöme och erfarenhet, rådfråga vårt eget lands lokalförhållanden, afståndet emellan de tillämnade banornas ändpunkter och mellanliggande industriorter samt storleken och beskaffenheten af den rörelse, som kunde vara att på våra stambanor förvänta, äfvensom slutligen att afseende fästades å nationens anspråk att de Svenska jernvägarne, i beqvämlighet, säkerhet och fortkomst komme att stå i jemförligt förhållande till närgränsande länders, isynnerhet Tysklands jernbanorEfter inhemtande i utlandet af upplysningar i det vigtiga ämnet, samt efter noggranna öfverläggningar, och sedan de ofta förnyade kalkylerna, att, genom förminsk - 6 Slals-Utskottels Ullålande M 158. ning i tyngd och styrka al såväl den ena som andra delen, söka åstadkomma besparing, ledt till det resultat, att, äfven om vid första anläggningen en mindre vinst kunde beredas, landets fördel i sjelfva verket genom en dylik besparing åsidosattes, bestämdes slutligen den konstruktion, hvilken borde gifvas åt såväl öfverbyggnaden som materielen å Statens jernvägar. För den förra hade det i Tyskland allmänt antagna och begagnade byggnadssättet med bredbasiga i äler, omedelbart hvilande på och med spik fästade vid sliperna, blifvit användt, hvilket system kunde anses såsom en medelväg emellan det dyrbara Engelska samt det ofta provisionel Amerikanska; och hvad rörelse-materielen anginge, vore de i England och Frankrike allmännast brukliga lättare fyrhjuliga såväl passageraresom gods-vagnar begagnade, då de å Tyska jernvägarne mest förekommande vagnar med sex hjul, för deras stora tyngd och ohandterlighet, skulle medföra llere och betänkligare olägenheter å våra slam banor samt blifva kostsammare.
Banken utöfvar ostridigt sitt inflyttande på ortens alla affärsförhållanden, och kan icke frånkännas att hafva inom industriens flere grenar framkallat och underlättat en ökad verksamhet. Dess fortfarande kan också nu mera anses såsom ett oeftergilligt behof. Städernes bolag till försäkring af lösegendom, som äfven här har sin styrelse, fortfar att förvaltas till det allmännas gagn och belåtenhet. Försäkringssumman uppgår nu til! Tjuguåtta millioner Riksdaler och har bolaget, ifrån dess stiftelse år 1842, till brnndskndade utbetalt 665,264 Riksdaler 45 sk. 10 r:st. banko, hvaraf denna inrättnings välgörande verkan och vigt för det allmänna tillräckligt ådagalägges. Eksjö. Stadens folkmängd har under sista quinquennium ökats med nio personr, sä att den nu uppgår till 1700. För lärdomsskolan, som tillhör de lägre, har, med biträde af 2,500 Riksdaler från stiftets bvggnadskassa, en gåfva af enskild man, 500 R:dr, jemte bidrag från staden och enskilde till nära 2000 R:dr, allt banko, ett nytt rymligt hus med en vacker plan deromkring blifvit anskaffade, hvarigenom äfvensom i följd af någon med Ephori tillstånd gifven utsträckning uti undervisningsämnena, antalet af elever stigit från 30 å 40 till 80; hvadan staden två terminer aflöna t en duplikant. 22 Folkskolan begagnas af 62 mest medellösa barn. Fattigvården har blifvit organiserad i enlighet med Kongl. Förordningen den 25 Maj 1847, som det vill synas till allman belåtenhet, oaktadt de ökade bidrag som deraf blifvit en följd. Fattighuset är förvandladt till arbetsinrättning. De vanliga uppstadsnäringar. hvarå staden grundar sitt bestånd, befinna sig i det närmaste på samma punkt som förut; men en ny fabrik, för tillverkning af grofvare kläden, har tillkommit och, under två års verksamhet, ökat sin fabrikation till ett värde af 7,568 R:dr Banko.